הר אגברט ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אגברט מלך וסקס, וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
אגברט
סרז' גינסבורג
סרז' גינסבורג (בצרפתית: Serge Gainsbourg, ההיגוי הצרפתי הוא "סרז' גֶנְזְבּוּר") (2 באפריל 1928 - 2 במרץ 1991) היה זמר-יוצר, שאנסונר ומלחין צרפתי יהודי.
רקע משפחתי.
גינסבורג נולד בצרפת בשם לוסיין גינזבורג (Lucien Ginzburg) לאולגה ויוסף גינסבורג, יהודים שהיגרו מרוסיה בעקבות מהפכת אוקטובר 1917.
האב, יליד 1898 בעיר חרקוב, היה פסנתרן שלמד באקדמיה למוזיקה בפטרוגרד ובמוסקבה. הוא הכיר את אשתו, אולגה בסמן, זמרת מצו-סופרן, בעת שהייה בחצי האי קרים. הזוג היגר לצרפת בשנת 1919 דרך איסטנבול ומרסיי, והשתקע בפריז, בה יוסף, כעת ז'וזף, ניגן בקברטים ובברים.
לוסיין היה ילדם הרביעי, ונולד בבית יולדות באיל דה לה סיטה עם אחות תאומה בשם ליליאן. הבן הבכור של המשפחה נפטר בגיל רך ממחלה, והאחות ז'קלין נולדה בשנת 1926. משפחת גינסבורג התאזרחה בצרפת ביוני 1932.
ביוגרפיה.
גינסבורג הושפע עמוקות מהכיבוש הנאצי של צרפת שבמהלכו נאלץ עם משפחתו לשאת טלאי צהוב ולהסתתר.
לאחר המלחמה, בסוף שנות העשרים לחייו, התפרנס כפסנתרן בברים.
קריירת הסולו המוזיקלית שלו דשדשה בשנות החמישים והשישים, והוא העדיף להישאר מאחורי הקלעים ולעסוק בהפקה ובכתיבת שירים לאמנים אחרים. כשאנסונר הרבה לגעת במוטיבים של מוזיקת ג'אז, מוזיקה אפריקאית, פופ וגם רוק.
ב-3 בנובמבר 1951 התחתן עם אליזבת לויצקי, והתגרש ממנה בשנת 1957.
ב-7 בינואר 1964 התחתן בשנית, הפעם עם פרנסואז אנטואנט שממנה נולדו שניים מילדיו.
ב-1965 זכה שירו "Poupée de cire, poupée de son" (בעברית: "בובת שעווה, בובת קש") בתחרות האירוויזיון בביצועה של הזמרת פראנס גל, אשר לה כתב להיטים רבים נוספים.
ב-1966 כתב לה את השיר "Les Sucettes" ("סוכריות על מקל") שמספר כביכול על ילדה שנהנית למצוץ סוכריות על מקל בטעם אניס. גל בת ה-18 שרה את השיר בתמימות מבלי להבין את המילים הדו-משמעיות, המרמזות למין אוראלי. השיר זכה להצלחה רבה, אך אחריו ניתקה גל את קשריה עם גינסבורג.
ב-1968 פגש בבריז'יט בארדו והיה למאהב שלה. כשברדו ביקשה ממנו לכתוב לה את שיר האהבה הטוב ביותר שהוא יכול, הוא כתב בלילה אחד את “Bonnie and Clyde”, ואת "Je t'aime... moi non plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... גם אני לא). הם הקליטו ביחד את השירים, אבל בגלל דרישת בעלה של בארדו נגנזה ההקלטה של "Je t'aime / Moi non plus" (עד ששוחררה ב-1986). לאחר שנפרדו כתב לה גינסבורג במיוחד את השיר "Initials BB" וביסס את מעמדו ככותב מוזיקה אירוטית המאופיינת בתחכום אירוני ומלודי.
ב-1969, במהלך צילומי הסרט "סלוגן", פגש גינסבורג בשחקנית האנגלייה ג'יין בירקין. הם הקליטו יחד גרסה חדשה לשיר הפרובוקטיבי "Je t'aime / Moi non plus", שעוררה שערורייה אך זכתה להצלחה אדירה בכל העולם וגם את הלהיט "69 Année érotique".
