"שמור את אוסטין מוזרה" הוא המוטו המקומי מזה שנים, שמופיע על מדבקות וחולצות טריקו. המוטו הזה לא שימש רק לקידום האקסצנטריות והגיוון של אוסטין, אלא נועד גם לחזק את התמיכה בעסקים עצמאיים מקומיים. על פי הספר ""עיר מוזרה" מ" -2010, הביטוי התחיל על ידי ספרן מקומי של המכללה הקהילתית באוסטין, רד ווסניץ', ואשתו, קארן פאבלקה, שהיו מודאגים מ"הירידה המהירה של אוסטין למסחריות ופיתוח יתר". הסיסמה התפרשה בדרכים רבות מאז היווסדה, אך היא נותרה סמל חשוב עבור אוסטינים רבים שרוצים להשמיע דאגות בגלל צמיחה מהירה והתפתחות לא אחראית. לאוסטין היסטוריה ארוכה של התנגדות אזרחית ווקאלית לפרויקטים של פיתוח שנתפסים כמי שמשפילים את הסביבה, או מאיימים על נופי הטבע והתרבות.
על פי חברת נילסן, מבוגרים באוסטין קוראים ותורמים לבלוגים יותר מאלו בכל מטרופולין אחר בארצות הברית. לתושבי אוסטין יש את השימוש באינטרנט הגבוה ביותר בכל טקסס. אוסטין נבחרה כמספר 2 הגדול בעיר הגדולה ב"מקומות הטובים ביותר לחיות" על ידי מגזין "Money" בשנת 2006, ומספר 3 בשנת 2009, וגם "העיר הירוקה ביותר באמריקה" על ידי msn. בשנת 2008, מגזין "נסיעות ופנאי" דירג את אוסטין מספר 1 ברשימת הערים עם מיטב האנשים, בהתייחס לאישיותם ותכונותיהם של האזרחים.
אתרים.
"גשר העטלפים".
העיר ידועה בין השאר בזכות אוכלוסיית ענק (בת מיליון וחצי פרטים) של עטלפים מהמין אשף מקסיקני ("") שהתנחלה מתחת לאחד הגשרים הראשיים בעיר - גשר שדרת הקונגרס על שם אן ריצ'רדס . זהו הריכוז הגדול ביותר בעולם של עטלפים ממין זה. בהתחלה חששו התושבים מהעטלפים וראו בהם איום אך מאמצי חינוך והסברה מצד ד"ר מרלין טאטל ופעילי טבע אחרים הפיגו את חששותיהם, כשהסבירו לעירייה ולתושבים שהעטלפים אינם מסוכנים אלא אף מועילים מאוד לעיר ולתושביה. הגשר ועטלפיו הפכו לאטרקציה תיירותית שחביבה על המקומיים והתיירים הזרים כאחד, ואלה באים בהמוניהם לצפות בנחיל העטלפים הענק היוצא לצוד חרקים בעת השקיעה, דבר המניב הכנסות רבות לעיר.
אלעזר (ישוב)
סיריקיוס
סיריקיוס (בלטינית: Siricius; 334 – 26 בנובמבר 399) היה יורשו של דמסוס הראשון על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 384–399. סיריקיוס נולד בערך בשנת 334 ברומא, בן לאדם בשם טיבּוּרטיוס. הוא נכנס לשירות הכנסייה בגיל צעיר והיה לקטור ואחר כך דיאקון בתקופת כהונתו של האפיפיור ליבריוס בשנים 352–366. יש הסוברים שהוא הראשון שכינה עצמו אפיפיור.
אחרי מות דמסוס נבחר סיריקיוס פה אחד ליורשו בדצמבר 384. אורסינוס, יריבו של דמסוס התנגד למהלך וניסה למנות עצמו לאפיפיור, אך הקיסר ולנטיניאנוס השלישי נתן הסכמתו ב-23 בפברואר 385 לבחירת סיריקיוס ובכך הביא את הבעיה לפתרונה.
פעולתו הראשונה הייתה דקרטל כמענה למכתב שכתב הבישוף הימריוס מטרגונה שבספרד בו שאל חמש עשרה שאלות שונות בנושאים כמו טבילה, כפרה, משמעת כנסייתית ופרישותם של אנשי הכמורה. סיריקיוס ענה למכתב בפברואר 385, ובתשובתו קבע את עמדת האפיפיורות בנושאים אלו, כשהוא מדגיש את סמכותה העליונה של הכנסייה. סיריקיוס הורה להימריוס להפיץ את דבריו בפרובינקיות השכנות. למכתב זה חשיבות מיוחדת משום שזהו הצו האפיפיורי העתיק ביותר ששרד.
