עם זאת, הפריחה עוררה מאמץ למצוא יצרני גומי בעלות נמוכה יותר. חברות הזכיינות בקונגו החלו להתמודד מול התחרות מגידולי גומי בדרום מזרח אסיה ואמריקה הלטינית. כאשר החלו להניב המטעים באזורים טרופיים אחרים - בעיקר בבעלותם של הפירמות הבריטיות המתחרות - מחירי הגומי העולמי החלו לצנוח. התחרות הגבירה את הדחף לניצול עבודות כפייה בקונגו על מנת להוריד את עלויות הייצור. בינתיים, עלות האכיפה כרסמה בשוליים הרווחיים. עם התגברות התחרות מאזורים אחרים של גידול גומי, שלטונו הפרטי של לאופולד נשאר חשוף יותר ויותר לבדיקה בינלאומית.
האיגוד לרפורמות בקונגו.
הרומן "לב המאפליה" של ג'וזף קונרד, שפורסם במקור בשנת 1899 כסדרה בת שלושה חלקים במגזין של בלקווד, בהשראת שירותו כקברניט על ספינת קיטור בקונגו במשך 12 שנה, עורר אופוזיציה בינלאומית מאורגנת נגד ליאופולד. בשנת 1900, אדמונד דינה מורל, עיתונאי במשרה חלקית ושעבד בחברת ספנות שסחרה עם קונגו, הבחין בנמל אנטוורפן כי האוניות שהיו מביאות כמות גדולה של גומי מקונגו חזרו לשם עמוסות בנשק, תותחים ותחמושת ולא לוקחות סחורות אחרות. מורל הפך לעיתונאי ואחר כך פרסם את תצפיותיו בניסיון להכפיש את משטרו של ליאופולד. בשנת 1902 הוא הקים מגזין משלו, "The West African Mail", וערך מסע הסברה בבריטניה.
הגברת הזעקה הציבורית על הזוועות בקונגו גרמה לממשלה הבריטית לפתוח בחקירה רשמית. בשנת 1903 הצליחו מורל ומחוקקים שהסכימו איתו מבית הנבחרים הבריטי, הצליחו להעביר החלטה שקראה לממשלת בריטניה לערוך בירור על הפרות לכאורה של הסכם ברלין. רוג'ר קייסמנט, שהיה אז הקונסול הבריטי בבומה (בשפך נהר קונגו), נשלח למדינת קונגו החופשית לפתוח בחקירה.
אד מורל הוצג בפני רוג'ר קייסמנט על ידי חברם המשותף הרברט וורד רגע לפני פרסום דו"ח עדי הראייה המפורט של קייסמנט ב-1904 - המכונה דו"ח קייסמנט - הבין שמצא את בעל הברית שחיפש. קייסמנט שכנע את מורל להקים ארגון לטיפול ספציפי בשאלת קונגו, "האיגוד לרפורמות בקונגו". בסיועו של קייסמנט וד"ר גינס הוקמה האגודה שפעלה לסיום שליטתו של לאופולד בקונגו. סניפי העמותה הוקמו במקומות רבים בעולם כולל ארצות הברית. חברי התנועה הרפורמית בקונגו כללו את סר ארתור קונאן דויל, מארק טוויין, ג'וזף קונרד, ברטרנד ראסל ועוד.
מקרי המוות ההמוניים בקונגו הפכו לנושא ציבורי חם בשנותיה האחרונות של המאה ה-19. תנועת הרפורמה בקונגו הובילה פעילות בינלאומית נמרצת נגד ההתעללות באוכלוסיית קונגו. המלך ליאופולד ניהל מלחמת תעמולה נגד כל המשמיצים אותו, אך העובדות על הנעשה בקונגו הלך והצטבר. הפרלמנט הבריטי דרש התכנסות של 14 המדינות שחתמו על הסכם ברלין, 1885, על מנת לבדוק את מימושו. הפרלמנט הבלגי, אילץ את ליאופולד להקים ועדת חקירה עצמאית, ולמרות מאמצי המלך, בשנת 1905 היא אישרה את דו"ח קייסמנט.
אחת הדרכים העיקריות שאנגליה הייתה מעורבת בחיסול שלטונו של ליאופולד בקונגו, היה בהגברת המודעות למתרחש במושבה בבלגיה עצמה. אחת השיטות שמורל השתמש כדי להגביר את המודעות בעולם על הזוועות בקונגו היה דרך העיתונות. מאמרים רבים פורסמו הן במגזינים והן בעיתונים יומיים בארצות הברית ובמדינות אירופה. במקביל מסע הפרסום, הופעל לחץ על ממשלת בלגיה לקחת את השליטה בקונגו מליאופולד.
