כפעיל ציוני הוא נמנה עם חברי ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית שבראשה עמד דודנו ישראל זנגוויל, לצד נחמן סירקין. אישים אלו צידדו במציאת טריטוריה להגשמת הציונות, וזאת בניגוד לאנשי רוח אחרים שראו בציונות תנועת התחדשות רעיונית. זנגוויל ואידר צידדו בהגשמת הציונות במסגרת תוכנית אוגנדה. בקונגרס הציוני השביעי פרשו הטריטוריאליסטים מן ההסתדרות הציונית והקימו את ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א). מטעמה יצא אידר בשליחות מטעמם ללוב במטרה לבדוק את האפשרות להתיישבות יהודים שם, שליחות שהעלתה חרס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה אידר חבר ההנהלה הציונית בירושלים ובלונדון ויושב ראש ההסתדרות הציונית בבריטניה, ופעל רבות לקליטת ראשוני העלייה השלישית. אידר היה חבר בוועד הצירים אשר הוקם בעקבות הצהרת בלפור, ופעל בין השנים 1918–1921 בראשותו של חיים ויצמן. מטרותיו העיקריות היו הנחת יסוד יציב לבניית בית יהודי בארץ ישראל, ודאגה הן ליהודי הארץ והן לקשר שבין ההסתדרות הציונית והיישוב העברי לבין השלטונות הבריטים בארץ-ישראל. קשריו של אידר בארץ מולדתו הפכו אותו לאיש קשר אידיאלי בין שני הצדדים, והוא תרם רבות לפתרון סכסוכים בין הנהגת היישוב לשלטונות המנדט. בתפקיד זה ראה בו ויצמן עוזר ובעל ברית נאמן. אידר שימש כממלא מקומו של ויצמן במשלחת הציונית של 1918.
אידר היה חבר באגודה למען ירושלים, אשר נוסדה על ידי סר רונלד סטורס, המושל הצבאי הבריטי של ירושלים.
פעילות התנועה הציונית הובילה לעליה במתיחות בארץ ישראל, אשר לובתה בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה. אנשי "השומר" והגדודים העבריים אשר השתקעו בירושלים, הובילו להחלטה על הקמת ועד הגנה. ראשי הוועד, זאב ז'בוטינסקי, פנחס רוטנברג ודוד אידר (נציג ועד הצירים) פנו אל השלטונות הצבאיים הבריטיים בתביעה לציידם בנשק. סירוב הבריטים הביא את ז'בוטינסקי להכין תוכנית פעולה, שהתבססה בעיקר על הגנה מחוץ לחומות העיר העתיקה.
במקביל לכך, ועל מנת לקדם את פני הרעה, הקימו אידר וז'בוטינסקי "משרד מודיעין" ליד ועד הצירים, בראשותו של ליובה שניאורסון, חבר ניל"י. משרד זה לא האריך ימים, בשל סירובו של ראש ועד הצירים, מנחם אוסישקין, לשתף פעולה עם איש ניל"י.
אידר שירת בוועד הצירים, ובהנהלה הציונית, עד לשנת 1928, אז פרש במטרה להמשיך בקריירה הרפואית.
אשתו של דוד, אידית אידר, התוודעה לציונות בגיל ארבעים, לאחר שנחשפה לרעיון על ידי פעילות בעלה. הייתה מחנכת, פסיכולוגית ופעילה בוויצו.
אידר נפטר באנגליה בשנת 1936 ונקבר בלונדון. על שמו רחוב בשכונת רמת בגין בחיפה.
רולטת הרשת
רולטת הרשת היא טקס חניכה ומשחק שהיה נהוג בחיל האוויר הישראלי למסיימי קורס פקחי טיסה. דבר קיומו של הטקס נודע ברבים ב-1992 לאחר שחייל נהרג בעת ביצועו.
מהותו של הטקס הייתה מעין "מבחן אומץ" במסגרתו שוכב החייל בגבו על הרצפה ואוחז, מלמטה, ברשת ביטחון שנועדה לבלום מטוסים נוחתים, שבעת שחרורה היא מתרוממת במהירות גבוהה ביותר. מבנה הרשת אמור לבלום את החייל.
