עם נסיגת הים נחשפו בשנית ה"עמודים והכותרות" לאוויר העולם, בלייה מודרנית יחסית על ידי רוח ומים לאורך קווי שבר, הביאה להפרדת העמודים זה מזה וכך יצרה את הנוף המוכר לנו.
העמודים כאתר פולחן.
המקדש המצרי.
במאה ה-14 לפסה"נ הגיעו לבקעת תמנע משלחות כורים מטעם פרעוני מצרים, בסיועם של חרשי מתכת מומחים מארץ מדיין, הפיקו המצרים נחושת בתמנע עד למאה ה-12 לפסה"נ, אז הוחזרו המשלחות למצרים והפעלת המכרות נותרה בידי המדיינים ובשלב מאוחר יותר אולי בשיתוף תושבי ממלכת אדום.
הבלייה של אבן החול יוצרת למסתכל בה מהחזית דמיון לעמודים של מבנה מונומנטלי כדוגמת המקדשים המצריים, נראה שזו הייתה הסיבה שהביאה את המצרים הקדמונים שכרו נחושת בבקעה להקים למרגלות העמודים מקדש לאלת המכרות חתחור, פטרונית הכרייה ואלת הכורים, משנטשו המצרים את תמנע, הפך מקדשם למקום פולחנם של המדיינים השמיים.
המקדש נוסד בימי סתי הראשון, פרעה מצרים (1294 – 1279 לפסה"נ) ושוקם בימי רעמסס השני (1279 – 1213 לפסה"נ). מקדש זה התקיים עד לימי רעמסס החמישי (1147 – 1143 לפסה"נ).
בין הממצאים שהתגלו במקדש פסלים מצריים מגולפים באבן חול מקומית ובהם ראש ספינקס, בעל גוף אריה וראש מלך, ספינקס רובץ וכן ראש אישה שהיא אולי האלה ח'תחור, אלת הכרייה.
מצפון למקדש הכורים התגלתה מצבת סלע, המתארת את רעמסס השלישי המקדיש שי לאלה ח'תחור. הכתובת המלווה מנציחה את "בואו של השר רעמסס[מ]פר[רע]" - ייתכן שעמד בראש משלחת כורים לתמנע שהכרייה בה התחדשה בימיו.
המקדש המצרי שוחזר בביתן נחושתן שבמוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, בביתן שוחזר המקדש ובו המזבח ושולחן המנחות וכן מוצגים הפסלים שנמצאו באתר.
המקדש המדייני.
משנטשו המצרים את תמנע, הפך מקדשם למקום פולחנם של המדיינים, המקדש קורה ביריעת אוהל, העמידו בו מזבח ושורת מצבות, לשכת כוהן וספסל מנחות לאלת הכרייה, שנקראה בלשונם "בעלת", בקודש הקודשים נמצא נחש נחושת המזכיר את נחושתן המקראי שעשה משה במדבר, שותפים לפולחן היו עובדי מכרות מקומיים ומדיינים. שהביאו מנחות.
תבנית המקדש המדייני מזכירה מאוד את תיאור אוהל מועד, עקב כך הוקם בפארק תימנע שיחזור של אוהל מועד.
הקריטריונים על שם סגרבוסה
הקריטריון על שם סגרבוסה (באנגלית: Sgarbossa's criteria) הם קבוצה של ממצאים אלקטרוקרדיוגרפיים, המשמשים לזיהוי אוטם שריר הלב בנוכחות חסם צרור הולכה שמאלי וקוצב חדרי.
הקריטריונים פותחו על ידי ד"ר אלנה סגרבוסה, קרדיולוגית אמריקאית בשנת 1996 ושופרו על ידי ד"ר סטיבן סמית בשנת 2012.
הקריטריונים על שם סגרבוסה.
ישנם שלושה קריטריונים:
3 או יותר נקודות = 90% סגוליות לאוטם בשריר הלב (36% רגישות)
אמצעי התקשורת בישראל
המונח אמצעי התקשורת בישראל מתייחס לתקשורת ההמונים (דפוס, רשתות הרדיו והעיתונות המקוונת) אשר קיימים במדינת ישראל. התקשורת בישראל מכילה עשרות עיתונים, מגזינים, טלוויזיה ותחנות רדיו, הממלאים תפקיד חשוב בחיים הפוליטיים, החברתיים והתרבותיים של ישראל.
