ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב יצא נגד המתקפות על הסרט בנאומו באפריל 2017 במהלך פורום תרבות והוסיף כי לעיתים מתקפה על מפיקי הסרט עלולה להביא לדעה שגויה על יוצרי הסרט, בעיקר אודות סרט שטרם זכה להקרנה ציבורית וכי יש להיות סבלניים יותר ביחס לסרט.
נשיא רוסיה עצמו ולדימיר פוטין אמר ביוני 2017 כי בעבר צולמו סרטים אחרים אודות בית רומנוב שכללו נושאים שנויים הרבה יותר במחלוקת, למשל יחסיהם עם רספוטין, הוא הוסיף כי הוא מכבד את הבמאי אלכסיי אוצ'יטל שיוצר דברים כישרוניים אך הוסיף כי אינו מתערב בענייניה של פוקלונסקאיה והיא רשאית להביע את דעתה בכפוף לחוק.
ברם, ברשויות המקומיות התייחסו לסרט באופן סובלני הרבה פחות, כך למשל, נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב אסר על הקרנת הסרט בצ'צ'ניה. כך היה גם בדאגסטן. ברם, לאחר שהוענק לסרט רישיון הקרנה מטעם משרד התרבות הרוסי קדירוב הצהיר כי לא יאסור את הקרנת הסרט.
שר התרבות של רוסיה, הסופר ולדימיר מדינסקי הביע את מורת רוחו מהשערורייה שהתפתחה סביב הסרט וכי זהו בסך הכל סרט עלילתי רגיל וכל לחץ על בתי הקולנוע למנוע מלהקרין את הסרט הוא צנזורה ומעשה בלתי חוקי, הוא הוסיף כי הוא עצמו כבר צפה בסרט ואין שם תוכן המהווה פגיעה בזיכרון הצאר ניקולאי השני או פגיעה במונרכיה הרוסית. ב-23 באוקטובר 2017 משרד התובע הכללי הרוסי הגיב לטענותיה של פוקלונסקאיה בנוגע לסרט והשיב כי אין מקום לחקור את הסרט
נגויה ג'ו
נגויה (מבצר)
מבצר נגויה ג'ו
סיני אוקו
סיני (זיגפריד) אוּקוֹ (Sinai (Siegfried) Ucko; 7 בנובמבר 1905 – 10 באוגוסט 1976) היה פילוסוף של החינוך, פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב ומייסד החוג למדעי החינוך באוניברסיטה זו.
תולדות חייו.
נולד בשנת 1905 בשם זיגפריד אוקו בעיר גלַייביץ שבפרובינציית שלזיה, גרמניה (כיום גְּליבִיצָה, בדרום פולין), בנם של אלזה לבית וייסנברג ונתן אוקו, שניהם ילידי שלזיה עילית. למד באוניברסיטאות וינה וברסלאו ובבית המדרש לרבנים בברסלאו וכיהן כרב במנהיים ובאופנבורג. בשנת 1929 קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קניגסברג (כותרת הדיסרטציה: "מושג האלוהים בפילוסופיה של הרמן כהן").
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם רעייתו ובתו בעקבות אחיו גדעון אוקו (שמשנת 1934 היה חבר קיבוץ נען ולימים מראשוני קולנועני הקיבוצים). בארץ עבד בין היתר בכפר ילדים ונוער אהבה ובעליית הנוער. לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938) נשלח לווינה על מנת להציל ילדים יהודים ולטפל בהעלאתם לארץ-ישראל. לימד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בגבעת השלושה ובבית המדרש למורים הסמוך אליו (סמינר שיין), שאותו גם ניהל החל משנת 1951.
בשנת 1945 היה יוזמו של הרבעון הפילוסופי "עיון" וכיהן בו כחבר מערכת עד מותו.
ב-1951 ראה אור ספרו "על האושר והטוב: שיעורים ראשונים בפילוסופיה", שעסק, לפי המבוא לספר, ב"סוגיות סבוכות וחשובות במעשה החינוכי ובהלכה חינוכית כאחד, כגון: חינוך ותעמולה, חינוך וכפייה, בעיות תורשה וסביבה, החירות והאוטונומיה המוסרית, פדגוגיה ופוליטיקה, המחנך והחברה, לימודי הטבע התוכנית החינוכית, חינוך לנימוסים ועוד".
מאז 1956 היה מרצה לחינוך. תחילה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן ייסד את החוג למדעי החינוך והמחלקה לפדגוגיה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשם עד מותו.
חיים אישיים.
