הספר מסתמך בעיקר על זכרונותיהם של אנשים מראשוני הבאבים, וגם על זכרונתיו של נביל עצמו, אשר השתתף באירועים רבים אותם הוא מתאר.
תוכן הספר.
חלקו של הספר אשר ראה אור באנגלית מספר על ראשית ההיסטוריה הבהאית באיראן של המאה ה-19, עד שנת 1853 בערך, עם גירושו של בהאא אללה לבגדאד. לספר שני חלקים: קודם לתחילת הבאביזם, ואחריה. בחלק הראשון מסופר על שייח' אחמד אחסאי, תאולוג שיעי אשר קדם לבאב, אשר הקים תנועה משלו בתוך האסלאם השיעי, אשר רבים מחבריה הצטרפו לבאביזם ולבהאיזם. לאחר מכן מסופר על יורשו סייד כזים רשתי, איתו הבאב נפגש ולמד אולי חלק מתורתו. נביל מקשר אותם ישירות לתנועה הבאבית ומספר כי סייד כזים חזה את בואו של הבאב ואמר: "אתם רואים אותו בעיניכם ועדיין אינכם מזהים אותו!" בחלק השני מסופר על חיי הבאב ואותיות הח"י (שמונה-עשר המאמינים הראשונים בבאב) וביניהם מולא חוסיין, טאהרה, ובהאא אללה עצמו. הבאב נולד בעיר שיראז.
משם, לאחר מות סייד כאט'ים, הכריז הבאב על עצמו כ'מובטח', אסף אליו את אותיות הח"י ושלח אותם להפיץ את בשורתו ברחבי איראן, מה שגרם למהומות וסכסוכים עם השלטונות, שלא ראו בעין יפה את מה שנדמה היה להם כבגידה באסלאם האורתודוקסי הקיים. בעקבות זאת, באביים רבים נהרגו על דתם, ובסופו של דבר אף הבאב בעצמו נכלא במצודת מאקו והוצא להורג בתבריז.
השוואה לספרים אחרים דומים.
ישנו גם ספר בשם "תאריח-י-ג'דיד" (ההיסטוריה החדשה), אשר נערך בשנת 1880 על ידי מירזא חוסיין המאדני, אשר התבסס על זכרונות שכתב באבי בשם מירזא ג'אני קשאני אודות הבאב בין השנים 1850–1852. שלא כמו "מפציעי השחר", ספר זה אינו פרי ידיו של סופר אחד, ומכיל תוספות וגרסאות שונות של אותן זכרונות, בנוסף לשגיאות בהעתקת כתבי היד.
השפעת הספר.
על פי פיטר סמית' ב A Concise Encyclopedia of the Bahá'í Faith, לספר הייתה השפעה גדולה על הבנתם של בהאים מערביים את דתם ואת קשריה לבאביזם.
תרגומים.
הספר נערך, תורגם בחלקו לאנגלית, והודפס לראשונה בשנת 1932 על ידי שוגי אפנדי, נינו של בהאא אללה ומנהיג הדת הבהאית.התרגום מכסה בערך את חציו הראשון של הספר. הטקסט המקורי עוד לא יצא לאור בשלמותו, על אף שקיימים תרגומים לפרסית ולטורקית מתרגומו האנגלי של שוגי אפנדי. הספר תורגם גם לכמה שפות אחרות, ביניהן צרפתית וערבית. כתב היד המקורי נשמר בארכיון הבהאי הבינלאומי בחיפה.
IPadOS
iPadOS (מבוססת על iOS) היא מערכת הפעלה ניידת אשר נוצרה ופותחה על ידי חברת אפל. המערכת, אשר הוכרזה בכנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2019, אמורה להחליף את מערכת iOS במכשירי האייפד של החברה, כדי לאפשר הבחנה מעמיקה יותר בין תכונות האייפון והאייפד.
היסטוריה.
כאשר האייפד הוכרז, בתחילה הוא הריץ גרסה של iOS, שאז הייתה ידועה בתור iPhone OS. ככל שהפלטפורמה התפתחה, האייפד קיבל מספר תכונות מובחנות שאינן זמינות במכשירי האייפון, כגון שימוש בסביבת עבודה פנויה להפעלת יישומים מרובים בו זמנית, תכונת גרור ושחרר, ותמיכה ב-Apple Pencil. במהלך כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2019, הכריזה אפל על מערכת הפעלה חדשה המציעה תכונות ייחודיות עבור מכשירי האייפד – iPadOS 13, זאת לצד iOS 13 – גרסת iOS חדשה עבור מכשירי האייפון.
