כשמונה רדינג לתפקידו בהודו התקשה לקבלו עקב מצב בריאותה של אשתו, אך היא עודדה אותו לקבל את התפקיד, ולמרות מצבה הירוד המתמשך ליוותה אותו להודו. היא עשתה את תפקידה הממלכתי כרעייתו והשקיעה עצמה בעבודה רבה מכפי יכולתה, בעיקר בתחום נשות וילדי הודו. בשנת 1920 קיבלה במלחמת האזרחים בהודו את תואר "הגברת הראשונה של מסדר הצלב של האימפריה הבריטית" ובמרץ 1921 התקבלה כ"חברת מסדר הכתר של הודו". באותה שנה הקימה קרן בשם 'נשות הודו', ובשנת 1923 קבעה שבוע בשם 'שבוע התינוק הלאומי' המוקדש לתחום. במקביל, תמכה בקרנות ומוסדות צדקה קיימים. בשנת 1924 היא הוסמכה ב"מדליית קיסר אי הינד" מזהב. בשנת 1926 חזרה עם בעלה לאנגליה. היא נפטרה מסרטן בשנת 1930. בנם ג'רלד נישא לאווה מונד, בתו של אלפרד מונד, הברון הראשון מלצ'ט.
רעייתו השנייה של רדינג הייתה סטלה צ'נארד, שהייתה מזכירתה הראשית של הליידי רדינג המנוחה. עם נישואיה לדניאל אייזקס הפכה למרקיזה מרדינג. היא נלוותה לבעלה בביקורו בארץ ישראל ב-1932 לרגל חנוכת מפעל החשמל בנהריים. בעת הביקור התקיימו חגיגות "יום הים" הראשון בחוף 'זבולון' בתל אביב. סטלה, כלתם אווה (חווה) וחברתם הפעילה הציונית הנרייטה דיאמונד עמדו בחזית בית הספר הימי זבולון שעל צוק הכורכר וצפו במפגן הימי. לפניהם שייטו חניכי בית הספר הימי הראשון וחניכי תנועות הנוער הימיות: "אגודת יורדי ים זבולון, חניכי בית"ר ומכבי, צופי ים והפועל במשט סירות המשוטים והמפרשיות בים. כתוצאת חוויה זו נקשרו הנשים בקשר ארוך שנים של תמיכה בחזון התעוררות הימאות העברית, ורתמו את קשריהן החברתיים באנגליה לגיוס כספים למען אגודת זבולון ותמיכה במטרותיה.
בחורף 1935 נתלוותה הליידי רדינג (צ'נארד) שוב אל בעלה לביקור נוסף בארץ, במסגרתו נחנכה תחנת הכוח חיפה. לאחר מות בעלה בסוף אותה שנה, המשיכו צ'נארד וכלת בעלה הליידי אווה (חווה) רדינג את פעילותן למען אגודת זבולון.
פאול ליפקה
פאול ליפקה (בגרמנית: Paul Lipke; 30 ביוני 1870, ארפורט - 8 במרץ 1955, אוסטרבורג) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה.
ליפקה למד לשחק בגיל 14 במהלך לימודיו במגדבורג והצטרף למועדון השחמט בעיר. את לימודיו בגימנסיה בהאלה סיים בשנת 1892. לאחר מכן החל בלימודי משפטים באוניברסיטת הלה אותם סיים בהצלחה ב-1897.
בשנת 1889 חלק ליפקה מקום חמישי-שישי בתחרות ברסלאו (ניצח: עמנואל לסקר), והגיע למקום הרביעי בתחרות דסאו. בשנת 1892 ניצח ליפקה בתחרות דרזדן, והגיע למקום השני בתחרות האלה. בשנת 1893 הגיע למקום השלישי בתחרות קיל (ניצחו: קורט פון ברדלבן וקארל אוגוסט ואלברודט).
בשנת 1894 הגיע למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: זיגברט טאראש), בהקדימו שחקנים כריצ'רד טייכמן וג'וזף הנרי בלקברן. בשנת 1898 חלק מקום 8–9 בתחרות וינה (ניצחו: זיגברט טאראש והרי נלסון פילסבורי).
ליפקה הצטיין במשחק עיוור ושיחק משחקים סימולטניים עיוורים נגד 10 שחמטאים במקביל.
החל משנת 1898 היה ליפקה עורך משותף של הירחון Deutsche Schachzeitung והחל משנת 1909 היה עורכו של כתב העת Deutsche Schachblätter.
