Pr.Ion Vicovan, Pr.Dan Sandu, Pr. Emilian-Iustinian Roman (coord) "Mărturisirea de credință - locul și rolul ei în Biserica Ortodoxă" Doxologia, Iași 2013
incl Protoiereu Alexei Doboș - "Analiză istorico-teologică a proiectelor de uniaţie „universală” propuse de Petru Movilă" -
עונת 1993 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל
עונת 1993 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל הייתה העונה השנייה בתולדות הליגה הראשונה ברוסיה. באותה עונה הליגה חולקה לשלושה אזורים. אלופת כל אזור התמודדה בטורניר מעבר ובו שלוש הקבוצות מתמודדות נגד שלוש הקבוצות שירדו מהליגה הבכירה, כאשר שלוש הקבוצות הטובות ביותר מעפילות לליגת העל הרוסית בכדורגל.
בעקבות הארגון מחדש במערך הליגות של רוסיה והקמת הליגה השלישית בשנת 1994 הוחלט שב-1993 שני שלישים מקבוצות הליגה הראשונה ירדו לליגה השנייה.
הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול
הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול או הפטריארכיה האורתודוקסית של קונסטנטינופול (ביוונית: Οἰκουμενικόν Πατριαρχεῖον Κωνσταντινουπόλεως או ή Ορθόδοξο Πατριαρχείο Κωνσταντινουπόλεως, בלטינית: Patriarchatus Oecumenicus Constantinopolitanus, בטורקית: Fener Rum Ortodoks Patrikhanesi) ידועה גם ככנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול היא אחת מארבע-עשרה הכנסיות האורתודוקסיות האוטוקפליות המרכיבות את עולם הנצרות האורתודוקסית.
בראשה עומד הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, ארכיבישוף קונסטנטינופול, כיום - החל מאוקטובר 1991 - ברתולומאוס הראשון
הפטריארכיה היא תואר ותפקיד מנהיגות הקשור לארכיבישופות האורתודוקסית של קונסטנטינופול.
בגלל היותה ממוקמת בקונסטנטינופול, כיום איסטנבול, בירת האימפריה הרומית המזרחית או האימפריה הביזנטית לשעבר ומשום תפקידה ההיסטורי ככנסיית אם של הנצרות האורתודוקסית, הפטריארך העומד בראש הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול נהנה מהמעמד של ראשון בין שווים בקרב כמורת הנצרות האורתודוקסית בעולם ונחשב על ידי חלק ממנה נציג ומנהיג רוחני של על העולם הנוצרי אורתודוקסי המונה כ-300 מיליון מאמינים.
מעמדו הראשון הוא סמלי בלבד והוא דומה לזה שהיו לאפיפיורים לפני הסכיזמה משנת 1054.
המרכז המנהלי של הפטריארכיה, מושב הפטריארך וקתדרלת גאורגיוס הקדוש המנצח" שוכנים ברובע פנר של העיר איסטנבול, קונסטנטינופול לשעבר.
תארו המלא של הפטריארך הוא "ארכיבישוף קונסטנטינופול, רומא החדשה, ופטריארך אקומני" (לפי ניסוח השלטונות הטורקיים "שמושבו בפנר").
הפטריארכיה עצמה מכונה גם "הכנסייה הגדולה של ישו".
סוגיות בטיפולה.
הפטריארכיה האקומנית משתדלת לקדם את הדת הנוצרית ואת הדוקטרינה הנוצרית האורתודוקסית וראשיה מעורבים במאמצים האקומניסטיים, כולל אלו לפיוס עם הנצרות הקתולית, ולדו-שיח בין-דתי, בפעילות נדבנית ובהגנת המסורות הנוצריות האורתודוקסיות.
היא מנסה להגן על האינטרסים של המאמינים הנוצרים אורתודוקסים בטורקיה ובמזרח התיכון ולמען הפתיחה מחדש של הבית הספר התאולוגי בחלקי שנסגר בשנת 1971 על ידי שלטונות טורקיה.
היסטוריה.
הכנסייה הגדולה של ישו.
הנצרות התפשטה בחלק המזרחי של האימפריה הרומית עוד במאה הראשונה לספירה אולם בשנת 330 העביר הקיסר הרומי קונסטנטינוס הגדול את מושבו לעיירה היוונית ביזנטיון בחלק המזרחי של האימפריה וקרא לה "רומא החדשה" Nova Roma, בהמשך לפי שמו - קונסטנטינופוליס. עם הזמן השפעת הנצרות והבישוף שלה גדלה באותו האזור.
