גם לאחר קריאה בכל המקומות להם מציין המחבר בצפנת פענח קשה ללומד שאינו רגיל במשנתו של הרב רוזין לעמוד על הקשר בין שלל המקורות שהוא מציין להם להלכה ברמב"ם הוא בא לבאר. בספר "מפענח צפונות" הקדישו פרקים להסברת כללי שיטתו ולהסברת ראייתו הפילוסופית של הרב רוזין את דברי התלמוד והמפרשים הראשונים ולפי כללים אלו ניתן להבין בדרך כלל למה הוא מתכוון בציוני המקורות.
מהדורות הספר:
לאחר השואה נעלמו כתביו של הרב יוסף רוזין וביניהם הספר "צפנת פענח", אולם בשנות ה-60 של המאה ה-20 גילה אותם הרב מנחם מנדל כשר, תלמידו של הרב יוסף רוזין, לאחר שבתו של הרב רוזין, רחל ציטרון, שנסעה לאירופה להציל את הכתבים ונספתה שם, הספיקה לשלוח שק מלא בצילומי כתביו של הרב יוסף רוזין לדודתו של הרב ישראל אלטר ספרן פוקס (שהחליף את הרב יוסף רוזין ברבנות העיר דבינסק - כיום דאוגבפילס). חלק מכתביו עדיין לא יצאו לאור.
טירת ליטומישל
טירת ליטומישל (צ'כית: Zámek v Litomyšli) היא טירה השוכנת בעיירה ליטומישל שבצ'כיה. הטירה נבנתה בין 1568 ל-1580 בסגנון הרנסאנס. עיצובה של הטירה השתנה במקצת במהלך המאה ה-18 עם הוספתם של אלמנטים אדריכליים בסגנון הבארוק, בנוסף לגן אנגלי. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1999.
היסטוריה.
האזור שבו שוכנת הטירה היה מיושב לפחות מאז המאה ה-10, וחשיבותו נבעה מהמיקום על הדרך הראשית בין בוהמיה למוראביה. בחפירות שנערכו בעיירה נחשפו שרידים של מבנה מימי הביניים, שעליו שוכנת הטירה. האזכור הקדום ביותר ל"ארמון ישר" וטירה בליטומישל הוא משנת 1398. בשנת 1425 העיירה נכבשה על ידי ההוסיטים, שהחריבו את כל המבנים הקשורים לנצרות הקתולית. המבנים ששכנו באזור הטירה שופצו על ידי בעלי המקום החדשים, וגם מהם נותרו שרידים. הטירה נפגעה שלוש פעמים משריפות (1460, 1546, 1560) ונחרבה כמעט לחלוטין. המבנה ההרוס הוענק על ידי שליטי המקום למשפחת ורטיסלב, שקיבלה היתר מלכותי לבנותו מחדש. העבודות החלו ב-1568 בניהולם של האחים ג'ובאני ואולריקו אבוסטלי, והסתיימו ב-1580.
הטירה ניזוקה קלות כתוצאה משרפה שפרצה ב-1635, ותוך זמן קצר תוקנו הנזקים. האדריכל פרנטישק מקסימיליאן קאנקה (František Maximilián Kaňka) ניהל את העבודות שהתבצעו בטירה החל מ-1719. במסגרת העבודות הללו הוספו לטירה מספר אלמנטים אדריכליים בסגנון הבארוק. ב-1775 הטירה נפגעה פעם נוספת שרפה, והפעם היה צורך לבצע עיצוב מחדש כתוצאה מנזקי השרפה. בשינויים שנערכו בחלקה הפנימי של הטירה בין 1792 ל-1796 נעשה מאמץ לשמר את הגמלונים שנבנו בסגנון הרנסאנס. החל מ-1796 לא בוצעו שינויים כלשהם בטירה.
חצר הטירה הייתה בעבר חלק מהיישוב המבוצר, והבניינים הסמוכים אליה נבנו במהלך השינויים שבוצעו בטירה במשך השנים.
תיאור.
לטירה יש ארבעה אגפים א-סימטריים בגובה שלוש קומות. האגף הגדול ביותר הוא המערבי, והאגף הדרומי הוא גלריה ארקדאית התוחמת את החצר המרובעת השנייה, ונמשכת גם לתוך הצדדים המזרחי והמערבי של החצר. קפלת הטירה שוכנת בפינתה הדרום-מזרחית. באגף הצפוני של הטירה יש חצר מלבנית קטנה. כל חזיתות הטירה מעוצבות בסגנון הרנסאנס. חלונות הטירה הנמצאים בחזית הקומה הראשונה עשויים משני חלקים, ומעל אדניהם יש משקופי אבן.
