ב-1902 איגד מורגן מספר חברות מתחרות למיכון חקלאי (בהן מקורמיק, דירינג הרבסטר וחמש חברות נוספות) ויצר את תאגיד המיכון החקלאי הענק "International Harvester" באילינוי. החברה החדשה הייתה מונופול ארצי לייצור ושיווק טרקטורים וקומביינים, בראשית המאה ה-20 ייצרה החברה 85% מהציוד החקלאי בארצות הברית.
לאחר יצירת התאגיד, החקלאים, שמחירי התוצרת שלהם היו בירידה מתמדת, לא יכלו עוד ליהנות מתחרות בתחום המיכון החקלאי ונאלצו לשכור ציוד חקלאי בתמורה למשכון תוצרתם העתידית לטובת החברה.
השפעה על כלכלת ארצות הברית.
מורגן כיהן כחבר דירקטוריון במונופול התקשורת AT&amp;T אשר שלט בכל הטלפוניה בארצות הברית, בג'נרל אלקטריק וב-46 תאגידים נוספים. ג'ון ד. רוקפלר, שמוקם אחריו ברשימת המשפיעים על הכלכלה האמריקאית, ישב ב-37 דירקטוריונים.
ב-1895 עמדו עתודות הזהב של ממשלת ארצות הברית להתדלדל. עקב אימוצו המחמיר של תקן הזהב על ידי הנשיא גרובר קליבלנד, לא היה ניתן להגדיל את היצע הכסף והכלכלה עמדה בפני קריסה. מורגן הקים בוול סטריט סינדיקט לגיוס כספים (בתמורה לאיגרות חוב) לרכישת זהב באירופה עבור האוצר האמריקני. קליבלנד ניצל אמנם, אך מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, הדיחה אותו למעשה לאחר שתומכי רעיונות המפלגה הפופוליסטית שביקשו לבטל את הגיבוי בזהב השתלטו על המפלגה ומינו את ויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמד לנשיאות תחתיו.
עקב כך פנו אנשי העסקים העשירים של וול סטריט (חברי אותו סינדיקט) לתמיכה וגיבוי של המפלגה הרפובליקאית ומימנו את מירוצו של ויליאם מקינלי לנשיאות. "קיסר האוליגרכיה החדשה היה בית מורגן", מציינים קוקראן ומילר בספרם "The Age of Enterprise".
בשנת 1907 שוב לקח על עצמו מורגן להציל את כלכלת ארצו. בשנה זו נקלעה כלכלת ארצות הברית למיתון חמור. מורגן ארגן קבוצת בנקאים שהיו מוכנים לערוב להלוואות ולקווי אשראי, על מנת להגן על בנקים קטנים יותר מפני התמוטטות כלכלית שתסחוף את המשק כולו. על מנת להציל את השקעותיו של בנק מור אנד סטנלי, למשל, שהשקיע במניות חברת טנסי פחם וברזל (Tennessee Coal and Iron (TCI)) שעמדה בפני פשיטת רגל, רכש מורגן את מניות החברה (שהתחרתה ב-US Steel שבבעלותו) מהבנק תמורת 30 מיליון דולר. הנשיא תאודור רוזוולט הבטיח חסינות מפני תביעת הגבלים עסקיים לגבי עסקה זו ("הסכם ג'נטלמני בין אנשים הגיוניים"). מהלכיו של מורגן הרגיעו את הפאניקה בציבור ואיפשרו לאוצר לטפל במשבר.
כלקח ממהלך זה יזם הסנטור נלסון אולדריץ' את חוק אולדריץ'-ורילנד ואת הקמת הבנק הפדרלי, הבנק המרכזי של ארצות הברית.
פעילות נוספת.
ב-1896 מימן מורגן עבור אדולף אוקס את רכישת העיתון הניו יורק טיימס.
