במקרה של אי בחירת הנשיא קובע התיקון כי אם בית הנבחרים לא יבחר נשיא עד 4 במרץ, יכהן סגן הנשיא הנבחר כנשיא עד לבחירת נשיא. כלל זה תוקן בתיקון ה-20 לחוקת ארצות הברית שקבע את התאריך ל-20 בינואר וכן קבע כי בהיעדר הכרעה לגבי הנשיא וסגן הנשיא, הקונגרס מוסמך לקבוע בחוק מי ישמש כנשיא זמני עד אשר תיפתר המחלוקת.
לבסוף, קבע התיקון מפורשות, כי לכהונה כסגן הנשיא כשיר רק מי שכשיר לכהן כנשיא - קרי, הוא בן למעלה מ-35 שנים, אזרח ארצות הברית מלידה, וגר בה 14 שנים לפחות.
בחירות 1804 - ימינו.
מאז שנת 1804 נערכו הבחירות לנשיאות ארצות הברית בהתאם לתיקון. מאז רק פעם אחת בחר בית הנבחרים את הנשיא - בשנת 1824, שבה לאנדרו ג'קסון הצביעו 99 אלקטורים, לג'ון קווינסי אדמס (בנו של ג'ון אדמס) - 84 אלקטורים, לויליאם קרופורד - 41 אלקטורים, ולהנרי קליי - 37 אלקטורים, כאשר הרוב הנדרש עמד על 131 אלקטורים. כל המועמדים היו חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
מאחר שבית הנבחרים נדרש לבחור משלושת המועמדים בעלי מספר הקולות הרב ביותר, קליי לא היה מועמד להצבעת בית הנבחרים. קרופורד נפגע מהתקף לב, ולכן שני המועמדים היחידים היו ג'קסון ואדמס. בית הנבחרים בחר באדמס. קליי, שהיה יושב ראש בית הנבחרים באותה עת הפעיל לחץ לבחירת אדמס, ולאחר הבחירות מינה אדמס את קליי למשרת מזכיר המדינה. תרגיל זה כונה אז "העסקה המושחתת" - בטענה שהבחירות למעשה עוותו בשל הבטחה של אדמס לקליי לקבלת משרה בממשל. היסטוריונים רבים סבורים היום שאין מדובר בעסקה אלא מדובר בשני פוליטיקאים בעלי עמדה אידאולוגית זהה, ולכן לאחר בחירתו של אדמס סביר היה שייקח למשרה השלטונית פוליטיקאי התומך בעמדותיו.
בבחירות 1836 חסר למועמד מפלגת הוויגים לסגנות הנשיא, ריצ'רד מנטור ג'ונסון, קול אלקטור אחד מלקבל את רוב הקולות - היו לו 147 ונדרשו 148. הוא נבחר לתפקיד על ידי הסנאט בהתאם לתיקון בחוקה.
התיקון אינו מונע בחירת נשיא וסגן נשיא מאותה מדינה - אלא מונע מהאלקטורים להצביע עבור הן נשיא והן סגן נשיא מאותה מדינה. אולם במהלך השנים רצו מועמדים ממדינות שונות. הבעיה התעוררה לראשונה בבחירות של שנת 2000 שבהן התמודדו, מטעם המפלגה הרפובליקנית, ג'ורג' ווקר בוש כמועמד לנשיאות ודיק צ'ייני כמועמד לסגנות הנשיאות. הן בוש והן צ'ייני הם תושבי טקסס ועל כן האלקטורים של המדינה לא יכולים להצביע לשניהם. מקום מגוריו של בוש לא יכול היה להשתנות, שכן היה מושל טקסס באותה עת, אולם צ'ייני עבר מספר חודשים לפני הבחירות לוויומינג על מנת לאפשר הצבעת האלקטורים מטקסס עבורו. תביעה שהוגשה לבית המשפט המחוזי של המחוז הצפוני של טקסס בטענה שהמעבר היה פיקטיבי, נדחתה על ידי בית המשפט.
היגיינה
היגיינה (בעברית: גֵּהוּת) היא שמירה על הניקיון מההיבט הבריאותי והרפואי.
מקור המילה הוא בשמה של אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית, היגיאה (מקבילתה במיתולוגיה הרומית נקראת סאלוס).
שמירה על היגיינה הכרחית למניעת מחלות רבות. למרות שעניין זה מובן כיום מאליו, בעבר היה המצב שונה; המודעות לחשיבות ההיגיינה התחזקה בצורה משמעותית בסוף המאה ה-19, עת זיהו חוקרים (בהם איגנץ זמלווייס, לואי פסטר וג'וזף ליסטר) את הקשר שבין מיקרואורגניזמים ומחלות.
