בשנת 1869 מנתה האוכלוסייה היהודית 800 נפש, כשליש מכלל האוכלוסייה.
ב-11 במאי 1899 כילתה שרפה גדולה חלק ניכר מבתי העיירה. שיקום הבתים נעשה בחלקו במימון יהודים מארצות הברית.
השפעת האוכלוסייה היהודית הייתה ניכרת עד כדי כך שמונו לראש העיר סגנים יהודים.
משנת 1893 ניתן לעיירה מעמד של בירת נפה ובשנת 1904 הוכרה רשמית כעיירה.
השלטון הרומני.
בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית עברה העיירה, כחלק מבוקובינה, לשלטון רומניה.
בשנת 1925, בתקופת השלטון הרומני, שימשה העיירה כבירת נפה במחוז קמפולונג.
משנת 1950, בעקבות רפורמה מנהלית, חזרה הנפה למחוז סוצ'אבה.
הכביש האירופי E58 המקשר בין וינה לרוסטוב על הדון עובר בעיירה.
העיסוק העיקרי של תושבי המקום הוא בתעשיית העץ, תעשיית המזון והתיירות. כמו כן עוסקים תושבי המקום ביצור נעליים, כלים מכניים וכימיקלים וכ 8% עוסקים בחקלאות.
מתוך כלל העובדים: 61% עוסקים במסחר, 20% בייצור, 15% בשירותים ו4% בבנייה.
ההכנסה הכללית עולה בהתמדה מ-454 מיליון ליי בשנת 1993 ל-730 מיליון ליי בשנת 2000.
אולם בייחס הפוך לגידול בהכנסה, מספר המועסקים יורד כל שנה.
אוכלוסייה.
בעיירה התגוררו 16,672 תושבים בשנת 2005, כאשר צפיפות האוכלוסין הייתה 7.8 איש לקילומטר מרובע.
מבנה האוכלוסייה הכללי היה כדלהלן: ילדים עד גיל 14: 4741, אוכלוסייה מגיל 15 ל 64: 10269, אוכלוסיית המבוגרים מעל גיל 65: 1662. מתוך כלל האוכלוסייה ישנם 8224 נשים ו-8448 גברים.
בשנת 1992 הגיעה אוכלוסיית העיירה לשיאה (קרוב ל-17,000 תושבים).
במפקד האוכלוסין משנת 1930 נמנו בעיירה 6,042 תושבים לפי ההתפלגות האתנית הבאה:
תיירות.
אזור דרום בוקובינה ידוע במנזרים המצוירים ולכן זהו אזור מתויר.
מנזר וורונץ הידוע שוכן בשכונה בדרום-מערב העיירה (בעבר היה זה הכפר וורונץ).
מכיוון שגורה הומורולוי משמשת כ"שער" לדרום בוקובינה, התיירות תופסת מקום נכבד בכלכלת המקום.
בעיר ישנו בית מלון מפואר, וכן מספר מוטלים ובתי הארחה.
תולדות הקהילה היהודית.
אזכור ראשון של יהודים בגורה הומורה מופיע במסמך משנת 1782. ובשנת 1790 כבר התגוררה משפחה יהודית במקום. ב-1835 התגוררו ביישוב כמה משפחות יהודיות בלבד.
ב-1848 הקהילה היהודית החלה להתארגן, ביישוב היו כ-20 משפחות והוקם בית כנסת. משנת 1856 החלה הקהילה לנהל פנקסי מרשם תושבים. לראש הקהילה היהודית הראשון מונה שלום שיבר. בשנת 1869 מנתה האוכלוסייה היהודית 800 נפש, כשליש מכלל האוכלוסייה. הכנסות הקהילה היהודית הגיעו בעיקר מאגרות שחיטה.
הקהילה שגשגה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם עקב מתן שוויון זכויות ליהודים כליתר האזרחים. המסחר ברובו הגדול היה בידי היהודים, עד כדי כך שבשבת למעשה רוב חנויות העיר היו סגורות. בעיר היו קיימות מספר רב של תנועות נוער, ולמעשה היו היהודים מעורים בכל חיי העיר. מצב אידיאלי זה הסתיים ערב מלחמת העולם השנייה בעקבות עליית הנאצים והשפעת רעיונותיהם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוגלתה האוכלוסייה היהודית ב-10 באוקטובר 1941 לטרנסניסטריה בהוראה של הממשל הרומני ושל המרשל יון אנטונסקו. רבים מהיהודים שהוגלו לטרנסניסטריה נספו בגלל מחלות, רעב, ורצח.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועם קום מדינת ישראל עלו רוב יהודי גורה הומורולוי ארצה, ולאחר גלי עלייה נוספים נשארו בעיירה רק יהודים בודדים.
