רוב בני באך מן הדורות הראשונים עסקו בעיקר בנגינה, ואילו הלחנה נותרה כעיסוק שולי ברקע, בעיקר של אותם בני משפחה שנדרשו לספק מוזיקה חדשה. מסיבה זו כמעט שלא שרדו יצירות, אפילו של הבולטים מבין בני המשפחה באותם דורות, דוגמת יוהאן אמברוסיוס באך (11). הלחנת מוזיקה הייתה בעיקר עסקם של עוגבנים. הלחנה לא נדרשה מחצוצרן חצר כמו יוהאן אמברוסיוס, אך שני בני דודיו, העוגבנים יוהאן כריסטוף באך (13) ויוהאן מיכאל באך (14) היו מלחינים פוריים.
עלייתה וירידתה של המשפחה.
מן המאה ה-16 עלו בני המשפחה בהדרגה ממעמד נחות של נגן נודד ("שפילמאן") לכל הרמות הבכירות בעולם המוזיקלי, בשלושת המעגלים של הפעילות המוזיקלית בתקופה – חצר, עיר וכנסייה. הם היו מוזיקאי חצר, קונצרטמייסטרים וקפלמייסטרים בחצרות, חלילני עיר או מנהלי המוזיקה בערים, עוגבנים או קנטורים בכנסיות.
בראשית המאה ה-17 הייתה המשפחה כה נפוצה באזור תורינגיה, עד כי השם באך הפך לכינוי נרדף למקצוע "מוזיקאי". במקומות רבים, כמו ארפורט וארנשטאדט, הם החזיקו בכל המשרות העיקריות, ולעיתים קרובות עברו משרות בירושה מדור לדור.
לקראת אמצע המאה ה-18 חלו שינויים חברתיים, שהשפיעו על מבנה הפעילות המוזיקלית בכל אחד משלשת המעגלים. הירושה הכמעט אוטומטית הפכה לנדירה יותר ויותר. המוסדות שהביאו ליצירת מעמד של מוזיקאים המאורגנים כגילדה החלו להתפורר, ומקור פרנסתם של בני המשפחה החל להיעלם. יתרה מזו, בניהם של בני משפחת באך שהגיעו למעמד הביניים, זכו לקבל השכלה רחבה יותר וחיפשו לעצמם הזדמנויות תעסוקה אחרות (כמעט כל בני דור בניו של יוהאן סבסטיאן למדו באוניברסיטאות). אם בעבר לא הייתה לגברים במשפחה חלופה פרט למוזיקה, היה זה אך טבעי שכעת פחות ופחות מהם יבחרו במוזיקה כמקצוע. כמה מהם פנו למקצועות אמנותיים אחרים (בניו של יוהאן לודוויג באך (3/72) היו ציירי חצר, וכך גם יוהאן סבסטיאן, בנו של קרל פיליפ עמנואל באך).
בשנת 1843, כאשר נחשפה האנדרטה לזכרו של יוהאן סבסטיאן באך – שנתרמה על ידי המלחין פליקס מנדלסון – בחזית כנסיית תומאסקירכה בלייפציג, נכח בטקס נציג מוזיקאי יחיד של המשפחה – וילהלם פרידריך ארנסט באך (84) – המוזיקאי האחרון בשושלת בת 250 שנה.
רשימת מוזיקאים ממשפחת באך.
הטבלה שלהלן מונה את המוזיקאים ממשפחת באך. כן מוזכרים ברשימה כמה מאבות השושלת, שלא היו מוזיקאים בעצמם. ספר היוחסין שחיבר יוהאן סבסטיאן באך ציין את בני המשפחה במספרים 1–53, וסימונו זה התקבל בספרות המחקר ככלי עזר, בפרט משום ששמות רבים חוזרים בקרב בני המשפחה. המספרים שאחרי 53 נוספו על ידי חוקרים מאוחרים, בהמשיכם אותה שיטה. המספרים 3/56-62, 68, 69, 70-72 מציינים טעות בספר היוחסין, שחיבר תחת המספר 3 שני אישים שונים (קספר וליפס) ואת צאצאיהם.
בטבלה מוזכרים עוד מספר מוזיקאים בשם באך שפעלו בגרמניה באותן שנים, שלא היו שייכים לענף וכמאר של משפחת באך.
פולקלור.
בשנות ה-50 חיבר הפזמונאי דן אלמגור שיר פרודיה על משפחת באך שנקרא אמא באך. השיר הולחן על ידי פרנק פלג וזכה לביצוע של רביעיית מועדון התיאטרון. על פי אלמגור, אנה מגדלנה באך הייתה זו שחיברה את כל היצירות, אך רשמה אותן על שמות בני המשפחה כדי לשלם פחות מס הכנסה.
דוד הררי (מהנדס)
רבאול
רבאול היא עיירה במחוז בריטניה החדשה המזרחית, שבאי בריטניה החדשה בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה. העיירה הייתה בירת המחוז והיישוב החשוב ביותר בו עד שנהרסה ב-1994 מנשירת אפר געשי במהלך התפרצות געשית באזור. האפר שנפלט בעת ההתפרצות גרם להתמוטטות כ-80% ממבני העיירה. לאחר ההתפרצות עברה הבירה לעיר קוקופו, המרוחקת 20 קילומטר מרבאול.
רבאול שימשה מפקדת גינאה החדשה הגרמנית עד לכיבושה על ידי חבר העמים הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה, אז הפכה לבירת טריטוריית גינאה החדשה - שטח תחת מנדט אוסטרלי - עד 1937. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה רבאול על ידי האימפריה היפנית, והפכה לבסיס הצבאי והימי הראשי של היפנים באזור דרום האוקיינוס השקט.