השמירה על ההיגיינה מתבצעת בשתי רמות:
הדרך הנפוצה ביותר לביצוע הסרה והרחקה של מיקרואורגניזמים, היא באמצעות שטיפה במים: רחצת הגוף, שטיפת פירות וירקות לפני אכילתם, שטיפת כלי מטבח ועוד. ישנן גם פעולות עקיפות יותר לצורך היגיינה, למשל סימון תאריך התפוגה על-גבי מצרכי מזון.
כדי להגביר את יעילות השטיפה במים, משתמשים בסבונים ובדטרגנטים. לאלו פעולה כפולה: ראשית, הם יוצרים תנאי מחיה קשים למיקרואורגניזמים (בסיסיות גבוהה, למשל), ולעיתים (כשמדובר בסבון אנטיספטי) הם גורמים ישירות להרג החיידקים. שנית, הם ממיסים שומנים ולכלוכים אחרים ומביאים להסרתם. שומנים אינם מזיקים לבריאות, אך הם מהווים כר נוח להתרבות חיידקים.
לצד השטיפה במים קיימות טכניקות רבות להרחקת מיקרואורגניזמים, בהן חיטוי ועיקור.
על פי "השערת ההיגיינה", תינוקות וילדים אשר גדלו בסביבה בה הונהגו כללי היגיינה מוגזמים, יפתחו מחלות אלרגיות בבגרותם, ולטענתם זה מפני שהגוף כ”כ סטרילי שאינו יכול ואינו יודע להילחם בהם. ההשערה עדיין שנויה במחלוקת ומהווה מושא למחקרים רבים.
ההיגיינה הטבעית (Orthopathy) היא תנועה שקמה במאה ה-19 בארצות הברית, ובה רופאים שזנחו את שיטות הריפוי המקובלות ועברו לטפל בחולים בשיטות אחרות, ובעיקר ללא תרופות.
תחומי היגיינה.
היגיינה רפואית.
באמצע המאה ה-19 הייתה קדחת הלידה נפוצה מאוד בבתי חולים, והתמותה ממנה נעה מ-10% ועד ליותר משליש מהיולדות. הרופא ההונגרי איגנץ זמלווייס היה אחראי על אחת ממחלקות היולדות בבית החולים הכללי בווינה, ששיעור תמותת היולדות בה היה יותר מ-13% (לפי גרסה אחרת - 18%), לעומת 2% בלבד במחלקת היולדות השנייה בבית החולים. למחלקתו היו מוניטין בהתאם, ונשים רבות העדיפו ללדת ברחוב מאשר במחלקה זו. ב-1847 מת רופא אחר מבית החולים, מזיהום בחתך שנגרם לאצבעו במהלך נתיחה שלאחר המוות שביצע. הנתיחה שבוצעה בגופתו של קולצ'קה הראתה פתולוגיה דומה לתופעות בנשים שמתו מקדחת הלידה.
זמלווייס טען כי יש קשר בין זיהום בגופות שנותחו ובין תמותת היולדות. הוא ערך השוואה בין התמותה בשתי מחלקות היולדות והסיק כי התמותה באחת מהן גבוהה יותר בגלל "חלקיקים" שנשאו הסטודנטים על ידיהם - במחלקה השנייה היו מיילדות ולא רופאים שהדריכו סטודנטים בנתיחת גופות. היה זה לפני גילוי החיידקים כגורמי מחלות, וזמלווייס קבע כי קדחת הלידה נגרמה מזיהום על ידי חומר מסוים. הוא הנהיג נטילת ידיים בחומר מחטא שמכיל סידן תת-כלורי (חומר בעל מבנה מולקולרי הדומה לנתרן תת-כלורי, המרכיב החשוב באקונומיקה) בין נתיחת גופות לבדיקת חולים, ושיעור התמותה ירד ל-2.38% - דומה לתמותה במחלקת היולדות השנייה.
