מלבד פתרונות חומרתיים, קיימים מס' פתרונות תוכנתיים שבהם כל קוד שרוצה להיכנס לקטע קריטי נכנס לפונקציית כניסה שגורמת לו לחכות עד שמכניסה אותו ללא שיש עוד קודים אחרים בקטע הקריטי, וכשהוא יוצא משם הוא נכנס לפונקציית יציאה שבה הוא מסמל שהוא כבר לא בקטע הקריטי.
פתרונות אלו ממומשים על ידי פעולות אטומיות כגון סמפור או מנעול.
כמו כן ישנם אלגוריתמים שלא דורשים פעולות אטומיות מיוחדות, דוגמאות לכך ניתן למצוא באלגוריתמים הבאים:
ועוד.
לרוב עדיף לתוכנות להסתמך על פתרונות המניעה ההדדית הניתנים על ידי החומרה או מערכת ההפעלה כגון הפעולות האטומיות. שימוש במנעולים אלו יאפשר לתהליך לבדוק האם המשאב פנוי. אם המנעול "פתוח" המשאב פנוי, והתהליך ינעל את המנעול ובכך יסמן לכל תהליך אחר שהמשאב אינו פנוי. אם המנעול "סגור", אזי תהליך אחר משתמש במשאב בזמן זה, ולכן לרוב הוא יאפשר החלפת הקשר ובכך יפנה את המעבד לתהליכים אחרים שיכולים לרוץ.
קרינולינה
קרינולינה היא חצאית תפוחה אשר החל מ-1850 לערך הפכה לחצאית תחתית פופולרית באירופה. על מנת ליצור את מבנה החצאית התחתית הקשיח נעשה שימוש בבד קשה או בשלד עשוי פלדה.
מקור השם.
מקור שמה של השמלה בשם הבד הקשיח. שמו של הבד מבוסס על המילה הלטינית "crinis" שמשמעה "שיער" והמילה "lin" שמשמעה פשתן. ישנה פרשנות לפיה מקור השם במילה הצרפתית: "crin" שמשמעה שיער סוס ו-lin שפירושו בד לינן. השתמשו בשם לשמלת תחתית, דהיינו שמלה מתחת לשמלה החיצונית שמוחזקת בברזל.
היסטוריה.
חצאיות רחבות היו פופולריות בספרד החל מהמאה ה-15. הן הפכו לפופולריות ונלבשו על ידי נשות האצולה והחברה הגבוהה.
חצאיות אלו הוכנסו לאנגליה על ידי קתרין מארגון כשנישאה לארתור הנסיך מוולש.
בעקבות המהפיכה הצרפתית ירדה השמלה המנופחת מגדולתה, ורק בשנות ה-50 של המאה ה-19 שבו נשות האצולה והחברה הגבוהה ללבוש חצאיות מנופחות כאשר הראשונות בסגנון זה היו מבד קשיח. בהמשך עם גדילת היקף השמלות וגודלן לא יכל הבד הקשיח לשאת את משקלן ונדרש שלד מתכת על מנת לשמור על צורתה של השמלה. שלדים אלה היו בתחילת הדרך עשויים חישוק עץ או עצמות לוויתן גמישות. חצאית החישוק הראשונה נרשמה כפטנט בארצות הברית בשנת 1846. בשנת 1858 נרשם פטנט על שמלה ששלדה היה עשוי רשת של קפיצים וחישוקים.
שלד הפלדה הראשון הומצא עם ידי ו.ס. תומסון ונרשם כפטנט בשנת 1858; תומסון רשם פטנט גם בצרפת ובבריטניה.
תפוצת העיתונים והמגזינים ומדורי האופנה הביאו לכך שקרינולינות הפכו פופולריות לא רק בקרב החברה הגדולה, אלא גם בקרב מעמדות הביניים, ובעקבות ייצור תעשייתי, גם בקרב מעמדות נמוכים.
גודלן של הקרינוליות הגיע לשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-19, וצורתן התפתחה בשנים שלאחר מכן כאשר במקום חישוק עגול נוצרה שמלת הקרינולט לה חלק מנופח רק בחלקה האחורי של השמלה.
כיום קרינולינות נלבשות לעיתים נדירות ביותר, לפעמים כחלק משמלת כלה.
ביקורות.
