הידיעות הוודאיות על מגפת דבר בגאלאץ הן מסתיו 1652. לפי הרשומות מתו מעל שישים אלף בני אדם עד יוני 1681, כשהמגפה פסקה. ב-1729 הופיע שוב הדבר. דימיטריה קנטמיר טען שהדבר מקורו אינו באוויר מקולקל, אלא בספינות שמגיעות לגאלאץ ממצרים או מ-קונסטנטינופול. יש ידיעות על דבר ב-1759 ואחרי כן ב-1766 וגם במהלך המלחמה בשנים 1769 - 1774. ההתפרצויות של המגפה נמשכות כל כמה שנים. החל מהעשור השלישי של המאה ה-19 מתחילות להופיע בגאלאץ גם מגפות של כולרה.
בשנת 1804 נשכר בגאלאץ רופא בשם רומאנטאי. ב-1819 מוזכר בגאלאץ רופא בשם קראוסוב-1825 רופא בשם ואיקום שקיבל כשכר 300 לאי. ב-1829, בעת מגפת דבר, מונה לטיפול בה הרופא קונדוס, שקיבל כשכר 5,000 לאי לשנה, עצים להסקה ונרות למאור. ב-1832 נשכר הרופא קיריאקופול וב-1834 הוא סולק ונשכר במקומו הרופא דימיטריה דיפלטו, אך דיפלטו, שלא ידע את שפת המקום, סירב לתפקיד.
ב-22 בדצמבר 1836 הוקם בית החולים בבית, שנעזב על ידי בעליו ועל ניהולו הופקד הרופא קיריאפול. בשכונות של גאלאץ היה עוד בית חולים עם 16 מיטות בשנת 1836 והוא נוהל על ידי הזקנה קטרינה, אולם בפקודת המשטרה בית חולים זה נסגר. בית החולים, שנותר היה קטן מהצרכים, לכן תוכננה בנייתו של בית חולים חדש עבור עניי גאלאץ והעבודות החלו ב-1938. בית החולים החדש נפתח ב-1 בספטמבר 1841 עם 24 מיטות וב-1845 הוגדל ל-40 מיטות.
הקהילה היהודית של גאלאץ הקימה בית חולים יהודי, "בית החולים הישראלי" (Spitalul Israelit) ולשם החזקתו הוציא השליט מיכאיל סטורדזה, בשנת 1846, צו שאיפשר גביית מס של פרומיל אחד על היבוא והיצוא של הסוחרים היהודים דרך נמל גאלאץ.
ב-1860, בביקור של מיכאיל קוגלניצ'אנו בגאלאץ נוכח זה בריבוי מחלות המין ובעיקר העגבת והמליץ לפתוח בית חולים מיוחד למחלות מין. הוא תרם למטרה זו 30 שמיכות צמר. בנובמבר 1860 נפתח בית החולים למחלות מין. מלחים זרים נמנעו מלהתאשפז בבית חולים זה בגלל עלויות הגבוהות של 10 עד 12 פרנקים ביום. לאחר התדיינות בין הקונסולים הזרים ובין השלטונות המקומיים הושג הסכם על פיו הקונסולים הזרים ישלמו עבור "מנוי" בשווי שתי מיטות אשפוז עבור המלחים הזרים.
אוכלוסייה.
גאלאץ, כעיר נמל של נסיכות מולדובה ובהמשך של רומניה הייתה שער אל העולם הגדול ועברו דרכה זרים רבים ובחלקם גם התיישבו בה.
הארמנים בגאלאץ.
אלכסנדרו הטוב, ששלט בנסיכות מולדובה בשליש הראשון של המאה ה-15 הביא למולדובה ב-1418 אוכלוסייה ארמנית והושיב אותה בשבע ערים ובהן גם גאלאץ.
השווייצרים בגאלאץ.
מהגרים שווייצרים התיישבו בגאלאץ מאמצע המאה ה-19 ובשיאה המספרי, בשנות השלושים של המאה העשרים, הקהילה השווייצרית מנתה כאלף נפש. במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים הראשונות לאחריה היגרה הקהילה השווייצרית מרומניה, מרביתם הגיעו לשווייץ, אך גם למדינות אחרות.
בתקופה בה חיו בגאלאץ השווייצרים הם השתייכו לרובד המבוסס כלכלית ומשכיל והיו להם חיי קהילה פוריים. השווייצרים נהגו להתכנס בכנסייה הקתולית ברחוב דומנאסקה, בכנסייה האוונגלית שברחוב הגיבורים וגם בפיקניקים.