עד למעבר הבירה הקיסרית לשם, היה בישוף ביזנטיון כפוף לארכיבישוף המטרופוליטני (מיטרופוליט) של הרקלאה
(כיום מרמרה אראליסי Marmara Ereğlisi) אולם החל מן המאה ה-4 הוא הפך לעצמאי והתחיל לשלוט על ענייני הכנסייה הנוצרית ביוון, אסיה הקטנה, פונטוס ותראקיה. עם התפתחות המבנה ההיררכי של הכנסייה, הוכר בישוף קונסטנטינופול כאקסארך (במעמד מעל המיטרופוליט). בשנת 381 ועידת קונסטנטינופול הראשונה הוכרה הכנסייה בקונסטנטינופול כפטריארכיה הרביעית בדירוג בעולם, אחרי אנטיוכיה, אלכסנדריה ורומא. הפטריארך בקונסטנטינופול מונה בדרך כלל על ידי פטריארך אנטיוכיה.
עם עליית חשיבות כנסיית קונסטנטינופול כניצבת במרכז ענייני האימפריה והפטריארך שלה מילא תפקיד תיווך בין הבישופים שביקרו בעיר למוסד הקיסרות. בכך הוא הפך לדמות המרכזת את אחדות הכנסייה כולה במיוחד במזרח.
ענייני הכנסייה בקונסטנטינופול נמצאו בפיקוחו לא רק של הפטריארך אלא גם של הסינוד שכלל בישופים אורחים. הסינוד הכלל-אורתודוקסי הזה נקרא "אנדימוסה סינודוס - ενδημουσα συνοδος - הסינוד היושב)
סינוד זה בחן גם את הסוגיות הנוגעות לכלל הכנסייה ובמיוחד בחלק המזרחי של האימפריה הרומית לשעבר שהפך לאימפריה הביזנטית.
פטריארך קונסטנטינופול התחיל להיקרא "אקומני" כעומד במרכז ה"איקומני" ("משק" האימפריה")
עם התחזקות האימפריה הרומית המזרחית השפעת פטריארכיית קונסטנינופול הפכה למרכזית. בחוק 3 של ועידת קונסטנטינופול הראשונה ב-381 צוין שבישוף קונסטנטינופול יזכה בראשונות של כבוד אחרי בישוף רומא מכיוון שקונסטנינופול היא רומא החדשה.
כנסיית איה סופיה הייתה לקתדרלה פטריארכית עד לשנת 1453, שנת כיבוש העיר על ידי הטורקים העות'מאנים.
ב-451 החוק מס.28 השנוי במחלוקת של ועידת כלקדון הכיר בהתפשטות סמכויותיות הטריטוריאליות של פטריארכיית קונסטנטינופול אל עבר בישופויות של דיוקסיות שנמצאו "בקרב הברברים", כלומר שטחים מחוץ לאימפריה הביזנטית או השייכים ללא יוונים. עקב החלטה זאת אירעה פילוג - סכיזמה - בין פטריארכיית קונסטנטינופול וזו של אלכסנדריה.
מכל מקום למשך כמעט אלף שנה עמד הפטריארך קונסטנטינופול בראש הכנסייה באימפריה הרומית המזרחית או הביזנטית ופעלה להפצה מיסיונרית של הנצרות בגרסתה הביזנטית אל עמים שמצפון לגבולות האימפריה. כנסיית איה סופיה הייתה למרכז חיי הדת בנצרות המזרחית.
פטריארכיית קונסטנטינופול התחילה להיקרא "הכנסייה הגדולה של ישו" והייתה לאבן הפינה ונקודת התייחסות לענייני הדת במזרח, בתחום מנהל הכנסייה, היחסים עם המדינה או סוגיות פולחן.
סמכויות הפטריארכיה.
במסורת ההיסטורית והספרות הקאנונית (חוקי הכנסייה והפירושים המסורתיים שלהם) זכתה פטריארכיית קונסטנטינופול לכמה סמכויות (פרסביה) שאין לשאר הכנסיות האורתודוקסיות האוטוקפליות. כיום לא כל הזכויות האלה מוכרות באופן מוחלט בכל מקום.
עיקר הסמכויות הנ"ל הן כדלהלן:
הפולמוס האיקונוקלסטי.
