ההתקפה האווירית הראשונה לאותו היום נערכה על השיירה על ידי 19 מטוסי יונקרס Ju 88. אלה נתקלו בחיפוי שכלל מטוסי קרב מדגם הוקר הוריקן ופיירי פולמאר, שהצליחו להפיל ארבעה מהמטוסים התוקפים. שני מפציצים נוספים הופלו באש נ"מ מאוניות הליווי.
בהתקפה אווירית שנערכה בשעות הצהרים, נהרס סיפון הטיסה של ה"אינדומיטבל”, דבר שהותיר את ה"ויקטוריוס" כנושאת המטוסים האחרונה שמתפקדת. חלק מהמטוסים שהיו על האינדומיטבל נחתו על הוויקטוריוס, וחלק נוסף מהמטוסים ננטש עקב חוסר מקום.
על פי התכנון, אמור היה כוח Z לחזור לגיברלטר עם הגעת השיירה למצר סיציליה. בפועל, החל מ-18:30 שוב הייתה האינדומיטבל תחת מתקפה אווירית ולכן פקד סייפרט על דחיית התמרון. לאחר שהסתיימה ההתקפה (18:50) נצטווה כוח Z לחזור לגיברלטר, כאשר כוח X נשאר להמשיך וללוות את השיירה למלטה. הערכת הפיקוד הייתה כי אחרי ההתקפה הכבדה שנערכה על השיירה מיד לפני הפיצול, אין זה סביר כי תיערך התקפה נוספת בטרם תרד החשיכה. אולם דקות לאחר הפיצול שוב הותקף כוח X על ידי מפציצים ומפציצי טורפדו.
גם הצוללות היוו איום מהותי. אה"מ "אית'וריאל" נגחה והטביעה צוללת איטלקית כשהיא גורמת נזק לעצמה שכתוצאה ממנו הושבת הסונאר שלה וחדלה ללוות את השיירה. שיטת פעולה זו לא הייתה לרוחה של האדמירלות הבריטית. במהלך פעולת הנגיחה איבדה הספינה שני אנשי צוות אך לקחה בשבי את רוב צוות הצוללת האיטלקית. הצוללת האיטלקית "ברין" אולצה על ידי משחתות לנתק מגע. מטוסים ימיים מטיפוס סנדרלנד תקפו ופגעו בצוללת איטלקית אחרת, "גיאדה", שהמתינה לשיירה בסמוך לחוף אלג'יר. בטרם נמלטה למקלט בנמל ולנסיה (שם נשארה עד ה-14 בחודש) הפילה ה”גיאדה” בתותחיה אחד ממטוסי הסנדרלנד. בין השעות 14:00 – 19:00 הטילו המשחתות פצצות עומק במרווחי זמן של 10 דקות כדי למנוע התקפת צוללות נוספת.
עם הגעת השיירה לאזור סקרקי בנקס (אזור רדוד יחסית במצר סיציליה) נראה היה כי הסכנה למתקפת צוללות נעלמה, אולם בשעה 20:00 ערכה הצוללת האיטלקית "אקסום" התקפת טורפדות מוצלחת על אה"מ "ניגריה”, "קהיר" ועל ה"אוהיו". התקפה זו תפסה את השיירה בהפתעה ובשעה קריטית של שינוי המערך מ-4 ל-2 טורים. ההתקפה שיבשה לחלוטין את מערך השיירה וניתקה את מפקד כוח X מהספינות שבפיקודו. ב-20:35 ניחתה על השיירה התקפה אווירית נוספת. עד לשעה זו איבדה השיירה מחצית מאוניות הליווי שלה, ואת שתי אניות הכוונת המיירטים. במהלך השעה הבאה הוטבעו גם אניית הסוחר "אמפייר הופ", והאניה "דקליון". מאוחר יותר תיאר מפקד אה"מ "קניה" את מצב השיירה בשלב זה "כאוטי", וקיימות גרסאות רבות בגין ההתרחשויות באותן השעות.
על אף המצב הקשה של השיירה, המשיכו כל האניות שיכלו לשוט לכיוון מלטה.
האוונג'רס האפלים
האוונג'רס האפלים (באנגלית: Dark Avengers) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על שהופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת "Dark Avengers #1" ממרץ 2009, והיא נוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייק דאודטו ג'וניור.
