בתקופת הרפובליקה שימש המושג כסמל הסמכות, העוצמה והרשות לצווֹת שהוענקו למגיסטראטים, נושאי משרות, על–ידי המדינה, לצורך פיקוד על צבא, שיפוט, תחום מגיסטראט מסוים, סמכות ענישה, או שליטה בשטח. כמו בתקופת המלוכה קבלת האימפריום הייתה מותנה אישור של אספת הקוריות.
האימפריום שימש כמונח המצביע על מאפיין של אנשים, או מידת הכוח שברשותם. אדם בעל אימפריום היה בעל סמכות מוחלטת בתוך תחום המגיסטראט שלו, וניתן היה להטיל וטו או לבטל החלטה שלו רק על–ידי אדם בעל אימפריום רב יותר.
סמכות האימפריום נתנה למחזיקה שלטון כמעט מוחלט מחוץ לחומת העיר רומא, אולם בתוך חומות רומא (אינטרה-פומריום) הוגבל כוחו, והאזרח היה יכול במקרים של איום בהוצאה להורג על ידי נשוא האימפריום, לפנות למשפט או בתקופה מאוחרת יותר לטריבון. במשך הזמן התקבע שהאימפריום חל רק במרחק קילומטר וחצי מהעיר רומא, ובתוך תחום זה נהנה מחזיק האיפריום מסמכות שיפוטית בלבד (נוסף לסמכויות שלטוניות אחרות שלא נבעו מסמכות האימפריום).
האימפריום ניתן באופן סדיר כל שנה לפקידים נבחרים, שבראשם עמדו הקונסולים. במקרי חרום נתמנו דיקטטור ומגיסטר אקוויטום שנהנו מאימפריום מורחב.
עם התרחבותה של הרפובליקה הרומית והצורך ההולך וגדל בפיצול נטל העבודה על המגיסטראטים, ושליחת נציבים לפרובינקיות הרומיות שיהיו בעלי סמכות חוקית לשלוט נוצרו משרות הפרומגיסטראטים. קונסולים ופראיטורים לשעבר, שלאחר סיום כהונתם ברומא קיבלו אימפריום מורחב (prorogare imperium) שמתוקפו יכלו לשמש כנציבים בפרובינקיות שימשו שם כפרומגיסטראטים כשהם נהנים משלטון כמעט מוחלט. מאוחר יותר נוצרו גם משרות פרוקוואיסטור (במקום קוואיסטור).
במינויים מיוחדים חריגים, כמו במינוי של גניאוס פומפיאוס מגנוס נגד קווינטוס סרטוריוס, זכה בעל האימפריום בדירוג אימפריום מאיוס (imperium maius), כלומר, אימפריום בדירוג שמעל לכל בעלי האימפריום האחרים (במקרה של פומפיאוס, גם הקונסולים) בתוך תחום הפיקוד שלהם (שלו היה "המוחלט בימים ובתוך 75 קילומטרים ביבשה").
סממני האימפריום.
האימפריום של אדם, צוין בשתי דרכים בולטות: מגיסטראט קורולי או פרומגיסטרט נשא נס שנהב שבראשו סמל העיט כסמל אישי של משרתו. כל מגיסטרט כזה לווה גם בליקטורים, משמר אישי, שנשא את הפסקס—הסמל המסורתי של האימפריום והסמכות. מחוץ לפומריום—תחומה המקודש של רומא—נוספו גרזנים לפסקס, כדי לסמל את כוחו האימפריאלי של המגיסטראט להטיל עונש מוות מחוץ לרומא (בתוך הפומריום הוסרו הגרזנים). מספר הליקטורים שצעדו לפני אדם, היה עדות לדרגת האימפריום שלו. בשדה הקרב, מגיסטראט קורולי בעל אימפריום היה לובש אבנט אדום מעל כתפו, כשהוא נעוץ בחזית שריון החזה שלו. אנשים בעלי אימפריום היו זכאים גם לכיסא קורולי בזמן כהונתם. סממנים אלו אומצו מסממני השלטון של המלך הרומי, שבתורם התבססו על התרבות האטרוסקית.
בעלי האימפריום.
מידת האימפריום של בעלי התפקידים השונים ברומא הייתה, על–פי מספר הליקטורים שניצבו בפניהם:
מעמד האימפריום בתקופת הקיסרות המוקדמת.
