מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA), סירב לקבל את הבקשה לאישור של ניורון שהוגשה בתחילת שנת 2014, בשל סיבות טכניות. ניורון הגישה את הבקשה מחדש בדצמבר 2014. באביב 2015, סוכנות התרופות האירופית (EMA) אישרה את התרופה. ספינאמיד היא התרופה הראשונה כנגד מחלת פרקינסון, שזכתה לאישור, מזה עשר שנים. ספינאמיד אושרה על ידי ה- FDA בארצות הברית במרץ 2017 עבור אנשים עם פרקינסון הנוטלים לבודופה\קרבידופה (levodopa/carbidopa), במהלך אפיזודות "קיפאון".
התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
מחלת פרקינסון.
מחלת פרקינסון (רטטת) היא מחלה ניוונית של מערכת העצבים, המאופיינת בהפרעות מוטוריות טיפוסיות. המחלה מופיעה כאשר תאי עצבים במוח אינם מייצרים את המוליך העצבי, דופמין, בכמות מספקת. לעיתים, המחלה גנטית, אך רוב המקרים אינם קשורים לתורשה. חשיפה לכימיקלים בסביבה עלולה למלא תפקיד בהתפתחות המחלה. תסמיני המחלה מתחילים באופן הדרגתי, לעיתים בצד אחד של הגוף ומאוחר יותר הם משפיעים על שני צידי הגוף. התסמינים עלולים לכלול: רעידות של הידיים, הזרועות, הלסת והפנים, נוקשות של הזרועות, הרגליים והצוואר. איטיות בתנועה ושיווי משקל וקואורדינציה גרועים.
התוויות נגד.
ספינאמיד הוא בעל התוויות נגד באנשים עם מחלת כבד חמורה, עם לבקנות, רטיניטיס פיגמנטוזה, נוירופתיה סוכרתית חמורה, אובאיטיס ומחלות אחרות של הרשתית. שילוב עם מעכבים אחרים של מונואמין אוקסידז (MAO) ופטידין מהווה אף הוא התווית נגד.
ספינאמיד אינו בטוח לנטילה על ידי נשים בהיריון. התרופה מופרשת בחלב אם וההשפעות על תינוקות אינן ידועות.
תופעות לוואי.
תופעות לוואי נפוצות במהלך הניסויים הקליניים (יותר מאשר ב-1% מהאנשים) כללו: בחילה, סחרחורת, עייפות, נדודי שינה, תת-לחץ דם תנוחתי וכאבי ראש. לא נמצא הבדל משמעותי לגבי ההיקרות של השפעות אלה, בין ספינאמיד לבין אינבו.
בניסויים בחולדות (אך לא בקופים), נצפו רטינופתיות.
מינון יתר.
השפעות צפויות של מינון יתר הן יתר לחץ דם, תת-לחץ דם תנוחתי, הזיות, אי-שקט פסיכומוטורי, בחילה, הקאות ודיסקינזיה. בניסויים, אדם יחיד נחשד כי קיבל מינון יתר על פני חודש; התסמינים היו: בלבול, נמנום ומידריאזיס (אישונים מורחבים) ואלה נעלמו לחלוטין לאחר הפסקת השימוש בתרופה. אין בנמצא תרופת נגד (אנטידוט).
פעילות גומלין.
כמעכב של MAO, ספינאמיד יכול לגרום, באופן תאורטי, למשברים של יתר לחץ דם, תסמונת סרוטונין ותופעות לוואי חמורות אחרות, בשילוב עם מעכבי MAO אחרים או עם תרופות הידועות כמגיבות עם מעכבי MAO, כגון פטידין, דקסטרומורפן , מעכבי ספיגה-מחדש סלקטיביים של סרוטונין (SSRIs), מעכבי ספיגה-מחדש של סרוטונין-נור-אדרנלין (SNRIs), תרופות נוגדות-דיכאון טריציקליות ונוגדי דיכאון טטרציקליים . אינטראקציה עם טיראמין, חומר שנמצא במזונות שונים, צפויה מאותה סיבה, אך חומר זה לא נכלל במחקרים.
ספינאמיד לא צריך להינתן עם אופיואידים; התגלו מספר תגובות קטלניות.
