שם היישוב מורכב מראשי התיבות של תשעה מיישובי חבל עזה שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות - בדולח, אלי סיני, רפיח ים, גדיד, גן אור, נצר חזני, נווה דקלים, ניסנית, ומורג.
בניין היישוב מעוגן בתוכנית המתאר הארצית למרחב ניצנים, תמ"א 39, המהווה מסגרת תכנונית לפיתוח צפון העיר אשקלון, היישובים ניצן ובאר גנים וכן לפיתוח שמורת הטבע ניצנים, והפיכתה למוקד תיירות. היישוב בנוי בתבנית של 9 אשכולות המונים בסך הכל כ-690 מגרשים, כשבמרכז כל אשכול ממוקמים גני ילדים, בתי כנסת ומועדוני נוער. במרכז היישוב קיימים מבני הציבור המשותפים כגון מתנ"ס, אולם ספורט ובית ספר. בתחילה תוכנן היישוב לכלול 13 מתחמים הכוללים כ-1000 מגרשים, אך בסופו של דבר נבנו רק 9 מתחמים הכוללים כאמור כ-690 מגרשים. על שטחם של 4 המתחמים הנוספים מתוכננת להיבנות בעתיד שכונה של העיר אשקלון. בעתיד מתוכנן רצף אורבני בין באר גנים לאשקלון, ואף ייתכן שבאר גנים תתפקד כשכונה של העיר אשקלון. מאז הקמת היישוב ועד שנת 2020, הכניסה אליו הייתה מכיוון כביש 4 דרך צומת ומפגש מסילה מסוכנים. הצומת ומפגש המסילה בוטלו עם פתיחת מחלף אשקלון צפון בשנת 2020 ומאז דרכו הכניסה אל היישוב. כמו כן, באותה עת נפתח כביש הכניסה הצפונית לעיר אשקלון, שמחבר בין אשקלון ובאר גנים.
נכון לקיץ 2020, כ-400 משפחות כבר משתכנות ביישוב, ומשפחות רבות נוספות נמצאות בתהליכי בנייה מתקדמים. מלבד ארבעה בתי כנסת וגני ילדים טרם נסתיימה בנייתם של מבני הציבור: מוסדות חינוך, קופת חולים, בתי כנסת, בריכה ציבורית וכן מתנ"ס קהילתי. מוסדות ציבור פועלים ממבנים זמניים.
ביישוב פועלת הישיבה התיכונית הקהילתית 'בני יששכר' וכן בית ספר יסודי 'באר גנים'.
כריסטיאן הויגינס
תנור של עכנאי
פרס א. מ. ת.
מוצב החרמון
מוצב החרמון הישראלי הוא מוצב מבוצר של צה"ל הממוקם במפלס העליון של ההר - בכתף הר החרמון, בגובה של כ־2,100 מטרים, ומכונה המוצב הישראלי (או בקיצור 'ישראלי'). במוצב קיימים מכשירים אלקטרוניים לאיסוף מודיעין אותות עבור יחידה 8200 באמ"ן. בנוסף קיימות במוצב מערכות רבות של חיל האוויר. המוצב זכה לכינוי "העיניים של המדינה".
לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקמו לצד מוצב זה מספר מוצבים נוספים במפלס העליון, כגון 'מצפה שלגים', 'דובדבן' 'העליון' (ע"ש הרכבל העליון) ועוד. בעקבות הסכמי הפסקת אש יש מגבלה על כמות הלוחמים במוצבים אלו, ובפרט במוצב זה. מגבלה זו נאכפת על ידי משקיפים של האו"ם.
היסטוריה.
מלחמת ששת הימים.
הר החרמון, שהיה בשליטת סוריה עד מלחמת ששת הימים, נתפס ללא קרב ב-12 ביוני 1967 על ידי הפלוגה המסייעת של גדוד 13 של חטיבת גולני שהונחתה ממסוקים בהתאם להוראתו של שר הביטחון, משה דיין. כיבוש חלק מרכס החרמון לא נכלל בתוכניות המבצעיות של פיקוד הצפון במלחמת ששת הימים, אך מפקד חיל האוויר, מוטי הוד, פנה לשר הביטחון, משה דיין, וביקש ממנו לתפוס את אחת הפסגות על החרמון, כדי לאפשר להקים מוצב תצפית שיצפה על הגולן ועל אגן דמשק.
הכוח הראשון שהיו בו מג"ד 13, מפקד אוגדה 36, האלוף אלעד פלד, קצין המודיעין שלו וקצין האג"ם של גולני הונחת ממסוק סיקורסקי S-58 על נקודת גובה 2072. אחריו נחת במקום מסוק סופר פרלון שהנחית לוחמים מהפלוגה המסייעת של הגדוד. באותו יום הונחתו כוחות קטנים גם על נ"ג 2224 ובגב'ל רואוס. ב-15 ביוני 1967 הוטסו משקיפי או"ם ומודד אזרח לכתף חרמון וסימנו יחד עם קציני צה"ל וקצינים סוריים את קו הפסקת האש החדש. מרגע זה שלטה ישראל ב-7% משטח החרמון. ממזרח לנ"ג 2072, בנ"ג 2100 הוקמו עמדת תצפית וכמה צריפים למגורים שבמשך הזמן הפכו למוצב החרמון הישראלי. רק ב-1969 הסתיימה סלילת כביש צר מהכפר מג'דל שמס למוצב הישראלי.
מלחמת יום הכיפורים.