ישנן למעלה מ-10 שפות שונות בתקשורת הישראלית, והשפה השלטת היא העברית. העיתונות הערבית נצרכת בעיקר על ידי ערביי ישראל. בשנות ה-80 וה-90 עברה העיתונות הישראלית תהליך של שינוי משמעותי, כאשר גופי התקשורת בישראל מנוהלים מאז ואילך על ידי מספר מצומצם של ארגונים, בעוד שהעיתונים שפורסמו על ידי המפלגות הפוליטיות החלו להיעלם. כיום, שלושה תאגידים גדולים שנמצאים בבעלות פרטית וממוקמים בתל אביב שולטים בתקשורת ההמונים בישראל.
הצנזורה בישראל פחות משמעותית ביחס למדינות אחרות, אך היא קיימת כאשר ישנו חשש כי פרסום של ידיעה עשוי לפגוע בביטחון הציבור. כאשר מידע מצונזר רשאי העיתון לערער על החלטת הצנזור לוועדה מיוחדת. החלטות הוועדה מחייבות, אך לאורך השנים הוועדה דחתה במקרים רבים החלטות לצנזור של מידע.
היסטוריה.
בשנת 1863, במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הוקמו העיתונים השבועיים הראשונים "הלבנון" (העיתון העברי הראשון בארץ ישראל) וכתב העת העברי "חבצלת".
הצנזורה נאכפה באופן תדיר בשנים שלאחר הקמת מדינת ישראל, במלחמת יום הכיפורים, ובמהלך שנות ה-70.
ב-1986 התירה הממשלה את ההקמה של גופי תקשורת פרטיים ומסחריים שיפעלו בתחרות עם אמצעי התקשורת הממלכתיים.
חופש העיתונות.
ממשלת ישראל מכבדת בדרך כלל את חופש העיתונות, המוגן על ידי חוקי היסוד של ישראל ומערכת המשפט. חל איסור על פרסום דברי הסתה, ופרסום שבחים על מעשי אלימות או סוגיות שקשורות לביטחון הלאומי.
פרסום של עיתונים בישראל הוא בלתי חוקי ללא היתר מהממשלה. הממשלה רשאית לסרב לתת היתרים מסיבות שונות. מתחקיר שערך "הארץ" ב-2016 עלה שבמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 לפחות 62 בקשות מתוך מעל ל-500 בקשות להיתרים נדחו.
בעקבות המשבר הדיפלומטי הקטרי ב-2017, ישראל נקטה בצעדים לאסור את פעילותה בישראל של רשת השידור הטלוויזיונית אל-ג'זירה, אשר פועלת מקטר, על ידי סגירת משרדיה בירושלים, ודרישה מרשתות הכבלים והלוויין בישראל לאסור לשדר את ערוץ אל-ג'זירה. שר הביטחון אביגדור ליברמן תיאר כמה מדיווחי החדשות של אל-ג'זירה כ"תעמולה בסגנון גרמניה הנאצית".
רשימת כלי התקשורת.
דפוס.
בישראל פועלים מספר רב של עיתונים יומיים, שבועונים וכתבי עת אשר כולם נמצאים בבעלות פרטית.
Scenes from a Gay Marriage
Scenes from a Gay Marriage (בעברית: סצנות מתוך נישואים גאים) הוא סרט קולנוע קומי-רומנטי להט"בי-אמריקאי שיצא בשנת 2012. הסרט צולם ברחבי העיר נאשוויל שבמדינת טנסי.
הסרט זכה להצלחה רבה, עד כדי כך שגרם להפקתו של סרט ההמשך More Scenes from a Gay Marriage (בעברית: יותר סצנות מתוך נישואים גאים).
סטרטסיס
סטרטסיס בע"מ (באנגלית: Stratasys) היא חברה ישראלית אמריקאית המפתחת, מייצרת ומשווקת מדפסות תלת ממד. משרדיה הראשיים ממוקמים בפארק ת.מ.ר ברחובות. בנוסף, לחברה יש משרדים בארצות הברית, גרמניה, יפן, סין וטאיוואן.
היסטוריה.
סטרטסיס נוסדה בשנת 1989 על ידי סקוט קראמפ במינסוטה, ארצות הברית; בשנת 2012 מוזגה עם חברת אובג'ט () הישראלית.
חברת אובג'ט הוקמה בשנת 1998. מייסדי החברה והמשקיעים הראשונים בה היו רמי בונן, חנן גוטהייט וגרשון מילר. בין השנים 1999–2004 גייסה החברה כ-17 מיליון דולר שעיקרם מחברת סאיטקס (שהחזיקה 20% מהמניות) ואיש העסקים אלן יגלום. בשנת 2004 מכירותיה השנתיות של החברה הגיעו לרמה של 17 מיליון דולר אך היא עדיין לא הייתה רווחית וצברה הפסדים, חברת סאיטקס החליטה למכור את חלקה תמורת 3 מיליון דולר בלבד.