במאות השמינית והתשיעית גרמה התנועה האיקונוקלסטית לאי שקט ברחבי האימפריה. הקיסר לאון השלישי האיסאורי הוציא בשנת 726 צו נגד התמונות והורה להרוס תמונה של ישו שנמצאה מעל השערים של חאלקי, פקודה שנתקלה בהתנגדות חריפה של התושבים. הקיסר קונסטנטינוס החמישי כינס בשנת 754 את סינוד הייריה שהוקיע את הקיסר עצמו בגין עבודת האיקונות. לפיכך נהרסו אוצרות רבים, נשברו, נשרפו או צוירו מעליהם ציורי עצים, ציפורים או חיות; לפי מקור אחד כנסיית הבתולה הקדושה בבלאכרנה הפכה למחסן פירות ועופות.
אחרי מות בנו לאון הרביעי בשנת 780, החזירה הקיסרית איריני את פולחן האיקונות באמצעות ועידת ניקאה השנייה בשנת 787.
פולמוס האיקונקלסטיה חזר בתחילת המאה ה-9 ונפתר סופית בשנת 843 בעת עוצרות הקיסרית תאודורה שהחזירה את האיקונות. מחלוקות אלה תרמו גם הן להידרדרות היחסים בין הכנסייה הנוצרית המזרחית ולזו המערבית.
אבו אל-עבאס
אבו אל-עבאס (לעיתים נכתב אבול-עבאס, אבול-עבאז או אבולעבאז) היה כינויו של פיל אסייתי שניתן במתנה לקיסר האימפריה הקרולינגית קרל הגדול על ידי הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד. שם הפיל ואירועים בחייו מתועדים באנאלים הפרנקיים המלכותיים ("Annales regni Francorum") והוא מוזכר בחיבורו של איינהרד "חיי קרל הגדול" ("Vita Karoli Magni"). עם זאת, בכתבי בית עבאס אין שום אזכור למתנה או לאינטראקציה כלשהי עם קרל הגדול.
אבו אל-עבאס הובא מבגדאד, בירת הח'ליפות העבאסית, בידי יהודי יודע ערבית בשם יצחק ("Isaac Iudeus"), יליד נרבון שבדרום צרפת. יצחק נשלח ב-797 מטעם קרל הגדול, ככל הנראה כמתורגמן, אל הח'ליף העבאסי יחד עם שני אצילים פרנקים למשימת חיזוק הקשרים בין הממלכות. יצחק היה היחיד מאנשי המשלחת ששרד את הדרך, והוא שליווה את הפיל לאירופה. קרל הגדול התבשר ב-801 על אודות הפיל על ידי שני שליחים – שליחו של הארון א-רשיד ושליחו של האמיר של איפריקיה, אבראהים, מייסד השושלת האע'לבית – וציווה על הזמנת ספינה שתישא את הפיל ויתר המטען מעבר לים, מצפון אפריקה לאירופה.
מסע הפיל מאסיה לאירופה.
חוקרים העלו השערות בנוגע למסלול דרכם של יצחק והפיל ברחבי אפריקה:
יצחק והפיל החלו את דרכם וצעדו דרך ירושלים, ולאורך החוף המצרי אל תוך איפריקיה שבה שלט אז האמיר אבראהים אבן אל-אע'לב בחסות בית עבאס. בסיועו של האמיר בעיר קירואן הפליג יצחק ועמו אבו אל-עבאס, ככל הנראה מנמל קרתגו, לאיטליה דרך הים התיכון.
מכל מקום, בכתבי האנאלים הפרנקיים המלכותיים מוזכר כי "יצחק היהודי שב מאפריקה עם הפיל" ("Isaac Iudeus de Africa cum elefanto") ועגן בפורטו ונרה (ליד ג'נובה) באוקטובר 801. הם בילו את החורף בורצ'לי , ובאביב החלו לצעוד אל מעבר להרי האלפים, לבירתו של הקיסר באאכן, לשם הגיעו ב-20 ביולי 802.
את הפיל שמר קרל הגדול באאוגסבורג שבבוואריה, ופעמים אחדות הציג אותו לאורחיו. הוא שימש כפיל מלחמה ובשנת 804, כשתקף גודפרד, מלך דנמרק, את אחד הכפרים באזור, קרל הגדול לא היסס להשתמש באבו אל-עבאס במאבק נגד הדנים.