בשנת 2004 הלך לעולמו ראש הקהילה היהודית האחרון דון יוני ובכך חדלה הקהילה היהודית להתקיים.
כיום ידוע על יהודייה קשישה שגרה במקום, למעשה מלבדה אין יותר יהודים במקום.
עמותת יוצאי גורה הומורולוי.
תושבי גורה הומורולוי וצאצאיהם הקימו בישראל ב-1986 את עמותת יוצאי גורה הומורולוי והסביבה. עמותה שעיקר עיסוקה מתן עזרה ליוצאי העיירה הנזקקים, וארגון כנסים לשם זיכרון ומפגש.
בראש העמותה עמד יעקב יורגראו (ז'קי), (נפטר ב-7 ביוני 2008) ולצדו חבריו שלמה אפטר (נפטר 2011), לאה לאופר (נפטרה ב-2003), שרגא ישורון דוד ארז (נפטר ב-1999) ואחרים.
פרויקט גדול שהעמותה עסקה בו היה הוצאת ספר הזיכרון "גורה-הומורה עיירה בדרום בוקובינה" ספר מקיף המתעד את תולדות הקהילה היהודית בעיירה. הספר יצא לאור בשנת 1990. פרויקטים נוספים היו שיפוץ בית העלמין של גורה הומורולוי והקמת אתר אינטרנט המתעד את תולדות הקהילה וכולל רשימת משפחות.
דיפלואיד
הפלואיד
פוליפלואיד
ריפוי גני
ריפוי גני (באנגלית: Gene therapy) הוא החדרת גן לתוך תאים או רקמות של חולה על מנת לרפאו. התקווה העיקרית לגבי טיפול גני הוא היכולת התאורטית שלו כמזור נגד מחלות תורשתיות, הקשות לטיפול בכלים הרפואיים הקיימים כיום. המטרה הבסיסית של ריפוי גני היא להוסיף אלל תקין על מנת שיפצה על אללים פגומים, שעברו מוטציה שפגעה בתפקודם או עברו בתורשה מההורים. בחלק ניכר מן המחלות התורשתיות נוכחות שני עותקים פגומים של גן בודד פוגעת בתפקודו והיא הגורם היחיד למחלה. מטרת הריפוי הגני היא לרפא את החולה באמצעות החדרת עותק תקין של הגן לכרומוזום או לחלופין לשחלף את המקטע הפגום עם מקטע תקין.
ריפוי גני הוא תחום חדש מאוד ברפואה ונרשמו בו עד היום מספר הצלחות חשובות בד בבד עם מספר כישלונות צורבים. צורת ריפוי חדשה נוספת ריפוי אנטיסנס קשורה קשר הדוק לריפוי גנטי, אך אינה נכללת בו. חיסון DNA הוא טיפול חיסוני עתידני שהותנע אף הוא בזכות הכשלונות הראשוניים בריפוי גני.
עד תחילת 2007 התבצעו למעלה מאלף מחקרים בריפוי גני, רובם בארצות הברית. שישה מחקרים מסוג זה נעשו בישראל.
ב-2012 נטען כי Glybera, טיפול לחוסר באנזים ליפאז כתוצאה ממוטציה בגן המקודד לאנזים זה, הוא הטיפול הגני הראשון שאושר לשימוש קליני באירופה ובארצות הברית. עם זאת, לפי חברת התרופות נוברטיס וה-BBC, שיטת הריפוי שהמציא פרופ' קארל ג'ון, HIV נגד לוקמיה, שאושרה ב-30 באוגוסט 2017 היא הריפוי הגני הראשון שאושר אי פעם על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
יש הטוענים כי התרופה לוקסטורנה היא הטיפול הגנטי הראשון שאושר על ידי מנהל ה-FDA, לריפוי המחלה רטיניטיס פיגמנטוזה (גן RPE65) ולמחלה . .
כיוונים ראשוניים של ריפוי גני.
בשנות ה-80, התפתחות הביולוגיה המולקולרית הביאה לשיטות יעילות לריצוף ולשכפול גנים. התפתחות זו הובילה לרעיונות של החדרת גנים אנושיים לתוך תאי מיקרואורגניזמים, על-מנת לסנתז בהם חלבונים הנעדרים במחלות גנטיות שונות, כדוגמת חלבון האינסולין במחלת הסוכרת. לאחר סינתזה של החלבון בחיידק התקווה הייתה שניתן יהיה להזריק חלבון זה לאדם חולה ולרפאו.