בשנת 1931 נישא אוקו לרות לב (Loew; 1909–1967), ילידת ברסלאו. אחרי מותה נישא בנישואים שניים לרות רנאטה לבית אוּלמן (נולדה ב-1921 בגרמניה). היה אב לשתיים: אלישבע איתן ודינה גולדינג.
סיני אוקו נפטר ב-1976, בגיל 71. נקבר בקיבוץ נען לצד אשתו הראשונה.
דפוס רוזנפלד (חיפה)
דפוס רוזנפלד היה בית דפוס בחיפה בו פרצה שביתה שהשפיעה על יחסי הכוחות בין מעמד הפועלים לבין המעמד האזרחי והיוותה נדבך בהפיכת חיפה ל"חיפה האדומה".
תולדות בית הדפוס.
חיים רוזנפלד פתח את בית הדפוס שלו ב-1903 בדרך אלנבי 25 בעיר התחתית בחיפה. שני בניו, יעקב ואברהם, הצטרפו אליו ב-1920 והשם שונה ל"אחים רוזנפלד". באותה עת היו בחיפה מספר מועט של בתי דפוס וביניהם כשלושה בתי דפוס בבעלות יהודית.
השביתה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 עבדו בבית הדפוס פועלים יהודים ופועלים ערבים. כמו כן הועסקו חניכים יהודים. במחצית השנייה של 1922 החלה האטה כלכלית בארץ ישראל. בעלי בית הדפוס החליטו לקצץ למחצית את פעילות בית הדפוס ובמקום לפטר חצי מהפועלים, לקצץ משכרם את מחציתם. פעולה זאת עברה בשקט מצד הפועלים, שכן אם היו מתפטרים על רקע זה, לא מן הנמנע שהיו נשארים מובטלים.
במרץ 1923 החליטו בעלי בית הדפוס לקצץ 20% נוספים ממשכורת העובדים. מפ"ח (מועצת פועלי חיפה) נזעקה לטפל בעניין ואחרי משא ומתן של דוד כהן, המזכיר הראשון של מפ"ח, עם בעלי בית הדפוס הוחלט להפחית את השכר ב-10% בלבד. ביוני אותה שנה, לאחר שמצבו הפיננסי של בית הדפוס הורע, החליטו בעלי בית הדפוס לפטר עובדים. שוב התערבה מפ"ח והוחלט לצמצם את יום העבודה ובלבד שלא יפוטרו עובדים. לאחר כמה חודשים פוטר אחד החניכים. הפועלים פנו שוב למפ"ח וזאת הכריזה שאם לא תוחזר העבודה לתקנה היא תנקוט צעדים כנגד הבעלים.
באוקטובר 1923 קיבל בית הדפוס הזמנה דחופה מהנהלת הרכבת. לצורך ביצוע ההזמנה החליטה ההנהלה לגייס עובד זמני בשכר נמוך ולא לתת עבודה נוספת לעובדי בית הדפוס. העובדים היהודים נזעקו שכן העובד החדש היה לא רק זמני אלא גם לא יהודי. שוב התערבה מפ"ח אך הבעלים זילזלו בהתערבות וטענו שהם בעלי בית הדפוס ומשום כך זכותם לעשות בו כרצונם. מפ"ח מצידה ניסתה עוד לפשר בין העובדים להנהלה, אך העובדים היהודים, חברי ההסתדרות, הכריזו לבסוף על שביתה. זאת בניגוד לדעת מפ"ח. העובדים מנעו את כניסתו של העובד החדש ואילו ההנהלה קראה למשטרה על מנת לפזר את ההפגנה הקטנה. המשטרה אמנם עצרה את המפגינים אך שחררה אותם במהרה. מנהיגי מפ"ח "נגררו" לעימות שמלכתחילה ניסו לפשר בו בין הניצים. התערבות המשטרה הבריטית בסכסוך עבודה בין יהודים עוררה אהדה כלפי השובתים בקרב הציבור העברי בחיפה. מפ"ח פרסמה כרוז ובו טענה שסיפור השביתה קשור לכיבוש העבודה ובכך הפכה את הסכסוך המקומי הקטן לאירוע בעל ממדים לאומיים. כתוצאה מלחצים שהפעילה מפ"ח החלו גורמים ציוניים, כפרדריק קיש, לדון עם הממשל המרכזי בירושלים. אספת מאות פועלים שארגנה מפ"ח ביססה את מעמדה של תנועת העבודה וההסתדרות בחיפה. קריאה לפועלים ממקומות עבודה אחרים להצטרף לפועלי בבית הדפוס והטלת חרם צרכני על בית הדפוס הגבירו את הלחץ. משפחת רוזנפלד, מצידה, פנתה לחוגים האזרחיים בבקשת תמיכה.