אינטראקציה תאורטית נוספת היא עם תרופות עם זיקה לנשא (חלבון) ABCG2 (הידוע גם בשם BCRP), כגון פיתבסטטין, מטוטרקסט, ציפרופלוקסצין, פרבסטטין ודיקלופנק; מחקר עם דיקלופנק לא הראה רלוונטיות קלינית. מחקר שבחן אינטראקציות אפשריות עם מעכבי אמידז הוא חלק מתוכנית הפיתוח שלאחר אישור התרופה. לא נמצאו אינטראקציות רלוונטיות, הקשורות לאנזימי ציטוכרום P450 (CYP) בכבד, אף על פי שמסלול השבתה (אינאקטיבציה) אחד של ספינאמיד מסתמן כמתווך על ידי CYP3A4.
פרמקולוגיה.
מנגנוני פעולה.
כמו תרופות קודמות כנגד מחלת פרקינסון, סלג'ילין ורסג'ילין, ספינאמיד הוא מעכב סלקטיבי של מונואמין אוקסידז B, המפחית פירוק של דופמין; בניגוד לשתי התרופות האחרות, פעולתו הפיכה. ספינאמיד גם מעכב שחרור גלוטמט, דופמין וסרוטונין. ספינאמיד נקשר גם לקולטני סיגמא, עם ערכי IC50, עבור עיכוב קישור, של 19 ננומולר (nM) עבור σ1 ו-nM 1,590 עבור σ2. בנוסף, ספינאמיד חוסם תעלות נתרן ותעלות סידן, אך, הרלוונטיות של חסימה זו, לגבי פעילותו האנטי-פרקינסונית, אינה ידועה.
פרמקוקינטיקה.
ספינאמיד נספג במהירות וכמעט לחלוטין מן המעיים ומגיע לריכוזים הגבוהים ביותר בפלזמה לאחר 1.8 עד 2.8 שעות. אין מטבוליזם רלוונטי של מעבר ראשון בכבד (first-pass metabolism); הזמינות הביולוגית הכוללת היא 95%. החומר נקשר לחלבוני פלזמה ברמה של 88-90%.
החילוף החומרים אינו מובן היטב. השלב העיקרי מתווך על ידי אמידזות אשר לא זוהו, ומייצרות חומצת ספינאמיד (NW-1153). מטבוליטים רלוונטיים אחרים הם O-Debenzylated safinamide (NW-1199). ה- amine N-dealkylated אשר עובר חימצון לאחר מכן, לחומצה קרבוקסילית (NW-1689), ולגלוקורוניד שלו. בבדיקות עם מיקרוזומים של תאי כבד, נראה כי דה-אלקילציה מתווכת על ידי CYP3A4, אבל נראה כי אנזימי CYP אחרים, מעורבים גם כן. חומצת ספינאמיד נקשרת לנשא אניונים אורגניים 3 (OAT3), אך כנראה, ללא רלוונטיות קלינית. ספינאמיד עצמו נקשר אל ABCG2. לא נמצאו זיקות לנשאים נוספים, בניסויים מוקדמים.
Safinamide מסולק בעיקר (&gt; 90%) בצורה של המטבוליטים שלו, דרך הכליה, עם זמן מחצית חיים של אלימינציה של 20 עד 30 שעות. רק 1.5% מופרשים בצואה.
מחקר.
שימושים פוטנציאליים נוספים, עשויים להיות עבור תסמונת הרגליים העצבניות (restless legs syndrome - RLS) ועבור אפילפסיה (כפיון). שימושים אלה נבחנו במהלך ניסויים קליניים שלב II, בשנת 2008, אך התוצאות אינן זמינות.
אזור החוף (קמרון)
אזור החוף (בצרפתית: Région du Littoral) הוא אזור בקמרון.
באזור מתגוררים 3,354,978 תושבים (נכון ל-2015). בירת האזור היא דואלה.
נפות.
מבחינה מנהלית אזור החוף מחולק ל-4 נפות.
בחדזאורוס
בחדזאורוס (שם מדעי: Bajadasaurus; משמעות השם: "הלטאה ממורד הגבעה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד שחי בקרטיקון התחתון באזור שכיום מוכר כצפון חבל הארץ פטגוניה שבארגנטינה. הוא תואר מדעית לראשונה ב-2019 על בסיס של פרט יחיד שהתגלה ב-2010 (ממצא MMCh-PV 75, שמשמש גם כהולוטייפ של המין), שכלל גולגולת שלמה ברובה וחלקים מן הצוואר. בסוג נכלל מין אחד- Bajadasaurus pronuspinax. הסוג שויך למשפחת הדיקראוזאוריים, קבוצה של זאורופודים קטנים יחסית בעלי צוואר קצר.
