הקשר המודרני הראשון בין שתי המדינות היה ביקורו של פאראצלסוס בפורטוגל בשנת 1515. מאוחר יותר ביקר חוקר הטבע מבזל לאונהרד תורנייסן בפורטוגל בשנים 1555 ו-1556. יותר ויותר שווייצרים הגיעו לפורטוגל במהלך המאה ה-18, במיוחד אנשי עסקים כמו בנקאי החצר דוד דה פורי, שהתיישב במקום בשנת 1736.
במלחמת שבע השנים בשנים 1762–1763 היו גם כוחות שווייצרים בשירות פורטוגל. עם זאת, מאמציהם הסתיימו בבושת פנים, והם הודחו לאחר חוסר משמעת גס כמו מעילה ועריקה.
פורטוגל הכירה בנייטרליות של שווייץ בשנת 1815, ולאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים, עליה חתמו בהסכם בשנת 1883. במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) שתי המדינות נותרו נייטרליות, והיוו מקום מקלט לפליטים באותה מידה.
בשנת 1959 שדרגו פורטוגל ושווייץ את הייצוגים ההדדיים שלהם למסרים מלאים. עם חברותם של שתי המדינות באיגוד האירופי לסחר חופשי (EFTA) משנת 1960 ואילך, היחסים הדו-צדדיים המשיכו להעמיק. במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגלית ייצגה שווייץ את האינטרסים של פורטוגל בסנגל בין 1963 ל-1975.
לאחר מהפכת הציפורנים בשנת 1974 והחזרה לאחר מכן לדמוקרטיה בפורטוגל, ביקורים רשמיים של בכירים פורטוגזים ושווייצרים התגברו משנת 1977 ואילך. לאחרונה, נשיאת שווייץ, מישלין קלמי-רה, נסעה לפורטוגל בשנת 2007, ונשיא פורטוגל מרסלו רבלו דה סוזה הגיע לאחרונה לשווייץ בשנת 2016.
דיפלומטיה.
הקונסוליה השווייצרית הראשונה נפתחה בליסבון בשנת 1817. בשנת 1936 הקימה שווייץ משרד עורכי דין דיפלומטי בליסבון, שבשנת 1959 הפכה לשגרירות שווייץ בפורטוגל. פורטוגל פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בשווייץ בשנת 1855 בז'נבה. בשנת 1892 הוקמה בברן משלחת דיפלומטית שהפכה לשגרירות פורטוגזית בשווייץ בשנת 1959.
כלכלה.
לשכת הסחר הפורטוגזית AICEP מנהלת משרד בציריך, ואילו לשכת המסחר והתעשייה השווייצרית-פורטוגזית נמצאת בליסבון. קשרי הסחר הדו-צדדיים מושפעים גם מ-270,000 פורטוגזים בשווייץ וכ-250,000 תיירים שווייצרים בפורטוגל בכל שנה. פורטוגל מדורגת במקום ה-13 בקרב שותפות הסחר בשווייץ, שווייץ מגיעה למקום ה-18 בין שותפות הסחר הפורטוגזים.
בשנת 2015 ייצאה פורטוגל סחורות ושירותים בשווי 1,513 מיליון אירו לשווייץ (2014: 1,578 מיליון אירו, 2013: 1,265 מיליון אירו, 2012: 1,083 מיליון אירו, 2011: 478 מיליון אירו), מתוכם 12.6% מזון, 11.4% מכונות וציוד, 8.9% כלי רכב וחלקי רכב ו-8.2% מכשירים אופטיים ודיוק.
באותה תקופה ייצאה שווייץ סחורות ושירותים בשווי 641.6 מיליון אירו לפורטוגל (2014: 653.6 מיליון אירו, 2013: 615.4 מיליון אירו, 2012: 664.3 מיליון אירו, 2011: 710.7 מיליון אירו), מתוכם 66.5% מוצרים כימיים-תרופתיים, 13.4% מכונות וציוד, 8.5% מכשירים אופטיים ודיוק ו-2.1% מתכות.
שתי המדינות סיכמו הסכם מיסוי כפול בשנת 1974, ועדכנו לאחרונה שינוי בפרוטוקול באוקטובר 2013.
נציגויות דיפלומטיות.
פורטוגל מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, ו-4 קונסוליות בז'נבה, לוגאנו, סיון וציריך. מאידך, שווייץ מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, וקונסוליה כללית בפורטו.
רגעי קסם (סדרה)
רגעי קסם היא הפקת מקור תיעודית מבית קבוצת הופ! וקרן ברנרד ון-ליר המשודרת בערוצים הופ! ולולי החל משנת 2019.
