בשנת 1956, ושוב בשנת 1959 הונפקו מניות החברה והיא הפכה לחברה ציבורית.
גידול, התרחבות והפרטה.
בשנת 1955 רכשה "דלק" חלק מהמתקנים והציוד של חברת אקסון מוביל בישראל, שפעלו תחת שם המותג "אסו" (Esso).
עד 1960 התרחבה החברה ופרסה 44 תחנות דלק ברחבי הארץ; במקביל הצטמצם חלקן בשוק של חברות הדלק הזרות, שפעלו בארץ מאז תקופת המנדט הבריטי. בתקופה זו נוסדה גם חברת השמנים "דלקול". בין השנים 1969 ל-1996 החזיקה דלק 30% מחברת פדסקו (בשותפות עם החברות דלק ופז), שהיה לה מונופול לשיווק דלק בשטחים, עד הקמת רשות הפלסטינית.
בשנות ה-80 רכשה קבוצת השקעות דיסקונט את השליטה בחברה. דלק הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1988 שר האנרגיה והתשתית, משה שחל, יזם רפורמה במשק הדלק. שמטרתה הייתה הגדלת התחרות והורדת מחירי הדלק בישראל. הרפורמה במשק הדלק, עשתה אותו ריכוזי פחות, ואיפשרה לראשונה תחרות בין חברות הדלק. בין השאר כללה רפורמה זו הסרת המכסות אשר חילקו את השוק בין חברות הדלק הגדולות, צמצום הפיקוח על המחירים, ואיפשרה כניסת מתחרות נוספות לשוק הדלק.
ב-1998 רכש את השליטה בחברה איש העסקים יצחק תשובה, והחברה הפכה לחלק מקבוצת דלק שבשליטתו, חברת החזקות מהגדולות בישראל. תחילה רכש תשובה מחצית מהמניות מאיש העסקים אליעזר פישמן, בנק הפועלים ומשקיעים מוסדיים. כמה חודשים אחר כך רכש 37.5% מקבוצת השקעות דיסקונט. בתחילת 1999 חילקה החברה דיבידנד ומיד אחר כך יצא תשובה בהצעת רכש לרכישת מניות הציבור, והחברה הפכה פרטית בשליטתו המלאה.
במאה ה-21.
בתחילת המאה ה-21 יצאה החברה עם מיתוג חדש והחלה לפרוש את רשת חנויות הנוחות "מנטה" בחלק מתחנות הדלק שלה.
במאי 2007 רכשה חברת "דלק אירופה", שבה שותפה חברת דלק, 869 תחנות דלק (כולל 400 חנויות נוחות), בהולנד, לוקסמבורג ובלגיה, מידי חברת האנרגיה "שברון טקסקו" (ChevronTexaco). בפברואר 2010 רכשה מחברת בריטיש פטרוליום 416 מתחמי תדלוק בצרפת.
ביוני 2007 זכתה החברה במכרז להפרטת מסופי הניפוק והאחסון של פי גלילות באשדוד, באר שבע וירושלים; העסקה, בשווי 800 מיליון ש"ח, אפשרה לחברה כושר אחסון של 600 מיליון ליטר (40% מכושר האחסון של משק הדלק בארץ) וכושר ניפוק המספיק לצריכת הדלק הכוללת של המדינה, דבר שהעניק לחברה יתרון משמעותי בתחום ייבוא הדלק לשראל.
באוגוסט 2007 הונפקו שוב מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ודלק הפכה לחברה ציבורית, ובהמשך נכללה במדד תל אביב 100.
באפריל 2013 רכשה "דלק פטרוליום", חברת הבת של קבוצת דלק שדרכה החזיקה זו בחברת "דלק", את יתרת 12.1% המניות שהיו בידי הציבור, ודלק הפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של דלק פטרוליום, ומניות החברה נמחקו מהבורסה בת"א.
כשנה לאחר מכן מחקה קבוצת דלק את חברת דלק פטרוליום כחלק מתהליך שיטוח פירמידת השליטה, כך שלאחר תהליך זה הפכה דלק לחברה בבעלות מלאה וישירה של קבוצת דלק.
באפריל 2014 נמכרה "דלק אירופה", שהחזיקה באותה עת בכ-1,300 תחנות תדלוק ונוחות, תמורת 1.7 מיליארד שקל.
ביולי 2020 מכרה דלק את פעילות פי גלילות לקבלן האשדודי יחיאל אבו, תמורת כ-720 מיליון שקל.
