בגיל 13 נשלח אקשטיין על ידי הוריו לניו יורק, ללמוד ב-MTA, הישיבה התיכונית של "ישיבה יוניברסיטי". לאחר מכן למד בישיבת ההסדר "כרם ביבנה". הוא חזר לישיבה יוניברסיטי, שם הוסמך לרבנות בידי הרב יוסף דב סולובייצ‘יק והשלים תואר ראשון ושני. קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה של הדת באוניברסיטת קולומביה. הוא שימש מרצה באוניברסיטת קולומביה.
במקביל הצטרף אל הליגה נגד השמצה. ב-1976 ארגן את הכנס האוונגליסטי-יהודי הראשון. ב-1977, כשנאו-נאצים ארגנו הפגנה בפרבר יהודי של שיקגו, סקוקי, שלחה אותו הליגה לגייס תמיכה נוצרית כנגדם ומאז הוא נשאר בשיקגו.
ב-1980 הכריז אחד מראשי הכנסייה הבפטיסטית הדרומית בארצות הברית (הגוף הפרוטסטנטי הגדול ביותר במדינה זו), ביילי סמית' (כיהן כנשיא הקהילה בשנים 1981–1982) ש"אלוהים איננו שומע לתפילותיהם של היהודים". הליגה נגד השמצה שלחה את אקשטיין אל סמית'. הוא שכנע אותו לבוא עמו לישראל והפגיש אותו עם ראש הממשלה מנחם בגין. כשחזר סמית' לארצות הברית, הוא היה לתומך ישראל.
אקשטיין עזב בהמשך את הליגה נגד השמצה והיה למרצה בשני גופים נוצריים, "הסמינר התאולוגי של שיקגו" ("Chicago Theological Seminary") ו"הסמינר הצפון בפטיסטי" ("Northern Baptist Theological Seminary"). ב-1983 הקים את הקרן לידידות, שהייתה עיקר עיסוקו מאז.
אקשטיין היה חבר בכמה להקות חסידיות והוציא שלושה תקליטים עם שירים בביצועו. ב-1973 שהה כמה חודשים לישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, והופיע כזמר בפני חיילי צה"ל. בהזדמנות אחת הוא שר בבנייני האומה בירושלים לפני הופעה של הרב שלמה קרליבך, שהשפיע עליו רבות.
ב-2002 נפרד מאשתו הראשונה, בוני, אם שלוש בנותיו, עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית, בנוסף לאזרחותו האמריקאית. ב-2004 התגרש רשמית וב-2007 נישא בשנית. אשתו השנייה, ג'ואל, נולדה בברצלונה, עלתה לבדה לישראל בגיל 17 ונישואיה לאקשטיין היו גם הם נישואין שניים. יש לה שני ילדים מנישואיה הראשונים. הזוג התגורר בירושלים.
לאקשטיין הייתה תוכנית רדיו יומית הקרויה "שאל את הרב" המשודרת בספרדית באמריקה הלטינית ובארצות הברית. הוא ענה לשאלות מאזינים באמצעות קריין דובר ספרדית.
אקשטיין זכה בפרסים בגין פעילותו, בהם פרס הג'וינט על שם ראול ולנברג, ב-20 במאי 2014, כחלק מציון 100 שנים להיווסדו של הג'וינט.
נפטר ב-6 בפברואר 2019 מדום לב בביתו ונקבר למחרת.
הקרן לידידות.
אקשטיין הקים את הקרן לידידות ב-1983 וזמן רב הייתה זו קרן קטנה יחסית שהתמקדה בעיקר בהסברה לטובת ישראל ובעידוד תיירות אוונגלית בישראל. נקודת מפנה אירעה ב-1993, כשהקרן הקרינה לראשונה תשדיר פרסומת בטלוויזיה האמריקאית, אשר קרא לתרומות לעזרה ליהודי ברית המועצות לשעבר, המבקשים להגר לישראל. הקריין (פרו בונו) בתשדיר זה היה פאט בון והתשדיר הניב תרומות רבות של אוונגליסטים. עם זאת, בסביבות 2000 בערך, היו בקרן לידידות שלושה עובדים בלבד, כולל אקשטיין עצמו.
