ב-2000 הוכיח בכרי שהוא לא רק שחקן בתפקידי משנה, כאשר קיבל מועמדות לפרס הסזאר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר כשכיכב בסרט "Kennedy et moi". באותה שנה יצרו בכרי ואשתו אנייס ז'אווי את קומדיית המנהגים המתוחכמת "על אהבה וטעמים אחרים"; הסרט, בבימויה של ז'אווי, זיכה את הזוג ב"פרס האקדמיה האירופאית" ובפרס סזאר זוגי רביעי בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. כן היה הסרט מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר; בכרי עצמו אף גילם בסרט את קסטלה, תעשיין אמיד מעיירה קטנה נשוי למעצבת פנים עם טעם דומיננטי, המכריחה אותו לפקוד אירועי תרבות שונים ומשונים. על תפקידו זה זכה בכרי במועמדות שנייה ברציפות לפרס סזאר לשחקן הראשי הטוב ביותר. מועמדותו השלישית לפרס סזאר בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר הייתה ב-2004 על הופעתו בסרט "רגשות".
הצלחתם של בני הזוג בכרי וז'אווי הגיעה לשיא ב-2004 עם זכייתם בפרס ראשון בפסטיבל קאן על התסריט לסרט "תסתכלו עליי", כשהם גם הופיעו בסרט בתפקידים הראשיים.
בכרי נפטר ב-18 בינואר 2021.
לאונרד הובהאוס
לאונרד טרלוני הובהאוס (באנגלית: Leonard Trelawney Hobhouse; 8 בספטמבר 1864, סנט איב, קורנוול, אנגליה – 21 ביוני 1929, אלאנסון, צרפת) היה פילוסוף וסוציולוג אנגלי, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הליברלית, תאורטיקן ליברלי, עיתונאי ופעיל במפלגה הליברלית.
הובהאוס היה הראשון שמונה כפרופסור בקתדרה לסוציולוגיה שהוקמה באותה עת באוניברסיטת לונדון. האידאולוגיה שלו הייתה כי האבולוציה הביאה את האדם למצב שבו הסולידריות והנכונות לשיתוף פעולה חשובים לשרידתו עשרת מונים מהתחרות והמלחמה. הובהאוס טען כי קיים קשר הדוק בין הליברליזם והסוציאליזם, ורצה לבצע רביזיה בשתי האידאולוגיות. בשל כך ראה הובהאוס באדוארד ברנשטיין, מחבר הספר "התנאים המקדימים של הסוציאליזם", בן-ברית. מלחמת העולם הראשונה גרמה להובהאוס לאכזבה, והוא הפך יותר פסימי, שכן ראה בפריצת המלחמה ניגוד לקידמה שבה האמין. הוא האריך ימים כ-11 שנים לאחר המלחמה, ונפטר ביוני 1929.
ביוגרפיה.
לאונרד הובהאוס נולד בשנת 1864 בכפר סנט איב (St Ive) שבמזרח קורנוול כבן למשפחה אנגליקנית חשובה (אביו היה כומר). בשנת 1883 בגיל 21, החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד, ומיד לאחר מכן לימד בשתיים מהמכללות של האוניברסיטה (מרטון וקורפוס כריסטי). באותה עת כתב מספר עבודות במגוון רחב של נושאים, שהקו שאיחד את כולן, היה המחויבות לרעיונות של רפורמה חברתית, בהתאם לכללים של מוסר והיגיון.
בשנת 1883 כתב את ספרו הראשון, "התקדמות העבודה" ("The Labour Movement"). ספר זה עסק ברעיון של איחוד כוחות האיגודים המקצועיים עם אלה של רפורמת הליברליזם. בלב התוכנית עמדה הדרישה לפיקוח קולקטיבי מלא על התעשייה והחקלאות, וזאת כדי להבטיח חלוקה שוויונית ויעילה של צורכי החיים.
בשנת 1896 פרסם את עבודתו השנייה, "התאוריה של הידע" ("Theory of Knowledge"): מאמר טכני פילוסופי, אשר כוּון כנגד הזרם האידיאליסטי ששלט באותה עת באוניברסיטת אוקספורד. במאמר זה הדגיש הובהאוס את תקפותו של הידע הרציונלי (הידע המולד בניגוד לידע הנרכש), בהאמינו כי הכחשת ידע זה, עלולה להביא להכחשה מוחלטת של אפשרות קיומה של רפורמה חברתית.