בשנת 1902 יצר מורגן את חברת החזקות הספנות הטרנס-אטלנטית IMM - International Mercantile Marine Company (חברת המסחר הימי הבינלאומי), שריכזה שליטה במספר חברות אמריקאיות ובריטיות. באמצעות חברה זו ביקש מורגן לשלוט בסחר הבינלאומי באוקיינוס האטלנטי. אחת מהחברות הקשורות לתאגיד זה הייתה חברת ספינות הנוסעים קווי "הכוכב הלבן" (White Star Line), שספינת הדגל שלה הייתה הטיטניק. טביעתה של הספינה, שנה לפני מותו של מורגן, היוותה מכה קשה לחברת ההחזקות, שאף בלא נזק זה עמדה בפני פירוק עקב תקנות הגבלים עסקיים וחוקי בריטניה. רק פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצילה את החברה מפירוק.
תרבות ואמנות.
מורגן היה אספן נלהב של חפצי אמנות, ספרים ואבני חן. רבות מהיצירות שאסף תרם למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שהיה נשיאו ונמנה עם מייסדיו. הוא תרם גם לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ולטריניטי קולג' בהרטפורד. בבית ששימש כספרייה פרטית בלב מנהטן (פינת שדרת מדיסון ורחוב 36) פתח מורגן ב-1906 את ספריית ומוזיאון מורגן (The Morgan Library &amp; Museum), ספריית מחקר ובה אוסף כתבים וציורים וספרים נדירים. בשנת 1924 פתח אותה בנו לשירות הציבור.
מורגן היה אספן אבני החן הבכיר בארצות הברית במפנה המאה. האוסף שלו, שאוצרו היה הגמולוג הראשי של טיפאני ושות', הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ובתערוכה העולמית של פריז (1900) וזכה בשני פרסים. לאחר מותו נתרמו אוספי אבני החן שלו למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. על שמו נטבע המורגניט, סוג של מינרל בריל בצבע אדום-ורדרד.
מורגן שימש כפטרון לצלם אדוארד קרטיס, הוא מימן ודחף את קרטיס לצילומי ה"אינדיאנים של צפון אמריקה", סדרת צילומים שהתפרסמה ב-20 כרכים וסרט תיעודי בשם "In The Land Of The Head Hunters" (בארץ ציידי הראשים) שהופק בשנת 1914.
חייו האישיים.
ב-1861 נשא מורגן לאשה את אמיליה (מימי) סטורג'ס (1862–1835 ;Amelia (Mimi) Sturges), היא נפטרה כשנה לאחר מכן.
ב-1865 נשא לאשה את פרנסס (פאני) לואיזה טרייסי (1924–1842 ;Frances (Fanny) Louisa Tracy) לזוג נולדו ארבעה ילדים:
מחלת עור (rhinophyma) גרמה לו לתופעה של אף מגודל ומעוות, תופעה שהטרידה אותו כל ימיו. בשל כך סירב להצטלם אלא בתנאים שהכתיב ולאחר אישור שלו להפצת הצילום.
בשנת 1878 היה ביתו הבית הפרטי הראשון בניו יורק שהואר בתאורת חשמל, זאת בשל העובדה שמימן את חברתו של תומאס אלווה אדיסון.
מותו.
מורגן נפטר בשנתו במלון גרנד הוטל ברומא שעה שהיה במסע באירופה. בשעה שמסע הלוויה שלו עבר בניו יורק, הופסק המסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק למשך שעתיים. גופתו נטמנה בבית הקברות "Cedar Hill" בהרטפורד, קונטיקט.
ג'ון פיירפונט מורגן
מכון לומדה
מכון לומדה - המכון החרדי ללימודי מקצוע הוא מכון להכשרה מקצועית בהפרדה מגדרית לציבור החרדי שהוקם בשנת 1991, המוסד הראשון שפנה לציבור זה בתחום ההכשרה מקצועית. סניפו הראשי נמצא ברחוב שטראוס בירושלים, וסניף נוסף בביתר עילית.
המכון מספק הכשרה בתחומים של הנהלת חשבונות, מזכירות רפואית, פיתוח תוכנה, בדיקות תוכנה, גרפיקה, עריכה, פרסום ועיתונאות, וכן בתחום הקולינרי (קורסי טבחות, מגדנאות וייננות). המועמדים נבחנים באבחון פסיכוטכני ולפיו מותאמים למקצוע המתאים להם.
