רעיון חלוקת הפרסים בכנס ה-11 היה של האל ליינץ'. הפרס הוכן על ידי ג'ק מקנייט ועוצב בצורת רקטה מברזל על בסיס עגול מעץ. בכנס ה-13 הפרס עוצב מחדש על ידי בן ג'ייסון, והיה דומה לעיצוב הראשון, עם בסיס מרובע. בעיצוב זה השתמשו ברוב הכנסים הבאים.
בתחילה נקרא הפרס "פרס הישג המדע הבדיוני השנתי" ונקרא "פרס הוגו" באופן לא רשמי אך מוכר יותר. ב-1993 הכינוי הפך לשמו הרשמי של הפרס.
על אף שארגון המדע הבדיוני העולמי קבע שהפרס מוענק ליצירות במדע בדיוני ופנטזיה, למעשה כמעט תמיד הפרס ניתן ליצירות מדע בדיוני. כאשר נוהג זה הופר ב-2001, עת נבחר "הארי פוטר וגביע האש", רומן פנטזיה לנוער, לרומן הטוב ביותר, התעוררה תרעומת בקרב חובבי הז'אנר.
בשנת 2017 זכתה בפרס לראשונה כותבת ישראלית, אביגיל נוסבאום, בקטגוריית "הכותב החובב הטוב ביותר".
זוכים מפורסמים בפרס:
החל משנות התשעים ניתנים גם פרסי "רטרו הוגו" על שנים בהן נערך הפסטיבל אבל לא ניתן הפרס.
רב ורבנות
יוסף הכהן הרופא
יוסף הכהן, (ה'רנ"ו, 20 בדצמבר 1496 – ~ה'של"ה, 1575) היה רופא והיסטוריון יהודי.
קורות חיים.
נולד בשנת 1496 (ה'רנ"ו) באביניון שבצרפת לאביו ר' יהושע, שבא לאביניון עם גולי ספרד. לאחר חמש שנים הם עברו לג'נובה שבאיטליה, כאן למד ר' יוסף תורה והשכלה כללית. הוא שימש כרופא בערי איטליה השונות ונשא לאשה את בתו של רב העיר נובי. נולדו לו שלושה בנים שכולם נפטרו בחייו. תלאותיו נמשכו כאשר גורשו היהודים מג'נובה והוא עמהם. חיבר ספרים ושירים רבים, בתוכם ספרו "דברי הימים למלכי צרפת ולמלכי בית אוטומאן התוגר" אשר נדפס בסביונטה בשנת שי"ד. בהקדמה לספר הוא כותב כי מטרתו היא לתאר את צרות היהודים, אך בפועל הוא עוסק ברובו בענייני העמים, והוא למעשה הספר הראשון שנכתב בעברית ועניינו היסטוריה כללית.
ספרו העיקרי הוא עמק הבכא, המתאר את קורות עם ישראל. ר' יוסף הכהן השלים חיבור זה בשנת 1575 (ה'של"ה) כשהוא בן 79. יש האומרים כי שנה זו הייתה גם שנת מותו, ויש המאחרים את מותו בשלוש שנים.
חלק מכתביו נדפסו על ידי אחרים וחלק נשאר בכתב יד, כולל תרגומים מספרים בלטינית ובצרפתית.
אנטומיה - מונחים
מונחים באנטומיה באים בדרך כלל מהשפה הלטינית או היוונית העתיקה.
תנוחה אנטומית.
לשם הנוחיות נקבע מיקומם של כל האיברים וכיוונים יחסיים לפי התנוחה האנטומית (או מנח אנטומי). בתנוחה אנטומית נראה גוף האדם בעמידה זקופה, רגליו צמודות ובהונות רגליו פונות קדימה, ידיו פשוטות לצידי גופו וכפות ידיו פונות קדימה (האגודלים החוצה). ללא התייחסות לתנוחה האנטומית כקריטריון למיקום האיברים, אפשר היה למשל לקבוע שהחזה עליון לגב כפי שנראה במנח שכיבת פרקדן.
התנוחה האנטומית של הגולגולת האנושית, לפיה הגבולות התחתונים של ארובות העיניים נמצאים באותו מישור אופקי עם הגבולות העליונים של תעלות האוזן (תיאור של מצב דומה לתנוחת הגולגולת בזמן עמידה) נגזרה מהחלטה שהתקבלה בקונגרס עולמי לאנתרופולוגיה בפרנקפורט שבגרמניה, ב-1884.
מושגי יחס והשוואה.
