יחסי גומלין בין האחות למטופל, מושתתים על אימון, אמפתיה והבנה המהווים בסיס למתן טיפול מקצועי. אמפתיה מוגדרת כמעורבותה הרגשית המבוקרת של האחות בחווייתו הרגשית של המטופל, היכולת של האחות להתחבר לחוויותיו של המטופל הנמצא בטיפולה. התהליך האמפתי משלב מרכיב רגשי וגם קוגניטיבי. המרכיב הקוגניטיבי כולל את היכולת של האחות להיכנס לנעליו של המטופל באמצעות הדמיון (אח שמסוגל לדמיין את עצמו בנעליה של מטופלת שעברה כריתת שד) והמרכיב הרגשי כולל את היכולת לזהות רגשות המתעוררים באותו מצב מדומיין ושקופם.  אמפתיה כרוכה בתפיסה מדויקת של עולמו הרגשי של המטופל על ידי האחות ושיקופה של הבנה זו למטופל במטרה להעביר את המסר שאני האחות מזהה ומבינה את הרגש שאתה, המטופל, חווה . על פי קרל רוג'רס (1975)אמפתיה היא לא רק 'דרך' להיות עם האחר אלא גם יכולת לשוחח עם המטופל ולהביע הבנה מקצועית על עולמו, כך שתפיסה זו ניתנת לאימות על ידי המטופל. למעשה, היכולת לראות את המצב מנקודת מבטם של המטופלים מביא לתוצאות לקליניות טובות יותר, המטופלים מרוצים יותר, ו אחיות מרגישות פחות שחיקה. תגובה אמפתית המשלבת במהלכה הקשבה למטופל : קשר עין אתו, הבעות פנים הולמים לתוכן הדיבור, תנועות גוף רגועות וספונטניות, טון דיבור רגוע ורך ניסיון, כל אלו מחזקים את יעילותה של התגובה האמפתית.  בגרות רגשית ויצירתיות נתפסים כתכונות המסייעות לאחיות להבין את המטופלים ולקיים תקשורת אמפתית. היכולת לגלות אמפתיה כלפי המטופל, כרוכה בעמידה מול רגשותיו של המטופל. עמידה זו מותנת ביכולת של האחות לעמוד מול רגשותיה היא. מודעות עצמית נחשבת כתנאי חשוב מאוד באמפתיה מכוון שהיא יכולה להבהיר לאחות את הגבול העצמי בינה לבין המטופל.
קשר אמפאתי מאפשר למטופל ללמוד ולדעת יותר על המתרחש בתוכו וסביבו להרגיש חופשי לבטא את עצמו, את תחושותיו, מצוקותיו ודאגותיו מבלי לפחד מדחייה. אמפתיה מאפשרת אקלים בין-אישי מקבל ומכיל, ללא התגוננות המאפשר למטופל להיפתח יותר ולהביא את עצמו מול המטפל  ומביא לשביעות רצון ולשיתוף פעולה ובכך לתוצאות טיפוליות יותר מוצלחות. תוך כדי הקשבה אמפתית, יש יותר מכל הדהוד ולכן מומלץ:
קרל רוג'רס (1979), שאל: כיצד נזהה שגילינו מספיק אמפתיה כלפי המטופל? כשהמטופל מבין שכל מה שמתרחש בתוכו זכה להבנה אמפתית מלאה, הוא יחווה הקלה. האחות תהיה מודעת לכך כשתבחין, שגם אצלה מתקיים תהליך מקביל של שחרור במתח הגופני. סימן בולט יותר הוא שהמטופל חדל לדבר. כפי שניסח זאת רוג'רס, .
אינטימיות.
