ממקום מושבו בגואה ניסה מנדש לתאם התערבויות צבאיות קתוליות נוספות נגד קיסר אתיופיה, אך ללא הועיל. מנגד, ביקש הקיסר עלם סגד משכניו המוסלמיים - מסולטאן סנאר באזור הנילוס הכחול, משליט מוח'א שלחוף תימן, מהפחה של עיר הנמל סואכין לחופי סודאן ומהשלטונות המצריים בקהיר - לא להתיר לפרנג'ים או לאירופאים אחרים לעבור בשטחם לכיוון אתיופיה. הקיסר רדף את המאמינים הקתוליים הנותרים באתיופיה וזכה לקיתונות של גידופים בספרות הקתולית של ימיו. ב-1665 הורה הקיסר להעלות באש את "ספרי הפרנג'ים" - כינוי לכתבי הקודש הקתוליים.
פאסיל גם ייסד את העיר גונדר, קבע בה את ארמונו פאסיל גמב והפכהּ לבירת האימפריה האתיופית על מנת לחזק את ההגמוניה הנוצרית במחוז דאמבייה, ששם הייתה קהילה יהודית גדולה. מהלך זה של הקיסר גרם לאמהריזציה של האזור ובתקופתו החלו יהודי אתיופיה להתבלט בעסקי ההלוואות, הבנייה, הנגרות ואומנויות נוספות הנדרשות על ידי תושבי האזור בעלי האדמות. עד היום משמש השם פַסִיל, לצד השם פֶקָדוּ ("פּוֹקד" בעברית), שם פרטי לילודים זכרים בקרב יהודי אתיופיה.
עלם סגד ניהל מערכה צבאית כנגד האגאווים ב-1637 וקרבות כנגד האורומו שהחלו לפשוט על אתיופיה ומערכות נוספות כנגד האגאווים. בתקופתו נפתחה שגרירות אתיופיה בהודו ומשלחת דיפלומטית אתיופית הגיעה לברך את אאוראנגזב לרגל הכתרתו לקיסר האימפריה המוגולית.
ב-1666 אסר עלם סגד את בנו דווית בכלא וואחני לאחר שזה מרד בו. בכך חידש הקיסר את המסורת של כליאת צאצאי הקיסרים על מנת להגן על הקיסר מפני טוענים אחרים לכתר (ראו: אָמְבַּ גשן).
עלם סגד מת באזאזו הנמצאת דרומית לגונדר ונקבר במנזר סטפן הקדוש באי דגה שבאגם טאנה. בשנת 1965 תיאר החוקר נתניאל ט. קני (Nathaniel T. Kenney) בכתב העת של הנשיונל ג'יאוגרפיק את ביקורו במנזר, ודיווח כי ראה את המומיה של פאסיל יחד עם מומיה נוספת שהייתה בנו של פאסיל, יסור בן השבע. בניגוד לקיסרים האחרים ולמרות חשיבותו אין בנמצא כרוניקה בשפת הגאז של הקיסר סביר שלא שרדה עד ימינו
The Way I Am
The Way I Am הוא הסינגל השני של הראפר אמינם מתוך אלבומו "The Marshall Mathers LP" אשר יצא לחנויות בשנת 2000. שיר זה, בניגוד לסינגל הראשון שלו מאותו אלבום "The Real Slim Shady", משרה אווירה כבדה ורצינית.
תוכן השיר.
בשיר זה אמינם מדבר על עצמו ועל יחסו לחוג מעריציו ולתקשורת, אשר לטענתו מפלה אותו לרעה ומשליכה את כל חולי החברה על מילות שיריו הקיצוניות. שיר זה הוא מעין סגירת חשבונות עם אוהביו ושונאיו גם יחד, שהוא טוען כי חונקים אותו עם אהבתם אליו ולא נותנים לו לחיות את חייו כאדם מן השורה. הוא מציין בשיר שההערצה לה זכה היא בעצם חלק מקללה שרודפת אותו מאז ילדותו הקשה בשכונות העוני של קנזס סיטי ודטרויט. הוא גם טוען כי אם ימשיכו לחנוק אותו בהערצה זו, הוא לא יהיה אחראי למעשיו, והוא לא ינהג כמו שמצפים להתנהג מאדם ברמת פרסום כמו שלו. בשיר נאמר גם שלא אכפת לו מתביעות, כי מכולן הוא יצא נקי, וכאן הוא יוצא נגד מערכת המשפט האמריקאית אשר יכולה לבצע עיוות דין לטובת אדם, כל עוד יש לו כסף. יש לציין כי הוא אומר זאת על אף שהוא נמנה עם הנהנים של מגמה זו.
