קולידג' היה הנשיא האחרון שמעולם לא טס במטוס, אולם הוא הבין היטב את ערך התעופה ותמך בפיתוחה. אחד מהאירועים הזכורים ביותר בתודעה הציבורית מנשיאותו של קולידג', היה טקס האירוח המסביר פנים בוושינגטון של צ'ארלס אוגוסטוס לינדברג ב-11 ביוני 1927. הוא התקיים בעקבות הטיסה של לינדברג מניו יורק ועד לפריז, שהייתה טיסת הסולו הראשונה מעל האוקיינוס האטלנטי. בגיבוי מנהלי מקולידג' המשיך לינדברג, שאותו הנשיא העלה לדרגת קולונל, לסיור אווירי ברחבי ארצות הברית לבניית תמיכה ציבורית בפיתוחו של תחום התעופה. ממשל קולידג' עודד אימונים צבאיים. בנו של קולידג', ג'ון, השתתף במחנה אימונים צבאי לאזרחים כשאביו הפך לנשיא. זו הייתה הבנתו של קולידג' כי החוב הלאומי הוא החוליה החלשה ביותר בהגנת האומה, מכיוון שהוא צמצם את הכספים הזמינים לצורך מענה לצרכים הצבאיים במשבר. לפיכך, תוכנית הפחתת החובות שלו הייתה בסיסית לחיזוק היסוד הצבאי של המדינה. יתר על כן, הוא הבין כי כוחה הגדול של המדינה נשען בסופו של דבר לא על כלי המלחמה שלה, אלא על תושביה, על החקלאות והמשאבים התעשייתיים שלה ועושרה אשר תדלקו את תעשיית המלחמה. זה הביא אותו להתמקד בעיקר בנושאים הקשורים לגיוס כוח האדם והתעשייה כגורם עקיף לפיתוח הצבאי. כמו כן, קולידג' השתמש בפיתוח התעשייתי העקיף במקום פיתוח צבאי ישיר מכיוון שבכך ארצות הברית לא נראתה כמבצעת התחמשות מרכזית שעלולה להעלות חשד בקרב הקהילה הבינלאומית.
קולידג' נהג לתת יחס רב אל ותיקי המלחמות ומשפחותיהם. כמושל ונשיא, הוא תמך בתוכניות לטיפוחם הכלכלי של לוחמים לשעבר במלחמות אמריקאיות, במיוחד בתשתיות המיועדות לנכים שנפצעו במהלך שירותם הצבאי. היוצא מן הכלל בהתנהלות זאת היה התנגדותו להצעת החוק לתוספת פנסייה מטעם המלחמה לחיילים לשעבר שהיו מעורבים במלחמת העולם הראשונה. הצעת חוק שנעצרה בשנת 1924 כאשר הטיל עליה וטו. מלבד איום על כספי המדינה לנוכח מצב פוליטי קריטי אפשרי, הוא האמין שהצעת החוק הזו, על ידי הכספים שלה, תפחית את הערך משירותם של החיילים לאומה שנאבקו במהלך מלחמות אחרות מלבד מלחמת העולם הראשונה. "אף אדם," ציין בתוקף בכוונתו לחיילים לשעבר בצבא האמריקאי, "מעולם לא זכה לכבוד על מה שקיבל. הכבוד היה הפרס על מה שהוא נתן."
המאבק בקוּ קְלוּקְס קְלָאן ואחדות לאומית.
