סמיהארג חושפת את עצמה בפני הגבירה הסינצ'נית סורוט, ואומרת לה להרוג את בת 9 הירחים (דודניתה טואון). אחיה ואחיותיה של טואון מתו ב"תאונות", כאמה, וכעת טואון היא המכשול האחרון בפני המלכת סורוט.
סיאן הרימון ופברה טזנובני (אג'ות לבנה ואדומה בהתאמה) חוקרות את תעלומת האג'ה השחורה. ליאן ואגווין הן אסירות של אלאידה, ולאט לאט שאר האאס סדאי במגדל הלבן מתרגלות לעובדה שהאאס סדאי המוזרה היא אכן ליאן שריף, ששותקה מסאידר על ידי האג'ה האדומה חודשים לפני כן. אגווין מורדת לדרגת חניכה ומוצלפת כל יום, אך מסרבת לקבל מרות של אאס סדאי ומקובלות מהמגדל הלבן. לאט לאט היא זוכה בהערכת החניכות. במקרה היא שומעת שאלביארין גם לא מרוצה ממצבה, אבל אגווין מתחמקת בחוכמה מהמלכודות של שומרת הרשומות לשעבר (מבלי לדעת שהיא בעצם מהאג'ה השחורה).
מאט עד לריב בין האאס סדאי ששחרר לבין הסולדאם, ומגלה שבטמין (סולדא'ם סינצ'נית) גילתה את סאידר. ג'ולין מכה בה, אבל מאט הציל את הסולדאם ההמומה והצליף באחות הירוקה עד דמעות, כששאר האאס סדאי לא מסוגלות לעצור בעדו בגלל המדליון. בנוסף חיזוריו אחרי בת תשעת הירחים -טואון מתקדמים והוא מגלה עליה ועל מעמדה פרטים חדשים כגון יכולותיה בהגנה עצמית ומזימת תחבולות.
רנד מנסה להגיע להסכם הפסקת אש עם הסינצ'נים, ושומע שצריך בשביל זה לפגוש את "בת תשעת הירחים". פרין מנסה לשכנע סינצ'נים לעזור לו לשחרר את פייל ופמלייתה. הסינצ'נים חומדים מרט'דאמנות חדשות (נשים שיכולות לתעל- כמו החכמות של השאידו), אבל נרתעים מ"עוצמת האש" של השאידו. פרין לוקח מכתב ממאסמה (שבו כתוב שהמוכ"ז נמצא תחת פיקודה של סורוט וצריך להביא לו מה שצריך), והולך עם טיילין (גנרלית הנס של היחידה הסינצ'נית) לעבר בסיס הסינצ'נים הקרוב. עם זה הם משיגים אספקה תעשייתית של שורש הקלשון, וכמה ראקן (יצורים מעופפים) ודאמנות.
נינאב שולחת את לאן לארצות הגבול לצאת למלחמה בצל והולכת לעבר ארצות הגבול ותובעת מהקצינים להצטרף ללאן תחת דגל עגור הזהב.
בסלידר שתי אחיות מהאג'ה הכחולה נרצחות בעזרת סאידין. אשאמאן מבקרים שם ומגלים שמישהי מתעלת שם את סאידין (החצי הזכרי של המעיין). כשהם מזכירים לאאס סדאי שגם בקרב על שאדאר לוגות אבן (שנהרג באותו קרב) המנוח גילה אישה שמתעלת את סאידין, רומנדה מבינה מיד את הקשר בין שתי הנרצחות לבין דלנה מוסלין, כביכול מהאג'ה האפורה, האחיות יוצאות לתפוס אותה ואת "חאלימה" המשרתת שלה, אבל שתיהן נעלמות כשמבינות שנחשפו (חאלימה היא ארנג'ר הארורה).
עגור הזהב.
רנד נפגש עם הסינצ'נים, כשהוא לוקח איתו את קדסואן ונינאב. הם רואים אישה נמוכה (המתאימה לתיאור של טואון), אולם האאס סדאי מגלות שמישהי מחזיקה בסאידר, בסתר. קדסואן הופכת את הזרמים, ולתדהמת כל הנוכחים האישה הנמוכה מתגלית פתאום כגבוהה וקשוחה. רק לואיס ת'רין, שמגולגל במוחו של רנד זיהה אותה: סמירהאג. במקום מתפתח קרב קצר בו רנד מאבד את כף ידו השמאלית והארורה מנותקת מסאידר. הסינצ'נים מנסים להכחיש, אך סמירהאג נאלצת להודות בזהותה האמיתית, ונשארת רגועה. הדאמנות נשלחות בחזרה לאבו דאר.
