אף על פי שהחל לשחק כדורסל בגיל מאוחר יחסית, השתלב יעקובי במהרה בקבוצת הפועל גן שמואל, בה שיחק בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. כמו כן שיחק יעקובי בהפועל חולון, הפועל תל אביב, בית"ר תל אביב והפועל גבת. הוא סיים את הקריירה במכבי פתח תקווה בליגה השנייה. כשחקן נבחרת ישראל השתתף באליפויות אירופה בכדורסל ב-1983 ו-1985 ובאליפות העולם ב-1986.
קריירת משחק.
יעקובי גדל בקריית שמונה ובנעוריו עבר ללמוד בפנימייה צבאית בחיפה. הוא החל לעסוק בכדורסל בגיל 16. מאמן נבחרת הנוער באותה תקופה, אריה מליניאק, התרשם מכישוריו, ועודד אותו להתמקד בכדורסל. בהמלצתו של מליניאק, עזב יעקובי את הפנימיה והצטרף להפועל גן שמואל, שם שיחק בשנים 1978–1982. בעונתו הראשונה בקבוצה, מיעט לשחק, אך עם הזמן גילה שיפור ביכולתו, ובעונתו הרביעית בגן שמואל העמיד ממוצע של 15 נקודות למשחק. במקביל שיחק יעקובי בנבחרת הנוער, שם שיתף פעולה, בין השאר, עם דורון ג'מצ'י וארז חזן, והיה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער במקום השביעי באליפות אירופה ב-1980, שנערכה ביוגוסלביה.
ב-1982 עבר יעקובי להפועל חולון, שם חזר לשתף פעולה עם מאמנו אריה מליניאק. אוהדי הקבוצה העריכו את סגנון משחקו האגרסיבי והלוחמני והוא התאקלם בקבוצה היטב מבחינה חברתית ומקצועית. בעונתו השלישית בחולון, עונת 1984/5, הודרכה הקבוצה על ידי אייוואן דאנקן ויעקובי קלע כ-18 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1985/6 עבר יעקובי להפועל תל אביב שם העמיד ממוצע של כ-13 נקודות למשחק. עם זאת, הוא לא הצליח להשתלב היטב בקבוצה, בעיקר בשל יחסים עכורים עם המאמן פיני גרשון (שהוחלף במהלך העונה על ידי יעקב אדלר) וארל ויליאמס. יעקובי שב לחולון לעונה נוספת, אז קלע כ-9 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1987/8 שיחק יעקובי בבית"ר תל אביב וקלע כ-12 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1988/89 שיחק בהפועל גבת, שם חווה את עונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית כאשר קלע כ-20 נקודות למשחק, אך גבת נשרה לליגה הארצית בתום העונה. יעקובי עבר למכבי פתח-תקווה בליגה הארצית, שם שיחק שתי עונות עד לפרישתו.
בנבחרת ישראל רשם יעקובי 43 הופעות. הוא היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה ב-1983 שנערכה בצרפת; באליפות אירופה בכדורסל ב-1985 שנערכה בגרמניה, קלע כ-8 נקודות בממוצע למשחק; והשתתף גם באליפות העולם ב-1986 שנערכה בספרד וקלע כ-3 נקודות בממוצע למשחק.
חייו האישיים.
בשנת 1986 נישא יעקובי לפזית כהן, שנבחרה לנערת החן של ישראל ב-1985. הם התגרשו לאחר 10 שנים מבלי שהביאו ילדים לעולם. לאחר פרישתו מכדורסל ניהל יעקובי בית קפה. בשנים האחרונות מתגורר בלאס וגאס כשהוא עוסק בנדל"ן ובעל עסק פרסום בעיר..
בעברית "תהילה"
מחאת הנשים (2018)
מחאת הנשים הייתה סדרה של פעולות, הפגנות ושביתה שנערכו בישראל ב-4 בדצמבר 2018 במחאה על אלימות נגד נשים בישראל, בעקבות רצח של 24 נשים בשנת 2018 עד לזמן תחילת המחאה. במהלך יום השביתה והמחאה התקיימו הפגנות בלמעלה ממאה מוקדים ברחבי ישראל. חברות וארגונים רבים אפשרו לעובדות ולעובדים לשבות ולהשתתף בפעולות המחאה. כן התקיימה עצרת מרכזית בכיכר רבין בתל אביב.
