בשנת 1983 החל את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת סן-חוזה סטייט שבקליפורניה, עם התמחות בפרסום ומלגה במשרד הפרסום מקאן-אריקסון. את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1986. ב 1987–1988 גר הוכדורף בסידני אוסטרליה, שם גם סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים, עם דגש על שיווק באוניברסיטת סידני שבאוסטרליה.
עולם הפרסום והמדיה.
בשנת 1989–1990 עבד הוכדורף בחברת הפרסום OGILVY &amp; MATHER, SYDNEY AUSTRALIA על תקציב המכוניות של טויוטה. בשנת 1991 עבר לאנגליה שם התקבל כתקציבאי לחברת הפרסום Saatchi &amp; Saatchi. בשנת 1996 קודם לתפקיד חבר מועצת המנהלים, עם אחריות על תקציב של כרטיס האשראי VISA בכל אירופה, מזרח התיכון ואסיה. בשנת 2000 הצטרף כסמנכ"ל בכיר לקוחות וכיו"ר מקאן היי-טק לקבוצת מקאן-אריקסון ישראל. משנת 2001 ועד 2012 אלון כיהן כמנכ"ל זניט אופטי מדיה ישראל וכיו"ר של Saatchi Interactive. החל מינואר 2015 אלון משמש כמנכ"ל בסוכנות הפרסום M&amp;C SAATCHI TEL-AVIV, השייכת לרשת הפרסום העולמית M&amp;C Saatchi שהוקמה ב-1995 על יד האחים מוריס ו-צ'ארלס סאצ'י. ביוני 2020 עברו עובדי Saatchi &amp; Saatchi לשבת במשרדי חברת הפרסום יהושע TBWA.
תחביבים.
ב-2013 הוזמן להצטרף כחבר מן המניין במליאת הוועד האולימפי הישראלי (Israeli Olympic Committee) ביוני 2013 נבחר לכהן כ-יו"ר איגוד הכדורמים בישראל, מכון וינגייט תפקיד ממנו פרש בתחילת 2015.. משנת 2012 מגיש את פינת השיווק בתוכנית הטלוויזיה ״ספורט ביזנס״ בערוץ ONE 50 . ב-2013 הצטרף לצוות הכתבים של מגזין סיגאר. השתתף במרתון לונדון, אנגליה בשנת 1997 ובשנת 1998.
בשנת 2005–2006 כתב טור במגזין Forbes ישראל. מרצה אורח בתחום הפרסום והמדיה - באוניברסיטאות שונות, לרבות אוניברסיטת קיימברידג', האוניברסיטה העברית בירושלים, המרכז הבינתחומי, ועוד.
זכה 3 פעמים במדליית AME שמוענקת במסגרת הניו-יורק פסטיבל.
מד קידמה אמין
מד קידמה אמין (מק"א) (באנגלית Genuine Progress Indicator או GPI) הוא מדד חליפי לצמיחה כלכלית הנועד לשמש כאלטרנטיבה לשימוש בתוצר מקומי גולמי (תמ"ג).
מד הקידמה האמין נועד למדוד באופן כולל יותר את האיתנות הכלכלית של אומה על ידי כך שהוא משקלל את ההיבטים הסביבתיים והחברתיים שאינם באים לידי ביטוי בתמ"ג. לדוגמה, רמת המק"א הנמדדת עלולה לרדת כתוצאה מעלייה בשיעור העוני. מק"א מקדם את השאיפה להפחתת זיהום הסביבה על ידי כך שהוא מתחשב ברמות הזיהום, קיימות וההשפעות ארוכות הטווח של נזקים סביבתיים. לדוגמה, בעוד שיצירת זיהום עקב ייצור מגדילה את התמ"ג ואחר כך הפעילות לניקוי הזיהום מגדילה שוב את התמ"ג, המק"א יתחשב מראש בעלות ניקיון הזיהום ויפחית אותה מראש מהעלייה הצפויה בתוצר.
יוספה דנציגר
יוספה דנציגר (י"א באייר ה'תרצ"ח - כ' בתשרי ה'תש"ע; 12 במאי 1938 - 8 באוקטובר 2009) הייתה הפיזיותרפיסטית הראשית הארצית במשרד הבריאות, המקימה והמנהלת הראשונה של היחידה לפיזיותרפיה במשרד הבריאות ושל המחלקה לפיזיותרפיה באוניברסיטת אריאל, ומנהלת בית הספר לפיזיותרפיה בבית החולים אסף הרופא.