תכונות.
iPadOS מביאה לראשונה פריסה חדשה עבור מסך הבית ואת היכולת של מכשירי האייפד לתפקד כצג נוסף עבור מערכת macOS, תכונה הממותגת בשם Sidecar לצורך המחשת הדמיון עם רכב צד של אופנוע.
מכשירים נתמכים.
iPadOS תומכת במכשירי אייפד בעלי שבב Apple A8 או A8X או גרסה מאוחרת יותר. למערכת אין תמיכה עבור מכשירי אייפד עם ג'יגה-בית אחד של זיכרון RAM וגם עבור אייפד אייר, אייפד מיני 2 ו-אייפד מיני 3.
מכשירים הנתמכים על ידי iPadOS כוללים בין היתר:
שארל סוריא
מרק שארל סוריא (בצרפתית: Marc Charles Sauria, 25 באפריל 1812 - 22 באוגוסט 1895) היה רופא, ממציא וסוציאליסט אוטופיסט צרפתי.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
סוריא נולד ביישוב פוליני במחוז ז'ורה כבן של הגנרל ז'אן-שארל סוריא, ששירת תחת שלטונו של נפוליאון.
משפחתו ייעדה לו קריירה צבאית, אך עקב פגיעה ברגלו בגיל 10 בתאונה או אולי מזיהום פוליו, ויתר על כך. במשך חייו נאלץ להתהלך בעזרת מקל. יכולותיו בכימיה ובמכניקה הביאו אותו להתמקד בלימודי מדעים, טכניקה ובהמצאות. לבסוף למד כימיה ורפואה.
המצאת הגפרורים מבוססי זרחן.
בעת לימודי הכימיה במכללת ארק שבדול, מחוז ז'ורה, התוודע סוריא למספר תגליות שהביאו לפיתוח הגפרורים: מצית מבוסס מימן שהמציא ב-1827 גה-ליסאק וגפרור החיכוך של ג'ון ווקר. אחרי ניסוי שערך מורו לכימיה, ניקולה (Nicolet), בדצמבר 1830, שבו אבקה מתערובת של אשלגן כלורט וגופרית בתוך מכתשת גרמה לפיצוץ, ערך סוריא בחדרו ניסויים רבים שהתלוו בתאונות, בפיצוצים, בכוויות ובהרס של ציוד מדעי. בסופו של דבר הגיע סוריא למסקנה שכדאי להוסיף לתערובת המוזכרת גם זרחן לבן, שהיה עוזר להצתת התערובת אחרי חיכוך. אחר כך הוסיף גם גומי ערבי כדי להחזיק את האבקות ביחד וטבל בה גם חתיכות עץ.
כך שכלל סוריא בשנת 1831 את גפרורי החיכוך שהמציא ג'ון ווקר. הוא החליף בנוסחה של ווקר את האנטימון גופרית בזרחן לבן. התערובת היציבה עם זרחן לבן יכולה הייתה להידלק אפילו אחרי חיכוך קל. בשל גודלם הקטן, קלות השימוש בהם והעדר גזי הגופרית, הפכו גפרוריו של סוריא ללהיט ברחבי העולם.
כיוון שלא היו ברשותו 1,500 פרנק כדי לרשום פטנט על המצאתו, את הפטנט רשם הגרמני יאקוב פרידריך קאמרר. אחרי קבלת מידע מהמורה לכימיה של סוריא, התחיל קאמרר בשנה הבאה בייצור התעשייתי של הגפרורים. באנגליה ייצר ריצ'רד בל גפרורים מבוססי זרחן שכללו תערובת של גופרית אשלגן כלורט, אנטימון גופרית וזרחן. גם ההונגרי יאנוש איריני נחשב לאחד ממציאי הגפרורים. הוא החליף את האשלגן כלורט בתחמוצת עופרת. גפרוריו נדלקו בצורה חלקה יותר ו"ללא רעש".
רק כעבור 55 שנה זכה סוריא להכרת המצאתו. האקדמיה הלאומית הצרפתית לחקלאות, למלאכות יד ולמסחר העניקה לו בשנת 1887 מדליית כסף בזכות המצאתו.
מהלך חייו.
סוריא סיים בהמשך לימודי רפואה באוניברסיטת בזנסון ועבד כרופא בכפר הכורמים סן-לוטן הקרוב לפוליני, מקום הולדתו. הוא התגורר בבית שירש מאביו וטיפל בכפריים, כמעט בחינם. הוא עסק גם בשירה ובאגרונומיה והיה חבר בכמה אגודות מדעיות.
