תלונותיהם של מפקדי שריון סובייטים על הקושי בהפעלתם של סוגים שונים של טנקים הובילו את המפתחים הסובייטים ב-1942 לנסות ולפתח טנק 'אוניברסלי', שישלב בין השריון של ה-KV והניידות של ה-T-34. הטנק החדש, שנקרא KV-13, היה חמוש בתותח בקוטר 76 מ"מ והיה בעל שריון זהה מאוד לזה של ה-KV-1, אולם שקל רק 31 טונות לעומת ה-42 טונות של ה-KV-1, והצליח להגיע למהירות של 55 קמ"ש. אולם העדיפות שנתנו הגרמנים לשריון עבה יותר בטנקים שלהם הפכו את תותחי ה-76 מ"מ לכמעט חסרי תועלת, וזאת, יחד עם ההצלחה של ה-KV-1S הובילו לביטול הפרויקט של ה-KV-13.
דגמים.
טבלת השוואה בין דגמי הטנקים הכבדים של הסובייטים במלחמת העולם השנייה:
שירות קרבי.
בעת פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, כ-704 טנקי KV יוצרו, מתוכם רק 508 הונפקו ליחידות. למרות שהטנק היה בעל עדיפות טכנולוגית על פני יריביו הגרמניים, לצבא האדום היו רק מעט צוותי שריון שהתאמנו על הטנק, מאחר שמרבית טנקי ה-KV נשלחו ליחידות רק בשלושת החודשים לפני פרוץ המלחמה. בנוסף היה רק כעשירית מכמות הפגזים הנדרשת לתותחי ה-76 מ"מ, ולא היו פגזים חודרי שריון לתותח ה-152 מ"מ. לכמה יחידות של KV-2, כמו דיוויזיית הטנקים ה-41 לא הייתה תחמושת כלל.
על אף הביצועים העלובים של הצבא האדום, טנקי ה-KV היוו הפתעה לכוחות הגרמניים שנתקלו בהם לראשונה.
חיילי הרגלים הגרמניים נדהמו לגלות כי הפגזים מתותחי הנ"ט בקוטר 37 מ"מ שלהם פשוט ניתזים על ה-KV, וכך גם צוותי השריון שנוכחו לדעת שתותחי ה-37 מ"מ, 50 מ"מ ו-75 מ"מ של הפאנצרים שלהם היו חסרי תועלת אפילו בטווח קרוב. דוגמה אחת לנחיתות תותחי הטנקים הגרמנים הייתה בקרבות סביב טולה. קבוצה של טנקים גרמניים הצליחה לבודד אחד מטנקי ה-KV שאיבד זחל; מנגנון הצידוד שלו נתקע, והצריח לא יכלו לנוע. "הסתדרנו מאחוריו והתחלנו לירות", מסביר מפקד טנקים גרמני. "ספרנו את הפגיעות בטנק הזה, אבל אף אחת מהן לא הצליחה לחדור מבעד לשריון. אז ראיתי את צריח הטנק נע. הנחתי שהם רוצים להיכנע והוריתי בקשר לאנשי להפסיק אש. אז פתחו הרוסים את מכסה הצריח לגמרי והחלו יוצאים ממנו". הצוות היה מבולבל, מזועזע וחירש, אך בריא ושלם. "זה היה מדכא מאוד לגלות את נחיתותם של תותחי הטנקים שלנו".
רסין.
