מי שנתמנה כעובד סוציאלי לחוק ההגנה על חוסים יכול לשמש (לאחר הכשרה ומינוי מתאימים) גם כעובד סוציאלי לאפוטרופסות על זקנים. החוק נועד לסייע לזקנים המתקשים לטפל בענייניהם האישיים, הסיעודיים והכספיים. במצבים אלו ניתן לשקול מינוי אפוטרופוס שינהל את הטיפול בתחומים אלה. למטרה זו ניתן למנות יחיד, תאגיד או את האפוטרופוס הכללי. מינוי אפוטרופוס מהווה מהלך משמעותי בטיפולו של עובד סוציאלי לזקן שנתמנה כפקיד סעד לסדרי דין, ותפקידו מחייב לימוד לעומק של מצבו של הזקן ומשפחתו, אפיוני הבעיה, כתיבת תסקיר לבית המשפט והמלצה בעניין מינוי אפוטרופוס.
אפיוני עבודתו של עובד סוציאלי בשירות הזקן.
העבודה השוטפת מאופיינת בבניית קשר עם הפונה וברכישת אמונו, זאת באמצעות שיחות טיפוליות ושיטות מקצועיות שונות. שיתוף הפעולה עם הזקן מאפשרת תיווך בינו ובין שירותים קהילתיים ואחרים לצורך מענה על צרכיו. יחד עם זאת, כעובד סוציאלי, קיימת גם תפיסה של מתן עזרה בכפייה תוך קבלת אחריות להחלטה על הפעלת סמכות וכפיית טיפול בניגוד לעמדת הזקן או משפחתו. בבית המשפט העובד הסוציאלי הוא איש המקצוע העומד לרשות השופט, ובאפשרותו לספק מידע חשוב ומכריע בבית המשפט ובהליך המשפטי. בהתאם לחוק ההגנה על חוסים ולכללי האתיקה של העובדים הסוציאליים, עובד סוציאלי שהגיעה אליו ידיעה אגב חקירה ישמרנה בסוד ולא יגלנה, אלא במידת צורך לביצוע חוק זה או חוק אחר.
הכשרת עובדים סוציאליים לפי חוק, ומינוים.
עובדים סוציאליים מוכשרים לתפקיד זה בקורס בן 120 שעות הכולל את לימוד החוקים הרלוונטיים לתפקיד. הקורס מלמד לכתוב תסקירים, מנחה בדבר הופעות בבית משפט ומלבן בעיות אתיות ומקצועיות תוך ניתוח דילמות ומקרים שארעו. בהתאם להמלצת פקיד הסעד הראשי בפני שר העבודה והרווחה ממונים בוגרי הקורס לפקידי סעד מכוח שני חוקים: חוק ההגנה על החוסים וחוק לסדרי דין.
התפתחות תפקיד עובד סוציאלי בשירות הזקן.
בעשורים האחרונים חלה עליה בתוחלת החיים, דבר הגורם לעלייה במספר הזקנים שמצבם הכללי, הנפשי והגופני אינו תקין. לקבוצה זו, צרכים מיוחדים, כאשר חלק ממנה איבד את כושרה לקבל החלטות בענייניהם.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל התכנון הלאומי למען רווחתם של הזקנים בישראל, כאשר מתחילת שנות ה-80 קיים פיתוח מואץ של שירותים ומסגרות טיפוליות לאוכלוסיית הזקנים, וכן קיימת התפתחות של תחום משפט וזיקנה. במסגרת ההתפתחויות ניתנה הדעת גם לחקיקה חדשה, נקבעו תקנות חדשות לחוקים קיימים והופעלו חוקים בידי עובד סוציאלי להגנה על זקנים.
בשנת 1985 הוצע ליישם את חוק ההגנה על חוסים ולמנות פקידי סעד מקרב העובדים הסוציאליים לזקנים במחלקה לשירותים חברתיים. הוחלט שסגן מנהל השירות לזקן יתמנה לתפקיד פקיד סעד ראשי לחוק והוטל עליו להפעיל את המערכת החדשה.
בשנת 1986 הוכשרה קבוצה ראשונה של 25 עובדים סוציאליים מקרב מנהלי מדורים לזקנים. מאז מופעלת תוכנית להכשרת פקידי סעד, ומדי שנה מצטרפים אליה כ- 25 עובדים סוציאליים.
