הפסטיבל השלישי נערך ביוני 2005, בין האירועים שנערכו בו היו: מופע בו הקריקטוריסטים עומס אלנבוגן, נסים חזקיהו, שלמה כהן, אורי פינה ושי צ'רקה אלתרו שלום בציור חי לפני הקהל; אירוע קבלת השבת המסורתי ב"צוותא" שארח את תזמורת הנוער היהודי-ערבי; אברי גלעד שקיים תיאטרון קריאה למבוגרים המבוסס על ספר הילדים "אוזו ומוזו מכפר קקרוזו" מאת אפרים סידון בו השתתפו גיל צ'רנוביץ', חאולה חאג'-דיבסי והבמאי אריה דולפין; תזמורת נצרת ארחה את הזמרת לובנה סלאמה והזמר דוד ד'אור ב"צוותא", בקונצרט נוסף שהתקיים בנצרת ארחה התזמורת את סאלמה ואת שירין דניאל. לייבל התקליטים "אדמה" השיק במסגרת הפסטיבל אלבום חדש של אמיר שהסאר, "מלקטת העלים" ואת האלבום, "קולות יהודה" של מרק אליהו; יסמין לוי ארחה את שמעון פרנס ורקדניות פלמנקו במוזיאון מגדל דוד בירושלים; הזמרת חיה סמיר הופיעה עם האנסמבל היהודי-ערבי בחסות התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הפסטיבל הרביעי נערך במאי 2006, אורח הכבוד של הפסטיבל היה הזמר הצרפתי יליד מצרים ז'ורז' מוסטקי שערך שלוש הופעות.
הפסטיבל החמישי נערך במאי 2007, אורח הכבוד של הפסטיבל היה הזמר הטורקי עומר פארוק טקבילק הוא הופיע פעמיים ב"צוותא" בתל אביב ובהיכל התרבות בפתח תקווה, שם ארח את הזמרת יסמין לוי. תזמורת נצרת אירחה את השחקן אורי גבריאל, שביצע ממיטב שירי עבד אל-חלים חאפזבערב מחווה ל"". בסכנין נערך מופע של דרווישים מחוללים שמשך קהל יהודי וערבי.
הפסטיבל השישי נערך במאי 2008, אורחת הכבוד של הפסטיבל הייתה הזמרת הצרפתייה-יהודייה-מרוקאית סאפו, שערכה מופע משיריו של השאנסונר הצרפתי ליאו פרה. תזמורת נצרת ארחה מרים טוקאן שביצע ממיטב להיטיהם של אום כולתום, איסמאהן, מוחמד עבד אלוהאב ופאריד אל אטראש. במופע שולבו סיפורים על השירים ומבצעיהם המקוריים מפיו של מייסד ומנהל התזמורת, המנצח סוהיל רדואן. בנוסף עלו המופעים: "לרקוד עם פריד אל אטרש" - מופע בשהתתפות רקדני ורקדניות הבטן אורית אהרון, יעל בקר, אסי חסקל ואחרים, בשילוב קטעי וידאו נדירים של אל אטרש. מופע מסקרן נוסף, "פרויקט הדיוואן" - מופע של פיוטי החצרות של ימי הביניים בספרד, תימן, טורקיה והים התיכון, "קולות מן הים האחר" - מופע שבמרכזו שירת נשים ערביות בת זמננו, שאותה קראו בעברית וערבית שולמית אלוני, יעל דיין, חנה מרון, דודו אלהרר, קלרה חורי, רוני סומק ואחרים. בפסטיבל הוצגה תערוכה ומיצג של האמן המרוקאי עבד אל לטיף זיאן, בשם "טראנס ארט מרוקו", שמפגישה בין אמנות פלסטית לטקסי הטראנס המיסטיים של כת הגנאווה. היישוב הבדואי חורה שבנגב ארח במסגרת הפסטיבל מפגש מוזיקלי של אלתורים מתוך מקורות היהודיים בהשראת טקס השמע הסופי. בו השתתפו הכנר ונגן העוד דרוויש דרוויש, הגיטריסט גל גיברשטיין, המשורר פאיז אבו עדיה מהתראבין ונגן כלי ההקשה אלעד נאמן.
