לפי עדות מאוחרת, שתיית יין הייתה אסורה על הנבטים. "אשכולות ענבים ועלי גפן מופיעים בחרבת תנור... [אך] בולט היעדרו של מוטיב הגפן מחזיתות הקברים בפטרה". גם במקרה זה הח'זנה יוצאת דופן, בתצורות הגפנים המופיעות בכותרותיה. צורת המחיה של הנבטים בין תקופת קיומה של האימפריה הנבטית לפני הספירה לבין תקופת השלטון הרומאי השתנתה מנוודות לקבע. האיסור על שתיית יין התבטל, ואולי בכך יש כדי להסביר מדוע לא הושחתו כל הגפנים שעוצבו כבוסים בכותרות.
נגב טוען שהח'זנה היא "אתר הקבורה הסמלי שהוקם בפטרה לציון מותו של המלך עבדת [השני], שנהרג בנגב ונקבר שם" בסוף המאה הראשונה לפני הספירה. אם מסתמכים על תיארוכו של נגב, הרי שעדיין היה ביד הנבטים הכח הפוליטי לדחות הצעת פיסול פיגורטיבית זאת, שכן אז עדיין היו ממלכה עצמאית, בטרם היותם חלק מפרובינקיה ערביה הרומאית.
קיימות מספר סיבות אפשריות לכך שלא נדחתה לחלוטין ההצעה לפסל דמויות: הסכמה דתית עם מגמתן האסתטית ואופן ביצוען האמנותי של הדמויות; פשרה עם לחצם של הסוחרים או השליטים, שביקשו לפסל את הדמויות כפי שתוכנן; ואולי אף הסכמה אידאולוגית עם ביצוע זה של התבליטים.
ציור הקיר בווילה של בוסקוריאלה בפומפיי מתקופת הרפובליקה או ראשית הקיסרות, הוא ניסיון לייצג מציאות של מבנה תלת ממדי, תולוס הנמצא במרכזה של חצר פריסטילית ונשקף לצופה דרך גמלון חלול הקטוע בבסיסו. הח'זנה נראית כניסיון מפוסל, תבליטי, לחקות ציור זה. הגמלון השבור בחלק העליון של הח'זנה פונה בנקודת השבירה בזווית ישרה אל תוך הסלע ובאלכסון כלפי מטה, כך שנוצר משולש שקודקודיו נוגעים בגמלון ובפנימו של הסלע, בנקודה בה ממשיך האפריז של המבנה העליון (לצידו השמאלי של הגמלון) ייתכן שיש בכך ניסיון לחקות את התכנסות הקווים לנקודת מרכז, התכנסות המקנה פרספקטיבה לא מדויקת של עומק, כבציור הקיר הנ"ל. מקנזי סבורה שאלכסנדריה היא המקור גם לצורה המיוחדת של הסגנון השני של ציורי הקיר בפומפיי, וגם לח'זנה, וכך מסבירה את הדמיון ביניהן.
ייתכן שהח'זנה היא אלתור אדריכלי שנעשה לו חיקוי בא-דיר ובמקדש הקורינתי. "חזית מסוג זה הייתה אפשרית כמבנה עצמאי בצידה של גבעה נמוכה; אך כאן (באתר חציבתה של הח'זנה) היא הייתה מתגמדת לנוכח קיר הסלע הענק המתנשא מעליה. לפיכך, הייתה חיונית בנייתו של מבנה שני מעל הראשון"
השפעתם של אנשי דת נבטים על עיצוב הח'זנה.
לא ברור עד כמה הייתה השפעתם של אנשי דת נבטים על שליטי פטרה וסוחריה חזקה עד כדי כך שיכתיבו פשרות אמנותיות לגבי עיטורי הח'זנה. נגב טוען שעיקר היישוב הנבטי התרכז בנגב, שם היה מרכז המסחר והתחבורה של ממלכת הנבטים, ופחות בעבר הירדן. פטרה הייתה מרכז דתי ושלטוני יותר מאשר ציר תחבורה ומסחר. בשל כך, טוען נגב, סביר שלאנשי הדת בפטרה הייתה יכולת להגביל את הביטוי האמנותי, ויכולת זו התבטאה בצנזורה על עיטורי הח'זנה. מאידך, יש הטוענים שפטרה הייתה ישוב "עירוני": מרכז מסחרי וציר תחבורה מרכזי. אין זו רק טענה היסטוריוגרפית בשרות הלאומיות הירדנית אלא גם מסקנתם של חוקרים בלתי תלויים. לפי טענה זו גברה ההשפעה ההלניסטית על חשבון השפעת כוהני הדת המקומיים.
