ב-21 ביולי 1994 קבע נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר, עם עמיתיו דליה דורנר ויעקב קדמי, בתשובה לעתירה שהוגשה על ידי בני "תימני כנרת", כי אין הם יכולים לחייב את חברי קבוצת כנרת להשיב למקומו שלט הנצחה לפועלם של התימנים ליד בית המוטור, בנימוק שהעתירה הוגשה "ללא הכנה מספקת". עוד כתבו השופטים: "בשולי הדברים רואים אנו להוסיף כי ניתן לחסוך את ההתדיינות, שהיא לטעמנו מיותרת לחלוטין, אם תיענה בקשתם של העותרים ששלט הזיכרון הנ"ל יותקן על הקיר החיצוני של בית המוטור, כפי שהוזכר לעיל. זוהי בקשה צנועה אשר לא צריך להיות קושי בהיענות לה, אם המשיבה הראשונה תגלה רצון טוב, בהתחשב בשאיפתם העזה של העותרים להנציח פועלם החלוצי של אבותיהם". הקיבוץ לא אישר את שלט ההנצחה בניסוח המוצע, אולם בשלט המוצב היום מחוץ לבית המוטור מוזכרים כי "תימני כנרת" התגוררו בבית זה.
ביבשה
ביבשה הוא ביטאון זרוע היבשה של צה"ל. הביטאון ראה אור לראשונה באפריל 2007, ומאז מופץ מדי שלושה חודשים בעשרות אלפי עותקים לכל הקצינים והנגדים הסדירים בזרוע, לבסיסי אימונים ולקצינים בכירים במילואים. הביטאון עוסק בנושאים הקרובים ללב העשיה והפעילות בזרוע היבשה, סוקר את פעילות חיילות וגופי ההדרכה השונים בזרוע ומערכות נשק יבשתיות כמו אמצעי לחימה וכלי ירי שונים.
מערכת העיתון נמצאת במחנה הקריה בתל אביב והיא מורכבת מכתבים, צלמים ומפעילי אתר האינטרנט שהם חיילים בשירות חובה. עורך העיתון הוא עדי לרנר, אזרח עובד צה"ל. מערכת העיתון אחראית גם על עדכון ידיעות והמידע באתר האינטרנט של זרוע היבשה.
מאיר חת
מאיר חת (נולד ב-1932) הוא מומחה לשוק ההון בישראל, כיהן כמפקח על הבנקים בבנק ישראל, יו״ר הדריקטוריון של הבורסה לניירות ערך בתל אביב, יו״ר דירקטוריון בנק לאומי, יו"ר וחבר מועצת המנהלים של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, יושב ראש מועצת המנהלים של בית ההשקעות פסגות אופק, סגן יו"ר ICC ישראל (הסניף הישראלי של לשכת המסחר הבינלאומית), פרופסור אמריטוס בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל, חבר הוועד המנהל של המרכז לאתיקה בירושלים, מייסד מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה במכללה למנהל בראשון לציון.
ביוגרפיה.
חת הוא בנם של מיכל ונחום חת. אחותו היא השופטת עדנה גבריאלי והוא נינו של יואל משה סלומון, מצד אימו, מיכל לבית לוין. הוא גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי בין השנים 1939 ו-1950. שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל עד לשנת 1952. בתום שירותו הצבאי נרשם לאוניברסיטה העברית בירושלים והשלים ב-1958 תואר ראשון בכלכלה וביחסים בינלאומיים. המשיך באוניברסיטה העברית ללימודי תואר שני במשפטים אותו קיבל בשנת 1960. אחר כך נסע לאוניברסיטת הרווארד והשלים שם תואר LL.M במשפטים, ואת הדוקטורט בכלכלה סיים באוניברסיטה העברית בשנת 1971.