בשנת 1989 תיקון 26 לחוק העונשין מ-1989 הגדיר את המושג "חובת דיווח" והעלה על סדר היום הציבורי את נושא הפגיעה בקטינים ובחסרי ישע. מיוני 1991 מיושם החוק גם בתחום הזיקנה.
בשנת 1991 הוצא החוק למניעת אלימות במשפחה המאפשר התערבות טיפולית והגנה על קורבנות של אלימות. התחילה הערכות חדשה בתחום האפוטרופסות לזקנים. הוחלט לקיים השתלמות לפקידי סעד לחוק ההגנה על חוסים כך שבוגריה יתמנו לפקידי סעד לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.
התוצאה:
היום עובדים סוציאליים לטיפול בזקנים נמצאים במרבית המחלקות לשירותים חברתיים ברחבי הארץ, ופעילותם היא חלק בלתי נפרד מהעבודה השוטפת למען הזקן. תחום הפעילות תרם לצורת החשיבה ולכלי התערבות חדשים הכוללים הפעלת החוק, כפיית טיפול ועבודה מקצועית המעוגנת בחקיקה.
צפור
ציפור לאומית
ציפור לאומית היא ציפור או עוף, שנבחר לסמל מדינה או עם. קיימים עופות המסמלים אף מדינות בתוך ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והודו ואף מחוזות ביפן, סין ועוד. לעיתים זהו סמל רשמי - המופיע או לא מופיע על גבי סמל המדינה, ולעיתים סמל לא רשמי. יש מדינות ללא ציפור לאומית, ויש מדינות שלהן יותר מציפור אחת, כך בטרינידד וטובגו ישנן שתי ציפורים לאומיות ושתיהן מופיעות על סמל המדינה; אחת מהן היא הציפור הלאומית של טרינידד, והשנייה - של טובגו.
קיימים מספר סוגים ואף מינים של עופות, שנבחרו כציפור לאומית ביותר מאשר מדינה אחת. כך קונדור האנדים הוא ציפור לאומית במספר מדינות בדרום אמריקה, ואילו סוגים שונים של בזיים ושל עגוריים משמשים כציפורים לאומיות במדינות שונות זו מזו. השקנאי אף הוא ציפור לאומית הנפוצה במדינות שונות, מכיוון שהוא נחשב למייצג של הנצרות.
לעיתים בסמל המדינה מופיע עוף אחר מאשר הציפור הלאומית - כך בסמלי ירדן, רומניה, דרום אפריקה, ניגריה, אינדונזיה, איסלנד, הפיליפינים, ליבריה וסיישל.
עופות מסוימים משמשים כסמלים רב-לאומיים שאינם מזוהים עם "ציפור לאומית".
דוגמאות לציפורים לאומיות.
ארצות הברית - עיטם לבן-ראש.
עיטם לבן-ראש ("עיט קירח" או "עיט קירח אמריקאי") נבחר להיות הסמל הלאומי של ארצות הברית ב-20 ביוני 1782, בגלל כוחו ומראהו הנשגב, חייו הארוכים, ומכיוון שנפוץ רק באמריקה הצפונית.
מסופר, שבאחד הקרבות הראשונים של מלחמת העצמאות האמריקאית, קולות הקרב העירו את העיטמים אשר נמו בצמרות העצים, הם חגו מעל ראשי הלוחמים וקראו בקולם הצרוד, מה שנדמה ללוחמים האמריקאים כקריאות לחירות.
בנג'מין פרנקלין מהאבות המייסדים של ארצות הברית, התנגד לבחירה בעיטם כסמל לאומי, בטענה שאופיו איננו מתאים: העיטם מפחד מציפורים קטנות ממנו; הוא עצל מדי כדי לדאוג למזונו בעצמו, לוקח לעצמו את שלל הדיג של השלך, במקום לדוג בעצמו. פרנקלין הציע את תרנגול ההודו - לדבריו עוף הרבה יותר מכובד - להיות הסמל של ארצות הברית.
עם זאת יש טענה שפרנקלין בכלל לא דיבר על הסמל הלאומי והתכוון לתכונות אופי של עופות במכתב לבתו.
בנוסף לכך לכל מדינה ומדינה בתוך ארצות הברית יש עוף לאומי משלה.
הרי האנדים - קונדור האנדים.
