בתחילת המאה העשרים, בעקבות הקמת הרצליה נוקתה המנהרה והוסדר אפיק הנחל על מנת לאפשר ניקוז העמק שוב, עקב הגדלת השטח הבנוי והגדלת הספיקה של שיטפונות החורף נוצר צורך בבניית מנהרת ניקוז נוספת תחת הרכס.
הקמת מתחם הכוכבים בהרצליה ומתחם ממערב לו בשטח רמת השרון חייבה שינוי נוסף באפיק הנחל וכיום מתנהל ויכוח על מוצאו לים.
מהלך הנחל.
בעבר היו ערוצים רבים מתנקזים לברכת קטוריה (אל באסה) וממנה הייתה יוצרת תעלה למנהרה תחת רכס הכורכר.
כיום תחילתו של הנחל בגבולו המזרחי של קיבוץ גליל ים, שם הוא זורם בתוך שדרת אקליפטוסים דרומה.
דרומית לקיבוץ בוצעו שינויים רבים בערוץ וכיום הוא נכנס לתעלה המוליכה אותו מערבה עד לגן הנמצא בפיתוח, בגן הוא משנה את כיוון זרימתו צפונה במקביל לדרך הרב עובדיה יוסף, חוצה את דרך שבעת הכוכבים, מגיע לפארק הרצליה בה הוא חובר ליובל המנקז את שטח הפארק ונכנס למנהרת ניקוז החדשה בה הוא חוצה את רכס הכורכר.
הנחל מגיח שוב בגבול שבין אזור התעשייה להרצליה פיתוח, וזורם בקשת דרום מערב במקביל לרחובות שלום עליכם, דוד המלך ונעמי שמר כאן הוא זורם שוב בין שדרת אקליפטוסים ומשם הוא נשפך לאורכו של רחוב אבא אבן לחוף אכדיה.
חי וצומח.
בחלקו המזרחי ובחלקו המערבי נמצאות שדרות אקליפטוסים לאורך הנחל.
במערה מתקיימת אוכלוסייה גדולה של עטלפי פירות. בשטח הגן מעל למערה נמצאו מגוון מיני עופות כגון: נקר סורי, סבכי שחור-ראש, עלווית אפורה ועלווית חורף, הצומח בפתח המערה מורכב מצמחיית גדת נחל ובית גידול לח כגון: עבקנה שכיח ודיכונדרה זוחלת.
לאורכו של רחוב נעמי שמר, המדע ודוד המלך נמצאו מיני צומח טבעיים (חצב מצוי), מינים נדירים (צמרנית הסלעים) ומגוון מיני עופות כמו: שלדג לבן-חזה, נץ מצוי ועלווית חורף.
ארכאולוגיה.
המנהרה הרומית היא שריד ייחודי למאמץ שהושקע בתקופה הרומית-ביזנטית להכשרת שטחי חקלאות במישור החוף.
חשיבות אקולוגית.
הנחל יוצר מקבץ של אתרי טבע עירוניים בתחום הרצליה:
במנהרה מתחת לרכס הכורכר קיימת מושבה ייחודית של עטלפי פרי וחרקים, זו גם הסיבה שהכניסה למערה אסורה.
ערוץ הנחל עצמו יוצר מסדרון אקולוגי בין פארק הרצליה, גבעת הרצליה, השטח הפתוח שלאורך שדרות אבא אבן וחוף הים.
השפעת הנחל על תוכניות הבנייה באזור.
כאמור לנחל גלילות אגן ניקוז עצמאי והוא אינו מתנקז לאף נחל אחר. כיום המוצא של הנחל הוא דרך המנהרה הרומית הסתומה למחצה ומנהרת הניקוז החדשה. תוכניות הפיתוח העתידיות של הרצליה ורמת השרון יצרו מי נגר רבים (מים שאינם נספגים בקרקע) היות שהכבישים, המדרכות, רחבות החניה אינם חדירים למים.
הספיקה הנוכחית של מנהרת הניקוז אינה מסוגלת להתמודד עם תוספת מי הנגר ואילו המשך תוכניות הפיתוח מחייב פתרון בעיה זו.
הפתרון שהוצע הוא לפתוח לנחל גלילות ניקוז (נקז) חדש לים, פתרון שנדחה על מנת להגן על הסביבה החופית, נקזים הם מוקדי זיהום, במיוחד לאחר גשם ראשון והשפעתם על החוף שלילית.
לאור זאת מוצע להקים בארות החדרה למים ושטחי חלחול למים בשטחים הפתוחים, פתרונות אלו בצד פתרון בעיית הניקוז ישפרו את מצב מי התהום.