השאידו חונים במאלדן. פייל משיגה את מוט השבועות, ופרין ממלא את מיכלי המים של העיירה בשורש הקלשון. גלינה נפגשת עם פייל ונאמנותיה, לוקחת את המוט וממוטטת עליהם תקרה. היא בורחת מהעיר, כשהקרב מתחיל. החכמות הנותרות של השאידו שלא שתו את התה לא מהוות כוחות נגד הסינצ'נים וחבורת פרין, ומאלדן נכבשת. פייל נלקחת על ידי חסרי האחים, אבל הם נהרגים בידי הכובשים והיא משוחררת. טיילי שובה את סבנה.
אליין שומעת ממרגל ששתי אאס סדאי, אחת שאוהבת חתולים ואחת בשם איספאן, נראו בקמלין. היא הולכת עם משמר, שלוש אאס סדאי ובירגיט לתפוס את איספאן ומרילין, אבל ארבע אחיות שחורות אחרות מצטרפות ותופסות אותה ובורחות מהעיר, כשהן הורגות את החברות של אליין. בירגיט משתמשת בחוש העוצרות כדי לעקוב אחרי השש, ומגייסת את מוצאות הרוחות שבעיר, עם משמר המלכה. קרב קצר מתחולל מחוץ לעיר ואסנה זרמין נהרגת מברקי מוצאות הרוחות. שלושת עוצריה וחמש האחיות השחורות האחרות נתפסו חיים. מצידה השני של העיר שכירי החרב של ארמיליה נכנסו ומנסים לכבוש את קאמלין. בירגיט משחררת את אליין, והיא מנהיגה את צבאה המאולתר לעבר העיר, שם מחכים שכירי החרב. בהתחלה הקרב עוד איכשהו שקול, אך עד מהרה משמר החומות מצטרף לקרב תחת דגל החבצלת, ושכירי החרב נכנעים. ארמיליה עצמה, ראש בית מארן, ניאן ראש בית ארוון ואלניה ראש בית סרנד נאסרות על ידי אליין. שלושה בתים נוספים מצטרפים לבית טרקנד, מה שמעלה את מספר התמיכה לתשע. בהמשך היום שניים נוספים מצטרפים, ואליין הופכת למלכה רשמית, אם כי עדיין לא מוכתרת.
פוריק קרדה, גנרל הנס של משמרות המוות הסינצ'ניות, נפגש עם חבורת היד האדומה בגבעה בתוך מעבר מלביד, לאחר שזו הסבה לסינצ'נים די נזקים. הוא דרש מתום מרילין את החזרת טואון לידי האימפריה, אחרת יתרחש קרב עקוב מדם. תום מפנה אותו למאט, ומאט מעמיד את הדברים על דיוקם: התגבורת לה מחכים המשמרות די תקועה לפני המעבר, ועד אז כולם כבר יהיו רחוקים משם. אבל מאט שואל את קרדה אם הוא יכול להביא את טואון בשלום לאבו דאר, (העיר הקרובה ביותר שבשליטת הסינצ'נים) ואת טואון אם היא בוטחת בקרדה. משנענה בחיוב על שתי השאלות, הוא משחרר את טואון. להפתעת כל הנוכחים היא מכריזה "מטרים קוטון הוא בעלי" שלוש פעמים ומשלימה את הנישואים. מאט מספר לה שחיכה למשפט הזה הרבה זמן, כי האלפין אמרו לו שהיא תהיה אשתו, והיא סיפרה לו שדאמנה שחוזה את העתיד ניבאה שלושה סימנים לזהות בעלה העתידי: מכיר את פני ארתור פנדראג "הוקינג", בעל סימן של שועל המבריח עורבים ואדון היד האדומה. כעת, שראתה שמאט הוא מנהיג חבורת היד האדומה הנבואה הושלמה. ואנין מגיע ומודיע שרבבת חיילים ערב רב בדרך לגבעה, מובלים על ידי סינצ'ני בודד, במטרה אחת: לרצוח את טואון. מאט מבקש מקרדה שישאיר לו כמה מהמשמרות, כולל אוגייר, כדי שיעכב את הרבבה. חבורת היד האדומה מתבצרת בגבעה, עם כיתת משמרת מוות, והקרב מתחיל. משמרת המוות, מתברר, מצדיקה את המוניטין שיש לה כמנוסה בקרבות. אלודרה מפיצה הרס בין האספסוף עם זיקוקיה, והאאס סדאי מטיחות בו ברקים. תוך זמן קצר כל שכירי החרב מתים או גוססים. הרת'ה האוגייר כורת את ראש הסינצ'ני הבוגד והם שולחים אותו לאבו דאר. סרן מוסאנג, מפקד כיתת המשמרת, קורא שוב ושוב למאט "הוד רוממותו". כשמאט מתעקש על שמו, מוסאנג מסביר שעם נישואיו לטואון הוא הופך לנסיך העורבים. מאט ההמום צוחק ― הוא תמיד שנא אצילים, וכעת הפך לאחד מהם.
