מאמצי פיתוח אדירים, כולל של החינוך והתעשייה, מציאת מחצבים ופתוח מכרות חדשים, השקעה בתעופה אזרחית ובחיל האוויר וחקר החלל, גרמו לסוהארטו להמציא לעצמו תואר: "אבי פיתוח אינדונזיה", סיסמה שהופיעה על 2 שטרות של 50,000 רופיה. שטר פולימר למזכרת נמכר במחיר 100,000 רופיה, כפול מערכו הנקוב. שטר ניר הונפק למחזור בשנים 1993-1994, ונסחר לפחות עד שנת 1997. דיוקנו של סוהארטו הופיע גם על מטבע זהב בערך של 850,000 רופיה בשנת 1995. דיוקן סוהארטו הופיע גם על סדרות של בולים. גם בימי סוהארטו לא נהנה רוב הציבור מעושר המחצבים העצום של אינדונזיה, דבר שהחזיק את מאזן התשלומים החיובי שלה, שלא התבסס רק על מכירת נפט וערך היצוא היה גדול מערך היבוא. אבל הציבור ברובו התפרנס ממשכורת יומית שהייתה שווה ל-2 דולרים אמריקניים ליום.
צרות כלכליות מוטטו את שלטונו של סוהארטו. המשבר הכלכלי שנבע משינוי ערך המטבע בתאילנד ב-3 ביולי 1997 גרר אחריו את שותפותיה המסחריות של תאילנד, בדרום מזרח אסיה, ואינדונזיה נפגעה קשות. שער הרופיה נפל מ-2,071 רופיות לדולאר אמריקני לפני המשבר, ל-2,400 רופיות לדולר ב-1 באוגוסט 1997 והמשיך להידרדר עד 2,659 רופיות לדולר ב-16 באוגוסט 1997 ולא נעצר בכך. האינפלציה הגיעה לשיא של 75.4 אחוז סמוך לסוף שלטונו של סוהארטו ב-21 במאי 1998.
ראשית התוכנית להגבלת הילודה.
מאז שנת 1974 הופצו ברחבי אינדונזיה סיסמאות מתוך תוכנית ממשלתית לחנך את הציבור להסתפק ב-2 ילדים למשפחה. הסיסמאות שמשמעותן "שני ילדים די, משפחה מתוכננת, לכוון לשגשוג העם" הופצו על כרזות רחוב מפוסלות, עם סמליל ממשלתי נושא ציור של אישה, גבר, ילד וילדה וראשי תיבות שבלעדיהם לא נקלט דבר באינדונזיה רבתי. הסיסמאות והסמליל הופצו גם על 2 סוגי מטבעות בערך 5 רופיות שנפוצו במחזור בשנים 1974, 1979, 1995, 1996. נעשה ניסיון לחנך זוגות להשתמש באמצעי מניעה. הציבור, שחלקו שמרני, בחלקו התנגד לרעיון של הגבלת ילודה מסיבות של דת ומסורת, אבל גם סיפק טענה אמיתית שנזכרה ב"נשיונאל ג'יאוגראפיק" בשנת 1988: נשים מתו מאמצעי מניעה בלתי מחוטאים. אותה כתבה טענה שבתקופת סוהארטו נחלה היוזמה הצלחה מוגבלת: שיעור גידול האוכלוסין ירד ל 1.6% בשנה, אבל האוכלוסייה גדלה בשיעור של 2 מיליונים לשנה. התוכנית ממשיכה גם בשנת 2011 ותקנותיה מעודכנות.
סיפוח טימור המזרחית.
ב-29 בנובמבר 1975 פלשו האינדונזים למובלעת אוקוסי אמבנו על החוף הצפון מערבי חלק מטימור הפרטוגלית. ב-7 בדצמבר, ביום שהודיעו הפורטוגזים רשמית על עזיבתם, פלשה אינדונזיה במבצע "סרוג'א" (במאלאית : "לוטוס"), לעיקר השטח של טימור המזרחית. הפלישה באה יום לאחר שנשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד עזב את אינדונזיה, ב-6 בדצמבר, אז נאמר לו שאינדונזיה מתכוננת לפלוש אל טימור המזרחית. ביום הפלישה היה פורד בחניית ביניים בהוואי. כששמע אודות הפלישה, דווח שהגיב: "הפעם אנחנו עם האינדונזים". לבסוף, עד 17 ביולי 1976 הצליחה לספח אליה את המדינה הקטנה שגרו בה (אז) כ-680,000 תושבים. המלחמה לא הייתה אהודה באינדונזיה. היא עלתה לה לפי מקור אחד ב-900 הרוגים וב-2000 פצועים, ולפי הגרסה האינדונזית של ויקיפדיה ב-1,000 הרוגים, פצועים ו"נעלמים" כולם יחד, עד שנת 1978 וכן בין 200,000-100,000 מתושבי מזרח טימור נקטלו בתקופה זו, ו-100000 פליטים הגיעו משם אל שטחי אינדונזיה האחרים. אינדונזיה נתמכה מבחינה חומרית ומבחינה דיפלומטית על ידי ארצות הברית, אוסטרליה והממלכה המאוחדת שראתה באינדונזיה בעלת ברית אנטי-קומוניסטית. נחקקו 2 חוקים בעניין הסיפוח, האחד ב-17 ביולי 1976 והשני בשנת 1978. ב-31 בדצמבר 1978 נהרג ניקולאו דוס ראיס לובאתו על ידי צבא אינדונזיה.
