בזמן הזה קלאופטרה התערבה, היא שלחה מכתב ללאונטוס שהיה חברו, שומר ראשו ואחד משרי צבאו של אלכסנדר ושאותו כנראה הכירה מילדות, במכתבה היא הציעה ללאונטוס להינשא לה, היא ידעה שלאונטוס יהפוך לרב כוח אף יותר מפרדיקס אם יינשא לה, שארת הבשר הקרובה ביותר לאלכסנדר, אך הנישואים האלו מעולם לא התקיימו משום שלאונטוס נהרג זמן קצר לאחר מכך כאשר ניסה לדכא את אחת המרידות.
לאחר מותו של לאונטוס עזבה קלאופטרה את מקדוניה ועברה לעיר סרדיס, בירת לידיה.
באותו זמן יעצה לה אימה אולימפיאס להינשא לפרדיקס, עוצר האימפריה, המניע לכך היה אותו מניע שבגללו היצעה ללאונטוס להינשא לה, האיחוד בין אחותו של אלכסנדר לבין אחד משרי צבאו ייסע לאחד ולייצב את האימפריה ופרדיקס יוכל לסלק לגמרי את פיליפוס ארידיוס מהשלטון. פרדיקס רצה בנישואים האלו, אך היה רק סיבוך אחד, הוא היה מאורס לבתו של אנטיפטרוס, ניסאה, וכאשר האירוסין בוטלו ראה זאת אנטיפטרוס כעלבון קשה.
בנוסף לכך דיאדוכים נוספים מצבאו של אלכסנדר היו נחושים למנוע בכל מחיר את הכתרתו של פרדיקס למלך וכך מלחמה פרצה בסוף שנת 322 לפנה"ס, מלחמת הדיאדוכים הראשונה (מלחמות הדיאדוכים). פרדיקס הותקף על ידי מושל מצרים, תלמי הראשון, ועל ידי קרטראוס ואנטיגונוס בפיקודו של אנטיפטרוס וכשנה וחצי לאחר מכן הוא נהרג.
אנטיפטרוס ירש את מקומו של פרדיקס כעוצר בשנת 320 לפנה"ס. קלאופטרה שפחדה מפני זעמו של אנטיפטרוס נאלצה לכרות ברית עם דיאדוך בשם אאומנס שלחם לצד פרדיקס ושכעת המשיך במאבק גרילה נגד אנטיפטרוס והדיאדוכים הנוספים. אך קלאופטרה גילתה במהירות שהברית הזו הייתה חסרת טעם ומיהרה להתפייס עם אנטיפטרוס.
לאחר מותו של אנטיפטרוס בשנת 319 לפנה"ס היא נשארה בסרדיס ונותרה ברווקותה, למרות שרבים נוספים רצו בנישואים עמה כדי לחזק את מעמדם, אך היא סירבה להם.
אנטיגונוס, שלאחר מותו של אנטיפטרוס נעשה לחזק ביותר בין הדיאדוכים, החזיק את קלאופטרה עצורה בביתה בסרדיס ושם היא שהתה במשך כעשר שנים. בשנת 317 לפנה"ס נעשה בנה, נאופטלמוס למלך אפירוס, אך הודח מכיסאו בשנת 313 לפנה"ס ושב ככל הנראה אל אימו.
בשנת 308 לפנה"ס ביקר תלמי הראשון, ששלט במצרים, באזור הים האגאי. קלאופטרה, שהכירה את תלמי היטב מאז ילדותם, ניסתה לברוח ממעצרה בסרדיס ולהצטרף אליו, אך היא נתפסה, הוחזרה לסרדיס ושם נרצחה, כנראה בפקודתו של אנטיגנוס משום שייצגה יותר מדי כוח ואיימה על מעמדו. למרות זאת הוא הוציא להורג את המתנקשים וערך לקלאופטרה הלוויה מפוארת.
נבחרת קפריסין בכדורגל
נבחרת קפריסין בכדורגל לגברים מייצגת את קפריסין מאז 30 ביולי 1949, עת שיחקה נגד נבחרת ישראל. והפסידה בתוצאה 1:3. קפריסין מעולם לא העפילה לטורניר גמר כלשהו. הנבחרת עורכת את משחקיה הביתיים לרוב באצטדיון GSP שבניקוסיה.
מאמן הנבחרת הוא ניקוס קוסטנוגלו.
חצי האי קרים
חצי-האי קְרים (באוקראינית: Піво́стрів Кри́м, ברוסית: Полуо́стров Кры́м) הוא חצי אי הממוקם בדרום אוקראינה, לחופו של הים השחור וים אזוב, דרומית-מערבית לשטחה של הפדרציה הרוסית.
