אחרי שסיים את הגימנסיה ב-1886 התחיל לעבוד אצל סימון האואר (Simon Hauer) שעסק ביבוא ויצוא. אחרי שלמד את המקצוע עבד אצל סמואל מונטגיו (Samuel Montague), בנקאי בלונדון. לאחר מכן בפריס עבור בנק רוסי לסחר חוץ בין 1890 ל-1891. ב-1895, בהיותו בארצות הברית, נשא לאישה את נינה לב (Nina Loeb) בתו של סלומון לב (Salomon Loeb) מייסד בנק ההשקעות הניו יורקי קון, לב ושות' (Kuhn, Loeb &amp; Co). בזמן שאחיו מקס ניהל את הבנק בגרמניה היגרו הוא ואחיו פליקס לניו יורק ונעשו שותפים בבנק קון, לב ושות'. פאול נשאר שותף בעסק המשפחתי בהמבורג אבל נעשה אזרח ארצות הברית ב-1911.
ב-1910 הוא נבחר כמנהל חברת ולס פרגו (Wells Fargo &amp; Company).
בנק פדרלי.
פאול ורבורג העלה את הרעיון לייסד בנק מרכזי אמריקאי פרטי (Federal Reserve Bank) על פי הדוגמה הגרמנית. ב-1907 הוא פרסם הצעה לרפורמה בשוק ההון בשם תוכנית לבנק מרכזי מותאם (A Plan for a Modified Central Bank). שוק הכספים האמריקאי, שסבל באותה תקופה ממשברי נזילות כספית משום שהמערכת הבנקאית הייתה כבולה למחזור כספי קשיח שלא היה יכול לענות על הצרכים המשתנים. השיטה האמריקאית - ביזור הרזרבות והוצאת שטרות מן המחזור - הייתה גרועה לדעתו. השיטה שהציע הייתה מבוססת על דוקטרינת "שטרות אמיתיים" שדגלה בכך שאספקת הכסף תשתנה בהתאם לדרישות העסקים בכל עת .
אחרי הפאניקה של 1907 הייתה להצעתו משמעות אקטואלית חדשה.
מאמציו לגרום לשינוי בנושא זה נשאו פרי ב-1913 עם הקמתו של הבנק הפדרלי. ב-1914 הוא נבחר להיות היושב ראש הראשון של מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב על ידי הנשיא וודרו וילסון ונשאר בתפקיד זה עד 1918.
אחרי מלחמת העולם הראשונה.
ורבורג הגיש את התפטרותו ביוני 1918 אחרי שארצות הברית נכנסה למלחמה נגד גרמניה. התפטרותו התקבלה משום שאחיו מקס מונה להיות יועצו של הקיסר וילהלם השני. אחרי המלחמה ייצג מקס ורבורג את גרמניה בדיונים על חוזה ורסאי ופאול ורבורג ייצג את ארצות הברית.
ורבורג מונה למנהל המועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations) מהקמתה ב-1921 ונשאר בתפקיד זה עד מותו. מ-1921 עד 1926 היה ורבורג חבר במועצה המייעצת של הבנק הפדרלי בתואר נשיא המועצה המייעצת. כמו כן היה מנהל המכון לכלכלה (l'Institute of Economics) שהוקם ב-1922. כשהמכון התמזג עם מכון ברוקינגס (Brookings Institution) ב-1927 הוא נעשה נאמן של האחרון עד מותו.
מ-1921 עד 1929 ארגן ורבורג שלוש חברות נאמנות מן הגדולות ביותר בארצות הברית: the International Acceptance Bank – בנק האישורים הגדול בעולם, חברת סרטי הצילום אגפא אנסקו (Agfa Ansco Film Corporation) שהיה לה מטה בבלגיה וחברת אי גה פארבן. גם חברת וסטינגהאוז היא אחת מיצירותיו
ורבורג הדגיש ממרס 1929 את הסכנות שבספקולציות פראיות בבורסה האמריקאית שהיו בין הגורמים למשבר הכלכלי הגדול.
הוא עודד שיתוף פעולה תרבותי בין אמריקה לגרמניה כשהוא תומך ב Carl Schurz Memorial Foundation ב-1930 והיה הגזבר שלה ממאי 1930 עד מותו. כמו כן תרם סכומים משמעותיים לספריית ורבורג בהמבורג שנוסדה על ידי משפחתו ותרם לאוניברסיטת היידלברג אולם הידוע בשמו בית אמריקה. הוא תרם גם תרומות נדיבות לאקדמיה למדעי החברה בברלין.
חברת אי גה פארבן שאותה עזר להקים ייצרה באחת מחברות הבת שלה את הגז ציקלון בה בו השתמשו להמתת יהודים במחנות הריכוז.
בנו ג'יימס ורבורג היה יועץ כספי לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
יצחק ישראלס
יצחק לזרוס ישראלס (הולנדית: Isaac Lazarus Israëls; 3 בפברואר 1865, אמסטרדם - 7 באוקטובר 1934, האג) היה צייר הולנדי יהודי. בנו של הצייר יוסף ישראלס.
ביוגרפיה.
ישראלס התעניין בציור כבר בילדות, והראה כישרון מגיל צעיר. הוא למד בשנים 1878-1880 באקדמיה בהאג. בשנת 1881, כשהיה בן 16, הוא מכר ציור בטרם סיים אותו לאמן והאספן הנדריק וילם מסדאך. עבודתו של ישראלס בתקופה זו הציגה יכולות טכניים מעבר לגילו ועומק פסיכולוגי. הוא התמקד בדיוקנאות של סבתו וידיד משפחה, ובציורים בנושאי תמרונים צבאיים שסיקרנו אותו.
