ציסטה דרמואידית (באנגלית: Dermoid cyst) היא גידול (כוריסטומה או טרטומה) שנוצר על ידי רקמות מפותחות שאינן תואמות את האזור ועלולה להיווצר בכל אזורי הגוף. זהו חלל מרופד רקמות אשר יופיע כגוש בודד בקוטר של 0.5-6 ס"מ. כאשר הציסטה מופיעה בעור היא עשויה זקיקי שיער, בלוטות זיעה ורקמות עצם. במקרים אחרים תכיל רקמות מורכבות יותר כמו ציפורניים, שיניים ובלוטות אחרות. ציסטה דרמואידית היא ציסטה שפירה ולעיתים נדירות ממאירה.
מיקום.
בשל הסיווג שלה, ציסטה דרמואידית עלולה להתרחש בכל מקום שבו טרטומה עלולה להתרחש. עם זאת, ישנם כמה סיווגים שונים של ציסטות כאלו.
ציסטות דרמואידיות שחלתיות.
ציסטות שחלתיות גדלות בשחלות בתדירות חודשית בצורת מבנים זקיקיים. כאשר הביצית משתחררת מן הזקיק במהלך הביוץ, הזקיקים משוחררים למרחב. לעיתים הנוזל מצטבר בתוך הזקיק, ותיווצר במצב כזה ציסטה (המכילה נוזל בלבד). רוב הציסטות הללו מסתדרות מעצמן.
ציסטות דרמואידיות פריורביטליות.
ציסטות דרמואידיות יכולות להופיע אצל ילדים צעירים, לעיתים קרובות באזור הגבה או מרחב העין. עם הזמן תיווצר דלקת בציסטה בגלל הצטברות של שומנים וקרטין בתוך הציסטה. התגובה הדלקתית שתתרחש תלווה בכאב, אדמומיות ונפיחות בעפעפיים. במידה ולא תטופל ותיכרת לחלוטין, התגובה הדלקתית עלולה לחזור ולהופיע שוב באותו האזור.
לפעמים השלמת כריתה מלאה קשה לביצוע במידה והציסטה מתפשטת דרך קו התפר של הגולגולת.
ציסטות מן הסוג הזה יתפתחו במהלך ההריון, כאשר תאי העור, שיער, בלוטות זיעה, בלוטות שמן או רקמות שומן נלכדות בתוך עור התינוק בעת שגדל ברחם. ציסטות אלו מולדות ושכיחות למדי. את האבחנה הראשונית לציסטה ניתן יהיה למצוא מספר חודשים או מספר שנים לאחר התפתחותה, משום שהן גדלות בקצב איטי מאוד.
בדרך כלל הסימפטומים בהופעת הציסטה אינם בולטים והתהליך לא מלווה בכאב, בנוסף, הם אינם מזיקים לבריאותו של הילד. אם הציסטה הופכת למזוהמת, יש צורך מיידי בהסרתה. הסרת הציסטה יהיה תהליך קל יותר וימנע צלקות במידה והציסטה הוסרה לפני שהאזור הזדהם.
ציסטות דרמואידיות שדרתיות.
ציסטות דרמואידיות שדרתיות הן גידולים חוץ רחמים- שפירים. זו נחשבת טעות אמבריולוגית במהלך סגירת התעלה העצבית של חוט השדרה. ישנה שכיחות נדירה מאוד על דיווחים של ציסטות מן הסוג הזה, המהוות פחות מ 1% של הגידולים באזור חוט השדרה. ישנה סברה כי כ-180 מקרים של גידולים בחוט השדרה בלבד זוהו במאה השנים האחרונות בספרות.
במהלך השנים היו השערות מרובות כדי להסביר את הפתוגנזה של דרמואידים חוט שדרתיים וככל הנראה מקורם עשוי להיות בצורה נרכשת או מולדת.
אופן הטיפול.
טיפול בציסטה דרמואידית הוא על ידי הסרה כירורגית מלאה, רצוי בחתיכה אחת, ללא כל דליפה של תוכן הציסטה.