אחד הקשיים הביטחוניים הגדולים ביותר במהלך ממשל קולידג' היה מאבק הממשל האמריקאי נגד הטרור של הקו קלוקס קלאן (KKK), סדרת ארגוני כתות רדיקליות שביצעו פיגועי טרור ופעלו נגד הממשל האמריקאי. הכתות הללו דגלו בעליונות גזעית לבנה, אנטישמיות, הומופוביה ושנאת זרים וביצעו פיגועי טרור רבים נגד מי שהחשיבו ליריביהם הפוליטיים. ממשל הרדינג וקולידג' נאבק ממושכות אל מול הדור השני של הארגון, אשר התעורר תחילה עוד בשנת 1915, במדינת ג'ורג'יה. זו הייתה תנועה פופולרית ומאורגנת לאומית שהתלבשה בצורה של ארגון סודי, אחווה והציגה את עצמה בפני הציבור כחברה מיטיבה ופטריוטית. גורם חשוב שתרם לדעיכתו של הקלאן היה דחייתם של הקלאן וכל תומכיהם מעמדות כוח בידי הנשיאים הרדינג וקולידג'. שני הנשיאים התרוממו מעל לדעות הקדומות שרווחו בקרב מעגלים סגורים כגון הקלאן באותה התקופה. הם הציעו מעשים, ולא מילים, לקורבנות הקלאן: הדבר בא לידי ביטוי, למשל, בתמיכתם בזכויות כל האזרחים, יהודים אפרו-אמריקאים ואינדיאנים. הדבר החשוב ביותר שביצעו הנשיאים בעניין היה שמנעו הרחקה של הקלאן מהאוכלוסייה שנרדפה בידיהם, ובכך מנעו התקיימות עצמאית של הארגון ללא השפעה חיצונית כלל וכלל.
זמן לא רב לאחר מותו של הנשיא הרדינג באוגוסט 1923, דובר הקלאן טען כי הנשיא לשעבר היה חבר הכת. זה לא היה אלא שקר שנועד לרמות את הדעה הציבורית שהופנה כלפי הנשיא האמריקאי הראשון במאה העשרים שהתבטא בפומבי למען זכויות אזרח אפרו-אמריקאיות ותמך בחקיקה נגד ביצועי לינצ'ים. הבית הלבן בראשותו של קולידג' פרסם באופן מיידי הצהרה, שקיבלה הפצה לאומית, והצהירה כי הטענה "מגוחכת מכדי לדון בה" - ואכן הייתה לה השפעה על הדעה הציבורית. קולידג' טען "אנחנו לא גרים באמריקה, אמריקה חיה בנו." זו גם הייתה חשיבתו הסמכותית של קולידג' שלעיתים הציג עצמו כנבדל ורם מעל הפוליטיקה. מבחינתו, היותו אמריקאי היה מצב נפשי בו קיבלו את אורח החיים האמריקני והתנהלו בהתאם. מקום הולדתו של האדם, גזעו או דתו של אדם לא היו קשורים להיות אמריקאי פטריוטי; במקום זאת, הוא קרא להאמין באידיאלים ובערכים אמריקאים כפי שהם באים לידי ביטוי בהכרזת העצמאות ובחוקה, ובכבוד ותמיכה במוסדות אזרחיים ופוליטיים אמריקאים. בכך, כפי שהוא ראה זאת, כל ילד יכול היה לשמוח בנשיאת התואר האמריקאי. ברוח זו, הנשיא קולידג' הצהיר את אמונתו בדבר חנוכת פסל ג'ון אריקסון ב-29 במאי 1926:
זמן קצר לאחר הפיכתו של קולידג' לנשיא, נכנסה מדינת אוקלהומה למצב חירום והוטל חוק צבאי בתוך המדינה שנועד להילחם נגד עלייתה המחודשת של תנועת הקלאן אשר היה בעלייה ממושכת בתמיכה ברחבי דרום ארצות הברית. כנשיא, קולידג' הביע את האנטיפתיה שלו כלפי הקלאן בכך שהוא פנה באופן חיובי ופומבי ישירות לקורבנותיו: אפרו-אמריקאים, יהודים, קתולים ומהגרים, איתם היה לו קשרים טובים - במיוחד עבור מהגרים קתולים אירים. קולידג' ביקש להדגיש את הישגיהם ותרומתם החיובית של כל המגזרים הפגועים לחיים התרבותיים האמריקאים. גישה זו התאימה לו היטב כיוון שהיא שיקפה את חשיבתו אודות אחדות לאומית ואישיותו. הנשיא קולידג' סיכם את גישתו באופן הבא: הדרך היחידה שאני יודע להבריח את הרוע מהארץ היא בשיטה הארוכה למלא אותו בטוב. באותה המידה, מרטין לותר קינג, התבונן מאוחר יותר בנושא עת טען כי: "רק האור יוכל לחושך; רק האהבה תוכל לשנאה." באמצע שנות העשרים התרחשה הפחתה במתחים החברתיים. אמריקה הייתה בעיצומה של תנופת קולידג', ועם יציבות כלכלית נרגעו ארגונים ראקציונרים. רבים מהגורמים שהובילו אנשים לקלאן נעלמו או דעכו מחשיבותם. גל הפשע שחגג במהלך תקופת היובש נסוג במעט. ונוצר מחדש מצב בארצות הברית שהיה בטוח שוב להחנות את המכונית ברחוב הראשי.
