לבחינת מידת הפגיעה של החוק בזכות חוקתית חייבים להתקיים ארבעה תנאים במצטבר: 1) עיגונה של סמכות הפגיעה בחוק. 2) הלימתה את ערכי המדינה. 3) היות הנורמה הפוגעת לתכלית ראויה. 4) הפגיעה חייבת להיות אם אינה עולה על הנדרש. במקרה של הוראת השעה מתקיימים שלושה התנאים הראשונים, אך קיימת מחלוקת במבחן המידתיות. בהתאם לפסיקה לבחינת המידתיות נדרשים לבחון התקיימותם של שלושה מבחני משנה במצטבר: א) "האמצעי המתאים" שדורש התאמה של האמצעי להשגת להשגת המטרה של החוק. ב) מבחן "האמצעי שפגיעתו פחותה" מבחן שבודק האם האמצעי שנבחר בחוק גורם לפגיעה הפחותה מבין אפשריות נוספות. ג) ומבחן המידתיות " במובן הצר" שבוחן את הנזק שנגרם למי שזכותו נפגעת מול התועלת שיצמח מיישום החוק. הבעייתיות שבחוק נובעת בשלב בחינת המידתיות במובנה הצר. מבחינת מבחן האמצעי שפגיעתו פחותה השופטת עושה הבחנה בין המבקשים תושבי האזור לבין המבקשים תושבי המדינות מהתוספת שבחוק, מאחר שקיימת למדינת ישראל מידע נגיש על תושבי האזור וניתן לבצע בידוק ביטחוני, למרות גם בידוק ביטחוני אינו כלי מספיק לאושש את הסיכון הביטחוני שיכול להיווצר לאחר קבלת מעמד קבע בישראל. לבחינת עמידת החוק במבחן המשנה השלישי של מידתיות "במובן הצר" אשר חייבים לבחון את משקלה של זכות שנפגעת, ככל שמדבר בזכות יסודית יותר כך גם הפגיעה תהיה קשה יותר ועל אינטרס הציבורי המצדיק את הפגיעה להיות בעל חשיבות מכרעת להצדקת הפגיעה.
מדינת ישראל אינה נבחנת בעוצמתה רק מבחינה ביטחונית, אלא נבחנת על יכולתה לקבל את האחר והגנה על זכויותיו ובעיקר על כבודו כאדם. פגיעת זכותו של אזרח ישראלי לקיים חיי משפחה בישראל משליך על החוק שנחשב לאי מידתי, קביעה זו מבוססת על מהות החוק שהמחוקק קבע שמדובר בהוראת שעה משום המחוקק מכיר בקושי שמסב החוק, על כן, קבע תוקפו לתקופה מוגבלת וזמנית, אלא ההסדר הזמני הפך להסדר קבע. כמו כן, הפגיעה של החוק בזכות יסוד זאת משום החוק מטיל מגבלה על עצם מושבו של המבקש בהתעלמות מהסיכון הספציפי הנשקף ממנו. אחרי בחינת התוספת לביטחון מול הפגיעה בזכות לחיי משפחה שהוא רחב וגורף הדבר מביא לפגיעה קשה ועמוקה ולכן מבחן המשנה השלישי לא מתקיים.
הכרעת השופטת: לא ניתן לבצע איזון בין הזכויות המתנגשות, ועל כן, המוצא האחרון הוא לבטל את החוק תוך 12 חודשים, במקביל לאפשר למחוקק לתקן את החוק והפיכתו למידתי. השופטת ממליצה למחוקק לחוקק חוק הגירה כולל ומקיף לישראל שייקח בחשבון כל השיקולים והאינטרסים תוך שמירה על צביונה היהודי של מדינת ישראל, ההסדר האמור אמור להיות מורכב משלושה רכיבים: 1. בידוק פרטני ויסודי 2. התניה לטיפול בבקשה בבן זוג שלא שוהה בישראל באפן לא חוקי. 3. הצהרת נאמנות למדינת ישראל וחוקיה והתנערות מנאמנות מדינה אחרת. וקביעת תקופת שהייה ארוכה יותר לקבל אזרחות בישראל.
הנשיאה השופטת דורית ביניש.