באוקטובר 2020 רכשו אנשי העסקים אורי מנצור, אפי להב ואיליק רוז'נסקי 60% מהבעלות בחברת דלק, תמורת 750 מיליון שקל. לאחר הרכישה הודיעו שבכוונתם לפצל את פעילות דלק ישראל לשתי חברות. הראשונה תחזיק 54 מתחמי תדלוק שבבעלות דלק ישראל, כחברת נדל"ן עם הון עצמי של 400 מיליון שקל, ותשכיר אותם בדמי שכירות של כ-50 מיליון שקל בשנה. החברה השנייה היא זו שתשכור את המתחמים הללו, תחזיק את פעילות רשת "מנטה" ואת כל שאר התחנות. בכוונתם בעיקר להשביח את הנדל"ן, והם מתכננים להנפיק בבורסה את החברה השנייה.
קרן דלק למדע לחינוך ולתרבות.
קרן דלק למדע לחינוך ולתרבות, היא קרן תרומות שפועלת כחברה לתועלת הציבור, העוסקת במתן תרומות לצורך עידוד וסיוע לקידום המדע, החינוך, והתרבות בישראל. הקרן הוקמה בשנת 1963 על ידי חברת "דלק" וממשלת ישראל ("דלק" הייתה אז חברה ממשלתית), במטרה להקדיש חלק מרווחי הרחבה לתועלת הציבור. תחילה קבעה לעצמה הקרן מטרה לתת מלגות לסטודנטים שנושאי לימודיהם קשורים בנפט, פטרוכימיה ותחומים דומים העשויים לתרום לתחום הפעילות של החברה. בשנת 1973 שר האוצר פנחס ספיר החליט להרחיב את פעילות הקרן, עם מימון מקביל מטעם הממשלה, על כל סכום שמקצה הקרן למלגות. מאז המלגות מוענקות לכל תחומי הלימוד. יחד עם זאת, עדיין נשמר הדגש לתחומי הטכנולוגיה והמדע, בהכללת מוסדות חינוך דוגמת הטכניון, מכון ויצמן, בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, רשתות עמל ואורט. בשנת 1973 הוחלט גם שכל מקבלי המלגה ישתתפו בפרויקט פר"ח ("פרויקט חונכות"), בתמורה לקבלתה.
לאחר שיצחק תשובה רכש את החברה הוא קבע שרוב המלגות יינתנו לסטודנטים הלומדים במכללה האקדמית נתניה, מכללה פרטית שאינה מתוקצבת, שהוא נותן לה חסות ונושא בתואר "נאמן המכללה". במהלך השנים נשמע ביקורת על כך שתשובה מציג בתקשורת את המלגות כתרומה אישית שלו ולא של הקרן הממומנת מרווחי החברה. הן אפילו זכו לכינוי "מלגות תשובה". בנוסף למכללת נתניה החלה הקרן לתרום לעמותת החינוך החרדי "מפעלות שמחה", שמנהלת יפה דרעי, רעייתו של מנהיג ש"ס אריה דרעי.
תביעה נגד הקרן.
בשנים 2015 עד 2018 הופנה למעלה מ-80% מתקציב הקרן, בסך 30 מיליון שקלים, לטובת מימון הקמת בית הכנסת "שערי תשובה" במנהרות הכותל בירושלים. בספטמבר 2020, הוגשה לבית המשפט המחוזי בלוד בקשה לאישור תביעה נגד יצחק תשובה, קבוצת דלק, קרן דלק ושורה של דירקטורים בקרן, בהם יו"ר דלק גבי לסט והמשנה למנכ"ל ברק משרקי. המבקש, בעל מניות בדלק, תובע מהנתבעים להשיב לקרן את 30 מיליון השקלים, בטענה כי מימון הקמת בית הכנסת היה בלתי חוקי. זאת מאחר שהתרומה הייתה בניגוד למטרות הקרן שאושרו ונקבעו במסמכי התאגדות שלה, הדבר הוא ניצול כספי ציבור למטרות אישיות, ועסקת בעלי עניין שלא קיבלה אישור כנדרש.
דגל החברה.
בכניסה לכל תחנות הדלק של החברה מונף דגל החברה. הדגל, הקודם והנוכחי כאחד, הוא מקורי בעיצובו ובכך בולט באופן חריג משאר הדגלים המסחריים בארץ
דלק חברת הדלק הישראלית
קזקוסמוס
קזקוסמוס הוא שמה הנפוץ של חברת החלל הלאומית (Қазақстан Ғарыш Сапары Ұлттық Компаниясы), שנודעה בעבר כועדת האוויר והחלל של משרד ההשקעות הקזחי (Аэроғарыш комитеті) וסוכנות החלל הלאומית של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасы Ұлттық ғарыш агенттiгiнiң) והיא הסוכנות הממשלתית העיקרית בקזחסטן האחראית לפיתוח תוכנית החלל האזרחית הקזחית וחקר החלל.
