ב-10 באוקטובר 2009 חתמו שרי החוץ של טורקיה וארמניה, אהמט דבוטאולו ואדוארד נלבנדיאן, על פרוטוקול על הקמת יחסים דיפלומטיים ועל פרוטוקול לפיתוח יחסים דו צדדיים בציריך שבשווייץ. המסמכים סיפקו הקמת ועדה משותפת של "היסטוריונים עצמאיים" לחקר נושא רצח העם הארמני משנת 1915. החתימה על הפרוטוקולים התעכבה במשך שלוש שעות בגלל חילוקי דעות לגבי ההצהרות הסופיות: הצד הארמני בנאומו רצה להזכיר בעקיפין את רצח העם ב-1915, ואת הצד הטורקי - הסכסוך בנגורנו-קרבאך. כתוצאה מכך, לא נאמו נאומים סופיים. האופוזיציה הארמנית והן האופוזיציה הטורקית התנגדו לחתימת הפרוטוקולים כפי שהוצע, והביעו אי שביעות רצון, בפרט, עם סעיפי ההכרה ההדדית בגבולות ויושרה טריטוריאלית של מדינות אחרות. ב-11 באוקטובר (זמן מוסקבה) באותה שנה הודיעה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון כי ממשלת ארצות הברית תעשה ככל שביכולתה כדי לבסס את ההצלחה שהשיגו טורקיה וארמניה. באותו יום, משרד החוץ של אזרבייג'ן מתח ביקורת על טורקיה בגין חתימת הסכמים מבלי לפתור את הסכסוך בקרבאך. תהליך האשרור של הפרוטוקולים על ידי הפרלמנטים של טורקיה וארמניה הוקפא ללא הגבלת זמן.
בפברואר 2015 משך סרז' סרקזיאן את הפרוטוקולים הארמניים-טורקיים מהאספה הלאומית של ארמניה.
בינואר 2022 התקיימו שיחות לנירמול היחסים בין המדינות. בארמניה נאמר שהם רוצים לכונן יחסים עם טורקיה ולפתוח את הגבול בין המדינות.
אליסה למונייה
אליסה למונייה (בצרפתית: Élisa Lemonnier; 24 במרץ 1805 – 5 ביוני 1865) הייתה פמיניסטית ואשת חינוך צרפתייה.
ביוגרפיה.
מרי-ג'וליין-אליסה גרימייל נולדה בעיירה במחוז טארן למשפחת נוצרים פרוטסטנטים מהאצולה המקומית. אביה נפטר כאשר היא הייתה צעירה והיא גדלה עם אמה וסבתה.
בבית הספר המקומי היא פגשה את בעלה שהיה פרופסור לפילוסופיה ובשנת 1831 הם התחתנו. הזוג הצעיר היה בין תומכי רעיונות של קלוד-אנרי דה סן-סימון והם עסקו בתעמולה של רעיונות שלו בבית הספר. לאחר מספר שנים הם עזבו לבורדו בו שארל למונייה עסק במשפטים ואליסה למונייה הקדישה את עצמה לניהול הבית וגידול ילדים.
לאחר כ-10 שנים בבורדו, בעלה קיבל מינוי בחברת רכבות בבעלות משפחת רוטשילד ומשפחה עברה לפריז. בפריז הם הצטרפו לתומכי סן-סימון ואליסה למונייה הייתה פעלה בתחום זכויות נשים. ביחד עם מספר פעילות נוספות כמו אז'ן ניבוייט (Eugénie Niboyet), פאולין רולנד (Pauline Roland), ז'אן דראוון (Jeanne Deroin) וסוזן וואלקין היא הצטרפה למאבק לתעסוקה הוגנת לנשים.