השביתה עצמה אמנם נכשלה, אך השביתה שרטטה את גבולות מאבקי העובדים, סולידריות בין פועלים ומעמדה המיוחד של מפ"ח בהסתדרות.
אחרית דבר.
בית הדפוס המשיך להתקיים עד מלחמת העצמאות עת נמכר לשמואל ברגמן, שהיה שותף בבית הדפוס מאז 1924, והוא פועל עד היום (נכון ל-2018), בשם "אבי משה ברגמן" במקום בו שכן מאז הקמתו ב-1903 בדרך אלנבי 25.
בני הרוהינגה
רוהינג'יה
רמאקרישנה
צ'רמנדר
צ'רמנדר (ביפנית: Hitokage, ヒトカゲ) הוא דמות בזיכיון המדיה "פוקימון". צ'רמנדר הופיע לראשונה במשחק הווידאו "פוקימון אדום וכחול". במשחקי הווידאו ובסדרת האנימה צ'רמנדר נחשב לפוקימון התחלתי של הדור הראשון מסוג אש. בסדרת האנימה צ'רמנדר מתואר כפוקימון אמיץ, עוצמתי ונאמן. מספרו של צ'רמנדר בפוקידע הוא 4.
מראה.
צ'רמנדר הוא פוקימון לטאה (סוג אש) בעל עור כתום, וזנב שמסתיים בלהבת אש. ככל שהלהבה קטנה יותר, סימן שצ'רמנדר עייף וחלש יותר.
עיניו בצבע כחול, ולו ידיים, וזוג רגליים עם ציפורניים חדות.
התפתחויות.
לצ'רמנדר ישנן 2 התפתחויות מעליו, בדומה לשאר הפוקימונים ההתחלתיים: כאשר צ'רמנדר מגיע לרמה 16 הוא יתפתח לצ'רמיליון (Charmeleon) ולאחר מכן, כשיגיע לרמה 36 יתפתח לצ'אריזארד (Charizard) והופך לסוג אש/מעופף. בנוסף, לצ'אריזרד 2 מגה-התפתחויות (אחת מהן אף הופכת אותו לסוג אש/דרקון) וצורת gigantamax.
צ'אריזארד, הדרגה האבולוציונית הגבוהה ביותר של צ'רמנדר, מתואר כפוקימון חזק יותר מההתחלתיים המקבילים לו, ובעל מתקפות אש חזקות ועוצמתיות.
באנימה.
הופעות עיקריות.
הצ'רמנדר של אש.
הצ'רמנדר של אש הופיע לראשונה בפרק 11 "הצ'רמנדר הנטוש". אש והחבורה פוגשים בצ'רמנדר צעיר שממתין למאמן שלו, שיחזור וייקח אותו. בהמשך, החבורה מגלה כי המאמן נטש את צ'רמנדר בכוונה תחילה, ומבינים כי הוא בסכנת חיים.
אש מציל את צ'רמנדר ברגע האחרון, ולאחר שנרפא נלחם יחד עם אש מול צוות רוקט, ומאמנו הקודם מחליט לקחת אותו חזרה. צ'רמנדר מתנגד בתוקף ומצטרף לחבורה.
תחילה מתואר צ'רמנדר כנאמן מאוד לאש, אלא שבהמשך, מתפתח לצ'רמיליון ולצ'אריזארד ומחליט להפסיק לפעול לפי רצונותיו של אש, מה שגורם לו להפסיד בקרבות רבים.
לאחר שצ'אריזארד נפצע, אש מטפל בו באופן מסור וזוכה חזרה בנאמנותו. אש אף מעביר אותו לתקופה למכון צ'אריזארים מיוחד כדי שיתפתח ויתחזק, ולוקח אותו חזרה בהמשך. בהמשך, חוזר אליו מספר פעמים עד שהוא משאיר אותו אצל פרופ' אוק.
הצ'רמנדר של ריצ'י.
במהלך השתתפותו של אש בליגת אינדיגו, הוא פוגש במתחרה אחר בשם ריצ'י שנעשה לידיד טוב שלו. אחד הפוקימונים של ריצ'י הוא צ'רמנדר, לו הוא קורא זיפו.
בהמשך, מתפתח זיפו מצ'רמנדר לצ'רמיליון.
תחנת הרכבת כפר הרי&quot;ף - כפר מנחם
Sonic unleashed
אליפות העולם למכוניות תיור