כחסיד של שארל פורייה, הטיף להקמת קואופרטיבים, הציע - לשווא - את שירותיו בהוראת חקלאות, וניסה להוציא לפועל תוכנית להקמת קהילה חברתית "אוטופית" מבוססת על כמה יחידות אוטונומיות. יחד עם אחיו הקים פלנסטר חקלאי נסיוני שבו הייתה בעלות משותפת על המשאבים.
ניסה בשותפות עם קבלן מקומי להפעיל מחצבת שיש לטובת האזור, אך נכשל, ואיבד חלק רב מנכסיו.
חי עד יום מותו מקצבה ממשלתית צנועה של 1,800 פרנק לשנה, הקשורה לחנות למכירת טבק שבבעלותו. הנשיא ז'ול גרווי, שהיה שלמד איתו בפוליני, דחה את הצעת חבריו להעניק לו את עיטור לגיון הכבוד.
עם הזמן, בגלל רעילות הזרחן (למשל הפועלים בתעשיית הגפרורים לקו בנמק של הלסת הידוע כ-"phossy jaw") הוחלף חומר זה בגפרורים ונאסר בהסכם ברן בשנת 1906.
סוריא נפטר בשנת 1897 בכפר סן לוטן והובא שם לקבורה.
קונגר אפור
קונגר אפור (שם מדעי: Conger cinereus) הוא מין של דג ממשפחת הקונגריים שבסדרת הצלופחאים המצוי בימים הרודים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה וים סוף לרבות מפרץ אילת עד לאיי מרקיז, אי הפסחא צפונה עד לאיי בונין ודרום יפן ודרומה עד לצפון אוסטרליה ואי הלורד האו. הוא מצוי בסביבות של חוליות סמוך לכרי אצות, לגונות, מנגרובים ושוניות.
קונגר זה מגיע לאורך של 50–140 ס"מ, קטן יותר מקרובו - הקונגר האירופי. צבעו אפור מפוספס עם סנפירי חזה בהירים וקצוות כהים. הזנב ארוך ורחב והראש קטן עם לסת גדולה הבולטת מעבר לתחום העיניים, מה שמאפשר לצלופח לבלוע טרף גדול. הצלופחים הצעירים קטנים יותר מהוריהם.
הוא ניזון מדגים וסרטנים שהוא חוטף בלסתותיו ממארב.
מפרץ יוז (אנטארקטיקה)
מפרץ יוז (באנגלית: Hughes Bay) הוא מפרץ המצוי בחוף דאנקו, שבארץ גרהאם בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
המפרץ שוכן בין כף סטרנק וכף מאריי.
רוחבו של המפרץ 42 קילומטרים, והוא נמצא דרומית לחצי האי צ'אדבאר, ומצפון לחצי האי פפור.
אל המפרץ נשפכים כיפת הקרח טומבה, והקרחונים סיקורסקי, מוילאר, קייליי, גרגורי, ברגה, בלריו, אגאלינה, קראפץ וזימזלן.
היסטוריה.
המפרץ נקרא על שמו של אדוארד יוז (Edward Hughes), ספן באוניית צייד לווייתנים אשר הפליג באזור בשנים 1825–1824.
ייתכן שמפרץ יוז היה אתר הירידה לחוף הראשונה על יבשת אנטארקטיקה, על ידי קפטן ג'ון דייוויס ב-7 בפברואר 1821.
לאו השני
האפיפיור לאו השני (בלטינית: Leo II; 611 – 28 ביוני 683) היה האפיפיור מ-17 באוגוסט 682 עד מותו, והוא אחד מאפיפיורי האפיפיורות הביזנטית.
ביוגרפיה.
לאו נולד בשנת 611 בשם לאו מניוס, והיה סיציליאני מלידה (בנו של אדם בשם פאולוס). בסופו של דבר הוא מצא את עצמו בין אנשי דת סיציליאנים רבים ברומא, באותו זמן, בשל קרבות הח'ליפות האסלאמית נגד סיציליה באמצע המאה ה-7. אף כי נבחר לאפיפיור ימים ספורים לאחר מותו של האפיפיור אגתו ב-10 בינואר 681, הוא לא הוכתר במשך יותר משנה וחצי. הסיבה הייתה בשל המשא ומתן על השליטה האימפריאלית בבחירות האפיפיור. לאו היה ידוע כדרשן רהוט שהתעניין במוזיקה ובמתן צדקה לעניים.