את הקבוצה הקים נורמן אוסבורן במהלך אירועי "שלטון אפל". אוסבורן - שמוכר כאויבו הגדול ביותר של ספיידרמן בזהותו הגובלין הירוק - הוא כעת נבל לשעבר שחזר למוטב וכאות הוקרה על הדיפת פלישתם של גזע הסקרול באירועי "פלישה סודית", קיבל מהממשלה מנהיגות על סוכנות S.H.I.E.L.D, אותה שינה מן היסוד לארגון חתרני בשם H.A.M.M.E.R, כאשר אסופת נבלי-על משמשת כעושי דברו ומתפקדת כאנטיתזה לקבוצת האוונג'רס.
חברי הקבוצה הם חברי קבוצת ת'נדרבולטס לשעבר, והם כללו בתחילה את דאקן כוולברין, נו-ואר כקפטן מארוול, מונסטון כגברת מארוול, בולזאיי כהוקאיי, מאק גארגן כספיידרמן, ארס והסנטרי. אוסבורן עצמו נוטל את הזהות "איירון פטריוט", ועוטה על עצמו חליפת שריון בנוסח איירון מן, אך צבועה בצבעי אדום-כחול-לבן כשל קפטן אמריקה. הקבוצה עושה את דרכה למדינה הבדיונית לאטבריה, כדי להציל את הנבל דוקטור דום מידיה של מורגן לה-פיי. עם שובם, אוסבורן נאלץ להתמודד עם הופעתו הטלוויזיונית של רונין, שהזכיר לציבור את מעשיו הנפשעים של אוסבורן וכי אין לסמוך עליו.
בקרוסאובר עם אירועי "", האוונג'רס האפלים מגיעים לסן פרנסיסקו כדי להנחיל משטר צבאי ולפזר מהומות של קבוצות אנטי-מוטאנטיות. כדי לעשות זאת, אוסבורן מקים למורת רוחם של האוונג'רס האפלים את קבוצת אקס-מן האפלים, הכוללת את מיסטיק (כפרופסור אקס), דאקן (כוולברין), המלכה השחורה, נאמור, מסווה ופגיון, אומגה ומימיק (כאנג'ל). לאחר שאמה פרוסט, נאמור, מסווה ופגיון בוגדים בקבוצה, אוסבורן נשבע לנקום באקס-מן.
האוונג'רס העוצמתיים
חבורת האוונג'רס הסודית
האוונג'רס מהחוף המערבי
האוונג'רס החדשים
המשולש הפולינזי
המשולש הפולינזי הוא אזור דמוי משולש באוקיינוס השקט, אשר קודקודיו הם קבוצת הוואי, אי הפסחא וניו זילנד. האזור משמש לא פעם באמצעי פשוט לתיאור תחומיה של פולינזיה. אורך כל אחת מצלעות המשולש הוא 7,000 קילומטר. שיוצר שטח שכפול משטחה של רוסיה. המדינה הגדולה בשטחה בעולם.
התרבויות הפולינזיות העיקריות השוכנות במשולש כוללות את המאורים של ניו זילנד, ילידי הוואי והתושבים הילידים של אי הפסחא, איי מרקיז, סמואה, סמואה האמריקנית, פולינזיה הצרפתית ואיי קוק וטונגה.
היסטוריה.
אנתרופולוגים מאמינים שהתרבות הפולינזית המודרנית התפתחה מפרוטו-תרבות יחידה שהתקיימה בדרום האוקיינוס השקט. קיימות עדויות שהפולינזיים נדדו מזרחה עד לאזור סאלס אי גומס ודרומה עד לאזור דרום ניו זילנד אך התיישבויות אלה לא שרדו. קיימים שרידים של התיישבות פולינזית שהתקיימה במאה ה-13 באנדרבי באיי אוקלנד
דייוויד בולה
דייוויד בולה (בצרפתית: David Bouley; נולד ב-27 במאי 1953) הוא שף ומסעדן אמריקאי, בעל מסעדות בטרייבקה, בעיר ניו יורק. הוא ידוע במיוחד בשל מסעדת הדגל שלו "בולה" (Bouley).
דייוויד בולה נולד בסטורס, קונטיקט. בראשית הקריירה שלו הוא עבד במסעדות בקייפ קוד, סנטה פה, ניו מקסיקו ולבסוף בצרפת ושווייץ. בעת שהותו באירופה, אחרי שסיים את לימודיו בסורבון, עבד בולה עם רוז'ה ורז'ה, פול בוקיז, ז'ואל רובישון, גסטון לנוטר ופרדי ז'ירארדה. אחרי שרכש ניסיון, שב בולה לעבוד בעיר ניו יורק במסעדות מובילות באותה עת כמו "לה סירק", "לה פריגור", "לה קוט באסק", כמו גם שימש כסגן שף במסעדה שפתח רוז'ה ורז'ה בסן פרנסיסקו. משם, בולה נעשה השף של מסעדת "מונראשה" מזמן פתיחתה בטרייבקה ב-1985. המסעדה משכה תשומת לב מהר מאוד וזכתה בניקוד של שלושה כוכבים מהניו יורק טיימס. ב-1987 פתח בולה מסעדה משלו בשם "בולה" בטרייבקה, המשקיפה על Duane Park.
