נולד בעיר לגניצה שליד ורוצלב שבפולין. בנעוריו הצטיין באתלטיקה קלה וצורף לנבחרת פולין הצעירה באתלטיקה. כמו כן, הצטיין גם בכדורסל, כדורעף וכדורגל ושיחק כשוער בקבוצת הליגה השנייה "ג'בייש לגניצה". בגיל 18 עמד לפני גיוס ושירות בן חמש שנים בצבא הפולני, והוריו החליטו לעלותו לישראל. עם הגיעו החל להתאמן במכון וינגייט בריצת 110 מטר משוכות ובקפיצה לגובה, אך כדבריו: "הבנתי שכסף מזה לא יהיה והתגלגלתי לכדורגל".
בינואר 1965 ביקש סורינוב להצטרף להפועל תל אביב, אך נדחה ומיד נסע למגרש בית"ר תל אביב באבו כביר, שם נבחן כשוער על ידי קרלוס בוסטמנטו, ז'קי פורטוגז, אנטוניו בונזי והאחים חליבה והוחתם מיד במקום.
בית"ר תל אביב הייתה מעורבת באותה עת במאבקי התחתית של הליגה הלאומית (אז הליגה העליונה בכדורגל בישראל), ולסורינוב ניתנו הזדמנויות רבות להפגין את יכולתו ולהצטיין. חודשיים לאחר שהתחיל לשחק, זומן על ידי עמנואל שפר לנבחרת הנוער, וזכה עמה בגביע אסיה לאחר שספג שני שערים בלבד בטורניר הגמר. בשנה שלאחר מכן עלתה משפחתו של סורינוב לישראל בעקבותיו והוא התחתן. בסוף אותה שנה נשרה בית"ר תל אביב לליגה א' (אז ליגת המשנה), וסורינוב עבר, בסיועו של עמנואל שפר, למכבי נתניה.
סורינוב, שעבר עם משפחתו להתגורר בנתניה, הצטיין מיד במשחקו הראשון, וזכה לאהדת האוהדים הנתנייתים. בעונת 1970/1971 היה סורינוב אחד מהגורמים המרכזיים שהביאו לזכייה הראשונה של מכבי נתניה באליפות.
בפברואר 1971 יצא סורינוב עם נבחרת ישראל למשחק באיטליה נגד נבחרת איטליה הצעירה. בזמן הטיסה הוא שוכנע על ידי ראובן ריבלין, שהיה יו"ר המשלחת וגם יו"ר בית"ר ירושלים, לעבור לבית"ר ירושלים, תמורת שיפור ניכר בתנאיו הכספיים. כדי להשתחרר ממכבי נתניה יזם סורינוב תקרית במשחק בישראל, שבה התיישב על הכדור באמצע המגרש, וסירב לחדש את המשחק בעקבות טענתו לנבדל בעת שער שספג. בתגובה להתנהגות השערורייתית, שחרר אותו יו"ר מכבי נתניה, ראובן פריזנר, משורות הקבוצה.
גם בבית"ר ירושלים הצטיין סורינוב וזכה לאהדה רבה בשל משחק ההקרבה שלו. הוא שיחק בקבוצה עד עונת 1974/1975. בגמר גביע המדינה בכדורגל 1974/1975 נוצחה בית"ר ירושלים 3:1 על ידי הפועל כפר סבא, וסורינוב הואשם על ידי האוהדים בכישלון.
סורינוב נותר בשיא של אי-ספיגה לקבוצת בית"ר ירושלים, שעמד על 928 דקות (במשך 10 משחקים רצופים) ללא ספיגה מעונת 1973/1974.
בעונת 1975/1976 שיחק בהפועל רמת-גן במשך עונה אחת, ואז הועבר למכבי תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה היא זכתה בדאבל. סורינוב שיחק במכבי תל אביב עד קיץ 1978 ואז פרש מכדורגל.
הנבחרת הלאומית.
סורינוב הוזמן לנבחרת הלאומית על ידי המאמן עמנואל שפר, ומשחקו הראשון בשורותיה התקיים בבארי באיטליה מול נבחרתה הצעירה של איטליה והסתיים בהפסד ישראל 2:0. ברוב שנותיו בנבחרת ישראל, שיחק סורינוב כשוער שני ליצחק ויסוקר, ושותף בדרך כלל רק במשחקי ידידות.
ב-1977 בטורניר מוקדמות מונדיאל 1978, היה השוער הראשון של הנבחרת, והצטיין בשלושת משחקיה הראשונים, בהם לא ספגה הנבחרת שערים. במשחק המכריע בסיאול, ב-20 במרץ 1977, נוצחה ישראל על ידי נבחרת קוריאה הדרומית 3:1, ונכשלה בהעפלה לטורניר המונדיאל. היה זה משחקו ה-19 והאחרון של סורינוב בשורות הנבחרת.