לאחר אירועי אביב העמים אליסה למונייה הקימה Société de protection maternelle (ארגון להגנת נשים). תוך זמן קצר היא הבינה שנשים לא יכולים להשיג עבודה הולמת בגלל העדר הכשרה מקצועית. היא הקימה בית ספר ראשון בצרפת להשכלה מקצועית לנשים בשנת 1862. בית הספר הוקם בעזרת אלכסנדר דיומא האב ומשפחת רוטשילד. הלימודים היו בתשלום ומשך הלימודים היה שלוש שנים. לאחר הצלחה של הרעיון תוך זמן קצר הוקם בית ספר שני. בתי ספר של אליסה למונייה זכו להצלחה ובשנת 1878 תערוכה העולמית של פריז זכו למשליית זהב. תוך זמן קצר בתי ספר מסוג זה הוקמו במדינות אירופה נוספות.
אליסה למונייה נפטרה בשנת 1860 לאחר מחלה.
אמרז
אמרז בע"מ היא חברה פרטית ישראלית בתעשיית הפלסטיק. החברה ייצרה במהלך השנים שלל מוצרי פלסטיק, ומשנת 2019 היא מתמקדת בייצור בקבוקים לתעשיית המשקאות הקלים.
מנכ"לית החברה החל מיוני 2019 היא ליעד הר־לב, שהחלה את עבודתה בחברה במחלקת מערכות המידע.
היסטוריה.
את החברה לייצור מוצרי פלסטיק, שנקראה G.G.T, הקים בשנת 1938 בדרום תל אביב המהנדס וולף טייכר. בשנת 1948 עבר המפעל לבני ברק. המפעל ייצר חלקי מקררים, צידניות, אריזות מזון ועוד. בשנת 1958 רכשה אמפא 50% מהחברה, ושם החברה שונה ל"אמגט". בשנת 1983 הקימה אמפא את מפעל "אמרז" בבני ברק, שעסק בייצור בקבוקים. בשנת 1986 עבר מפעל אמרז לראשון לציון והפך ליצרן מוביל של בקבוקי פלסטיק. בשנת 1994 רכשה "אמרז" את "אמגט". בשנת 1997 עבר מפעל "אמגט" לאשדוד.
בשנת 2010 נחתם מזכר הבנות למכירת "אמרז" לחברת "קרגל" תמורת 475 מיליון ש"ח, אך בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל.
בסוף שנת 2017 מנתה החברה שמונה מחלקות ייצור, שעסקו במגוון טכנולוגיות לייצור מוצרי פלסטיק. בשנת 2018 החליטה החברה לסגור או למכור חמש מתוך שמונה מחלקות אלה, צעד שהיה כרוך בפיטורי עובדים רבים. אחדים מקווי הייצור, של קופסאות, חמגשיות ומכלי פלסטיק, נמכרו למתחרה, חברת מוצרי שלם מקיסריה.
בתחילת 2018 היו בעלי החברה חברת אמפא (50%), החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (20%), רמי שלו (10%) ובעלי מניות נוספים (20%).
בשנת 2019 החלה החברה בפעילות של העתקת מפעל החברה בראשון לציון לאשדוד.
קונדה
קונדה או קונדה-דורה (באנגלית: Konda) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת על ידי שבט הקונדה-דורה, שגרים במספר מחוזות באודישה ואסאם שבהודו. בשנת 1981 היו לשפה כ-28,000 דוברים אך המספר התמעט עם הזמן וכיום השפה נמצאת בסיכון.
לקונדה-דורה יש שני ניבים: הקונדה-דורה וקובי. הניבים השונים דומים זה לזה ב-83% ושניהם דומים ב-28% לטלוגו. לשפה יש גם מערכת כתיבה ייחודית, שפותחה בסוף המאה ה-20 על ידי הבלשנית ההודית פראסנה סרי, אך למרות זאת רוב דוברי השפה אינם יודעים קרוא וכתוב.
מאנדה (שפה)
מאנדה (באנגלית: Manda) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו. עד לשנת 1964 מוסדות האקדמיה המערביים כלל לא ידעו על קיומה של השפה.
