כל שיר עוסק באחד המועמדים שהופיעו ל"פגישות העיוורות" השונות, כשכל פגישה טומנת הבטחה לחיי אושר ועושר. השירים חדים ותמציתיים, נוקבים אבל משתדלים שלא להתאכזר. הקובץ משקף עולם שלם של חיזור מודרני המוני אך מבוייש שמאופיין על ידי המתחים בין כמיהה לקרבה, לאהבה ולחום לבין ניכור אורבני ואינטרנטי.
ב-2011 הסתיימה הפקת הסרט שבעקבות הספר. הסרט הוא "קרוס ז'אנר" מכיוון הוא כולל סצנות מבויימות וסצנות תיעודיות כשההפרדה ביניהן אינה ברורה לצופה. הסרט הופק עבור ערוץ 8, אורכו 54 דקות, בסרט מוזיקה מקורית של ערן צור שגם משתתף בו כדייט מספר 16. הסרט זכה בפרס גולדן רמי בפסטיבל וורלדפילם יוסטון.
חייה האישיים.
פינקל נשואה מ-2006 לביולוג ד"ר יהוא מורן, אותו פגשה במהלך יצירת הספר.
היא צמחונית מטעמי מצפון מגיל 6, בשנת 2010 עברה לטבעונות והיא פעילה לזכויות בעלי חיים.
ביואינפורם
ביואינפורם (באנגלית: BioInform) היה כתב עת ישראלי שראה אור בשנים 2009–2011 ופנה לחוקרים בתחומי מדעי החיים וכן ליזמים, לאנליסטים ולמנהלים. כתב העת שילב מאמרים עדכניים, פרי עטם של חוקרים ישראלים, לצד ראיונות עם חוקרים ומנהלים ומדורים שעסקו בתחומים כביואינפורמטיקה, ביוטק בשוק ההון, יזמות, פטנטים וטיפים בביולוגיה מולקולרית. המגזין אפשר לחוקרים ישראלים להציג את מחקריהם בעברית בפני קהל רחב של חוקרים ממגוון תחומים, שילב תכנים מן האקדמיה ומן התעשייה ושימש במה לדיון בסוגיות מדעיות ומקצועיות.
תכנים בולטים.
כתב העת הקדיש גיליונות נושא לתחום תאי גזע, שימושיהם הרפואיים הקיימים והעתידיים והסוגיות הביואתיות הכרוכות בהם; ולתחום הריפוי ברמת ה-DNA ובכלל זה ריפוי גני וריפוי אפיגנטי. במגזין ראתה אור גם סקירה מקיפה בנושא הסינתזה של גנום מלאכותי ומשמעויותיה.
בסדרת "דיוקן", ראיונות עם דמויות מרכזיות בתחום מדעי החיים בישראל, הופיעו ראיונות עם פרופ' בת שבע כרם, עם דוד צור מנכ"ל חברת קמהדע, עם ד"ר רון בבקוב מנכ"ל חברת ביונדווקס ועם רותי אלון, יו"רית האיגוד הישראלי למדעי החיים ושותפה בקרן ההון סיכון פיטנגו.
מבנה המגזין.
"ביואינפורם" היה רבעון בהיקף של כ-48 עמודים, שהופץ (חינם) בכ-8,000 עותקים.
הגיליון כלל על פי רוב מאמר אחד או יותר של מדען שהציג את עבודתו המדעית או סקירות מקיפות של תחומי מחקר, ריאיון מסדרת "דיוקן" עם דמות מרכזית מן התעשייה או מן האקדמיה, כתבות בנושאים מקצועיים, מדורים קבועים וסקירות של כנסים וימי עיון.
כמה מהמדורים בכתב העת היו:
מערכת כתב העת.
עורכת המגזין הייתה שלומית עוזיאל, ויועציו המדעיים היו פרופ' אילנה גוזס מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ד"ר עידן טמיר, יועץ בכיר ב-VBCC, ופרופ' עודד שוסיוב מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה באוניברסיטה העברית.
מו"ל המגזין הייתה חברת אלון-טל הפקות בע"מ.
מרדכי מארטין בובר
משה בן יצחק מזרחי
משה בן יצחק מזרחי (שאה) (לפני 1870, טהראן – 17 ביולי 1940; י"א בתמוז ת"ש, פלשׂתינה-א"י) היה צייר ומאייר עברי יליד איראן. יצירתו מסתמכת על מסורת איקונוגרפית ארוכה של תיאור המקומות הקדושים ליהדות.