בשנת 2012 תכננה אובג'ט לגייס 75 מיליון דולר באמצעות בהנפקת מניות בבורסת נאסד"ק, אך הודיעה במקום זאת כי תתמזג עם מתחרתה סטרטסיס (Stratasys) שהייתה כבר חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק. כחלק מן העסקה, בעלי המניות בסטרטסיס קבלו מניות של אובג'ט. חברת סטרטסיס נמחקה מן המסחר בבורסה, והמניות של אובג'ט נרשמו למסחר אך בשם סטרטסיס כחברה ישראלית.
ב-20 ביוני 2013 רכשה סטרטסיס את יצרנית המערכות השולחניות להדפסה בתלת-ממד בכ-400 מיליון דולר.
באפריל 2014 רכשה שתי ספקיות של שירותי הדפסה, ו-Harvest Technologies.
בספטמבר 2014 רכשה את GrabCAD, חברה המספקת פלטפורמה לשיתוף וניהול קובצי תיב"ם (תכנון בעזרת מחשב), תמורת כ-100 מיליון דולר.
מוצרים.
בשיטת ההדפסה של החברה נעשה שימוש בפולימרים רגישים לקרינה אולטרה סגולה. הפולימר מונח על שולחן הייצור על ידי ראש הדפסה רגיל לחלוטין ומוקשה בשכבות של כ-16 מיקרון עד קבלת מודל אחיד. החברה מייצרת מדפסות המיועדות בעיקרן לשוק המקצועי והיא לוקחת חלק מרכזי ברבים מהפרויקטים החדשניים. עם זאת, לחברה יש פעילות בשוק מדפסות תלת-ממד לשוק הביתי, לאחר רכישת , הנחשבת לאחד הגורמים החלוציים והמובילים בו. באוגוסט 2016 חשפה החברה דגם הדגמה של מדפסת תעשייתית בטכנולוגיית Infinite Build, המבוססת על הדפסה אנכית, ואשר מסוגלת להדפיס רכיבים ללא מגבלת גודל. המדפסת פותחה בשיתוף בואינג האמריקנית ויצרנית הרכב פורד.
תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי
תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי (באנגלית: Edinburgh Waverley railway station) היא תחנת הרכבת הראשית של אדינבורו, בחבל סקוטלנד, בממלכה המאוחדת. התחנה היא השנייה בגודלה בסקוטלנד לאחר תחנת הרכבת גלאזגו מרכז והיא משמשת כתחנת קצה לרוב הקווים היוצאים מתחנת קינגס קרוס בלונדון, בהם קו האקספרס "הסקוטי המעופף", ולקווים מהירים מערים רבות באנגליה.
היסטוריה.
בשנות השלושים של המאה התשע-עשרה הוצעו הצעות לקווי רכבת מגלזגו, שיסעו לאורך גני העיר אל התחנה שתוקם בעמק שבין העיר העתיקה של אדינבורו לרובע בונינגטון, אך אגודת "בעלי רחוב פרינסס", שהשקיעה מיליוני דולרים בפיתוח גני העיר התנגדה בתוקף למסילת הרכבת שתהרוס את הגנים, ותבעו את חברת הרכבת, למרות תביעתם המסילה בין אדינבורו וגלאזגו נפתחה לבסוף בשנת 1842, אבל האגודה המשיכה לתבוע את חברת הרכבת ולאחר כשנתיים הושג ההסכם שבו חברת הרכבת תאלץ לחפור מנהרה מתחת לגנים והאגודה תשלם לחברה 2,000 ליש"ט.
בשנת 1868 רכשה חברת הרכבת של צפון בריטניה את התחנה, הרסה אותה ובנתה במקומה תחנה בסגנון וויקטוריאני הקיימת עד היום. מאז משמשת התחנה חברות נוספות: חברת הרכבת של צפון בריטניה, וירג'ין רייל, וחברת הרכבות הלאומית של בריטניה.
חוף באקוטיס
חוף באקוטיס (באנגלית: Bakutis Coast) הוא חוף בארץ מרי בירד במערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
החוף משתרע בין הנקודה שמול האי דין, לבין כף הרלאקר; ובין חוף הובס שממערב לו וחוף וולגרין שממזרח לו.
לחוף חוף באקוטיס מצוי מדף הקרח גץ ממנו פורצים מספר איים גדולים המכוסים קרח.