מרינוס הראשון
האפיפיור מרינוס הראשון (בלטינית: Marinus I; מת ב-15 במאי 884) היה אפיפיור מ-16 בדצמבר 882 ועד מותו בשנת 884.
ביוגרפיה.
מרינוס, יליד גאלזה, היה בנו של כומר. הוא הוסמך לשמש דיאקון על ידי האפיפיור ניקולאוס הראשון. לפני בחירתו לאפיפיור, הוא שימש כבישוף קאיריטים, מה שהפך את בחירתו לשנויה במחלוקת, כי בשלב זה של ההיסטוריה, בישוף לא היה צפוי אף פעם לעזוב את משרתו כדי לעבור לשמש כבישוף במקום אחר. בשלוש הזדמנויות שונות הוא הועסק על ידי שלושת האפיפיורים שקדמו לו כלֵגָט בקונסטנטינופול, ושליחותו בכל מקרה שיש התייחסות למחלוקת נכתבה על ידי פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול. בשנת 882, הוא נשלח מטעם האפיפיור יוחנן השמיני אל אתנסיוס מנאפולי להזהיר אותו לא לסחור עם המוסלמים בדרום איטליה.
בין המעשים הראשונים שלו כאפיפיור היו החזרת פורמוסוס כבישוף הקרדינל של פורטוס ואת הבישוף של פוטיוס לתפקידיהם. בשל כבודו לאלפרד הגדול הוא שחרר את האנגלו-סקסונים של האנגולה סקולה ברומא מחובת המחווה והמיסוי. הוא גם הורה לשלוח חתיכה של הצלב האמיתי לאלפרד במתנה. הוא נפטר ב-15 במאי 884, ואדריאנוס השלישי נבחר כמחליפו.
שגיאת מרינוס / מרטינוס.
בגלל הדמיון של השמות מרינוס ומרטינוס, האפיפיורים מרינוס הראשון ומרינוס השני קיבלו בחלק מהמקורות, בטעות את השם מרטינוס (ונרשמו אז בהתאמה, כמרטינוס השני ומרטינוס השלישי). וכך, כאשר האפיפיור החדש ב-1281 לקח את השם מרטינוס, הוא הפך למרטינוס הרביעי, כאשר למעשה הוא היה צריך לקחת את השם מרטינוס השני.
ברווז קינמון
ברווז קינמון (שם מדעי: Spatula cyanoptera) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. הוא קיבל את שמו ממראה הנוצות שעל חזהו וראשו שצבעם דומה לקינמון. ברווז זה הוא קרובה של המרית מאירואסיה.
לברווז זה 5 תת-מינים שאחד מהם כנראה נכחד:
מאפיינים.
במראהו הברווז דומה למין ברווז כחול-כנפיים (Spatula discors) המצוי באותם אזורים ולעיתים מתרבה איתו ברביית כלאיים. הברווז מגיע לאורך 41 ס"מ, למוטת כנפיים של 560 מ"מ ולמשקל של 400 גרם בקירוב. בדומה למרבית הברווזים הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי נוצות בצבע חום-קינמון לאורכם עם כנפיים אפורות בעלות נוצות שחורות-בהירות לאורכם ובעלי גב כתום. הראש גדול וצבעו חום-כהה עם מקור רחב ושחור הדומה למקור המרית, עיניים כתומות בעלות טבעת בולטת ואזור שת שחור. הנקבה אפורה ומוסוות ובמראה דומה לנקבת הברכייה אם כי המקור רחב יותר.
הברווז נפוץ ברחבי ביצות ואגמים ממערב ארצות הברית ודרום קנדה ובחורף הם נודדים דרומה לקליפורניה, מקסיקו והאיים הקריביים אך נדירים באמריקה המרכזית. הם נפוצים גם באמריקה הדרומית לאורך האנדים בטווח של מעל 4,000 מטר עד לארגנטינה ולאיי פוקלנד.
הברווז ניזון בעיקר מעשבים, צמחי מים שונים ומרכיכות וחרקים. הברווז משכשך את מקורו הגדול במים ושולה את המזון במים הרדודים.
בז (סוג)
כפנים
קרקרה צפונית
קרקרה צפונית או קרקרה מצוייצת (שם מדעי: "Caracara cheriway") הוא מין של עוף דורס מהסוג קרקרה שבמשפחת הבזיים. קרקרה זו היא קרובתה של הקרקרה הדרומית ונפוצה בדרום ארצות הברית, מקסיקו ואמריקה המרכזית ועד לצפון אמריקה הדרומית.