מזרחי נולד בטהראן לפני שנת 1870. בסביבות שנת 1890 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים.
שם משפחתו של משה היה במקור מזרחי, במהלך שנות העשרים שינה את שם המשפחה לסופר. במקצועו היה אומן אך היה גם רב וסופר סתם. הכינוי "שאה" ניתן לו מאחר ששיחק היטב שח-מט.
היה נשוי לחנה כאנום (נפטרה ב-1929) ונולדו להם שני בנים: ציון וחיים ושתי בנות: לאה ורחל. בירושלים פתח בית מלאכה לאמנות דתית ושימושית לאחר מאורעות תרפ"ט (1929), העביר את בית המלאכה שלו לנחלת שבעה.
בשנת 1940 נפטר, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
רון פלר
רון פלר (תרפ"ח, 9 במאי 1928 – תשע"ג, 8 בנובמבר 2012) היה פרופסור להנדסה חקלאית, בעל אות גיבור ישראל מתקופת מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
פלר נולד בתל אביב, להדסה וזאב פלר, שכיהן כמזכיר מועצת הפועלים בעיר. למד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בקיבוץ גבעת השלושה הישן ובמקווה ישראל. לכבוד בר המצווה שלו תרם עם משפחתו דמי כיבוד לקרן החייל היהודי.
בהמשך לפעילותו בארגון ההגנה, שירת במלחמת העצמאות בגדוד 53 של חטיבת גבעתי. על חלקו המרכזי בסיום ההתקפה המצרית על כרתיה (מבצע מוות לפולש) זכה באות גיבור ישראל:
לאחר המלחמה למד פלר בטכניון ובשנת 1953 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות והתקבל לעבודה בפקולטה החדשה במוסד ללימודי הנדסה חקלאית. בשנת 1955 הוקם בטכניון המכון לציוד חקלאי והוא נתמנה סגן מנהל המכון ועסק בפיתוח ציוד המותאם לתנאים בישראל. כעבור שנה נשלח להשתלמות בארצות הברית וסיים שם תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. בשנת 1957 חזר לישראל והחל להרצות בטכניון ומשנת 1959 במכון וולקני. עם העברתו של המכון לציוד חקלאי לחסות מכון וולקני, בשנת 1965, מונה לעמוד בראשו.
פלר היה חבר סגל בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ולימד בתחום מיכון חקלאי וטיפול בתוצרת חקלאית. בתחום המחקר רשם 12 פטנטים, עליהם זכה בשבעה פרסי ממציאים, ביניהם:
על פעילותו להקלת מיון אגוזי אדמה קיבל בשנת 1967 את פרס העבודה של ההסתדרות. בשנת 1972 סיים לימודי דוקטורט בטכניון ובאותה שנה מונה לעמוד בראשות מחלקה חדשה לטיפול בתוצרת חקלאית. בשנת 1993 פרש לגמלאות.
פלר הוזמן במהלך השנים והיה יועץ מומחה עבור האו"ם והשתתף בתוכניות פיתוח במדגסקר (1968) ובסין (1991). כן הוא שימש פרופסור אורח במוסדות שונים בארצות הברית ובאוסטרליה, סייע בהקמת מעבדה לטיפול בתוצרת חקלאית. בהוקרה על תרומתו לניקוי פירות יבשים מחומרים זרים מוענק על שמו מדי שנה פרס מקומי מטעם המועצה למחקר ופיתוח של פירות יבשים באוסטרליה. בשנת 1986 זכה פלר בפרס מטעם האגודה האמריקאית להנדסה חקלאית.
פלר היה נשוי לחביבה ואב לשלושה. שלושת ילדיו חזרו בתשובה. בנו הוא איש העסקים החרדי רמי פלר, מנכ”ל RCS - Rampal Cellular Stockmarket (רמפל סלולר סטוקמרקט).
דורי פרנס
דורי פרנס (נולד ב-1963) הוא מוזיקאי, מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
פרנס נולד בתל אביב. ערך והלחין מוזיקה לתיאטראות בישראל וערבי ספרות ושירה. תרגם רבים ממחזותיו של ויליאם שייקספיר ומחזות נוספים.
הקים ומנהל את האתר החינמי שייקספיר ושות' הכולל את תרגומיו למחזות ויליאם שייקספיר ובני תקופתו. האתר משמש אנשי תיאטרון וסטודנטים רבים לקריאת המחזות בעברית וללימוד.