בתרבויות העתיקות של האנדים, ראו בקונדור את התגלמותו של אל כל יכול ששמו ויראקוצ'ה. הקונדור כסמל מדינות האנדים. במדינות קולומביה, צ'ילה, בוליביה ואקוודור, מופיע הקונדור על גבי הסמל הלאומי.
מאוריציוס - דודו.
ברוב המדינות ניתן לצפות בציפור הלאומית בטבע. לא כך במאוריציוס, שם נכחדה הציפור הלאומית לפני יותר מ-300 שנים. העוף חסר יכולת התעופה דודו אפור התגלה על ידי המתיישבים ההולנדים בשנת 1601, אך הם אלו שגם גרמו להכחדתו, ומאז 1681 לא נראה יותר פריט ממין זה בחיים. אין עדות לקיום עוף זה מחוץ למאוריציוס, ולכן נבחר לסמל הלאומי שלהם.
זימבבואה - ציפור זימבבואה.
תושבי זימבבואה, אף הם, לא יכולים לצפות בציפור הלאומית שלהם בטבע. הציפור הלאומית של מדינה זו היא "ציפור זימבבואה" - כינוי לתבליטי ציפורים על גבי קירות ומונוליתים, שהתגלו בהריסות אתר העתיקות זימבבואה הגדולה (המאה ה-11 - המאה ה-15). דמות הציפור הפכה לסמל לאומי עוד כשהמדינה הייתה קרויה רפובליקת רודזיה, והיא מופיעה על סמל ודגל רודזיה. זימבבואה הוקמה בשנת 1980 במקום רודזיה, ושמה לקוח משם אתר העתיקות זיממבואה הגדולה. דמות הציפור מופיעה גם על דגל ועל סמל המדינה החדשה.
ישראל - דוכיפת.
במסגרת אירועי שנת ה-60 למדינת ישראל, נפתח קמפיין בחירת הציפור הלאומית, כמיזם של החברה להגנת הטבע בהובלת מנהל מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע, דן אלון ומנהל המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון, ד"ר יוסי לשם. המשרד להגנת הסביבה, משרד החינוך וצה"ל העניקו למיזם את חסותם. הפרויקט הוגדר כפרויקט לאומי, ערכי וחינוכי המבקש להטמיע בציבור הרחב סט של ערכים חינוכיים, של שמירת ערכי הטבע של ישראל, בדגש על הציפורים. קמפיין הצלת פרחי הבר שהובילה החברה להגנת הטבע בשנות ה-60 היווה מודל לחיקוי בקמפיין הציפור הלאומית.
נקבעו קריטריונים לבחירת המועמדות לציפור הלאומית:
בשנת 2008 התקיימה הצבעה של הציבור הרחב, כשהציפורים שנכללו בהצבעה היו בולבול צהוב-שת, דוכיפת מצויה, שלדג לבן-חזה, חוחית, נשר מקראי, סיקסק, בז אדום, תנשמת מצויה, צופית בוהקת ופשוש. ההצבעות התקיימו גם במערכת החינוך ובצה"ל, וב-29 במאי 2008 הכריז נשיא המדינה שמעון פרס על הדוכיפת כציפור הלאומית. בעקבות בחירת הציפור הלאומית, בחרה עיריית תל אביב את הסיס כאחד הנושאים בחגיגות יובל המאה לעיר.
טבלה לפי מדינות/טריטוריות עצמאיות.
להלן רשימת ציפורים לאומיות של מדינות עצמאיות (באותיות מודגשות) ושל אוטונומיות:
סמלים רב לאומיים שאינם בהכרח "ציפור לאומית".
העיט הדו-ראשי באירופה.
עיט דו-ראשי הוא סמל קדום, המופיע בסמל של אימפריות ומדינות שונות באירופה בתקופות שונות, ועד ימינו. עוף זה לא נחשב כציפור לאומית.
אימפריות ומדינות בעבר: ארמניה הארסאכידית, האימפריה הביזנטית, האימפריה הרומית הקדושה, האימפריה הסלג'וקית הגדולה, האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית,
הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה.
העיט הדו-ראשי נותר עד היום בסמליהן של חמש מדינות, ועד 2007 הופיע בסמל של ישות מדינית נוספת:
הוא גם הסמל של הנצרות היוונית-האורתודוקסית ושל הישות האוטונומית הר אתוס, וכן של ערים וחבלי ארץ שונים באירופה.
עיט ובז בארצות ערב.