הפילוסוף הרברט הוכברג (Herbert Hochberg) הוא אחד ממבקרי 'המיתוס של סיזיפוס'. הוכברג מוצא בטיעון האבסורד של קאמי שתי טעויות: הראשונה היא התפיסה שלפיה הכרה באבסורד מחייבת שימור שלו. הוא מביא דוגמה של יבלת וטוען שהסרת היבלת אין משמעה התכחשות לעובדת קיומה. הטעות השנייה היא גזירת ערכים מעובדות, המהווה לדעת הוכברג קפיצה לוגית. קאמי גוזר מעובדת האבסורד את שימור האבסורד כערך. לגזירה זו אין צידוק, לדעת הוכברג. הוכברג מותח ביקורת גם על מה שהוא מכנה 'האתיקה של האדם האבסורדי'. קאמי גוזר מערך שימור האבסורד שני ערכים נוספים: את ערך החיים וערך החירות. לדעת הוכברג, אתיקה זאת קורסת מאליה, משום שערך החירות לעיתים מנוגד לערך החיים. הוכברג מביא את דוגמת "המתנקש הצודק" מן 'האדם המורד' של קאמי כדי להוכיח קריסה זו של האתיקה. "המתנקש הצודק" הורג למען ערך החירות (מתנקש בעריץ). מכיוון שבמעשה זה הוא לא שמר על ערך החיים, הוא גוזר על עצמו עונש מוות ומתאבד. בכך, לדעת הוכברג, הוא ביצע שלושה מעשים שהאתיקה של קאמי שוללת: רצח, גזר דין מוות והתאבדות.
ביקורתם של דוף ומרשל.
גם חוקרי הפילוסופיה דוף ומרשל (R. A. Duff &amp; S. E. Marshall) מוצאים ב'מיתוס של סיזיפוס' ניסיון לתאר את האבסורד שבמציאות האנושית ולבנות אתיקה על בסיס אבסורד זה. אולם אין הם מסכימים עם הוכברג שערך שימור האבסורד נגזר מעובדת האבסורד. לטענתם, ערך זה נגזר מערכי ההגינות והיושר, המונחים ב'מיתוס של סיזיפוס' כהנחת יסוד. כאן, לטענתם, נמצא הכשל של קאמי, משום שבעולם האבסורדי של 'המיתוס של סיזיפוס', אין ערכים כלל. ההגינות והיושר, כמו גם השאיפה לאושר, הם ערכים מטפיזיים שקאמי מחזיק בהם חרף העולם האבסורדי שהוא מציג. הואיל והעולם האבסורדי של 'המיתוס של סיזיפוס' לא מאפשר ערכים כאלה, קאמי דוחה עולם זה ובונה ב'האדם המורד' עולם אחר, שיאפשר לו לבנות את אתיקת המרד שלו.
פרשנותו של שגיא.
פרופ' אבי שגיא מתאר את ספרו 'אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד' כפרי "שנים ארוכות של מחקר קאמי והוראתו". בספרו הוא מגיב לפרשנויות ולביקורות של סארטר, הוכברג ודוף ומרשל. בעניין פרשנותו של סארטר, שגיא כותב כי אף על פי שהפרשנות של סארטר הגיונית, אין היא מעוגנת כמו שצריך בתוך הכתובים: "קיים פיתוי רב לפרשנות הזאת, שכן שתי היצירות הופיעו בסמיכות זמנים, וקאמי עצמו ראה בהן מעין מקשה אחת. עם זאת, קשה לעגן את הפרשנות הזאת בתוך הסיפור. אמנם המונח אבסורד מופיע בסופו של הסיפור. אולם אופן השימוש של קאמי במונח הזה בסיפור דומה לאופן השימוש של סרטר – האבסורד הוא ביטוי לאקראיות שבקיום... ואולם מכאן לא נובע, שהמערכת המושגית ההולמת את שני הסיפורים זהה." בהמשך מציג שגיא את פירושו החלופי וכותב כי "להערכתי, זו המשמעות העמוקה של הסיפור ולא ההתנסות בתחושת האבסורד. זווית התיאור היא אפוא חברתית מובהקת. מרסו זר לחברה. אין ביצירה זו רמיזה כלשהי למושגי האבסורד המטפיזיים נוסח המיתוס של סיזיפוס".