ביוגרפיה.
דנציגר נולדה בחיפה לאריה וציפורה דנציגר. בגיל צעיר עברה עם הוריה לתל אביב. בגיל 17 החלה ללמוד פיזיותרפיה בבית הספר אסף הרופא. לאחר סיום לימודיה ב-1958 התגייסה לצה"ל ועברה קורס קציני רפואה. במהלך שירותה חזרה לבית החולים אסף הרופא, כפיזיותרפיסטית ומונתה לאחראית על המחלקה לשיקום ילדי פוליו ומדריכת הסטודנטים לפיזיותרפיה בבית הספר שבסמוך.
פעילות מקצועית.
בתום שירותה הצבאי נסעה למספר שנים לארצות הברית לעבוד במקצועה.
בשנת 1965, החלה לעבוד כסגניתו של ד"ר דב אלדובי, מנהל בית הספר לפיזיותרפיה של קופת חולים כללית במכון וינגייט, ואף מילאה את מקומו כמנהלת בפועל למשך שנה. תקופה זו כללה הוראה, הדרכה קלינית וניהול. במקביל היא סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב.
ב-1976 חזרה לבית הספר לפיזיותרפיה של אסף הרופא כמנהלת בית הספר. היא הנהיגה רפורמה בתוכנית הלימודים בהתנסויות הקליניות, על ידי הנהגת מערכת קבועה והיקף שעות קורס. כמו כן, הנהיגה בחינה מעשית על מטופל, בזמן אמיתי, בסיום ההתנסות הקלינית, שהציון בה היווה ציון מגן לבחינות הגמר. בעידוד התלמידים, הוכנסו בהמשך בחינות סיום בכל סיפוח, שאומצו גם בבתי ספר אחרים והביאו לביטול בחינות הגמר. את בית הספר לפיזיותרפיה ניהלה בשנים 1976 – 1985.
בתקופה זו השלימה לימודי תואר שני בניהול חינוך ותעודה במנהל מערכות בריאות. השכלתה בתחומים אלו הקנתה לה כלים נוספים לפעול להקמה של יחידת מטה לפיזיותרפיה במשרד הבריאות, אשר את ראשיתה החלה בהתנדבות. משקמה היחידה לפיזיותרפיה בשנת 1985 נקראה לעמוד בראשה בתפקיד הפיזיותרפיסטית הראשית הארצית במשרד הבריאות. תפקיד אותו מילאה עד יציאתה לגמלאות בשנת 2001.
כראש היחידה לפיזיותרפיה פעלה לבניית סטנדרטים ונהלים, קביעת מדיניות, פיקוח, הדרכה, הנחיה וקידום של כל תחומי המעורבות של המקצוע, בבתי חולים, בגריאטריה, בילדים ובקהילה. בתקופת פעילותה ובעזרתה מוסדה האקדמיזציה של המקצוע ונבנתה גם תוכנית השלמה לתואר ראשון לפיזיותרפיסטים מה"דור הישן". בנוסף, נערכו שני קורסי הסבה מטעם משרד הבריאות לרופאים ומורים להתעמלות עולים מברית המועצות.
בשנת 2001 פרשה לגמלאות ממשרד הבריאות והוזמנה על ידי יגאל כהן אורגד להקים את המחלקה לפיזיותרפיה במכללה האקדמית יהודה ושומרון, תפקיד אותו מילאה עד לפרישתה הסופית בשנת 2007. במסגרת תפקידה בנתה תוכנית לימודים מן המסד ועד הטפחות תוך התאמה לדרישות של הגופים המאשרים ועד לקבלת ההכרה המלאה בתואר אקדמי.
פעילות ציבורית.
בשנות פעילותה במשרד הבריאות החלה גם בפעילות בינלאומית שכללה שיתופי פעולה עם ארגוני פיזיותרפיה במדינות שונות כמו ירדן וקידום תוכניות הלימודים לפיזיותרפיה באוניברסיטת בית לחם. הייתה פעילה גם בארגון הארצי לפיזיותרפיה כמזכירת הארגון וייצגה את ישראל בפורומים בינלאומיים. בין היתר, שימשה במשך שתי קדנציות בתפקיד סגנית נשיאת הארגון האירופאי לפיזיותרפיה. במקביל המשיכה יוספה לפתח גם את תחום החינוך בהחזיקה בחלקיות משרה בחוג לפיזיותרפיה של אוניברסיטת תל אביב.