במקביל, ב-1955 החל לעסוק במחקר במסגרת מרכז פאלק למחקר כלכלי בישראל, משרה בה החזיק עד לשנת 1960, במסגרת פעילות זו נכתב הספר ״המוסדות הבנקאיים בישראל״. חת התמחה בעריכת דין בבית המשפט המחוזי בירושלים ובפרקליטות המדינה. לאחר נישואיו לרינה לבית זמירין עבר לחיפה למשרד עורכי הדין של אביו . אחר כך, החל לעבוד במחלקת המחקר של בנק ישראל בתור כלכלן עד לשנת 1968, ומשנת 1969 כיהן כמפקח על הבנקים. בשנת 1975 עבר לשמש כיועץ לנגיד הבנק, ופרש בשנת 1977. הוא עבר למגזר הפרטי ובשנת 1978 נתמנה ליושב-ראש מועצת המנהלים של הבורסה לניירות ערך בתל אביב, לקדנציה שנסתיימה בשנת 1986. במהלך תקופת כהונתו אירע משבר מניות הבנקים. על תפקודה בזמן המשבר קיבל נזיפה חמורה בדו"ח ועדת בייסקי, שחקרה את המשבר, למרות זאת המשיך לכהן בתפקיד.
מאז 1977 כיהן במשך כ-30 כדירקטור של חברת "טבע", ובשנים 2002-1995 כיהן כיו"ר הדירקטוריון (משפחת אשתו היו ממייסדי החברה). בתחילת 1987 מונה ליושב-ראש בנק לאומי, משרה ממנה נאלץ להתפטר, בדצמבר 1988, בעקבות פרשת "החוזים האישיים", שכר מופרז שקיבל הוא והנהלת הבנק בניגוד לעמדת בעלי המניות.
בין השנים 1962 ו-1990 עבד באופן מזדמן כמורה מן החוץ בתחומי משפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. למן שנת 1989 הוא חבר במועצות המנהלים של חברות רבות ועוסק במתן שירותי ייעוץ כלכלי, ומשנת 1993 הוא משמש כפרופסור במסלול האקדמי המכללה למנהל, תחילה כפרופסור חבר וכיום כפרופסור אמריטוס.
החל מ-2001 שימש כחבר במועצה להשכלה גבוהה, כנציג המכללה למנהל, וב-2012 מונה לחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) שהוקמה באותה עת במטרה להכיר במכללת אריאל כאוניברסיטה. כמו כן כיהן חת במספר משרות ציבוריות, ובהן תפקידי חברות בוועדות הכספים של מוזיאון ישראל בירושלים, חברות בוועדת הסיווג של רשות החברות הממשלתיות, בוועד המנהל של הקרן לירושלים, ויושב-ראש חבר הנאמנים של מכון פאלק. פעמיים היה חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב, לשנים 1964 ו-1970, בזכות ספרי כלכלה שחיבר.
חיים אישיים.
חת נשוי לרינה לבית זמירין, מתגורר בירושלים ולהם שלושה ילדים: הדס פרושאור (רעייתו של השגריר רון פרושאור), נועם חת מקוב וחובב חת.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו
ראשיד רמזי
רשיד ראמזי
איבגי
אפרסמון (צמח תלמודי)
אליס לידל
אליס פלזנס לידל (לימים: הרגריבס (Hargreaves), באנגלית: Alice Pleasance Liddell; 4 במאי 1852 - 16 בנובמבר 1934) הייתה ההשראה לדמות הגיבורה מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", ספרי הילדים הקלאסיים שכתב לואיס קרול.
ביוגרפיה.
לידל נולדה להנרי ג'ורג' לידל (שהיה הדיקן בקולג' בו לימד לואיס קרול) וללורינה האנה.
משפחת לידל הייתה בקשר עם לואיס קרול מאז שאליס הייתה בת ארבע. לואיס קרול היה מבלה שעות רבות עם אליס ועם אחיותיה לורינה (הבכורה) ואדית (צעירה מאליס). הוא נהג לצאת איתן לטיולים, לספר להן סיפורים ואף צילם צילומים רבים שלהן.