בשנת 1882 הופיע לראשונה בסלון האמנים (Salon des Artistes Français) בפריז, עם ציורו "קבורה צבאית" ובו חיילים הנאספים סביב קבר פתוח ביום סתווי. על אף ההשוואות לציור הקבורה של גוסטב קורבה, ישראלס השתמש בקומפוזיציה זהירה יותר הנשענת על הרנסאנס האיטלקי. לאחר הבכורה המוצלחת, זכה ישראלס בשנת 1885 לאזכור מכובד על ציורו "המתנדבים יוצאים אל המושבות", ציור נוסף עם סצנה צבאית על רקע הרציפים ברוטרדם.
בין השנים 1886-1908 התגורר ישראלס באמסטרדם, שם נרשם לאקדמיה לאמנות במטרה להשלים את לימודיו, אולם נשאר בה רק במשך שנה אחת. ישראלס הרבה לבלות את הקיץ עם אביו בסכוונינגן, והתעניין ביחסי האור המשתנים בין השמש לים. בתקופה זו הרבה לצייר סצינות חוף ים צבעוניות.
בין השנים 1903-1923 שהה ועבד בעיקר בפריז ובלונדון. בפריז הושפע רבות מאדגר דגה ואנרי דה טולוז-לוטרק והחל לצייר את האוכלוסייה הפריזאית בפארקים, בתי קפה, קברטים. ואקרובטים בירידים ובקרקס.
בשנים 1913-1915 התגורר בלונדון, שם הרבה לצייר רוכבי סוסים ורקדניות בלט. בשנת 1921 ביקר באי האינדונזי ג'אווה. ובשנת 1923 חזר לבית הוריו בהאג, שם הפך את הסטודיו של אביו למקום העבודה שלו.
בשנת 1928 זכה במדליית זהב בתחרות האמנותית של אולימפיאדת אמסטרדם בקטגוריית הציור.
בניגוד לאביו, לא היו כלל מוטיבים יהודיים בציוריו.
עד למותו בשנת 1934, ישראלס יצר בעיקר ציורים אימפרסיוניסטים בעלי גוונים בהירים בוהקים.
נפטר בהאג ב-7 באוקטובר 1934, כתוצאה מתאונת דרכים שעבר מספר ימים סמוך למותו.
שלמה אורן
שלמה אורן (חבויניק) (נולד בשנת 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שימש מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת אדום ומפקד חטיבת ביסלמ"ח.
ביוגרפיה.
שירות צבאי.
באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב אורן לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד. בהמשך מונה למפקד פלוגה בצנחנים וכסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בהמשך מונה למפקד גדוד שקד. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי. בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת ביסלמ"ח. בשנת 1998 שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום בין השנים 1998–2000. בשנת 2000 מונה למפקד אוגדת איו"ש.
ב-26 באוגוסט 2000 אירעה תקלה מבצעית של ירי דו-צדדי במבצע סימפוניית החיים של יחידת דובדבן. האירוע התרחש בעת ניסיון למעצרו של המחבל מחמוד אבו הנוד, מי שהיה מוגדר אז כמבוקש מספר 1 בגדה המערבית והשתייך לזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם. במהלך המבצע שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה שחבריהם ששכבו על גג באזור המבצע הם למעשה מחבלים וירו בהם למוות. בעקבות הכשל המבצעי הוחלט להשעות את היחידה זמנית מפעילות מבצעית ומפקדה מיקי אדלשטיין התפטר מתפקידו. אורן עצמו ביקש לסיים את תפקידו. הרמטכ"ל, שאול מופז מינה ועדת חקירה בראשות האלוף שי אביטל שקבעה כי מפקד פיקוד המרכז דאז, יצחק איתן היה צריך לגלות מעורבות רבה יותר בשלב תכנון המבצע והיה צריך לחנוך את מפקד האוגדה, אורן. עם זאת הפרקליט הצבאי הראשי, מנחם פינקלשטיין, החליט כי לא יועמדו לדין פלילי מפקדים וחיילים על מעורבותם בתאונה.
במאי 2001 מונה אורן לראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה. ביוני 2002 עמד בראש וועדה שהמליצה שנשים ישרתו כלוחמות אך לא בחי"ר ובשריון. בהמשך שימש כנספח צה"ל במזרח הרחוק. לאחר מכן השתחרר מצה"ל.
קריירה אזרחית.
בפברואר 2007 מונה למנכ"ל של התאחדות הקבלנים החדשה שפרשה מהתאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
בנובמבר 2009 מונה אורן לסמנכ"ל מינהל וארגון ברשות שדות התעופה. במאי 2012 התפטר מתפקידו.
השכלה וחיים פרטיים.
אורן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה .
וילפריד מלרס
וילפריד מלרס (באנגלית: Wilfrid Mellers; 26 באפריל 1914 - 17 במאי 2008) היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין בריטי. נודע כמי שניתח לראשונה באופן רציני מוזיקת רוק כמוזיקה אמנותית מודרנית ובפרט את המוזיקה של הביטלס ושל בוב דילן. את לנון-מקרטני כינה "כותבי השירים הטובים ביותר מאז שוברט".
תולדות חייו.
מלרס נולד בווריקשייר ולמד אנגלית ומוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. החל מ-1936 כתב ביקורות מוזיקה לרבעון "Scrutiny" אותו ערך ידידו פרנק ריימונד ליוויס. בין 1942 ל-1948 היה מלרס חבר בצוות העריכה של כתב העת.