הפסטיבל השביעי נערך במאי 2009, תחת הכותרת "התרבות המצרית", והתקיים בסימן 30 שנה להסכם השלום בין ישראל למצרים. הוא נערך בתל אביב, פתח תקווה, מעלות תרשיחא, נצרת ומצפה רמון. פסטיבל זה היה הגדול ביותר שנערך עד אז, הוא נמשך 9 ימים והשתתפו בו 150 אמנים. במסגרת הפסטיבל נערכו שלושה מופעים מרכזיים: הראשון, "דרך סלאמה" - בו יבוצעו שירים ערבים קלאסיים לצד מוזיקה מקורית חדשה, בשיתוף פעולה של מוזיקאים ואמנים מלבנון, ישראל וגם איטליה. אחד מהמשתתפים היה נביל סלאמה, סולן הלהקה הלבנונית-איטלקית "רדיו דרוויש". המופע מרכזי השני נקרא "ימי חלב ודבש" וציין 30 שנה לשיר "הללויה", שנשמע לראשונה בפסטיבל הזמר 1979 ובאותה השנה זכה במקום הראשון באירוויזיון. לכבוד האירוע התאחדה להקת "חלב ודבש" ועל הבמה עלו ראובן גבירץ, יהודה תמיר, שמוליק בילו ולאה לופטין, מי שהחליפה בלהקה את גלי עטרי. המופע השלישי היה "מוזיקה ושירים מהקולנוע מהמצרי" שנערך בהיכל התרבות בפתח תקווה ובו תשתתף השחקנית גלית גיאת, סולני תזמורת נצרת ורקדניות בטן. עוד מופעים בפסטיבל היו: "שירי אהבה ופיוטים מאיראן" - מופע בו בוצעו פיוטים, שירי שמחה וחג ממסורת יהודי איראן ושירים ישראלים מפורסמים עם לחנים פרסיים, שירה בציבור עם שרה'לה שרון, מופע סולו של נגן העוד ויסאם ג'ובראן, יאיר דלאל הציג בפסטיבל את ההרכב שלו, "בנד אוריינט", שהשיק אז אלבום בו מיזוג בין מוזיקה ערבית ובלקנית לג'ז מערבי, מופע של מחול סופי בהשראת המשורר והמיסטיקן ג'לאל א-דין רומי. נערך מפגש בין המשוררים רוני סומק ונעים עריידי, ועלתה ההצגה "אלף לילה ולילה" של התיאטרון הערבי-עברי ביפו וערב הבידור "שירת העצבים" מאת אפרים סידון בבימוי דניאלה מיכאלי.
הפסטיבל השמיני נערך במאי 2010, והתקיים בסימן של מחאה ושותפות. בפסטיבל הופיעה הזמרת אמל מורקוס אחרי כשבע שנים של היעדרות מהבמות של תל אביב. הפסטיבל נפתח ב"קבלת שבת שלום" בה השתתפו, בין היתר, הרב בני לאו, ההיסטוריונית אניטה שפירא, הסופר א.ב יהושע והעיתונאית סמדר פרי, מתקיים השנה בסימן של מחאה ושותפות. הפסטיבל 52 אמנים ויוצרים. נערך מופע הצדעה לזמרת המחאה מרסדס סוסה, בו השתתפו, בין היתר, שלמה יידוב, דורית ראובני, לאה שבת, אנסמבל טריטונוס וגלית גיאת, ובמסגרתו שולבו בין שיריה של סוסה גם קטעים נבחרים מה"מיסה קריולה" של אריאל רמירז. בנוסף נערך קונצרט רוק כמחווה לפסטיבל וודסטוק, בו ארחו חברי להקת שליחי הבלוז את מרגלית אנקורי, הדרה לוין ארדי, יוסי בוזין ויהונתן גרוסברג. בערב התארח גם הגיטריסט והזמר, יצחק קלפטר. את הפסטיבל נעל המופע "ראפ לשלום" של הרכב הראפ היפואי "סיסטם עאלי", חברי הלהקה, ששרים בערבית, עברית, רוסית ואנגלית, ארחו, בין היתר, את שאנן סטריט ואת סאז ותאמר נפאר מהרכב הראפ DAM מלוד.
הפסטיבל התשיעי (מאי 2011), והפסטיבל העשירי (מאי 2012) נערכו במתכונת מצומצת, ארבעה ימים בלבד, עקב קשיי תקציב, ולאחריהם הפסטיבל בוטל.
ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני
ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני (באיטלקית: Giovanni Battista Caccini; 1556 - סביבות 1613), פסל ואדריכל קלאסיציסט מנייריסט איטלקי.
נולד בפרובינציית פיזה אחיו הצעיר של המלחין ג'וליו קאצ'יני. קיבל השראה מג'אמבולוניה והסובבים אותו.