על אף שבירקין הייתה בת זוגו של גינסבורג במשך 12 שנים הם מעולם לא נישאו. בתם המשותפת היא הזמרת והשחקנית שארלוט גינסבורג.
ב-1980 נפרדו גינסבורג ובירקין.
בשנות ה-70 וה-80 נעשו אלבומיו של גינסבורג אפלים ושערורייתיים יותר ויותר. לצד אלבומים מוערכים ומתוחכמים כמו "הסיפור של מלודי נלסון" (1971) הוציא גינסבורג ב-1975 את "Rock Around the Bunker", שכלל התייחסויות מודעות לנאצים ולהיטלר וב-1984 הקליט יחד עם בתו שארלוט גינסבורג, את הדואט "Lemon Incest", שהביע גישה אוהדת לגילוי עריות.
גינסבורג, שכתב במשך חייו פסקולים למעל 40 סרטים, נחשב עד היום לאחד מגדולי המלחינים הצרפתיים, והשפעתו ניכרת גם מחוץ לצרפת אצל מוזיקאים אמריקאים ובריטים.
גינסבורג, שנהג לעשן חמש קופסאות סיגריות ג'יטאן ביום, נפטר מהתקפת לב ב־2 במרץ 1991 והוא בן 62 במותו.
בישראל נכתבו מספר גרסאות עבריות לשיריו. המפורסמות מביניהן: "אל תכעסי זה לא אסון" (הלחן של "בובת שעווה, בובת קש") בביצוע "שלישיית גשר הירקון" ו"סיירים" בביצוע להקת הנח"ל. המילים העבריות לשני השירים נכתבו על ידי חיים חפר. בשנת 2010 הוציא שחר אבן צור, בעבר מתופף להקת "מוניקה סקס", אלבום מחווה עם תרגומים לעברית של שיריו של גינסבורג, בתרגומם של ז'ראר וחוה בן חמו.
מאיר אנשל רוטשילד
משה מאיר אנשל רוטשילד (23 בפברואר 1744, פרנקפורט – י"ד בתשרי ה'תקע"ג, 19 בספטמבר 1812) היה איש עסקים ומייסדה של משפחת הבנקאים היהודית, משפחת רוטשילד, שהפכה עם הזמן לאחד מגופי הבנקאות והעסקים המובילים באירופה.
השם "רוטשילד" הפך להיות סמל של עושר מופלג, בשל נכסיה הרבים של המשפחה הענפה, שהגיעה לשיא פריחתה במאה ה-19.
ביוגרפיה.
רוטשילד נולד ברובע היהודי של פרנקפורט, למשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו, משה אנשל רוטשילד , היה צאצא למשפחת האן (Hahn) שישבה בעיר כבר משנת 1530. אביו נפטר כאשר מאיר אמשל היה בן 11, אימו, שונְשֶה לֶשְניש (Schönche Lechnich), נפטרה כאשר היה בן 12. הבית בו התגוררו נבנה על ידי יצחק אלחנן בכרך בשנת 1567, ועוטר בסמל ה"מגן האדום". בעקבות הסמל החל בכרך להשתמש בשם רוטשילד ("מגן אדום"), והסמל הפך לסמלה של המשפחה, וגם לסמלו של בית עסק שהוקם ב-1634, בו סחרו במוצרים קטנים וכן החליפו מטבעות.
ב-29 באוגוסט 1770 נשא רוטשילד לאישה את גיטל שנאפר (1753–1849).
רוטשילד למד בישיבה בעיר פיורדא. כאשר מת אביו הוא נשלח ללמוד את מקצוע הבנקאות בבית השולחני אופנהיימר בהנובר. בשנת 1760 חזר לעירו, החל לעסוק בחלפנות ויסד בית שולחני משלו. בעקבות המוניטין שרכש רוטשילד, בחר בו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר של הסן, לסוכן על ההלוואות שהלווה למלכי אירופה.
בשנת 1785 התרחב העסק הבנקאי של רוטשילד בעקבות המהפכה הצרפתית, כאשר קיבל לידו את התפקיד לקבל את התשלומים מבריטניה תמורת שכירת החיילים הגרמנים. במרוצת הזמן החל הבנק לתת הלוואות בינלאומיות.