עם יסוד הקיסרות הרומית על ידי אוגוסטוס יצק זה את האימפריום הפרוקונסולרי, יחד עם סמכויות הטריבון וסמכויות אחרות, למשרה חדשה, הפרינקפס. במעשה זה יצר אוגוסטוס מעטה של חוקיות רפובליקנית לשלטון היחיד שלו. האימפריום הפך לנחלת הקיסר הרומי, ומעמד ה"אימפריום מאיוס" ו"הטריבון פוטסטס" הפכו לסימן מובהק של הפרינקיפס הרומים, ששאבו מהם את הסימוכין החוקיים לשלטונם.
מילאן בארוש
מילאן בארוש (בצ'כית: Milan Baroš; נולד ב-28 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק בעבר גם בנבחרת צ'כיה.
קריירה.
קריירת מועדונים.
בארוש נולד בעיירה הצ'כית הקטנה ויגאנטיצה (Vigantice) למשפחה ממוצא צועני. הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת באניק אוסטרבה, שם זכה לכינוי "המראדונה של אוסטרבה". מאוסטרבה עבר לליברפול, בה לא הצליח למצוא מקום של קבע בהרכב ונאלץ לשבת זמן רב על הספסל. לאחר מספר עונות לא מספקות בליברפול בארוש חיפש לעצמו קבוצה חדשה לפני פתיחת עונת ולאחר התעניינות מצד מספר רב של מועדונים, סיכם לבסוף את מעברו לקבוצה הגרמנית שאלקה 04, עסקה שברגע האחרון בוטלה בעקבות העלות הגבוהה שליברפול ביקשה עבור כרטיסו.
ב-23 באוגוסט 2005 עבר בארוש לקבוצה האנגלית אסטון וילה בתמורה לסכום של 6.5 מיליון פאונד. אף על פי שחתם על חוזה לארבע שנים, בשנת 2007 הוא עבר לאולימפיק ליון וזכה איתה באליפות צרפת. בשנת 2008 הושאל בארוש לפורטסמות' מהליגה האנגלית ולאחר מכן הצטרף לקבוצה הטורקית גלאטסראיי שרכשה את כרטיס השחקן שלו מאולימפיק ליון תמורת סכום של 5.5 מיליון אירו.
בפברואר 2013 עזב בארוש בהסכמה את קבוצתו גלטסראיי אחרי 4 שנים וחצי, וזאת אחרי שלא שותף במשחקיה של הקבוצה באותה עונה. לאחר שעזב את טורקיה, חזר בארוש לקבוצת באניק אוסטראבה. ביולי 2013 חתם בארוש באנטליהספור הטורקית. ביולי 2014 חתם השחקן בקבוצת נעוריו באניק אוסטראבה. הוא שוחרר מהקבוצה ביוני 2015.
באותו החודש חתם השחקן בקבוצת מלאדה בולסלאב על חוזה לשנתיים.
נבחרת.
בארוש שיחק בנבחרת צ'כיה ביורו 2004 והגיע עמה לחצי הגמר שם הפסידה 1:0 לנבחרת יוון בשער כסף. עד לאותו משחק כבש בארוש בכל אחד מהמשחקים של צ'כיה בטורניר וזכה בתואר מלך השערים עם 5 כיבושים. באפריל 2009 נזרק מילאן בארוש מנבחרת צ'כיה בעקבות התפוצצות פרשת נערות ליווי בנבחרת.
ב-23 ביוני 2012 החליט בארוש לפרוש מנבחרת צ'כיה לאחר הדחתה מרבע גמר יורו 2012 בהפסד 0-1 לפורטוגל.
דינא דמלכותא דינא
דינא דמלכותא דינא הוא כלל הלכתי במשפט העברי, שתרגומו מארמית הוא: "דין המלכות - דין הוא", ומשמעותו היא שמלבד המשפט העברי המקובל, קיים תוקף משפטי גם לחוקי המדינה ומלכיה.
מקורו של הכלל הוא בדברי האמורא שמואל בתלמוד, שהתייחס לשלטון המלוכני של האימפריה הסאסאנית ששלט בבבל במאה ה-3 לספירה, אך לרוב הדעות הכלל חל על כל שלטון מלוכני או דמוקרטי שאינו בארץ ישראל. חכמי ההלכה נחלקו בשאלה האם יש להחיל את הכלל גם על שלטון יהודי או נכרי בארץ ישראל, כיון שייתכן שתוקפם של חוקי המלך נובע מבעלותו על הקרקע, בעוד ארץ ישראל שייכת לכל עם ישראל. בנוסף, יש שטענו ששלטון יהודי בארץ ישראל צריך להיות כפוף למשפט המלך ולחוקי התורה.