ב-1991, מדריך זגאט שאל 7,000 סועדים, "איפה היית רוצה לאכול את הארוחה האחרונה של חייך ?" תשובתם הייתה "בולה". בולה זכה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום עד שהוא שינה את מיקומה של המסעדה ב-2008. מסעדה אחרת של בולה בניו יורק, "דאנוב" (Danube), זכתה בכוכב אחד במדריך מישלן.
"דאנוב" עברה שינוי בעיצובו של הארכיטקט SuperPotato או טקאשי סוגימוטו ונקראה 'brushstroke Restaurant' (מסעדה בתנועת מכחול). מסעדת "בראשסטרוק" שוכנת ברחוב הדסון 30, נפתחה באפריל 2011, משלבת כוחות בין בולה לטסוג'י קולינרי אינסטיטיוט באוסקה, שמשלבת בין תרבות אוכל יפנית ברמה גבוהה לבין מרכיבים אמריקאיים מובחרים.
Bouley Test Kitchen הוא אירוע פרטי ומעבדת בישול לשפים אורחים ולפיתוח מתכונים עבור מסעדותיו של בולה. במתקנים השתמש צוות אמריקאי עבור תחרות בוקיז ד'אור ב-2011, שבראשה עמדו דניאל בולו ותומאס קלר.
בקיץ 2008 הוא נשא לאישה את עמיתתו, ניקול ברתלם, מראשוני פסטיבל הסרטים טרייבקה, אמנית וצלמת.
ג'וזפה פאריני
ג'וּזֶפֶּה פאריני (באיטלקית: Giuseppe Parini, 23 במאי 1729 בזיזיו - 15 באוגוסט 1799) היה משורר, לבריתן ומתרגם איטלקי, נציג של עידן האורות והנאו-קלסיציזם.
לאופרדי כינה אותו "ורגיליוס של איטליה המודרנית".
משפחתו, ילדותו ושנות לימודיו.
ג'וזפה פאריני נולד תחת שם המשפחה פארינו ביישוב בוזיזיו (Bosisio) (מחוז לקו), על גדות האגם פוזיאנו, באזור בריאנצה בצפון לומברדיה.
אביו, פרנצ'סקו מריה פארינו היה סוחר קטן במשי, החליט לשולחו למילאנו אצל דודתו.
במילאנו למד ג'וזפה אצל הנזירים הברנביטים ואמו, אנג'יולה מריה קספני, הייתה אחות של כומר מאחד הכפרים בסביבה. בגיל 10, מתוך אילוצים כלכליים, שלחו הוריו את ג'וזפה לדודה שלהם בשם אנה מריה לטואדה במילאנו. בעזרת אותה קרובת משפחה נרשם הילד ללימודים יסודיים בבית הספר סנט אלסנדרו ולאחר מכן
בבית הספר "ארצ'ימבולדי" (כיום בית הספר תיכון ע"ש צ'זארה בקאריה), שניהם בניהול הנזירים הברנביטים. הברנביטים היו חברים בקונגרגציה שהוקמה במילאנו בשנת 1530 על ידי אנטוניו מריה זכריה. בתקופת לימודיו בתיכון פירנס ג'וזפה את עצמו על ידי העתקת כתב-יד.
בשנת 1741 הורישה לו הדודה קצבה חודשית, בתנאי שייהפך לכומר. פאריני ציית לא בלב מלא מפני שסבל מבעיות בריאות, היה צריך בשעות הפנאי לעבוד לפרנסתו במשרדים של עורכי דין ולתת שיעורים פרטיים ובנוסף לכל, לימודי הדת התנהלו לפי שיטות ההוראה נוקשות מיושנות. בסופו של דבר הוסמך לכמורה בשנת 1754. המורים לא היו שבעי רצון ורשמו למשל בפנקסי בית הספר לשנת 1749–1750:
"Parinus Joseph: ut plurimum abfuit, subdole per aliquot dies interfuit; litteris testimonialibus habitis, abfuit perpetuo".