כיום מהווה רבאול יעד תיירותי חשוב בפפואה גינאה החדשה ובאזור דרום האוקיינוס השקט.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית ולאחריה.
ב-1910 עברה נציגות גרמניה הקולוניאלית לסימפסונהאפן (Simpsonhafen), ביחד עם בית המשפט המחוזי, בית חולים ומתקני מכס ודואר. היישוב החל לצמוח במהירות ושמו שונה לרבאול, שפירושו מנגרובים בשפת הקואנואה המקומית, מכיוון שחלק מהעיירה נבנה על ביצת מנגרובים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה, לבקשת בריטניה, את גינאה החדשה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נמסר השטח לאוסטרליה ב-1920 כחלק ממנדט חבר הלאומים, ורבאול הפכה לבירת הטריטוריה החדשה.
ההתפרצות של שנת 1937.
תחת השלטון האוסטרלי התפתחה רבאול למרכז האזורי. אך ב-1937 התפרצו שני הרי הגעש הסמוכים לעיירה, וולקן וטבורבור. העיירה כוסתה באפר, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור התבהר לאוסטרלים שהיפנים עתידים לתקוף גם את רבאול. לכן פונו כל הנשים והילדים מהעיירה בדצמבר 1941. היפנים החלו להפציץ את רבאול בינואר 1942, וב-23 בינואר החל קרב רבאול עם נחיתת אלפי נחתים יפנים בעיירה.
במהלך תקופת שלטונם פיתחו היפנים את רבאול לבסיס צבאי חזק יותר ממה שהקימו האוסטרלים, ולכך עתידה הייתה להיות השפעה על העיירה בתקופה שלאחר המלחמה. הצבא היפני הקיסרי הקים בעיירה מערכת מנהרות באורך קילומטרים כהגנה מפני מטוסי בעלות הברית שהחלו לתקוף את האי מיד לאחר כיבושו. ב-1943 הגיע מספר החיילים היפנים ברבאול לכ-110,000 חיילים, והצבא היפני אף הקים בתי בושת בעיירה שנועדו לספק את צורכיהם.
ב-18 באפריל 1943, הופל מטוסו של אדמירל איסורוקו יממוטו, אדריכל ההתקפה על פרל הארבור, מעל האי בוגנוויל לאחר שהמריא מרבאול. מפענחי הצפנים של המודיעין האמריקאי יירטו תשדורת יפנית שהכילה את פרטי הטיסה של יממוטו, ו-18 מטוסי P-38 לייטנינג המריאו מגוודלקנל והפילו את מטוסו ואת מלוויו.
במהלך המלחמה החליטו בעלות הברית שלא לכבוש את רבאול אלא לנתק אותה באמצעות הקמת בסיסי אוויר וצי באיים שמסביב לה. לאחר שנותק מקווי האספקה בשל התקפות אוויריות תכופות הפך הבסיס ברבאול לחסר תועלת. היפנים החזיקו ברבאול עד כניעתם ב-15 באוגוסט 1945.
ההתפרצות של שנת 1994.
בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בשנית, וזרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים. שדה התעופה המקומי והעיירה כולה כוסו באפר געשי. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית לקוקופו הסמוכה. למרות זאת ממשיכה הבנייה באזורי הסיכון ברבאול.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות ובטבורבור מתרחשות לעיתים התפרצויות קטנות היקף. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
לרבאול מפרץ כמעט-מעגלי לחלוטין והוא אחד מהמעגנים הטובים בדרום האוקיינוס השקט לספינות משא. השימוש במפרץ זה היה אחד הגורמים שהביאו את האימפריה היפנית לכבוש את העיירה ב-1942.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1878]
פריס, טקסס (סרט)
כופר (סרט)
כופר (באנגלית: Ransom) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רון הווארד, אודות זוג הורים המנסים להתמודד עם חטיפת בנם. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת מל גיבסון, רנה רוסו, דלרוי לינדו, גארי סיניז, לייב שרייבר, דוני וולברג, לילי טיילור, אוון הנדלר ובראוולי נולטי. הסרט זכה להצלחה רבה ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה על תפקידו של גיבסון. הסרט מבוסס על הסרטים "Ransom!" ו"High and Low".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 בנובמבר 1996, ובישראל ב-10 בינואר 1997.
עלילת הסרט.
במהלך יריד מדעים שאליו מגיע טום מאלן (מל גיבסון), בנו שון (בראוולי נולטי) נחטף. לאחר מספר שעות טום מקבל דואר אלקטרוני שבו מפורטת בקשת כופר של שני מיליון דולרים תמורת שון. טום, בעליה של חברת תעופה ובעצמו טייס קרב בחיל האוויר האמריקני לשעבר שלחם במלחמת וייטנאם, ואשתו קייט (רנה רוסו) מחליטים לדווח על האירוע ל-FBI למרות הסכנות. סוכני הבולשת, בפיקוד לוני הוקינס, מקימים בביתם מרכז פיקוד ושליטה ומנחים אותם כיצד לשוחח עם החוטפים.
האחראי על החטיפה הוא השוטר ג'ימי שאכר (גארי סיניז). ג'ימי מנחה את טום להיכן לבוא עם הכופר. במהלך העברת הכופר, צוות ה-FBI- מתערבים והורגים את שליחו של ג'ימי. בעקבות זאת, טום מחליט לשנות גישה ובמקום לתת את הכופר לחוטפים הוא מכריז שמי שיביא את החוטפים אליו יקבל את סכום הכופר.