כלל זה הוא יוצא דופן בהלכה היהודית, בכך שהוא נותן תוקף הלכתי למשפט זר, שלעיתים נוגד את חוקי המשפט העברי. לכן, חלק מחכמי ההלכה צמצמו את היקפו של הכלל לתחומים ספציפיים, בהם הוא לא נוגד בהכרח את חוקי המשפט העברי, במטרה לשמור על תוקפם של חוקי התורה.
מקור הביטוי.
הכלל "דינא דמלכותא דינא" מופיע ארבע פעמים בלבד בתלמוד הבבלי, בשמו של שמואל, מגדולי אמוראי בבל בדור הראשון. הכלל "דינא דמלכותא דינא" מופיע בתלמוד בשני הקשרים שונים. בהקשר הראשון, במסכת בבא קמא, מסכת נדרים ובמסכת בבא בתרא מציין הביטוי את החובה לשלם מכס למלך, את זכותו של המלך לקבוע נוהלי גבייה של המס וכן את זכותו של המלך לקחת חומרי בנייה לצורך בניית גשרים, שלא לפי הכללים שאדם פרטי מחויב בהם. בהקשר שני, במסכת בבא בתרא, ובמסכת גיטין, נותן הביטוי כוח לדין המלך לקבוע את כשרותן או אי כשרותן של פעולות מסחריות במקרקעין, וקביעות אלו תקפות גם אם כללי המשפט העברי הם שונים.
הרקע ההיסטורי של המושג.
יש שהדגישו את העובדה שהמושג "דינא דמלכותא דינא" הופיע לראשונה תחת שלטון הפרסי. לטענתם, מושג הלכתי זה מבטא מעין השלמה עם אובדן העצמאות היהודית, תקופת הגלות וקבלת מרותם של השלטונות של הפרסים והרומאים. יצוין שאין לביטוי מקור במקרא, ובתלמוד הירושלמי שנכתב בארץ ישראל הוא אינו מופיע במפורש, אך נאמר בו שיש זכות למלך לגבות חוב מיסים (ואפילו מאדם אחד עבור אדם אחר).
דוגמאות לסמכויות המלך.
סמכויות אופייניות של המלך לפי מושג זה הן בהיבט הציבורי:
משמעותו של דין המלכות.
יש לדין הזה שתי משמעויות מרכזיות:
אם מקבלים את המשמעות השנייה יש לדין משמעויות יסודיות בקשרי הקהילה למדינה.
מקור הסמכות של המלך.
לסמכותו ההלכתית של המלך ניתנו מספר פירושים ומקורות:
מי נחשב למלך.
למלך נחשב רק מי שהעם מקבלים אותו למלך עליהם, וכמבואר ברמב"ם: . וכן כתבו הטור והשולחן ערוך. הגר"א מווילנא העלה שמקור הרמב"ם בדברי הגמרא שדוד המלך רצה להרוג את נבל משום שהחשיבו למורד במלכות, אך אביגיל אמרה לדוד כי עדיין לא יצא טבעך בעולם, ומחמת זה אתה אינך מלך וממילא נבל אינו מורד במלכות.
על דברי הרמב"ם הוסיף שלטי הגיבורים: "ומכאן יש להביא ראיה למלך שגזל ארץ ומדינה ממלך חברו כנהוג, ובחוזק יד הוא מולך עליהם, והעם לא קבלהו עליהם למלך, אלא שבכוח הוא מולך עליהם, ועשה מקום ליהודים שיבואו לדור שמה, שאין חוקיו חוקים, כי אין דינא דמלכותא, מאחר שאין טבעו יוצא באותן הארצות, ולא קבלהו עליהם למלך, וכן כל כיוצא בזה שהוא שלטון בזרוע".
במדינה דמוקרטית.
לשון ההלכה הוא 'דינא דמלכותא דינא', אולם הפוסקים נקטו כדבר פשוט שהוא הדין בשיטת ממשל דמוקרטית. לטעם שכח המלכות מצד קבלת העם הדעת נותן שבממשל דמוקרטי שלעם יש השפעה על אופן ההתנהלות כל שכן שיש קבלת העם לחוקי המלוכה, אך גם לטעם שהארץ שייכת למלכות, ניתן לומר שגם במדינה דמוקרטית הארץ שייכת לכלל בני המדינה שדורשים מהפרט כתנאי למגורים לקיים את הוראות החוק.
וכך כתב הראי"ה קוק:
חזרה של העם ממינוי מלך.