למעשה, המפגש אחות- מטופל יוצר "אינטימיות" הן בתקשורת עמו על נושאים שהם פעמים רבות טאבו ולא נהוג לדבר עליהם והן בשל הקרבה הנוצרת במגע פיסי  ובחשיפה הגופנית. המטופלים מייחסים חשיבות רבה לבדיקה הגופנית (לעיתים  אף יותר מאשר לאנמנזה) ולא אחת, כאשר הבדיקה לא מבוצעת, קיימת תחושת אכזבה וחוסר אמון. הקרבה הפיזית הכרוכה בתפקידה של האחות מעורר לא פעם אתגר ולחץ הכולל: חשיפה למראות, ריחות וצלילים הכרוכים ב"כניסה" לתוך הטריטוריה של המטופל, תוך התייחסות רגישה לצמצום ופגיעה בגבולותיו. לדוגמה, סיוע ליולדת לרדת בפעם הראשונה לאחר הלידה מהמיטה תוך ביצוע הערכה של מידת הדימום, מתן שתן ועוד. בכל מפגש אחות-מטופל, חשובה שמירה רצופה של קשר עין עם המטופל שתשמש ליצירת “הצטרפות“ לטיפול וקליטת "השפה והרמזים“ שהוא משדר, לשם הבנת סיבת הפנייה וכחלק חשוב ביותר מהבדיקה הגופנית ומהאבחנה שתגיע אחריה. איסוף פרטי אנמנזה נרחבת הנעשית על בסיס האמון שנרכש, היינו תהליך בו למעשה "נוגעים" תוך כדי שיחה עם המטופל ומשפחתו באופן רגיש ואמפתי, בנושאים כואבים וגורמי סבל, בחוויות טראומטיות מהעבר, בפחדים, בחרדות ובמצבים הגורמים לנפש להיות ל עצובה ופגועה. "נגיעה" זו מכשירה את האווירה לבדיקה הגופנית. עליה להקפיד על גבולות מקצועיים כדי לקיים קשר אתי עם המטופלים.
על פי דברי דייוויד דוולינג מ-2013, כדי להקל את המבוכה שבחשיפה, האחות תציג את עצמה, תפקידה, תדריך על שלבי פעולה מסוימת, תשתף את המטופל בטיפול ותאפשר לו לבחור בין אפשרויות במידת האפשר, תאפשר שאילת שאלות. אמתיות של האחות במפגש עם המטופל היא מאוד משמעותית. אמתיות פירושה אמינות - האחות איננה "כול יכולה", אינה מבטיחה דברים שלא ניתן לבצע, מנהלת מפגש ואינטראקציה עם המטופל בגובה העיניים תוך הסכמה  לשתף אותו בחוויית הקשר כפי שנראה מצדה.
לדוגמה: כאשר האחות צריכה לתת זריקה, היא תנסה להסביר למטופל שהחומר במזרק עלול לשרוף ולכן היא תשתדל להזריק באיטיות כדי להפחית את תחושת הכאב, מה שמראה על דאגה. היכרות ממושכת עם המטופלים, מאפשרת להבחין בשינויים מינוריים כמו: תסרוקת / ארשת פנים /מצב רוח, ויכולת זו מחדדת את חושיה של האחות ומאפשרת לה “להריח“ את האבחנה הקשורה למטופל כבר מרחוק.
דב מאיר קרויזר
הרב דב מאיר קרויזר (ר' בערל, כ"ו בניסן תרפ"ב, אפריל 1922 - ז' באב תשס"ז, יולי 2007) היה ראש ישיבה ירושלמי. מחבר הספר "דבר המלך" על הרמב"ם.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, לרב אליהו צבי ולטייבא פייגא לבית אייזנשטיין. שמו ניתן לו בהוראת הרב יוסף חיים זוננפלד באומרו שה"בערל" (דב) יאיר כשמש. למד בתלמוד תורה עץ חיים והיה מתלמידם של הרב אברהם חיים הקלמן והרב איסר זלמן מלצר. בימי נערותו נפטר "הרוגוטשובר", והרב מלצר, ראש ישיבת עץ חיים, הספידו ואמר שעל כל אחד מוטלת החובה להיות "רוגטשובר קטן". הרב קרויזר סיפר לימים שהספד זה השפיע על שקידתו בתורה. הוא נודע בהתמדתו, ובימי בחרותו למד 18 שעות ביממה. נודע גם בכישרונו. כישרון מיוחד היה לו לייצור גימטריות.
נישא לבאשע פייגא, בת יונה זאב צוובנר, צאצא של הרב אברהם שאג. לאחר נישואיו היה אחד מעשרת התלמידים הראשונים של ישיבת מיר, יחד עם אחיו הרב זונדל. הוא למד בקבוצה הירושלמית של הרב משה יהושע לנדא, הרב חיים ברים, הרב מנדל אטיק ואחיו. בחבורה זו היה נהוג שמדי שבוע אומר אחד החברים חבורה. בהוראת ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל, היה הרב קרויזר ממלא המקום כשאחד החברים החסיר. היה מקורב לרב זליג ראובן בנגיס, ושימש כבעל קורא בבית הכנסת שלו.
