בתחילת אוגוסט 2015 נעצר אטינגר, ולאחר כשבוע חתם שר הביטחון משה יעלון על צו מעצר מנהלי נגדו לחצי שנה, על בסיס מסמכים חסויים של השב"כ, שהעריכו כי אם לא ישהה במעצר ימשיך אטינגר בפעילויות להגשמת חזונו. הרקע למעצר היה הפיגוע בדומא ביולי 2015, הצתת כנסיית הלחם והדגים ביוני 2015, ופעילות תג מחיר נוספות באותה תקופה. גורמי ביטחון ייחסו לאטינגר הפצת אידאולוגיה שגיבש ואף קשר לארגון הטרור המכונה "המרד", השואף לדברי אותם גורמים לערער את קיומה של מדינת ישראל כדי להקים מדינת הלכה וכן את בית המקדש השלישי, באמצעות פעולות פרובוקטיביות שיביאו לדיון ציבורי בנושאים רגישים, כדוגמת היחס בין התורה לדמוקרטיה, יחסי דתיים-חילוניים בישראל ויחסי יהדות-נצרות. אטינגר טען שלא היה מעורב במעשים אלימים וש"מדובר במעצר פוליטי שנועד לרצות את דעת הקהל בארץ ובעולם".
אטינגר נכלא תחילה בכלא איילון, וכעבור זמן קצר הועבר לצינוק בכלא אשל בבאר שבע. באוקטובר 2015 פתח בשביתת רעב במחאה על שלילת זכותו לשיחות טלפון, ובינואר 2016 פתח בשנית בשביתת רעב, במחאה על הארכת מעצרו המנהלי. בפברואר 2016 הוארך מעצרו בארבעה חודשים נוספים. במהלך המעצר נולד בנו הבכור. אטינגר לא השתתף בברית המילה, בשל התנגדות השב"כ. ביוני 2016 שוחרר ממעצר מנהלי, אך הוטלו עליו מגבלות של מעצר בית לילי, איסור כניסה ליהודה ושומרון, ירושלים ויד בנימין, וכן נאסר עליו ליצור קשר עם רשימה של 92 אנשים. במהלך מעצרו המנהלי לא התגבשה נגד אטינגר תשתית ראייתית, ולא הוגש נגדו כתב אישום.
פעילות מאז 2016.
בשנת 2016 הוציאו חבריו של אטינגר חוברת עם שיריו בשם "שירת הרוח" ובה שירים שנכתבו בעת מעצרו. לאחר שחרורו פרסם באתר "הקול היהודי" את סיפור מעצרו.
בשנת 2017 נבחר כחבר מועצה בתנועת דרך חיים בראשות הרב יצחק גינזבורג, וכראש תא ההסברה של התנועה.
בשנים האחרונות חבר לחוקר הימין הקיצוני עידן ירון בהקמת המיזם "מתקדמים ביחד", שנועד
ביום הכשרות לנוער הגבעות שנערך באוגוסט 2021 אמר אטינגר: "אם ויתרתי על חלק קטן מארץ ישראל אין לי את הצורה של יהודי. צריך להתמודד עם בעיה מאוד קשה של ערבים, הם רוצים את כל ארץ ישראל. צריך להתיישב בשכם ולהיות מוכן להתעמת."
חיים אישיים.
אטינגר נשוי למוריה ולהם שלשה ילדים.
אליעזר ליפמן פרינץ
רבי אליעזר ליפמן פיליפ פרינץ (רא"ל פרינץ, ט"ו באדר תקצ"ה, 16 במרץ 1835, ארנהם - י"ג בחשון תרע"ו, 21 באוקטובר 1915, פרנקפורט דמיין) היה איש ספר ביבליוגרף ואספן ספרים, כתב מאמרים רבים ופירושים תורניים, וכן ההדיר והוציא לאור ספרי קודש.
ביוגרפיה.
אליעזר ליפמן פרינץ נולד בט"ו באדר תקצ"ה (16 במרץ 1835) לרבי רפאל ומעהרלא בארנהם שבהולנד. הוא למד אצל חכמי עירו רבי יואל פרנקפורט ובנו רבי נפתלי. חלק מזמנו הקדיש לסייע לאביו ולסבו אברהם אליעזר במסחר בשטיחים ובדים.
בי"ז בתשרי תרי"ז (16 באוקטובר 1856) נישא להנרייטה יעקבזון להם נולדו שמונה ילדים.