הסדרה.
סדרת דוקו דרמה המיועדת לכל המשפחה המציגה את חייהן של עשר משפחות ישראליות מכל קשת החברה. לסדרה יש 10 פרקים ובכל פרק יש גיבור מרכזי, ילד או ילדה, דרכם הצופה נחשף לחיי היום יום של המשפחה ורגעי הקסם שמלווים אותה, הקריינית בסדרה היא שרון שחל, ואת השיר הנושא של הסדרה מבצעת אסתר רדא.
אברהם פוגל
אברהם פוגל (1868 – 29 באפריל 1939, מוצאי שבת י"א באייר ה'תרצ"ט) היה מראשוני אחוזת בית בתל אביב הקטנה ונמנה עם מייסדי תל אביב. התגורר בבית אברהם פוגל, הבית השני שנבנה באחוזת בית. בשנת 1939 נרצח, והרצח לא פוענח.
ביוגרפיה.
אברהם פוגל נולד ב-1868 באודסה ליעקב. אביו ניסה להגר לארצות הברית, אולם משלא קיבל ויזה, החליטו בני המשפחה ב-1904 לעלות לארץ ישראל יחד עם שני בניהם, משה בן הארבע ויעקב בן השנה.
המשפחה השתקעה ביפו ופוגל סחר בפחם-עץ אך הפסיד את הונו והחל לעבוד כפועל בבית חרושת לברזל. כעבור כשנתיים עבד פוגל בקונסוליה הרוסית כאחראי על הדואר.
בכ' בניסן תרס"ט, 11 באפריל 1909 היה אברהם פוגל אחד האנשים שהתכנס להגרלת 60 המגרשים הראשונים של אחוזת בית. בנו הגדול משה היה הילד שעליו הוטל לשלוף את הגורל בטקס בקיץ 11 באפריל 1909. ואז בנה את ביתו באחוזת בית ברחוב שדרות רוטשילד 12, אשר נקרא לימים "בית אברהם פוגל". לפי נחום גוטמן בספרו "בין חולות וכחול שמים", בשדרות רוטשילד היו בהתחלה רק שני בתים: "של מאיר דיזנגוף ראש העיר הראשון של תל אביב, ושל מחלק המכתבים - אברהם פוגל" אברהם ורבקה פוגל הצטרפו לאחוזת-בית, וביתם בשדרות רוטשילד 12 זכור כבית שגינתו מטופחת במיוחד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים בשל היותו נתין רוסי, כששב אחרי המלחמה קיבל משרת פקידות במחלקת המיסים של העירייה.
ב-29 באפריל 1939, נרצח פוגל, שהיה אז בן 71, במטבח ביתו במוצאי שבת בשעה 9:30, בנסיבות שלא פוענחו. הרצח הסעיר את היישוב וגרם לו לטלטלה גדולה כפי שפורסם אז בעיתונות. המשטרה חשדה שאת פוגל רצחו בנו הקטן יעקב פוגל ואהובתו זהבה ציטרנבוים, שעבדה במשרדו של בנו הבכור משה, זאת עקב הטענה שאברהם פוגל לא ראה בעין יפה לכאורה את נישואיהם, ועצרה את שניהם. הם שוחררו כעבור שלושה שבועות, ואיש לא הועמד לדין. הרצח נותר לא מפוענח עד היום.
סבא דוליטל
סבא דוליטל היא סדרת טלוויזיה ישראלית בכיכובו של טוביה צפיר המשודרת בערוץ הופ! החל משנת 2019.
הסדרה מלמדת את הילדים על תקשורת בין החיות לבני האדם, על מתן תשומת לב ואמפתיה לאחר וגם על בעלי החיים השונים והתנהגותם, תוך ניצול יכולות החיקוי של השחקן טוביה צפיר שמגלם את סבא דוליטל.
עלילה.
בכל פרק מגיע סבא דוליטל לחווה של נוח ומגלה שיש בעיה עם אחת החיות בחווה. לסבא דוליטל יש יכולת לדבר עם חיות והוא משתמש בה על-מנת להבין מהי הסיבה שבגללה החיה מתנהגת בצורה משונה. סבא דוליטל ונוח פותרים ביחד את הבעיה והחווה חוזרת להיות שלווה ושמחה.
קישורים חיצוניים.
סבא דוליטל באתר הופ!