לצד המגמה הדתית הנון-פיגורטיבית היו בפיסול הנבטי זרמים מגוונים של פיסול פיגורטיבי: על צלמיות ומצבות פולחן נבטיות הופיעו תווי פנים מרומזים או סמליים. גם פסלי האלים הנבטיים-הלניסטיים של חרבת תנור משקפים השפעות הלניסטיות, אך הם בעלי אלמנטים מזרחיים. ייתכן שבהדרגה, ואולי אף במקביל, התפתחו חריגות נוספות בפיסול הנון-פיגורטיבי הנבטי. חריגות אלו באו לידי ביטוי אולי בהשפעה על הח'זנה ולכל הפחות בהשפעה על קבוצת השער.
ייתכן שאמנים מזרחיים השפיעו על עיצוב הכותרות הקורינתיות-נבטיות, ובו בזמן כפו כוהני הדת איקונוקלאזם בנוגע לפיסול הדמויות חסרות הפנים. הפיסול בח'זנה הוא ככל הנראה תוצאה של פשרות בין זרמים אלו. ייתכן שהעיטורים השונים בח'זנה הם מאותה תקופת פעילות, ורק מגוון השפעות או מגוון יוצרים הכתיב שוני בפיסול הח'זנה, קבוצת השער או יתר המונומנטים בח'זנה. ההשפעה ההלניסטית על הח'זנה לא עומדת בסתירה להנחה שמטעמים אידאולוגיים, של גיבוש זהות - עממית יותר מאשר לאומית - פיסלו בד בבד אמנים מקומיים אלות דגים וצמחייה מסוגננות.
"קשה להאמין שהנבטים, שידעו לצייר או לחרוט פרחים, עלים או פירות באיכות שכזו... לא יכלו, אם רק היו רוצים, לעצב את אליהם בהתאם לסטנדרטים הקלאסיים של העולם התרבותי ההלניסטי" אך הם עיוותו פרופורציות באופן שרומז לצורך פולחני: ראש ענק ועיני שקד ענקיות. ייתכן שגם בפיסול קבוצת השער, הסכמטית והסגנונית היו כוונות פולחניות ותרבותיות.
השלכות.
חציבת קברים בפטרה נמשכה לכל הפחות עוד כשבעים שנים לאחר השלמת הח'זנה, אך הח'זנה ככל הנראה לא הייתה מקור השראה להתהוותו ולתפוצתו של סגנון חדש בארכיטקטורה המגולפת בסלע. נראה שהיצירה בח'זנה נעשתה במקביל לנטיות נבטיות שהיו מושרשות בתרבות וביצירה המקומית, ושאמן זר – הלניסטי, רומאי או אלכסנדרוני – פיסל את הח'זנה, הושפע מהסביבה, שילב ממנה מוטיבים (למשל, הוולוטות העירומות של הכותרת הקורינתית-נבטית) ונעלם בלי להותיר רושם על האמנים המקומיים. ייתכן שהתגובה האיקונוקלאסטית הנבטית היא עדות לחד פעמיותו ולחריגותו האמנותית של האמן הזר שעיצב את הח'זנה.
פטריך סבור ש"בתחום הפרקטיקה הפונררית (עיצוב חזיתות הקברים) נבדלו המלכים, ואולי אף עשירי הסוחרים, משאר הנבטים שנמנעו מלשלב עיטורים פיגורטיביים על חזיתות הקברים. ... קברי מקדש... יש לראות כקברי מלכים או כקבריהם של בני השכבות העליונות. בקברים אלו, גם אם אין בהם עיטורים פיגורטיביים [א-דיר או הקבר הקורינתי], בולטת הזיקה הארכיטקטונית לתרבות המערב, בעוד שבמרביתם של הקברים בפטרה... ניכר, כאמור, היסוד המזרחי".
דפוסי אמנות נבטיים נוצרו על ידי ביקורת היצירה ההלניסטית, על ידי נטילת יסודות ממנה באופן ביקורתי ובררני, ששיקף את הייחודיות הנון-פיגורטיבית הנבטית. "זוהי אמנות לאומית, אך לא ממלכתית. היא משקפת יותר את רוח העם ולא את רוחו של בית המלוכה, החוגים המקורבים אליו ועשירי הסוחרים. דווקא החצר היא זו שיזמה, בימי עבדת השלישי וחרתת הרביעי, את הכנסתה של אמנות הלניסטית-רומית פיגורטיבית". הח'זנה היא דוגמה סגנונית וכרונולוגית לכך, והייתה במיעוט כמותי מול כלל היצירה הנבטית.
