משא ומתן זה נערך על ידי קודמו של ליאו, אגתו, בין הכס הקדוש לבין הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. הם עסקו ביחסים בין האימפריה הביזנטית לבחירות האפיפיור. קונסטנטינוס הרביעי כבר הבטיח לאגתו לבטל או להפחית את המס שהאפיפיורים שילמו לאוצר הקיסרי בזמן ההכתרה שלהם, מדיניות אימפריאלית שהייתה בתוקף כבר כמאה שנה.
שלטונו קצר הימים של לאו לא אפשר לו להשיג הרבה, אבל היה לו הישג אחד בעל חשיבות עליונה: הוא אישר את החלטותיה של המועצה האקומנית השישית (680–681). המועצה הזאת התקיימה בקונסטנטינופול נגד המחלוקת של המונותליטיזם, והובלה על ידי הנשיאות של האפיפיור אגתו. לאחר שלאו הודיע לקיסר כי צווים של המועצה אושרו, הוא פרסם אותם לאומות המערב. במכתבים שנכתבו אל המלך, הבישופים ואצילי ספרד, הוא הסביר מה עשתה המועצה, והוא קרא לבישופים להישמע לצווים שלה.
במהלך המועצה הזאת, הונוריוס הראשון הוחרם בשל דעותיו על מחלוקת המונותליטיזם וסובלנותו כלפי כפירה. לאו התאמץ מאוד להבהיר כי החרים אותו לא מפני שלימד כפירה, אלא מפני שהוא לא היה פעיל מספיק להתנגד לה. בהתאם למנדט האפיפיורי התקיים סינוד בטולדו (684), שבו התקבלו החלטות ועידת קונסטנטינופול השלישית.
בשלב זה, לאו שם קץ לניסיונותיהם של הארכיבישופים של רוונה להתרחק משליטת הבישוף של רומא, אך גם ביטל את המס שהיה נוהג לשלם להם כאשר קיבלו את הפליום. כמו כן, בתגובה לכאורה על פשיטות הלומברדים, לאו העביר את שרידיהם של מספר קדושים מקטקומבות לכנסיות בתוך חומות העיר. הוא הקדיש שתי כנסיות, סנט פול וסט. סבסטיאן וג'ורג'. לאו גם תיקן מחדש את המזמור הגרגוריאני והלחין כמה מזמורים קדושים לשירות האל.
מפרץ יוז
שטח כאוס
לואי ז'וזף גה-ליסאק
לוטונג כסוף
לוטונג כסוף (שם מדעי: Trachypithecus cristatus) הוא מין של קוף מהסוג לוטונג שבמשפחה קופים בעלי זנב המצוי ביערות דרום-מזרח אסיה. תפוצתו בחצי האי המלאי, סומטרה, בורנאו ועוד כמה איים באינדונזיה. התפוצה שלו ברחבי ביצות מנגרובים, חופים טרופיים וביערות הגשם של תפוצתו, אך אזור זה נמצא באיום וכך גם הקוף.
מאפיינים.
הלוטונג מגיע לאורך 46–51 ס"מ בנקבות ו-67–75 ס"מ בזכרים ומשקלו 5.7 ק"ג בנקבות ו-6.6 ק"ג בזכרים. לעומת מיני לנגור אחרים הוא חסר סימנים בהירים על פניו והפרווה שלו חומה עד שחורה עם גוון כסוף ממנו קיבל את שמו. הראש בעל ציצו לחיים ארוכות שלעיתים מסתירות את האוזניים וציצה מעל הראש המסתיימות בשערות לבנות. הקופים הקטנים בעלי פרווה כתומה-לבנה המקלה על זיהוים לביטחונם. לקוף זנב ארוך וגמיש העוזר מעט לאחוז בענפים והוא בעל אצבעות ארוכות לאחיזה בענפים.
הלוטונג ניזון באופן כמעט בלעדי מעלים והוא בעל מספר מדורים בקיבה כדי לעכל את התאית, מה שהופך אותו למותאם לאכילת עלים הרבה מרוב הקופים והוא מותאם לתזונה על עלים קשים. 9% מהתזונה הוא משלים מאכילת פירות, פרחים ומיני זרעים.
הלוטונג עצמו עלול להיטרף בידי טיגריסים, נמרים, דולים, נחשים גדולים כמו הפיתון וכן מעופות דורסים. הבינטורונג, מיני גחניים וטורפים נוספים מסוכנים עבור הצעירים. עם זאת רוב זמנם הם נשמרים בידי המשפחה השומרת עליהם היטב.