עבודותיו: שניים מתוך ארבעת הפסלים שעל פינותיו של גשר סנטה טריניטה שעל הארנו בפירנצה, שבו הוצבה בכל פינה אלגוריה פיסולית של אחת מארבע עונות השנה: קאסיני יצר את אלגוריית הסתיו ואלגוריית הקיץ.
רישיון חובב רדיו
רישיון חובב רדיו הוא מסמך המאשר באופן רשמי להחזיק ולהפעיל תחנת רדיו חובבים. הרישיון מאפשר תקשורת דו-כיוונית עם חובבי רדיו אחרים שמחזיקים ברשותם רישיון דומה שהוענק על ידי הגורמים המוסמכים לכך במדינה בה הם נמצאים.
רישיון חובב הרדיו תקף רק במדינה בה הוא הונפק, אך קיימים הסכמים בינלאומיים שמאפשרים לחובבי רדיו לעבור עם ציודם בין המדינות ולהפעילם גם במדינה המארחת.
רישיונות חובבי הרדיו נחלקים למספר דרגות, שמציינות את רמתו המקצועית של החובב. המעבר בין דרגה לדרגה דורש עמידה בבחינות עליהן מפקחת הרשות המתאימה באותה מדינה.
אות קריאה.
לחובב רדיו שעבר את מבחני הגוף המפקח מוענק אות קריאה ייחודי שמשמש לזיהויו בתקשורת בין החובבים ברחבי העולם. אות הקריאה מציין את המדינה שהעניקה את הרישיון, ספרה שמציינת שהרישיון הוא של חובב רדיו, ושתיים עד שלוש אותיות שמציינות את סימנו הפרטי של החובב.
לדוגמה, אות הקריאה של משה אינגר (יו"ר אגודת חובבי הרדיו בישראל, ראו תמונת הרישיון לעיל) הוא 4Z1PF. צמד הסימנים 4Z ו-4X מסמנים את ישראל בתקשורת הבינלאומית, מכך נובע שאינגר הוא ישראלי. לאחר מכן, הספרה 1 מציינת שרישיונו של אינגר הוא בדרגה א'. ו-PF הן אותיות ייחודיות לו, וחסרות משמעות, שתפקידן להבדיל בין אינגר לבין שאר חובבי הרדיו הישראלים שרישיונם בדרגה א'.
כמו כן, ישנם אותות קריאה ייחודיים לתחנות ניידות:
כאשר חובב רדיו נמצא במדינה בה אינו מתגורר, ורוצה להפעיל את ציודו בה, עליו להוסיף לאות הקריאה שלו את הקידומת שלה בתחילתו, ולאחריה קו נטוי. לדוגמה, חובב אמריקאי שאות הקריאה שלו הוא W2ABC, בהגיעו לישראל ישתמש באות הקריאה: 4X/W2ABC.
רישיון שידור בישראל.
בישראל, משרד התקשורת הוא זה שמופקד על חלוקת הרישיונות לחובבים. בישראל קיימות דרגות השידור הבאות (נכון ל-2019):
אברהם חיים שאג - צוובנר
טיק קואנג דוק
טיק קואנְג דוּק (בווייטנאמית: Thích Quảng Đức, 1897 - 11 ביוני 1963) היה נזיר בודהיסט מווייטנאם שהשתייך לזרם המהאיאנה בבודהיזם. דוק שרף את עצמו למוות בצומת דרכים עמוס הנמצא בסייגון ב-11 ביוני 1963. כניסה למצב של מדיטציה עזרה לו לשמור על הכרה מלאה ולא לנוע עד אשר נשרף כליל. טיק קואנג דוק פעל מתוך מחאה על רדיפת הבודהיסטים על ידי ממשלת דרום וייטנאם ונשיאה נו דין דיים. תמונות ההקרבה העצמית של טיק קואנג הופצו בעולם כולו וגרמו לשינויים במדיניותו של דיים. מלקולם בראון, הצלם שנכח באירוע, זכה בפרס פוליצר על תמונתו של טיק קואנג שצילם בזמן שריפתו העצמית. דייוויד הלברשטאם, כתב מטעם הניו יורק טיימס, זכה אף הוא בפרס על כתיבתו על הנושא. גופתו של טיק קואנג נשרפה מחדש לאחר מותו, כפי הנהוג בבודהיזם, אך לבו, לפי הטענה, נשאר ללא פגע - מה שהתפרש כאות וסימן לחמלה שסימל האיש. הבודהיסטים הכירו בטיק קואנג כבודהיסטווה - תוארו של אדם שהגיע להארה, אך דחה את הכניסה לעולם הבא על מנת לעזור גם לאחרים להגיע אליה - ובכך הועצמה השפעת מותו על נפשם של רבים.