מאנקונה ומרומא התפשטו הבנקאיים היהודיים למרכז איטליה. ברצועת החוף מסביב לאנקונה היו קהילות יהודיות עתיקות כמו בעיר הנמל פאנו שהיו בה יהודים כבר בשנת 1214. בעיר נוספת, בשנת 1334 הילוו לבעל העיר סכום גדול לקניית מבצר העיר. בסניגליה התיישבו יהודים במאה ה-15 הן בשל הנמל וכן היריד המפורסם. ריכוז יהודי גדול היה בעיר אורבינו אשר כלל ישיבה מפורסמת. ברקנאטי הייתה ישיבה כבר במאה ה-13. בעיר אסקולי פיצ'נו נחתם הסכם עם יהודים כבר בשנת 1297 והיה זה אחד המקומות הראשונים שבהם הוקם בנק להלוואות. המרכז היהודי החשוב היה של יהדות פזארו בו התיישבו יהודים כבר במאה ה-12.
לאחר העברת המחוז לשליטת מדינת האפיפיור, בשנת 1569, האפיפיור פיוס החמישי גזר שהיהודים במדינת האפיפיור יתרכזו רק בגטו אנקונה ובגטו רומא. היהודים שגרו בצפון האזור, ולא עברו לגור בתחומי גטו אנקונה, עברו להתיישב בערים: פזארו ופאנו בתחומי השלטון של דוכסות מונטפלטרו (Ducato dei Montefeltro) ושל משפחת דלה רוברה (Della Rovere) בנסיכות אורבינו, שם נהנו מתנאים טובים יותר מאשר באנקונה. מאז ירדה חשיבות יהדות מארקה עד היום הזה.
טוסקנה
טוֹסְקַנַה (באיטלקית: Toscana) היא מחוז במרכז איטליה הגובל במחוז לאציו בדרום, באומבריה במזרח, באמיליה-רומאניה ובליגוריה בצפון, ובים הטירני במערב. במחוז מתגוררים כ-3.8 מיליון בני אדם, ובירתו היא פירנצה. שטח המחוז הוא כמעט 23,000 קמ"ר.
זהו חבל ארץ בעל נופים מגוונים. בחלקו הצפוני הוא הררי, מדרום לפירנצה משתרע אזור של גבעות, ובחלקו הקטן, בעיקר באזור סיינה, הוא מישורי.
בחלקו הצפון-מערבי משתרעים הרי האפנינים, בצפון-מזרח נמצאים הרי האלפים הטוסקניים, ואילו בדרום מתנשא הר אמיאטה הגבוה, שבחורף פועל בו אתר סקי. המחוז נחשב לאחד היפים והרומנטיים באיטליה, ומבקרים בו מיליוני תיירים בכל שנה.
בין האטרקציות התיירותיות הרבות במחוז ניתן למנות את הגלריות שבפירנצה, פיאצה דל קמפו שבסיינה, המגדל הנטוי של פיזה, המרכז ההיסטורי בסן ג'ימיניאנו, ערים כגון לוקה, ליבורנו, וולטרה, ועוד רבות אחרות. בנוסף, באזור ממוקמות למעלה מ-120 שמורות טבע.
מחוז טוסקנה ידוע היטב גם בזכות היינות המיוצרים בו. המפורסמים שבהם הם יינות הקיאנטי ובנוסף וינו נובילה די מונטפולצ'אנו, ברונלו די מונטלצ'ינו וסוגים נוספים. מהניב שדובר בטוסקנה, ובמיוחד הניב של פירנצה, התפתחה האיטלקית המודרנית.
ההיסטוריה של טוסקנה.
כבר מהמאה השמינית לפני הספירה התיישבו בטוסקנה עמים רבים בשל האדמות הפוריות, עצי הזית והכרמים אשר גם כיום הם מפורסמים ביותר. האטרוסקים הגיעו לטוסקנה במאה החמישית לפני הספירה והקימו בה ממלכה שניתן למצוא לה שרידים רבים, בעיקר בקברים מצוירים. במאות הבאות שלטה האימפריה הרומית על האזור והטביעה בו את חותמה באדריכלות, בערים, בכפרים ובחקלאות. באלף הראשון כבר קמו ערים גדולות ונודעות כמו פירנצה, סיינה, לוקה ועוד.
