אגודת לימודי אמריקה הלטינית (באנגלית: Latin American Studies Association, מוכרת גם בראשי התיבות LASA) היא האגודה המקצועית הגדולה ביותר של חוקרי אמריקה הלטינית ומכוני מחקר העוסקים בחבל ארץ זה.
מטרתה המוצהרת של האגודה היא: "לטפח דיון אינטלקטואלי אודות, מחקר והוראה של אמריקה הלטינית, הקריביים ואנשיהם ברחבי האמריקות, לקדם את תחומי ההתעניינות של חברי האגודה המגוונים, ולעודד מעורבות אזרחית באמצעות בניית רשתות ודיון ציבורי".
האגודה הוקמה ב-7 במאי 1966 מתוך שיתוף פעולה של "הועדה המשותפת ללימודי אמריקה הלטינית" (Joint Committee on Latin American Studies) של "המועצה האמריקאית של אגודות מלומדות" (American council of Learned societies) ושל המועצה למחקר במדעי החברה (Social Siences Research Council) ושל "הקרן ההיספאנית" (Hispanic Foundation) של ספריית הקונגרס של ארצות הברית. האגודה החליפה את "האגודה ללימודי אמריקה הלטינית" (The Association for Latin American Studies), התארגנות מוקדמת יותר שהוקמה ב-1959 ואשר כשלה מלעמוד ביעדיה.
באגודה חברים כ-5,000 איש ומוסדות מדיסציפלינות שונות. מרבית חברי האגודה הם מארצות הברית של אמריקה, וכ-25% מחוצה לה. במסגרת האגודה פועלים החברים גם במחלקות (sections) שונות של תחומי עניין ממוקדים יותר. 28 המחלקות השונות מחולקות לפי מדינות, אזורים ותחומי עניין כגון "גזע ואתניות", "כלכלה ופוליטיקה" או "לימודי קולנוע".
האגודה מקיימת כנס בינלאומי רב משתתפים אחת ל-18 חודשים ובו כ-900 מושבים. האגודה מוציאה לאור את כתב העת Latin American Research Review, מכתבי העת המובילים בתחום לימודי אמריקה הלטינית ומעניקה פרסים שונים על הישגים אקדמאיים.
Latin American Studies Association
הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית
הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (ברוסית: Росси́йская Сове́тская Федерати́вная Социалисти́ческая Респу́блика – РСФСР), הקרויה גם רוסיה הסובייטית, הייתה מדינה ריבונית (1917–1922), ולאחר מכן הגדולה והמאוכלסת ביותר מבין חמש עשרה הרפובליקות הסובייטיות שהרכיבו את ברית המועצות (1922–1991). בירתה הייתה מוסקבה, שהייתה גם בירת ברית המועצות כולה.
היסטוריה.
הרפובליקה בעלת המשטר הקומוניסטי נוסדה ב-7 בנובמבר 1917, לאחר פרוץ המהפכה הבולשביקית ומעצר שרי הממשלה של הרפובליקה הרוסית (ברוסית: Российская Республика). ב-10 ביולי 1918 התקבלה חוקת המדינה החדשה. בתקופה שלפני הקמת ברית המועצות הייתה מוכרת בשם "הרפובליקה הרוסית הסובייטית" (ברוסית: Российская Советская Республика), ומאז 1918, באופן רשמי – "הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הפדרטיבית הרוסית" (ברוסית:Росси́йская Социалисти́ческая Федерати́вная Сове́тская Респу́блика). עד 1921 המשיכה להתנהל מלחמת האזרחים ברוסיה, שפרצה למעשה מיד עם הקמת המדינה החדשה.
מדינות ההסכמה לא הכירו במדינה החדשה והיא הייתה בבידוד דיפלומטי במשך מספר שנים. המדינה היחידות שהכירו מייד ברפובליקה החדשה הייתה גרמניה שאף חתמה איתה הסכם שלום. מדינות כמו אסטוניה, פינלנד, לטביה, וליטא הכירו ברפובליקה בעקבות חתימת הסכמי טרטו ב-1921).