ב-21 ביולי 1992 נפצעו קשה החייל אמיר מלט והחיילת לילך בר-נתן בבסיס חצרים, כאשר הפעלת הרשת הדפה אותם לעבר מסלול הנחיתה, עליו התרסקו. כעבור חמישה ימים נפטר מלט מפצעיו. בגרסת צה"ל לאירוע "נפגע החייל אנושות מכבל לבלימת מטוסים, במהלך שיעור הדרכה במתקן, מתוך רשלנות הקצינים במקום". לאחר האסון הועמדו לדין שלושה קצינים בדרגת סגן. אחד מהם זוכה ואילו השניים האחרים, סגן נועה טרנר וסגן ירון נעים, הורשעו בגרימת מותו של רב"ט אמיר מלט ז"ל ובפציעתה של טוראית לילך בר נתן ונשפטו למאסר בפועל ולהורדה בדרגה. בעקבות המקרה עלתה לסדר היום הציבורי הדרישה להוציא אל מחוץ לצה"ל את חקירת תאונות האימונים בעיקר הודות לפעולתה של שולמית מלט, אמו של החייל ההרוג, וביתר שאת לאחר התאבדותה ב-6 בפברואר 1994. בהשפעת האירוע כתבה הסופרת בתיה גור את ספרה "אבן תחת אבן".
אם למסורת ואם למקרא
אֵם למסורת ואֵם למקרא הן שתי צורות לימוד המופיעות בגמרא ללימוד המילים מתוך פסוקי התנ"ך.
אם למסורת היא דרך פרשנית הגורסת שניתן לדרוש את הפסוקים גם על פי מסורת הכתיב, בעוד המחזיקים בשיטת אם למקרא מפרשים ודורשים את הכתוב בהתבסס על מסורת הקריאה בלבד.
שאלת אם למסורת או אם למקרא מצויה במחלוקת אצל תנאים, ובמקומות שונים מזהה התלמוד מחלוקות הלכתיות שונות ככאלו התלויות בשאלת אם למסורת ואם למקרא.
הופעותיה של המחלוקת.
אחת הדוגמאות למחלוקת זו מצויה במסכת סנהדרין (דף ד' ע"ב) שם מוצג הכתוב בשמות כג, יז: "שלש פעמים בשנה יראה כל זכורך"; המילה יראה ניתנת לקריאה בשני אופנים: 'יֵרָאה' דהיינו שהזכרים צריכים להיראות לפני הקב"ה, או 'יִרְאה', כלומר, שהזכרים צריכים לראות את המקדש. אם סוברים ש"יש אם למקרא", הרי שאופן הלימוד והדרש הוא לפי איך שנקראת המילה ולא איך שהיא כתובה, דהיינו שהציווי 'יראה'- משמעה חובה להיראות. אך אם סוברים ש"יש אם למסורת", מתייחסים אנו לכתיב, ולכן, כוונת המקרא ל"יראה" משמעה החובה לראות בעיניך. הנפקות הנדונה בסוגיה באשר לפרשנות פסוק זה נוגעת לחובותיו של עיוור באשר למצוות עלייה לרגל.
התקופה הכחולה של פיקאסו
התקופה הכחולה של פיקאסו (1901–1904) הייתה תקופה בחייו של האמן פבלו פיקאסו, במהלכה יצר בעיקר ציורים שהתאפיינו בצבעים כהים וקרים, כמו כחול, ירוק כהה ושחור, המוכרים כצבעים המקנים לציור אווירה עצובה. בציורים אלו צוירו אנשים שעל פניהם הבעה עגומה או אפאטית, לרוב בפוזיציה סגורה ובמצבים אנושים עגומים. סיבות שונות הביאו את האמן לתקופה חשוכה זו, אך שתי סיבות עיקריות לתקופה זו מוכרות לנו:
הציורים בתקופה הכחולה מאופיינים בשימוש בקווי מתאר בסיסיים ומודגשים. בחלקם נעשה שימוש בסגנון כתמי במשיחות מכחול קצרות ונחפזות בנוסף לתיחום הצורות בקווי המתאר. השימוש בכחול מרמז על האפשרות שהתמונות צוירו בשעות הלילה, שכן אם היו מצוירות בשעות היום היה הדבר מצריך שימוש גם בסקאלת הצבעים החמים יותר. ייתכן גם שהשימוש בכחול נבע מתוך צורך אקספרסיבי של האמן. על פי תנוחות ובגדי המופיעים בתמונה, הכחול עשוי לרמז גם על תחושת קור או ניכור.