בחזית הדרומית של הטירה נבנה שער הכניסה המרכזי, שמשקופו בצורת קשת ומשני צדדיו יש עמודים. מעל למשקוף נמצאים שני שלטי אצולה של משפחות מקומיות.
החלונות בקומה הראשונה ובקומה השנייה מחולקים גם כן לשני חלקים, המקושטים בקישוטי אבן ובכרכובים המוחזקים על ידי בסיס סלילי. בקצה הקפלה, הבולט החוצה בחזית המזרחית, יש חלונות חלונות מחודדים המחולקים לשלושה חלקים. חזיתות הטירה מכוסות בסגרפיטו, המחקה מרקם של אבן גזית כפרית בצבע יהלום. בחזית הדרומית ובחזית המזרחית שוקם הקרניז שצורתו ירח. מעל לקרניז זה יש מספר גמלונים עם פילסטרים שבהם משובצים חלונות, מלבד בקטע של הגלריה באגף הדרומי.
החצר הפנימית גובלת בארקדות הקשתיות למחצה של האגף המערבי, האגף המזרחי, והאגף הדרומי, הניצבות על עמודים רבועים. בקומה הראשונה ובקומה השנייה יש ארקדות עמודים, שכותרותיהם בנויות בסגנון טוסקני (הקומה הראשונה) ובסגנון איוני (הקומה השנייה). קירות הטירה בצד הצפוני של החצר מכוסים בסגרפיטו שבו מתוארים סצינות ממגוון תחומים כגון הברית הישנה וההיסטוריה הקלאסית.
אל האגף המערבי מוביל גרם מדרגות רנסאנסי. המבנה הבולט ביותר בתוך האגף המערבי הוא תיאטרון עץ נאו-קלאסי שנבנה בין 1796 ל-1797. התיאטרון מכיל 150 מקומות ישיבה. הקישוטים ששרדו ללא פגע מאז בניית התיאטרון כוללים את אלו של האודיטוריום, הבמה והמנגנון המכני שלה. מלבד התיאטרון יש באגף חדרים נוספים שמידותיהם תואמות את סגנון הרנסאנס, וקישוטיהם תואמים את הסגנון הנאו-קלאסי. שני האגפים האחרים דומים מבחינת המבנה הפנימי שלהם, המבוסס על עיצוב רנסאנס עם ציורי קיר ותקרה בסגנונות הבארוק והנאו-קלאסיציזם, שבהם מתוארות סצינות מרומא העתיקה.
בין האגף המזרחי לקפלה מחבר שער מעוצב. פנים הקפלה מכוסה על ידי ספינה בצורת קמרון חבית, והוא השתנה במידה מועטה מאז בנייתו. רוב הספינה צבועה בגוון של אפור, אך במקומות מסוימים ניתן להבחין בציורים המקוריים שהיו בה.
דרומית לחצר הראשונה שוכנת המבשלה. המבשלה נבנתה מחדש ב-1728 לאחר שקודם לכן הייתה העתק קטן של הטירה, ולאחר השרפה ב-1775 נבנתה בצורתה הנוכחית. בסמוך למבשלה נמצאת אורוות רכיבה החד-קומתית, התוחמת את הצד המזרחי של החצר הראשונה. האורווה שופצה מספר פעמים כתוצאה מנזקי השריפות, והמראה הנוכחי שלה משלים מבחינה סגנונית את זה של המבשלה. חזית האורווה מחולקת לתשעה חלקים, ושער הכניסה הראשי נמצא במרכזה.
מבנים נוספים במתחם הטירה כוללים את בית הלורד בצידו המערבי של הגן האנגלי (שנבנה במהלך המאה ה-18), גן צרפתי עם ביתן, האורווה הקודמת וקוטג'.
מפלגת עמך
אברהם איבן עזרא
מפלגת תנופה
סרז' ברדוגו
שלמה "סרז' " ברדוגו, (בערבית: سيرج بيرديغو, נולד ב-1938), הוא נשיא קהילת יהודי מרוקו. בשנות השמונים כיהן כשר התיירות של מרוקו, תפקיד בעל חשיבות במדינה הנשענת רבות על תיירות. היה היהודי היחידי במדינות ערב באותה עת, והיהודי השני במרוקו המכהן בתפקיד שר (הראשון היה לאון בן זקן, שר הדואר ב-1956).