הקשר בין ציסטות דרמואידיות לבין הריון הולך וגדל עם השנים. בדרך כלל מוצגת הדילמה של שקילת הסיכונים של ניתוח והרדמה לעומת הסיכונים של הטיפול לאחר מכן. ישנן יותר ויותר ייחוסים לכך שיותר ריאלי להתייחס לציסטות דרמואידיות שחלתיות שמגלים במהלך ההריון, אם הם גדלים מעבר 6 ס"מ קוטר. זה מתבצע בדרך כלל באמצעות פתיחת בטן או בזהירות רבה באמצעות לפרוסקופיה ולא רצוי להעשות בשליש השני להריון.
פולדארק
ספלאותם
ספלאותמים (מיוונית עתיקה "ספליון" – מערה, "תמה" – משקע), בעברית משקעי מערה, הם משקעי מינרלים שניוניים הנוצרים במערות. הספלאותמים נוצרים בדרך כלל במערות המסה באבן גיר או בדולומיט. המונח ספלאותם נטבע על ידי ג'ורג' מור (George W. Moore) ב-1952, כהלחם בסיסים של המילים מערה ומשקע ביוונית עתיקה. ההגדרה של "ספלאותם" במרבית הפרסומים, מחריגה ספציפית משקעי מינרלים שניוניים במכרות, מנהרות ומבנים מעשי ידי אדם. קרול היל (Carol Hill) ופאולו פורטי (Paolo Forti), מחברי הספר "מינרלי מערות בעולם" (Cave Minerals of the World), הגדירו בצורה מדויקת יותר "מינרלים שניוניים" היוצרים ספלאותמים במערות כ:
מקור והרכב.
נכון ל-2011 זוהו 319 סוגים של משקעי מינרלים במערות. הרוב המכריע של ספלאותמים הם גירניים, מורכבים מסידן פחמתי בצורת קלציט או ארגוניט, או סידן סולפט בצורת גבס, אם כי זוהו גם ספלאותומים שנוצרו ממלח, גופרית ומינרלים אחרים. ספלאותמים גירניים נוצרים מתגובות המסה של קרבונט. מי גשמים מגיבים עם CO2 בקרקע על מנת ליצור חומצה חלשה באמצעות התגובה הכימית:
כשהמים המעט חומציים (pH נמוך) מחלחלים מפני השטח דרך סדקים בסלע האם הבנוי מסידן פחמתי אל תקרת המערה הם ממיסים את הסלע באמצעות התגובה הכימית:
כשהתמיסה מגיעה למערה מתבצע תהליך של שחרור גזים בשל תכולת ה-pCO2 הנמוכה הגורר תגובת שיקוע של CaCO3:
עם הזמן משקעים אלו מצטברים על מנת ליצור נטיפים, זקיפים ומשטחים גירניים, המהווים את הקטגוריות העיקריות של ספלאותמים. הגוון של ספלאותמים העשויים מסידן פחמתי טהור הוא לבן שקוף, אבל לעיתים קרובות הספלאותמים צבועים בגוונים אחרים בשל הכללה של חומרים כימיים כדוגמת תחמוצת ברזל, נחושת או תחמוצת מנגן, או שהגוונים שלהם חומים בשל חדירה של חלקיקי בוץ וטין למשקעים.
משקעים דומים הנוצרים במבני בטון והמכונים קלתמיטים (Calthemites) נוצרים בתהליכים כימיים שונים לגמרי מספלאותמים.
סוגים וקטגוריות.
ספלאותמים קיימים במגוון רב של צורות כתלות בדרך שבה המים טפטפו, חלחלו, התעבו, זרמו או יצרו בריכות. ספלאותמים רבים מכונים על פי דמיונם לחפצים מעשי ידי אדם או טבעיים. סוגי הספלאותמים כוללים:
קיימות תצורות נוספות הנוצרות במערות והן טכנית אינן ספלאותמים על פי ההגדרה.
כימיה.
גורמים רבים משפיעים על הצורה ועל הצבע של תצורות הספלאותם, כולל קצב וכיוון חלחול המים, כמות החומצה במים, הטמפרטורה ומידת הלחות של המערה, זרמי אוויר, האקלים על פני השטח, כמות הגשמים השנתית והצפיפות של כיסוי הצמחייה מעל למערה. מרבית הכימיה של המערות עוסקת בסידן פחמתי (CaCO3), המינרל העיקרי בסלעי אבן גיר ודולומיט. זהו מינרל מסיס במקצת שמסיסותו מתגברת בסביבה של פחמן דו-חמצני (CO2). באופן פרדוקסלי מסיסותו קטנה ככל שהטמפרטורה עולה, בניגוד להתנהגות מרבית המוצקים המומסים. קיטון זה הוא עקב פעולת הגומלין עם הפחמן הדו-חמצני, שמסיסותו מצטמצמת ככל שהטמפרטורה עולה. כאשר הפחמן הדו-חמצני משתחרר ונפלט מהמים, הסידן הפחמתי שוקע.