התקופה הכחולה של פיקאסו הסתיימה כאשר פגש בנערה בשם פרננדה אוליבר. עד מהרה השניים התאהבו וציוריו של פיקאסו החלו להיות עליזים יותר תוך שימוש בצבעים חמים כמו ורוד וכתום. הייתה זו תחילתה של התקופה הוורודה (1904 - 1907). בתקופה זו ציוריו של פיקאסו נעשו מלאי-חיים הרבה יותר. אלמנטים מרכזיים בתקופה הוורודה מתקשרים לאנשי קרקס וחיות.
בלאוגרנה
מסלול (פיזיקה)
בפיזיקה, מסלול (באנגלית: Trajectory) הוא שם כללי לנתיב שעצם מסוים עובר בו בנועו במרחב. מקרה פרטי של מסלול הוא מסלול כבידתי, בו גוף אחד מושפע מכבידה של גוף אחר ונע מסביבו, כמו למשל המסלול של כוכב לכת סביב שמש. מקרה אחר הוא מסלול בצורת פרבולה, בו נע קליע תותח, מסלול כזה נקרא מסלול בליסטי.
תיאור קינמטי של מסלול.
במכניקה קלאסית, המסלול מתואר על ידי וקטור המקום כתלות בזמן (ביחס למערכת צירים (קואורדינטות) מסוימת, בה נקבעת ראשית הצירים). כלומר: על ידי הפונקציה הווקטורית formula_1. הנגזרת של פונקציה זו היא המהירות formula_2 והנגזרת השנייה היא התאוצה. דרך היא המרחק המצטבר לאורך המסלול שעשה הגוף, בניגוד להעתק, שהוא המרחק בין נקודת המוצא לנקודת הסיום-לדוגמה, אם גוף נקודתי נמשך במעלה שיפוע וחזרה לנקודת ההתחלה, הדרך שהוא עשה היא פעמיים אורך השיפוע וההעתק הוא אפס.
במכניקה יחסותית, המסלול של גוף הוא "קו העולם" שלו במרחב-זמן המתואר על ידי פרמטר אפיני, כגון הזמן העצמי: formula_3.
במכניקת הקוונטים החלקיק יכול להיות בכל המסלולים האפשריים, כאשר יש לו הסתברות (או אמפליטודת פונקציית הגל) להיות בכל מסלול. כדי לחשב את הפרופוגטור, כלומר האמפליטודה שלו להתקדם מ- formula_4 ל-formula_5 יש לסכום על כל מסלולי הביניים האפשריים באמצעות אינטגרל מסלול של פיינמן: formula_6. המסלול הקלאסי הוא המסלול עבורו הפעולה S היא סטציונרית (כלומר: formula_7).
מסלולי כוכבי הלכת.
בעבר, התנועה של כוכבי הלכת, אשר נראתה בעין בלתי מזוינת, הוסברה בעזרת האפיציקל, כתנועה מעגלית. הסבר זה חזה את מסלול כוכבי הלכת בצורה מדויקת יחסית. רק בתחילת המאה ה-17 יוהאנס קפלר הצליח להראות כי תנועת כוכבי הלכת היא בעצם אליפטית סביב השמש ולא מעגלית, והיה זה אייזק ניוטון שהצליח להסביר מדוע נעים כוכבי הלכת בצורה זו. ניוטון פרסם חלק מהתוצאות אליהן הגיע בחיבורו "De Motu Corporum" שפורסם ב-1684 והיה היסוד לספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" בו ניסח את חוק המשיכה האוניברסלי שקבע כי ישנה משיכה בין כל שני גופים בעלי מסה, וכי הם ימשכו ביחס ישר למסתם, וביחס הפוך לריבוע המרחק שביניהם. במאה ה-20 הראה אלברט איינשטיין במסגרת תורת היחסות הכללית שהמסה של השמש מעוותת את המרחב, ומסלולי כוכבי הלכת הם מסילה גאודזית.
התקופה הכחולה
המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון
מרכז קטיף להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון מציג את סיפור ההתיישבות בגוש קטיף ובצפון השומרון, ועוסק בערכים הלאומיים והחינוכיים הקשורים למפעל זה.
היסטוריה.
המרכז החל לפעול בשנת 2006, על ידי ועד מתיישבי גוש קטיף, במטרה לשמר את סיפורו של גוש קטיף למען הדורות הבאים. הוא שוכן באופן זמני באתר הקרוונים בניצן. הוא כולל מרכז מבקרים, ארכיון, ספריה ומכון מחקר. בעתיד מתוכנן מרכז מבקרים קבוע ביישוב.