בנדיקטוס השני
האפיפיור בנדיקטוס השני (בלטינית: Benedictus II; 625 – 8 במאי 685) היה האפיפיור מ-26 ביוני 684 עד מותו. יום חגו של האפיפיור בנדיקטוס השני הוא 7 במאי.
ביוגרפיה.
בנדיקטוס נולד ברומא בשנת 635. ייתכן שהוא היה חבר במשפחת סאוולי, אם כי זה לא בטוח. בצעירותו הוא נשלח "לקנטורום שולה", והתבלט ביודעו את כתבי הקודש ועל ידי שירותו.
הבישופים של רומא נבחרו על ידי הכמורה ואנשי רומא, על פי הנוהג באותם זמנים: הקיסרים הנוצרים היו ראשי העם, ולכן נדרשה הסכמתם לבחירה. אבל בשל היותם מתגוררים במזרח, מצב זה הפיק עיכובים ממושכים ומספר רב של אי-נוחות. אף שנבחר בשנת 683, הוא לא הוכתר עד לשנת 684, בשל המתנתו לאישורו של הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. על פי "ה"דיאורנוס ליבר"", הוא השיג מן הקיסר צו אשר ביטל לחלוטין אישורים אימפריאליים או נתן להם אפשרות להשגה מהאקסרכיה של רוונה. בנדיקטוס אימץ באופן סמלי את שני בניו של קונסטנטינוס, יוסטיניאנוס והרקליוס.
כדי לעזור לדכא את המונותליטיזם, הוא השתדל להשיג את החתימות של הבישופים של היספניה לפסיקות של ועידת קונסטנטינופול השלישית של 680/1, ולהביא את ההכנעה לצווי מקאריוס, הבישוף המודח של אנטיוכיה.
שחזור של כנסיות רבות ברומא מיוחס לשלטונו של בנדיקטוס שנמשך פחות משנה. לאחר ששלט 11 חודשים, מת האפיפיור בנדיקטוס השני ב-8 במאי 685 ונקבר בסנט פטרוס.
יוחנן החמישי (אפיפיור)
האפיפיור יוחנן החמישי (בלטינית: Ioannes V; 635 – 2 באוגוסט 686) היה האפיפיור מ-23 ביולי 685 עד מותו בשנת 686. הוא היה האפיפיור הראשון של האפיפיורות הביזנטית שהוכתר ללא הסכמתו המוקדמת של הקיסר הביזנטי, והשני בשורה של עשרה אפיפיורים רצופים ממוצא מזרחי. האפיפיורות שלו התבטאה בפיוס בין העיר רומא לבין האימפריה.
ביוגרפיה.
יוחנן נולד באנטיוכיה, בשנת 635.
בגלל הידע שלו ביוונית, הוא מונה לנציג האפיפיור לועידת קונסטנטינופול השלישית בשנת 680.
יוחנן החמישי היה האפיפיור הראשון של האפיפיורות הביזנטית שהוכתר ללא אישור ישיר של הקיסר הביזנטי. קונסטנטינוס הרביעי סיים את הדרישה במהלך שלטונו של האפיפיור בנדיקטוס השני, קודמו של יוחנן, בתנאי ש"האחד שנבחר ל'אפיפיור' עשוי להיות מוסמך מרגע זה וללא דיחוי". בשובו ל"פרקטיקה העתיקה ", נבחר יוחנן החמישי לאפיפיור על ידי האוכלוסייה הכללית של רומא. הוא נבחר ביולי 685 קונסטנטינוס הרביעי היה בטוח שהאוכלוסייה והכמורה של רומא היו מזרחיים למדי, ואכן, עשרת האפיפיורים הבאים היו ממוצא מזרחי.
האפיפיורות של יוחנן החמישי ראתה המשך של שיפור היחסים עם ביזנטיון. הקיסר הפחית במידה ניכרת את המיסים על נציגי האפיפיור בסיציליה וקלבריה וביטל מיסים אחרים, כגון מס על תבואה ששולם רק בשנים האחרונות. מכתב מיוסטיניאנוס השני הבטיח ליוחנן החמישי כי "סינוד של פקידים בכירים אזרחיים וכנסייתיים", כולל "אפוקריסיאריוס" והצבא הביזנטי, קרא וחתם את נוסח המועצה השלישית של קונסטנטינופול, כדי למנוע כל שינוי בה קנוני. המכתב הופנה אל "יוחנן האפיפיור של העיר רומא", שנכתב בזמן שהקיסר האמין כי האפיפיור עדיין חי, אבל התקבל על ידי מחליפו, האפיפיור קונון.