שמלת הקרינולינה ספגה ביקורת כבר בשנות ה-50 של המאה ה-19. הקושי ללבוש את השמלה והקושי להתנייד עימה (לעבור מבעד לדלתות או להיכנס ולצאת מכירכרות) והקושי לשבת עימה היוו מקור לביקורת ולעג. הפוריטנים באנגליה מתחו ביקורת על השמלה הכולאת את האישה מחד, והבלתי צנועה מאידך (כאשר האישה ישבה או נפלה השמלה המנופחת הראתה את תחתוניותיה).
נאמר על המלכה ויקטוריה שהיא תיעבה קרינולינות.
עשרות נשים מתו כתוצאה משריפה בחצאית התחתית שלהן
הלאס ורונה
מועדון הכדורגל הלאס ורונה (נקראת גם הלאס ורונה או פשוט ורונה) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר ורונה שבמחוז ונטו, המתמודדת בליגה האיטלקית הראשונה, הסרייה א'.
הישג השיא של המועדון הוא זכייתה ב"סקודטו" - אליפות איטליה בעונת 1984/1985.
היסטוריה.
הקבוצה הראשונה.
קבוצת הכדורגל הוקמה בשנת 1903 על ידי קבוצת תלמידי תיכון, ובתחילה נקרא המועדון הלאס - "Hellas" (המילה היוונית לתיאור יוון), במסגרת שיעור לימודים קלאסיים. בזמן זה הכדורגל שוחק באופן רציני ומקצועני רק בערים הגדולות בצפון מערב איטליה, כך שבעיר עצמה לא הייתה התעניינות מיוחדת בענף. אולם ב-1906 התאחדו שני המועדונים בעיר והציגו את הענף בתוך אמפיתיאטראות ישנים בעיר החלה ההתעניינות לגבור בעיר. בשנים אלו הייתה הלאס אחת מארבעה מועדונים באזור ששיחקה כדורגל והתחרתה ברמה עירונית, כשהיריבה העיקרית הייתה קבוצה בשם בנטגודי. בשנים אלו התמודדה הלאס בליגות מקומיות. בשנת 1911 עזרה העירייה להלאס לעבור למשכן ראוי יותר ממתקני אימון ומשחק שהיו לה.
בשנת 1919 חזר הכדורגל האיטלקי לפעילות לאחר 4 שנות הפסקה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, וקבוצת הלאס התאחדה עם היריבה העירונית בשם "ורונה" - ושינתה את שמה ל"הלאס ורונה". בין 1926 ל-1929 השתתפה הקבוצה המאוחדת של הלאס ורונה ב"Campionato Nazionale", אך ללא הישגים מיוחדים. בשנת 1929 עם הקמת הסרייה א' במתכונתה הנוכחית, היה צורך בהתחזקות ולכן הקבוצה התאחדה עם עוד שתי יריבות עירוניות: קבוצת בנטגודי וקבוצת סקאליגרה, לקבוצה חדשה שנקראה "AC Verona", בתקווה ליצור קבוצה שתוכל להתמודד ברמות הגבוהות, והתחילה את דרכה בסרייה ב' ב-1929. הקבוצה בילתה את שלושת העשורים הבאים בניסיון להעפיל לליגה הראשונה, עד שהעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה רק בשנת 1957. בשנת 1959 התאחדה הקבוצה עם קבוצה נוספת בשם "Hellas" ושינתה את שמה שוב ל"Hellas Verona AC". בשנת 1963 הקבוצה הגיעה לחצי גמר ה"קופה איטליה" (הגביע האיטלקי), וב-1968 חזרה הקבוצה לסרייה א'.
ההצלחה הגדולה וה"סקודטו".
מאמצע שנות ה-70 החלה תקופת הזהב של המועדון שהחל להשתפר ולהתמודד יפה בעיקר בטורניר הגביע. בתחילת שנות ה-80 המועדון סיים במקום הרביעי, ולאחר מכן לגמר הקופה איטליה, כאשר בסך הכל התמודדה בגמר שלוש פעמים (בעונות: 1975/1976, 1982/1983, 1983/1984). כשמלבד הישג זה החלה הקבוצה להתמודד במפעלים האירופיים בעונות אלה אבל לא הגיעה להישגים מיוחדים. הזכייה באליפות לא איחרה להגיע, ובעונת 1984/1985, אף על פי שלא סומנה כך מראש, זכתה באליפות הסרייה א' כשהקדימה יריבות כמו טורינו, אינטר וסמפדוריה. בדרך מנצחת הקבוצה באופן משכנע את יובנטוס, אודינזה ועוד קבוצות שהופתעו מחוזקה של ורונה. השחקנים הבולטים בעונה זו היו הקשר הנס-פיטר בריגל והחלוץ הדני פרבן אלקיאר לארסן שהובאו כרכש חיזוק בקיץ, והאיטלקים: הקיצוני פייטרו פנה, הקשר אנטוניו די ג'נארו והחלוץ ג'יוזפה גלדריסי. לאחר מכן, מלבד עונות בודדות, הצליחה להישאר הקבוצה בסרייה א' עד 1990.