פרנס תרגם גם חמישים מסיפוריו של י"ל פרץ בספר "עיר המתים", שיצא בהוצאת מודן ב-2018.כמו כן תרגם את הספרים גוגול מאת נאבוקוב, "סיפורים מתל אביב" מאת אודרי ברגנר, "אוץ" מאת ברוס צ'טווין, "פרשת המכשף הסוציאליסט" מאת האמה טומא. הוא ערך ותרגם את אוסף המכתבים של גוסטאב פלובר.
פרנס זכה פעמים אחדות בפרס התיאטרון הישראלי:
בשנת 2016 זכה בפרס אומנויות ומדעים ע"ש לנדאו של מפעל הפיס על פעילותו בתחום התיאטרון.
ערך את הספר "שמונים לילה ולילה", ספר תולדות "הבימה" שיצא לאור לרגל 80 שנה לתיאטרון. כמו כן ערך וביים את ערב המחווה לנסים אלוני בפסטיבל ישראל 1988 ועוסק בהוצאה לאור של כתבי אלוני, במסגרת הוצאת ידיעות אחרונות.
בין תרגומיו לתיאטרון: המלט, רומיאו ויוליה, אירמה לה דוס, אילוף הסוררת, הדוכסית מאמלפי, פיגמליון, מי דואג לילד, שגעון באופרה, דברים שאני יודעת (תיאטרון חיפה). החיים בשלוש גרסאות, אכזר ורחום, המחלוקת, כל החיים לפניו, גיבורים, מלכת היופי של לינאן, הסוחר מוונציה, רעל ותחרה, ערי מדבר אחרות, נעצר בחצות, המלך ליר, אמא אמרה שאסור, שייקספיר מאוהב, מי מפחד מווירג'יניה וולף (הבימה). כובע הקש האיטלקי, פרק ב', אחורי הקלעים, קוויאר ועדשים, מלון פלאזה, המלך ליר, אמדאוס, כסף הולך ושווא, ווייצק, קומדיה של טעויות, מקבת', סיראנו דה ברז'ראק, אופרה בגרוש, הבן, (התיאטרון הקאמרי). שלוש אחיות, הדיבוק, הטייפ האחרון של קראפ, המלך הולך למות, פר גינט (אנסנמבל עתי"ים בבימוייה של רינה ירושלמי). פיאף, הדבר האמיתי, ברנשים וחתיכות, חיים פרטיים, אלוהי הקטל, חלום של לילה בלב קיץ, תקלה קלה, שם פרטי, האמת, האבא, שעה של שקט, השקר (תיאטרון בית ליסין.) כטוב בעיניכם (במדיטק ובית ליסין). עניין של סגנון, הלילה השנים-עשר, אותלו (תיאטרון גשר). השחף, הזמרת הקירחת, סיוט בשניים, הקיץ, אדמה קדושה, נדל"ן, הקסם הגדול, משחק של אהבה ומזל (תיאטרון החאן). הראשים המוחלפים (הזירה הבין-תחומית). שרופים (התיאטרון היהודי-ערבי). עיבד יחד עם איתי טיראן את הספר "איש קטן מה עכשיו" עבור התיאטרון הקאמרי.
פרנס מרבה להלחין מוזיקה לשירי משוררים. במועדון "צוותא" ערך והלחין מופעים סביב שירתם של נתן זך - "כיוון שאני בסביבה"; "שירת הפרא האציל" - אבות ישורון; ומופע ששילב מוזיקה ומחול ונערך בחניון של צוותא ב-1996 סביב שיריו של חזי לסקלי.
ב - 1998 העלה את המופע "מנגינות מוזרות" - שמונה זמרים-שחקנים שרים מוזיקה של דורי פרנס לשירי משוררים, בין השאר נסים אלוני, נתן זך, דוד אבידן, ואחרים.
בשנת 2000 עלה בתיאטרון החאן המופע "צריף קטן", שירי ילדים מאת לאה גולדברג בלחניו של דורי פרנס ובביצוע דורון תבורי. השירים התפרסמו גם בתקליטור שיצא בצרפת בהוצאת Chandeigne.
בשנת 2002 הועלתה בפסטיבל ישראל יצירתו של פרנס "משורר בניו יורק" לפי שיריו של פדריקו גרסיה לורקה: יצירה רחבת-היקף לתזמורת סימפונית, מקהלה וסולנים. ניגנה התזמורת הסימפונית ירושלים, ניצח דורון סלומון. השתתפו: דורון תבורי, זהורה בת ישראל, איתי טיראן, יגאל מזרחי, אסף פריינטה, האנסמבל הקולי בניצוח יובל בן עוזר.