ב-30 בדצמבר 1922 הפכה לאחת מארבע הרפובליקות המייסדות של ברית המועצות (יחד עם עבר הקווקז, אוקראינה הסובייטית, ובלארוס), כתוצאה מייסוד החוקה הסובייטית של 1924. בשנת 1936 הוקמו מספר רפובליקות סובייטיות במרכז אסיה תוך הקטנת שטחה של הרפובליקה הרוסית. בפברואר 1954, בזמן שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב, הועבר חצי האי קרים מהרפובליקה לידי אוקראינה הסובייטית. כתוצאה מהליכים אלו הוקטן שטח הרפובליקה בכשליש.
בעקבות התפרקות ברית המועצות נטישת מרבית הרפובליקות החברות בה והחתימה על הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית, הצביע הקונגרס הסובייטי של הרפובליקה בעד עזיבת האיחוד ב-12 בדצמבר 1991, ושמה שונה רשמית לפדרציה הרוסית כשבועיים לאחר מכן ב-25 בדצמבר.
ראש ממשלת ספרד
ראש ממשלת ספרד (בספרדית: Presidente del Gobierno de España, מילולית: נשיא ממשלת ספרד) הוא העומד בראש הרשות המבצעת של ספרד. ראש הממשלה נבחר על ידי קונגרס הנציגים (הבית התחתון של בית המחוקקים הספרדי) בהצעתו של המלך (צעד זה הוא פורמלי בלבד). המשרה הנוכחית נוסדה תחת החוקה הספרדית של 1978. ראש הממשלה הנוכחי הוא פדרו סנצ'ס.
התואר הרשמי.
ראש הממשלה הספרדי ידוע, בספרדית כ- "Presidente del Gobierno" אשר בתרגום לעברית פירושו נשיא הממשלה או לחלופין יושב ראש הממשלה. אך עדיין נושא התפקיד נקרא בעברית "ראש ממשלה", שהוא המונח המשמש לראשי הרשות המבצעת שאינם ראשי מדינה ברוב המדינות. עם זאת בספרדית המונח ראש ממשלה מתרגם לספרדית בהתאם לתואר המשמש בשפת המקור - לרוב, המונח יהיה 'Primer Ministro' (כך לדוגמה ראש ממשלת ישראל יקרא בספרדית "Primer Ministro de Israel" ולא "Presidente del Gobierno de Israel"), אך, לדוגמה, ראש ממשלת איטליה יכונה 'Presidente del Consejo de Ministros' (מהתואר האיטלקי Presidente del Consiglio dei Ministri, שמשמעו נשיא מועצת השרים), וראש ממשלת צ'כיה יכונה 'Presidente del Gobierno' (מהתואר הצ'כי Předseda vlády, שמשמעו יושב-ראש הממשלה - בתואר הספרדי המונח "נשיא" מחליף את המונח "יושב ראש", שקיים בצ'כית אך לא בספרדית).
בספרד ראש הממשלה נקרא בפשטות "Presidente" משמע "הנשיא". דבר זה הוביל, יותר מפעם אחת, לטעויות בקרב ממשלות ועיתונאים זרים, אשר טעו בחושבם כי ספרד היא רפובליקה ולא ממלכה. כך לדוגמה ג'ב בוש מושל פלורידה התייחס בטעות אל ראש הממשלה הספרדי כ"נשיא הרפובליקה הספרדית" בזמן ביקורו בספרד ב-2003.
הנוהג לקרוא לראש ממשלת ספרד "נשיא" קיים עוד מתחילת המאה ה-19 בזמן שלטונה של איזבלה השנייה, כאשר ראש הממשלה נקרא אז "Presidente del Consejo de Ministros" (נשיא/יו"ר מועצת השרים). לפני 1833 נושא התפקיד היה ידוע בשם "Secretario de Estado" (מזכיר המדינה), מונח שהיום משמש כשם התפקיד אותו ממלאים שרים זוטרים בממשלה.
הבחירות לתפקיד.
כנהוג בדמוקרטיות פרלמנטריות, העם בוחר את הפרלמנט בבחירות כלליות, והפרלמנט הוא שבוחר באחד מחבריו לתפקיד ראש הממשלה (לרוב זהו ראש הסיעה הגדולה ביותר).
