המצודה הבריטית בנווה צוף - בשולי היישוב ניצב בניין מצודת טגארט שהוקם כחלק ממערך הביטחון של השלטון המנדטורי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, על ידי המחלקה לעבודות ציבוריות. בדומה למצודות נוספות, הוקמה מצודה זו על גבי מבנה ביטחון ישן, ובשל כך המשיכה את המאפיינים הארכיטקטוניים של המבנה הישן בזה החדש. מצודה זו מורכבת מאגף ראשי בן שתי קומות, מגדל ביטחון ומספר אגפים התוחמים שתי חצרות פתוחות. ייחודה של מצודה זו הוא בכך שהמבנה מצופה באבן, וכן השימוש בקשתות בחזיתות הפונות לחצרות הפנימיות (ממאפייני המבנה הישן שנבלע במצודה המאוחרת). כיום משמש המבנה את אולפנת "שירת הים" למוזיקה ולמחול, ארכיון היישוב ומשרדי מדרשת גופנה .
מעיין הקשת ("עין אל-קוס").
בסמוך להתנחלות נמצא מעיין הקשת (בערבית: "עין אל-קוס"), מעיין שמאז 2009 הפך למוקד סכסוך בין תושבי הכפרים הפלסטינים הסמוכים, דיר ניזאם ונבי סאלח, ופעילי שמאל לתושבי המקום. ב-2006 נוקה המעיין ושופץ על ידי בני נוער מהיישוב המכנים אותו "מעיין מאיר". לטענת תושבי הכפרים במשך מאות שנים הם עשו שימוש במי המעיין. מנגד טוענים התושבים שהמעיין לא היה בשימוש עד שהם שיפצו אותו. בכל יום שישי מקיימים הפלסטינים ביחד עם פעילי שמאל הפגנות במקום.
נווה יאיר.
נווה יאיר ממוקם על גבעה בדרך לנווה צוף ליד האתר הארכאולוגי חירבת תיבנה. כיום יש באתר מוצב צבאי.
מבנים ומוסדות.
סניף של תנועת הנוער בני עקיבא .
שכונת נווה אח"י.
השכונה נקראה על שם: אלעד, חיה ויוסי סלומון אשר נרצחו בפיגוע ביישוב.
בערב שבת 21 ביולי 2017 סמוך לשעה 21:30 נכנס מחבל לבית משפחת סולומון, שבו ישבו עשרה מבני המשפחה לסעודת ליל שבת, שבעקבותיה תוכננה גם חגיגת שלום זכר להולדת נכד במשפחה. המחבל רצח את יוסי סולומון בן 70, ואת שני ילדיו, חיה סולומון בת 46, ואלעד סולומון בן 36. אשתו של אלעד, מיכל, מילטה את הילדים הקטנים לחדר והזעיקה את המשטרה.
בעקבות הפיגוע הוחלט בתיאום עם הנהגת המתיישבים להרחיב את ההתיישבות באזור ולהקים מאחז חדש להנצחת הנרצחים, בשטח בין נווה צוף למכינת אלישע. מאות בני אדם התכנסו בלילה והקימו את המאחז תוך חסימת הכביש לתנועת כלי רכב פלסטיניים
שנתיים לאחר הקמת השכונה מתגוררים בה כ־20 משפחות. בשכונה בית כנסת ופיתוח האזור בעיצומו.
מומחים לא מזוהים
סמכות בלתי מעורערת
מגילת הזכויות
תרבותי
מגילת הזכויות האמריקנית
מחלות של מערכת הדם
מחלות של מערכת הדם הן מגוון מחלות של מערכת הדם.
למערכת הדם שלושה מרכיבים: הדם, כלי הדם והלב. המחלות התוקפות כל אחד מהמרכיבים הן נפרדות בדרך-כלל, ואינן משפיעות על שני המרכיבים האחרים. למרות זאת, ישנם יוצאי דופן; מחלת כלי דם המקשה על זרימת הדם, למשל, עלולה לגרום ללב לשאוב ביתר חוזקה ולהחלישו במשך הזמן. בנוסף למחלות התוקפות את שלושת מרכיבי המערכת, קיימים כמה מצבים רפואיים כלליים הקשורים ישירות למערכת הדם.
מחלות כלי דם.