מבחינת אדריכלות ועיצוב נפח, דומה הכותרת הנבטית לכותרת הקורינתית-נבטית, אם כי העיטורים שונים. עמודי הכותרות הנבטיות מרובעים, ואלו של הכותרות הקורינתיות עגולים, והכותרות שונות זו מזו בהתאם. פטריך סבור שהכותרת הנבטית עוצבה בהשראת הכותרת הקורינתית ולא בהתפתחות מקבילה או בלתי תלויה, כגון מקורות מזרחיים (שטחי איראן, עיראק, ערב הסעודית של היום).
בתרבות הפופולרית.
הח'זנה הופיעה בסרטים הוליוודיים רבים, והתפרסמה בעיקר בסרט אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון משנת 1989, בו היא מהווה אתר ההתרחשות של סצנה מרכזית (אם כי סצנות הפנים צולמו באולפן בבריטניה). הנשיונל ג'יאוגרפיק הקדיש סדרת טלוויזיה לח'זנה.
לוח השנה השומרוני
לוח השנה השומרוני הוא לוח שנה הנוהג בקרב עדת השומרונים. הלוח השומרוני מבוסס על שילוב של מחזור הירח ומחזור השמש (לוח ירחי-שמשי). כל שנה בלוח מקבילה פחות או יותר למחזור השמש, ומכילה 12 או 13 חודשים, המתחילים כל אחד במולד הירח ונגמרים במולד הירח הבא. לוח השנה השומרוני אינו קבוע מראש והכהן הגדול השומרוני מחשב אותו פעם בשישה חודשים. בשונה מהלוח העברי שבמקורו נקבע לפי החלטת בית דין וכעיקרון נתון לשינויים לפי צרכים שונים, הלוח השומרוני הוא אלוהי (כלומר הלוח הוא חוק מחוקי הבריאה שהאל קבע) והכהן הגדול רק מחשב אותו ולא קובע אותו.
לוח השנה נקרא התרומה ואופן חישובו נקרא חֶשְבֹּן קַשְטַא (ארמית, בעברית: חשבון האמת), השומרונים שומרים על כללי החישוב בסוד והוא ידוע רק לכהן הגדול ובניו.
מקור הלוח.
לפי המסורת השומרונית חשבון האמת של לוח התרומה הוא אלוהי והאל קבעו בבריאת העולם, לפי מסורת זו המלאכים לימדו את החשבון לאדם הראשון טרם גירושו מגן עדן והוא העביר את הידע לחנוך ולנח שהעביר אותו לשם בנו ולאברהם אבינו. אדם הראשון כשגורש מגן עדן קיבל את מטה האלהים שעליו היו חקוקים כל כללי ופרטי החשבון, מטה זה עבר בירושה עד משה רבנו. לדבריהם, ההוכחה לקדמוניותו של הלוח היא מהתאריכים הנזכרים בספר בראשית המוכיחים כי עוד קודם מתן תורה ואף קודם המבול היה החשבון קיים.
עקרונות הלוח.
החודשים.
החודש השומרוני מבוסס על מחזור שינוי מופע הירח, ממולד הירח, עבור במילואו, וכלה במולד הבא. האופן שבו נראה הירח לצופה מכדור הארץ תלוי במיקומו של הירח ביחס לשמש, במיקומו ביחס לכדור הארץ ובמיקום שניהם ביחס לשמש. משך הזמן בין מולד ירח אחד למשנהו נקרא "החודש הסינודי", ומשכו נובע הן מסיבוב הירח סביב כדור הארץ, והן מסיבוב כדור הארץ סביב השמש. משך החודש הסינודי אינו קבוע, ובזמננו אורכו הממוצע הוא 29.5305888531 ימים (29 ימים, 12 שעות, 44 דקות, ו-2.9 שניות בקירוב). חודש סינודי מסוים עשוי להיות ארוך מהממוצע ב-7 שעות ו-12 דקות לכל היותר או קצר מהממוצע ב-6 שעות ורבע לכל היותר. כאמור פרטי לוח השנה השומרוני נשמרים בסוד אבל כיון שהלוח קדום סביר שהחישוב הממוצע בו אינו שונה מהחישובים הקדומים הידועים כ-29.530594 יום.