הדגש בניסיונות אלה הושם מהתחלה על מחלות נוספות שידוע שנובעות מפגם בגן בודד - סיסטיק פיברוזיס, המופיליה, ניוון שרירים ואנמיה חרמשית. הבעיה העיקרית הייתה בכך שבניגוד להחדרות של מקטעי DNA קצרים, אותם ניתן לבצע בצורה יחסית יעילה לחיידק באמצעות פלזמידים, החדרת מקטעים ארוכים יותר הייתה בלתי נגישה למדענים. כיום עוסק הריפוי הגני יותר בניסיונות להחדיר גנים לתוך תאי אדם, בעיקר תוך שימוש בוירוסים בלתי מזיקים.
התרופה הראשונה שמבוססת על עיקרון זה אושרה בסין בשנת 2003. החברה הישראלית וסקולר ביוג'ניקס בשנת 2019 נמצאת בשלב השלישי לקראת קבלת אישור בארצות הברית של תרופה שהיא פיתחה.
סוגי ריפוי גני.
ברמה התאורטית ניתן לבצע טרנספורמציה גנטית לתאים סומטיים או לקו גזע ("Germline") (כגון תאי זרע או ביציות). כל נסיוניות הריפוי הגני עד היום התמקדו בתאים סומטיים ונושא הנדסת תאי גזע נשאר שנוי במחלוקת בשל האספקטים האתיים הקשים הכרוכים בו. על מנת לבצע טרנספורמציה לתא סומטי יש לדאוג לכך שהוקטור הגנטי יוחדר לתא ולאחר מכן יעבור שחלוף (רקומבינציה) ויכנס לתוך אחד הכרומוזומים בתא.
Ex vivo.
בשיטה זו תאי המטרה מוצאים מהגוף, עוברים טרנספורמציה מחוצה לו, ולאחר מכן מוחדרים חזרה. הניסיונות הראשונים לריפוי גנים בשיטה זו נעשו ב-1990, במטרה לטפל בילדים עם כשל חיסוני נורש ובמבוגרים עם אחוזי כולסטרול גבוהים בסרום. שיטת Ex vivo יעילה בעיקר כאשר התאים המיועדים לטיפול ניתנים להוצאה מהגוף בקלות יחסית, כמו בתאי דם ותאי כבד.
In vivo.
בשיטה זו הווקטורים מוחדרים ישירות אל תאי המטרה בעודם בתוך הגוף. המשימה במקרה זה היא קשה בהרבה - על הווקטורים המוחדרים להגיע למספר מרבי של תאי מטרה ללא היחשפות למערכת החיסון של הגוף. התקווה העיקרית בטיפולים מסוג זה היא בכיוונים של טיפול ויראלי. הווירוסים הם גופיפים קטנים שבטבע כל קיומם סובב סביב החדרת חומצת גרעין (DNA או RNA) אל תוך התא. במהלך מיליוני שנות אבולוציה הווירוסים שיכללו את יכולות החדירה שלהם לתא ואת יכולות שילוב החומר הגנטי שלהם אל תוך הכרומוזומים של התא המארח. המועמדים העיקריים להוות נשאי מידע גנטי בריפוי גני הם האדנווירוסים (adenoviruses) והרטרווירוסים (retroviruses). הווירוסים שנמצאים בשימוש עברו מספר שינויים וסולקו מהם הגנים שעשויים לפגוע בתאים בריאים.
בפני הטיפול הוויראלי עומדות מספר בעיות קשות:
נושאים אתיים בריפוי גני.
בכל הנוגע לבטיחות האתית של ריפוי גני, מחסום וייסמן הוא כלל האצבע בחשיבה הנוכחית. המחסום הוא העקרון שמידע גני זורם מהגנים בתאי המין אל התאים הסומטיים, אך לעולם לא בכיוון ההפוך. כך הריפוי הגני אינו יכול להשפיע על הגנטיקה של האוכלוסייה. אולם, יש עדויות שקיימים מקרים מסוימים שבהם המחסום עשוי להישבר.
טבור
טבור (בסלנג: פּוּפּיק, שאול מרוסית דרך היידיש, וגם קורקבן) הוא אזור במרכז הבטן שבו פני השטח אינם בגובה שווה לשאר האזור.
אופן היווצרות הטבור.