סופה של קונגו החופשית.
ליאופולד השני הציע לבצע רפורמה במדינת קונגו החופשית, אך האווירה הבינלאומית תמכה בסיום שלטונו של המלך, ואף מדינה לא הייתה מוכנה לקבל אחריות על קונגו. בלגיה הייתה המועמדת האירופאית הברורה לסיפוח של קונגו. הלחצים הבינלאומיים השפיעו על הפרלמנט הבלגי והיא הכריזה על סוף ממשלו של המלך, ב־15 בנובמבר 1908 והפכה אותה למושבה בשם קונגו הבלגית.
ליאופולד השני נפטר בבריסל ב-17 בדצמבר 1909.
באותה תקופה דרום מזרח אסיה ואמריקה הלטינית הפכו ליצרניות גומי בעלות נמוכה יותר מזו של קונגו. לצד ההשפעות של דלדול המשאבים בקונגו, מחיר הגומי הבינלאומי ירד לרמה שהפכה את מיצוי הגומי בקונגו ללא רווחי. רגע לפני ששחרר את ריבונות מדינת קונגו החופשית, ליאופולד נתן הוראה להשמיד את כל הראיות על פעילותו שם, כולל ארכיוני מחלקות הכספים והפנים. ליאופולד השני איבד את הכוח המוחלט שהיה לו שם.
האוכלוסייה זכתה כעת במשטר קולוניאלי בלגי, שהפך לפטרנליסטי, כאשר הכנסיות, מוסדות המדינה וחברות פרטיות התחילו לפקח על רווחת התושבים ושיקום הטריטוריה.
שאלת רצח עם.
ב-1998 התפרסם הספר "רוחו של המלך לאופולד" מאת אדם הוכשילד, שכתב "ההרג בקונגו היה בעל ממדים רצחניים, אך לא מדובר ברצח עם", העיתון "הגרדיאן" דיווח כי המוזיאון המלכותי למרכז אפריקה בבריסל ממן חקירה של כמה מהטענות שהועלו בספר. ועדת חקירה שהוקמה בשנת 2002, בראשותו של פרופסור ז'אן-לוק וולט, הייתה אמורה לדווח על ממצאיו בשנת 2004. רוברט ג 'ווייסבורד הצהיר בכתב העת לחקר ג'נוסייד מ-2003 כי די בניסיון לחסל חלק מהאוכלוסייה כדי שהמקרה ייחשב לרצח עם במסגרת החלטות האו"ם. במקרה של מדינת קונגו החופשית, המצב התאים להגדרתו כרצח עם.
בעקבות הדו"ח נערכה תערוכה ב"מוזיאון המלכותי למרכז אפריקה" תחת הכותרת "זיכרון קונגו". מבקרים, כולל הוכשילד, טענו כי היו "עיוותים והתחמקויות" בתערוכה: "התערוכה עוסקת בשאלה שנכתבה בהבלטה על קיר הכניסה לתערוכה - 'רצח עם בקונגו?' ועוד נאמר, שאף היסטוריון מכובד של קונגו לא טען שהיה רצח עם. מערכת עבודות כפייה, אף שהיא עלולה להיות קטלנית באותה מידה איננה בהכרח רצח עם."
הצעה לדיון מזורז בפני הפרלמנט הבריטי בשנת 2006 תיארה את "הטרגדיה של משטרו של המלך ליאופולד" כרצח עם וקראה להתנצלות מצד ממשלת בלגיה. היא קיבלה את חתימתם של 48 חברי פרלמנט.
מפוקסלים
מפוקסלים (באנגלית: Dead Pixels) הוא סיטקום בריטי ששודר לראשונה בערוץ E4 החל מ-28 במרץ 2019. הסדרה עוסקת בשלושה חברים (מג, ניקי ואוסמן) והאובססיה שלהם למשחק מחשב מז'אנר משחקי תפקידים המוניים ברשת (MMORPG) בשם Kingdom Scrolls.
פיתוח.
הסדרה "מפוקסלים" החלה בשם "Avatards" כחלק מסדרת "Comedy Blaps" באתר האינטרנט של ערוץ 4 משנת 2016. יוצרי הסדרה אמרו שהם רוצים לתאר דמויות עגולות יותר של כמה מהגיימרים, וציינו שהמוניטין של גיימרים בזרם המרכזי של הטלוויזיה אינו טוב במיוחד. הסדרה מנסה לשפר את המוניטין שלהם בכך שהיא מראה הן את הצד המצחיק והן את הצד מעורר המחשבה של משחקי הווידאו ושל ותרבות הגיימינג. תסריטאי הסדרה, ג'ון בראון, והבמאי, אל קמפבל, תוארו כ"גיימרים כבדים".