אשר לביקורתם של הוכברג ודוף ומרשל, שגיא מערער על קריאת 'המיתוס של סיזיפוס' כטקסט אתי, ומבקש לקראו כטקסט "שמשמעותו אונטולוגית-אקזיסטנציאלית". לטענתו, הכרה במצב האבסורד היא עבור קאמי לא חובה מוסרית אותה הוא מבקש להוכיח ולהצדיק, אלא "המימוש של התודעה האנושית". אימוץ האבסורד הוא לא ערך, אלא תהליך של הכרה עצמית.
פרשנותם של אומברלו ולומברד.
סטיבן אומברלו (Steven Umbrello) וג'סיקה לומברד (Jessica Lombard) מציעים את המיתוס של סיזיפוס, בגרסת קאמי, כמיתוס המתאים לתיאור הפוסט-הומניזם. הפוסט-הומניזם הוא זרם המבקש לפרוץ את גבולות ההגדרה האנושית, ולחרוג מן הדיכוטומיות ההומניות המוכרות של גוף/נפש, סופי/אינסופי, מוות/אלמוות, אל/אדם, שמים/ארץ. סיזיפוס של קאמי, המאושר, מהווה לטענתם את המודל של האדם הפוסט-אנושי של הפוסט-הומניזם: אדם שפרץ את גבולות האנושי והפך לישות בלתי מוכרת לבוראיו, האלים. סיזיפוס הפך במרד שלו מאנושי לפוסט-אנושי, לפי תפיסת הפוסט-הומניזם.
אברהם ויינברג
סרטן המוח
Californication (פירושונים)
מועדון השייט חיפה
מועדון השייט חיפה הוא מועדון שיט תחרותי הממוקם במורדותיו הצפוניים של הר הכרמל בשכונת בת-גלים, במרכז השיט על שם רב החובל ראובן סדנאי. בפעילות המועדון לוקחים חלק ילדים ונוער בגילאי 7–18 והוא נחשב לאחד המובילים בתחומו בישראל.
המועדון רשום כעמותה ומנוהל על ידי מתנדבים מקרב הורי השייטים. משטר הרוחות במפרץ חיפה ומיקום המועדון מאפשרים יציאה לים בכל התנאים וקיום אימונים שוטפים לאורך כל השנה, תנאים המייחדים אותו מרוב מועדוני השיט האחרים בישראל. שייטי המועדון מייצגים את מדינת ישראל בדגמים רבים בתחרויות בינלאומיות. נכון ל-2011 לזכות המועדון נזקפות 14 מדליות מאליפויות עולם ואירופה בהן השתתפו שייטיו מאז תחילת פעילותו. במועדון עשרה מאמנים ומעל 100 שייטים וגולשים פעילים.
היסטוריה.
תחילת פעילות המועדון הייתה במתקני בית הספר הימי של עיריית חיפה ומשרד החינוך במעגנת המבדוקים שבנמל הקישון. התנאים הראשונים להפעלתו לא היו פשוטים ועשרת הילדים הראשונים שהשתתפו באימון חלקו ארבע סירות "אופטימיסט" פלסטיק. אלכס ספרב היה מאמנו היחיד של המועדון בשנתיים הראשונות להפעלתו, עד לעליית השייטים הצעירים לאופטימיסט בינלאומי. הנציגים הראשונים של מועדון השייט חיפה בנבחרת ישראל השתתפו באליפות העולם באופטימיסט בינלאומי בצפון אירלנד והם פתחו את הצוהר לנציגות קבועה בנבחרת ישראל.
עם הקמת עמותת שייט חיפה בשנת 1995, הועתקה הפעילות לפתח נמל הקישון - במעגן הספורט הנמצא בסמוך לתחנת הכוח של חיפה. לקראת אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נעשו מאמצים רבים להעתיק את מרכז הפעילות מנמל הקישון. הירתמותו של רב החובל ראובן סדנאי לעזרת המועדון תרמה למעבר לחוף השקט שכיום נקרא על שמו. מועדון שייט חיפה עבר למתחם החוף השקט, יחד עם בית הספר הימי של עיריית חיפה ומשרד החינוך, וביסס שם את מרכז פעילותו.
בשנת 2010 התקיימה במועדון אליפות העולם בדגם 420 בהשתתפותן של 160 סירות מ-23 מדינות. תחרות זו הציבה את המועדון על המפה העולמית כמארח רשמי של אליפות בינלאומית. בקיץ 2010 נפתח רשמית תחום גלישת הרוח. באוקטובר 2015 אירח המועדון את אליפות העולם בדגם 470 האולימפי. תחרות זו היא בעלת חשיבות רבה לשייטי הדגם שכן זו אליפות העולם האחרונה לפני המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו.