אפילוג- זכרו את אמרה הישנה.
סורוט מתבשרת, כצפוי לפי הבטחת סמיהארג, שהקיסרית רדהנן מתה. היא מתכננת ניצחון, כשלפתע טואון נכנסת עם סימני אבל, מוקפת במשמרות המוות. סורוט המומה אבל מתאוששת מספיק מהר כדי להתנהג בצביעות מתחסדת, אולם ראשו של זאירד אלבר, מנהיג האספסוף ועושה דברה, מוצג לראווה כהוכחה לבגידתה. סורוט סאבל מרדת' מאבדת את שמה- נאמני טואון חותכים ממנה את בגדיה לקראת מכירתה כ"דאקובל" (שפחה).
קבוצת אאס סדאי מהאג'ה האדומה מבקשות ממאזרים טיים עוצרים מהמגדל השחור. לתדהמתן הוא מסכים מהר, אבל מביע ספק בכך שמישהו מהאשמאן ירצה בכך, ומזכיר את האמרה הישנה: "תנו לאדון הכאוס לשלוט". זה לא מוצא חן בעינהם.
פאטמיר סיידיו
פאטמיר סיידיו (באלבנית: Fatmir Sejdiu; נולד ב-23 באוקטובר 1951) הוא הנשיא השני של קוסובו. במהלך נשיאותו הכריזה המדינה על עצמאותה והפכה לרפובליקה של קוסובו.
ביוגרפיה.
סיידיו נולד בעיר פקשטיצה שביוגוסלביה. למד באוניברסיטת פרישטינה ולאחר סיום עבודת הדוקטורט שלו החל ללמד בה.
היה מעורב בפעילות בדלנית של תושבי קוסובו נגד השלטון הסרבי.
ב-10 בפברואר 2006, עקב מותו של הנשיא הראשון איברהים רוגובה ותחת הממשל הזמני של האו"ם, נבחר סיידיו לנשיא על ידי האספה המחוקקת של קוסובו.
לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008, הפך סיידיו טכנית לנשיא הראשון של הרפובליקה של קוסובו.
סיידיו נאלץ להתפטר מתפקידו ב-27 בספטמבר 2010 משום שבמקביל לתפקיד הנשיא היה גם ראש המפלגה, וזאת תוך הפרה של חוקת קוסובו.
בריגהאם יאנג
בריגהאם יאנג (באנגלית: Brigham Young, מבוטא "בריגם יאנג"; 1 ביוני 1801 - 29 באוגוסט 1877) היה מנהיג בתנועת המורמונים ונשיא כנסיית המורמונים מ-1857 ועד מותו. יאנג היה גם המושל הראשון של טריטוריית יוטה של ארצות הברית והיה נשוי ל-55 נשים.
בריגהאם יאנג החליף את מייסד תנועת המורמונים, ג'וזף סמית', לאחר רציחתו של סמית' בידי המון במדינת אילינוי ב-1844. יאנג הוביל את המורמונים למרכזם החדש במדינת יוטה. אוניברסיטת בריגהאם יאנג במדינת יוטה נקראת על שמו.
תולדות חייו.
יאנג נולד בוויטנגהם שבוורמונט למשפחה חקלאית. לפרנסתו הוא שימש, בין היתר, כנגר וכנפח נודד. יאנג נישא לראשונה ב-1824 למרים אנג'לין וורקס. הוא המיר את דתו למתודיזם ב-1823, אך נמשך למורמוניות לאחר שקרא את ספר מורמון זמן קצר לאחר פרסומו ב-1830. הוא הצטרף רשמית לכנסיית המורמונים ב-1832 ונסע לקנדה כמיסיונר. לאחר מות אשתו הראשונה ב-1833 הוא הצטרף למורמונים רבים בייסוד קהילה בקירקלנד, אוהיו. ב-14 בפברואר 1835 הוא מונה כאחד מ-12 השליחים של הכנסייה המורמונית.