מדיניות חוץ.
אף על פי שלא היה בדלן, סירב קולידג' להיכנס לבריתות חיצוניות. הוא טען שהניצחון של הרפובליקנים ב-1920 סימן שהעם דחה את מדיניותו של וודרו וילסון והתנגד להצטרפות אל חבר הלאומים. קולידג' לא התנגד לחבר הלאומים, אולם טען שהחבר לא ישרת אינטרסים אמריקניים, ולכן אין להצטרף אליו. הוא תמך בהצטרפות אל בית המשפט העולמי לצדק, בתנאי שהמדינה לא תיאלץ לקיים את המלצותיו. ב-1926, הסנאט אישר הצטרפות אל בית המשפט העולמי, בסייגים מסוימים. הסייגים התקבלו אצל חבר הלאומים, שהציע תיקונים משלו. הסנאט לא פעל וארצות הברית לא הצטרפה אל בית המשפט העולמי לצדק. בשנת 1927, כשל קולידג' בניסיון להביא להסדר בין המעצמות בנוגע להשפעה על האוקיינוס השקט במסגרת ועידת ז'נבה שהתקיימה באותה השנה ונדונה סביב הגבלת העוצמה הצבאית של כל מעצמה המקושרת לאוקיינוס השקט.
הישגו המרכזי של קולידג' היה הסכם קלוג-בריאן ב-1928, שנקרא על שם מזכיר המדינה שלו, פרנק קלוג, ושר החוץ הצרפתי אריסטיד בריאן. ההסכם, שאושרר ב-1929, חייב על החותמים עליו - ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה, איטליה ויפן - להתנגד למלחמות ככלי למדיניות לאומית ביחסיהן אחת עם השנייה. ההסכם לא הצליח להשיג את המצופה ממנו, אולם הניח את הבסיס לחוק הבינלאומי לאחר מלחמת העולם השנייה. קולידג' המשיך במדיניות הממשל הקודם ולא הכיר בברית המועצות בעיקר עקב החשד מהאידאולוגיה הקומוניסטית. כאשר עלה קולידג' לנשיאות, התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה כבר הגיעה לסופה ברובה ורוב ההתנגדות הפנימית ברוסיה לממשל הסובייטי, מטעם הצבא הלבן, האנרכיסטים או קבוצות בדלנים, הגיע ברובו לסיום.
הרפובליקה הסינית הייתה מזה שנים במלחמת אזרחים ממושכת שנודעה בתור תקופת המצביאים. בשנת 1926, מפלגת הקְווֹמִינְטַנג הלאומית שהתרכזה בגואנגדונג (דרום סין), החלה במסע כיבוש לעבר נאנג'ינג ובייג'ינג שנודע בתור המשלחת הצפונית. לאחר כיבושה של בייג'ינג בידי צבא הקוומינטנג מידיו של איל המלחמה ג'אנג דזוו-לין, החלו מגעים בין הממשלה הלאומית של הקוומינטנג לבין וושינגטון. ב-25 ביולי 1928 הנשיא קולידג' הכיר בממשל הקוומינטנג בנאנג'ינג, תחת הנהגתו של הגנרליסימו צ'יאנג קאי שק, בתור הממשלה החוקית של הרפובליקה הסינית במקום ממשלת בייאנג שקדמה לה בבייג'ינג. שתי הממשלות חתמו בהמשך על הסכם סחר משותף אשר היווה נקודת מפתח ביחסי ארצות הברית–סין.
מדיניות בין מדינות אמריקה.