בשנת 1715 פרסם כתב עת, "דדלוס היפרבורוס", שהוקדש לחקירה מדעית. כתב את החיבור במטרה לעורר את הפיתוח והמחקר בשוודיה, בה האמין שקיים חוסר מידע ביחס למדינות אירופאיות אחרות. המאמרים כיסו מגוון רחב של נושאים שונים, וחלק מהמצאותיו השונות, לרבות מכונית מעופפת, צוללת, משאבת ואקום, מערכת נעילת מים, נשק אוטומטי וכלי נגינה אוניברסליים. בעקבות פרסום המאמר מונה לפקיד שומה בקולג' המלכותי למכרות בסטוקהולם על ידי צ'ארלס השנים עשר, מלך שוודיה. ב-1719 הוענק לו תואר אצולה ושינה שמו לסוודנבורג. בנוסף ל"דדלוס" פרסם 3 ספרים נוספים ועסק כמהנדס על מספר המצאות מכניות ופרויקטים צבאיים.
ב-1741, בהיותו בן 53, החל לראות "חזיונות משיח" מיסטיים והגיע לתובנה שעליו לפתוח בקריירה חדשה בה "ישרת את אלוהים". עד סוף ימיו עסק בלימוד התנ"ך ופרסום יצירות שעסקו ב"משמעות הנסתרת" של התנ"ך. אחת מהן, "Arcana Coelestia Disclosue" כללה 8 כרכים בלטינית. נפטר בשנת 1772.
תיאוריה ואמונות דתיות.
סוודנבורג האמין כי נשמות לא נשלחות ישירות לגן עדן או לגיהנום אחרי המוות, אלא עוברות תהליך זיקוק ובירור, במהלכו טבען המוסרי נחשף בשלמות והופך לעובדה בלתי נמנעת. לאחר מכן, הנשמות הטובות הולכות לגן עדן והרעות לגיהנום, מתוך בחירה חופשית; נשמה חוטאת יכולה עקרונית ללכת לגן עדן, אבל מרגע שהתוודעה לטבעה האמיתי, היא לא רוצה בכך. ע"פ מודל זה החוטא לא רק מביא את עצמו לגיהנום, הוא יכול לעזוב אם רק יבין מה עשה לא נכון וישנה את דרכיו, אך הוא לא יעשה זאת לעולם, כי אם היה מסוגל להשתנות הוא לא היה בגיהנום מלכתחילה.
נטען כי תאוריית הערפילית העוסקת באופן היווצרות מערכת השמש, שהציע ב-1775 עמנואל קאנט, מבוססת על רעיון ראשוני של סוודנבורג שהוצע ב-1734, אשר ייתכן ומבוססת על תאוריה של רנה דקארט.
קרסנוזנמנסק
אדניץ
ידינץ
ידיניץ
כלבם של בני בסקרוויל (סרט, 1932)
כלבם של בני בסקרוויל (באנגלית: The Hound of the Baskervilles) הוא סרט מסתורין בריטי משנת 1932 בבימויו של גארת' גאנדרי ובכיכובם של ג'ון סטיוארט, רוברט רנדל, ופרדריק לויד. הסרט מבוסס על הרומן "כלבם של בני בסקרוויל" מאת ארתור קונאן דויל. שרלוק הולמס נקרא לחקירת מוות חשוד בדארטמור. חברת ההפקה הייתה Gainsborough Pictures. הסופר אדגר וואלאס כתב את התסריט.
הפקה.
סרט זה היה העיבוד הקולנועי הראשון של הרומן "כלבם של בני בסקרוויל". תקציב הסרט היה 25,000 ליש"ט.
ב-28 בפברואר 1931 צולמה בתחנת הרכבת לאסטלי הסצנה בה נראים שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון מגיעים לתחנה.
במשך שנים רבות סברו שרק הצילומים, ללא הקול, עדיין קיימים. אולם ב-1991 נתרם למכון הסרטים הבריטי (BFI), סט שלם של התשלילים והפסקול על ידי Rank Corporation. הסרט נמצא בשלמותו בארכיון BFI.
קבלה.
המבקרים מצאו שהסרט לוקה בחסר. Bioscope טען "הסרט נשען על הדיאלוגים של אדגר וואלאס יותר מאשר על העלילה". ב-Picturegoer נכתב ש"הסרט אינו עושה צדק עם הסיפור המרתק של ארתור קונאן דויל".
