חוסר היציבות בחייו ניכר באיכות תוצרתו, שהייתה נתונה לשינויים רבים ובולטים. כלי הנגינה המעניינים ביותר שיצר, כמו אלה של אחיו ריקארדו, נבנו בסוף המאה ה-19. הוא הכשיר למקצוע מספר רב של תלמידים. הכלים שיצר, אם גם לא היו משוכללים ומעודנים כאלה של אחיו (בייחוד בתקופה המאוחרת של עבודתו), הצטיינו באישיות ייחודית ובספונטניות, תכונות המזכות אותם כיום בהערכה רבה. הלכה שלו משתנה בצבע ובאיכות בהתאם לתקופות הייצור, החל בכתום-צהוב בהיר וכלה בחום-כתום ולעיתים חום כהה (בכלים מתקופת חייו המאוחרת הייתה הלכה מועדת לדהייה והכלים נראים לא פעם חסרי ברק ועמומי-גוון). רומיאו אנטוניאצי השתמש בתוויות שונות. בשלהי חייו השתמש בתווית שעליה המילים ‘fece in Cremona’ ושלט האצולה של קרמונה, אף כי הוא לא חזר מעולם לעבוד בעיר הולדתו (סביר להניח, שהשתמש בתווית זו מסיבות עסקיות וכדי להיבדל מאחיו).
פטרו מושאט
פטרו "מושאט" או פטרו הראשון (ברומנית: Petru Muşat או Petru întâiul) היה שליט נסיכות מולדובה בין השנים 1375–1391. עלה לשלטון אחרי השליט קוסטיה.
על חותם של תעודה משנת 1377 מופיע תארו בלטינית כ-"Petrus voivoda Moldaviensis" (פטרו, וויווד של מולדובה) ובמסמך שהוצא בקנצלריה שלו ב-1 במאי 1384 שם השליט מופיע בצורת "פטרוס וויווד, דוכס מולדובה בחסדו של האל" «Petrus Waiwoda dei gratia dux Terre Moldavie»
רקע משפחתי.
לפי המסורת ההיסטורית הרומנית שהייתה מקובלת עד לא מזמן, משערים כי פטרו הראשון מושאט היה בנו של השליט שקדם לו, קוסטיה ושל מרגרטה מושאט, בת או אולי נכדה של בוגדאן הראשון. דרך מרגרטה מושאט, פטרו מושאט ואחיו רומאן הם ממשיכי בית בוגדאן הראשונים ב"ענף" של שושלת זו, הנקרא "בית בני מושאט", ברומנית "המושאטינים" Muşatinii.
לאחרונה פורסמו מחקרים שלפיהם הוא היה למעשה בנו של אדם בשם שטפאן, בן של בוגדאן הראשון.
מדיניות החוץ.
פטרו מושאט השתית את מדיניותו על מאמצים לשמירת יחסים טובים עם כל שכניו, ובמיוחד עם השכנה מצפון, פולין, שפרשה את חסותה על מולדובה. חסות זו הייתה עשויה להגן על מולדובה מפני הונגריה ששלטה בה בעבר. ב-27 בספטמבר 1387 נסע ללבוב והצהיר שם אמונים למלך ולדיסלב השני יאגיילו של פולין. נסיכות מולדובה נותרה ביחסי וסאליות כלפי פולין במשך כמאה שנה - עד שנת 1497.
בשנת 1388 פטרו קיבל את חבל פוקוטיה ("האליץ'") בעל שטח של 8,000 קמ"ר כערבון על הלוואה בת 3,000 רובלים כסף "פרנקיים" לאוצר המלך. ההלוואה לא הוחזרה אף פעם במלואה. חוב זה ואזור פוקוטיה היוו אחר כך במשך מאה וחמישים שנה סיבה לוויכוחים ומלחמות רבות בין שתי המדינות.
פטרו מושאט תיווך גם במשא ומתן בין פולין ובין ולאכיה (1390,1389) שבהנהגת מירצ'ה הזקן.
בזמנו קוימו גם המגעים הדיפלומטיים הראשונים בין מולדובה ובין הנסיכויות הרוסיות.
פטרו קיבל משלחת מטעם הקניאז דמיטרי דונסקוי. כמצוין בכרוניקות הרוסיות, בנו של דמיטרי, ואסילי, שהיה בן ערובה בידי אורדת הזהב יצא מהשבי אל פודוליה, לפי הכתוב, בתחום "הוולאכים הגדולים" (כלומר הרומנים) "של פטרו" (1386).