כמו קודמיו, יוחנן החמישי היה נדיב כלפי הדיוקסיה של רומא, וחילק 1900 סולידוס לעניים, עבור "כל הכמורה, ונזירי הדיוקסיה"". "
לאחר תקופת שלטון של קצת יותר משנה, מת יוחנן במיטתו, וקונון נבחר במקומו.
מרמיטת ההימלאיה
מרמיטת ההימלאיה (שם מדעי: Marmota himalayana) היא מין של מכרסם מסוג מרמיטה החיה בהרי ההימלאיה וברמת טיבט שבמרכז אסיה.
מאפיינים.
מרמיטה זו היא קרובתם של הסנאים והטמיאס למשפחת הסנאיים, אך היא גדולה יותר ומבלה במחילות באדמה ולא מטפסת על העצים. היא מגיעה לגודל הקרוב לחתול, באורך 40–80 סנטימטר ומשקל של עד 9 ק"ג, מה שהופך אותה לאחת מהגדולות שבסנאים. היא בעלת פרווה עבה בצבע חום-כהה עם פלג גוף עליון, עורף וכיפת ראש שחורים ופנים צהובות. האף שלה גדול ושחור וכך גם השפתיים והכפות חזקות ומצוידות להתחפר באדמה במהירות.
המרמיטה מצויה בטבע באזורי ההר ההימלאים בגובה 3,500-5,200 מטר מהקרקע באזור שבין צפון הודו, צפון פקיסטן, נפאל, בהוטן ובסין במחוזות: שינג'יאנג, יונאן, סצ'ואן, מחוז טיבט, גאנסו וצ'ינגהאי.
המרמיטות חיות בקבוצות משפחתיות הרועות בעמקים בעומק 2–10 מטרים באדמה, שם הם ישנים שנת חורף ובקיץ הם מתעוררים וניזונים מצמחיית הכר ההררית. הם ניזונים ממיני דגניים, צמחי כריך ומפרחים שונים, בעיקר ממשפחת המורכבים. הטורפים העיקריים שלהם הם עופות דורסים ונמר השלג.
תת-מינים.
המין מרמיטת בובק ("Marmota bobak") נחשב לעיתים לתת-מין של מרמיטת ההימלאיה אך הופרד לאחרונה.
לאו הראשון (קיסר)
לאו השני (קיסר)
לאו השני (אפיפיור)
פאבל פרילוצ'ני
פאבל ואלרייביץ' פרילוצ'ני (; נולד ב-5 בנובמבר 1987) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון רוסי.
ביוגרפיה.
פאבל נולד בשימקנט שבקזחסטן. אמו הייתה צלמת ואביו מאמן אגרוף. את ילדותו העביר בכוריאוגרפיה ואגרוף. למד בבית הספר לתיאטרון בנובוסיבירסק, רוסיה.
בגיל 17 עבר למוסקבה והתקבל לאקדמיה הרוסית לאומנות התיאטרון, אך בשל טעות בניירת הוא לא היה ברשימת המועמדים לאקדמיה ובמקום להמתין לכך שהטעות תתוקן הוא החליט לנסות את מזלו בבית הספר המוסקבאי לאומנות התיאטרון ולמד שם במשך שנתיים. מאוחר יותר סיים את לימודיו במכון GITIS.
מיד לאחר שהשלים את לימודיו הוא התקבל לעבודה בתיאטרון הדרמה המוסקבאי במלאיה ברונאיה ועבד גם בתיאטרון הדרמה על שם פושקין ובבית בולגאקוב.
קריירה.
סרטו הראשון היה מכורים למשחק משנת 2009 כשגילם את "דוק" והוא ככב גם בסרט ההמשך מכורים למשחק 2.
ב-2012 גילם את הדמות הראשית בסרט ההמשך לעולם אפל, עולם אפל: המאזן.
ב-2014 כיכב בסדרת הטלוויזיה מז'ור כאיגור סוקולובסקי, ילד מפונק שנאלץ לעבוד במשטרה. סדרה זו העניקה לו תהילה ברוסיה. בהמשך, הוא לוהק לסרט הדרמה ההיסטורי "ברית ההצלה" בתפקיד אחד מהמורדים על רקע אירועי מרד הדקבריסטים וגילם את אותה דמות גם בסדרת הטלוויזיה . בשנת 2020 גילם את מיכאיל דביאטאייב בסרטו של טימור בקממבטוב, "דביאטאייב".
חייו האישיים.
ב-2009 ניהל רומן קצר עם ניקי ריד. ב-2011 נישא לשחקנית אגאטה מוצנייצה. לשניים בן ובת. בפברואר 2020 החליטו השניים להתגרש.
יחסי אורוגוואי–הרפובליקה הדומיניקנית