נשים וגברים לומדים בהפרדה מלאה. גברים בלבד מרצים בפני התלמידים, ומרצות בלבד בפני תלמידות.
המכון הוקם בידי רבקה ירוסלבסקי, המנהלת אותו עד היום. למכון כ-10,000 בוגרים.
שושנה בלום-קולקה
שושנה בלום-קולקה (1 בנובמבר 1936 - 11 ביוני 2013) הייתה מומחית ישראלית בתקשורת, בלשנות, חינוך ובלשנות חברתית, פרופסור במחלקה לתקשורת ועיתונאות בבית-הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
חייה.
שושנה בלום-קולקה נולדה ב-1 בנובמבר 1936 בעיר קלוז', שבטרנסילבניה בממלכת רומניה, במשפחה יהודית. בשנת 1944, בימי השלטון ההונגרי המחודש בחלק הצפוני של טרנסילבניה בזמן השואה, נמנתה עם 1684 ניצולי רכבת קסטנר. היא עלתה לישראל בשנת 1945, בגיל 9, ולמדה בהמשך בבית הספר הריאלי בחיפה.
היא סיימה תואר ראשון באנגלית ושפות רומאניות באוניברסיטה העברית בשנת 1963, תואר שני בחינוך באוניברסיטת קולומביה (1965) ותחת הדרכתו של חיים רבין, תואר שלישי בלשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים משנת 1974.
את התחלת הקריירה האקדמית שלה בשנת 1974 עשתה שושנה בלום-קולקה כמרצה במרכז לבלשנות יישומית של האוניברסיטה העברית. בשנת 1982 החלה ללמד באוניברסיטה העברית. בשנת 1987 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 1995 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 2004 פרשה לגמלאות. בשנים 1991–1992 הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת הרווארד.
תחומי מחקרה העיקריים היו חקר השיח, התפתחות פרגמטית וחינוך לשוני. כיהנה כראש הוועדות לקביעת תוכניות לימודים להוראת עברית כשפת אם וכשפה שנייה.
ספריה ומאמריה הרבים עוסקים בסוגיות שונות בתרגום, בתקשורת בין-תרבותית, בשיח משפחות, בשיח מדיה ובהתפתחות לשונית-פרגמטית. בשנים האחרונות היא ניהלה מחקר אורך העוקב אחר התפתחות סוגות של שיח אורייני בקרב ילדי גן וטרום-מתבגרים בישראל, בשפת האם ובשפה שנייה.
נפטרה ב-11 ביוני 2013 , והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים .
קישורים חיצוניים.
Carol A. Chapelle (ed) "The Encyclopedia of Applied Linguistics, Blackwell Publishing Ltd.2013." Zohar Kampf art. "Blum-Kulka, Shoshana"
שיווי משקל דינמי
חילוץ ספינת המשמר בכנרת
חילוץ ספינת המשמר בכנרת התבצע באוגוסט 1966 בימת הכנרת. ספינת משמר מפלגה 788 שעסקה באבטחת הדיג באגם עלתה בלילה על החוף המזרחי של הכנרת, שהוחזק בידי סוריה. חילוץ הספינה התבצע תחת תקיפות מטוסים סוריים וירי מתמשך. השרטונות באזור הקשו על פעולות החילוץ, אולם לאחר 13 ימים חולצה הספינה.
רקע.
עם קביעתו הסופית של קו הגבול בין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין המנדט הצרפתי בסוריה ב-1923 נקבע כי הגבול בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי יעבור 10 מטרים מצפון-מזרח לחוף הכנרת במפלס מים מרבי. לפיכך נכללה הכנרת בשלמותה בתחומי המנדט הבריטי. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה משנת 1949 אומץ תוואי הגבול המנדטורי, כך שלהלכה הכנרת המשיכה להיכלל בשלמותה בתחומי מדינת ישראל. בפועל, השתלטה סוריה על חלקו הצפון-מזרחי של האגם. כוחות סוריים אף ירו מדי פעם לעבר סירות דייגים ישראליות שדגו בחלק זה של הימה העשיר יחסית בדגה.