הצעת החוק עוררה התנגדות חריפה בקרב היהדות החרדית בישראל, שערכה, בין השאר, הפגנה נגד גיוס בני ישיבות בהשתתפות מאות אלפי מפגינים. עם אישור החוק אמר הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, מנהיגו של מחנה הרוב בציבור החרדי-ליטאי בישראל, על יוזמי החוק: "הקב"ה יעזור שנזכה בקרוב שכל אלה יירדו לגיהנום ויגיע להם כל מיני צרות, ושלא יישאר מהם שום זכר, יימח שמם וזכרם".
הוראות החוק.
השירות לפי חוק זה נערך בשני מסלולים עיקריים, בנוסף קיים מסלול הכולל ביצוע הכשרה מקצועית המאפשרת פרנסה בתחום לאחר תום השירות.
למימוש החוק תוקם רשות השירות הלאומי-אזרחי, והיא תסמיך גופים מפעילים להפעלת משרתים בשירות לאומי-אזרחי. כהוראת מעבר תתפקד מינהלת השירות האזרחי-לאומי, שהוקמה מכוח החלטת הממשלה מס' 2295 מיום 19 באוגוסט 2007, כרשות לשירות לאומי-אזרחי.
שירות לאומי–אזרחי יהיה בישראל ובשטחי יהודה ושומרון שבשליטתה, אך יתאפשר גם שירות בחו"ל בתחומים של עזרה וסיוע לישראלים מחוץ לגבולות מדינת ישראל, סיוע למעוניינים לעלות לישראל, סיוע לישראלים במצבי חירום והסברה ממשלתית. במסגרת זו יתאפשר גם שירותם של שלוחי הרבי מליובאוויטש.
החוק כולל שתי הסתייגויות באשר לאופי השירות:
תקופת השירות:
סעיף 33 לחוק קובע: "לא ייפגע מעמדה או שילובה של אישה, בשל שירותם של משרתים בשירות לאומי-אזרחי לפי חוק זה".
החוק קובע כי "בין המשרת בשירות לאומי–אזרחי ובין הגוף המפעיל והרשות לא יחולו יחסי עובד ומעביד. עקב כך, החוק מקנה במפורש למשרת אחדות מהזכויות הניתנות לעובדים:
גיאורג ביכנר
הגנת העורף
גיאורג טינטנר
אוטו פון גריקה
אוטו פון גריקה (בגרמנית: Otto von Guericke; 30 בנובמבר 1602 - 21 במאי 1686) היה מדען, ממציא ופוליטיקאי גרמני. תרומתו העיקרית הייתה בחקר הפיזיקה של הריק.
קורות חייו.
פון גריקה נולד במגדבורג, סקסוניה תחתית, גרמניה. למד באוניברסיטאות של הלמשטדט, לייפציג, ינה וליידן. בתום לימודיו יצא למסע לימודי באנגליה וצרפת. ב-1626 נבחר לחבר מועצת העיר. במועצה היה "שר" הבינוי (Bauherr) ובהמשך, במהלך הקרבות נגד הקתולים בשנים 1629–1631, היה "שר" ההגנה (Schutzherr). הוא ניצל מ"הטבח של מגדבורג", שלאחר ניצחון הקתולים, אולם אלו כלאו אותו. לאחר גירוש הקתולים מהעיר הוא שוחרר תמורת כופר, ובהמשך פעל בשירות השוודים שהנהיגו את המחנה הפרוטסטנטי. בין השאר שימש עבורם כמהנדס ביצורים בארפורט. למגדבורג חזר ב-1632. בשנת 1666 לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לו את תואר האצולה "פון". ב-1681 עבר להתגורר בהמבורג אצל בנו האנס, שהיה שגריר ברנדנבורג בעיר.
פון גריקה נפטר בהמבורג, ב-1686 ונקבר בעיר הולדתו מגדבורג.
פעילותו המדעית.
חקר הוואקום.