תכונות כשוער.
סורינוב היה גבה קומה והצטיין בכדורי גובה, ובזינוקים אל פינות השער. כמו כן, היה ידוע במעורבותו במשחק ההגנה, על ידי ארגון שחקני ההגנה ועידודם. היה ידוע באופיו הסוער ובתגובותיו הקיצוניות לנעשה במגרש. לעיתים, אף נגח את קורת שערו לאחר שספג שער. לאורך כל שנותיו ככדורגלן פעיל, פשטו מדי פעם שמועות בין אוהדי הקבוצות בהן שיחק, כי נהג להמר על משחקים וכי "מכר" משחקים. סורינוב תמיד הכחיש את ההאשמות הללו, והן מעולם לא הוכחו, אם כי ועדת עציוני קבעה ב-1971 כי יש לחשדות בסיס.
בערוב ימיו התגורר סורינוב בירושלים, ובבעלותו הייתה מעדנייה שניהל.
סורינוב הלך לעולמו ב-1 בפברואר 2019, בגיל 72. ביקש לתרום את גופתו למדע.
חיוויאי הנחשים
חיוויאי הנחשים (שם מדעי: "Circaetus gallicus") הוא עוף דורס יום ממשפחת הנציים.
מאפיינים.
אורך גופו של החיוויאי נע בין 62 ל-70 ס"מ, מוטת כנפיו כ-190 ס"מ ומשקלו 1.1 עד 1.6 ק"ג. ראשו גדול ורחב ועיניו קבועות בחזית הפרצוף, כך שמראהו מזכיר דורס לילה. כנפיו הארוכות והרחבות משמשות אותו לדאייה על זרמי אוויר חמים. בזמן הדאייה סורק החיוויאי את נחלתו בחיפוש אחר טרף. ביכולתו לרפרף זמן ארוך באותו מקום אם יש לו צורך בכך.
מקור שמו של החיוויאי הוא במילה הארמית "חיויא", שמשמעותה נחש, שכן זהו טרפו העיקרי: בעונה אחת יכול חיוויאי לטרוף מאות נחשים. החיוויאי נוחת על הנחש בשתי רגליו, קוטל אותו במכת מקור ומתחיל לבלעו מהראש. ידועים מקרים שבהם הנחש המתגונן נשך בחוזקה חיוויאי או נכרך על צווארו וחנק אותו למוות או נכרך סביב רגליו ושבר אותם. נחשים גדולים במיוחד נוהג החיוויאי לשמוט מגובה רב ולאכלם רק אחרי מותם. בנוסף לנחשים אוכל החיוויאי זוחלים אחרים.
החיוויאי בונה את קנו במקומות שיש מהם תצפית נרחבת. הזכר נושא את חומרי הקינון והנקבה בונה מהם את הקן. חלקו החיצוני של הקן בנוי מחומרים גסים כמו ענפים וזרדים, חלקו הפנימי מרופד בעלים. בתטולה ביצה אחת, עליה דוגרת בעיקר הנקבה. שני ההורים דואגים למזון הגוזל.
החיוואי מצוי בדרום אירופה, צפון אפריקה ואסיה. הוא נודד מעל ישראל בסתיו ובאביב ומקנן בה בקיץ.
בגולן נמצא משקוף אבן מתקופת התלמוד, המעוטר בעופות דורסים, קרוב לוודאי חיוויאים, האוחזים בנחש. על המשקוף חרותה הכתובת "זה בית מדרשו שהלרבי [= של רבי] אליעזר הקפר".
עקב עיטי
עַקָּב עֵיטִי (שם מדעי: "Buteo rufinus") הוא מין של עוף דורס בסוג עקב המשתייך למשפחת הנציים. הוא חי ברחבי אירואסיה ובצפון אפריקה וגם בישראל.
עקב זה מגיע לאורך 50-66 ס"מ, למוטת כנפיים של 115-160 ס"מ ולמשקל של 1.1 ק"ג בזכרים ו-1.3 ק"ג בנקבות, הכבדות יותר. מראה העקב חום-אדמדם עם כנפיים בהירות יותר מסורטטות בקווים חומים ובעלי קצוות שחורים וזנב ארוך וכתום. העקב ניחן בראייה חדה מאוד, באמצעותה הוא מבחין בטרף ממרחק של כמה קילומטרים והוא בעל מקור חד ומעוקל בצבע אפור ובעל בליטה צהובה מעליו.