בימי מלכותו האזור שליד המבצרים חוטין, צצינו (צ'צ'ון) על יד צ'רנוביץ של היום וחמלב נכללו בשטח נסיכות מולדובה. ושטח מולדובה הורחב דרומה עד למבצר צ'טאטיה אלבה קרוב לים השחור.
מדיניות הפנים.
בימי מלוכתו של פטרו מושאט מולדובה ידעה התפתחות כלכלית. מסמכים ראשונים מעידים על קיומן של ערים כמו יאש, רומן, סירט, באיה, טרגו ניאמץ, חרלאו וחוטין.
מאותה תקופה הגיע גם אזכור ראשון בתעודה משנת 1392 של חבל בוקובינה מצפון מולדובה.
בשנת 1385 פטרו קבע את בירתו באזור הזה, בעיר סוצ'אבה.
בין היועצים הבכירים של השליט מוזכרים בעלי התואר של פרקלאב או סטרוסטה ווורניק.
בנוסף בנה את מצודת הניאמץ ואת מנזר ניאמץ.
פטרו ייסד גם את כנסיית "השילוש הקדוש" בעיר סירט, אחד מהדוגמאות הראשונות של האדריכלות המולדבית בימי הביניים.
מטבעותיו.
פטרו מושאט טבע מטבעות כסף מסוג גרוש, כלומר דינר גדול, עליהם הופיע מצד אחד מגן עם פרחי שושן ושלושה פסים אופקיים עד קו האמצע ומהצד השני ראש שור הבר עם קרניים, סמל מולדובה. בין הקרניים מופיע כוכב מחומש ומהצדדים גם סהר ורוזטה שסימלה את השמש. בשולי המטבעות כתובות בלטינית SIM PETRI WOIWODI ו-SI MOLDAVIENSIS שבהם סבורים כי המילה SIM או SI משמעותה sigilium כלומר "חותם". מטבעות אלה זכו להערכה רבה ונפוצו באזור רחב. אלו היו מטבעות ראשונים של נסיכות מולדובה והגיעו עד לפולין, ליטא, קרים, לחוף הים השחור ולשטחי יוגוסלביה לשעבר. המטבעה של פטרו הוציאה גם חצאי גרוש מכסף.
מאבק לאוטונומיה כנסייתית.
מושאט פעל בניגוד לרצונו של הפטריארך אנטוניוס הרביעי מקונסטנטינופול (1389 - 1390 ו-1391 - 1397) ועמד על מינוי בישוף ("מיטרופוליט") הילידי יוסיף (ה"ולאדיקה יוסיף"), קרוב משפחה שלו, בראש המוסדות הכנסייתיים במולדובה. מינוי זה הוסכם עם הבישוף של האליץ'. הפטריארך זעם והטיל חרם על השליט הרומני.
בהמשך כמה אקסארכים, שליחים של הפטריארכים אנטוניוס ותאודוסיוס ביקרו במולדובה על מנת לקחת בידיהם את ראשות הכנסייה המולדבית אך לא הצליחו להניא את השליט מתמיכתו במינוי זה.
בסופו של דבר המינוי של הבישוף יוסיף הוכר על ידי הפטריארך מקונסטנטינופול מאוחר יותר בשנת 1404, בימי מלכותו של אלכסנדרו הטוב.
פטרו מושאט נפטר בשנת 1391. הוא נקבר ככל הנראה בכנסייה הנקראת כעת כנסיית מיראוץ, הכנסייה העתיקה ביותר בעיר סוצ'אבה. הקבר המשוער התגלה בעת עבודות שיפוצים שנעשו בכנסייה בשנים 1996 - 1997 ובגדים רשמיים שנמצאו בו מוצגים במוזיאון להיסטוריה של סוצ'אבה.
נישואיו וצאצאיו.
פטרו מושאט היה נשוי לנסיכה פולניה ממזוביה ששמה אינו ידוע, בת של יאנוש הראשון ושל אנה דנוטה, קרובת משפחה של מלכת פולין, יאדביגה. נולדו לו שני בנים, רומן ואיוואשקו שטענו בזמנם לכתר מולדובה.
אדולף סיזר
אדולף סיזר (באנגלית: Adolph Caesar; 5 בדצמבר 1933- 6 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1984 על הופעתו בסרט "סיפורו של חייל".
ביוגרפיה.