הוא מכהן כנשיא קהילת יהודי מרוקו מאז 1988, במקביל להיותו נשיא קהילת יהודי קזבלנקה, ועם עבר של איש ציבור ושר התיירות מכהן משנת 2006 גם כשגרירו האישי של המלך מוחמד השישי. פעילותו העיקרית מתרכזת בקידום ענייניה של מרוקו בקפיטול. מרוקו נשענת על הלובי היהודי, וסרז' ברדוגו כנציג המלך מוחמד השישי נהנה מתמיכה רחבה.
יוזמה נוספת של סרז' ברדוגו היא ניסיון להביא להכרה במלך מרוקו מוחמד החמישי (סבו של המלך הנוכחי) כחסיד אומות העולם, כהערכה על פועלו בהצלת יהודי מרוקו בזמן השואה. לגרסה זו יש מתנגדים. ישנה מחלוקת האם אכן ניתן לתאר את המלך כמגן היהודים בזמן המלחמה; בעוד שהוא התנגד באופן הצהרתי לצעדים אנטי-יהודיים מצד משטר וישי, הוא עצמו חתם על הצווים שהכניסו אותם לתוקף. באשר לסוגיית חסיד אומות העולם אנשי יד ושם קבעו כי המלך מוחמד החמישי אינו עומד בקריטוריונים של "פנייה רשמית של הנאצים להסגרת היהודים", וכי המלך לא "העמיד עצמו בסכנת חיים". לטענת ברדוגו, המלך הציל חיים רבים ואף קיבל משלחת יהודים בעת המלחמה והבטיח להם את חסותו על הקהילה היהודית במרוקו.
למרות התנגדויות בקהילה היהודית, סרז' ברדוגו מכהן כנשיא הקהילה שנים ארוכות ובניגוד לתקנון הקהילה.
ארנסט מך
ויאצ'סלב סוקריסטוב
ויאצ'סלב ואסילייביץ' סוקריסטוב (בליטאית: Viačeslavas Sukristovas, ברוסית: Вячеслав Васильевич Сукристов; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי-ליטאי ששיחק בעמדות קשר ומגן בקבוצת ז'לגיריס וילנה בתקופת ברית המועצות.
בשנת 1990 הגיע סוקריסטוב לישראל ובמשך כ 7 שנים שיחק במספר קבוצות ישראליות (ביניהן בית"ר תל אביב, מכבי נתניה ובני יהודה תל אביב). שיחק 4 משחקים במדי נבחרת ברית המועצות והיה בסגל הנבחרת שהגיעה למקום השני ביורו 1988 (אך סוקריסטוב לא שותף באף אחד מהמשחקים). לאחר התפרקות ברית המועצות שיחק בנבחרת של ליטא.
אחרי פרישתו ממשחק פעיל הוא החל בקריירת האימון. בשנת 2005 אימן את ז'לגיריס וילנה, ולאחר מכן מונה לעוזר המאמן במועדון.
מוזאון תל אביב
פסטפריאנים
פסטפריאניזם
תענית (פירושונים)
האיגרת הראשונה אל טימותיאוס
האיגרת השנייה אל טימותיוס
האיגרת השנייה אל טימותיוס היא אחת מאיגרות הרועה - איגרת שמשויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי) ומהווה חלק מאיגרות פאולוס. האיגרת היא אחת מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
מחבר האיגרת ותיארוכה.
מרבית החוקרים סבורים כיום כי איגרת זו, יחד עם יתר איגרות הרועה (האיגרת הראשונה אל טימותיוס והאיגרת אל טיטוס) לא נכתבו על ידי פאולוס, אלא נכתבו על ידי אחד מתלמידיו לאחר מותו של פאולוס בשלהי המאה הראשונה או ראשית המאה השנייה, ושויכו לו.
יחד עם זאת, השפה, הביטויים והרעיונות באיגרת השנייה שונים משתי איגרות הרועה האחרות, ודומים יותר לאיגרות פאולוס האחרות - ועל כן, מרבית החוקרים סבורים כי מחבר איגרת זו הוא תלמיד אחר של פאולוס ולא התלמיד שכתב את שתי איגרות הרועה האחרות. ריימונד בראון מסביר את הדמיון בין איגרת זו לאיגרות המאוחרות של פאולוס (שאין מחלוקת שנכתבו על ידיו) בכך שמדובר בתלמיד של פאולוס אשר שהה עמו בשנת חייו האחרונה. ג'רום מרפי אוקונור סבור כי מדובר אכן באיגרת שפאולוס כתב בשל הדמיון לאיגרות שאין מחלוקת שהוא כתב.
תוכן.