אחרי נפילת האימפריה הרומית המערבית התפרק המבנה המדיני המסודר שהיה קיים בעת העתיקה. משנעלמו המדינות בעלות השלטון הריכוזי לא נמצאו האמצעים לבניית מבצרים ענקיים פסק השימוש בחומות אבן כמעט לחלוטין באירופה המערבית והן חזרו רק בתקופה מאוחרת יותר. משלא היו בנמצא מבצרים גדולים שהצריכו מכונות מצור מתוחכמות, חדלו להשתמש בהם. השימוש במכונות המצור חזר רק עם חזרת המבצרים הגדולים בשיא ימי הביניים, בסביבות המאה ה-11.
בשיא ימי הביניים וימי הביניים המאוחרים (המאה ה-11 עד המאה ה-16) כל עיר, טירה ואפילו חלק מהכפרים היו מבוצרים. חלקם הוקפו בחומות מרהיבות, שנמתחו לאורך קילומטרים רבים. בטירות והערים הגדולות ניצבו על החומות עשרות מגדלים וצריחים. עיר מבוצרת כהלכה הייתה בדרך כלל בעלת שתי חומות ובטירות ומבצרים נוסף עליהן גם המגדל הראשי, בו התגורר התקיף המקומי. בנוסף לכך, הצבאות היו קטנים יחסית ולא עלו בהרבה על 20-30 אלף לוחמים, רק מקצתם אבירים רכובים וכל היתר שכירי חרב ובני לוויתם של האבירים והאצילים הבכירים. כתוצאה מדלילות צבאות השדה והביצורים הרבים, התנהלה המלחמה ממצור אחד למשנהו, עם מספר קרבות בין לבין.
כיבושה של עיר מבוצרת כהלכה לקח זמן רב ויכול היה להמשך שנים. היו שתי טקטיקות עיקריות לכיבושן של ערים בצורות - מצור והסתערות. השיטה הראשונה הייתה בטוחה יותר ונחלה הצלחות רבות יותר והייתה כרוכה במספר אבדות קטן יחסית למטיל המצור. הטקטיקה השנייה הייתה כרוכה בסכנה רבה ובדרך כלל נחלה כישלון, למעט מקרים בהם היה לתוקף סיוע מתוך החומות או במקרה של התקפת פתע. המצור יכול היה להמשך שנים, כי לרוב הערים הייתה אספקה גדולה מאוד של מזון ומים. בדרך כלל שילבו בין שתי השיטות, כאשר הצר היה מתקיף את העיר לפרקים על מנת לנסות את מגיניה.
הופעת הארטילריה.
הארטילריה, ובכלל זה תותחי מצור רב קניים הייתה בשימוש החל מהמאה ה-14, אך היא הייתה מאוד לא מפותחת ומשקלה במלאכת המצור היה נמוך. בהמשך לקראת פלישתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה בתחילת המאה ה־15 השתפרה מאוד איכותם של התותחים שעמדו לרשות שני הצדדים. תותחים גדולים היו יכולים לירות פגזי אבן במשקל של עשרות ואף מאות קילוגרמים. חומות העיר שתוכננו מאות שנים לפני הופעתם של התותחים לא עמדו, ברב המקרים, בפני הפגזה מסיבית שכזאת.
לוחמת מצור בעת החדשה.
לוחמת מצור בעת החדשה התפתחה והתחזקה בעיקר עם הופעתם של תותחים חדשים ומשופרים, כגון התותח הגדול ביותר בעולם ששימש במצור קונסטנטינופול: הוא ירה כדורים במשקל חצי טון לעבר חומות העיר, אבל הוחלף בגלל אורך זמן טעינתו, שאיפשר לביזנטים לשקם את הפגעים בחומת העיר.
לוחמת מצור בעת המודרנית, החל מהמאה ה-20.