בית לפליטות
יוהנס הלה
יוהנס הלה (בגרמנית: Johannes Hähle; נולד ב-15 בפברואר 1906 – 10 ביוני 1944) היה צלם צבאי גרמני, ששירת ביחידות התעמולה של הוורמכט במלחמת העולם השנייה.
חייו.
הלה היה סוחר וצלם. בשנת 1932 הצטרף למפלגה הנאצית. בינואר 1940 התגייס לוורמאכט ונשלח לקרב על צרפת. עם הפלישה לברית המועצות ביוני 1941 הוצב הלה ביחידת התעמולה (PK) 637 בחזית המזרחית כצלם מלחמה עם הארמייה השישית. בתקופה זו צילם תמונות מלחמה רבות, הן מהאוויר והן על הקרקע. בספטמבר 1941 נשלח ליחידת PK בפוטסדאם. בסוף ספטמבר 1941 צילם תמונות לאחר הטבח בבאבי יאר וכן יהודים לפני הטבח בלובני. הוא צילם 29 תמונות צבעוניות אך לא העביר אותן ליחידה שלו אלא שמר אותן. הוא נפצע בקיץ 1942 ובילה מספר שבועות בבית חולים.
במהלך חורף 1942/1943 היה הלה צלם מלחמה עם קורפוס אפריקה של ארווין רומל, אך נשלח למערב אירופה כעבור מספר חודשים כדי לשרת עם PK 698 בבלגיה ובצפון צרפת. שם צילם תמונות של החומה האטלנטית. במהלך הקרב לאחר הפלישה לנורמנדי מת הלה ב-10 ביוני 1944 בכפר לה ביז'וד בצפון-מערב קן בנסיבות לא ברורות.
תצלומיו.
לאחר המלחמה החרימו כוחות אמריקאים משאיות עם חומר מיחידות תעמולה הגרמניות (Propagandakompanien). בשנת 1962 העבירו האמריקנים את החומר לארכיון הפדרלי הגרמני בקובלנץ, יחד עם מספר סרטים של הלה. הסרטים שהלה שמר נמכרו על ידי אלמנתו לעיתונאי הברלינאי הנס גאורג שולץ. בשנת 1961 עשתה התביעה בפרנקפורט שימוש בעותקים בשחור לבן של תמונות אלה לקראת משפטיהם של פושעי מלחמה נאצים, אך תמונות אלה נעלמו בארכיון מאוחר יותר. תצלומי הצבע המקוריים הופיעו שוב בשנת 2000, כאשר אלמנתו של שולץ מכרה אותם למכון למחקר חברתי בהמבורג , שהשתמש בהם לשם השלמת אוסף הצילומים שלו לתערוכת פשעי המלחמה של הוורמאכט.
נצרתן זיתני
נִצְרְתָן זֵיתָנִי או נצרתן טיטאני (שם מדעי: "Balistoides viridescens") הוא דג ימי ממשפחת הנצרניים החי במימי האזור האינדו פסיפי (אך לא בהוואי) עד לעומק של 50 מטר. מין זה השני בגודלו במשפחתו לאחר המין "Pseudobalistes naufragium", ממערב האוקיינוס השקט שמגיע לאורך של 1 מטר.
מאפיינים.
הנצרתן הוא דג צבעוני בעל גוני ירוק, אפור, כחול בהיר, צהוב, ורוד, חום כהה ולבן. הוא מגיע לאורך של 75 ס"מ בממוצע והוא בעל ראש גדול משולש עם שפתיים מחודדות גדולות ושיניים חזקות הבולטות החוצה מפיו. העיניים קטנות ומצויות בחלק העליון של הגולגולת והסנפירים קטנים, ללא סנפיר גבי אך עם סנפירי שת גבוהים וזקורים וזנב רחב וחזק. אלה נותנים לו כוח להתפרץ במהירות קדימה, מה שמסייע לו להתנגח בטורפים ודגים יריבים.
זהו דג יחידאי המשוטט לאורך השוניות, ושולף בעזרת חרטומו יצורים קשיחים כמו קיפודי ים, רכיכות שונות, סרטנים, תולעים ואלמוגים. הוא קורע את הטרף לחתיכות עם לסתותיו הגדולות. צורת אכילתו מפוזרת מה שגורם לדגים רבים לאכול מהשיריים שלו, אם כי הוא טריטוריאלי ויתקוף דגים משיגי גבול. תצפית מאיים בים סוף הראתה נצרתן זיתני המזנק היישר מהמים כדי לתפוס סרטנים בין בריכות גאות ומזנק חזרה למים. דבר זה היה ידוע עד כה רק מדגי מים מתוקים.