לתחום העוסק במחלות כלי הדם ובגורמי הסיכון השונים ללקות בהן, קוראים רפואת כלי דם או אנגיולוגיה. ניתן לחלק את מחלות כלי הדם למחלות של עורקים ולמחלות של ורידים. המחלות העיקריות מהן סובלים אנשים כוללות:
מגילת הזכויות האמריקאית
מגילת הזכויות של ארה&quot;ב
מגילת הזכויות ארצות הברית
טרשת
טרשת (מיוונית σκληρός "sklērós", "קשה") היא התקשחות של רקמה, הנגרמת בדרך כלל על ידי החלפת רקמת האיבר ברקמת חיבור. ניתן לומר כי המבנה עבר שינויים טרשתיים או מציג נגעים טרשתיים, המתייחסים לתהליך הטרשת.
מצבים רפואיים שכיחים שהפתולוגיה שלהם כוללת טרשת כוללים:
תאי T
תא T
מדליית הכבוד (ארצות הברית)
מדליית הכבוד (באנגלית: Medal of Honor) היא העיטור הצבאי הגבוה ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית, המוענק בעבור "מעשה גבורה ואומץ יוצא דופן תוך חירוף נפש, מעל ומעבר לדרישות התפקיד". העיטור מוענק בידי נשיא ארצות הברית בשמו של הקונגרס. למדליה קיימים שלושה עיצובים שונים, עבור שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים - הצבא, חיל הים וחיל האוויר. חיילים מחיל הנחתים וממשמר החופים מעוטרים בגרסת חיל הים.
המדליה נוצרה בדצמבר 1861 והוענקה לראשונה במרץ 1863, בעת מלחמת האזרחים האמריקנית. בתקופת המלחמה היא הייתה העיטור הצבאי היחיד, ולכן כמחצית מהמדליות שהוענקו עד היום הוענקו במלחמה זו. עד אוגוסט 2017 הוענקו 3,516 מדליות ל-3,497 לוחמים, מתוכן 621 לאחר מות הלוחם. 19 לוחמים קיבלו את המדליה פעמיים. המדליה הוענקה לאחרונה ביולי 2017 לחובש הקרבי ג'יימס מקלוהן על גבורתו במלחמת וייטנאם. בשנת 1990 הקונגרס קבע את ה-25 במרץ כיום שנה לאומי לכבוד מקבלי המדליה.
זכויות הניתנות למקבל המדליה.
חייל העטור במדליה זו מקבל משכורת גבוהה יותר מהצבא, לילדיו ניתנת עדיפות בקבלה למכללות הצבאיות של ארצות הברית, וכן ללא קשר לדרגתו של אותו חייל - מצדיעים לו. כך למשל אם טוראי מקבל מדליה זו, מפקד הכוחות המזוינים (נשיא ארצות הברית) מצדיע לו ולא להפך.
מדליית הכבוד הצבאית ניתנה לראשונה לאחר החלטת הקונגרס מה-12 ביולי 1862. החלטה זו מופיעה בחוקי ארצות הברית, כרך 10, תת-כרך B, חלק II, פרק 357, סעיף 3741:
"נשיא ארצות הברית רשאי להעניק בשם הקונגרס מדליית כבוד בעלת צורה הולמת, עם סרטים ותוספות, לכל אדם, אשר בהיותו בשירות הצבא, הצטיין בצורה יוצאת דופן בהתנהגותו האמיצה וללא סייג, תוך סיכון חייו מעל ומעבר לחובתו."
החלטות מאוחרות יותר של הקונגרס אישרו הענקת המדליות לשאר ענפי הצבא.
לעיתים ניתנו המדליות בעתות שלום עבור מעשי אומץ של חיילים. כך, לדוגמה, שבע מדליות ניתנו למלחים על סיפון אוניית צי ארצות הברית "איווה" בזכות התנהגותם לאחר פיצוץ דוד בספינה, ב-25 בינואר 1904. בשנת 1901 ניתנה המדליה לג'ון הנרי הלמס לאחר שהציל מטביעה את טבח הספינה בה שירת - אוניית צי ארצות הברית "שיקגו".
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניתנה המדליה לריצ'רד בירד ולפלויד בנט על חקירת הקוטב הצפוני, ותומס ג'ון ריין קיבל את המדליה על הצלת אישה בעת שרפה במלון ביוקוהמה, יפן לאחר רעידת אדמה בשנת 1923.
לאחר שנת 1919 שונה המנהג של הצי וניתנו מדליות שונות לתקופת שלום ולתקופת מלחמה.
המדליה לתקופת שלום נודעה בשם "צלב טיפאני", על שם החברה שייצרה את המדליה. מדליות אלה היו לא פופולריות והפסיקו להעניקן בשנת 1942.