בשל מיקומו המרכזי, במשך שנים רבות עברה השליטה על חצי האי בין האימפריות השונות. ב-1783 סיפחה האימפריה הרוסית את חצי האי שקודם לכן נשלט על ידי האימפריה העות'מאנית, ובין השנים 1853–1856 הייתה קרים למרכז מלחמת קרים בין הרוסים, העות'מאנים ומדינות נוספות באירופה. לאחר המהפכה הרוסית הייתה קרים לתקופה קצרה לרפובליקה עצמאית. לאחר סילוק הכיבוש הנאצי בידי הסובייטים, הייתה קרים לחלק מברית המועצות, ולמרכז לתיירות ונופש. בשנת 1954 הועבר חצי האי משליטתה של הרפובליקה הרוסית לרפובליקה האוקראינית כמחווה של רצון טוב, ולכן, עם נפילת ברית המועצות, הפך חצי-האי לרפובליקה האוטונומית של קרים תחת שלטון אוקראינה ולא תחת רוסיה, למורת-רוחה של מרבית האוכלוסייה המקומית, שרואה עצמה כרוסית: אוכלוסיית חצי האי, נכון ל-2014, מנתה כ-2.3 מיליון תושבים, מהם בין 60% ל-68% רוסים, בין 16% ל-24% אוקראינים וכ-10% טטרים של קרים .
הערים המרכזיות בחצי האי קרים הם סימפרופול - עיר הבירה והמרכז האדמיניסטרטיבי, עיר הנמל ההיסטורית סבסטופול, יאלטה ויבפטוריה.
במרץ 2014, בעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה, הכריזה רוסיה על סיפוח חצי האי קרים לאחר שפלשה לחצי האי, ביצעה משאל עם בין תושביו והכריזה על הקמת הרפובליקה של קרים תחת שלטונה. מהלך זה לא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית, זכה לגינוי מצד האומות המאוחדות והביא להטלת סנקציות בינלאומיות על רוסיה. אוקראינה ממשיכה לתבוע את זכותה על קרים.
גאוגרפיה.
את חצי-האי קרים מקיפים הים השחור וים אזוב. הקשר הטבעי היחיד בין חצי-האי לבין היבשת הוא דרך מצר יבשה הידוע בשם "מצר פרקופ", אשר רוחבו נע בין 5 ל-8 ק"מ. בנוסף, נבנה באזור גם גשר קרים שיחבר את חצי האי ליבשה בנקודה נוספת. הנקודה המזרחית ביותר בחצי האי, היא חצי-האי הקרצ'י, והנקודה המערבית ביותר - הטרחאנקוט. אורכו של חצי-האי, מצפון לדרום, 207 ק"מ, וממזרח למערב - 324 ק"מ; שטח חצי-האי 26,100 קמ"ר, והיקפו כ-2500 ק"מ.
72 אחוזים משטח חצי-האי הם המישורים שלחופי הים השחור הנקראים "הסטפ" (ערבות). 20% משטחו הם הרי היאלה-דאג, המקבילים לחופו הדרום-מזרחי במרחק של כ-10 ק"מ ממנו. שאר 8% הם אגמים. חוף חצי-האי משופע במפרצים ומעגנים, ולכן יש בו נמלים רבים, שהחשוב בהם הוא נמל סבסטופול.
האקלים בחלקי הערבה של חצי האי הוא יבשתי, ממוזג חם, בעל חורפים קרים יחסית ומשקעים בכמות של 300–500 מ"מ. המשקעים בחלק ההררי של חצי-האי נעים בטווח 1,200-1,000 מ"מ ואזור זה מיוער. הרצועה בדרום חצי-האי, בין ההרים לים, היא בעלת מאפיינים סוב-טרופיים ואקלימה דומה לאקלים ים-תיכוני.
התעשייה העיקרית בקרים היא תעשיית התיירות - בשל האקלים הנוח, חופו הדרום-מזרחי של חצי-האי, הקרוי לעיתים "הריביירה הרוסית", משופע בערי קיט, שהחשובות שבהן הן פאודוסיה, אופטוריה ויאלטה. כמו כן ישנן בחצי-האי תעשיות יין, שמן ודיג. בירת חצי האי היא העיר סימפרופול.
חי וצומח.
מאחר שבחצי-האי שלושה אזורי אקלים (ערבתי-ממוזג, ממוזג-הררי וים-תיכוני), הוא עשיר במיני צמחים ובעלי חיים. ידועים בו יותר מ-2700 מינים של צמחים עילאיים.
