ב-23 בספטמבר 1974 בשעה 21:30 הגיעה נירה לנמל קייפטאון. למחרת בבוקר הוספנה במבדוק לתיקון הסדקים בגוף באזור מכלי הנטל. לאחר כיממה ירדה מהמבדוק. הנחתת קיבלה אספקה ודלק והצוות נח וטייל באזור. מפקד חיל הים בנימין תלם נמצא בקייפטאון עם אשתו וקיבל את פני הצוות.
ב-29 בספטמבר יצאה בקייפטאון במגמה להקיף את כף התקווה הטובה. נתקלה ברוח חזקה וגלים גבוהים חזרה לכמה שעות למפרץ קייפטאון. לאחר כמה שעות יצאה שוב במהירות איטית כנגד הרוח והגלים. ב-30 בספטמבר בצהריים הקיפה את כף התקווה הטובה. הים היה קשה אך לאחר מספר שעות התחלפה הרוח לדרומית.
ב-3 באוקטובר בשעה 3:00 הגיעה לקרבת דרבן. "דקל" כבר הייתה בפנים, המתינו עד אחרי הצהרים ונכנסו לנמל. קיבלו אספקה, דלק ומים.
מדרבן לאילת.
ב-5 באוקטובר אחרי הצהריים יצאה נירה צפונה. עברה בתעלת מדגסקר לאחר יום אחד של גלים מהחרטום נעשה ים שקט. ב-13 באוקטובר שעה 16:50 חצו את קו המשווה מדרום לצפון ללא חגיגה או טקס.
ב-18 באוקטובר בשעה 5:00 חצו את מיצר באב אל-מנדב ונכנסה ל. במהלך ההפלגה נוצרה תקלת פיח במנוע. ראש המנוע פורק ולאחר 4 שעות המשיכה הנחתת בדרכה. "נירה" הגיעה לאילת ב-22 באוקטובר 1974.
הפלגת אח"י אשקלון (פ-63).
אח"י אשקלון (פ-63) שנקראה "א.מ. דקל" בפיקוד רב חובל אמנון תדמור, יצאה מנמל אשדוד ב-23 באוגוסט. עברה מדרום לכרתים בדרך לתעלת מסינה עברו לידה שתי ספינות סער ישראליות. המשיכו ונכנסו לנמל פלרמו. שם נתקלו בבעיה שעל דופן הנחתת לא היה סימון שוקע היה צורך בשכנוע מיוחד את מפקחי הנמל לוותר על כך.
ארגון - תדמור שהיה לו ניסיון רב בשייטת המשחתות. לכן חילק את הצוות לשניים צד ימין וצד שמאל למשמרות בחוף. ולמשמרות ים חילק לשלוש: אדום ירוק ולבן.
ניהוג – עקב ניסיונו הנחה את החשמלאי לשפר את ההיגוי לצורה שהנחתת תשמור קורס מצפן. כמו בצי הסוחר הישראלי באופן כמעט אוטומטי כך ההגאי צריך להשגיח ומתעייף פחות.
פלרמו - לס פלמס.
לאחר שהייה של יומיים תדלוק ואספקה יצאה. בהמשך הדרך זכתה לרוח צפונית וים גלי. תדמור כיוון את הנחתת צפונה ועבר קרוב לסרדיניה ומשם לחוף הספרדי. ב-2 בספטמבר התקרבה ל אך נדרש להמתין את הלילה בחוץ עד שלמחרת יצאה הנירה ודקל נכנסה ללס פלמס.
לס פלמס - דרבן.
תדמור החליט לותר על כניסה לוולביס ביי ואושר לו להמשיך לפורט אליזבט. קטע באורך של 4,800 מיל ימי. "דקל" הצטיידה באספקה ודלק בהתאם לכך. לאחר יומיים מנוחה יצאה "דקל" לדרכה. למחרת היציאה ארעה תקלה למצפן הגירוסקופ תדמור התקרב לחוף האפריקאי ונהג לפי מצפן מגנטי.
הווי – אנשי המילואים: הרופא ד"ר מיכאל כץ ורס"ר המכונה עמי צפריר, הכינו עלון יומי "גוזל עדן" בו כתבו את חוויות ההפלגה. בעת מעבר קו המשווה מצפון לדרום ביום ו' 13 בספטמבר, שימשו השניים כנפטון ועוזרו וערכו טקס חציית המשווה כדת וכדין. כולם זכו לתואר "אבירי הים".
לאחר שייט של 4,800 מיל ימי הגיעה דקל לפורט אליזבט והתברר כי אין במקום דלק המתאים למנועי הנחתת. הנחתת המשיכה, עוד 370 מיל ימי, לנמל דרבן תדלקה וקיבלה אספקה.
