הופעותיה של ביאטריס האריסון עם זמירים היוו נושא לשיר "שידורי הזמיר" מאת רוברט סקסטון, שזכה בפרס "האגודה לשימור זכרם של קיטס ושלי". ו-
דוד צבי מילר
דוד צבי (היינריך) מילר (David Heinrich Müller; 6 ביולי 1846 – 21 בדצמבר 1912), היה פרופסור מן המניין לאפיגראפיה שמית באוניברסיטת וינה. התמחה בתרבות ערב ובלשונות קדם. היה מומחה באשורולוגיה, לימד לשונות אלו באוניברסיטה הווינאית. תרגם את חוקי חמורבי לעברית והשווה אותם לחוקי התורה ולחוקי רומא העתיקה; חקר ואיזן את מבנה השירה המקראית ופענח את חוקיה ומשפטיה. היה מהמורים בבית המדרש לרבנים בווינה.
ביוגרפיה.
דוד הירש מילר נולד בבוצ'אץ' שבגליציה לאברהם, והיה בן דודה של אסתר, אמו של הסופר ש"י עגנון.
מילר נודע בילדותו כעילוי, ולכן אחד מגבירי קולומיאה, חסיד קוסובאי לקחו כחתן לבִתו איטה. בקולומיאה התוודע לחוברות "השחר" של פרץ סמולנסקין ולספרות ההשכלה. על פי המסופר, כשהתברר לגביר כי חתנו לא מסתפק בלימודי קודש ולומד גם דקדוק גרמני, אילץ הגביר את מילר לתת גט לאשתו וגירשו מהעיר.
מילר נסע לצ'רנוביץ אל חברו ישראל הלוי טלר. בהגיעו כבר היה בעל השכלה כללית רחבה. כעבור זמן מה בצ'רנוביץ עברו השלושה (טלר, מילר ובן-הדוד שווארץ) לבית המדרש לרבנים בברסלאו בניהולו של זכריה פרנקל. אולם הלימודים בבית המדרש לא סיפקו אותו, והוא עבר ללמוד באוניברסיטה.
למד באוניברסיטאות וינה, שטרסבורג ולייפציג, והתמחה בבלשנות שמית. מוריו היו תיאודור נלדקה, מהבולטים שבחוקרים המזרח-גרמנים בסוף המאה ה-19, והיינריך פליישר (Heinrich Leberecht Fleischer). מילר הצטרף לחבורת חוקרים מצומצמת החוקרת את לשונות ערב הדרומית.
עד לשנת 1900 ביקר אדוארד גלזר ארבע פעמים בתימן לתקופות שונות. כתוצאה מביקורים אלו כתב גלזר ב-1890 לברון הירש והציע לו ליישב יהודים בתימן. בנוסף, הביא גלזר לאירופה חומר אפיגראפי רב. מאחר שכמות החוקרים האירופאים ששלטו בתימנית ובניבים המדוברים בדרום חצי האי ערב הייתה קטנה, עמד החומר שהביא גלזר, כמו חומרים שהביאו חוקרים אחרים, לרשות מילר במחקריו. מילר התבלט בשפע חיבורים, מחקרים ומאמרים שכתב ורכש לו שם מקצועי. על סמך מוניטין אלו הוזמן מילר להיות מורה לערבית של הנסיך רודולף.
בזכות הישגיו ומחקריו, נאלצה אוניברסיטת וינה למנות את מילר לפרופסור מן המניין; במינוי זה כמעט שלא זכו יהודים באותה עת, ורובם, להבדיל ממילר, נאלצו להתנצר או להתכחש למוצאם על מנת לזכות במינוי הנכסף.
במקביל להמתמחותו במזרחנות, נשאר מילר פעיל בתחום ההשכלה העברית. בהגיעו לווינה יזם פגישה עם סמולנסקין, שאותו הכיר רק מתוך קריאת מאמריו ומהתכתבות, ונשאר בקשר חברי עִמו עד פטירתו של האחרון בחוסר-כול ב-1885. לאחר פטירתו של סמולנסקין מילר ארגן מגבית כספית להבטחת קיומה של משפחתו.
אחד ממאמריו החשובים של מילר, שהתפרסם ב"השחר", כלל ביקורת חריפה על ספרו של שלמה בובר על הפסיקתא. עיקר הביקורת נסבה על כך שבובר העלים את מקור המידע שלו לרוב דבריו, הלא הם דברי יום-טוב ליפמן צונץ בספר הדרשות שלו. ביקורת זו אושרה מאוחר יותר על ידי אייזיק הירש וייס.
במהלך השנים הוכר מילר כמומחה לחקר ערב הדרומית, וככזה טיפל הן במימון המשלחות המדעיות והן בעיבוד תוצאות סיורים מדעיים אלה. במקביל עסק בחקר ארץ ישראל וסייע בהוצאת הספר המדעי על הנגב, ארץ ישראל הדרומית ועבר הירדן של החוקר האוסטרי-צ'כי אלואיס מוסיל "סֶלַע ערב" ("Arabia Patraea").
כאשר באוקטובר 1893 נפתח בית המדרש לרבנים בווינה, החל מילר, במקביל לעבודתו באוניברסיטה ובנוסף למחקריו, ללמד בסמינר את מקצועות העברית. מתלמידיו: מיכאל ברקוביץ, מחנך ועיתונאי מראשוני התנועה הציונית, ואביגדור אפטוביצר ושמואל קרויס, אשר הפכו מאוחר יותר למורים לצדו.