רקע.
ב-10 בספטמבר 2014 הוחלט על הקמת ועדה בין-משרדית דחופה לטיפול בתופעת האלימות במשפחה, בראשות המשנה למנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. תפקידי הוועדה היו גיבוש תמונת מצב עדכנית בנוגע לתופעת האלימות במשפחה, גיבוש מדיניות ודרכי פעולה מומלצות וסנכרון בין משרדי הממשלה והארגונים הפועלים בתחום. הוועדה הגישה את המלצותיה ביוני 2016, ושר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים אימץ את המלצותיה והורה על הקמת ועדה נוספת – ועדה בין-משרדית לגיבוש תוכניות פעולה למימושה. ביוני 2017 אימצה עקרונית ועדת שרים למאבק באלימות בראשות השר לביטחון הפנים, גלעד ארדן, את עיקרי תוכנית הפעולה. ביולי 2017 החליטה הממשלה לאמץ עקרונית את עיקרי תוכנית הפעולה ליישום המלצות הוועדה הבין-משרדית וקבעה כי יש לפעול למימושה בהקדם האפשרי. מחקר שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת גילה כי ועדת השרים למאבק באלימות, שאימצה את עיקרי תוכנית הפעולה, לא קבעה את היקף התקציב שיוקצה לתוכנית זו ואת המקורות התקציביים למימושה.
עד לתחילת חודש דצמבר 2018 הגיע מספר הנשים הנרצחות בישראל למספר שיא של 24 נשים. חלק מהנשים נרצחו על רקע חילול כבוד המשפחה, חלקן על רקע פלילי וחלקן על רקע לא ידוע. טענת תנועת המחאה הייתה שכל 24 הנשים נרצחו על רקע מגדרי. בחודשים שקדמו למחאה התקיימו מספר הפגנות ויוזמות חקיקה בנושא, בין השאר יוזמה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא רצח נשים שהופלה על ידי הקואליציה ועוררה סערה ציבורית, צעדת מחאה ביום המאבק הבינלאומי לאלימות כלפי נשים וביקורו של ראש הממשלה בנימין נתניהו במקלט לנשים מוכות בו הבטיח להקים ועדה בנושא, אף על פי שכבר הייתה קיימת.
בעקבות הירצחן של שתי נערות (יארה איוב וסילבנה צגאי) באותו השבוע, ארגוני נשים פמיניסטיים מכלל המגזרים בישראל, בהובלת הפעילות הפמיניסטיות ענת ניר ונאילה עוואד, בשם "דגל אדום" הכריזו על מצב חירום במסגרתו ייצרו ויתמכו בפעולות שטח, הפגנות, ואירועים.
במקביל, יזמו רותי קליין, סתיו ארנון ודרור שדות ב-27 בנובמבר 2018 שביתת נשים באמצעות אירוע (איוונט) בפייסבוק בשם "אני אישה אני שובתת" שתוכננה לתאריך 4 בדצמבר 2018 וקראו לכלל הציבור שלא לצאת לעבודה במחאה על אלימות כלפי נשים ובדרישה להעברת התקציב של 250 מיליון השקלים לתוכנית למניעת אלימות במשפחה למרות שחלק מהנשים מרצחו על רקע אחר.. היוזמות התחברו וארגוני הנשים הצטרפו לארגון השביתה המתוכננת ובשיאה עצרת המחאה המרכזית בכיכר רבין.
אירועי יום השביתה.
במסגרת השביתה התקיימו בבוקר ה-4 בדצמבר 2018 מאות פעולות מחאה בהשתתפות עשרות אלפי נשים וגברים, בהן חסימות כבישים ברחבי הארץ, הגדולה שבהן מול קריית הממשלה בתל אביב. בין השאר התקיימו הפגנות גם בחיפה, ירושלים, תל אביב, באר שבע, באוניברסיטאות ובעשרות צמתים נוספים. בנמל התעופה בן-גוריון התקיימו שיבושים בלוח הזמנים בעקבות השביתה.
