הסינגל הראשון של א-רומי, "אני חולמת עלייך, לבנון" (בערבית: عم بحلمك يا حلم يا لبنان, תעתיק: עם בחלמכּ יא חלם יא לבנאן), שיר פטריוטי-לבנוני, נכתב על ידי סעיד עקל, הוגה האלפבית הלבנוני והולחן על ידי אליאס רחבאני. את אלבומה הראשון, הנושא את שמה, הוציאה בשנת 1977, באלבום זה נכללו שמונה שירים. האלבום היה להצלחה אדירה בלבנון ומחוצה לה, וא-רומי החלה להופיע בפסטיבלי הזמר הערבי הבולטים, ביניהם: פסטיבל ג'רש הנערך בעיר ג'רש שבירדן, פסטיבל בוסרה הנערך עיר בוסרה שבסוריה ופסטיבל קרתגו הנערך בעיר קרתגו, תוניסיה. כמו כן, הוזמנה להופיע בבית האופרה בקהיר. באותה השנה, נישאה לאיש העסקים אנטואן דפוני, אשר הפך גם למנהלה האישי, ולזוג נולדו שתי בנות. א-רומי ודפוני היו נשואים במשך 29 שנים והתגרשו בשנת 2006.
סגנונה המוזיקלי.
סגנונה המוזיקלי של א-רומי ייחודי לה ונדיר במוזיקה הערבית המודרנית. לחני שיריה מערביים עם נגיעות קלות של מוזיקה מזרחית וחלקם אף מבוססים על מוזיקה קלאסית כמו השיר "אהובי" (בערבית: حبيبي, תעתיק: חביבי) המבוסס על היצירה הבארוקית "אדג'ו בסול מינור" של תומאזו אלבינוני. א-רומי ידועה בקולה העדין וביכולתיה הווקאליות, וחלק משיריה הם שירי אופרה. למעט שירי הדת הנוצריים, מילות שיריה מיוחסים לפואמה הערבית המודרנית ורבים מהמשוררים הערביים הבולטים כתבו לא-רומי שירים. א-רומי הייתה לזמרת הראשונה שביצעה את שיריו של המשורר הסורי נזאר קבאני ובין השניים נרקמו יחסי ידידות קרובים. קבאני כתב לא-רומי מספר שירים, ביניהם: “עם העיתון” (בערבית: مع الجريدة, תעתיק: מע אל-ג'רידה), "מחפשת אותך" (בערבית: ابحث عنك, תעתיק: אבחתֹ ענכּ), "אני אוהבת אותך ו.." (בערבית: احبك وبعد, תעתיק: אֻחֹבֻכּ ובעד) והשיר "מילים" (בערבית: كلمات, תעתיק: כלִמאת) אשר היה אחד מלהיטיה הבולטים של א-רומי בשנות ה-90. בתחילת דרכה, את מרבית שיריה שרה א-רומי בערבית ספרותית והקפידה על הגיית כל האותיות באלפבית הערבי, שיריה המאוחרים יותר, לעומת זאת, הם בניב לבנוני של השפה הערבית. כמו כן, לא-רומי מספר שירים באנגלית וצרפתית.
עמדותיה הפוליטיות.
א-רומי היא פעילת זכויות אדם והשקפותיה הפוליטיות משויכות לשמאל הלבנוני. בשנת 1995 הקליטה א-רומי את השיר "קאנא", על-שם כפר קאנא שבדרום לבנון, בו נהרגו אזרחים במסגרת מבצע ענבי זעם. מכפר זה ירו מחבלי החזבאללה טילי קטיושה לעבר מדינת ישראל אך ירי נגדי של הארטילריה הישראלית פגע שלא במכוון בריכוז פליטים. בשיר, כינתה א-רומי תקרית זו "טבח כפר קאנא" כפי שהיא מכונה בארצות ערב. בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני דעותיה פרו-פלסטיניות מובהקות: בהופעתה בביירות, ב-15 באפריל 2002, קראה קריאת תמיכה בעם הפלסטיני וכינתה את ה"כיבוש" הישראלי כ"פשע נגד האנושות". כמו כן, טענה א-רומי כי הפליטים הפלסטינים בלבנון הם חלק מהאומה הלבנונית והביעה צער גם על הפלסטינים שנהרגו במלחמת האזרחים במדינה.
מעמדה של א-רומי בזמר הערבי.