מרבית מערות ההמסה האחרות שאינן שוכנות בתוך אבן גיר או דולומיט שוכנות בתוך גבס (סידן סולפט), שהמסיסות שלו גדלה עם הגידול בטמפרטורה.
כסמני אקלים.
ספלאותמים נחקרים כסמני אקלים משום שמיקומם בתוך סביבת מערות והתבנית של צמיחתם מאפשרת להם להוות ארכיון לכמה משתני אקלים. הסמנים העיקריים שנמדדים הם איזוטופים של חמצן ופחמן וקטיוני קורט. סמנים אלו, כשלעצמם או יחד עם מידע של סמני אקלים אחרים, יכולים לספק רמזים לכמות המשקעים, הטמפרטורה ושינויי הצמחייה לאורך 500,000 השונים האחרונות.
חוזקה ייחודית של ספלאותמים בהקשר זה היא יכולתם הייחודית להיות מתוארכים במדויק לאורך מרבית תקופת הרביעון האחרונה תוך שימוש בטכניקת תיארוך אורניום-תוריום. איזוטופים יציבים של חמצן (δ18O) ופחמן (δ13C) נקלטים היטב בספלאותמים, ומספקים מידע ברמה גבוהה של רזולוציה המאפשר להראות שינויים שנתיים בטמפרטורה (האיזוטופים של החמצן משקפים בעיקר את הטמפרטורה של הגשם) והמשקעים (איזוטופים של פחמן משקפים בעיקר את היחס C3/C4 בהרכב הצמחייה ופוריות הצמחים, אבל הפרשנות מסובכת לעיתים קרובות). על ידי ביצוע דגימות של חתך מתוארך של ספלאותם מתקבל מערכי איזוטופים אלו ומקצב הגידול של הספלאותם תיעוד של האקלים הקדום בדומה לאלו המתקבלים מליבות קרח. שינויים במשקעים משנים את הרוחב של היווצרות טבעת חדשה, שבה טבעת סגורה מעידה על כמות גשמים קטנה, וטבעת פתוחה רחבה מעידה על גשם כבד.
גם לגאומטריה של צמיחת הנטיפים יש חשיבות במחקר האקלימים הקדומים. הגאומטריה מושפעת מהמרחק אותו המים עוברים מפני השטח ומקצב זרימתם. זרמים חלשים ומרחק קצר יוצרים נטיפים צרים, בעוד שזרמים חזקים ומרחק רב נוטים לייצר נטיפים רחבים יותר. בנוסף, מדידת קצב הטפטוף וניתוח יסודות קורט בטיפות המים הוכחו כמתעדים ברמת רזולוציה גבוהה שינויים קצרי-מועד באקלים כדוגמת תנאי בצורת המיוחסים לאירועי האקלים של אל ניניו.
טכניקה מודרנית היא שימוש בטומוגרפיה ממוחשבת על דגימות שלמות על מנת לנתח דחיסות. אזורים בספלאותם שהם דחוסים יותר מעידים על משקעים רבים יותר.
ביר אל-עבד
ביר אל-עבד (בערבית: بئر العبد) היא עיירה במחוז צפון סיני שבמצרים. העיירה נמצאת על כביש החוף הבינלאומי המצרי, כ-80 ק"מ ממערב לבירת המחוז, אל עריש, מדרום לסבחת ברדוויל. במפקד 2006 היו בנפת דיר אל-עבד, המשתרעת על שטח נרחב של 5,234 קמ"ר, 33,788 תושבים.. מאז גדלה אוכלוסיית הנפה במידה ניכרת.
גאוגרפיה.
ביר אל-עבד היא נאת המדבר הגדולה ביותר בצפון סיני.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
במקום עברה דרך הים העתיקה, שחלק ממנה מכונה בתנ"ך "דרך ארץ פלשתים".
בעשור הראשון של המאה ה-20 סקר את האזור הארכאולוג הצרפתי ז'אן קלדא ומצא בביר אל-עבד שרידים של אתר רומי.