יוזמות השביתה קראו לכלל הציבור לשבות מעבודתו בשעה 10 בבוקר למשך 24 דקות בהן הם יצאו לרחוב ויעמדו לזכר 24 הנרצחות. חברות רבות במשק הישראלי וכן עשרות רשויות מקומיות, בהן עיריית תל אביב, עיריית ירושלים, עיריית חיפה, עיריית באר שבע, ועשרות רשויות מקומיות במגזר הערבי, הודיעו כי יאפשרו לעובדיהן ועובדיהם לשבות כדי להשתתף במחאה, מבלי שהדבר יסכן את העסקתם או יפגע בשכרם, חברות רבות שעובדיהם בחרו שלא לשבות נענו לקריאה לצאת בשעה 10:00 וקיימו מפגנים מחוץ למשרדים.
בשדרות רוטשילד בתל אביב הוקם אולפן שידור חי והוצגו מיצגי אמנות ומוזיקה, ארגון ויצו הוביל מצעד ארונות קבורה בשדרות שאול המלך בתל אביב וכן מגינת לווינסקי בדרום תל אביב יצאה הפגנה נגד אלימות מגדרית ורצח נשים אריתראיות. שדולת הנשים בישראל הוציאה "זכותון לשובתת" ופתחה את הקו החם לייעוץ משפטי למי שבוחרת לשבות. המפגינות נקראו ללבוש בבגדים בצבע שחור. לאורך כל השבוע שלפני השביתה התקיימו עשרות פעולות שטח ומיצגים, ביניהם צביעה של מזרקות מרכזיות באדום, תליית מודעות אבל לזכר הנרצחות והפגנות.
חברת האופנה comme il faut אף היא הצטרפה למאבק ועזרה לקדם יוזמה ספונטנית של קואליציית דגל אדום ועמותת לילה טוב להקמת מיצב ציבורי להעלאת מודעות והמשך המאבק באלימות נגד נשים בהשראת יצירה של האמנית המקסיקנית אלינה צ'ובט Elina Chauvet. במשך 5 ימים נאספו מאות נעליים שהועברו אל אותן הנשים שיצרו את המיצב ביום השיא של המחאה - 4.12.18 בכיכר הבימה. המיצג שכונה על ידי התקשורת "הנעליים המדממות" משך תשומת לב רבה והווה מוקד התעניינות תקשורתית.
נועה לוי, אחת מיוזמות הפרויקט, סיפרה בריאיון ל"חדשות הבוקר" על האמירה מאחורי הצבת הנעליים: "אנחנו קבוצה של פעילות חברתיות שהחליטו לעשות מעשה. יום השביתה מרגש, האמירה היא שאנחנו לא מקבלים יותר את ההתעלמות וההזנחה מצד הממשלה. האלימות כלפיי הנשים היא לא תופעת טבע אלא גל טרור של ממש. לסוג אחד של טרור מתייחסים אבל מתעלמים מסוג אחר של טרור, זו עובדה שתשתנה החל מהיום".
עצרת המחאה בכיכר רבין.
יום השביתה הגיע לשיאו בהפגנת המונית בכיכר רבין בו השתתפו למעלה מ-30 אלף בני אדם. העצרת הונחתה בעברית ובערבית על ידי נסלי ברדה וסמאח סליימה. בין הנואמות על הבמה היו קרובות של נרצחות: בתה של עליזה שפק שנרצחה בנתניה חודשים ספורים לפני המחאה, שיימא אבו שרך, אחותה של דועאא אבו שרך שנרצחה בלוד ואיילה יטמר, אחותה של אנקייאוש ימהרן שנרצחה על ידי בעלה בשנת 2003. כמו כן דיברו על הבמה יוזמות השביתה ופעילות פמיניסטיות ונשות ציבור, בהן: מלכה פיטרקובסקי, ענת ניר, מייסם ג'לג'ולי ומיכל גרא מרגליות. הופיעו יעל דקלבאום, קרולינה, קרן פלס ותאמר נפאר. רשתות הטלוויזיה המרכזיות בישראל הקדישו חלק ניכר משידוריהן למחאה, ושידרו שידורים ישירים במהלך היום ממוקדים שונים בארץ ומהעצרת בכיכר רבין.
המשך המחאה.