ליפקה פרש מוקדם ממשחק שחמט מקצועני והחל לעבוד כעורך דין בהלה לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה. מאוחר יותר עבר לאוסטרבורג שבצפון סקסוניה-אנהלט ופתח שם משרד לעריכת דין.
סנטר (כדורסל)
סנטר (מאנגלית: Center) או שחקן ציר היא עמדה מספר 5 בכדורסל. הסנטר הוא שחקן המשחק קרוב לסל באזור רחבת הצבע. הוא מקבל את הכדור על מנת לקלוע מקרוב או להוציא חזרה החוצה לשחקנים פתוחים ובדרך כלל קולט את מרבית הכדורים החוזרים. בתרגיל פיק אנד רול הסנטר יחסום את השחקן היריב.
רוב הסנטרים גבוהים מ-2.05 מטר ונחשבים לפיזיים ביחס לשחקני העמדות האחרות. מכיוון שסנטרים הם השחקנים הגבוהים בקבוצה, בעברית נהוג לעיתים לכנות את התפקיד בכינוי "הגבוה".
במקרים רבים הסנטרים הם הקלעים והריבאונדרים המצטיינים של קבוצתם, ולעיתים גם של הליגה. כך למשל הסנטר כרים עבדול-ג'באר (2.18 מטר) הוא הקלע המוביל בכל הזמנים של ליגת ה-NBA, ואילו הסנטר וילט צ'מברלין (2.16 מטר) מחזיק בשיאי קליעה רבים והוא שיאן הריבאונדים בכל הזמנים של ה-NBA.
סנטר חזק וגבוה נהנה מיתרון של יציבות ויכולת לראות טוב יותר את מיקום השחקנים במגרש, לכן שחקנים כאלה, שיש להם גם יכולת ראיית משחק, כדוגמת ניקולה וויצ'יץ' וארווידאס סאבוניס, משמשים גם כרכז שני ולעיתים אפילו רכז ראשון של קבוצתם.
ספרי עליית הגג
ספרי עליית הגג היא הוצאת ספרים ישראלית. ההוצאה נוסדה בשנת 1988 על ידי ד"ר יהודה מלצר (בנו של שמשון מלצר), והיא מוציאה לאור ספרים בשלל נושאים, ובהם ספרי עיון בנושאי פילוסופיה, מדע פופולרי, רפואה, היסטוריה, פוליטיקה, חברה וכלכלה, וכן פרוזה מתורגמת, ספרי נוער וילדים וספרות מקור.
ההוצאה מוציאה לאור כמה סדרות, ובהן:
סדרות פרוזה:
עם סופרי המקור של ההוצאה נמנים חיים סבתו, שספריו רבי המכר זכו לשבחי הביקורת ולאהבת הקהל (תיאום כוונות זכה בפרס ספיר), אבנר גליקליך (ההר – על ניסיון הכיבוש הכושל של החרמון במלחמת יום הכיפורים), וחנן פרנק (פתק – סיפורו של חייל שרגליו נקטעו במלחמת ההתשה).
עם סופרי העיון המקוריים של ההוצאה נמנים פרופ' אביעד קליינברג, פרופ' דוד הראל, פרופ' חגי נצר, מאיה קגנסקיה, שאול אריאלי ומיכאל ספרד.
עם הסופרים המתורגמים של בית ההוצאה נמנים גם פיודור דוסטויבסקי, מיכאיל בולגקוב, שטפן צווייג, ולדימיר מאיאקובסקי, דאגלס אדמס, כריסטופר בראונינג, רמון ארון, קוסטס מורסלאס, דניאל מנדלסון, סיימון סינג, ויליאם סטייג, ריצ'רד דוקינס, סטיב ג'ונס, בריאן מגי, מרכוס דו סוטוי, נאסים טאלב, ראג'ה שחאדה ועוד.
עד כה ראו אור בספרי עליית הגג למעלה מ-100 כותרים.
מאז היווסדה עובדת ספרי עליית הגג בשיתוף פעולה לצורכי הפצה ושיווק עם הוצאת הספרים של ידיעות אחרונות, ידיעות ספרים.
מגן (כדורגל)
חיווים
לפי המקרא, הַחִוִּי הוא אחד מעמי כנען שישבו בארץ ישראל לפני כיבושה בידי בני ישראל. כך נאמר בספר שמות: .
החיווים נזכרים כיושבי שכם בזמן שיעקב ובניו מגיעים לשם, וכן בתקופת כיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון הם מופיעים כיושבי גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים, כל אלה ערים סמוכות לירושלים. אמנם, לחיווים היו גם מושבות בצפון הארץ, באזור לבנון של ימינו, כפי שנזכר בספר שופטים. בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין, נצטוו בני ישראל להכרית כל צאצא החיוי.