גם לאחר פרישתה לגמלאות, לא פסקה לייעץ, ללוות ולהשתתף בכל שהתבקשה. עד יומה האחרון הייתה חברה במועצה העליונה של הפיזיותרפיה. לכתה בטרם עת לא גדע את מורשתה הממשיכה לפעום ברוח החלום, החזון והעשייה לקידום ומיצוב מקצוע הפיזיותרפיה.
פעילות התנדבותית.
דנציגר הייתה שותפה בניהול וליווי העמותה שווים (א.ש.ת בזמנו) – עמותה לניהול ופיתוח מפעלים מוגנים לחולי נפש שהתחילו את תהליך שיקומם בקהילה. במסגרת פעילות זאת תרמה גם בבחינת ישיבת משתקמים בתחנות עבודה ואף גייסה סטודנטים.
הנצחה.
כיתת לימוד בבית הספר לפיזיותרפיה באסף הרופא נקראת על שמה ועל שמו של עמוס אנגל, אשר שימש שנים רבות כסגן מנהלת בית הספר לפיזיותרפיה באסף הרופא. כמו כן, קיים פרס על שמה מטעם העמותה לקידום הפיזיותרפיה בישראל, וכן המחלקה לפיזיותרפיה באוניברסיטת אריאל קרויה על שמה.
בנימין אלעזרי-וולקני
בנימין (בני) אלעזרי-וולקני (וילקַנְסקי) (4 בינואר 1915 – 6 בפברואר 1999) היה מדען ישראלי ופרופסור שעסק בתחום מיקרוביולוגיה.
נודע כפורץ דרך בתחומו, היה הראשון שגילה חיים בים המלח והראשון שהבין כי צורן יכול לשמש כחומר פעיל מבחינה ביולוגית.
חייו.
נולד בבן שמן ליצחק אלעזרי-וולקני (שעל שמו נקרא מכון וולקני) ולשרה קריגר. בשנת 1936, במהלך מחקר לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים, גילה כי בניגוד לסברה הרווחת יש חיים בים המלח. את החיידקים שגילה כינה "הלובקטריה" (חיידקים אוהבי מלח); שמו המדעי של המין כיום הוא "Haloarcula marismortui" קרוי על שמו הלטיני של ים המלח, Mare Mortuum. כדי להמשיך במחקרו בתחום זה נסע לדלפט שבהולנד להיעזר במיקרוביולוג הנודע אלברט יאן קלויבר (A.J. Kluyver), שם שהה במשך שנה. שנה נוספת שהה לצורך מחקר באוטרכט.
בשנת 1939 שב לארץ ישראל והצטרף כחבר לסגל במכון ויצמן.
את הדוקטורט השלים ב-1941 וגם אותו הקדיש לחקר חיידקים הלופיליים בים המלח. במהלך מחקריו גילה עוד סוג חיים בים המלח בדמות אצה חד-תאית. בשנת 1948 מונה לראש המחלקה למיקרוביולוגיה במכון.
בשנים 1945–1946 לקח שנת שבתון ובמהלכה חקר במחלקה לתזונת הצמח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנה לאחר מכן חקר עם מיקרוביולוג, תלמידו של קלויבר, בתחנת המחקר הימית של אוניברסיטת סטנפורד במונטריי. שם הכיר את אלינור סוזן בראונל אנטוני סולומונס-ג'קסון ("טוני"), בתו של חוקר הטבע היהודי תאודור סלומונס . טוני, עיתונאית וסופרת, הייתה מזכירתו של הסופר ג'ון סטיינבק והייתה אז בת-זוגו של הביולוג הימי אד ריקטס (Ed Ricketts).
במרץ 1948 נישאו אלעזרי-וולקני וסולומונס-ג'קסון בניו יורק ועברו לארץ ישראל. ב-1949 נולד בישראל בנם היחיד ינון.
בשנת 1959 עבר עם משפחתו לארצות הברית והצטרף לסגל מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה בלה חויה שבסן דייגו, קליפורניה. במכון המשיך במחקר ביוכימי של ארכאונים הלופיליים.
בשנת 1985 פרש לגמלאות, אולם המשיך במחקר.
בשנת 1990 הצליח לבודד חיידקים נוספים מדגימות בוץ שאסף בים המלח ב-1930, והצליח בעזרת טכניקות חדשות של זיהוי גנטי לזהות עוד מינים חדשים, כגון "Bacillus marismortui".