סגירת הרחוב לכלי רכב ופיתוחו כמדרחוב הסתיימו ב-1983, לאחר תכנונים ודיונים רבים בשאלת יישום בנייתו. לאורך רחוב בן-יהודה, אשר היה ציר תחבורה חשוב במרכז העיר, היו תחנות מוניות רבות וגם הסוחרים עצמם לא העריכו את התועלת שבהפיכה למדרחוב. לבסוף, לאחר תכנון והכנות של למעלה מ-10 שנים, שכללו פיזור תחנות המוניות, הוקם המדרחוב ונהפך עם פתיחתו לרחוב המסחר המצליח בירושלים ולאבן שואבת לתושבים ותיירים רבים. תחום המדרחוב כלל, מלבד חלק מרחוב בן-יהודה עצמו (בקטע שבין כיכר ציון לרחוב המלך ג'ורג'), גם את רחוב בן הלל, רחוב לונץ ורחוב דורות ראשונים. חלקו העליון של רחוב בן-יהודה, בקטע שבין רחוב המלך ג'ורג' לרחוב בצלאל, המשיך לשמש תנועת כל רכב.
בסוף שנות התשעים עבר המדרחוב שיפוץ, כולל החלפת הריצוף כחלק משדרוג מרכז העיר.
ב-4 בספטמבר 1997 אירע פיגוע התאבדות משולש במדרחוב, וגרם למותם של 5 אנשים.
המאה ה-21.
ב-1 בדצמבר 2001 אירע פיגוע התאבדות כפול במדרחוב וגרם למותם של 11 איש ולפציעתם של 188.
החל משנת 2002 החלו להתקיים בו מדי קיץ אירועי "חוצות העיר" ויריד "חוצות היוצר" הועבר אליו, לצורך עידוד המסחר במרכז ירושלים, לאחר שזה נפגע קשות באינתיפאדה השנייה בשל מספר רב של פיגועי התאבדות שהתרחשו בו.
בקיץ 2005 הוחזר פסטיבל "חוצות היוצר" לבריכת הסולטן ליד העיר העתיקה, אך אירועים אחרים המשיכו להתקיים ברחוב מדי שנה. למן סיום האינתיפאדה בשנת 2004, החל המדרחוב לשקוק שוב חיים. מסעדות שסגרו את שעריהן בתקופת הפיגועים הגדולה נפתחו מחדש, ואליהן נוספו בתי קפה, פאבים ועסקים נוספים.
מדרחוב בן-יהודה שמר על עליונותו ומרכזיותו גם כשנפתחו בירושלים קניונים ואזורי מסחר אחרים, דוגמת קניון מלחה. בכך התבלט המדרחוב כרחוב ייחודי, אשר שומר על מעמדו המרכזי גם בשנות ה-2000 וזאת בניגוד לרחובות מסחר מרכזיים אחרים בארץ, כגון רחוב דיזנגוף בתל אביב ורחוב החלוץ בחיפה, אשר מאז תחילת שנות ה-90 זוהרם הועם.
בשנת 2005 רושת כל המדרחוב באינטרנט אלחוטי.
נבחרת אוקראינה בכדורגל
נבחרת אוקראינה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוקראינה. הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שאוקראינה הכריזה על עצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
היסטוריה.
נבחרת אוקראינה שיחקה את משחקה הראשון נגד הונגריה ב-29 באפריל 1992. לפני כן, כדורגלנים אוקראיניים היו חלק מנבחרת ברית המועצות, והובילו אותה להישגים מרשימים, כמו במונדיאל 1986 וביורו 1988. בשנים הראשונות לאחר הקמת הנבחרת העדיפו חלק מהשחקנים האוקראינים כמו ויקטור אונופקו, אולג סלנקו ואנדריי קנצ'לסקיס לשחק בנבחרת רוסיה.
על אף שבנבחרת אוקראינה שיחקו לאורך השנים מספר כישרונות גדולים, כדוגמת אנדריי שבצ'נקו, סרהי רברוב ואנטולי טימושיוק, עד לשנת 2006 לא הצליחה להעפיל לא למונדיאל ולא לאליפות אירופה: במוקדמות מונדיאל 1998 הפסידה הנבחרת לקרואטיה, במוקדמות יורו 2000 הפסידה הנבחרת לסלובניה, ובמוקדמות מונדיאל 2002 הפסידה לנבחרת גרמניה.