הקרקרה היא דורס בינוני באורך 49–58 ס"מ, מוטת כנפיים של 122–125 ס"מ ומשקל של 1,050-1,300 גרם. קרקרה זו קטנה מקרובתה הדרומית אך גדולה יותר משאר הקרקרות. היא בעלת נוצות שחורות, חזה אפור מנוקד, זנב ארוך ושחור ורגליים ארוכות צהובות. הצוואר ואחורי הפנים לבנים, הראש בעל "כיפה" שחורה גדולה והמקור אדום ובעל בליטה אפורה ומעוקלת בקצה.
היא נפוצה בבתי גידול שונים ובעיקר באתרים פתוחים, רחוק מהיערות ובאזורי שפילה, אך גם למורדות של הרי האנדים. היא חיה ברחבי ערבות עשב, סוואנות, חופים וביצות מנגרובים וכן בביצות, אדמות חקלאיות ואף במדבריות של דרום ארצות הברית ומקסיקו באזורים שופעי קקטוסים.
הקרקרה היא אוכלת נבלות בעיקרה אך גם ציידת של בעלי חיים קטנים כמו יונקים קטנים, זוחלים כמו לטאות, נחשים וצבים צעירים, דו-חיים, דגים שהיא שולה מהמים, חרקים, רכיכות, תולעים וחסרי חוליות שונים. לעיתים היא תאכל גם מיני פירות שונים. הקרקרה אינה ציידת מתמחה ולכן תיזון בעיקר בעת הזדמנות לטרף קל, למשל גוזלים ואפרוחי עופות שונים כמו חסידות, אנפות וציפורי שיר. בנוסף הקרקרה תחטוף מזון לעופות דורסים אחרים כמו לקונדוריים, עקבים, עיטמים, שקנאים, מגלנים וכפנים.
נה וין
נה וין או או נה וין או בו נה וין, שמו בלידה: שו מאונג או מאונג שו מאונג (בבורמזית: နဝင်း 10 ביולי 1910 או 14 במאי או 24 במאי 1911 - 5 בדצמבר 2002 יאנגון) היה איש צבא בדרגת גנרל ופוליטיקאי בורמזי שהיה שליט מיאנמר בשנים 1988-1962. הוא כיהן כראש ממשלת מיאנמר בשנים 1960-1958 ואחר כך בשנים 1974-1962 וכיהן כנשיא מיאנמר בשנים 1981-1962 (בין 1962–1974 כיושב ראש המועצה המהפכנית) בשנת 1962 הוא עמד בראש הפיכה צבאית שהדיחה את ממשלת או נו שנבחרה באופן דמוקרטי, והנהיג בבורמה משטר טוטליטרי חד-מפלגתי. הקים והנהיג את מפלגת השלטון "מפלגת התוכנית הסוציאליסטית הבורמזית" כשהאידאולוגיה הרשמית של שלטונו, שנקראה "הדרך הבורמזית לסוציאליזם" הייתה מבוססת על ערבוביה של יסודות מרקיסטים, לאומניים ובודהיסטים.
מדיניותו התאפיינה בבידוד בזירה הבינלאומית, אלימות פוליטית, טיפוח לאומנות ועוינות כלפי סינים, ניהול כלכלי ריכוזי כושל, כשבורמה הפכה בהנהגתו לאחת המדינות הנחשלות בעולם. נה וין התפטר מכל תפקידיו ביולי 1988 בעקבות המרד באותה שנה והוחלף על ידי כת צבאית שנקראה "המועצה לשלום ופיתוח" או "המועצה להחזרת הסדר והחוק במדינה". נותרה לו השפעה כלשהי עד שנות ה-1990 שהושם במעצר בית. נפטר בשנת 2002
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
נה וין נולד בשנת 1911 בשם שו מאונג או מאונג שו מאונג בכפר קטן על ידי פאונגדל, כ-320 ק"מ מרחק מעיר הבירה יאנגון (ראנגון), אז חלק מבורמה, בעצמה חלק מהודו הבריטית. הוריו היו בני משפחה סינית בורמזית משכילה מן המעמד הבינוני, ממוצא האקה.
בשנים 1929–1931 הוא למד שנתיים ביולוגיה באוניברסיטת ראנגון מתוך שאיפה להיות רופא. ב-1931 אחרי כישלון באחד המבחנים סולק מן האוניברסיטה.
פעילותו הפוליטית והצבאית לפני העצמאות.
באותה תקופה אימץ את שם תאקין שו מאונג והיה חבר בארגון הפטריוטי הבורמזי "דובאמה אסיאיון" (אנחנו הבורמזים").