מונחים המתאימים גם למנח אנטומי כגון שכיבה או לבעלי ארבע רגליים:
בבני אדם, כאשר מתייחסים לאזורים בחלקים העליונים של המוח, הצד הגבי הוא הצד העליון והצד הגחוני הוא הצד התחתון.
תנועות.
בכל פעם שהגוף נדרש לבצע תנועה, מתבצעת עבודה של עצמות, מפרקים, שרירים וגידים על-מנת ליצור מערכת מנופים ביומכניים שתאפשר את התנועה.
עצמות – מונחים.
מספר מונחים משמשים לתיאור צורות תבליט שונות בעצמות:
מונחים אופייניים לעצמות ארוכות:
שרירים – מונחים.
נהוג להבדיל בין חיבורי השרירים לגוף על פי תנועת השלד (או רקמה אחרת אליו מחובר השריר). בפועל יש שרירים שפועלים לכיוונים הפוכים על פי הנסיבות. למשל שריר הבטן הישר מכופף את הגו בתרגילי כפיפות בטן ומצד שני הוא מניע את האגן לכיוון הגו כאשר נתלים על מוט ומניפים את הרגליים למעלה.
מונחים באנטומיה
שמאליות
שמאליים, איטרים, או איטרי יד ימינם הם אנשים אשר מיומנים בשימוש בידם השמאלית יותר מאשר בידם הימנית. זאת בניגוד לרוב האוכלוסייה (בין 87% ל-90%), אשר ידם הימנית היא הדומיננטית. תופעת ההעדפה להפעלה דווקא של צד אחד של הגוף אינה ייחודית רק לאדם ברמת המין, אולם ישנם מינים רבים אחרים בהם הפרטים מתחלקים לימנים ושמאליים, וחלוקה זו היא של 50% ימניים ו-50% שמאליים. ישנם גם מינים רבים שבהם אין תופעה כזו ברמת הפרט, דהיינו הפרט לא יעדיף שימוש בצד מסוים של גופו.
רוב בני האדם מפתחים בסביבות גיל 5 שנים העדפה של צד. בצד המועדף-הדומיננטי, יבצע את מרבית הפעולות הדורשות דיוק ותיאום עין-יד כגון כתיבה, אכילה וחיתוך. בקרב רוב האנשים אשר ידם השמאלית היא הדומיננטית, נצפית דומיננטיות דווקא ברגל הימנית.
אצל חלק קטן באוכלוסייה לא נצפית העדפה לאחד מן הצדדים. אנשים אלה, הקרויים אמבידקסטרים, (דו-ידיים) מיומנים בשימוש בשתי ידיהם במידה שווה.
סטטיסטיקה של שמאליות.
על פי הערכות 10-13% מהאוכלוסייה היא שמאלית. גברים נוטים יותר לשמאליות מאשר נשים, ומעריכים שאחוז הגברים השמאליים גבוה פי 1.5 מאחוז הנשים השמאליות.
לפי מחקר, הסיכוי של אדם שנולד לשני הורים ימניים להיות שמאלי הוא 2%, הסיכוי של אדם שנולד להורה שמאלי והורה ימני להיות שמאלי הוא 17%, והסיכוי של אדם שנולד לשני הורים שמאליים להיות שמאלי הוא 46%.
גם אצל בעלי-החיים ההתפלגות של השמאליים והימניים אינה זהה. לדוגמה, כשבעים אחוז מהכלבים הם ימניים ולהבדיל החתולים נוטים לשמאליות. אצל השימפנזה, בעל החיים הקרוב ביותר לאדם מבחינה גנטית, ההתפלגות בין הימניים והשמאליים כמעט זהה.
במחקר שנעשה באוניברסיטת סנט לורנס שבניו יורק נמצא כי בקרב הגאונים שהם בעלי איי קיו של יותר מ-140, יש יותר שמאליים מאשר ימניים.
גורמים לשמאליות.
אין תאוריה בקונצנזוס מדעי לגורמים או ליתרונות של דומיננטיות הימניים. אין גם תאוריה המסבירה מדוע, אם יש יתרון לימנים, בכל חברה קיים מיעוט משמעותי של שמאליים. כמה תאוריות הוצעו בנושא:
שמאליות בחברה ובתרבות.
אנשים שמאליים נתקלים במצבי אי נוחות בחברה כאשר רוב המכשירים, האמצעים והמקומות מיועדים לאנשים ימניים.
לדוגמה, השימוש במספריים אינו נוח כלל ועיקר בעת החזקתן ביד שמאל ובעת החיתוך לא ניתן לראות את קו הגזירה. דוגמה נוספת - במדינות רבות מוט תיבת ההילוכים ברכב ניתן לשימוש רק ביד ימין.