סיריקיוס הקדיש תשומת לב מיוחדת למשמעת הכנסייתית ושמירה על הקנונים על–ידי הכמורה. בוויעוד (סינוד) ברומא ב-6 בינואר 386 הדגיש סיריקיוס את תשעת הקנונים ואת תקנות הכנסייה בנושאי משמעת (משיחת בישופים, פרישות, וכדומה). החלטות הקונציל הועברו לבישופים בצפון אפריקה ובאופן דומה גם לבישופים אחרים שלא היו בסינוד עם הפקודה לפעול בהתאם להם. סיריקיוס שיגר מכתבים דומים גם בנסיבות אחרות, גם כאן בדגש על סמכות ומשמעת כנסייתית.
סיריקיוס נדרש להתמודד כנגד הנזיר הרומי יוביניאנוס שהתנגד לצומות, עבודות טובות ולכך שחיי פרישות הם נעלים יותר. היו לו חסידים בקרב הנזירים והנזירות ברומא. בערך בין 390–392 ערך סיריקיוס ויעוד ברומא שבו גונו וגורשו מן הכנסייה יוביניאנוס ושמונה מחסידיו. ההחלטה נשלחה לאמברוסיוס הקדוש, הבישוף הגדול של מילאנו וידידו של סיריקיוס וזה ערך ויעוד של בישופים באיטליה הצפונית, ששבו ואישרו את ההחלטה. סיריקיוס נדרש להתמודד באותן שנים גם עם הבישוף בונוסוס מדרדיקה, שאף הוא הואשם בשגיאות בדוֹגמת השילוש הקדוש וטענה שמריה הקדושה לא הייתה תמיד בתולה. במחלוקת בשאלת פריסקיליאנוס התנגד סיריקיוס להוצאתו להורג של פריסקיליאנוס על ידי סמכות חילונית ואף גירש מן הכנסייה את הבישוף פליקס מטרייר שתמך במאשימו של פריסקיליאנוס, איתאקיוס, ושבעירו הוצא פריסקיליאנוס להורג.
נטען ב"ספר האפיפיורים", הליבר פונטיפיקליס, כי סיריקיוס נקט צעדים חריפים כנגד המניכאים ברומא. קרוב לוודאי שהפעולה שייכת לתקופת חייו של האפיפיור לאו הראשון. ייתכן והכוונה היא לפעולת הפריסקיליאנים, שהכתובים נוטים לבלבל בינם לבין המניכאים.
במזרח, התערב סיריקיוס כדי ליישב את הקרע המלטיאני באנטיוכיה. אחרי מותו של מלטיאנוס בשנת 381 בחרו חסידיו בפלביאנוס כיורשו, ואילו חסידי הבישוף פאולינוס בחרו אחרי מותו בשנת 388 באווגריוס ואחרי מותו של זה נותר פלביאנוס לבדו. סיריקיוס שוכנע כאן להכיר בפלביאנוס ולהחזיר אותו לשורות הכנסייה.
אנסטסיוס הראשון (אפיפיור)
אנסטסיוס הראשון (בלטינית: Anastasius I; מת ב-19 בדצמבר 401) היה יורשו של סיריקיוס על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 399–401.
אנסטסיוס ידוע בעיקר בגלל הגינוי לכתבי אוריגנס, התאולוג מאלכסנדריה לאחר תרגומם ללטינית. עם ידידיו נמנו אוגוסטינוס, הירונימוס ופאולינוס. הירונימוס מתארו כאדם בעל קדושה רבה, שהיה עשיר בעוניו. הוא מת ונקבר ברומא, באחת מהקטקומבות של העיר. יורשו, אינוקנטיוס הראשון, היה למעשה בנו וזהו מקרה ייחודי שבו בן האפיפיור ירש את כיסאו.
שיגרו יושידה
שיגרו יושידה (ביפנית: 吉田 茂; 22 בספטמבר 1878 - 20 באוקטובר 1967) היה ראש ממשלת יפן בין השנים 1946 ל-1947 ובין השנים 1948 ל-1954.
חייו.
יושידה נולד בטוקיו, שם למד באוניברסיטת טוקיו. הוא הצטרף לסגל הדיפלומטי של יפן ב-1906, מיד לאחר ניצחונה של יפן במלחמת רוסיה–יפן. הוא היה שגרירה של יפן באיטליה ובריטניה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ולבסוף פרש מתפקידו כשגריר בלונדון ב-1938.