החברה הוקמה על ידי נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבאייב במרץ 2007, לאחר פירוק ועדת האוויר והחלל של משרד ההשכלה והמדעים הקזחי. לראש הסוכנות מונה הקוסמונאוט הרוסי-קזחי, טלגאט מוסאבאייב ואולם בשנת 2014 סוכנות החלל פורקה והפכה שוב לוועדת האוויר והחלל, הפעם בחסות משרד ההשקעות הקזחי ואורגנה לאחר מכן כחברה לאומית לענייני חלל. לאחר מכן הועברה לאחריות המשרד הממשלתי לענייני תעשייה צבאית, שנקרא רשמית בשם המשרד לתעשיית ההגנה והחלל. ב-2016 מונה ארקין שאימאגאמבטוב לראשה.
החברה אחראית על כל תחומי המחקר בחלל ועל תשתיות החלל הקזחיות. כאשר אתר השיגור העיקרי שלה, קוסמודרום בייקונור הוא הוותיק והגדול בעולם ואחד משלושה נמלי חלל בעלי חשיבות בינלאומית אסטרטגית (שני האחרים הם מרכז החלל קנדי בארצות הברית ונמל החלל ג'יוצ'ואן בסין).
1853 בארצות הברית
1853 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 77 שנה מיום היווסדה.
ג'יימס פרקינסון
ג'יימס פרקינסון (באנגלית: James Parkinson; 11 באפריל 1755 - 21 בדצמבר 1824) היה רוקח ומנתח, גאולוג, פלאונטולוג, ופעיל פוליטי אנגלי. הוא מוכר בעיקר בזכות חיבורו "מאמר על שיתוק רועד", מצב פתולוגי שמאוחר יותר כונה בשם "מחלת פרקינסון" על ידי ז'אן-מרטן שארקו.
חייו.
ג'יימס פרקינסון נולד בשורדיץ' (Shoreditch) שבלונדון כבן הבכור למשפחה בת שלושה ילדים. היה בנו של ג'ון פרקינסון, רוקח ומנתח שעבד בהוקסטון סקוור שבלונדון. בשנים 1776-1784 הוא למד רפואה בבית חולים בלונדון. במהלך לימודיו עבד פרקינסון במרפאה של אביו. ב-21 במאי 1783, הוא התחתן עם מארי לבית דייל, (לשניים נולדו שישה ילדים).
בשנת 1784 הוסמך פרקינסון על ידי האיגוד של לונדון כמנתח (בניגוד לדעה הרווחת, פרקינסון מעולם לא הוסמך כרופא). באותה שנה נפטר אביו ועקב כך הוא ירש את מקומו כמנתח במרפאה בהוקסטון סקוור. במקביל הוא הקשיב להרצאות של ג'ון הנטר (John Hunter), אחד המנתחים המוכרים ביותר בעת ההיא.
פרקינסון שלט בקצרנות והאמין שידיעתה היא חובה על כל עוסק ברפואה.
ג'יימס פרקינסון הלך לעולמו בלונדון בשנת 1824 ונקבר בבית הקברות הסמוך לכנסיית סנט לנרד בשורדיץ'. בכנסייה נמצא שלט זיכרון לכבודו.
רפואה.
פרקינסון היה הראשון לתאר בצורה שיטתית שישה בני אדם עם תסמינים של המחלה אשר נקראה על שמו, מחלת פרקינסון. עם זאת, הוא מעולם לא בחן את החולים בעצמו, אלא צפה בהם בהליכות יומיות. היה זה ז'אן-מרטן שארקו שקרא למחלה על שם פרקינסון, יותר משישים שנה מאוחר יותר.
פרקינסון גם התעניין מאוד בשיפור הבריאות הכללית והרווחה של האוכלוסייה. היא כתב מספר דוקטרינות רפואיות שחשפו התלהבות זהה לבריאות ולרווחה של הכלל, שהובעו גם דרך פעילותו הפוליטית. הוא היה "צלבן" של הגנה חוקית עבור חולי הנפש, וכמו כן של רופאיהם ומשפחותיהם.
בשנת 1812 פרקינסון סייע לבנו עם המקרה המתואר באנגלית הראשון של דלקת התוספתן, והמקרה הראשון שבו ניקובו הוכח כגורם למוות.