המחוז ידוע כמקום בו החל הרנסאנס האיטלקי בפרט ותקופת הרנסאנס באירופה ככלל, והוא משופע באתרים בהם ניתן לחזות בציורים, פסלים ומבנים מרשימים מתקופה זו. כמה מאמניה הגדולים ביותר של תקופת הרנסאנס פעלו בטוסקנה, בהם מיכלאנג'לו, לאונרדו דה וינצ'י, רפאל, דונאטלו, דאנטה, בוקאצ'יו ועוד.
בשנת 1569 הוקמה הדוכסות הגדולה של טוסקנה, כחלק מן האימפריה הרומית הקדושה. במסגרת הסכם קמפו פורמיו (1797) הועברה הדוכסות הגדולה לאימפריה האוסטרית. ב-1859 התאחדה עם ממלכת סרדיניה לקראת איחוד איטליה. שליטי הדוכסות הגדולה היו מבית מדיצ'י עד הכחדת השושלת ב-1737, אז המשיך את השושלת פרנץ סטפן מלוריין וצאצאיו, עם הפסקה קצרה בין 1801–1807 אז נמסרה הדוכסות הגדולה על ידי נפוליאון בונפרטה לשליטת בית בורבון-פארמה (כ"ממלכת אטרוריה"). בירת הדוכסות הגדולה הייתה פירנצה.
נמ&quot;ר
שלום אביטן
שלום אביטן (נולד ב-9 בינואר 1951) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, מלך השערים של קבוצת הפועל באר שבע בכל הזמנים עם 100 שערים.
קריירה.
אביטן הגיע להפועל באר שבע מהקבוצה העירונית היריבה, בית"ר באר שבע, במסגרת עסקה של החלפת שחקנים. אביטן הבקיע שער כבר במשחקו הראשון בקבוצה, בשנת 1972, בניצחון 3–0 על מכבי נתניה. בהמשך העונה הסתכסך עם מאמן הקבוצה אלי פוקס. לאחר שנה שוחרר אביטן מקבוצתו והצטרף לבית"ר ירושלים. לקראת עונת 1975/1976 חזר להפועל באר שבע ותרם לזכייתה בתואר אליפות המדינה השני בתולדותיה.
בשנת 1976 היה אביטן מעורב בפרשת ירי. במסגרת גביע האינטרטוטו, צורף כוכבה של הפועל חיפה והנבחרת, יוחנן וולך, כשחקן חיזוק למפעלים האירופיים. אחרי טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972, כל משלחת ישראלית לוותה בידי מאבטחי השב"כ. השחקנים שיחקו משחק קלפים בחדר המלון בבלגיה ואביטן לקח את אקדחו של הקב"ט שהיה על השולחן בקופסה ושיחק איתו תוך שהוא מכוון את האקדח לכיוון רקתו של וולך ואמר: "אני אירה בך". וולך הזהיר את אביטן "כי לא משחקים באקדחים", ידו של אביטן הוזזה רגע לפני שכדור 0.22 אינץ' נפלט מהאקדח ועבר סנטימטרים ספורים מראשו של וולך שניצל. אביטן טוען עד היום שלא ידע כי האקדח היה טעון ונעשו מאמצים להשתיק את הפרשה.
אביטן שיחק במדי נבחרת ישראל בשני משחקים בשנת 1978. במשחק הראשון, מול נבחרתה האולימפית של הולנד, כבש את שני השערים בניצחון 2–0. במשחקו השני מול נבחרת רומניה, הוחלף בשלהי המשחק לאחר שסירב לבצע את הוראותיו הטקטיות של המאמן, עמנואל שפר. בעת יציאתו אף השליך את חולצתו על המאמן הלאומי ובעקבות התנהגותו נופה מן הנבחרת.
למעט עונה אחת בהפועל ירושלים, המשיך אביטן לשחק בבאר שבע עד סיום עונת 1984/1985. לאחר עונות אלו סיים את הקריירה בליגה הבכירה בקבוצת הפועל תל אביב, בה שיחק עונה אחת ועמה זכה באליפות בשנת 1986. בנוסף לשער אחד בגביע הטוטו, כבש אביטן שער אחד בליגה במדי הפועל תל אביב, בדרבי מול מכבי תל אביב. לאחר מכן שיחק גם בהפועל אשדוד לפני שפרש ממשחק פעיל.
אביטן נודע בבעיטותיו החזקות ממרחק ונזקפים לזכותו מספר שערים מרהיבים. לאורך כל הקריירה שלו נודע אביטן בהתבטאויותיו הקיצוניות והשחצניות. הוא הסתכסך תכופות עם חבריו לקבוצה ועם מאמניו. במיוחד בא הדבר לידי ביטוי בסכסוכים עם מאיר ברד, רפי אליהו וג'קי דקל שהיו מנהיגי הקבוצה בשנות השבעים ולא הסכימו להשלים עם התנהגותו על המגרש ומחוצה לו.