הנוכחות המוגברת של השווייצריים בגאלאץ הייתה בין הנימוקים שהובילו את ממשלת שווייץ לפתוח, ב-18 בספטמבר 1881, קונסוליה בגאלאץ.
יהודי גאלאץ.
בגאלאץ נמצאו קברים יהודים מתוארכים לשנים 1590, 1595. בבית הקברות היהודי השני של גאלאץ יש אבן משנת 1629 ובשלישי אבן משנת 1774. ידוע על יהודים בגאלאץ כבר משנת 1740. בפרעות שנעשו ביהודים בשנת 1796 התדלדלה האוכלוסייה היהודית, אך מאוחר יותר התאוששה ובסוף המאה ה-19, בשנת 1894 הגיע מספר היהודים ל-15,000.
פרעות פסח 1859 בגאלאץ החלו לאחר תלונה שקרית על ניסיון של יהודים בגאלאץ לקחת דם מילד נוצרי עבור הפקת מצות לפסח. במהלך הפרעות המון מוסת גרם נזקים לבתי כנסת, חנויות של יהודים ובתי יהודים, עשרות רבות של יהודים הוכו קשות ובודדים נהרגו. 15 יהודים נכלאו ושוחררו בהדרגה לאחר חודשי מעצר ממושכים.
בגאלאץ חיו יהודים רבים, היא הייתה מרכז תרבות ומרכז ציוני אזורי והתקיים בה קונגרס ציוני עולמי.
בגאלאץ התקיים אירוע היסטורי מרשים בתולדות עם ישראל: מנמל גאלאץ יצאה האוניה "טטיס" ועליה כ-300 חלוצים שנמנו על מספר אגודות ליישוב ארץ ישראל על ידי עבודת האדמה והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה. הם מייסדי ראש פינה וזכרון יעקב שהיו הסמן הימני של ראשוני העלייה הראשונה ותקומת העם היהודי במולדתו, היה זה ביום ג' לחודש אלול תרמ"ב, 18 באוגוסט 1882 בשעה אחת עשרה וארבעים וחמש דקות.
בעיר גאלאץ הופיע בשנת 1898 העיתון הציוני השני שיצא ברומניה, "אהבת ציון" (Dragostea de Sion). ההגירה צמצמה את מספרם של היהודים בעיר ל-12,000 (22% מהאוכלוסייה) בשנת 1910. לפני מלחמת העולם השנייה קרוב לשליש מאוכלוסיית גאלאץ הייתה מורכבת מיהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1919, הקהילה היהודית הקימה את בית הספר התיכוני היהודי. המבנה הולאם בתקופת הממשלות הפשיסטיות ונשאר בידי המדינה לאחר שעלתה לשלטון המפלגה הקומוניסטית הרומנית. רק לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, ב-2005, הושב המבנה לידי הקהילה היהודית. המבנה משמש כעת כבית ספר תיכון על שם קוזה ולומדים בו כ-900 תלמידים.
בעת מלחמת העולם השנייה, בריטניה וארצות הברית הפציצו קשות את העיר, ונהרסו שני שלישים ממנה. השלטונות הרומניים דאגו לפינוי האוכלוסייה, פרט לאוכלוסייה היהודית. בעת גירוש היהודים מרומניה לטרנסניסטריה הוקם בגאלאץ מרכז מעבר עבור היהודים שנאספו מהיישובים הקטנים. יהודי גאלאץ עלו ברובם לישראל וכיום ישנה במקום קהילה יהודית המונה כמאתיים וחמישים נפשות.
לקהילה היהודית של גאלאץ יש בית עלמין גדול מאוד ברחוב שטפאן הגדול. בכניסה לבית העלמין יש אנדרטה המוקדשת ליהודים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
GTA VC
GTA Vice City
Grand Theft Auto Vice City
קולאז'
קולאז' (קוֹלָז') מצרפתית: coller "להדביק", (באנגלית: Collage), על פי האקדמיה ללשון העברית: הֶדְבֵּק. הוא מדיה אמנותית שבה נעשה שימוש בפיסות עיתון, נייר או אריג לכדי יצירת תמונה דו-ממדית. בדומה לציור, המבע האמנותי מבוטא באמצעות צבע, צורה, קומפוזיציה וכדומה, אך בנוסף לכך קיימים בקולאז' רבדים נוספים של הבעה הנגזרים מתכנים קיימים על גבי פיסות הנייר (כמו תמונות או טקסט), אופן קריעתם או גזירתם ושימוש בחומרים לא שגרתיים. טכניקת הקולאז' דומה לטכניקה אחרת - אסמבלאז', שבה מצורפים אובייקטים לכדי יצירה תלת-ממדית.