לקראת הצפי של רוחות וגלים נגד כיוון ההפלגה, וכלקח מהתקלה של "נירה", הזמין תדמור סגירה בריתוך של דלת החרטום.
חשמלאי מומחה תיקן את מצפן הג'ירו.
תדמור הזמין ספר לאנייה ואנשי הצוות קיבלו תספורת. לזכות הצוות הצטברו 8 ימי מנוחה. בכסף שחסך במקום לשלם לבתי מלון הזמין תדמור חברת תיירות מקומית והוציא את אנשי צוות ל-3 ימי טיול, בשתי קבוצות, ומראה להם חלק מעניין מדרום אפריקה.
מדרבן לאילת.
לאחר היציאה מדרבן עבר בתעלת מוזמביק קרוב לחוף האפריקאי ונהנה מרוח גבית.
תקלה בבוקר התגלתה חדירת מים מסדק באורך 70 ס"מ בדופן ימין בחדר ההגה. תדמור השקיע את החרטום להוציא את ירכתי הנחתת מהמים. הסדק נאטם בריתוך באלקטרודות שהוכנו לריתוך תת-מימי.
ההפלגה ב מתקדמים במהירות. מתקבלת הוראה להיכנס לשארם א-שייח' ומשם להמשיך לאילת. תדמור מורה על גילוח קרצוף ניקוי וצביעה של הנחתת ואנשי הצוות. כדי לשכנע שהוא מתכוון ברצינות הנחתת מפליגה במעגלים עד שמתקבלת התוצאה הרצויה.
ביום ד 23 באוקטובר 1974 לאחר חודשיים הפלגה מגיעה דקל לשארם א-שייח' אוספת קציני חיל הים וממשיכה לבסיס אילת וכן חוזרת לשמה אח"י אשקלון (פ-65).
הפלגת אח"י אשדוד (פ-61).
אח"י אשדוד (פ-61) הייתה במצב טכני שדרש טיפול רב. מפקדה היה סרן ישראל הכט, והמפל״ג מיכאל (מייק) אלדר הוה אמור להפליג אתו. אלדר הודח יום לפני ההפלגה (מחמת אי הבנה) ורס"ן מוסה לוי החליף אותו יום לפני היציאה. הנחתת שנקראה בשם "א.מ. שרון" (ע״ש בתו של מייק) ויצאה מנמל חיפה ב-25 באוגוסט 1974, יום אחד מאוחר יותר מהמועד שנקבע בפקודת המבצע.
בים התיכון והאיים הקנריים.
הקטע הראשון עד כרתים היה מזג אוויר נוח ושרון התקדמה טוב. מוסה לוי חשב וביקש לותר על הכניסה לאוגוסטה ומפקד חיל הים אישר לפעול לפי החלטתו בהמשך הדרך. לאחר שעברה שרון את האי כרתים מדרום נקלעה לסערה צפונית שגרמה נזקים לכיסוי האברזין של המחסן וחדירת מים למספר מדורים.
לוי נכנס לאוגוסטה בסיציליה ובנמל התגלו נזקים של חדירת מים רבה לחדרי המשאבות. דלתות למספר מדורים לא היו אטומות. עובדי מספנה מקומית חידשו את האטימה ומשאבות שהתקלקלו הועברו לבית מלאכה לתיקון. הנחתת הייתה מוכנה ביום א' אך הסוכן לא הצליח לשחרר אותה מהנמל.
ביום שני 2 בספטמבר יצאה "שרון" מאוגוסטה בדרכה ללאס פאלמס. לקראת מצר גיברלטר תפסה רוח מערבית חזקה שאילצה להוריד מהירות.
ב הייתה רוח צפון מערבית וההפלגה הייתה נעימה. בכניסה ללאס פאלמס כנחתת שלישית התברר כי הכסוי האזרחי כבר נפרץ. הצי הספרדי הציב שמירה על הנחתת ואף ערך בדיקת תחתית בצלילה.
כאשר החלה "שרון" לצאת מהנמל התגלתה תקלה במערכת ההגה. חשמלאי מהחוף תיקן והספינה יצאה בבוקר בעיכוב של 4 שעות.
באוקיינוס האטלנטי.
בדרך לקייפטאון ולקראת חציית קוו המשווה נקלעה שרון לגשם טרופי שוטף. מים חדרו דרך בסיסי האנטנות לתחנת האלחוט. מוסה לוי החליט להתקרב לחוף האפריקאי. בהמשך נקלעו לים גבוה מכיוון דרום מזרח נגד כיוון ההפלגה. שרון הפליגה בקורסים משתנים 40 מעלות הצידה מהנתיב כדי להציג את פינת החרטום לגל ולא את הדלת השטוחה. שרון התקדמה בצורה איטית ביותר. למוסה לוי הייתה מחשבה להיכנס למפרץ וולביס ביי להמתין לשוך הסערה. אך קיבל מברק ממפקדת חיל הים לא להיכנס לשם.