לאחר הכישלון במוקדמות יורו 2004, מונה אולג בלוחין להיות מאמן הנבחרת. תחת הדרכתו של בלוחין, העפילה הנבחרת לראשונה לגביע העולם בכדורגל ב-2006. במשחק הבכורה הובסה אוקראינה 0:4 על ידי , אולם ניצחה במשחקיה הבאים את 4:0 ואת 1:0, ועלתה לשמינית הגמר. בשלב זה היא ניצחה בדו-קרב פנדלים את ועלתה לרבע הגמר, שבו הפסידה 0:3 לנבחרת , שזכתה מאוחר יותר בטורניר.
אוקראינה לא הצליחה להעפיל ליורו 2008 ולמונדיאל 2010. הנבחרת השתתפה ביורו 2012, אותו אירחה בצוותא עם פולין, אך הודחה כבר בשלב הבתים. היא פתחה את משחקיה בניצחון 1–2 על שוודיה מצמד שערים של אנדריי שבצ'נקו אך בהמשך הפסידה 0–2 לצרפת ו0–1 לאנגליה וסיימה במקום השלישי בבית. במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה אוקראינה במקום השני בבית והעפילה לשלב הפלייאוף מול צרפת. אוקראינה ניצחה 0–2 במשחק הראשון, אך הפסידה 0–3 במשחק הגומלין ולא העפילה למונדיאל.
במוקדמות יורו 2016 סיימה אוקראינה שלישית בבית והעפילה לשלב הפלייאוף מול סלובניה. אוקראינה ניצחה 0–2 במשחק הראשון וסיימה בתיקו 1-1 בגומלין ובכך העפילה לטורניר הגמר בפעם השנייה בתולדותיה ולראשונה דרך טורניר המוקדמות. בטורניר הגמר הודחה אוקראינה בשלב הבתים לאחר הפסדים לגרמניה, צפון אירלנד ופולין. היא סיימה את הטורניר ללא נקודות וללא שער זכות.
שחקנים.
סגל הנבחרת.
הנתונים מעודכנים נכון לתאריך 14 ביולי 2022.
שיאי שחקנים.
נכון ל-14 ביוני 2022. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
גניאוס פומפיאוס
בור אינסופי
קטרינה דה מדיצ'י
קטרינה דה מדיצ'י (באיטלקית: Caterina de' Medici; 13 באפריל 1519 - 5 בינואר 1589) הייתה אשתו של אנרי השני מלך צרפת, ואמם של פרנסואה השני, שארל התשיעי ואנרי השלישי מלכי צרפת, להם הייתה עוצרת ושלטה למעשה במדינה בשמם.
חייה.
קטרינה הייתה בתם של לורנצו השני, דוכס אורבינו מבית מדיצ'י, נכדו של לורנצו "המפואר" ושל הנסיכה הצרפתייה מדלין דה לה טור מאוברן. היא התייתמה מהוריה בהיותה ילדה ונשלחה להתחנך במנזר. בהשפעתו של קרובה, האפיפיור קלמנס השביעי (בן הדוד של סבה), הסכים פרנסואה הראשון מלך צרפת להשיא אותה לבנו אנרי הדוכס מאורליאן (28 באוקטובר 1533). ב-1547, לאחר מות אביו, ירש אנרי את כתר צרפת בשם אנרי השני. קטרינה ילדה לו עשרה ילדים ששלושה מהם הפכו למלכי צרפת, אך היו לו גם שלוש מאהבות שילדו לו שלושה ילדים נוספים. אחרי מותו של המלך אנרי השני ב-1559, ירש בנו הבכור פרנסואה את הכתר בשם פרנסואה השני. אך מכיוון שהיה בן 15 בלבד, שימשה אמו קטרינה דה מדיצ'י כעוצרת בשמו. פרנסואה, שהיה ילד חולני, מת ב-1560 ואחיו שארל ירש את הכתר בשם שארל התשיעי. אך היות שהיה בן עשר שנים בלבד, המשיכה אמו לשמש כעוצרת בשמו. ב-15 בספטמבר 1563 הוכרז שארל כמי שהגיע לפרקו, ואמו קטרינה דה מדיצ'י, ויתרה על התואר "עוצרת" אך המשיכה למעשה לנהל את ענייני המדינה. שארל, שהיה חולה בשחפת, נפטר ב-1574 ואחיו אנרי ירש את הכתר בשם אנרי השלישי.