בשנת תרל"ו (1876) עבר עם משפחתו לגור באמשטרדם, שם נבחר לכהן בראשות חברת "פקידים ואמרכלים" שפעלה למען היישוב היהודי בארץ ישראל. בשבתו באמשטרדם שימש כמוהל. ברשותו עמדה ספרייה בת אלפי ספרים.
לאחר שנפטרה אשתו עבר לגור בפרנקפורט דמיין, שם נישא שנית לשרה לאב. להם נולדו שלש בנות ובן אחד. שם הוא הקים ארגון "חבורת מוהלים". לאחר שנפטרה אשתו השנייה בפרנקפורט דמיין נישא בשלישית ליעני עפשטין.
רא"ל סייע למדפיסי הש"ס דפוס וילנא, וב"אחרית דבר" שבסוף התלמוד בבלי נכתב לו הבעת תודה "לכבוד הרה"ג השוע הנדיב מוהר"ר אליעזר ליפמן פרינס מאמשטרדם".
נפטר בי"ג בחשון תרע"ו (21 באוקטובר 1915) בפרנקפורט דמיין, ונקבר במיידרברג () שבאמסטרדם.
נכדתו, ג'ני ברויאר, הייתה אשתו של ד"ר יצחק ברויאר.
לאחר פטירתו העלה נכדו ר' משולם אליעזר פרינץ מלונדון את ספריתו, שכללה כ-8000 כותרים בהם כרכים נדירים ועתיקים, לירושלים לבית המדרש למורים מזרחי שברחוב הלל.
עבודתו הספרותית.
בשנת תר"ס הדפיס בברלין את ספר תשלום אבודרהם על פי כתב יד עם הגהות והערות שכתב.
בשנת תר"ע הדפיס בפרנקפורט את הספר סדר ברכות של רבי יחיאל מוראפטשיק.
קונטרס דמשק אליעזר, בתוך סידור "אוצר התפילות", נדפס לראשונה בווילנא תרע"ה.
רא"ל עסק רבות בכתיבת חידושים והגהות. הגהותיו למסכת חולין נדפסו בתלמוד בבלי דפוס וילנא (סמוך לפירוש המשניות להרמב"ם).
את חידושיו פרסם בעברית גרמנית והולנדית, בין היתר בכתבי העת התורניים תל תלפיות, כנסת חכמי ישראל, יגדיל תורה, וילקט יוסף, דער איזראעליט, Israelietische Letterbode, Weekblad voor Israelietische Huisgezinnen.
השלים את פירוש מאיר נתיב שכתב מחותנו רבי מאיר להמן למסכת אבות (פרקים ה-ו), שנפטר באמצע העבודה.
כתב גם הערות לפירוש הרמב"ן לתורה ולסידור עבודת ישראל.
הגהותיו ומאמריו הודפסו תחת השם "פרנס לדורות – הגהות ומאמרות".
אליעזר ליפמן פיליפ פרינץ
אליעזר פרינץ
מיקי שחר
משה (מיקי) שחר (סווט) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 399, חטיבת שריון במילואים.
ביוגרפיה.
אביו של מיקי, צבי סווט, לחם במסגרת הקומנדו הבריטי, ובפטרול באיטליה עלה על מוקש ואיבד את שתי רגליו. בהמשך לחם בשורות הלח"י נגד הבריטים על אף נכותו, ובמלחמת העצמאות היה קמב"צ בחטיבה 8.
שחר הוא בוגר בית הספר הריאלי והפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון, בהמשך עבר קורס קצינים ושימש בשורת תפקידי פיקוד בחיל השריון. במלחמת יום הכיפורים, היה שחר מ"פ בגדוד 599 בחטיבה 421. ב-9 באוקטובר 1973 במהלך הקרבות על רכס חמוטל, נפגע כמה פעמים, אך הוא המשיך להילחם, ולמרות היותו פצוע קשה הצליח לרכז אליו את שרידי הגדוד ולהובילם לנקודת הפינוי - ואז התרחק עם הטנק הבוער וכיבה אותו. לאחר-מכן נע ברגל לנקודת-הפינוי, ושם איבד את הכרתו. על מעשה זה קיבל שחר את עיטור המופת.
בשנים לאחר המלחמה מונה שחר למג"ד טנקים בחטיבה 656. במלחמת לבנון הראשונה פיקד שחר על חטיבה 399, חטיבת שריון במילואים, בין היתר בקרב סולטאן יעקוב. לאחר המלחמה, עקב הביקורת הרבה על חלקו בקרב סולטאן יעקוב, עזב את הארץ, ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
שני אחיו של מיקי, יאיר ורמי, היו גם הם קציני שריון. במלחמת יום הכיפורים, , שהיה מפקד פלוגה בגדוד 77. לאחר מותו, הוענק לו על פועלו בקרב עיטור המופת. רמי, האח השני, נפצע קשה במהלך הקרבות.