במקביל למחקרי המקרא, עיבד מילר את המילון המקראי ("Hebräisches und aramäisches Wörterbuch über das alte Testament") של וילהלם גזניוס בתקופה שאחרי פטירתו של גזניוס ועד שפרנץ בוהל נטל על עצמו את עריכתו.
אחד הגילויים החשובים שגילה מילר הוא נושא התקבולת בדברי הנביאים. כדוגמה - :
ניתן להמשיך ולהקביל פסוקים ו- עם ו-, וכן פסוקים יג–טו, בהקבלה לפסוקים א–ג ב.
תגליתו זו של מילר גרמה לתקיפתו על ידי מלומדים נוצרים, שראו את מחקר התנ"ך כתחום תאולוגי נוצרי. במקביל יצאו מלומדים יהודים, ובראשם דוד קויפמן, להגנתו.
מילר הוציא במהדורה מדעית את חוקי חמורבי, ואף הוסיף תרגום עברי, מותאם לרוח המקרא. ספר זה היה סימוכין לסתירת הטיעון של פרידריך דליטש בוויכוח על נושא "בבל וביבל".
דליטש, וחוקרים אחרים בעקבותיו, טענו כי המקור לנוסח הכתוב בתנ"ך הוא ספרות אשור ובבל, מילר הראה את השוני התרבותי העצום שבין עולם המקרא וספרות ארצות מסופוטמיה.
הקיסר פרנץ יוזף הראשון העניק לו תואר אצולה.
עגנון, שהיה קרוב משפחתו, ביקר אצל מילר בהיותו בווינה בשנת 1908. בסיפורו האוטוביוגרפי "חמדת" מספר עגנון על פגישתו זו: "...שבווינא היה דר קרובו של חמדת, חכם גדול ומפורסם שכל גליציה הייתה משתבחת בו, ...אותו חכם ר' דוד צבי מילר...". הוא מספר שם את סיפור גירושיו של מילר ומוסיף שמילר ניסה להניאו מלעלות לארץ ישראל והבטיח לו תמיכה בלימודיו באוניברסיטה בווינה.
מילר נפטר בווינה.
דוד צבי (היינריך) מילר
גרהרד רוזה
גרהרד רוזה (בגרמנית: Gerhard Rose; 30 בנובמבר 1896 - 13 בינואר 1992) היה מומחה גרמני לרפואה טרופית שנאשם במשפט הרופאים בגרמניה על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
רוזה נולד בדנציג שבגרמניה (כיום גדנסק שבפולין). הוא למד באוניברסיטת ברסלאו ובאוניברסיטת הומבולדט שבברלין.
לאחר שסיים את לימודיו עבד במכון של רוברט קוך ובאוניברסיטת היידלברג. בין השנים 1929-1936 עבד בסין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל הרפואה בלופטוואפה בדרגת בריגדיר גנרל. בזמן המלחמה ערך ניסויים על אסירים במחנה הריכוז דכאו ובוכנוואלד באמצעות הדבקה בטיפוס הבהרות ובמלריה. הוא קיווה שיצליח להקים משרת מחקר בארצות הברית, אך נעצר כשהמלחמה הסתיימה.
במשפט הרופאים בגרמניה נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. הוא נידון למאסר עולם, אך מאסרו קוצר לאחר מכן ל-12 שנים. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1955.
הפנטזיה של הל
הפנטזיה של הל (אנגלית: Shallow Hal) הוא סרט קומי רומנטי משנת 2001, בכיכובם של גווינת' פאלטרו, ג'ק בלאק וג'ייסון אלכסנדר. במאי הסרט הם האחים פיטר ובובי פארלי והוא צולם בעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית ובסביבותיה, כמו גם בערים סטרן והולדן שבמסצ'וסטס
האחים פארלי הודו כי הסרט היה מעט שונה מהקומדיות הקודמות שלהם, אך כמו כל הקומדיות שלהם הם אוהבים שהקהל חש בקשר לכל אחת מהדמויות. 'הפנטזיה של הל' הוא סרט אמוציונלי יותר והמפיקים השקיעו זמן רב בוודאם שלא תיווצר "בדיחה שמנה", אלא כזו שמכילה מסר עמוק. הם רצו שזה יהיה מסר בדבר הצורך לראות את היופי הפנימי בכל אדם.
עלילת הסרט.
הל לארסון (מגולם על ידי ג'ק בלאק) וחברו הטוב מאוריציו וילסון (מגולם על ידי ג'ייסון אלכסנדר) מבלים את זמנם הפנוי בחיזור אחר נשים היפהפיות, מנסים להתנהג בקוליות כשהם בסביבתן, אבל רוב הנשים מפרשות התנהגות זאת כמגעילה ולא מעוניינות בשום קשר איתם. שותפיו לעבודה של הל מאשימים אותו בהיותו רדוד ומתעניין רק בהופעתן החיצונית. ביום רגיל כשהל בדרכו לעבודה הוא נתקע במעלית עם המאמן האמריקאי אנתוני רובינס, ומשוחח עם טוני על חייו. רובינס, שמבין את מצבו של הל, מהפנט אותו וגורם לו לראות את יופין הפנימי של הנשים ולא לשים לב למראן הפיזי. הל מתחיל להימשך ולצאת עם נשים שמנות, מכיוון שרובינס היפנט אותו להימשך לאופיין. לבסוף מתאהב הל ברוזמארי (מגולמת על ידי גווינת' פאלטרו), אישה שהוא חושב שנראית רזה ויפהפייה, בעלת אופי נפלא, אך במציאות היא שמנה מאוד. הוא מרבה להחמיא לה על יופייה ובתחילה היא חושבת שהוא לועג לה, אבל לבסוף היא מבינה שרגשותיו כלפיה אמיתיים.