גנאלוגיה.
ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה של החיוי, וקובע כי הם צאצאיו של כנען:
יש מן החוקרים הרואים בחיווים המשך של העם החורי, הנזכר במקרא בתקופה קדומה יותר. אחרים סוברים כי מדובר ביושבי אוהלים (חיוי מלשון חוה - אוהל) משבטי האמורי. החורים ישבו בעבר הירדן המזרחי, לא רחוק מהאזורים שיושבו על ידי החיווים יושבי גבעון והסביבה. כמו כן, החורים התבלטו בכך שהיו שונים מעמי כנען האחרים, בקרבתם לעברים ובשיטת ההנהגה שלהם (בראשם לא עמד מלך אלא 'אלוף'), זאת בדומה לחיווים יושבי שכם, שרצו לכרות ברית עם יעקב ולהיות 'לעם אחד' עם בני ישראל. ובדומה ליושבי גבעון, בזמן כיבוש הארץ, אשר כרתו ברית עם בני ישראל (ואף לפני כריתת הברית, ישנו תיעוד באגרות תל אל-עמארנה שיושבי שכם סייעו לשבטי החבירו המזוהים על ידי חוקרים מסוימים כבני ישראל), וכן הנהיגו אותם זקנים ולא מלך.
הברית עם ישראל.
לאחר כיבוש יריחו והעי על ידי יהושע, הגיעו נציגי החיווים מגבעון והערים הסמוכות, ובהציגם את עצמם כמי שבאו מארץ רחוקה (כנראה התבססו על מושבותיהם שבהר הלבנון), כרתו עם בני ישראל ברית. גם לאחר שהתבררה תרמיתם, התקיימה הברית והגבעונים, כעונש על רמאותם, שימשו את ישראל כחוטבי עצים ושואבי מים.
יש לציין שהברית עם ישראל נכרתה על ידי החיווים יושבי גבעון, שכונו 'גבעונים', וככל הנראה לא השתתפו בה החיווים יושבי הצפון.
בימי שאול הופרה הברית עם הגבעונים, ושאול המית רבים מהם. הסיבה הנזכרת בספר שמואל היא "בְּקַנֹּאתוֹ לִבְנֵי-יִשְׂרָאֵל וִיהוּדָה" (שמואל ב', פרק כא), והפרשנים מייחסים זאת לתרמיתם בכריתת הברית, או להתנכלותם לבני ישראל בזמן מלכות שאול, על רקע מדיני או רוחני. בימי דוד תוקנה ההפרה הזו, ברציחתם של שבעה מבני שאול על ידי הגבעונים - בהסכמתו של דוד.
מן המסופר בספר מלכים א' פרק ט' עולה כי על אף שהתיאור המקראי בספרים הקודמים שגורס כי בני ישראל השמידו את עממי כנען שישבו לפניהם בארץ, וירשו את ארצם, עדיין נותרו מבני העממים האלה בארץ (ובהם החיווים) וכי שלמה המלך הסב אותם לעבדים לצרכיו השונים.
נתינותם של הגבעונים הוסיפה להתקיים בנאמנות לאורך שנים רבות. לפי האמור בספרי עזרא ונחמיה (עזרא ב, מג-מז. נחמיה ז, מו-ס), גלו הגבעונים יחד עם ישראל, ואף שבו עימם לירושלים ויהודה לאחר מכן.
החברה לאסדות וספנות חופית
חברת אסדות וספנות חופית הייתה חברת הספנות העברית הראשונה בארץ ישראל, שהוקמה בראשית ימי המנדט הבריטי בשנות ה-20 של המאה ה-20. החברה הפעילה את האונייה "החלוץ".
בקיץ שנת 1920, בעקבות הגעתו מרוסיה של קצין הים היהודי הראשון בארץ ישראל קפיטן פרנקפורטר, החלה ועדת המים לחפש דרך לייסד צי עברי מסחרי. בהוראת הקפא"י הגישה הוועדה בקשה לרישום "החברה לאסדות וספנות חופית" ואמנם התקבל הרישיון, שנמסר לידי יו"ר ועדת המים הד"ר מאיר גורביץ, אישית מידיו של הגנרל בולם. הודפסו מניות לחברה, וגורביץ הורשה מטעמו של הקולונול אליעזר מרגולין לנאום בפני אנשי הגדודים העבריים במחנה סרפנד (צריפין). אלה קנו מיד מאות מניות במזומן.