דגמי הסירות.
אופטימיסט משרד החינוך (פלסטיק).
מקורה של סירת האופטימיסט בפלורידה שבארצות הברית, והיא נבנתה לראשונה בידי קלרק מילס לבנו הקטן. אבטיפוס הסירה הוצג לשייט אקסל דמסגארד מדנמרק וזה הפיץ את מבנה הסירה בכל רחבי אירופה. הסירה הקיימת במועדון, המיועדת לשייטים מתחילים, עשויה מפלסטיק ומיוצרת בצרפת. הסירה משמשת ללימוד עקרונות בסיסיים של שיט המפרשיות. היא חזקה, יציבה, ומשרה תחושה של ביטחון לשייטים. השטים בה הם ילדים בגילאי 8–12 (כיתות ג'-ו'). קבוצת השייטים במועדון מחולקת למתחילים ומתקדמים. המתקדמים ברמתם זוכים להשתתף מטעם המועדון בתחרויות ארציות במשך כל השנה.
אופטימיסט בינלאומית (פיבר).
צורתה של סירת אופטימיסט בינלאומית זהה כמעט לחלוטין לאופטימיסט פלסטיק, אולם היא קלה יותר, מהירה יותר ועשויה מחומרים מתקדמים ולכן יקרה יותר. שייטים שהגיעו לרמה מקצועית מתאימה, מצטרפים לקבוצת שייטי הפיבר והופכים לשייטים מקצועיים לכל דבר. השייטים משתתפים במחנות אימונים, תחרויות ארציות רבות ותחרויות בינלאומיות וזאת עד גיל 15. מאמנה של הקבוצה, אלכס ספרב, היה אלוף ברית המועצות באופטימיסט בשנת 1973, מאמן נבחרת הנוער של רוסיה בדגמי 470 וגלישת רוח ומוכר כאחד ממאמני השיט הבולטים בישראל.
לייזר.
במועדון השייט חיפה קיימים שלושה דגמי לייזר - 4.7, רדיאל, והדגם האולימפי סטנדרט. דגמים אלה מיועדים לשייט בודד שהפליג באופטימיסט ורמתו המקצועית מאפשרת מעבר לדגם הלייזר. מאמנה של הקבוצה הוא גיל מנור, שייט עבר של המועדון בדגם הלייזר, שהיה אלוף ישראל במשך מספר שנים ברציפות והשתתף בתחרויות בינלאומיות רבות. מנור נבחר על ידי איגוד השייט בישראל כמאמן נבחרת ישראל בשנים 2010–2013.
420 הוא הדגם הנוסף אליו יכולים שייטי המועדון לעבור לאחר דגם האופטימיסט. סירה זו נבנתה לראשונה בצרפת בשנת 1960, מופעלת על ידי שני אנשי צוות ולה שלושה מפרשים. הסירה בנויה מפיברגלס בשילוב פלסטיק. מפרשי הדקרון מעניקים לה מהירות טובה ביחס לרוח. זהו דגם פרה-אולימפי ועל כן ההצלחה בו מהווה כרטיס הכניסה לדגם האולימפי 470.
הדגם שבא ישר אחרי 420 .
470 היא סירה זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, חלוץ וראשי, ולעיתים גם ספינקר. אורכה של הסירה הוא כ-4.70 מטר ומכאן נגזר שמה.
סירת ה-470 הוכרזה כסירה אולימפית בשנת 1976. החל מאולימפיאדת סיאול (1988) יש חלוקה בין גברים לנשים. דגם ה-470 הוא דגם פתוח, גוף הסירה עשוי מתרכובת פיברגלס מחוזקת בסיבי פלסטיק (GRP). דגם ה-470 נפוץ מאוד אצל אנשים פרטיים וגם בקרב מועדוני שיט. הסירה מאפשרת ביצועים גבוהים.
דגמי גלישת הרוח.
גולשי רוח החלו לפעול במועדון ב-2010.
דגם אחיד.
דגם זה המורכב מגלשן Bic 293 ומפרשים בגדלים מגוונים (2.5 מ', 3 מ', 3.5 מ' ו-4 מ') והוא שילוב שהתחיל בישראל במטרה להקל על ילדים המעוניינים להתחיל ללמוד גלישת רוח. האימונים הראשונים מתמקדים בשיפור יציבות, הכרת הגלשן והמפרש ואופן הפעלתם הבסיסי ביותר.