השערתו של זמלווייס לא הייתה פופולרית, שכן לא נתמכה על ידי התאוריות המדעיות דאז, ורמזה לקשר בין קדחת הלידה ובין גופות, רעיון שנתפס כדתי וכאמונה טפלה. בעקבות כך אף כונה בשם "הטיפש מפשט". ב-1848 הרחיב זמלווייס את הדרישות להיגיינה - הוא דרש לחטא את כל המכשירים שהסתייעו בהם בלידה, ובכך העלים לגמרי את קדחת הלידה ממחלקתו. למרות ההצלחה הדרמטית סירב זמלווייס לפרסם את שיטתו בכתובים, ופרדיננד פון אברה פרסם בשמו שני מאמרים, שלא זכו לתמיכה רבה למרות התרשמותם של הרופאים הבכירים בווינה. זמלווייס, שהיה ליברל פעיל, פוטר ממשרתו ב-1849 בעקבות הריאקציה האוסטרית ל. ב-1851 עבר לפשט שבהונגריה, כנראה בגלל קשיים כלכליים. הוא היה האחראי על מחלקת היולדות בבית חולים בעיר מ-1851 ועד 1857. נוהלי החיטוי שהנהיג במחלקה הקטינו את התמותה בה מקדחת הלידה ל-0.85%, והדבר הביא לקבלה של שיטתו בכל רחבי הונגריה. בווינה עדיין דחו את רעיונותיו: באותה המחלקה שבה הצליח להיפטר מאלח הדם לגמרי, המריאה תמותת היולדות ל-35% ב-1860.
ב-1861 פרסם זמלווייס את תגליתו בספרו "Die Ätiologie, der Begriff und die Prophylaxis des Kindbettfiebers" ("קדחת הלידה - אטיולוגיה, עקרונות וטיפול מונע"), ושלח עותקים ממנו לרופאים בגרמניה, בצרפת ובאנגליה. מספר ביקורות צוננות גרמו לו לפרסם מכתבים בעיתונות, שלא סייעו לרעיונותיו להתקבל. רעיונותיו של זמלווייס התקבלו באיחור של שנים רבות.
בתקופה המודרנית מקפידים על חיטוי ועיקור קפדני מאוד של כל סביבת בתי החולים בדגש על חדרי ניתוח וחדרי לידה. כלי ניתוח עוברים עיקור קפדני, אנשי סגל והמטופלים עוברים רחצה מיוחדת ומשתמשים בחלוקים מיוחדים, סדינים סטריליים ובכפפות סטריליות כדי למנוע העברה או חדירה של חיידקים ווירוסים לגופו של החולה. למרות מאמצים רבים אחת הבעיות הרציניות בבתי חולים במאה ה-21 היא העברתם של חיידקים בין מטופלים והדבקות במחלות זיהומיות. זיהום נוזוקומי - זיהום הנרכש עקב אשפוז בבית חולים, הורג אלפי ישראלים בכל שנה.
היגיינה אישית.
היגיינה אישית היא הפעולות שנוקט האדם על-מנת לדאוג לבריאות גופו באמצעות ניקיון. המניעים לביצוע היגיינה אישית כוללים הפחתה של מחלות, ריפוי מחלות, שיפור הבריאות ותחושה של הקלה, קבלה חברתית ומניעה של התפשטות מחלות לאחרים. היגיינה אישית נכונה מושפעת מהתרבות והמנהגים בהם חי האדם, והיא יכולה להיות ספציפית ושונה מתרבות לתרבות, ויכולה להשתנות עם הזמן. לדוגמה, בתרבויות מסוימות הסרת שיער גוף נחשבת היגיינה נאותה. פעולות הנחשבות בדרך כלל להיגיינה אישית כוללות רחצה בפרקי זמן מקובלים, רחצת ידיים באופן קבוע ובמיוחד לפני הטיפול במזון, ניקיון ורחצת שיער הקרקפת, שמירה על שיער קצר או הסרת שיער, לבישת בגדים נקיים, צחצוח שיניים, קיצוץ ציפורניים, ופעולות נוספות. חלק מהפעולות נחשבות לספציפיות בעבור מגדר מסוים, כגון על ידי אישה במהלך המחזור החודשי שלה. אנשים נוטים לפתח שגרה לעיסוק בצורכי היגיינה האישית שלהם. פעולות אחרות להיגיינה אישית יכללו כיסוי פיו של אדם בעת שיעול, סילוק של רקמות מלוכלכות כראוי, שמירה על ניקיון השירותים, וניקיון אזורי טיפול במזון וכלי מזון. בתרבויות מסוימות מקובל לשמור על היגיינה בהימנעות מנשיקות או לחיצות יד כדי להפחית את העברה של חיידקים על ידי מגע.
תחום הטיפוח האישי משיק להיגיינה אישית ומטרתו שמירה על מראה אישי וציבורי טוב, לאו דווקא בהיבטים ההיגיינים. לדוגמה, שימוש בדאודורנטים או בושם, גילוח, או תסרוקת ועוד.
היגיינת הבית.