התנדנדות בין הליגה הראשונה לשנייה.
בשנים לאחר מכן ירדה הקבוצה לליגה השנייה 3 פעמים והצליחה לחזור חזרה לסרייה א'. בעונת 2001/02 סיימה הקבוצה במקום ה-15 וירדה בפעם האחרונה לליגה השנייה, ובסיום עונת 2012/13 שבה ורונה לסרייה א' אחרי 11 שנות היעדרות.
בעונת 2015/16 נשרה הקבוצה חזרה לסרייה ב' אחרי 3 שנים בליגה הראשונה. שנה מאוחר יותר חזרה הקבוצה לסרייה א' לאחר שסיימה במקום השני בסרייה ב'. בעונת 2017/18 ירדה הקבוצה בחזרה לסרייה ב' ועלתה עונה לאחר מכן שוב, דרך הפלייאוף.
ביולי 2019 החתימו את המאמן איבן יוריץ' איתו הצליחה הקבוצה לסיים בחצי העליון של הטבלה בניגוד לציפיות, עונה לאחר מכן הקבוצה המשיכה את היכולת הטובה וסיימה שוב בחצי העליון של הטבלה. גם בעונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום ה-9 בליגה וסיימה שנה שלישית ברציפות בחלק העליון של הטבלה.
אצטדיון ויריבות.
משנת 1963 משחקת הלא ורונה באצטדיון מארקאנטוניו בנטגודי, לו 39,211 מקומות ישיבה, וחולקת אותו עם היריבה העירונית קייבו ורונה. למעשה זהו הדרבי הכמעט יחידי של הלאס, והמשחקים בין שתי הקבוצות נקראים "דרבי דלה שאלה" על שם המשפחה האריסטוקרטית דלה-שאלה מהמאה ה-13 וה-14 ששלטה באזור ורונה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס המוקדמת. בעונת 2001/2002 היריבות הגיעה לשיאה כאשר שתי הקבוצות שיחקו בסרייה א', כשבאותה העונה למעשה התקיים הדרבי הראשון בין הקבוצות בו ניצחה הלאס 2–3 את קייבו, שהצליחה להחזיר בניצחון משלה באותה העונה כשניצחה 1–2 במשחק השני ביניהם. מפגש זה הפך את ורונה לעיר החמישית בסרייה א' שיש לה דרבי עירוני מקומי ייחודי אליה, ביחד עם: מילאנו, רומא, טורינו וג'נובה.
סגל שחקנים.
נכון ל-13 באוגוסט 2022
(קפטן)
(קפטן שני)
(בהשאלה מאודינזה)
(בהשאלה מאטאלנטה)
(בהשאלה משלאסק וורוצלאב)
(בהשאלה מרויאל אנטוורפן)
(בהשאלה מגנואה)
לבלב מלאכותי
לַבְלַב מלאכותי הוא מכשיר טיפולי המיועד לשימוש חולי סוכרת. תפקידו הוא לדמות לבלב בריא ובכך להוות תחליף הולם לבעלי לבלב לא תקין.
תפקוד הלבלב בסוכרת.
תפקיד הלבלב הבריא, בלוטה הממוקמת בבטן, הוא להפריש את מיצי הלבלב (אשר מכילים אנזימים הנחוצים לעיכול המזון) דרך תעלות אל מערכת העיכול, ולהפריש גלוקגון, אינסולין וסומטוסטטין - הורמונים אשר נחוצים לווסת את הגלוקוז בדם אל מערכת הדם. תפקוד לקוי של הלבלב כאמצעי המווסת את רמת הגלוקוז בדם, עשוי לרוב לגרום לסוכרת, המתאפיינת בעלייה של הסוכר בדם ובשתן. לעיתים מתאפיינת המחלה בהרס תאי הבטא של הלבלב, הגורם לחוסר מוחלט באינסולין (סוכרת נעורים), ולעיתים בהתנגדות לאינסולין (סוכרת מסוג 2), המלווה בתסמינים נוספים.