מתקפת הטרור בניירובי (2019)
מתקפת הטרור בניירובי הוא פיגוע טרור אסלאמי אשר החל ב-15 בינואר 2019, כשמחבלים חמושים מארגון א-שבאב הסומלי הסתערו על מתחם בית המלון "דוסיט" ומשרדים בשכונת וסטלנדס בניירובי, קניה.
הפיגוע.
המחבלים אשר מספרם נע בין 4 ל-6, הגיעו למתחם עם שני כלי רכב. בסביבות השעה 14:30 - שעון מקומי, נשמעו יריות ו-2 פיצוצים.
אחד מהתוקפים הלך בחשאיות ופוצץ את עצמו ליד מסעדה. בעקבות הפיצוץ, כלי רכב שחנו בסמוך הוצתו והחלו לבעור. לאחר הפיצוץ, המחבלים הנותרים כפו על אנשי האבטחה באמצעות ירי שיפתחו להם את השערים, התבצרו במלון ופתחו באש.
כוחות מיוחדים מהיחידה ללוחמה בטרור נשלחו להילחם בהם, אליהם חברו בהמשך לוחם מטעם יחידת הקומנדו הבריטית, SAS ומספר לוחמים מיחידת אריות הים של צבא ארצות הברית. בעוד כשהיו בטוחים כי המתקפה כבר הסתיימה יום לפני והתוקפים נוטרלו, למחרת, בבוקרו של 16 בינואר נשמעו יריות נוספות.
כוחות הביטחון הקנייתיים השלימו את ההשתלטות על המתחם למחרת, ב-16 בינואר בשעה 10 בבוקר. בפיגוע נהרגו 21 אזרחים, מתוכם, חמישה שאינם קנייתים. בנוסף לחמישה תוקפים שנהרגו. עוד דווח כי אחד המחבלים נעצר. פעילים מארגון א-שבאב האסלאמי נטלו את מלוא אחריותם למעשה הטרור. יש אשר השוו מתקפה זו עם מתקפת הטרור בקניון וסטגייט שבמהלכה נהרגו 67 בני אדם.
תחילה הודיע נשיא קניה, אוהורו קניאטה, כי 14 בני אדם נהרגו; בארגון הצלב האדום של קניה הודיעו כי מספר ההרוגים עומד על 24. אולם למחרת דווח על מותם של 21 בני אדם ו-5 תוקפים.
ארגון א-שבאב נטלו אחריות על הפיגוע, כשהם מצהירים כי המתקפה בוצעה "בתגובה להחלטתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להכיר בירושלים כבירתה של ישראל".
אחרית דבר.
עם תום אירועי המתקפה, הכריזה המשטרה על המקום כזירת פשע פעילה, וסגרה אותו לציבור. סוכנויות הביטחון הצליחו לאתר את מקום מגוריהם של חשודים נוספים בטרור. ב-17 בינואר הכריזו בארגון הצלב באדום של קניה על איתורן של כל הגופות אשר נעדרו. משטרת קניה שובחה על תגובתה המיידית שהצילה למעלה מ-700 איש ששהו במתחם בעת המתקפה. ב-19 בינואר 2019 דווח על מעצרם של 2 מסייעי טרור, כמו כן נעצרו 5 פעילי טרור נוספים, בתוכם קנדי בחשד למוערבותם במתקפה.
מחלף ציפורית
מחלף ציפורית הוא מחלף בגליל התחתון, בסמוך לפארק תעשייה ציפורית וליישוב רומת אל הייב הוא מאפשר גישה מכביש 77 אל אזור התעשייה. המחלף מאפשר נסיעה רצופה ללא רמזורים או צמתים בכביש 77. המחלף בנוי מגשר ושני מעגלי תנועה והוא מאפשר המחלף את כל כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים.
המחלף נבנה כחלק מפרויקט למחלוף של 4 צמתים בכביש 77 בהשקעה של 360 מיליון שקלים. הפרויקט החל ברבעון השלישי של שנת 2016.
המחלף מקשר את דרום הארץ ומרכזה לכנרת, הגליל העליון והגולן, וכמו כן משרת את תושבי עמק יזרעאל ונצרת.
פשה פארפני
פאבל "פשה" פארפני (Pavel "Pasha" Parfeni; נולד ב-30 במאי 1986) הוא זמר ומוזיקאי מולדובני. נציג מולדובה לאירוויזיון 2012 עם שירו "Lăutar", איתו הגיע לגמר במקום ה-11.
ביוגרפיה.