א-רומי זוכה להערצה רבה ברחבי העולם הערבי, ובלבנון בפרט, והיא אף מכונה "הגברת הראשונה של לבנון". אלבומיה מכל התקופות, מובילים במצעדי המכירות בארצות ערב רבות. יחד עם פרסומה הרב בארצות הערביות, מרבה א-רומי להופיע גם בארצות הברית, אוסטרליה ומדינות אירופה, הופעותיה מושכות מהגרים ערבים אך גם תושבים מקומיים שאינם דוברי השפה הערבית. א-רומי נחשבת לזמרת הטובה בדורה ולאחת הזמרות הוותיקות בלבנון. היא מוזמנת תכופות להופיע באירועים חשובים, לדוגמה טקס פתיחת משחקי אליפות אסיה שנערך בדוחה, בירת קטר, בו ביצעה יחד עם הטנור האופראי בעל השם העולמי, חוסה קאררס, את השיר "Light The Way".
במהלך הופעתה בפסטיבל הקיץ של בחריין באוגוסט 2013, התבטאה כנגד האופוזיציה השיעית בממלכה ועוררה נגדה מחאה תקשורתית חזקה.
מאג'דה אלרומי
קבוצת נובמבר
קבוצת נובמבר (בגרמנית: Novembergruppe) הייתה קבוצה גרמנית שהורכבה מאמנים וארכיטקטים מהזרם האקספרסיוניסטי.
הקבוצה הוקמה ב-3 בדצמבר 1918. שמה נבע מהחודש בו התקיימה מהפכת ויימאר בה נוסדה רפובליקת ויימאר.
הקבוצה הונהגה על ידי מקס פכשטיין וקיסר קליין. המכנה המשותף המרכזי היה לא ביצירותיהם או אומנותם כמו בערכיהם המשותפים ובעמדתם הפוליטית. "קבוצת נובמבר" פעלה להגברת האמירה הפוליטית ביצירות אומנות אצל אומנים פרטיים, ארגוני אומנות ובתי ספר לאומנות. בנוסף ניסו לקדם חוקים הנוגעים לאומנות. בשנת 1918 התמזגה הקבוצה עם מועצת הפועלים של האומנות- הידועים גם בשמם "The Art Soviet"
קבוצה זו הייתה רק חלק מזרם מודרניסטי באומנות שפעל בתחילת שנות ה-20 וקידם מעורבות פוליטית-חברתית של האומנים, הזרמים השונים שקראו למעורבות שונה של האונות בחייו של הצופה - צורך היו חלוקים בדעותיהם על דרך הפעולה אך קראו לשינוי המעמד הפאסיבי של הצופה אשר מרחיק אותו מעבודת האומנות ואת עבודת האומנות מהמציאות היום-יומית.
קופת פועלי ארץ ישראל
וישנבה
וִישְׁנֵבָה (בבלארוסית: Ві́шнева; ברוסית: Вишнево וישנבו; בפולנית: Wiszniewo, וישנייבו; ביידיש: וישנעווע) היא עיירה בבלארוס. מספר תושביה לשנת 2006 היה 417.
העיר משמשת כמרכז מועצה אזורית חקלאית, ונמצאת באזור וולוז'ין במחוז מינסק, צפונית-מערבית למינסק בסמוך לגבול עם ליטא.
היסטוריה.
בעבר הייתה העיירה בתחומי האימפריה הרוסית; בין מלחמות העולם, בשנים 1921–1939, השתייכה לפולין ולאחר המלחמה נכללה בתחומי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
בשנת 1907 מנתה העיירה 2,650 תושבים, מהם 1,863 יהודים. בשנת 1939, לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נתפסה העיירה על ידי ברית המועצות. בשנת 1941 (מבצע ברברוסה) פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות, והעיירה נכבשה על ידי הגרמנים. לפי עדויות, הגרמנים נכנסו לעיירה עם משאיות ולקחו תושבים יהודים ולאחר שאלה התמלאו, דחסו את כל יתר היהודים לתוך שלושה או ארבעה בניינים, שאותם ריססו בגז. היהודים שניסו להימלט נורו במקלעים. ביום הבא עטו תושבים לא-יהודים על המקום והסירו שיני זהב וחפצי ערך מן הגופות.
בשכונה היהודית בעיירה הוקם גטו בסתיו אותה שנה, ויהודי העיירה, ברובם, הושמדו ב-30 באוגוסט 1942 ביער הסמוך לעיירה ונקברו בקבר אחים. ייתרם נשלח לעבודות כפייה או הועבר לגטו בעיירה וולוז'ין הסמוכה.