מאז מלחמת העולם השנייה ניתנה המדליה רק לאומץ מיוחד מעל ומעבר לנדרש.
מראה המדליה.
צורתה של מדליית הכבוד השתנתה במהלך השנים.
כיום המדליה הצבאית היא בצורת כוכב זהב וסביבו זר, ומעליו עיט המחזיק את המילה "valor", בעברית - "אומץ".
צורתה של מדליית חיל האוויר נשארה זהה מאז יצירתה לראשונה בשנת 1965.
מדליית משמר החופים לא ניתנה מעולם, ולכן לא עוצבה.
איסור מכירה.
מדליית הכבוד היא העיטור היחיד אשר אסור למכרו או לסחור בו.
בשנת 1903 הוגנו המדליות על ידי פטנט (פטנט רשום בארצות הברית #D37,236) על מנת למנוע את ייצור המדליה. לאחר תפוגתו של הפטנט נחקק חוק האוסר לענוד את המדליה, לייצר אותה או להפיץ אותה. רק למקבל המדליה הותר ללבוש אותה.
סטטיסטיקות.
14 אנשים קיבלו שתי מדליות על שני מעשי גבורה שונים. חמישה קיבלו הן את מדליית הצי והן את מדליית הצבא בגין אותו מעשה גבורה.
האישה היחידה שקיבלה את המדליה הייתה מרי אדוארדס ווקר, מנתחת במלחמת האזרחים האמריקנית אולם מדליה זו בוטלה בשנת 1917 כאשר הוחלט שאנשים שאינם לוחמים לא יקבלו את המדליה. בשנת 1977 נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר החזיר את תוקפה של מדליה זו.
היהודי הראשון שקיבל את המדליה היה טוראי בנימין לוי, מתופף בן 16 בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית, בשל אומץ הלב שהפגין בקרב גלנדייל, וירג'יניה, 30 ביוני 1862. הוא קיבל את המדליה בפועל ב-1865. עוד שישה יהודים זכו במדליה במלחמה זו ובסך הכל לפחות 29 יהודים זכו במדליית הכבוד מאז 1862 ועד היום (2013).
אפליה גזעית.
בעבר מתן המדליות היה נגוע באפליה גזעית. יהודים למשל, נטו לעיתים קרובות להסתיר את יהדותם, בדיוק מסיבה זו ולכן מניחים שבין מקבלי מדליית הכבוד נמצאים עוד כמה יהודים חבויים.
בדיקה שנערכה בשנת 1993 חשפה אפליה בחלוקת המדליות במלחמת העולם השנייה, ואף שחור שנלחם במלחמה לא קיבל מדליה זו. לאחר בדיקה מחודשת של מעשיהם של לוחמים שחורים שעוטרו בצלב השירות המצוין, הומלץ כי 10 מהם יקבלו את מדליית הכבוד. ב-13 בינואר 1997 העניק הנשיא ביל קלינטון את המדליה לשבעה שחורים שנלחמו במלחמת העולם השנייה.
בדיקה שנערכה בשנת 1998 חשפה אפליה גם נגד לוחמים ממוצא אסייתי, ובשנת 2000 העניק הנשיא קלינטון 22 מדליות חדשות ללוחמים ממוצא אסייתי (אחד מהם היה הסנאטור דניאל אינווי).
בדיקה נוספת שנערכה בעקבות הנחיה הקונגרס, בחנה את התקופה שבין דצמבר 1941 לספטמבר 2001, תוצאותיה פורסמו ב-2014 ובהן נמצא כי הייתה אפליה נגד אפרו-אמריקאים, היספנים ויהודים, והומלץ על מתן המדליה ל-19 לוחמים שקופחו.
חלוקת המדליות.
חיילים שקיבלו את המדליה פעמיים.
19 חיילים קיבלו את המדליה פעמיים.
תמיכת המפורסם
אד נומרום
פנייה אישית
תפילת העמידה
תפילת העמידה (מכונה גם: תפילת לחש) מהווה את מרכז התפילה בכל התפילות היהודיות: שחרית, מנחה, ערבית, מוסף, ותפילת נעילה הנאמרת ביום הכיפורים. היא תוקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה כנגד קורבנות בית המקדש, ולפיכך היא אחת מהתפילות העתיקות ביותר בסידור התפילה. תפילת העמידה מורכבת ממספר רב של ברכות רצופות, המתייחסות לשלל נושאים.