בעבודות מאוחרות של הצייר אנרי מאטיס, לדוגמה, מחליפה טכניקת הקולאז' את מלאכת הציור. בעבודות דוגמת "השבלול" (1952) עיצב מאטיס את היצירה מגזרי נייר אותם צבע. למרות שם היצירה, המנחה את הצופה לראייה מימטית, מתקיים ביצירה גם יחס בין הניירות הגזורים לבין רקעה של העבודה, והאמן מייחס לשניהם חשיבות דומה.
פרשנות אמנותית מודרניסטית מעניקה למדיום זה אופי ביקורתי כלפי המציאות, כיוון שהוא מאלץ את הצופה להתמודד עם חלקים שהם אשלייתיים ומציאותיים בו-זמנית. כך, לדוגמה, בקולאז'ים של האמן פבלו פיקאסו ניתן למצוא תיאור של טבע דומם עם עיתון, כאשר חלק מן העבודה עשוי בטכניקה של רישום וחלקה הוא פיסות עיתון מודבקות.
בעבודותיו של הצייר הגרמני קורט שוויטרס, חבר תנועת הדאדא, לדוגמה, מאפשר השימוש בקולאז' ליצור תמונה המבטאת חוסר היררכיה כיוון שהיא מורכבת מפיסות שונות ממקורות שונים - פרסומות, עיתונים, מגזינים ועוד.
הקולאז' הומצא על ידי הצייר והאומן פאבלו פיקאסו, כחלק מן עבודת הקוביזם.
הצייר יצר שברי אומנות כדי שיוכל לפרק ולשלב אותם ביצירותיו השונות.
מאיוט
בנות צלפחד
בְּנוֹת צְלָפְחָד הן חמש בנותיו של צלפחד בן חפר המוזכרות במקרא, בעיקר בפרשת פינחס שבספר במדבר. שמותיהן: מַחְלָה, נֹעָה, חָגְלָה, מִלְכָּה ותִרְצָה. בעקבות פנייתן ציווה ה' את דיני הירושה, לפיהם בנות יורשות את אביהן כאשר אין לו בנים זכרים שירשו אותו.
במקרא מתוארת פנייתן הפומבית של בנות צלפחד אל משה רבנו. הן מסבירות כי אביהן מת ללא בנים זכרים וכעת עם הכניסה לארץ תיגרע נחלתו, על כן הן מבקשות לרשת אותו ולהמשיך את שמו. משה הפנה את הבקשה אל האלוהים שקבע את הלכות הירושה, לפיהן בנות קודמות לאחי הנפטר בסדר ההורשה. בהמשך פנו ראשי השבט למשה והביעו את חששם שבנות צלפחד ינשאו לבני שבט אחר, כך שלאחר מותן תיגרע נחלתן מנחלת השבט. בעקבות כך קבע ה' שבנות היורשות נחלה תינשאנה לבני שבטן בלבד.
פרשיית בנות צלפחד היא אחת מארבע פרשיות בתורה בהן מתמודד משה עם סוגיה משפטית ועל מנת למצוא פתרון הוא פונה לאלוהים. תשובת האלוהים קובעת חוק כללי חדש. מאוחר יותר נקבע שהאיסור על בנות יורשות נחלה להינשא לבני שבט אחר, נאמר רק לבני אותו הדור (עד תום כיבוש הארץ וההתנחלות בה בימי יהושע בן נון).
במקרא.
בשנה האחרונה לנדודי בני ישראל במדבר, באו חמש בנות צלפחד בתביעה אל משה. כיון שאביהן מת ללא בנים אין מי שיירש אותו ואין זה צודק שלא תהיה לו נחלה בארץ ישראל, ושמו יגרע ממשפחתו, כיון שהוא מת בחטא פרטי שלו ואין סיבה לשלול את זכותו על הארץ. כעת הציעו בנות צלפחד פתרון הלכתי לפיו הן תירשנה את אביהן וכך גם לו יהיה חלק עם הנוחלים בארץ. משה פנה אל האלוהים, שהורה לו לקבל את טענת בנות צלפחד ולהעניק להן חלק בארץ, ולאחר מכן פרט ה' למשה את יתר החוקים הקובעים את סדר הירושה.