כיום הדרך העיקרית להבקיע מעוז מבוצר, כגון מוצב, היא באמצעות הפגזה ארטילרית כבדה של אותו מעוז מהיבשה ומהים, ועל ידי הפצצתו מהאוויר. לאחר החלשתו ו"ריכוכו" מבוצעת הסתערות של טנקים מלווים בחי"ר ולוחמי הנדסה קרבית. לעיתים קרובות לוחמי החי"ר מסתערים לבדם כנגד מוצבים ומנסים לכבשם באמצעות חדירה לתוכם תוך התחמקות מאש האויב. זאת, תוך שימוש במטעני נפץ, מרגמות, רימונים ורקטות כתף בנוסף על הנשק הקל.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה, ומאוחר יותר בתקופת האינתיפאדה השנייה, נוצר מצב בו כוחות צה"ל התמודדו עם מחבלים שהתבצרו בבתים ממולכדים בלב שטח אזרחי בנוי. משום שהיה מדובר בסיטואציה רגישה, לא ניתן היה להפעיל כוח ארטילרי להריסת הבית ולכן פותח נוהל סיר לחץ כדי לאלץ את המבוקש לצאת. הנוהל מתחיל בהמטרת אש קלה על הבית (מקלעים ורקטות כתף) וכאשר זה לא עוזר - שימוש בציוד מכני הנדסי ממוגן להריסת הבית. כלי הצמ"ה הממוגנים (המפורסם שבהם הוא דחפור D9 משוריין) שימשו גם להריסת מתרסים, מחסומים וביצורי רחוב שהכינו המחבלים הפלסטינים ומתחמים מבוצרים של הרשות הפלסטינית בהם התבצרו פעילי טרור.
מצורים בישראל.
בהיסטוריה של עם ישראל מתועדים מקרים רבים של מצור, שהמפורסמים בהם היו על העיר ירושלים.
ירושלים, בגלל קדושתה לשלוש הדתות המונותאיסטיות העיקריות, היהדות, הנצרות והאסלאם הייתה נתונה פעמים רבות תחת מצור. בהיסטוריה של ירושלים מתועדים מצורים רבים. המצור האחרון היה בשנת 1948, שנערך על החלקים העבריים של העיר במהלך מלחמת העצמאות של ישראל.
אחד המקומות המפורסמים שהיה תחת מצור הוא מצדה, אחד ממעוזי היהודים האחרונים שעמדו במרי נגד השלטון רומי במהלך המרד הגדול.
דוגמה למצור כושל בארץ ישראל היא המצור של נפוליאון על עכו ב-1799, שכשל עקב ביצוריה של העיר וסיועו של סידני סמית לעיר הנצורה.
ריג'ל
ריג'ל או β באוריון הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים אוריון והוא הכוכב השביעי בבהירותו בשמים. זהו למעשה כוכב זוגי שמרחקו ממערכת השמש הוא כ-860 שנות אור, מיקומו של הכוכב הוא בתחתית הצורה השמימית "אוריון" מתחת לערפילית אוריון.
ריגל הוא הכוכב לפיו מוגדר התקן של המחלקה הספקטרלית B8Ia.
תכונות.
ריג'ל A הוא על-ענק כחול, מסיווג ספקטרלי B8, הבהיר פי 44,000 מהשמש בתחום האור הנראה ופי 66,000 אם כוללים את הקרינה האולטרה סגולה הנפלטת ממנו. גילו של הכוכב הוא כ-5 מיליון שנה והוא יצא מן הסדרה הראשית לאחר שכילה את המימן שבליבתו וכעת הוא מתיך בליבתו הליום לפחמן ולחמצן. ריג'ל A הוא כוכב משתנה מסוג α בברבור ובהירות נראיתו משתנה קלות בין דרגות 0.05 ו-0.2, במחזוריות מסובכת שמורכבת ממספר גדול של מחזורי משנה שנעים בין מספר ימים לחודשיים. אף על פי שקיבל את ציון באייר β באוריון, הוא למעשה בהיר יותר בדרך כלל מביטלג'וז שזכה לציון באייר α באוריון.
ריג'ל B, שמרחקו מהכוכב הגדול הוא 2,200 יחידות אסטרונומיות, מהווה בעצמו מערכת כפולה ספקטרוסקופית. שני הכוכבים שייכים לסדרה הראשית, סיווג ספקטרלי B9V, הם בעלי מסות של 2.5 ו-1.9 מסות שמש וסובבים את מרכז המסה המשותף לשניהם במחזור של 9.8 ימים. בהירותם המשותפת היא מדרגה 6.7 ולמרות שכוכבים עם בהירות כזאת ניתן לראות בדרך כלל באמצעות משקפת, גם עם טלסקופ בינוני קשה להבחין בריג'ל B בשל הבהירות הגבוהה של ריג'ל A שמאפילה עליו.
היסטוריה.
המערכת נקראת ריג'ל (מערבית: رجل, רגל), כי היא נמצאת על רגלו הימנית של אוריון.