ראשית מרד אצ'ה.
ב-4 בדצמבר 1976 הכריז תאונגכו חסן מחמד די תירו, דיפלומט אינדונזי לשעבר באו"ם ויליד מחוז אצ'ה, על עצמאות מדינת אצ'ה. אותו יום הוא גם יום ייסוד "גראכאן אצ'ה מרדכא" ובראשי תיבות GAM, "תנועת אצ'ה העצמאית". צבא אינדונזיה הואשם לפחות במעשה טבח אחד, בשנת 1988. כפר אחד שבו הואשמו הגברים בהשתתפות במרד, הפך לפי תושבותיו ל"כפר האלמנות". צבא אינדונזיה הואשם בטבח ובמעשי אונס שם. לפי מה שנודע מדברי ממשלת סוהארטו, מספר ההרוגים היה 30, והפעולה תוארה כלחימה ב"קיצונים מוסלמים". בנאום ההתפטרות שלו ב-21 במאי 1998 הזכיר סוהארטו "טעויות שנעשו". ב-30 ביולי 1999 דיווח BBC כי כפריים מצאו קבר המונים באצ'ה. בזמן מסוים לאחר התפטרותו, ביקש סוהארטו סליחה באופן מפורש בתגובה למציאת קבר האחים באצ'ה. המרד היה עתיד להמשך עד לפירוק "תנועת אצ'ה העצמאית", ב-27 בדצמבר 2005, והסכם השלום הושג בהלסינקי בשנת 2006. מחיר המרד, לפי ויקיפדיה בגרסה האינדונזית הוא, "כמעט בסביבות 15,000 נפש".
סוהארטו וישראל.
ב-19 בנובמבר 1969 נמנעה ישראל בהצבעת האו"ם בעניין סיפוח מערב גינאה החדשה לאינדונזיה. סוהארטו אפשר לנבחרת הכדורגל האינדונזית לפגוש את נבחרת ישראל. המשחק התקיים במיאנמר ב-30 במרץ 1972. ישראל ניצחה 0:1. ב-10 בנובמבר 1975 הצביעה אינדונזיה בעד החלטת האו"ם שקבעה שהציונות היא צורה של גזענות. בפועל, לא היה סוהארטו חד צדדי במעשיו. בשנת 1978 פורסמה בעיתון מעריב ידיעה קצרה אודות ניסיון של אינדונזיה לקנות 2 מטוסי סקייהוק מישראל. בידיעה הופיע גם אזכור שבמדינות ערב אמרו שהדבר יסכן את קשריה של אינדונזיה עם מדינות ערב. הדבר עבר לפסים חשאיים, אבל מאז מתפארים גורמים אינדונזיים בקניית 32 מטוסי סקייהוק מישראל.
ביום שישי 15 באוקטובר 1993 ביקר ראש ממשלת ישראל אז יצחק רבין במגורי סוהארטו בג'קרטה. הביקור הקצר התקיים בנוכחות מתורגמנית, בזמן תפילת יום השישי. בישראל פורסם שסוהארטו חשש שמא יראה הציבור היוצא מן המסגדים את יצחק רבין. תוצאת הביקור הייתה ראשית תיירות ישראלית אל אינדונזיה החל משנת 1994.
פוליטיקה ומחלוקות.
בשנת 1988 נסע סוהארטו אל ערב הסעודית וקיים את מצוות החג'. הביקור המתוקשר נועד מן הסתם גם להוכיח למוסלמים מבית שסוהארטו הוא מוסלמי שמקיים את חובותיו הדתיות. הוא הפך גם לחג' והתואר "הג'י", כפי השיבוש במלאית הוצמד לשמו.
סוהארטו והתנועה הפרו-דמוקרטית.