סיזר נולד בשכונת הארלם שבניו יורק, התגייס לחיל הים האמריקאי ולאחר שירותו הצבאי למד דרמה ב"אוניברסיטת ניו יורק".
שיחק לראשונה ב-1969 בסרט "צה!" בתפקיד קטן.
השתתף ב-1980 בסרט אמנויות הלחימה של ברוס לי "אגרוף הפחד, מגע המוות".
ב-1984 היה סיזר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמת המלחמה הגזענית "סיפורו של חייל" בתור סמל וויטרס, סמל מאוס על יחידת חיילים שחורים שנרצח באופן מסתורי. סיזר גילם את התפקיד גם על בימות התיאטרון וזכה על הופעתו בפרס דרמה דסק.
שיחק לאחר מכן בדרמה של סטיבן ספילברג "הצבע ארגמן" בדמותו של גבר זקן, סרטו האחרון של סיזר היה הקומדיה "מועדון גן עדן".
סיזר נפטר בשנת 1986 מהתקף לב על סט צילומי הסרט "בחורים קשוחים". סיזר נקבר בבית הקברות פרנקליף שבעיירה גרינבורג', ניו יורק. השאיר אחריו אישה דיאן, שתי בנות ובן אחד.
קניון בת ים
קניון בת ים הוא מרכז קניות מקורה אשר נמצא ברחוב יוספטל בבת ים קרוב לגבולה עם חולון. נפתח ב-15 במרץ 1993.
בשנת 2010 הוא נהנה מתפוסה מלאה שהניבה דמי שכירות של 34 מיליון שקל בשנה ושוויו הוערך ב-420 מיליון שקל.
הקניון בנוי על שטח של כ-70,000 מ"ר התופסים בלוק שלם ברחוב יוספטל בעיר. שטחו המסחרי מורכב מ-3 קומות מסחר על שטח של 17,000 מטרים רבועים שבו נמצאות 140 חנויות. האזור המסחרי של הקניון כולל בין היתר סניף של בנק אוצר החייל, מכון כושר, סופרמרקט ואזור שעשועים לילדים.
היסטוריה.
בשנים הראשונות לקיומו היה צמוד לקניון סניף של רשת השיווק שקם אשר נסגר עם פירוקה של הרשת ועל חלק משטח החנות נבנה אגף חדש לקניון. חלק נוסף של הסניף לשעבר עומד נטוש. בשנת 2007 הקניון נרכש בידי חברת אשטרום מידי חברת שופרסל ב-120 מיליון שקל. לאחר הרכישה נבנה בקניון מכון כושר על שטח של 1,700 מ"ר ושטחי המסחר הורחבו.
בשנת 2009 אישרה העירייה בנייה של מגדל בן 40 קומות בגובה 158 מטרים מעל החלק הצפון מערבי של קניון בת ים אשר יקרא "מגדל ליברטי" ויכלול שטחי משרדים מגורים ומסחר מופרדים וכן הרחבה של שטחי המסחר והחניה בקניון והקמת פארק ציבורי.
לקניון צמוד חניון מקורה גדול בן 6 קומות בן 1300 מקומות חניה. בנוסף היה מבנה חנייה נוסף בן 4 קומות שנהרס בתחילת 2022 אשר שימש את חנות השקם. על חורבות מבנה החנייה שנהרס יוקם מתחם עירוב שימושים אשר יהיה חלק ממתחם הקניון.
בשנת 2018 ביג מרכזי קניות רכשה 50% מהקניון מאשטרום.
בופייטר
מחוזות סודאן
בית הכנסת הכוראלי של ריגה
בית הכנסת הכוראלי של ריגה שבלטביה (בלטבית: Rīgas Horālā sinagoga) נבנה ברחוב גוגול מס' 25 בשנת 1871 ונשרף כליל במהלך הכיבוש הנאצי ביולי 1941.
היסטוריה.
תכנון המבנה החל עוד בשנת 1868 על ידי האדריכל פאול הארדנקס (Pauls Hardenaks), ובנייתו ושלמה ב-1871. ניכרת במבנה השפעה של מספר סגנונות אדריכליים, אך בעיקר נאו-רנסאנס. בצמוד למבנה נבנה גם מקווה.
בית הכנסת היה ידוע בחזנים שהשתתפו בתפילות שהתקיימו בו. במשך השנים שרו בה ברוך לב רוזובסקי , הרמן ידלובקר ונוספים. הרמן ידלובקר היה החזן הראשי במשך 10 שנים עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1938.