ב-23 ביוני 1941 הצליחו אלמנטים מדיוויזיית הפאנצר ה-6 הגרמנית לבסס ראש גשר על נהר דוביסה שבליטא, ליד העיר רסין ("Raseiniai"). הסובייטים שלחו KV-2 בודד (בליווי מספר חיילים) לצומת דרכים ברסין כדי לנתק את ראש הגשר משארית הדיוויזיה. משהבינו הגרמנים כי ראש הגשר שלהם נותק, הם שלחו שיירה של 12 משאיות כדי לחבור אליהם, אולם אלו הושמדו במהרה על ידי ה-KV-2. בצהרי אותו היום הגיעה סוללה של תותחי נ"ט חדשים מדגם PAK 38 בקוטר 50 מ"מ מראש הגשר והתקרבה למרחק של 600 מטרים מה-KV. הסוללה פתחה באש על הטנק המבודד, אך אף לא אחד מהפגזים הצליח לחדור, עד שלבסוף צוות ה-KV השיב באש והצליח לנטרל את הסוללה. באותו זמן הגיע למקום תותח נ"מ 88 מ"מ נגרר ותפס מחסה מאחורי אחד המשאיות החרוכות. בזמן שהצוות הגרמני הוריד את התותח מהגרר, הבחין בו ה-KV ופגע בו פגיעה ישירה ממרחק של 900 מטרים. בלילה עשו הגרמנים ניסיון נוסף להשמיד את ה-KV, כשיחידת חיילים מחיל ההנדסה התגנבו בחסות החשכה אל הטנק והטמינו עליו צמד מטענים על השלדה ופוצצו אותם. כשהתקרבו אל הטנק, גילו כי המטען רק שבר את הזחלים מבלי שתהיה לו כל השפעה על השריון. אחד החיילים הניח מטען נוסף על הקנה, אך התוצאה הייתה זניחה. למחרת בבוקר, פלוגה של טנקי פאנצר 35(t) התמקמה ביער ליד ה-KV ופתחה באש על הטנק במטרה להסיח את דעתו בשעה שתותח 88 מ"מ נוסף מובא לאזור. משהתמקם, הצליח ה-'88' להשיג 6 פגיעות ישירות ב-KV. צוותי הטנקים הגרמנים ירדו כדי לבחון את ה-KV, שאפילו לא עלה באש. משהגיעו אליו, הבחינו כי רק שניים מתוך ששת הפגזים של ה-88 הצליחו לחדור את השריון. משטיפסו הגרמנים על הטנק החל התותח לזוז לעברם, עד שלבסוף אחד החיילים השחיל רימון יד מבעד לחור שנוצר בצריח. ה-KV הבודד הזה מילא תפקיד חשוב בעיכוב ההתקדמות של קבוצת פאנצרים 4 הגרמנית ללנינגרד ומנע את השמדתה של דיוויזיית הטנקים ה-2 הסובייטית.
טנקי ה-KV גם מילאו תפקיד חשוב בקרב הטנקים הענק בברודי שבאוקראינה (23–30 ביוני 1941). אך בדומה לרסין, לא הייתה להם השפעה מכרעת על תוצאות הקרב בגלל אוזלת ידו של הצבא הסובייטי וכל שיכלו היה לעכב את הגרמנים ולגרום להם לשלם מחיר כבד על התקדמותם. גנרל-מייג'ור מורגונוב, מפקד הכוחות המשוריינים באוקראינה כתב: "יש לציין במיוחד את העבודה הטובה של הקורפוסים הממוכנים ה-4, ה-8 וה-15, שהראו כי KV אחד שקול ל-10–14 טנקי אויב".
הגנרל קונסטנטין רוקוסובסקי, אחד המפקדים המוכשרים ביותר של הצבא הסובייטי בתקופת מלחמת העולם השנייה כתב בזכרונותיו: "טנקי ה-KV פשוט הדהימו את האויב. הם עמדו בפני האש של כל סוגי התותחים שהיו לטנקים הגרמניים". אבדות בקרב בקרב טנקי ה-KV נגרמו בדרך כלל על ידי תותחי ההוביצר 105 מ"מ או תותחי ה-88 מ"מ הגרמניים. אולם למרות זאת ההשפעה של ה-KV על הקרבות בקיץ 1941 הייתה זניחה, זאת בזכות הטקטיקה העדיפה של הגרמניים, אימונים לקויים של צוותי השריון הסובייטים, בעיות מכניות רבות ומחסור בחלפים דלק ותחמושת. בסופו של דבר יותר טנקי KV ננטשו על ידי צוותם בגלל תקלות מאשר שאבדו בקרב.
ג'ייסון מילר
ג'ון אנטוני מילר (באנגלית: John Anthony Miller; 22 באפריל 1939 - 13 במאי 2001) היה שחקן קולנוע ומחזאי אמריקאי, זוכה פרס פוליצר על עבודתו במחזה "שנת האליפות ההיא". היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1973 על תפקידו בתור האב קאראס בסרט "מגרש השדים".
ביוגרפיה.
מילר נולד בשם ג'ון אנטוני מילר בשכונת לונג איילנד סיטי שברובע קווינס, ניו יורק. אמו מרי קלייר קולינס הייתה מורה ואביו ג'ון א. מילר עבד לפרנסתו בתור חשמלאי. בילדותו עבר להתגורר בעיר סקרנטון שבצפון פנסילבניה ולמד באוניברסיטה המקומית. לאחר מכן למד באוניברסיטה הקתולית שבוושינגטון, שם למד דרמה וספרות אנגלית.