בשנת 1897 החל הובהאוס לעבוד כעיתונאי בעיתון "הגרדיאן", שנקרא אז "הגארדיאן של מנצ'סטר". הוא עבד בעיתון כ-4 שנים, שבמהלכן פרסם את המאמר "Mind in Evolution", הנחשב לאחת הקלאסיקות הראשונות בפסיכולוגיה ההשוואתית.
בשנת 1902 עבר הובהאוס להתגורר בלונדון. בתקופה זאת החל את מעורבותו בפוליטיקה, כאשר שימש בתפקיד מזכיר איחוד הסחר החופשי, וזאת עד לשנת 1905.
בשנת 1904 כתב את ספרו "Democracy and Reaction", שבו תקף את מדיניותהּ האימפריאליסטית של הממשלה הבריטית.
בשנת 1906 כתב את אחת מעבודותיו המרשימות ביותר: "המוסר באבולוציה" ("Morals in Evolution"). בספרו זה הוא ניסה למיין את הדפוסים השונים של ההישגים האנושים בתחומי הדת, המוסר, הידע והמוסדות הפוליטיים. הוא הגיע למסקנה כי התקדמות כללית, על אף שאינה יציבה ואף לא שוויונית, ניתנת להבחנה בכל הצורות של היצירתיות האנושית, וכעת יש לאדם היכולת לארגן את כל החיים האנושיים על פי מערכת רציונלית, אשר בה נמצאים צרכיו של הפרט הבודד בהרמוניה עם אלה של החברה.
בשנת 1907 פתחה אוניברסיטת לונדון בפעם הראשונה קתדרה לסוציולוגיה, והובהאוס מונה להיות הפרופסור הראשון לסוציולוגיה באוניברסיטה.
בשנת 1911 כתב את יצירתו המפורסמת ביותר "ליברליזם". בספרו זה הוא מעלה את גישתו הפילוסופית, המכונה על ידו בספר "סוציאליזם ליברלי", בכך שהוא מתווה תוכנית המאזנת בין שליטה קולקטיבית של המדינה לבין חירויותיו של הפרט.
תקופת מלחמת העולם הראשונה.
1914–1918 בתחילה התנגד הובהאוס למעורבותה של אנגליה במלחמה העולמית, אך בהמשך הפך לתומך נלהב במאמצי המלחמה.
בשנת 1915 כתב את ספרו "העולם בקונפליקט" ("The World in Conflict"), ובשנת 1916 את "שאלות של מלחמה ושלום" ("Questions of War and Peace"). בשני הספרים הללו הוא מתאר את המלחמה כמאבק תרבותי בין המערב, המייצג את התבונה והמוסר, וגרמניה, המייצגת אלימות וחוסר רציונליות. בשנת 1918 כתב את "התאוריה המטפיזית של המדינה" ("The Metaphysical Theory of the State"), שבו תקף את ה"הגליאניזם" (Hegelianism), שאותו החשיב לאחראי להלכי הרוח האינטלקטואליים בגרמניה. עם זאת, לאורך כל תקופת המלחמה דגל הובהאוס בדרך של משא ומתן עם גרמניה וביכר אותו על דרך של כפיית הסדר בכוח.
לאחר המלחמה מילא הובהאוס מספר תפקידים בלשכת המסחר הבריטי, ובאותה תקופה כתב ספרים נוספים. בשנת 1921, כתב את ספרו "השכל הישר". בשנת 1923 כתב את "צדק חברתי", ובשנת 1924 את "התפתחות חברתית, טבעהּ ותנאיה" ("Social Development, Its Nature and Conditions"). בתקופה זאת התפכח מיכולתם של המוסדות הממשלתיים לבצע את משנתו, ודבר זה הוביל אותו לתמוך בגילדת הסוציאליזם (תנועה פוליטית הדוגלת בשליטתם העובדים על התעשייה באמצעות איגודי הסוחרים).
בשנים האחרונות לחייו, עקב מחלתו, מותה של אשתו, וההתפכחותו מהבירוקרטיה הליברלית, פרש הובהאוס מכל פעילות פוליטית, אם כי שמר על הפרופסורה שלו באוניברסיטת לונדון, עד פטירתו באלאנסון שבצרפת ב-21 ביוני 1929.