הפזמון זהו קטע שבו אמינם אומר שזה מה שהוא ושלא אכפת לו אם אוהבים או שונאים את זה. אמרה זו היא האמרה השולטת בשיר וחוזרת מספר פעמים בפזמון.
הבית השני הוא סגירת חשבונות עם התקשורת שמחפשת אשמים במקום לחפש פתרונות, הוא אומר שבמקום ליצור הוא צריך להתעסק עם המבקרים רק כי המציאות מחייבת ולא כי הוא אוהב את זה. הוא מאשים את התקשורת בכך שאחרי כל מקרה מצער האצבע המאשימה מופנית אוטומטית אליו בלי להפעיל שיקול דעת. בנוסף, לדבריו, התקשורת מאשימה את כל העולם חוץ מהאשמים האמיתים ובכך לא מצבעת את תפקידה כראוי. אך בסיום הוא אומר כי זה רק גורם לו להיות יותר ויותר תוקפני במילות שיריו הבאים.
הבית השלישי הוא ביקורת נגד שותפיו לעסק ואנשי התקשורת שיותר אוהדת אותו. הוא טוען שהוא יותר מדי נערץ, והוא רוצה להפסיק עם כל הפרסום ולחזור לאלמוניות, הוא גם מאשים את תחנות הרדיו בכך שמשמיעות אותו בגלל תאווה לרייטינג ולא בגלל אהבתם אליו. האשמה דומה הוא מפנה לכל אלה שמראינים אותו ושואלים אותו את אותן השאלות בדיוק כל פעם כדי להרוויח עוד פרסום. הוא אומר שכל החגיגה סביבו כבר משגעת אותו ולא אכפת לו מה אומרים עליו או על תגובותיו.
השיר נבחר להיכלל באלבום האוסף Curtain Calls, שבו נכללים להיטיו הגדולים של אמינם.
הקליפ.
בקליפ השתתף מרילין מנסון, שאותו ציין אמינם בשיר על כך שמאשימים אותו בהידרדרות של הדור, אך מסביר שזו בכלל אשמת ההורים.
לאורך כל הקליפ עומד אמינם על גג בניין ומתכונן כביכול לבצע התאבדות אך לבסוף קופץ ונוחת על קרקע גמישה.
קחצ&quot;ר
קצין חי&quot;ר וצנחנים ראשי
קצין החי"ר והצנחנים הראשי (הקַחצָ"ר) הוא קצין בדרגת תת-אלוף המשמש ראש חיל של יחידות חיל הרגלים בצה"ל ואחראי במסגרת תפקידו להכוונה המקצועית של יחידות החי"ר.
היסטוריה.
ראשיתו של תפקיד קצין החי"ר והצנחנים הראשי בתפקיד "קצין הצנחנים הראשי" שהוכרז באוקטובר 1965. לתפקיד מונה אהרן דוידי ובמסגרת תפקידו היה אחראי להכוונת אימוני הצנחנים ביחידותיהם ובבית הספר לצניחה. ב-1 בינואר 1969 הורחבה אחריות התפקיד לאימוני כל חיילי חיל הרגלים, כאחד מלקחי מלחמת ששת הימים, ושם התפקיד שונה ל"קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי". באותו זמן, זמן קצר לאחר הנהגת דרגת תת-אלוף בצה"ל, היה קצין החי"ר והצנחנים הראשי מפקד החיל היחיד שהוענקה לו דרגת תת-אלוף.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הועמד קצין החי"ר והצנחנים הראשי תא"ל עמנואל שקד בראש כוח למבצעים מיוחדים אשר כונה "כוח סלע".
לאחר המלחמה, במסגרת ההרחבה של צה"ל, הוקמה עוצבת האש שבראשה עמד הקחצ"ר, ועל כן היא כונתה גם אוגדת הקחצ"ר.
בשנת 1979, בתכנונים להקמת מפקדת חילות השדה, תוכנן לבטל את תפקידי מפקדי החילות ובהם קצין החי"ר והצנחנים הראשי, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
מהות התפקיד.