לפי הכתוב במצבת זיכרון בעיירה, שהוקמה על ידי השלטון הסובייטי, נרצחו על ידי הנאצים (שנקראו על ידי הסובייטים "פשיסטים") בשנת 1942 ונקברו במקום יותר מ-2,000 "אזרחים סובייטים" תושבי העיירה. לא צוין כמה מהם יהודים, אך רובם הגדול היו יהודים.
וישנבה היא מקום הולדתם של יצחק פרסקי ושל בנו שמעון פרס, ראש ממשלת ישראל ונשיאה ה-9 של מדינת ישראל, וכן של יהושע רבינוביץ - ראש עיריית תל אביב, ונחום גולדמן, שנמנה עם מייסדי הקונגרס היהודי העולמי והיה נשיאו במשך שנים רבות.
וישנובה
ריטה אנדרסון
סקוריה
סְקוֹרִיָה (באנגלית: Scoria) היא סוג של סלע געשי כהה בעל נקבוביות גדולות. היא בדרך כלל בזלתית או אנדזיטית בהרכבה. הסקוריה קלה כתוצאה ממספר גדול של נקבים אליפטיים נראים לעין, אך רוב הסקוריה היא בעלת משקל סגולי גדול מ-1 ושוקעת במים. הנקבוביות הן תוצאה של התנדפות גזים ואדים מתוך הלבה לאחר הצינון.
הסקוריה שונה מן הפומיס בכך שיש לה חללים גדולים יותר, ו"קירות" עבים יותר בין החללים. כתוצאה מכך היא כהה יותר וצפופה יותר. ההבדל במרקם הוא כנראה תוצאה של צמיגות נמוכה יותר במאגמה, המאפשרת פעולות מהירות יותר של התנדפות, גידול הבועיות, התמזגות והתנפצות.
הסקוריה יכולה להיווצר כחלק מהלבה, או כחלקים מן הטפרה – חומרי הפליטה הגעשיים בהם אפר געשי ופצצות געשיות. לדוגמה, התפרצויות הר הגעש סטרומבולי יוצרות חרוטי סקוריה בעלי פאה תלולה. סקוריה מורכבת מחלקים זכוכיתיים, ולעיתים גם פנוקריסטים.
המחצבה בפונה פאו, אי הפסחא, היא המקור לסקוריה בצבע אדום אשר שימשה את הילידים ליצירת כיפות הסלע המכסות את ראשם של המואי, וכן ליצירת כמה פסלים שלמים.
שמה של הסקוריה מגיע מן המילה היוונית σκωρία, חלודה.
היווצרות.
כאשר מאגמה בהתפרצות מגיעה למקום בו הלחצים נמוכים, מים וגזים מומסים יכולים להתנדף וליצור את הנקבוביות הנראות לעין. כמה מהחללים הקטנים הללו נכלאים כאשר המאגמה מתקררת, ומתקשים. הנקבים בדרך כלל קטנים, כדוריים או אליפטיים, ולא חודרים האחד לשני, ובמקום זאת נוצרים חיבורים קטנטנים בין ה"חדרים". ניתן למצוא חרוטים געשיים המורכבים מסקוריה לאחר התפרצות, מה שיוצר הרי געש עם לועות בפסגתם. כמה דוגמאות הן הר וולינגטון באוקלנד, ניו זילנד או כמה הרים בקווינסלנד, אוסטרליה, בהם נמצאו סוגים מיוחדים של סקוריה שלא נמצאו באף מקום אחר.
שימושים.
חברת "טוף מרום גולן" עוסקת בכרייה של סקוריה בכמה אתרים ברמת הגולן, כדוגמת המחצבה בהר חרמונית. החברה משווקת את הסלעים תחת השם "טוף", למרות שמדובר בסקוריה. החברה הצליחה לשכנע גננים רבים להשתמש בסקוריה המרוסקת כתחליף לקרקע גידול. למצע זה כמה יתרונות בהשוואה לקרקע רגילה: הסקוריה שומרת על יציבות המבנה לאורך שנים, הסקוריה נקייה מזרעי עשבים, ומשמשת מצע יציב שאין בו חלקיקי חרסית. על פי אתר המפעל, 70% מהחממות בארץ משתמשות בסקוריה כמצע גידול, וכן משתמשים בו גם בשטחים פתוחים, לדוגמה בגינון של מיני ישראל. כן נוהגים להשתמש בסקוריה מרוסקת באופן גס לחיפוי על אדמה באדניות למניעת לכלוך והתזת בוץ על קירות הבית בחורף.
תושב