תרומתו המדעית העיקרית הייתה בחקר הוואקום. בעקבות גלילאו, טוריצ'לי ופסקל עסק בניסויים באוויר: מדד את משקלו, הראה שהוא מתפשט בחימום, הראה שהאוויר משמש מדיה להתפשטות הקול ושנר כבה בריק. ב-1650 המציא את משאבת הוואקום. המשאבה שלו הייתה בנויה מגליל מתכת, בוכנה ושני שסתומים. ב-1654 הציג את המשאבה והניסויים שלו בפני הקיסר פרדיננד השלישי באספת הרייכסטאג ברגנסבורג. באירוע זה ביצע לראשונה את ניסוי חצאי הכדור של מגדבורג המפורסם. שני חצאי כדורים ממתכת הוצמדו ורוקנו מאוויר. לאחר מכן 30 סוסים, 15 מכל צד, לא הצליחו להפריד ביניהם. פון גריקה חזר על הדגמה זו בעירו מגדבורג בשנת 1656, הפעם עם 8 סוסים מכל צד. הדגמה נוספת ערך בברלין בפני פרידריך וילהלם מברנדנבורג, עם 24 סוסים.
אלקטרוסטטיקה.
נראה שניתן לייחס לפון גריקה את המצאת המיכשור לייצור חשמל אלקטרוסטטי. הוא בנה ב-1663 מתקן לייצור חשמל אלקטרוסטטי על ידי שפשוף ביד של כדור גפרית מסתובב. באמצעותה גילה את הדחייה האלקטרוסטטית. בנוסף גילה את תופעת התפרקות חשמלית מחודים והולכה בתיל. רוב תגליותיו באלקטרוסטטיקה נשכחו, וחזרו ונתגלו מחדש מאוחר יותר.
פעילותו המדינית.
ב-1626 נבחר לראשונה לחבר מועצת העיר. במועצה היה "שר" הבינוי (Bauherr) ובהמשך, במהלך הקרבות נגד הקתולים בשנים 1629–1631, היה "שר" ההגנה (Schutzherr). הוא ניצל מ"הטבח של מגדבורג", נכלא, ושב לעיר רק ב-1632. עם שובו חזר לפעילות הציבורית כחבר המועצה ופעל רבות לשיקומה של העיר. ב-1641 התמנה ל"שר" האוצר (kämmerer) של העיר, ומ-1646 עד 1681 שימש כראש העירייה במהלך חייו מילא פון גריקה תפקידים דיפלומטיים רבים, בשליחות העיר. בין השאר השתתף ב-1648 במשא ומתן לקראת שלום וסטפליה. ב-1666 שליט ברנדנבורג מינה אותו לחבר המועצה (Rat) של נסיכות ברנדנבורג.
ניגון נשים - המדרשה באורנים
סויוז 35
סויוז 35 (ברוסית: Союз-35) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-9 באפריל 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: לאוניד פופוב וואלרי ריומין.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה הרביעית. העגינה בוצעה ב-10 באפריל לתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה הצוות עבר לתחנת החלל ולאחר התארגנות החל בביצוע תוכנית מדעית. בימים הראשונים הקוסמונאוטים תיקנו ציוד פגום בעזרת חלקים שהגיע ביחד איתם בחללית. במחצית הראשונה של שהיית הקוסמונאוטים בתחנת חלל הם קלטו שלוש חלליות אספקה מדגם פרוגרס שהביאו לתחנה מצרכים, חלקי חילוף וציוד מדעי נוסף.
במהלך שהיית הקוסמונאוטים לאוניד פופוב וואלרי ריומין בתחנת החלל סאליוט 6 הם קלטו מספר חלליות מאוישות. צוות הקוסמונאוטים שהגיעו לתחנת החלל בחללית סויוז 36 (ואלרי קובסוב (ברית המועצות) וברטלן פרקש (הונגריה)) חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז 35 שהתנתקה מתחנת החלל וחזרה עם קוסמונאוטים וחומר מדעי שנאסף מאז עגינתה בתחנת החלל.
ב-11 באוקטובר הקוסמונאוטים ריומין ופופוב חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז 37. בכך הם הגיעו ל-4436 שעות בחלל, שיא לאותם הזמנים. ואלרי ריומין הגיע ל-352 ימי שהיית בחלל.
דב שליונסקי
דב (בּוֹריָה) שְלוֹנְסקי (נכתב גם שְליוֹנְסקי; אסרו חג הפסח תרנ"ו, 5 באפריל 1896 – 10 בינואר 1947) היה מחלוצי הוראת המתמטיקה והפיזיקה העבריים, כתב מדעי בעיתונות העברית של שנות העשרים של המאה העשרים ומראשוני סופרי המדע הפופולרי העבריים.