במשך שנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנות ה-40 המוקדמות (לפני סיום מלחמת העולם השנייה), יושידה השתתף בתנועה האימפריאליסטית היפנית. לאחר מספר חודשי מאסר ב-1945, הוא הפך להיות אחד ממנהיגי המפתח של יפן שלאחר המלחמה ונבחר להיות ראש ממשלתה ה-45 ב-22 במאי 1946. התמיכה שלו בשאיפות ארצות הברית ובריטניה וההיכרות שלו עם החברה המערבית, אשר הושגו דרך לימודים ותפקידים פוליטיים בחוץ לארץ, הפכו אותו למועמד המתאים ביותר בעיני שלטונות הכיבוש של יפן.
לאחר שהוחלף על ידי טצו קטאיאמה ב-24 במאי 1947, הוא חזר לראשות הממשלה כראש הממשלה ה-48 ב-15 באוקטובר 1948. הוא ניצח בשלוש מערכות בחירות בזה אחר זה (ה-49: 16 בפברואר 1949; ה-50: 30 באוקטובר 1952; וה-51: 21 במאי 1953), ולבסוף הפסיד ב-10 בדצמבר 1954, כאשר הוחלף על ידי איצ'ירו הטויאמה. הוא פרש מבית המחוקקים של יפן ב-1955.
מדיניותו של יושידה התרכזה סביב "החוק היבש של יושידה", אשר הדגיש את ההתאוששות הכלכלית של יפן על חשבון העצמאות בענייני חוץ. תחת שלטונו של יושידה, יפן התחילה לבנות מחדש את התשתית התעשייתית והסתמכה על ארצות הברית להגנתה. יש הסבורים כי רעיון זה מרכזי במדיניות וכלכלה של יפן גם כיום.
אבעבועות הפרות
אבעבועות הפרות (אבעבועות הבקר) היא מחלת עור הנגרמת על ידי נגיף (Cowpox virus). תסמיני המחלה הם אבעבועות אדומות על העור והיא מועברת על ידי מגע מפרות לבני אדם. הנגיף שגורם לאבעבועות הפרות שימש לביצוע החיסון המוצלח הראשון נגד מחלה אחרת. המחלה מחסנת כנגד מחלת האבעבועות השחורות הקטלנית הנגרמת על ידי נגיף הווריולה ("Variola major virus"). בשל כך נגזרה המילה הלועזית "vaccination" (חיסון) מהמילה הלטינית vaca, שפירושה פרה.
גילוי תופעת החיסון.
ב-1796 הבחין הרופא הכפרי הבריטי אדוארד ג'נר בכך שחולים שחלו והתאוששו מאבעבועות הפרות, נראו כמחוסנים לא רק ממקרים נוספים של אבעבועות הפרות, אלא גם מהמחלה הקשה יותר, האבעבועות השחורות. על ידי גירוד הנוזל מפצעי האבעבועות הפרות לעור של אנשים בריאים, הצליח ג'נר לחסן אנשים אלו מאבעבועות שחורות.
נגיף אבעבועות הפרות נפוץ באירופה, בעיקר בממלכה המאוחדת. מקרים בהם המחלה פוגעת בבני אדם נדירים מאוד, ובדרך כלל מועברת מחתולים מבויתים. תקופת הדגירה של המחלה היא 9-10 ימים. הנגיף שכיח בקיץ ובסתיו.
שריף עבדור-רחים
ג'וליוס שריף עבדור-רחים (באנגלית: Julius Shareef Abdur-Rahim; נולד ב-11 בדצמבר 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1996–2008.
קריירת משחק.
עבדור-רחים שיחק בקבוצת הכדורסל של "תיכון וילר", והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים של ג'ורג'יה בשנת 1994. לאחר מכן שיחק שנה אחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בדראפט ה-NBA 1996 נבחר במקום השלישי על ידי ונקובר גריזליס. בכל 5 עונותיו עם הגריזליס היה הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע כולל של 20.8 נקודות למשחק.
ביוני 2001 הועבר עם ג'מאל טינסלי בטרייד לאטלנטה הוקס, תמורת פאו גאסול, ברווין נייט ולורנזן רייט. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, כשחקן "נבחרת המזרח".
בפברואר 2004 הועבר עם ת'יאו ראטליף ודן דיקאו בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת וסלי פרסון וראשיד וולאס.