אקשטיין והאוונגליסטים מימנו בין השאר את עמותת הצדקה "יהודה יעלה" של יפה דרעי, את מוסדות מגדל אור של הרב יצחק דוד גרוסמן, את בתי התמחוי של דודי זילברשלג ועוד. זילברשלג נזקק לפסק הלכה שהתיר את שיתוף הפעולה החרדי-נוצרי לצורכי סעד וסיוע לנזקקים, אך לא לצורך בתי מדרש, לימוד ותפילה.
נכון ל-2014, הקרן לידידות מעסיקה מעל 100 עובדים, רובם במשרדה בשיקגו ומיעוטם בישראל, והיקף התרומות שהיא מגייסת מגיע לכחצי מיליארד ש"ח בשנה, רובן מנוצרים אוונגליסטים בארצות הברית ובקנדה. הכסף נתרם ברובו הגדול למטרות סעד, בריאות, רווחה, עלייה וקליטה וביטחון, בישראל ובחלקו הקטן למטרות דומות בקהילות יהודיות ברחבי העולם. הקרן טוענת שיש לה מעל למיליון תורמים רשומים בארצות הברית לבדה.
ביקורת.
מאז נכנסה הקרן לידידות לפעולה נרחבת בישראל החל משנת 2000, נשמעו טענות על ידי גורמים דתיים שונים, בנוגע לכוונותיו האמיתיות של הרב אקשטיין בפועלו לקרב בין היהדות והנצרות ולהדגיש את המשותף בין הדתות. חלק מהרבנים האשימו אותו בהשתייכות לתנועת "יהודים למען ישוע", ואף נטען שהוא מקדם "מיסיון כפוי" דרך יצירת תלות ומחויבות של יהודים בנוצרים. כדי להוכיח זאת נעשה שימוש בציטוטים של אקשטיין אודות מקומה של הנצרות ביחס ליהדות, על מקומו החיובי של ישו בעולם כמי שקירב אחוזים נכבדים מאוכלוסיית העולם למונותיאיזם ועל הדרך שבה יש להפיץ את האמת הנוצרית. ב-2011 סיפר אקשטיין כי העדה החרדית תלתה פשקווילים על דלת ביתו המודיעים לו כי ירדפו אותו עד חורמה.
לדברי אקשטיין, הטענות הללו אינן נכונות . עוד אמר וכן .
עם השנים, הוצאו פסקי הלכה האוסרים לקבל את תרומות הקרן לידידות, על ידי רבנים כמו אברהם שפירא, שהיה הראשון שפסק איסור בשנת תשס"א, בנו יעקב שפירא, שמחה הכהן קוק, דב ליאור, צפניה דרורי, שמואל אוירבך, שלמה אבינר וניסים קרליץ. זאת בשל האיסור לקחת כסף מנוצרים, שכן מדובר ב"סיוע לעובדי אלילים" ובחילול ה'. חלקם הביעו את חששם כי בעתיד הקרן תעשה שימוש בקרבה שנוצרה בין יהודים ונוצרים כדי להעבירם על דתם ולנצרם.
אורי לופוליאנסקי ראש עיריית ירושלים לשעבר, סירב בשל כך, לקבל סיוע מהקרן לידידות במהלך כהונתו כראש עיר. לעומתו, אהוד אולמרט וניר ברקת שיתפו פעולה באופן נרחב עם הקרן לידידות אלי ישי סירב לתרומה של כבאיות אש מהקרן לידידות בתקופת היותו שר הפנים.
ביקורת מסוג אחר טוענת כי בפרסומיו בעולם הנוצרי מראה אקשטיין תמונה מעוותת ומציג את ישראל כמדינה מסכנה ומוכת עוני, שיש לעזור לה. אברהם פוקסמן, נשיא הליגה נגד השמצה בארצות הברית, האשים את אקשטיין בכך שהוא . אקשטיין בתגובה טען כי גיוס התרומות מעצם טבען מצריך להציג את מי שחסר לו, שהרי זו בדיוק המטרה: לעזור למי שנזקק לעזרה. עוד טען כי
והוסיף .