התכונה הכי בולטת באנטומיה של הבחדזאורוס היא סדרה של קוצי עצם ארוכים שהזדקרו בזוגות מהחלק העליון של חוליות הצוואר והתעקלו קדימה. קוצים דומים נתגלו גם אצל האמרגזאורוס, אך בסוג זה הם פונים למעלה ומעט אחורה. הסברים רבים הוצעו לקיום הקוצים אצל שני הסוגים, כאשר המאמר מ-2019 שתיאר את הבחדזאורוס לראשונה הציע שהם סיפקו הגנה על צוואר החיה מפני טורפים.
גילוי ותיאור.
המאובן היחיד עד כה של הסוג התגלה ב-2010 על ידי קבוצת פלאונטולוגים השייכת ל-CONICET, הסוכנות המדעית של הממשלה הארגנטינאית. המאובן התגלה בתצורת "בחדה קולוראדה", באתר אשר נמצא כ-40 ק"מ דרומה לעיר פיקון לאופו, ליד הגדה המערבית של נהר הלימאי בפטגוניה. שיניו של הפרט היו החלק יחיד שבלט מבעד לסלע, מה שאפשר לפלאונטולוג הארגנטינאי פבלו גלינה לזהותו. מכיוון שמאובנים מאזור זה הם לרוב שבירים מדי עבור כלים שנלקחים לעבודת שטח, הסלע שהכיל את המאובן נלקח בשלמותו למעבדה שבה הפלאונטולוגים יכלו להוציא בעדינות את העצמות. המאובן נמצא נכון להיום במוזיאון המוניציפלי ע"ש ארנסטו בכמן שבווילה אל צ'וקון בפרובינציית נאוקן, תחת השם "MMCh-PV 75".
הסוג בחדזאורוס והמין "B. pronuspinax" תוארו מדעית על ידי פבלו גלינה ועמיתיו כאשר ממצא MMCh-PV 75 משמש כהולוטייפ. השם "בחדזאורוס" נגזר מהלחם של המילה הספרדית "בחדה", שפירושה מורד גבעה ומתייחסת לשם התצורה בה הסוג התגלה, עם המילה היוונית "זאורוס", שפירושה לטאה. המילה "pronuspinax" נגזרת מהלחם של המילה היוונית "פרונוס", שפירושה מכופף קדימה, והמילה "ספינאקס" שפירושה עמוד שדרה.
מבנה גוף.
מבנה גוף כללי.
בחדזאורוס סווג כחבר במשפחת הדיקראוזאוריים. כמו זאורופודים אחרים, דיקראוזאוריים היו חיות גדולות צמחוניות שהלכו על ארבע רגליים, עם זנבות וצווארים ארוכים וראשים קטנים. התכונות שמבדילות דיקראוזאוריים מזאורופודים אחרים הן צוואר יחסית קצר (לעומת זאורופודים אחרים), גודל קטן יותר (גם כן יחסית לזאורופודים אחרים, שכן הם הגיעו לגודל של פילים אסייאתים בני ימינו), וסדרה של "קוצי שדרה" (neural spines) שהזדקרו בזוגות מהחוליות שלהן.
חוסר השלמות של מאובן הבחדזאורוס אינה מאפשרת לדעת את המידות המדויקות שלו, אך השוואתו לדיקראוזאוריים אחרים מרמזת על אורך בין 10 ל-13 מטר, וגובה של שני מטר בירכיים.
מבנה הראש.
גולגולתו של הבחדזאורוס הייתה בנויה כך ששתי עיניו פנו קדימה בצורה כזו שהחיה יכלה לראות מה קורה מולה אפילו כאשר הראש הורד קרוב מאוד לקרקע. מיקום העיניים בגולגולת מרמז על כך שחוש הראייה של הסוג דמה מאוד לחוש הראייה של בני אדם- כלומר המוח קיבל שתי תמונות שונות משתי העיניים, והמיר אותם לתמונה אחת שמביעה את הצורה התלת-ממדית של דברים בתמונה באופן טוב יותר.
שיניו של הבחדזאורוס היו מוגבלות לחלק הקדמי של הלסתות, כאשר הלסת העליונה הכילה 24 שיניים והתחתונה הכילה 20. השיניים הן בצורת עיפרון, כאשר הכותרות ישרות לגמרי או מתעקלות מעט לכיוון פנים הפה. שיניים אלו אפשרו לחיה "לקצור" צמחים מבלי ללעוס אותם, כאשר אבנים שנבלעו על ידי החיה שומשו לטחינת הצומח שנאכל בקיבה.
קוצי השדרה.