כאשר נמצאה "שרון" בעגינה לקראת הכניסה לקייפטאון התגלתה תקלה של חדירת מי-ים למכלי הדלק. גנרטור אחד הפסיק לעבוד והדבר השפיע לרעה על המנועים. מוסה לוי הצליח להכניס את שרון לרציף.
ב"שרון" כמו ל"נירה" נמצאו סדקים בלוחות החיצוניים באזור ירכתיים. הסדקים נאטמו בריתוך בעת העמידה בנמל קייפטאון.
קצין התיקונים רס"ן יצחק שחם פיקח על הספנת "נירה" והתיקונים ב"שרון". ניהל את פינוי הדלק המעורב במי ים וביצע את תיקון המנועים בהתאם להנחיות שקיבל ממספנת חיל הים.
באוקיינוס ההודי והים האדום.
"שרון" יצאה מקייפטאון לדרבן כאשר עדיין לא היה ברור מצב חדירת המים לשני מיכלים קבועים בנחתת. יצחק שחם הצטרף להפלגה. לאחר ארבעה ימים נכנסה "שרון" לנמל דרבן.
אספקת מזון ודלק הסתיימו אך לפני היציאה התברר שיש תקלה במשאבות המים. בדומה למה שבוצע באוגוסטה. הגיע מתקן מהחוף באמצע הלילה ו"שרון" יצאה לדרך.
ההפלגה צפונה בתעלת מדגסקר נעשתה צמוד לחוף האפריקאי ו"שרון" נהנתה מזרם שדחף אותה צפונה. בכניסה לים האדום ביקש מוסה לוי רשות לעבור את המצרים באור יום אך הסתבר שיש משחתת מצרית שבאה לביקור בעדן ושרון קיבלה הוראה לעבור את מצרי באב אל-מנדב בשעות החשיכה.
שרון עברה את המצרים בלילה, ונכנסה לים האדום. קיבלה הודעה שיפגשו אותה ספינות סער. המפגש התקיים יממה מאוחר יותר.
"שרון" הגיעה לבסיס מפרץ שלמה בשארם א-שייח' ב-30 באוקטובר 1974. וחזרה לשמה המקורי אח"י אשדוד (פ-61) ובכך הסתיים מבצע ציפור עדן.
תחקיר.
תחקיר האירוע התקיים בתל אביב בפני מפקד חיל הים בנימין תלם ב-5 בנובמבר 1974. המסקנות חיוביות הושם דגש על כך שלוח הזמנים לא השתבש וההפלגה הסתיימה במועד שנקבע בתכנון.
ג'יל פרנט
ג'יל פרנט (באנגלית - Jill Farrant; נולדה ב-1961) היא פרופסור לביולוגיה מולקולרית ותאית באוניברסיטת קייפטאון (UCT), שבדרום אפריקה, המתמחה בצמחי תחייה - צמחים שחוזרים לחיים לאחר שהם מתייבשים.
ביוגרפיה.
פרנט נולדה ב-1961 בחווה פרטית בדרום אפריקה (כיום נקראת קולמפין). בילדותה הורשתה לחקור את החווה הפרטית, מה שהוביל לאהבתה לטבע.
כבר בגיל 9, החלה פרנט להתעניין בצמחי תחייה. היא שיחקה בנחל כשכל הצמחייה מסביב הייתה יבשה וכמה ימים לאחר מכן, לאחר שירד קצת גשם היא חזרה לאותו המקום ושמה לב שכל הצמחים שהיו יבשים פתאום "חזרו לחיים".
ביומנה כתבה על שיחה עם אביה בה סיפרה לו על התופעה שגילתה, אך הוא לא האמין לה.
בילדותה, פרנט רצתה להיות רופאת ילדים כמו אחיה, אולם לאחר חשיפתה לנושא צמחי תחייה היא החלה להתעניין בתחום זה.
במהלך לימודיה היא פגשה את המנטור שלה, דרבן, שלימים יהיה בעלה.
בשנות לימודיה באוניברסיטה התמכרה פרנט לאלכוהול. היא פיתחה מערכת תגמולים עצמית - ככל שלמדה יותר טוב, כך הרשתה לעצמה לשתות יותר. בהמשך חייה עברה גמילה מאלכוהול.
פרנט כמעט מתה שלוש פעמים: פעם אחת בגלל אבנים בכליות, פעם בגלל אירוע שנגרם כתוצאה מאלכוהול ופעם אחרת היא החליקה על משטח רטוב בחדר האמבטיה, נפגעה בראשה בחומרה וגרמה לדימום מוח תת-עורי מה שסופו של דבר הותיר אותה ללא חושי הטעם והריח.