בשנת 1831 התגלה בן הזוג העמום יותר ובשנת 1878 התגלה כי בן הזוג הוא בעצמו כפול. באותה תקופה הוסברו השינויים המחזוריים במדידות הספקטרוסקופיות של אורו של ריג'ל כמצביעות על קיומו של כוכב רביעי (ריג'ל D) במערכת ואף הועלו טענות שכוכב זה ניתן לצפייה ישירה, אך כיום מקובל לחשוב שהמערכת כוללת שלושה כוכבים בלבד והתוצאות הספקטרוסקופיות נובעות מהיותו של ריג'ל A כוכב משתנה.
מצרים (דמות מקראית)
מִצְרַיִם הוא אחד מבניו של חם בן נח הנזכר בספר בראשית. בהמשך הספר, נזכר השם מצרים כשם של ארץ.
מקור השם אינו ברור, במיוחד לאור העובדה שהמצרים הקדמונים עצמם לא השתמשו בו. מצרים הייתה ידועה כארץ "שתי הארצות", כיוון שנוצרה מאיחודם של שתי ממלכות קדמוניות (בתקופת נער-מר, הידוע גם כמלך מנס). ייתכן שזו הסיבה לחיתום הדואלי בשם "מצרים", אם כי סיומת דומה הייתה מקובלת בשמות של מקומות אחרים. השם הערבי המודרני של מצרים דומה מאוד לשם העברי. ייתכן שמדובר בשם שהתגלגל בשפות שמיות רבות, או שהערבית שאלה את השם מארמית או מעברית.
בהמשך ספר בראשית מוזכרים מכלול צאצאיו של מצרים:
הלהבים מקושרים לעיתים עם העם הלובי.
ביטלג'וז
ביטלג'וז (באיות אחר: ביתלג'וז; באנגלית: Betelgeuse) או α באוריון הוא כוכב על-ענק אדום המרוחק כ-430 שנות אור ממערכת השמש. בעברית מקובלים גם השמות הבאים לכוכב זה: בית אל-ג'וז, בית אגוזה ובית אגוזי. כוכב זה הוא השני בבהירות בקבוצת הכוכבים אוריון, והתשיעי בבהירותו בשמי הלילה. הכוכב ממוקם בתוך משושה החורף ומהווה את אחד מקודקודיו של משולש החורף.
מאפיינים.
ביטלג'וז הוא מסיווג ספקטרלי M1 Ia-Iab - על-ענק אדום הנמצא בשלב מתקדם של התפתחותו לאחר שכילה את כל המימן שבליבתו להליום ועבר להתכת הליום לפחמן ולחמצן. תהליך זה הביא להתנפחותו לקוטר של כ-440 מיליון ק"מ, כמרחקה של חגורת האסטרואידים מהשמש. הוא אחד מכוכבי השבת היחידים בשמיים שניתן למדוד את קוטרו הזוויתי באמצעות צילום טלסקופי ישיר. למרות היותו בשלב התפתחות מתקדם, זמן חייו קצר יחסית, גילו מוערך ב-8 - 8.5 מיליוני שנים בלבד והתפתחותו המהירה נובעת ממאסתו הגדולה - כ-14 מסות שמש. תהליכי ההיתוך בליבת הכוכב צפויים להסתיים בתוך כ-10,000 שנים ואז הכוכב יתפוצץ בסופרנובה ובשל הקרבה היחסית למערכת השמש, היא תהיה עם בהירות דומה לשל הירח ותראה גם באור יום. לאחר מכן תהפוך ליבת הכוכב לכוכב נייטרונים. אם מסת הכוכב נמוכה יותר מההערכות (כ-12 מסות שמש בלבד) ייתכן שהכוכב יהפוך לננס לבן נדיר המורכב מחמצן ומניאון.
השתנות.
ביטלג'וז הוא משתנה סדיר למחצה שבהירותו נעה בין דרגה 0.3 (אז הוא הופך להיות השמיני בבהירות) ובין דרגה 1.2 (אז הוא יורד למקום ה-18). השינוי בבהירות נובע מהתנפחות והתכווצות של השכבות החיצוניות של הכוכב, מה שמשנה את רדיוסו מ-550 רדיוסי שמש ועד ל-920 רדיוסי שמש. כאשר הרדיוס קטן, צפיפות הגז עולה ויותר קרינה נבלעת בשכבות הגז ומחממת אותן, ההתחממות מביאה להתפשטות הגז והגדלת הרדיוס, כך שצפיפות הגז יורדת, יותר קרינה עוברת דרך הגז אל מחוץ לכוכב והגז מתקרר ומתכווץ בחזרה.
דהיית 2020.