במסגרת חגיגות המאה להולדתו של קרול, שחזרה לידל את חוויותיה מאותה תקופה: "הוא היה מספר לנו סיפורים ומוסיף להם איורים בעיפרון או בעט, שאותם שירבט תוך כדי סיפור. כשהיינו מאושרות ומשועשעות לגמרי מסיפוריו, הוא היה מציב אותנו בתנוחה מסוימת וחושף את לוחות הצילום, לפני שהלך הרוח הנכון יחלוף... ציפינו בכליון עיניים לשעות המאושרות בדירתו של המרצה למתמטיקה".
על פי עדותו של קרול, וכן של אחרים שנכחו במקום, סיפורו של הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מתחיל מסיפור שסיפר קרול ללידל ולאחיותיה, ב-4 ביולי 1862, בהפלגה בסירת משוטים על התמזה. סיפור זה מצא חן בעיני אליס והיא ביקשה מקרול שהוא יועלה על הכתב. לאחר כעשרה חודשים קרול העלה את הסיפור על הכתב ואף התייעץ עם חבר לגבי האפשרות להוציאו לאור. לאור התגובה החיובית שקיבל הוא המשיך בתוכניותיו ובנובמבר 1864 העניק ללידל כתב יד מאויר של הסיפור, לו קרא "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה", כמתנת חג המולד.
עוד קודם לכן, הקשר של לידל עם קרול נותק כמעט לחלוטין בצורה פתאומית למדי בחודש יוני 1863. כשנתן לה את כתב היד, אמר קרול שלידל "השתנתה מאוד וכלל לא לטובה - מן הסתם עוברת את שלב המעבר המביך הרגיל". רוב קשריו עם הילדות הידידות נותקו בשלב זה פחות או יותר, אך הקשר עם אליס היה טעון יותר והפסקתו פתאומית יותר.
לאחר שניהלה רומן עם הנסיך לאופולד, דוכס אולבני, שנפסק בשל דרישתה של אימו ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת שהוא יתחתן רק עם בת אצולה התחתנה לידל עם רג'ילנד הרגריבס. החתונה נערכה ב-15 בספטמבר 1880. רוב הביוגרפים של קרול מסכימים כי החתונה הייתה טרגדיה עבורו. הוא לא נכח בה, אם כי שלח לזוג הטרי מתנה, וכשהוציא לאור את "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" הסיר את תמונתה מהשער האחורי של הספר. בהתכתבויות ביניהם, שעסקו לרוב בעניינים טכניים הנוגעים לספרי אליס או בעותקים מספריו ששלח קרול ללידל, הם כינו זה את זה "גב' הרגריבס" ו"הסופר". גם מכירתו של כתב היד המקורי של הספר לאחר מותו של קרול לימדה על יחסה הקריר אליו.
בהמשך חייה חוותה לידל טרגדיות אישיות: שניים משלושת בניה, אלן וליאופלד, נהרגו במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן מת גם בעלה, ב-1926, והיא נשארה בודדה. בנה הצעיר קריל בילה בלונדון את מרבית זמנו וחי חיים פזרניים. לבסוף התחתן, עבר ללונדון ולא שב לאחוזת משפחתו.
לקראת סוף חייה, בשנת המאה להולדתו של קרול, היא קיבלה תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת קולומביה והתראיינה לכלי התקשורת בארצות הברית. לאור ההתעניינות הרבה שזכתה לה בביקורה בארצות הברית, כתבה לידל שהיא "עייפה מלהיות אליס בארץ הפלאות".
היא מתה ב-1934, בגיל 82.
קשרה עם קרול.
יחסיה של לידל עם קרול היו מורכבים ביותר וזכו לאינספור ניתוחים מצדם של חוקרים רבים. קיימת השערה רווחת לפיה קרול היה מאוהב בלידל, השערה המקובלת על רבים מהחוקרים אך לא על כולם. ידוע בוודאות שהקשר ביניהם היה הדוק, ושנותק כמעט לחלוטין בצורה פתאומית למדי בחודש יוני 1863. קשרו זה עם לידל היה אחד הבולטים ביותר מבין קשריו הרבים עם ילדות, והוא תיאר אותה "כילדה ידידה האידיאלית".