לשמאליים מיוחסות תכונות כגון יצירתיות ודמיון מפותח.
בישראל בשנות החמישים, הדעות היו חלוקות בשאלה האם מדובר בתכונה מולדת או נרכשת ובת שינוי. התקיימו קורסים לשמאליים לכתיבה ביד ימין.
סטיגמה ודיכוי שמאליות.
ביטויים מפלים: בשפות אירופאיות רבות, ביניהן האנגלית, משמעות המילה "ימין" (right) היא גם "נכון" או "צודק". גם בעברית קיימים ביטויים כגון "שתי ידיים שמאליות", "קם על צד שמאל" (היה לו יום רע), "התחיל ברגל שמאל" (התחיל ברע), "לבש את החולצה על צד שמאל" (לבש את החולצה הפוך), "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" (גם שמאליים צריכים להישבע ביד ימינם אפילו שהיא החלשה מבין הידיים שלהם) וכיוצא בזה.
נהלים מפלים: בעבר, יכול גבר יפני להתגרש מאשתו אם הוא גילה שהיא שמאלית. עד לא מזמן טאיוואן עודדה אנשים שמאליים להפוך להיות ימניים (או לפחות לכתוב ביד ימין). האסקימואים האמינו שהשמאליים הם מכשפים ובתרבויות שונות נקשר צד שמאל אל השטן.
עיצוב מכשירים.
ישנה טענה שבשפות הנכתבות משמאל לימין יותר קל לימניים, ובשפות הנכתבות מימין לשמאל כמו עברית וערבית דווקא יותר קל לשמאליים. בסיס הטענה בתקופה שבה לדיו לקח זמן להתייבש ובכתיבה מימין לשמאל ביד ימין הייתה נטייה ליד הכותבת למרוח את הדיו הלח, ולהפך ביד שמאל. אולם, בניגוד לכתב שכולם חייבים לציית לחוקים אחידים בו, ישנם תחומים שבהם ניתן לעצב את המכשור או הנהלים באופן אוניברסלי, אך הדבר הרבה פעמים לא נעשה.
הרבה מהמכשירים שעוצבו במהלך המאה העשרים, כגון עכבר מחשב, פותחני קופסאות ומסורים חשמליים, לא היו קלים לתפעול בידי שמאליים ולא פעם היו גם מסוכנים להם. כתוצאה מכך שמאליים נפגעו יותר מתאונות ביתיות ומתאונות עבודה, בין אם קלות ובין אם קשות.
היו גם רובי סער נפוצים ומקלעים קלים נפוצים שעוצבו תוך התעלמות מהעובדה שעשרה אחוז מהלוחמים הם שמאליים - עיצוב זה פגע לא רק בפרט אלא גם במדינה. בדגמים הראשונים של רובה הסער M-16 חסרה הבליטה שיש היום מאחורי פתח פליטת התרמילים, ורובאי שמאלי שהידק את הרובה לכתף שמאל בעת הירי, נרגם בפניו מתרמילים לוהטים. במרבית הדגמים של רובה הסער AK-47 (קלשניקוב) ובמקלע מאג ידית הדריכה מכאיבה ופוצעת את צדי גופו של מי שהולך עם הנשק תלוי סביב צווארו תוך הצמדתו לצד גופו השמאלי.
איטרים בהלכה היהודית.
בתפיסה ההלכתית קיים הבדל בין איטר יד השולט בעיקר בידו השמאלית, לבין איטר רגל השולט בעיקר ברגלו השמאלית. הדיון ההלכתי נוגע למספר ציווים:
בשאר המצוות המעשיות כגון: קביעת מזוזה, נטילת כוס של ברכה, נטילת לולב, הסיבה בליל הסדר וסדר נטילת הידיים, יש חילוקי דעות אם יש נפקא מינה להאם מקיים המצוה הוא איטר.
ביחס ל-'איטר יד' הוצעו מספר הגדרות לקביעת איטר: רש"י טען שהדבר מוגדר על ידי היד החזקה יותר; כאשר הרא"ש ואחרים פירשו שיד חזקה אין הכוונה שכוחה רב יותר, אלא שהאדם מבצע ביד זו את רוב הפעולות היום-יומיות. בשולחן ערוך נכתב שפעולת הכתיבה היא המגדירה את היד השלטת, כך שאדם הכותב בידו הימנית, אף אם רוב הפעולות בידו השמאלית, לא מוגדר על ידי ההלכה כאיטר,