הנשיאה השופטת דורית בייניש לא השתכנעה בכך שתיקוני החוק שבוצעו לאחר פסק הדין הקודם גרמו להפחתת הפגיעה בזכות לחיי משפחה ובזכות לשוויון ומטילה ספק. בטענות המשיבים. מאחר שניתן למנוע כניסתום של מבקשי איחוד בישראל משום שבמדינת מושבו קיימת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל ולא לפי בדיקה קונקטית ופרטנית. בעיה נוספת שחוק האזרחות שחוקק כהוראת השעה, שמדי שנה מאריכים את תוקפו מקבל מעמד של קבע בספר החוקים של מדינת ישראל. וחולקת על דעתו של השופט מלצר שמשתמש בעיקרון הזהירות המונעת כי אין אפשרות להבטיח רמת ביטחון מוחלטת ומדובר בגישה רחבה מאוד שיש בה בנוסף לסיכון לפגיעה בזכויות לפגיעה בקבלת החלטות. ויש לו השפעה על התפיסות הדמוקרטיות הבסיסיות. החוק במתכונתו המקורית ולאחר שחלק מהוראות תוקנו סבורה השופטת שלא נלקחו בחשבון איזונים ראויים בין מטרות החוק לבין הפגיעה בזכויות.
הכרעת השופטת: ממליצה ליתר השופטים להכריז על בטלות החוק עם השהייה תחולתו לתקופה עד תשעה חודשים, אף על פי שמדובר בתקופה ארוכה ומדובר בהכשרת חוק למרות הבעייתיות בחוקיותו וזאת מטעם שהאינטרס הציבורי גוב על האינטרס של המשפחות שמבקשות איחוד משפחות בישראל
השופטת אסתר חיות.
השופטת אסתר חיות קובעת לגם לאחר התיקונים אשר בוצעו בחוק בעקבות פסק הדין הראשון, טרם באה לפתרונה בעיית העדר המידתיות של החוק, וטרם טופלה בעיית ההסדר הגורף שגורם לפגיעה ארוכת טווח במבקשי איחוד משפחות. מדובר בפגיעה לא מידתית בשוויון אשר גורמת "לתיוג אתני" הנחשב להליך פסול שעלול לגרום למחיקת זהות הייחודית של הפריטים הנמנים עם אופיים הקולקטיבי.
הכרעת השופטת : קובעת שמן הראוי להורות על בטלותו של החוק תוך השעיית בטלותו לתקופה שלא תעלה על תשעה חודשים מיום הכרזת על בטלותו במטרה לאפשר למחוקק לגבש הסדר הגירה כולל ומקיף.
הכרעת בג"ץ.
ביום 11.01.2012 נתן בג"ץ פסק דין שקבע בהתאם ברוב דעות של המשנה לנשיאה א' ריבלין והשופטים: א' גרוניס, מ' נאור, א' רובינשטיין, ח' מלצר ונ' הנדל כנגד דעתם החולקת של הנשיאה ד' ביניש, והשופטים: א' א' לוי, ע' ארבל, ס' ג'ובראן וא' חיות לבטל את הצו על תנאי שיצא מלפני בית המשפט ולדחות את העתירות ללא צו להוצאות.
נחום גרינהויז
הרב נחום גרינהויז (תרכ"ב - כ"א אדר תרע"ה, 1862 - 7 במרץ 1915) היה רב העיר טרקאי בליטא, וחתנו של הרב שלמה הכהן (בעל החשק שלמה).
תולדותיו.
נולד בשנת ה'תרכ"ב לרב אהרן זליג לוריא.
בהיותו בן עשרים נישא לחיה ברכה בתו של הרב שלמה הכהן מווילנא, ושנתיים לאחר מכן מונה לרבה הרשמי של העיר טרקאי מטעם הממשלה, בה הייתה קהילה יהודית מהוותיקות בליטא. בסוף 1908, במהלך נסיעה עם הרב ריינס בענייני הישיבה בלידא, לקה בשבץ שהשאיר אותו מרותק למיטה במשך שבועות רבים.
בשנת ה'תרע"א נפצע בתאונת רכבת ועקב כך נעשה משותק, ובכ"א באדר ה'תרע"ה נפטר לאחר ייסורים.
את מקומו ברבנות העיר מילא חתנו הרב צבי אריה פרצוביץ אביו של הרב נחום פרצוביץ. חתנו השני היה הרב יצחק שוסטר, רבה של סוקולקה. בנו הוא הרב שלמה שוסטר, ששימש לאחר השואה רבה של לודז'.
משנתו.