Aviv Geffen
Aviv Geffen הוא האלבום הבינלאומי הראשון של הזמר הישראלי אביב גפן, שיצא ב-19 באוקטובר 2009 בממלכה המאוחדת.
כמה מחברי ההרכב בלאקפילד תרמו את חלקם בנגינה באלבום: ספי אפרתי על הבס, תומר זי על התופים, ערן מיטלמן על הקלידים וסטיבן וילסון על הגיטרה.
השיר "It's Cloudy Now" מהווה תרגום לשירו של גפן "עכשיו מעונן", ונמצא גם באלבום הבכורה של בלאקפילד.
פנגו (שפה)
פנגו (באנגלית: Pengo) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו וכמעט כל דוברי השפה מדברים גם אורייה באופן שוטף. השפה נכתבת באלפבית אורייה.
רון תומר
רון תומר (נולד בשנת 1966) הוא תעשיין ישראלי, נשיא התאחדות התעשיינים ויו"ר נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל. בעלים ומנכ"ל משותף של חברת התרופות "אוניפארם", וחבר המועצה של ארגון הרוקחות בישראל.
ביוגרפיה.
רון תומר נולד בתל אביב בשנת 1966 לשושנה וזבולון תומר, המייסדים של חברת אוניפארם ומחלוצי תעשיית הרוקחות והתרופות בישראל. הוא בעל תואר ראשון ברוקחות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור ברוקחות מאוניברסיטת לונדון.
תומר הוא הבעלים ומנכ"ל-משותף של חברת התרופות אוניפארם, המפתחת, מייצרת ומשווקת תרופות גנריות מאז 1975. החברה מונה כיום מעל 220 עובדים, ובשנת 2017 השיקה את מפעלה החדש באזור התעשייה 'מבוא כרמל' הנמצא דרומית ליקנעם.
חיים אישיים.
תומר נשוי ואב לשלוש בנות. אחת מהן היא העיתונאית עמית תומר.
בית הכנסת הספרדי הגדול, ימין משה
בית הכנסת הספרדי בימין משה שבירושלים נחנך בשנת 1897 בסמוך למשכנות שאננים. בית הכנסת הספרדי הוקם על ידי משפחות מייסדי השכונה, רובן משפחות ספרדיות, בני האוכלוסייה הירושלמית הוותיקה. עיצובו של בית הכנסת ייחודי ומפואר. אחרי מלחמת העצמאות אוכלסה השכונה בעולים מטורקיה ששיפצו את בית הכנסת הספרדי, הביאו איתם תשמישי קדושה וספרי תורה ומאז הוא משמש אותם לתפילה ולשמחות בנוסח יוצאי טורקיה.
משכנות שאננים "והיציאה מן החומות".
במחצית המאה ה-19 בעקבות תנאי החיים הירודים בעיר העתיקה בירושלים החל תהליך של יציאה מחומות העיר העתיקה אל המרחבים שמסביב. השכונה הראשונה אשר נבנתה בשנת 1860 הייתה שכונת "משכנות שאננים". ב-1892, מעל שלושה עשורים אחרי הקמת משכנות שאננים, הקימה קרן מזכרת משה מונטיפיורי את שכונת ימין משה בסמוך למשכנות שאננים על אדמות כרם משה ויהודית.  השכונה חולקה בפועל לשני חלקים שנוהלו כשתי שכונות: החלק האשכנזי בצפון והספרדי בדרום. כל אחת משתי השכונות הקימה בית כנסת. שני בתי הכנסת המקוריים האשכנזי והספרדי משמשים מאז הקמתם ביעודם הראשוני למרות התהפוכות באופי השכונה. עד שהושלמה בניית בית הכנסת הספרדי, חברי הקהילה קבעו את מקום תפילתם הזמני בטחנת הקמח שכבר הייתה מושבתת. כל בעל בית הרים תרומה לבנין בית הכנסת שנבנה בקצה הדרומי של השכונה בסמוך למשכנות שאננים.
תולדות מתחם בית הכנסת הספרדי.