אתרוג קורפו
אתרוג קורפו או אתרוג יווני (ביוונית: Κιτριά) הוא אחד משלושה זנים חומציים מתועדים של המין אתרוג (citrus medica).
עץ האתרוג היווני ופריו קטנים ביחס לזני האתרוג האחרים, וציפת הפרי חמוצה ומעט מרה. ענפי העץ בעלי ניחוח חזק.
יופיו הכללי של הפרי ביחס לזני אתרוג אחרים גרם לכך שבמשך שנים, לפחות מן המחצית השנייה של המאה ה-18, העדיפו רבים לקיים בזן זה דווקא את מצוות נטילת ארבעת המינים משום הידור מצווה, והעובדה שפיטמת הפרי מתקיימת באחוזים גבוהים, לעומת זנים אחרים בהם היא נושרת, דבר המעניק לפרי יופי מיוחד, הקנתה לו מלבד יתרון היופי והידור המצווה, גם יתרון הלכתי משמעותי שכן לפי ההלכה, אם נפל הפיטם או העוקץ בתהליך הקטיפה או לאחריו האתרוג פסול, ויש המקפידים ליטול דווקא אתרוג בעל פיטם.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התחולל סביב זן זה של האתרוג, שגדל באי היווני קורפו, בפארגה , אייה ופרבזה , ושווקו בידי סוחרים מטריאסטה בכל רחבי אירופה, פולמוס רחב היקף ששב והתחדש לאורך השנים, ובמהלכו נאסר השימוש באתרוגים אלו בידי חלק מפוסקי ההלכה מסיבות שונות, ביניהן טענות להיותם מורכבים עם מינים אחרים שאינם אתרוג, וטענות לזיופים שנעשו בידי המשווקים.
בארץ ישראל - פרדס מונטיפיורי, חודש גידול האתרוגים בידי יהודים - הרב יהודה מרגוזה והקהילה הספרדית ביפו, מגרעיניהם של אתרוגים שנשלחו מקורפו לראשון לציון. יבול האתרוגים היפואי שווק לחוץ-לארץ והתחרה באתרוגי אום אל-פחם ששימשו את יהודי ארץ ישראל והתפוצות מאות בשנים. בתקופת הפולמוס פרסם בית הדין של העדה החרדית בירושלים "קול קורא" המעלה את החשש שאתרוגי יפו מורכבים ולכן פסולים וקורא להעדיף את "אתרוגי ארץ ישראל".
אמציה אטלס
אמציה אטלס (נולד ב-1945), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 645, חטיבת שריון במילואים.
ביוגרפיה.
אמציה אטלס נולד בישראל. עם התגייסותו לצה"ל בשנת 1963 התגייס לחיל השריון, בהמשך עבר קורס קצינים ושימש בשורת תפקידי פיקוד בחיל השריון.
במלחמת ששת הימים היה סמ"פ בגדוד 46 בחטיבה 401. ב-5 ביוני 1967, הפלוגה שהייתה הפלוגה היחידה בצה"ל עם טנקי פטון M48A3 עם מנוע דיזל ותותח 105 מ"מ, הובילה את החטיבה ופרצה את מערכי המצרים, תוך שהיא משמידה פלוגת טנקי סטלין כבדים. על מעשה זה קיבל אטלס תעודת הערכה מאלוף ישראל טל.
במלחמת יום כיפור היה אטלס סגן מפקד יחידה 88 - דב לבן, שלחמה תחת פיקוד חטיבה 14 בקרבות בגדה המערבית של תעלת סואץ.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על חטיבה 645, חטיבת שריון במילואים, בין היתר בסיוע לחילוץ הכוחות שהסתבכו בקרב סולטאן יעקוב.
ב-1985 עם שחרורו מצה"ל, פתח אטלס משרד עו"ד בתל אביב.
קמר (עם)
הרפובליקה הדמוקרטית הווייטנאמית
המועצה הלאומית ללשון המלטזית
מלטזית
זאזא פאצ'וליה
משפחת אדאמס
אליסון לונדגרן גריימס
אליסון קייס לונדגרן גריימס (באנגלית: Alison Case Lundergan Grimes; נולדה ב-23 בנובמבר 1978) היא משפטנית אמריקאית. כיהנה כמזכירת המדינה של קנטקי בשנים 2012–2020.
ביוגרפיה.