הקרב השני ב-8 באוקטובר - התקפת גדודים 429 ו-198.
לקראת התקיפה המתוכננת אחר הצהריים, חוזקה חטיבה 500 בגדוד 198 מחטיבה 460. גדוד 198 הסדיר עבר יומיים קשים של לחימה בשני ימי המלחמה הראשונים וכלל באותה עת 13 או 14 טנקים בלבד. תוכנית ההתקפה הייתה שגדוד 429 (בפיקוד דן ספיר) וגדוד 198 (בפיקוד עמיר יפה) יתקפו מצפון וגדוד 433 (בפיקוד נחום זקן) יחפה ממזרח. אריה קרן, מפקד חטיבה 500, תיאר את ההכנות לקרב: "כשקבענו את תוכנית המתקפה האמנו שזו גבעה חשופה, שהמצרים השתלטו עליה רק בצהריים, ועדיין לא הספיקו להתחפר. חשבנו שנצליח לנפנף אותם. האמנתי שזה יהיה כמו במלחמת ששת הימים. בדיוק כמו כל הצבא, עלינו על הגבעה בלי חיפוי של ארטילריה או של חיל האוויר."
ההתקפה הישראלית החלה בערך ב-17:00. גדוד 198, שהגיע מהצפון תוך איגוף מזרחי, לא הצליח ליצור קשר עם חטיבה 500 וזיהה בטעות את גבעת "מכשיר" הדרומית כ"חמוטל" והסתער עליה. גדוד 429 החל את ההסתערות על "חמוטל" אך מיד נפגעו מספר טנקים ישראלים מטילי נ"ט ולהסתערות הסופית יצא דן ספיר, מג"ד 429, בראש ארבעה טנקים בלבד. הטנק שלו ספג פגיעת פגז מצרי והוא נהרג. שאר הכוח של גדוד 429 נסוג.
בינתיים זיהה מג"ד 198 את טעותו לאחר שחודש הקשר עם מפקדת חטיבה 500. הוא שלח שני טנקים לכיוון "חמוטל" והמשיך להילחם על רכס "מכשיר" שגם עליו היו כוחות גדולים של חי"ר ושריון מצרים. קיימת טענה כי אמנם גדוד 198 זיהה בטעות את "מכשיר" כ"חמוטל", אך בדרכו דרומה עלה למעשה על מרכז רכס "חמוטל" והכוח של גדוד 198 ש"נשלח" לחמוטל היה למעשה כוח החיפוי שהשאיר ב"חמוטל" מפקד גדוד 198 לפני שיצא להתקפה דרומה על "מכשיר". שני הטנקים מגדוד 198 שעלו על "חמוטל", פגשו בדרכם את הטנקים הנסוגים של גדוד 429, ועל הגבעה ראו אנשי צוות ישראלים שהטנקים שלהם נפגעו. הם ניהלו אש מול טנקים מצרים ופגעו במספר טנקים. לאחר שנורתה עליהם אש נ"ט ולאחר שחיפו על כוחות הגדוד שלהם שניסו לכבוש את "מכשיר" (ללא הצלחה) הם נסוגו מזרחה.
הקרב השלישי ב-8 באוקטובר - התקפה ראשונה של חטיבה 421.
בעת שאוגדה 143 שבה ממסע הסרק שלה דרומה, פקד מפקד האוגדה, אריאל שרון על חטיבה 421 (בפיקוד חיים ארז) להתקיף ולכבוש את "חמוטל" ועל חטיבה 600 (בפיקוד טוביה רביב) להתקיף ולכבוש את "מכשיר". קיימת טענה שארז וקצין המבצעים החטיבתי שלו נפגשו ב"ציונה" (מזרחית ל"חמוטל") עם מפקד וקצין המבצעים של חטיבה 500 ווידאו שכל הטנקים של חטיבה 500 ירדו מהגבעה. ארז הורה לגדוד 257 (בפיקוד שמעון בן שושן) לתקוף מצפון ולגדודים 264 (בפיקוד גיורא לב) ו-599 (בפיקוד עמי מורג) לחפות ממזרח. גדוד 257 ספג ארטילריה ופגיעות מירי נ"ט ארוך טווח מ"מכשיר" (שלא נכבש על ידי חטיבה 600). בתחילת המלחמה חסרו הטנקים של חטיבה 421 את מקלע המפקד עקב שינויים שנעשו בהם ערב המלחמה, ובחלק מיחידות החטיבה לא היו מקלעים כלל, וצוותי הטנקים התקשו מאוד בלחימה מול חיילי החי"ר המצרים. הגדוד נסוג לפי הוראת המח"ט והותיר טנק פגוע ואת אנשי צוותו ההרוגים על הגבעה.