ביקורת.
בעיתון הגרדיאן תוארה הסדרה "משעשעת באופן מרושע" ו"הסיטקום החדש החריף ביותר של 2019".
באתר וואלה! NEWS נכתב "מה שיפה ב"מפוקסלים" זה שהיא מוצלחת בשני הממדים שלה. היא משעשעת הן במשחק הביזארי שהיא מתארת ... והן באחווה שהיא מתארת בקרב האוהדים המכורים."
Love Me Two Times
"Love Me Two Times" (בעברית: "אהבי אותי פעמיים") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות. השיר הופיע לראשונה באלבום האולפן השני של הלהקה Strange Days. הוא נמשך לאורך של 2:37 ויצא כסינגל השני (אחרי "People Are Strange") מאותו האלבום, והגיע למקום ה-25 במצעדים בארצות הברית.
ריי מנזרק ניגן את הגרסה הסופית של השיר על צ'מבלו, ולא על קלאוויקורד. מנזרק תיאר את הכלי כ"כלי אלגנטי ביותר שאינו מקושר בדרך כלל לרוק אנד רול".
"Love Me Two Times" נחשב במידה מסוימת לגבולי לשידור ברדיו, ונאסר לשידור בניו הייבן על היותו "שנוי במחלוקת יתר על המידה", לאכזבת הלהקה.
השיר נכתב על ידי הגיטריסט רובי קריגר. לדברי חברי הלהקה, מילות השיר היו על חייל או מלח שהיה ביומו האחרון לפני יציאתו, לכאורה למלחמה (וייטנאם). ריי מנזרק תיאר את השיר כ"קלאסיקת הבלוז / רוק הגדולה של רובי [קריגר] על תשוקה ואובדן, או אורגזמות מרובות, אני לא בטוח".
סמסונג גלקסי נוט 5
סמסונג גלקסי נוט 5 (באנגלית: Samsung Galaxy Note 5) הוא פאבלט מבוסס אנדרואיד שעוצב, פותח, מיוצר ומשווק על ידי סמסונג אלקטרוניקה. נחשף ב־13 באוגוסט 2015, הוא ממשיך דרכו של ה־Galaxy Note 4 וחלק מסדרת Galaxy Note.
ה־Galaxy Note 5 קיבל תכונות חומרה ותוכנה מ־Galaxy S6, כולל עיצוב מחודש עם גב זכוכית, מצלמה משופרת וסורק טביעות אצבע. המכשיר גם כולל אפשרות להזרמת תוכן מצולם בשידור חי, כמו גם תכונות שנועדו לשימוש עם המכשיר, קפיץ סטיילוס. המכשיר יצא יחד עם ה־Galaxy S6 Edge+ של סמסונג.
המכשיר זכה לביקורות חיוביות של מבקרים, ששיבחו את איכות הבנייה המשודרגת לעומת דגמים קודמים, יחד עם שיפורים בביצועים, במצלמה ובשינויים אחרים. בדומה ל־S6, סמסונג ספגה ביקורת על כך שהסוללה של Galaxy Note 5 לא נשלפה, והסרה את היכולת להרחיב את האחסון שלה באמצעות microSD.
ה- Galaxy Note 5 הוחלף בקצרה על ידי ה־Galaxy Note 7 של סמסונג, שיצא בספטמבר 2016. עם זאת, מכשיר זה נקרא לתיקון בסופו של דבר ונלקח מהשוק לאחר תקריות חוזרות ונשנות בהן הסוללות התחממו יתר על המידה ועלו באש. ה־Note 7 שהופסק הושק בהמשך כמהדורת המאוורר של Galaxy Note ביולי 2017.
מפרטים.
חומרה.
ה־Galaxy Note 5 מאמצת עיצוב ובניה דומה ל־Galaxy S6, הכוללת מסגרת מתכתית וגיבוי זכוכית ייחודית, אם כי בניגוד ל־S6 הרגילה, החלק האחורי של המכשיר מעוגל. הוא מוצע בגימורי צבע כחול כהה, לבן, זהב וכסף. חריץ האחסון עבור עט הסטיילוס, ה־S Pen משתמש במנגנון טעון קפיץ כדי להזריק את העט.
ל- Galaxy Note 5 סוללת ליתיום-יון 3,000 mAh שאינה ניתנת להסרה ותומכת בתקן הממשק הפתוח של Qi.