העקב דואה על פני שטחים פתוחים כמו ערבות, שיחיות ויערות פתוחים ומעליהם מחפש טרף כמו יונקים קטנים כמו ארנביים ומיני מכרסמים כמו חולדות או נברנים וכן זוחלים ועופות קטנים ממנו. בדומה למרבית העופות הדורסים הוא חי בזוגיות קבועה. הנקבה מטילה 2-5 ביצים בקן עשוי ענפים על עצים, צוקים או סלעים.
בישראל העקב העיטי יציב ומקנן בכל האזורים. בעבר נהג לקנן רק במצוקים. בשנים האחרונות נצפה מקנן גם על עצים גבוהים.
לעקב זה 2 תת-מינים:
זהבן מחלל
זהבן מחלל (שם מדעי: "Oriolus oriolus") היא ציפור שיר בינונית ממשפחת הזהבניים. שמו המדעי נגזר מהלטינית הקלאסית שבה "aureolus" פירושו זהוב.
מאפיינים.
הזהבן הוא אחד היפים בציפורי השיר. הוא אחד מבין 26 המינים במשפחת הזהבניים, השייכת לסדרת ציפורי השיר.
גודלו של הזהבן הוא כזרזיר או כשחרור ואורכו מגיע עד 24 ס"מ.
הזהבן ניכר במראהו ובצבעיו: גופו של הזכר זהוב מבריק, כנפיו וזנבו שחורים ומקורו ועיניו אדומים.
לנקבה גב ירוק-צהבהב, וכנפיה וגחונה אפורים. מקור הזהבן מוארך וחד ואורכו כאורך הראש כולו. בדרך כלל הוא מסתתר בין ענפי העצים, ועל נוכחותו מעיד רק קולו הצלול והערב.
הזהבן נפוץ באירופה התיכונה והדרומית, בצפון מערב אפריקה וביבשת אסיה למן הים הכספי ועד הרי אלטאי. הוא חורף באפריקה המשוונית והדרומית. בישראל הוא חולף בחודש אוגוסט, בדרכו לאפריקה, וכן בשובו משם בסוף האביב.
באירופה בונה הזהבן את קינו ב"מזלג" שבין שני ענפי עץ. הקן דמוי הסלסלה משמש כמקלעת של עשב וצמר, ובקיץ מטילה בו נקבת הזהבן שלוש או ארבע ביצים, שצבען חום בהיר ועליהן כתמים אדומים- שחורים. הזהבנים ניזונים בעיקר מחרקים.
תהילה (סרט, 1980)
תהילה (אנגלית: Fame) הוא סרט מוזיקלי משנת 1980, שנוצר והופק על ידי דייוויד דה סילבה, בוים על ידי אלן פארקר, ונכתב על ידי כריסטופר גור.
הסרט זכה בפרס האוסקר עבור הפסקול הטוב ביותר, ושיר הנושא מתוכו, "Fame", זכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר. את השיר ביצעה איירין קארה שגם שיחקה בסרט.
בעקבות הצלחת הסרט, יצאו גם סדרת טלוויזיה מצליחה באותו השם, מחזמר שרץ בווסט-אנד של לונדון במשך עשר שנים וכן גרסה מחודשת בשנת 2009.
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחר תקופת לימודיהם של קבוצת תלמידים צעירים בבית ספר תיכון לאומנויות בניו יורק, החל ממבחני הקבלה שלהם למוסד, ועד לסיום הלימודים. השאיפות של התלמידים בבית הספר של אומנויות הבמה הן עצומות - כולם רוצים להתפרסם ולזכות בתהילה. אף על פי שמתבגרים רבים מנסים לעבור את בחינות הכניסה למוסד, רק אחדים נבחרים. במקביל להתמקצעות בתחומי האמנות הקרובים ללבם והתמודדות עם לימודי חובה ודרישות מאתגרות, התלמידים עוברים תהליך של התבגרות, לומדים להכיר את עצמם, לשתף פעולה בצוות וליצור קשרים אישיים של חברות ואהבה. לאחר ארבע שנים של אימונים מפרכים, רק אחדים מן התלמידים מצליחים לזכות בתהילה.
אליעזר שמואלי
אליעזר שמואלי (29 במרץ 1928 - 5 באוגוסט 2018) היה מורה, איש חינוך ומומחה למינהל חינוכי. כיהן כמנכ"ל משרד החינוך והתרבות בין השנים 1976–1987. יזם את העברת כיתות ז' ו-ח' מבית הספר היסודי אל חטיבת ביניים. תכנן וביצע את תוכנית האינטגרציה בחינוך בישראל, שהפכה את בתי הספר האזוריים לבתי ספר המשלבים תלמידים מעדות ושכונות שונות.