פארפני נולד באורחיי, מולדובה, לאם מורה לפסנתר ולאב זמר וגיטריסט, מגיל צעיר למד נגינה בפסנתר. ב-2006 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה ותיאטרון.
ב-2007 הצטרף ללהקת "SunStroke Project" כאשר הם חיפשו סולן.
ב-2009 השתתפו חברי הלהקה בתחרות הלאומית לנציגות מולדובה באירוויזיון 2009, והגיעו למקום השלישי עם השיר "No Crime", שאותו הוא כתב והלחין. באותה שנה עזב את הלהקה על מנת להתפתח כזמר סולו.
הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת פופ ברומניה, ובמקום השני בפסטיבל הבזאר הסלאבי בויטבסק. הוא השתתף גם בפסטיבל הבמה המוזהבת.
ב-2010 וב-2011 ניסה לייצג את מולדובה באירוויזיון, אך לא הצליח.
ב-2012 נבחר לראשונה לייצג את המדינה באירוויזיון 2012. בחצי הגמר הגיע למקום החמישי, והעפיל לגמר, בו סיים במקום ה-11.
אלה יאנג
אלה יאנג (באנגלית: Ella Young; 26 בדצמבר 1867 - 23 ביולי 1956) הייתה משוררת אירית ומומחית מיתולוגיה קלטית שהייתה פעילה בתנועה להחייאת הספרות הגאלית והקלטית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. יאנג הייתה סופרת ספרי ושירי ילדים. נולדה באירלנד, ב-1925 היגרה משם לארצות הברית וחייתה בקליפורניה. במשך חמש שנים ערכה יאנג הרצאות על מיתולוגיה קלטית באוניברסיטאות אמריקאיות, ובשנת 1931 היא הייתה מעורבת במחלוקת ציבורית כאשר ניסתה להפוך לאזרחית.
יאנג החזיקה הרצתה על מיתוס ומורשת אירית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שבע שנים. יאנג נודעה שם באישיותה הססגונית והתוססת, ואת ההרצאות ערכה כשהיא לבושה בגלימה סגולה של דרואידית, כשהיא מספרת על יצורים אגדיים כמו פיות ואלפים, ושיבחה את היתרונות של דיבור עם עצים. הידע וההתלהבות שלה לנושא המיתולוגיה הקלטית משכו והשפיעו על רבים מחבריה וזיכו אותה בקהל רחב בקרב סופרים ואמנים בקליפורניה, בהם המשורר רובינסון ג'פרס, הפילוסוף אלן ווטס, הצלם אנסל אדמס והמלחין הארי פארטש, אשר הלחין מוזיקה לכמה משיריה.
מאוחר יותר בחייה היא שימשה כ"סנדקית" והשראה עבור דוניטס, קבוצת אמנים שהתגוררה בחולות של מחוז סן לואיס אוביספו. היא פרשה לעיר אוקיאנו, שם מתה בגיל 88.
תחילת דרכה.
יאנג נולדה בפנה, שבמחוז אנטרים, וגדלה בדבלין במשפחה פרוטסטנטית. היא למדה באוניברסיטה המלכותית. היא הייתה אחותו של החוקרת רוז מוד יאנג. מאוחר יותר היא סיימה תואר שני בטריניטי קולג', בדבלין. התעניינותה בתיאוסופיה הובילה אותה להצטרף כחברה מוקדמת של החברה ההרמטית, סניף דבלין של האגודה התאוסופית, שם פגשה את הסופר קנת מוריס. היכרותה עם "Æ" (ג'ורג' ויליאם ראסל) הובילה לכך שהייתה חלק מקבוצת חסידיו, שנודעו בשם "הציפורים השרות". ראסל היה שכן קרוב שלה, שגדל בכיכר גרובנור. רגשותיה הלאומניים של יאנג וידידותה עם פטריק פירס הקנו לה תפקיד תומך במרידת חג הפסחא; כחברה בקומן נה מאן, היא הבריחה רובים ואספקה נוספת לתמיכה בכוחות הרפובליקנים. ספר השירים הראשון של יאנג, "Poems", יצא לאור ב-1906, ועבודתה הראשונה בפולקלור האירי, "The Coming of Lugh", פורסם ב-1909. היא התיידדה עם המשורר ויליאם בטלר ייטס, שאייר את "Lugh" וכן את אוסף סיפוריה הראשון של יאנג, "Celtic Wonder-Tales" (1910). על אף שהיא המשיכה לכתוב שירה, היא הפכה ידועה יותר בשל גרסותיה לאגדות איריות מסורתיות.
הגירה לארצות הברית.