בספרד נקרא הפרלמנט הדו-בתי קורטס חנרלס, והגוף הבוחר את ראש הממשלה הוא הבית התחתון שלו הנקרא קונגרס הנציגים (Congreso de los Diputados). הבחירות מתקיימות כסדרן כל ארבע שנים, אך החוקה הספרדית מקנה לראש הממשלה סמכות להקדימן באמצעות פיזור קונגרס הנציגים. כך למשל, השתמש ראש הממשלה לשעבר פליפה גונסאלס בסמכותו שלוש פעמים ופיזר את הקונגרס בשנים 1989, 1993 ו-1996.
לאחר בחירות כלליות, מתחיל יו"ר קונגרס הנציגים בסבב של התייעצויות עם הסיעות השונות על מנת לבחור במועמד המתאים ביותר לתפקיד ראש הממשלה. נכון לשנת 2008 תמיד נבחר ראש הסיעה הגדולה ביותר.
כאשר נמצא מועמד מתאים, פונה יו"ר קונגרס הנציגים למלך על מנת שיציע אותו לתפקיד ראש הממשלה בפני הקונגרס. משהמלך עושה כן (תפקידו הוא סמלי בלבד) מתחיל דיון בן יומיים בקונגרס הנציגים, אשר בו מציג ומסביר המועמד את מטרותיו ועדיפויותיו אם ימונה לתפקיד ראש הממשלה, ומתקיים דיון בשני סיבובים בין הסיעות השונות. לאחר מכן נדרש המועמד לקבל את אמון קונגרס הנציגים באמצעות הצבעה: אם זכה המועמד ברוב מוחלט של הקולות (176 מתוך 350) בסיבוב ההצבעה הראשון, נחשב המועמד כזוכה לאמון הקונגרס. אם לא זכה ברוב מוחלט, מבוצעת הצבעה חוזרת יומיים אחר כך, שבה נדרש המועמד לזכות ברוב רגיל (דהינו יותר תומכים ממתנגדים) על מנת שיחשב כזוכה לאמון הקונגרס. ברגע שבו המועמד השיג את אמון קונגרס הנציגים, מודיע יו"ר הקונגרס למלך על התוצאה, והמלך ממנה אותו רשמית לראש הממשלה. מרגע שמונה, רשאי ראש הממשלה לבחור את שרי ממשלתו, תוך שהוא פונה למלך על מנת שיאשרר את מינוים.
תפקידו של המלך בכל התהליך הוא סמלי בלבד, וכל פעולותיו טעונות אישור נוסף על ידי יו"ר קונגרס הנציגים (עד לבחירת ראש הממשלה) ואחר כך ראש הממשלה הנבחר עצמו. בחוקה הספרדית אין כל הוראה או חוק המעניקים סמכויות חירום כלשהן למלך, וזאת על מנת למנוע כל שריד לתקופה הדיקטטורית של ספרד תחת שלטון פרנקו.
ראשי ממשלת ספרד מ-1975 ואילך.
להלן רשימה של אנשים אשר החזיקו במשרת ראש ממשלת ספרד מאז המעבר לשלטון דמוקרטי בשנת 1975.
מרד הרקליוס
מרד הרקליוס (613–617 לספירה) היה מרד היהודים נגד האימפריה הביזנטית ותמיכתם בפלישה הפרסית לארץ ישראל. מרד הרקליוס היה המרד האחרון בסדרת מרידות יהודה ברומא וחלק מהמלחמות הביזנטיות-סאסאניות .
יהודי ארץ ישראל חברו לפרסים במרד נגד הקיסר הביזנטי הרקליוס, במטרה לשחרר את ירושלים מהשלטון הביזנטי. השליטה בירושלים נפלה לידי הכוחות היהודים פרסיים בהנהגת בנימין מטבריה , כעבור קרב ומצור בן כעשרים יום. הם אף הגו את תוכנית הפריצה לעיר: פיצוץ החומה על ידי הנחת מטען רב של אבק שרפה בחור קטן שפערו בחומה תחת הרשאה פרסית, היהודים שלטו בעיר למשך חמש השנים הבאות. באותה העת ישבו ברחבי ארץ ישראל כ-150,000 יהודים, פזורים ב-43 יישובים.