משנתו הפילוסופית.
הובהאוס ראה את עצמו כממשיכו של ג'ון סטיוארט מיל, מפתח הגישה התועלתנית של ג'רמי בנת'ם, ולכן ראה קשר בל-יינתק בין זכויותיו של הפרט לבין התועלת של הכלל. בפרק הזמן שחלף מאז פרסם מיל את ספרו ועד לתקופתו של הובהאוס, התבססה תורתו האבולוציונית של דרווין. הובהאוס לא ראה סתירה בין תורת האבולוציה לבין גישת הליברליזם התועלתני של מיל, אלא גרס כי הופעת האבולוציה מספקת דווקא הוכחה מדעית ומדידה לגישה זאת. לטענתו, ההיסטוריה האנושית מראה כי האדם התקדם מחברה פרימיטיבית שהפרטים בה זהים, מחד, אך כל אחד דואג באופן פרטי למזונו, מאידך, לחברה תעשייתית מתקדמת, שבה אמנם כל פרט תלוי במשנהו, אך יש לו מרחב אישי גדול יותר וזהות עצמאית ברורה. לדעת הובהאוס, משמעות הדבר היא שקיומו וחירותו של הפרט מהווים חלק בלתי נפרד מתועלתו של הכלל. שיטתו של הובהאוס, אם כן, התבססה על תורתם של הוגי הדעות בדורות שלפניו, ג'ון לוק, מיל ובנת'ם: מלוק נטל את החשיבות העליונה שייחס לכנות ולבחירה החופשית; ממיל את הגישה שחירותו של הפרט אינה ממעיטה מתועלת הכלל, אלא מעצימה אותה; ומבנת'ם את ההבנה שזכות, מקורה ביחסי כוח, ומה שפרט מסוים רוצה לעשות מכוח זכותו, על האחר לאפשר לו לעשות מכוח אותה זכות.
תרומתו המדעית.
תרומתו המדעית של הובהאוס התבטאה בעיקר בתחום הפילוסופי ובתחום הסוציולוגי. הוא עסק בחקר תהליכי ההתפתחות הרוחנית והחברתית וקשר בין המחקר ההשוואתי של המוסדות החברתיים לבין תורת ההתפתחות החברתית. הוא עשה זאת בכך שקבע כי המחקר ההשוואתי של המוסדות החברתיים מנתח את תנאי ההתפתחות של המוסדות על פי כללים של התפתחות חברתית. הובהאוס הציע קני מידה ברורים למדידת תהליכי הבידול (דיפרנציאציה) וההתפתחות החברתית.
איגנץ לכנר
איגנץ לָכנר (בגרמנית: Ignaz Lachner; 17 בספטמבר 1807 - 25 בפברואר 1895) היה מלחין ומנצח גרמני.
חייו.
איגנץ לגנר נולד למשפחה מוזיקלית בריין אם לך. הוא היה השני בשלושת האחים המפורסמים לבית לכנר. אחיו פרנץ ווינצנץ היו גם הם מלחינים. האח הבכור פרנץ היה הנודע בשלושה, מאחר שהפיק תועלת רבה מידידות הנעורים שלו עם פרנץ שוברט, ודאי הרבה יותר מאיגנץ, שגם הוא הכיר את שוברט. איגנץ (כמו שני אחיו) למד עוגב, פסנתר וכינור. בכינור נחשב לילד פלא במידת מה, אך אביו עמד על כך שיהיה למורה. אחרי מות אביו, למד נגינה אצל ברנרד מוליק, כנר וירטואוז, ואחר הצטרף אל אחיו פרנץ בווינה, שם התרועע גם הוא עם שוברט והושפע מן המוזיקה שלו, כמו גם מזו של היידן, מוצרט ובטהובן.
ב-1826 התמנה לנגן העוגב בכנסייה הרפורמיסטית של וינה ואחר היה לחבר בתזמורת האופרה המלכותית. ב-1831 התמנה למנהל מוזיקלי בשטוטגרט וכעבור זמן קצר במינכן. משנת 1835 כיהן לכנר כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בהמבורג וב-1861 עבר למשרה מקבילה בתיאטרון העירוני בפרנקפורט, משם פרש ב-1875. איגנץ לכנר מת בהנובר.
יצירותיו.