קרב 9 באוקטובר - התקפה שנייה של חטיבה 421.
לאחר כישלון מתקפת הנגד ב-8 באוקטובר, הוחלט בפיקוד דרום להפסיק את הפעילות ההתקפית של צה"ל בגזרת הדרום ולבסס קו הגנה שיתמקד בבלימת התקדמות המצרים. למרות פקודה מפורשת זו, החליט מפקד אוגדה 143, אריאל שרון, להוציא התקפות על "חמוטל" ועל "מכשיר". כיבוש "חמוטל" הוטל על חטיבה 421 וכיבוש "מכשיר" על חטיבה 600. שרון מצא צידוק לחריגתו מהפקודות בכך ש"חמוטל" ו"מכשיר" היו המאחזים המזרחיים ביותר של המצרים בגזרה המרכזית והצפונית בסיני והניסיון לכיבושן היה בבחינת "ישור" קו ההגנה. צידוק נוסף לתקיפה היה שבמידה וההתקפה הייתה מצליחה, ניתן היה לשפר בצורה משמעותית את הסיכוי לחלץ את אנשי מעוז "פורקן" שמול איסמעיליה.
נראה כי חיילי החי"ר המצרים הספיקו להתחפר ערב הקרב במערך חפוז, בשוחות אישיות ללא תעלות קשר. הטנקים המצרים התמקמו רובם בעמדות חפורות. חלק גדול מקו ההגנה המצרי על "חמוטל" היה באוכף שבצדו המערבי של הרכס.
על פי תוכנית ההתקפה הישראלית, גדוד 599 (בפיקוד עמי מורג) אמור היה לחפות ממזרח וגדודים 264 (בפיקוד גיורא לב) ו-257 (בפיקוד שמעון בן שושן) היו אמורים לנוע באיגוף ימני ולתקוף את "חמוטל" מצפון. התנועה להתקפה הישראלית החלה ב-04:30 והעלייה על הרכס החלה ב-05:00. לפי מקור אחר, החלה ההתקפה הישראלית בסביבות השעה 06:00 לרשות החטיבה עמד כוח של מרגמות 120 מ"מ בפיקוד עודד צ'ופ שירה על היעד, אך כנראה ללא השפעה רבה על מהלך הקרב. הגדוד שהוביל את האיגוף, גדוד 264, לא זיהה את מקום תחילת ההסתערות המתוכנן והמשיך בדרכו מערבה לאורך השיפולים הצפון מערביים של הרכס עוד כ-2-3 ק"מ. מפקדו שם לב לנסיגת חיילי חי"ר מצרי מהאזור אליו הגיע מערבה, והציע בקשר למפקד החטיבה להמשיך ולהתקדם מערבה. מפקד החטיבה פקד עליו לחזור ולעלות על השיפוליים הצפון-מערביים של הגבעה. מפקד גדוד 599 שהאזין לקשר וסבר על פי תיאור מג"ד 264 שהגבעה כמעט ריקה מכוחות מצריים, הציע שהוא יתקוף במקביל מדרום מזרח. הצעתו נתקבלה ועל גדוד 257 הוטל להישאר בחיפוי. עם תחילת הקרב הצליח גדוד 264 לכבוש את החלק הצפון מערבי של הרכס, בו היה חי"ר מצרי פרוס בשורות חפורות של עמדות אישיות. הגדוד צפה מערבה וניהל אש לכיוון מערב מול חי"ר וטנקים מצרים בטווח רחוק. בשלב מאוחר יותר חיפה הגדוד באש על כוח של חטיבה 14 הישראלית שחילץ על גבי טנק אחד כ-30 חיילי צה"ל שהצליחו לחמוק ממעוז "פורקן" הנצור. מאוחר יותר חילץ פצועים – צנחנים ישראלים שנמלטו מתעוז באזור והתגלגלו במקרה לגבעת הקרב. גדוד 257 שבחיפוי ספג ארטילריה, אש נ"ט ומספר כלים שלו נפגעו. הוא עסק בחלקו הראשון של הקרב בחילוץ פצועים – בין היתר צנחנים נוספים מהכוח שאנשיו חולצו על ידי גדוד 264. בחלקו השני של הקרב חיפה על גדוד 599 וסייע בחילוץ נפגעיו. גדוד 599 תקף מדרום ונע, ללא בעיות בתחילה, עד קצהו הדרום מערבי של הרכס ומפקדו דיווח כי היעד בידו. מיד עם הדיווח הישראלי, פתחו המצרים באש חזקה על ידי חיילי