ארגונים נוצריים מתחו ביקורת על התנגדותו של אקשטיין ליהדות משיחית ולהפצת הבשורה הנוצרית, בעוד שזו לטענתם מטרת התורמים. בנוסף, הם ביקרו את עלות שכרו של אקשטיין, שלפי הצהרות המיסים לשנת 2013, כפי שפורסמו באתר "משמר הצדקה" (Charity Watch) הגיעה ל-1.2 מיליון דולר (כמחציתם הפרשה למענק פרישה עתידי). בשנת 2014 הסכום ירד ל-1.13 מיליון דולר. לפי ארגון "משמר הכמורה" (Ministry Watch) יותר מ-40% מהתרומות לקרן מופנים לגיוס כספים ולשכר. לעומת זאת, לפי אתר "הקרן לידידות" עצמה, רק 12% מהתרומות משמשים לגיוס כספים, ועוד 11% מושקעים בניהול הקרן ומנגנונה.
תמיכה.
הרב עובדיה יוסף פסק שמותר לקבל כספים מהקרן לידידות, דבר שבא לידי ביטוי במוסדות ההשכלה הגבוהה שהקימה בתו, עדינה בר-שלום גם אקשטיין עצמו טען שהרב עובדיה יוסף תמך בו עם זאת, בהמשך (2006) הורה הרב יוסף למקורביו, להשעות את קבלת תרומות הקרן לידידות עד לבירור הדברים. שאלת ההסתייגות של הרב יוסף שלום אלישיב מקבלת ושימוש בתרומות הקרן לידידות עומדת במחלוקת גרסאות. עמדה מעורפלת הציג גם הרב מרדכי אליהו: בתחילה התיר ליהנות מתרומות הקרן, אך שנתיים מאוחר יותר חתם על איסור לקיחת כספים מהקרן. עם זאת, הוא פסק לכל מי ששאל אותו באופן אישי, כי מותר ליהנות מכספי הקרן, כפי שאכן עושים מוסדות חסד רבים שהוא עמד בראשם.
בנו של מרדכי אליהו, שמואל אליהו פסק כי מותר לעשות שימוש בכספי הקרן. את השינוי בעמדותיהם של הרבנים יוסף, אלישיב ואליהו, הסביר אקשטיין במהלך של "רדיפה אישית" שהנחיתו עליו מינה פנטון, לשעבר חברת מועצת העיר ירושלים, והרב שמחה הכהן קוק, רבה של רחובות: .
מכל מקום, מול הרבנים שהתנגדו לשימוש בתרומות שגייס אקשטיין, ומול אלה שהדעות לגבי פסיקתם בעניין, חלוקות, קמו רבנים אחרים שפסקו בגלוי כי מותר לפי ההלכה לקבל כספים מהקרן לידידות. בין השאר מדובר ברבנים נחום אליעזר רבינוביץ', דוד סתיו, ישראל רוזן, אמנון בזק, שמואל אליהו,חיים אמסלם, שאר-ישוב הכהן ואליעזר מלמד. אלו קבעו כי מדובר . עוד גרסו כי . בנוסף נטען כי . הרב רבינוביץ אף טען כי .
טל בן חיים (1982)
הגרעין הזנבי
הגרעין הזנבי (בלועזית: הגרעין הקאודטי) הוא חלק תת-קורטיקלי של המוח. הגרעין הזנבי נמצא בסטריאטום, אשר מכיל גם את הפוטמן ושייך לגרעיני הבסיס.
הגרעין הזנבי מגיע לגודלו המרבי בגיל 10 שנים.
לגרעין הזנבי יש שלוחות לאונה המצחית, המאפשרת חופש וגמישות מחשבתיים ועוסקת גם בתנועה ובתכנון של תנועה.
בנוסף, יש לו שלוחות גם לתלמוס, המקושר לקליפת המוח ומחבר בינה לבין אזורים תת-קורטיקליים. התלמוס קולט ומעבד את מרבית המידע התחושתי והתנועתי שמגיע אל קליפת המוח. הוא מעורב גם בתפקודים רגשיים ובתהליכי העוררות.
הפלט של הגרעין הזנבי מועבר לגלובוס פלידוס (Globus pallidus), שגם הוא חלק מגרעיני הבסיס.
הגרעין הזנבי מקבל דופמין מתאי עצב של החומר השחור.
מחלת פרקינסון נגרמת מניוון של התאים המחברים בין החומר השחור לגרעין הזנבי.
Caudate nucleus
קאודייט
הגרעין הקאודטי
עמית פישר
עמית פישר (נולד בשנת 1974) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש נספח צבאי בסינגפור. קודם לכן שימש מפקד אוגדת הבשן, מפקד חטיבת ביסלמ"ח, ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר ומפקד עוצבת חירם.
ביוגרפיה.