אחרי מלחמת יום הכיפורים, לאור הודעתו של אריאל שרון שהוא מוכן לשוב לצה"ל לכל תפקיד פיקודי, הציע הרמטכ"ל, מוטה גור, לשרון להיות קצין הצנחנים הראשי. בהצעה נאמר שהתפקיד אינו תפקיד מנהלי אלא "תפקיד שיש בו כר נרחב לפיתוח בתכנון מבצעים ובאימון כוחות והנחלת תורות לחימה". שרון דחה את ההצעה. לעומת זאת, כאשר ועדת כהן קבעה שעמוס ירון מנוע מלכהן בתפקיד פיקודי, הוא המשיך לכהן כקחצ"ר, תפקיד שנחשב לתפקיד מטה.
קצין הצנחנים הראשי היה אחראי גם למבצעים מיוחדים ובהם פעילות סיירת מטכ"ל, שייטת 13 ולעיתים גם יחידות נבחרות מהצנחנים בשנות ה-70, עת ביצעו פשיטות בעזרת מסוקים. במסגרת זאת פיקד רפאל איתן על מבצע תשורה, עמנואל שקד פיקד על מבצע אביב נעורים ודן שומרון פיקד על מבצע אנטבה.
צפון וולו
צפון וולו הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה ונקרא על שם המחוז ההיסטורי וולו. גובל בצפון-מזרח במדינת תיגראי, בצפון-מערב במחוז וג המרה, במערב במחוז דרום גונדר, בדרום במחוז דרום וולו ובמזרחו במדינת עפר. עד שנת 1991 נכלל במחוז וולו אחד מהמחוזות של אתיופיה. ערים ועיירות חשובות בנפה הם וולדייה בירת המחוז והעיר לליבלה המכונה בפי תושביה ירושלים החדשה.
היסטוריה.
בימי הביניים ועד 1991 הייתה חלק מה, וולו, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותו הסופי של השלטון המרקסיסטי ב-1991 וואלו פוצל למספר אזורים חצי מהמחוז שתושביו היו עפרים סופח למדינת עפר והחצי השני שבאמהרה התחלק לשני מחוזות צפון וולו ודרום וולו.
נפות.
המחוז מחולק לעשר נפות שבנוסף להם העיר וולדייה שלה מעמד של נפה.
ג'ון ווליס
אדי קנטור
אדי קנטור (באנגלית: Eddie Cantor; 31 בינואר 1892 - 10 באוקטובר 1964) היה זמר, קומיקאי, רקדן, שחקן ופזמונאי יהודי-אמריקאי.
קנטור היה ידוע לקהל ברודוויי, קהל הרדיו וקהל הטלוויזיה בימיה הראשונים כ-Banjo Eyes. נולד בשם איזידור איצקוביץ' בניו יורק, ארצות הברית כבן למהגרים יהודים מרוסיה.
ג'ון וליס
סיפור אהבה בלתי נשכח
סיפור אהבה בלתי נשכח (באנגלית: A Walk To Remember) הוא סרט קולנוע מסוגת הדרמה הרומנטית בכיכובם של מנדי מור ושיין ווסט שיצא לאקרנים בשנת 2002.
הסרט מבוסס על רב המכר של ניקולס ספארקס ובוים על ידי אדם שנקמן. פסקול הסרט הוא השיר "Cry" בביצוע של מנדי מור.
עלילת הסרט.
לנדון קרטר (שיין ווסט) וחבריו עושים מעשה קונדס, אך המשטרה מגיעה ולנדון נתפס. לנדון מתחמק מענישה על ידי המשטרה, אך נענש על ידי מנהל בית ספרו. כחלק מעונשו, מוטל על לנדון להשתתף בהצגת האביב של התיכון.
כאשר לנדון מתקשה בשינון הטקסט, הוא מבקש את עזרתה של ג'יימי (מנדי מור), השחקנית הראשית בהצגה. ג'יימי מסכימה אולם מעמידה תנאי אחד: שהוא לא יתאהב בה. לנדון צוחק על בקשה זו, שכן יש לו גישה לכל הבנות היפות והפופולריות ביותר בעיר, ואילו ג'יימי, עקב הביישנות שלה, הדתיות שלה, תסרוקתה ובגדיה המיושנים, איננה נכללת בקטגוריה הזאת. למרות זאת לנדון מוצא אותה מסקרנת, בגלל התעניינותה בכוכבים ואסטרונומיה, ובעקבות "רשימת המאוויים" שברצונה להגשים, שאליה הוא נחשף בשיחה עימה.