צמחים רבים בחצי האי קרים הם רליקטים מאזורים חמים מלפני תקופת הקרח. בין אלה יש את הקטלב המצוי ("Arbutus andrachne") ואורן קרים (תת-מין של האורן השחור "Pinus nigra") . אחרים הם רליקטים מתקופת הקרח עצמה ואינם מצויים בקרבת ההרים, אלא רק בקווי רוחב צפוניים יותר. בין אלה נמצא שדר משולשל ("Betula pendula") וקלתאה ביצתית ("Caltha palustris").
כ-140 ממיני הצמחים באי אנדמיים לו. בין אלה מצויים אדר סטיבן ("Acer stevenii"), כרבולת פלאס ("Onobrychis pallasii"), עוזרר פויארקובה ("Crataegus pojarcoviae") ואחרים.
אזור הערבה של חצי-האי מאופיין בערבה של לענה ובן-אפר. באזור ההררי שולט יער, בו העצים העיקריים הם אלון, אשור, אורן ועצים מהסוג "Carpinus". האזור הים-תיכוני ברצועת החוף שמדרום להרים, מאופיין בעצי ערער, אלון, אלה ("Piscia mutica") וקטלב, כמו גם צמחי עצבונית וקיסוס.
עולם החי עשיר, אך פחות מזה של הארצות השכנות. מבין היונקים מצויים 5 מיני חדפים ומין אחד של קיפוד, 18 מיני עטלפי-חרקים, שני מיני ארנבאים (ארנבת השדה וארנבון אירופי), 16 מיני מכרסמים, 7 טורפים (דלק סלעים, סמור, חמוס גמדי, גירית, שועל מצוי וכלב דביבון) ופרסתנים (אייל אציל, אייל הכרמל, כבש מופלון, חזיר בר ומתבצעת השבה של יחמור אירופי).
בקרים מצויים כ-300 מיני עופות (117 מקייצים, 61 יציבים), 14 מיני זוחלים (צב ביצות אירופאי, 6 מיני לטאות ו-7 מיני נחשים, מהם אחד ארסי), 6 מיני דו-חיים (מין אחד מכל משפחה: טריטון, קרפדה, צפרדע, חפרית, אילנית ובומבינה) ו-36 מיני דגי מים מתוקים.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
תושביו הקדומים ביותר של חצי-האי הם הקימרים, אשר הובסו על ידי הסקיתים במאה ה-7 לפנה"ס ושאריתם נמלטה להרים ונודעה בעתיד בתור ה"טאורים". באותה תקופה החלו להתיישב בחצי-האי מתיישבים מיוון, אשר ייסדו את חרסונסוס (חרסון), תיאודוסיה ופנטיקפיאום (כיום קרץ').
בשנת 438 לפנה"ס נטל מושל העיר פנטיקפיאום את התואר מלך והפך בכך את עירו לעצמאית. שושלתו החזיקה מעמד במשך מעט יותר משלוש מאות שנה, עד אשר המלך האחרון, פאיריסאדס ה-5, הסכים להיות נתין של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בשנת 114 לפנה"ס על-מנת לקבל הגנה מהסקיתים. חצי מאה לאחר מכן, בשנת 63 לפנה"ס, מסר פומפיאוס את פנתיקפיאום לבנו של מיתרידטס, כאות הוקרה על כך שעזר לרומאים במלחמה באביו. בשנת 15 לפנה"ס שבה פנתיקפיאום להיות חלק מממלכת פונטוס, הפעם בתור חלק מהאימפריה הרומית.
בשנים שלאחר-מכן נשלט חצי-האי על ידי הגותים, ההונים, הבולגרים והכוזרים. בשנת 967 נכבש חצי-האי על ידי סוויאטוסלאב נסיך קייב והפך לנסיכות טמוטרקאן. בשנת 988 כבש ולדימיר, בנו של סוויאטוסלאב, את העיר הביזנטית חרסונסוס ובעקבות זאת הוא התנצר בעיר זו. ברם, מאוחר יותר, עזבו הרוסים את אזור קרים, והוא שב לשליטת הביזנטים. לאחר מכן, אחרי היחלשותה וחלוקתה של הקיסרות הביזנטית, התיישבו בחופי חצי-האי אנשי ונציה; אלה בתורם גורשו על ידי יריביהם מג'נובה, אשר התיישבו באופטוריה וקאפה (כיום פאודוסיה).
ב-1441, לאחר הבסת אורדת הזהב על ידי טימור לנג, הקימו הטטרים של קרים, שהיו תושבי האזור מאז פלישת ההונים, ח'אנות (ממלכה) נפרדת תחת חאג'י גיריי. מאוחר יותר, בשנת 1475 כבשו הטורקים את מושבות הגנואזים בחופי חצי-האי, והפכו את חאנות קרים לממלכה נתינה שלהם.