היה אוהב ארץ ישראל נלהב והתמסר מאוד להפצת רעיון הציונות. הוא הקים סניף של חובבי ציון בעירו והטיף לשיתוף פעולה של חרדים וחופשיים למען יישוב ארץ ישראל. הוא תמך בציונות מעשית של העלאת יהודים לאט לאט וקרא לקנות מתוצרת היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא פרסם מספר מאמרים בעד הציונות ונגד מתקיפיה בעיתונות התקופה. היה בין מייסדי המזרחי בשנת 1902, השתתף בכינוסיה ובקונגרסים ציוניים ונחשב בין רבניה הגדולים, עד כדי שהרב יצחק יעקב ריינס הועידו ליורשו. באוגוסט 1904 נבחר למועצה של 23 ראשי המזרחי. בסביבות שנת 1905–1906 הוא פרש בשקט מפעילות במזרחי. בשנת 1911 הוא פרסם מאמר בשם "טעות לעולם חוזר" הקורא שלא לתרום לוועד האודסאי בגלל שהוא תומך בגימנסיה הרצליה, הנותן חינוך שקרא לו כפרני, הכולל את ביקורת המקרא
. אחד מצאצאיו כתב שהוא שינה את עמדתו כלפי הציונות במיוחד בעקבות הקמת גימנסיה הרצליה. כן סופר שהוא פרסם את המאמר בשנת 1911 בעקבות חשבון נפש שעשה לאחר שלקה בשבץ.
בתחילת 1913 פרסם מאמר נגד חברת מרבי השכלה.
אשלגן פלואורי
עוזי לבנת
עוזי לבנת הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה שפיקד על שייטת 13.
שירותו הצבאי.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לבנת לשייטת 13 ושנתיים אחר-כך השלים את הכשרתו כלוחם במסלול של הקומנדו הימי. לאחר מכן השלים קורס קצינים ושב ליחידה כמפקד צוות. בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים ביחידה ולחם במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן שימש כמפקד בית הספר להכשרות של שייטת 13. בשנת 1981 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת סא"ל ופיקד עליה בין היתר במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים בחיל הים בדרגת אל"ם בנו הוא השחיין שי לבנת.
מופע הארנבות של דוקטור קספר 2
מועצת הפיס לתרבות ולאמנות
מועצת הפיס לתרבות ולאמנות היא גוף מיסודו של מפעל הפיס שמטרתו לקדם כישרונות מבטיחים בתחומי אמנויות הבמה, קולנוע, טלוויזיה, ספרות, שירה ואמנות חזותית. בכל שנה מחליטה המועצה מראש באילו תחומים להתמקד, ומחלקת את התקציב שנקבע לשם כך לפי פניות מהציבור ופניות יזומות מטעמה ליוצרים ולגופים העוסקים בתחומי היצירה.
מפעל הפיס יזם את הקמת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות בשנת 2001, במטרה לקדם את התרבות והאמנות בישראל ולאפשר לאלפי אמנים ויוצרים, ולמאות פרויקטים ויוזמות תרבותיות, להתממש ולהגיע לקהל רחב ומגוון ברחבי ישראל. מאז הקמתה הפכה מועצת הפיס לתרבות ולאמנות לאחד הגופים המשפיעים בקידום התרבות והאמנות בישראל.
מבנה המועצה.
המועצה מונה 31 חברים, מרביתם אמנים ואישי ציבור מתחומי התרבות והאמנות וחלקם ראשי רשויות ונציגי דירקטוריון מפעל הפיס. יו"ר המועצה הוא אביגדור יצחקי.
מועצת הפיס לתרבות ולאמנות פועלת באמצעות חמש ועדות משנה:
בנוסף יש ועדות פרסים:
קריטריונים לתמיכה.
המועצה משנה מדי שנה את הנושאים והפרויקטים בהם היא תומכת. גמישות זו מאפשרת להיענות לצרכים המשתנים ולסייע למיזמים ניסיוניים וחדשניים. הכללים המנחים לפעילות המועצה קובעים כי תוצרי פעילותה יהיו נגישים למגוון רחב של צרכני תרבות תוך מתן העדפה לתושבי הפריפריה, בין גאוגרפית ובין חברתית. התמיכה ניתנת לפעילויות בעלות ערך מבחינה אמנותית, ולפעילויות בעלות חשיבות לאומית בתחומי התרבות והאמנות. כמו כן מגדירים הכללים המנחים כי פעילותה של מועצת הפיס תאפשר הנגשה וקירוב של אוכלוסיות וקהלים חדשים לתחומי התרבות והאמנות, תוך שימת דגש על ילדים, נוער וצעירים כצרכני תרבות.