מילר התפרסם בשנת 1973 כשזכה בפרס פוליצר על המחזה אותו ביים "שנת האליפות ההיא".
לזכייה זו נוספה הופעת בכורה בסרט האימה "מגרש השדים" בתור האב דמיאן קאראס, פסיכיאטר המנסה ביחד עם האב מרין לגרש את השד מגופה של הנערה רייגן (לינדה בלייר). על התפקיד הועמד מילר לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. מילר הופיע בסרט השלישי בסדרה ב-1990 לצידם.
מילר שילב בין הופעה על בימות התיאטרון והפקת הצגות ובין סטי הצילומים שם הופיע בין היתר בקומדיה הסוריאליסטית "התצורה התשיעית" בתור לוטננט פרנקי רנו, יוצא מלחמת וייטנאם המאושפז עקב מצבו הנפשי המעורער במוסד לפגועי נפש.
בשנת 1980 הופיע בסרט הטלוויזיה "המפלצת של הנדרסון" לצד כריסטין לאטי.
את המחזה "שנת האליפות ההיא" שהקנה לו את פרס פוליצר תרגם מילר לגרסה קולנועית בבימויו בשנת 1982, סרטו הראשון והיחיד כבמאי היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסרט האקשן "חיילי צעצוע", ובדרמת הספורט "רודי" שבה גילם את שחקן ומאמן הפוטבול ארה פרסג'יאן.
מילר הוא אביהם של שחקני הקולנוע ג'ייסון פטריק (מאשתו הראשונה השחקנית ג'קי גלייסון) ושל ג'ושוע ג'ון מילר (מאשתו השנייה השחקנית סוזן בראנד).
מילר נפטר בשנת 2001 מהתקף לב בגיל 62 בביתו שבסקרנטון פנסילבניה.
שביל לנטאו
שביל לנטאו (באנגלית: Lantau Trail; בסינית: 鳳凰徑) הוא שביל הליכה שאורכו 70 ק"מ הממוקם באי לנטאו שבהונג קונג. סימון השביל והסדרתו הושלמו ב-4 בדצמבר 1984. השביל מעגלי, והוא מחולק ל-12 מקטעים. השביל מתחיל ומסתיים במוי וו שבאי.
השביל משולט מדי 500 מטרים, וכיווני ההליכה והמרחקים מסומנים בו.
חלקי השביל.
השביל מחולק ל-12 מקטעים:
יער שקד
יער שקד הוא אזור חורש טבעי בקרבת יער ריחן והיישוב שקד. היער ניטע על ידי הבריטים בתקופת המנדט הבריטי. היער לא הוכרז כשמורת טבע, אלא הוגדר כשטח חקלאי.
בנובמבר 1998 הוחלט לכרות את היער על מנת לאפשר הקמת בסיס צבאי על שטחו, במסגרת פריסה מחדש של מחנות צה"ל בשומרון. בניסיון למנוע את כריתת היער הוגשו לאלוף פיקוד המרכז שמונה הצעות חלופיות למיקום המחנה, אך כולן נדחו. באוגוסט 1999 החלה כריתת יער שקד. אולם, בעקבות עתירות של יישובי האזור לבג"ץ הוצא ב-3 באוגוסט 1999 צו על תנאי שעצר את הכריתה עד בירור העתירה. לאחר שמיעת עמדת צה"ל המליצו השופטים לתושבים למשוך את עתירתם. בינתיים פנו השרה לאיכות הסביבה והמדען הראשי של רשות שמורות הטבע ורשות הגנים הלאומיים לראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק בבקשה למצוא פשרה שתמנע את כריתת היער ובעקבות זאת הוקמה ועדה בראשות דן שומרון ובהשתתפות ד"ר יוסי לשם אשר המליצה להקים את הבסיס על גבעה סמוכה ליער ובעקבות זאת בוטלה התוכנית לכרות את היער.
בספטמבר 2010 הורה שר התיירות, סטס מיסז'ניקוב, על העברת תקציב לצורך סלילת מסלולי אופניים ביער שקד.
סמואל קונץ
סמואל קונץ (בגרמנית: Samuel Kunz; אוגוסט 1921 - 18 בנובמבר 2010) היה שומר ממוצא גרמני במחנה ההשמדה בלז'ץ בתקופת השואה שנאשם במעורבות להשמדת יהודי המחנה, כולל עשרה מעשי רצח שביצע בעצמו. מעשיו התגלו רק ב-2009, אולם הוא מת ב-2010 טרם משפטו.
ביוגרפיה.