רוטשילד זכה למוניטין כאשר בשנת 1806 ברח וילהלם הראשון לדנמרק מפני הצבא הצרפתי; הוא הפקיד אצלו כסף וחפצים בשווי של 600 אלף ליש"ט. המטמון הוחבא בחביות יין במרתפו, והצרפתים לא מצאו דבר. אחרי המלחמה הושב המטמון במלואו למפקיד.
הונה של המשפחה הוערך בכ-400 מיליון ליש"ט, קרוב ל-27 מיליארד ליש"ט בערכי 2019. בניו הקימו עסקים בבירות אירופה. לפני מותו ציווה רוטשילד על בניו שישתתפו כולם במסחר ויתחלקו ברווחים באופן שווה.
רוטשילד קבור בבית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט. היישוב מאיר שפיה קרוי על שמו.
ג'יימס מאיר רוטשילד
הברון ג'יימס (יעקב) מאיר רוטשילד (בצרפתית: Jakob James de Rothschild; 15 במאי 1792 – 15 בנובמבר 1868) היה בנקאי יהודי, מייסד הענף הצרפתי של שושלת רוטשילד. אביו של "הנדיב הידוע" הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
חייו.
יעקב נולד בפרנקפורט שבגרמניה כבנו החמישי והצעיר ביותר של מאיר אנשל רוטשילד, מייסד המשפחה. בשנת 1811 עבר בהוראת אביו לפריז, כדי לשמש שם כמנהל עסקי המשפחה בצרפת, ובשנת 1817 הקים את הסניף הראשון של אימפריית העסקים המשפחתית בפריז ובכך היה למייסד הענף הצרפתי של שושלת רוטשילד. הוא שימש כיועץ כלכלי לשני מלכים צרפתיים, ייעוץ שקנה לו את השם של הבנקאי החזק במדינה כולה. לאחר מלחמות נפוליאון מילאו עסקיו של יעקב תפקיד חשוב בהפיכתה של צרפת לאימפריה תעשייתית, וזאת על ידי מימון הכשרתם והקמתם של מסילות ברזל ואתרי כריית מחצבים. ההון שצבר במסגרת עסקיו העניק לו מקום של כבוד בקרב רשימת האנשים העשירים ביותר בעולם באותה העת.
בשנת 1822 הוכתר יעקב, יחד עם שלושה מאחיו, בתואר ברון מטעם פרנץ השני, שהפך לפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-11 ביולי 1824 התחתן יעקב בפרנקפורט עם בטי סלומון דה רוטשילד (1805–1886), בת-אחיו סלומון מאיר רוטשילד . הנישואין היו חלק ממהלכיו של אבי המשפחה לשמר את הונה של המשפחה בתוך עצמה, מהלכים שבאו לידי ביטוי בשידוך בנות המשפחה לבניו. לשניים נולדו חמישה ילדים:
בשנת 1854 שכר ג'יימס את שירותיו של האדריכל ג'וזף פקסטון כדי שיבנה לו טירה מדרום-מערב לפריז. הטירה הנאו-רנסאנסית, שכינויה "פרייר" (Château de Ferrières), הפכה למשכנה של המשפחה. בשנת 1870, בעת המשא ומתן לאחר מפלת הצרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה, התאכסנו בה הקייזר וילהלם הראשון והקנצלר ביסמרק, שהתגורר בחדרי הברון. הטירה המשיכה לשמש כמשכן המשפחה עד לשנת 1975, שבה הוענק מתחם המגורים המשפחתי כמתנה לאוניברסיטת הסורבון הפריזאית.
באותו זמן יזם ומימן את הקמת בית החולים היהודי הראשון בירושלים, "בית החולים מאיר רוטשילד".
בנוסף לעסקי הבנקאות שהיו ברשותו, רכש ג'יימס בשנת 1868 את אחד מהכרמים יצרני היין הטובים והנחשבים ביותר בצרפת - שאטו לאפיט. הייקב, שממוקם באזור בורדו נמצא בבעלות המשפחה עד לימינו. בנוסף לייקב השקיע ג'יימס הון רב בתרומה לקהילה (בעיקר זו היהודית) ואף הפך לאחד ממנהיגיה של יהדות צרפת.
שלושה חודשים לאחר שרכש את שאטו לאפיט נפטר הברון ג'יימס דה רוטשילד. בניו אלפונס וגוסטב ירשו את אימפריית העסקים שהקים.