חייו.
דב בוריס (בוריה) שליונסקי נולד בשנת 1896 בעיירה קְריוּקוֹב (Крюков), פרוור של העיר קרמנצ'וג שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), בנם הבכור של צפורה לבית בּרָוֶורמן וטוביה שלונסקי. אביו היה בן למשפחת חסידי חב"ד, בקיא בספרות העברית החדשה. אמו (שמצד אמה הייתה נכדתו של הרב אברהם דוד לבוט) הייתה בעלת נטייה סוציאליסטית ובנעוריה לקחה חלק בתנועה המהפכנית ברוסיה והייתה חברת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בקרמנצ'וג עבד אביו כמנהל עסקיו של סוחר עצים גדול, ובעקבות המצוקה הכלכלית לאחר פרעות 1905 עברה המשפחה ליקטרינוסלב, שם עבד כקבלן של עבודות ציבוריות. במשך כמה שנים התגוררו בבית אחד, דלת מול דלת, עם רבה של העיר, הרב לוי יצחק שניאורסון, שהיה קרוב המשפחה.
בית המשפחה התאפיין בשילוב בין המסורת היהודית ובין מודרניות וקוסמופוליטיות, והיה מקום מפגש של משכילים ציונים ומהפכנים. המשפחה קראה כתבי עת עבריים (כמו "הצפירה" ו"השילוח"), ובמיוחד התחבבו עליהם מאמריו של אחד העם.
אחיו הצעיר אברהם שלונסקי התפרסם לימים כמשורר עברי חשוב.
אחותו הצעירה ורדינה שלונסקי הייתה מלחינה, פסנתרנית ועיתונאית (נחשבת למלחינה הישראלית הראשונה).
אחות נוספת, אידה (יהודית) שלונסקי, הייתה זמרת אופרה.
בילדותו למד שליונסקי בחדר מתוקן ובהמשך בבית ספר למסחר בקרמנצ'וג. ביקטרינוסלב למד בגימנסיה והיה פעיל בתנועת הנוער "נכדי ציון".
בשנת 1914, לאחר תום לימודיו בגימנסיה, נסע ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה בבירה, סנקט פטרבורג, ובהמשך למד באוניברסיטת רוסטוב. ברוסטוב היה פעיל בארגון הסטודנטים הציונים "החבר". בראשית 1920 סיים את חוק לימודיו ברוסטוב וחזר לעירו, יקטרינוסלב, שם התמסר לעבודה ציונית ב"צעירי ציון".
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל עם חלק מאחיו (בהם אברהם שלונסקי) בחברת חלוצים מאוקראינה. הוא השתקע בתל אביב. בתחילה עבד בבניין, ובהמשך התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב, חיפה ושפיה. בעשרים שנות חייו האחרונות עבד במחלקת המדידות הממשלתית, והורה מדעים מדויקים בשיעורי ערב.
במשך כל שנותיו בארץ, עסק מלבד עבודותיו הקבועות גם בכתיבה על ענייני מדע. פרסם מאמרים ב"הארץ", ב"משמר" (במדור קבוע: 'חידושים במדע') וב"דבר לילדים" (בחתימת 'דבש', ראשי התיבות של שמו) וכן בכתבי העת "מאזנים" ו"טורים" (שנמנה עם חבר מייסדיו).
בשנת 1929 ראה אור ספרו הראשון: מתודיקה לאריתמטיקה לילדים בשם "הילד והמספר". מאז ועד מותו פרסם כמה ספרי מדע פופולרי לנוער (מקור ותרגום, לעיתים בשם העט "ד' איבטוב") בנושאי מתמטיקה, פיזיקה וטכנולוגיה, שנפוצו בקרב קוראים רבים.
דב שליונסקי נפטר בבית החולים בילינסון לאחר מחלת לב בחודש ינואר 1947, בגיל 51. הותיר אישה, בת ובן יונתן שלונסקי.
נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו:
גליינור פלט
גליינור פלט (בהולנדית: Glynor Plet; נולד ב-30 בינואר 1987 באמסטרדם) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה ההולנדית.
קריירה.