שימש כראש ישיבת פרשבורג. בשנת תשל"ח, הוזמן לכהן כראש ישיבת סקווירא בניו יורק, והרב חיים ברים, שכיהן עד אז כראש ישיבת סקווירא, החל לכהן כראש ישיבת פרשבורג.
ההדיר ספרים תורניים ועבד במכון הרי פישל. הוא ההדיר את כתביו של הרב מיכאל פורשלאגר, תלמידו של ה"אבני נזר", אשר כתביו נחשבו לקשים וסבוכים, הן מבחינת קריאת ההגהות בכתב יד קטן והן מחמת קיצורם והיקפם בכל רחבי התורה. בעקבות עבודה זו איבד את ראייתו ועבר ניתוחים להשבת ראייתו. הוא היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית והשתתף בכתיבת ערכים רבים, ביניהם ערכי ה"חזקות".
הוציא את ספרו "דבר המלך" בשנת תשכ"א. ספר זה זכה לשבחים מהרב מטשעבין ומהרבי מסאטמר. כמו כן הוציא פירוש למסכת עירובין, במהדורת סטנסיל, שלושה כרכים. כמו כן פרסם מערכה בנושא עירובין בקובץ התורני "נועם".
משפחתו.
אחיו היה הרב זונדל קרויזר, רב חרדי ירושלמי, ומחבר ספרי "אור החמה". גיסיו (חתני אביו) הם הרב שמעון יעקובוביץ, בוחן בתלמוד תורה מאה שערים ומשפיע חב"די והרב משה פודרביניק, ר"מ במדרשית נעם, בישיבת באר יעקב ובישיבת ברסלב בבני ברק. בין ילדיו: הרב אשר זעליג, ספרא דדיינא בבית הדין בפתח תקווה (לשעבר), ראובן (רוּבַה), חלפן דולרים מפורסם בירושלים, איש קהילת המתמידים. יוס'ל, דמות ירושלמית ידועה, ויענקל, בעל המניין המפורסם מבית היולדות שבקריית יערים (טלז סטון). בין חתניו, הרב פנחס קוריץ, מרבני ישיבת טשיבין, הרב משה גדליה ווערטהיימער, מראשי ישיבת ויז'ניץ.
הלל פולק
רבי הלל פולק (ה'תק"ע – א' באדר תרנ"ג) היה רבה של ססרגן (בצפון טרנסילבניה) משנת תרכ"ו.
קורות חייו.
נולד בשנת תק"ע לרבי אליעזר (בן רבי הלל אב"ד אייבשיץ) ולאימו רחל. בהיותו צעיר נפטרו הוריו, אז עבר להתגורר בפרשבורג שם למד אצל החתם סופר. נישא לפעסל בת רבי יעקב בער הלוי פלדמן מהיישוב פעטרא שליד מרגרטין.
לאחר פטירת חמיו נתמנה לכהן כרבה של קהילת בודוש שבטרנסילבניה, שם כיהן כמה שנים.
בשנת תרכ"ו בערך הוכתר לרבה של הקהילה היהודית בססרגן, קהילה שנוסדה באותו זמן. שם כיהן 27 שנים עד לפטירתו. נפטר בא' באדר תרנ"ג 1893.
השאיר בכתב יד חיבור חידושי אגדה על פרשיות השבוע ומועדים שנכתבו משנת תרמ"ו ואילך, מכיל כ-400 עמ', וכן חיבור על התורה מתקופה אחרת. הרבה מכתביו הם עניינים בשם החתם סופר. חלק מכתביו נדפסו על ידי נינו אברהם אליעזר הוס, תחת השם "קודש הילולים" (על הגדה של פסח ירושלים תשל"ח, לשבת שירה ומגילת אסתר בשנת תש"מ). לקטים מכתביו נדפסו בספר 'חתם סופר על התורה ליקוטים', ירושלים תשנ"ו.
משפחתו.
אחד מצאצאיו הוא בני גנץ. גנץ הוא דור חמישי של הרב הלל פולק דרך בת הרב פולק, רבקה לבית הירש, בתה פרומה לבית גנץ, שהיא אמו של נחום גנץ, וסבתו של בני גנץ.
סאני אלקטרוניקה
סאני אלקטרוניקה בע"מ המוכרת בשם המקוצר סאני היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בנדל"ן ברומניה ובהחזקת 1.5% ממניות חברת פרטנר.
היסטוריה.