חי"ר מחופרים ופגעו גם בטנק המג"ד. שלוש הפלוגות של גדוד 599 ביצעו, כל אחת בתורה, הסתערויות על החי"ר המצרי תוך ניסיונות דריסה, ירי בנשק אישי (בהיעדר מקלעי מפקד) וזריקת רימונים. אולם, החיילים המצרים לא נשברו והמשיכו בירי נגד טנקים. במקביל גם נפתחה אש טנקים מצרית על הכוח הישראלי ובקרב השריון פגע הכוח הישראלי במספר טנקים מצרים. בתוך זמן קצר נפגעו טנקים רבים בגדוד 599 והיו לכוח הישראלי נפגעים רבים, כולל כל מפקדי הפלוגות. נראה כי חלק מהפגיעות בטנקים של גדוד 599 היו גם מטילי נ"ט ארוך טווח שנורו מאזור "מכשיר" לאחר שרוב הטנקים הישראלים נפגעו, ניתנה לכוח הישראלי פקודת נסיגה. כל הטנקים הכשירים גררו טנקים פגועים.מתחקיר עצמאי שנערך כ-40 שנים אחרי הקרב, עולה כי גדוד 599 טעה בזיהוי היעד ובמקום לתקוף את חלקו הדרומי של רכס "חמוטל", תקף למעשה את חלקו הצפוני של רכס "מכשיר" ושלדות הטנקים שלו שנפגעו במהלך ההסתערות וננטשו, נותרו בפתחת ציר "פוטון" המצויה בין שני הרכסים.
עם תום הקרב, שהסתיים בשעה 11:00, היו אבדות גדוד 599 - 15 הרוגים (לפי מקור אחר – 8 הרוגים.) וכ-30 פצועים. מתוך 26 הטנקים של הגדוד נפגעו 19-20 טנקים, שלושה מהם נותרו בשטח הלחימה. על פי עדויות לוחמי סיירת שקד שסרקו את העמדות המצריות למחרת, אבדות המצרים בקרב שמול גדוד 599 בחלק הדרום-מערבי של "חמוטל" היו לפחות 200 הרוגים.
9 באוקטובר - גדוד 198 על "חמוטל".
גדוד 198 (בפיקוד עמיר יפה) מחטיבה 500 ישב סמוך לטסה. בעקבות קרבות הימים הראשונים עמדה מצבת הטנקים של הגדוד על 9 טנקים בלבד. כחלק ממאמץ חטיבתי שהתנהל מצפון לחמוטל, באזור "חלוץ" ו"נוזל", נע גדוד 198 בסביבות השעה 15.00 על ציר "טליסמן" לכיוון מערב ותפס את רכס חמוטל. גדוד 198 עלה על חלקו הדרום-מזרחי של הרכס ומצא שם מספר טנקי מג"ח שרופים של אוגדה 143 ונגמ"ש פגוע ובו חיילי חרמ"ש ישראלים שנותרו על הגבעה מהקרב שהתרחש בבוקר אותו יום.
הגדוד החל לירות לכיוון דרום-מערב ונבחנה אפשרות להגיע לטנקי הגדוד שנפגעו מול "מכשיר" ביום הקודם (8 באוקטובר) במטרה לאתר נעדרים ולגרור את הטנקים אך בשל חוסר כוחות לחיפוי הוחלט לזנוח את הרעיון. עם חשכה ירדו הטנקים הישראלים מ"חמוטל" ושבו לחניון לילה סדור באזור טסה. אי ההיאחזות הישראלית ב"חמוטל", למרות שהייתה הזדמנות לכך, נבע כנראה מהיות הרכס בתפר שבין אוגדת שרון לאוגדת אדן. בין הכוחות השכנים שרר חוסר תיאום מוחלט. מספר שעות לאחר שהתקפה חטיבתית ישראלית נהדפה וגבתה מחיר כבד מאוגדת שרון, עלה כוח ישראלי מצומצם והשתלט על חלק מהגבעה, אך נראה שנסוג עקב ייחוס משקל מועט לשליטתו ברכס.
באותו אחר הצהריים ב-9 באוקטובר, במקביל להשתלטות הזמנית והקצרה של גדוד 198 על שוליו הצפוניים של רכס "חמוטל", תקף גדוד 410 מחטיבה 600 את רכס "מכשיר". ההתקפה, שהתבצעה בפועל בפתחת "פוטון" שבין "חמוטל" ו"מכשיר", נבלמה על ידי חי"ר מצרי. לכוח הישראלי נפגעו 5 טנקים, 9 הרוגים ו-4 שבויים.
ההיתקלויות ב-10 וב-11 באוקטובר.