ב-1996 סוהארטו נטל על עצמו את המאמצים להתמודד עם אתגר חדש שממשלתו נתקלה בו. המפלגה הדמוקרטית האינדונזית (PDI), מפלגה חוקית שבאופן מסורתי התנגדה למשטר שינתה את אופי פעילותה, והחלה לנצל את החופש שלה. סוהארטו כפה פיצול על מנהיגות ה-PDI, ותמך בסיעה שהייתה נאמנה לסגן יושב ראש הפרלמנט סורייאדי כנגד סיעה שהייתה נאמנה למגאוואטי סוקרנופוטרי, בתו של סוקרנו ויושבת ראש המפלגה.
לאחר שסיעתו של סורייאדי הודיעה על כוונתה לערוך כינוס של מוסדות המפלגה בין ה-20 ביוני ל-22 ביוני על מנת לפטר את מגאוואטי, מגאוואטי הודיעה שתומכיה יפגינו במחאה כנגד הצעד. סיעתו של סורייאדי המשיכה בצעדים להדחת מגאוואטי, וההפגנות התפשטו ברחבי אינדונזיה. הפגנות אלה הובילו למספר עימותים בין המפגינים לבין כוחות הביטחון, ולהטחת האשמות הדדית בין שני הצדדים. המהומות הגיעו לשיא בצבא ואפשרו לתומכיה של מגאוואטי להשתלט על מטה ה-PDI בג'קרטה, כאשר הם הבטיחו שלאחר מכן הם לא יגרמו ליותר מהומות.
ב-27 ביולי, שוטרים, חיילים, ואנשים שטענו שהם תומכי סורייאדי הסתערו על מטה המפלגה. מספר תומכים של מגאוואטי נהרגו, ולמעלה ממאתיים נעצרו ונשפטו לפי החוקים למניעת חתרנות והפצת שנאה. היום הזה ידוע בתור "השבת השחורה" והוא סימן את תחילת הרדיפות של ממשלת הסדר החדש נגד תומכי הדמוקרטיה, שמעתה נקראו רפורמטורים ("Reformasi").
כתוצאה מ"השבת השחורה" הקימה מגאוואטי סוקרנופוטרי מפלגה דמוקרטית חדשה: PDI-P ראשי תבות של:PARTAI DEMOKARSI INDONESIA – PERJUANGAN, "המפלגה הדמוקרטית האינדונזית – מאבק". סמלה של המפלגה החדשה היה שנוי מן הסמל של המפלגה הדמוקרטית האינדונסית שאותה נטשה מגאוואטי סוקרנופוטרי.
סוהארטו והגנת הטבע באינדונזיה.
הגנת הטבע באינדונזיה היא נושא בעייתי. בשנת 1974 החל מבצע שימור של כמה בעלי חיים שסכנת כליון מאיימת עליהם, וזאת ביוזמת חובבי טבע מקומיים. הוטבעה סדרת מטבעות זיכרון מכסף ומזהב הנושאת את דמויותיהם, אבל בכך לא היה די. אחד היצורים, טיגריס מהאי ג'אווה, נחשב לנכחד מאז שנת 1980. בשנת 1978 הופיעה הסיסמה "יער עבור שגשוג" על מטבע בערך של 100 רופיה, אבל המשמעות המעשית שלה הייתה כריתת יערות.
באפריל 1984 ביקר נשיא ארצות הברית רונלד רייגן באינדונזיה. הוא בא בגלל עניינים מדיניים, לדון בעניין מצב זכויות האדם בטימור המזרחית, אבל ביקורו הפך לטיול שנועד להסיט אותו מענייניו. בין היתר ביקר באי באלי שם התקבלו אחר כבוד הנשיא, אשתו ננסי ריגן וסוהארטו במופע מחוה של רקדניות מקומיות. טרם עזיבתו של הנשיא האמריקני הוענקו לו במתנה שני שרצי דרקון קומודו בני יום. נאמר לו שזאת המתנה המקורית ביותר שאינדונזי יכול להעניק. שתי הלטאות צולמו על שטיח בבית הלבן, לפני שנמסרו לספארי ליד סן דייגו כחלק מתוכנית רבייה ושימור. עניינו של סוהארטו בדרקון הקומודו לא תם בזאת, בשנות ה-70 עודכנו חוקי המגן לגביו. בשנת 1980 קיבלה שמורת הטבע קומודו את גבולותיה הנוכחיים. ב 3 ביוני 1988 הכריז סוהארטו בביקורו באי קומודו: "קומודו כמו תכשיט עתיק ועושר הטבע האינדונזי חייב להמשיך עבור חשיבות האומה האנושית". הצהרתו זאת הפכה את דרקון קומודו לבעל החיים הלאומי של אינדונזיה, ונחרטה במלאית / אינדונזית על אבן שיש שחורה באי קומודו עם תאריך ההצהרה וחריטת חתימתו של סוהארטו.
מות אשתו.