לאחר פרישתו אימן מספר קבוצות בליגות הנמוכות, ביניהן את קבוצת נעוריו בית"ר באר שבע. בשנת 2000 מונה למאמן הפועל דימונה והתפטר כשבוע וחצי לאחר מכן עקב חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה מיכאל ראובן.
מחוץ למגרש.
אביטן נולד במחנה מעבר במרסיי שבצרפת לאברהם וסימי אביטן, יוצאי מרוקו, ועלה עם משפחתו לישראל בגיל שש וחצי.
אביטן הוא אביו של שרון אביטן, כדורגלן עבר וכיום מנהל מחלקת הנוער בבני יהודה, ודודו של נסים אביטן, כדורגלן עבר וכיום מאמן.
לקראת בחירות 1996 השתתף בתשדיר בחירות של מפלגת העבודה.
ב-1 במרץ 2011 הורשע אביטן בשלוש עבירות של הטרדה מינית, אך ב-20 ביולי 2011 זוכה מהרשעתו.
אומבריה
אומבריה (באיטלקית: Umbria) הוא מחוז הררי באיטליה, בעמק נהר הטיבר. המחוז שוכן בחלק הפנימי של חצי האי האיטלקי בין רכסי הרי האפנינים. גבולות המחוז הם: בצפון-מערב – מחוז טוסקנה, במזרח – מחוז מארקה ובדרום – במחוז לאציו בדרום. מצפון לחבל נמצא מחוז אמיליה-רומאניה. שטח המחוז 8,456 קילומטר רבוע ואוכלוסייתו מונה 834,000 תושבים. בירת המחוז היא העיר פרוג'ה.
המחוז קרוי על שם שבט האומברים אשר התיישבו באזור במאה ה-6 לפנה"ס. האומברים דיברו שפה קרובה לשפה הלטינית הקרויה "אומברית". על אף שהמחוז קרוי על שמם של האומברים שטחו של מחוז אומבריה שונה משמעותית משטחי האומברים מתקופת רומא העתיקה. כך לדוגמה, פרוג'ה, בירת המחוז, הייתה בימי הרומים שייכת לאטרוסקים ועד היום ניתן למצוא בה שרידים מרשימים מאותה התקופה.
סמל המחוז כולל את שלושת הנרות אשר מובלים ב"מרוץ הנרות" (Festa dei Ceri), בעיר גוביו, המתרחש כל שנה ב-15 במאי, מאז המאה ה-12, והמסתיים בריצה, כאשר הנרות נשמרים במצב ניצב. במעלה התלול של הר אינג'ינו (Ingino), שמתחתיו בנויה העיר.
גאוגרפיה.
אומבריה היא מחוז במרכז איטליה, אשר מתוחם במערב על ידי מחוז טוסקנה, במזרח – מארקה ובדרום – לאציו. רוב האזור הוא הרים או גבעות. הטופוגרפיה שלו ניכרת בגובה הרי האפנינים במזרח, עם הפסגה הגבוהה של האזור מונטה ווטורה (Monte Vettore), בגבולה עם מארקה (2,476 מטר מעל גובה פני הים) ואגן היקוות של נהר הטיבר במערב, עם הנקודה הנמוכה ביותר באזור אטליאנו (Attigliano) (96 מטר מעל פני הים).
נהר הטיבר מהווה את הגבול בין אומבריה לבין לאציו. אף על פי שמוצאו של הנהר מהצפון, בטוסקנה, והוא עובר לאורך המחוז כולו, מעטות הערים הבנויות על גדותיו. הסיבה לכך הם השינויים במסלולו, במרוצת ההיסטוריה, עקב השינויים בנפח הזרימה. לנהר לא הייתה השפעה רבה על תולדות האזור ועל ההיסטוריה שלו. לעומת זאת לשלושת יובליו, בדרכם דרומה, הייתה חשיבות.
בספרות התיירים נוהגים לכנות את אומבריה "הריאות הירוקות של איטליה". פראזה שמקורה בשירתו של ג'וזואה קרדוצ'י. הכוונה אינה למחוז עצמו אלא למקורות נהר צ'יאסקו. מאז העת החדשה זהו האזור היחידי שאינו בקרבת חוף הים ולא בשכנות לארץ זרה, שהוא ירוק כל השנה, חוץ מאשר בחודשים אוגוסט וספטמבר.
האקלים.