בתקופתה של קטרינה דה מדיצ'י החלו מלחמות הדת בצרפת בין הקתולים וההוגנוטים. היא ניסתה לתמרן בין בית גיז הקתולי לבין בית בורבון שתמך בהוגנוטים, וחששה מניצחון אחד הצדדים, שהיה מביא להשתלטותו על צרפת ועל הכתר. עוד בהיותה עוצרת בשם בנה שארל התשיעי, ניסתה להגיע לפשרה עם ההוגנוטים, שזכו למידה מסוימת של סובלנות דתית (אדיקט סן ז'רמן בינואר 1562 והסכם אמבואז ב-19 במרץ 1563).
כפטרונית של אמנויות, קטרינה דה מדיצ'י החלה את מסורת הבלט בבתי המלוכה.
ב-1570 הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני את ההוגנוטים למתקפה על פריז. קטרינה דה מדיצ'י הציעה לו את שלום סן ג'רמן-אן-לה, שאושר על ידי בנה המלך שארל התשיעי ב-8 באוגוסט 1570. בספטמבר 1571 הצטרף דה קוליני לחצר המלכות בארמון בלואה (שעל גדות הנהר לואר), ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר. הוא הציע לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה שלחמו נגד ספרד. המלך נטה לקבל את עצתו, אך קטרינה דה מדיצ'י התנגדה לה בתוקף. היא עשתה כל שביכולתה כדי להרחיק מעל המלך את דה קוליני, שבו ראתה מתחרה מסוכן למעמדה בבית המלוכה. הקתולים הזהירו כי ההוגנוטים מתכוננים לחטוף אותה ואת בנה, ובנקודה זו נתנה את הסכמתה לרצח האדמירל דה קוליני.
ב-22 באוגוסט 1572 נורה דה קוליני ליד ארמון הלובר בפריז, ונפצע בידו. ההוגנוטים דרשו להעניש את האשמים, ואחיו של דה קוליני חנה מחוץ לפריז בראש צבא של 4,000 איש. נפוצה שמועה כי ההוגנוטים מתכוננים למרוד. קטרינה דה מדיצ'י, שחששה לחייה ולחיי בניה, החליטה על רצח מנהיגיהם. לאחר שנועצה ביועציה האיטלקים, ניסתה לשכנע את המלך הצעיר בדבר הצורך בפעולה מונעת. טבח ליל ברתולומאוס הקדוש החל ב-24 באוגוסט 1572, לאחר שהמלך זעק ברגע של התמוטטות עצבים: "הרגו את כולם", מה שהתפרש כצו לרצח ההוגנוטים בפריז ובערי השדה. באותו לילה נרצח דה קוליני בביתו שבפריז, בידי עושי דברו של אנרי הראשון, דוכס גיז, שהיה מנהיג הקתולים.
אחרי מותו של שארל התשיעי ב-1574, היא הותירה את השלטון בידי בנה המלך אנרי השלישי, נטשה את ארמון הלובר והתגוררה בביתה בפריז. במשך תקופת שלטונו לא חדלה מלשאוף לשלום בממלכה. ב-1576 היא השפיעה על בנה, המלך אנרי השלישי לעשות ויתורים להוגנוטים, אך נתקלה בהתנגדות מצדם של הקתולים בראשות מנהיגם אנרי הראשון, הדוכס מגיז. היא עשתה כל שביכולתה כדי לשמור על מעמדו של אנרי השלישי, הבן המועדף עליה, שהיה תחת איום מתמיד מצדו של הדוכס מגיז.
בתה של קטרינה, מרגריט דה ולואה, נישאה בנישואים פוליטיים לאנרי מלך נווארה, שהיה מראשי ההוגנוטים. אך שישה ימים בלבד לאחר הנישואים הוא המיר את דתו לקתולי, מפחד טבח ליל ברתולומאוס הקדוש. ב-1576 שב לאמונתו הפרוטסטנטית אך לבסוף, לאחר מות המלך אנרי השלישי, הוכתר כמלך הקתולי של צרפת בשם אנרי הרביעי, ואשתו מרגריט הייתה למלכת צרפת.
קטרינה דה מדיצ'י נפטרה בטירת בלואה שבעמק הלואר בינואר 1589 ונקברה לצד בעלה, המלך אנרי השני, בבזיליקת סן-דני שליד פריז. כעבור שבעה חודשים בלבד נרצח בנה, המלך אנרי השלישי, שהיה המלך האחרון של שושלת ולואה.
משפחתה.
ב-28 באוקטובר 1533 התחתנה קטרינה עם אנרי השני, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
קתרינה דה מדיצ'י
אנרי השלישי
פקולטטיבי
IOS (סיסקו)