ערב מלחמת יום הכיפורים, ב־6 באוקטובר 1973, שהו במוצב 60 חיילים: 13 מהם לוחמים מחטיבת גולני שאבטחו את המוצב והיתר אנשי יחידה 8200 של חיל המודיעין (אז נקראה היחידה "יחידה 848"), אנשי חיל האוויר, חיילים מחיל הקשר ועוד. תגבור הכוחות הסורים בגולן והיערכותם למלחמה היו גלויים לחיילי המוצב והם העבירו את המידע לגורמי הפיקוד. ב־5 באוקטובר תוגבר המוצב בצוות של קציני תצפית ארטילריים. למרות פקודה של פיקוד הצפון לתגבר את כל מוצבי צה"ל בגולן בלוחמים ובמפקדים, לא תוגבר המוצב הישראלי.
בשתיים בצהריים, עם תחילת המלחמה, תקפו את המוצב שישה מטוסי מיג 17 סוריים ואחר כך הופגז המוצב באש ארטילרית במשך כשעה.
בשעה 14:05 הונחתו חיילי קומנדו סורי ממערב למוצב באמצעות שלושה מסוקים סוריים, שנשאו כל אחד 19 לוחמים (מסוק אחד התרסק על צלע ההר בסמוך ל'עיקול הטנק'). יתרת גדוד הקומנדו 82 הגיעה ברגל ממוצב החרמון הסורי ותקפה את המוצב הישראלי. סמוך לתחילת ההתקפה, הונחת כוח קומנדו שמנה 16 לוחמים במנחת הסמוך לשער המוצב. לוחמי גולני הצליחו לבלום את הכוח הסורי במשך 30 דקות, עד שאזלה תחמושתם ולאחר שלוחם אחד נהרג ושלושה נפצעו. בשל טעות בהבנת המצב, ובשל אזלת ידם של החיילים המקצועיים ומשום שלא סייעו ללוחמי גולני בהבאת תחמושת ובפינוי הנפגעים, נאלצו לוחמי גולני להסתגר במוצב ואז הצליחו הצנחנים הסוריים לחדור למוצב ולהשתלט על חלקו העליון. 13 מחיילי צה"ל נהרגו, 31 חיילים נפלו בשבי הסורי ו־10 נחלצו. עם השבויים נמנה עמוס לוינברג, קצין בינה רשתית במודיעין אשר כונה בפי הסורים "הפרופסור היהודי" בשל הידיעות הרבות שמסר בשבי. כמו כן הצליחו הסורים להעביר מהמוצב לסוריה ציוד התרעה סודי, וזאת למרות הפצצות של חיל האוויר הישראלי על המקום.
ב־8 באוקטובר ניסה כוח של חטיבת גולני לחבור למוצב, אך נכשל לאחר ש-23 לוחמים ומפקדים נהרגו. ב־22 באוקטובר הצליחה חטיבת גולני לכבוש שוב את המוצב ("מבצע קינוח"), אך במחיר כבד של 56 הרוגים ו-97 פצועים. במקביל לפעולה זאת כבש כוח משולב של צנחנים במילואים וחיל ההנדסה את ה"חרמון הסורי" אשר לאחר חתימת הסכם הפרדת הכוחות, הועבר לשליטת האו"ם.
ריצ'ארד פיינמן
קמפ דייוויד
קמפ דייוויד (באנגלית: Camp David) הוא מעון נופש של נשיא ארצות הברית הנמצא במדינת מרילנד. המעון נמצא כ-100 ק"מ מצפון-מערב לוושינגטון די. סי. בלב פארק לאומי בשלוחה של הרי האפלצ'ים, סמוך לעיירה תורמונט הסמוכה לפנסילבניה. באופן רשמי, המעון הוא מתקן צבאי ושמו הרשמי הוא "מתקן תמך של הצי האמריקני ת'ורמונט" (Naval Support Facility Thurmont) והוא מאויש על ידי אנשי הצי האמריקני וחיל הנחתים של ארצות הברית.
המעון נבנה כמחנה נופש לעובדי הממשל האמריקני ומשפחותיהם. הבנייה החלה בשנת 1935 כחלק ממפעל הניו דיל והושלמה בשנת 1938. בשנת 1952 הוסב המקום למעון נשיאותי על ידי הנשיא ה-34 דווייט אייזנהאואר, אשר קרא למקום על שמם של אביו ונכדו, אשר שניהם נקראו דייוויד. המקום סגור לגישת הציבור הרחב ואף אינו מופיע על מפות הפארק הלאומי שבתחומו הוא נמצא.
השימוש במקום.
כל נשיאי ארצות הברית מאז דווייט אייזנהאואר השתמשו בקמפ דייוויד:
קמפ דיוויד
ועידת קמפ דייויד
שיחות קמפ דייוויד
ועידת קמפ דייוויד השנייה
פלחה&quot;ן
פלחה"ן (פלוגת החבלה וההנדסה) היא פלוגה בגדוד סיור המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית.
בחיל ההנדסה הקרבית קיימות פלוגות מבצעיות הנקראות פלחה"ן אך עם ייעוד אחר.
היסטוריה.
לכל חטיבת חי"ר בצבא הגנה לישראל למעט חטיבת כפיר, הן בסדיר והן במילואים, יש על פי התקן גדוד סיור חטיבתי, המורכב מפלוגות ייעודיות: פלוגת הסיור (פלס"ר), פלוגת הנ"ט (פלנ"ט) וכאמור פלוגת החבלה וההנדסה (פלחה"ן). במרץ 2017 הוקמה בחטיבת כפיר, סיירת חרוב בה קיימות יכולות מגוונות ובהן יכולת החבלה.
ייעודה של פלוגת החבלה הוא לסייע לחטיבה בפעילות הנדסית שוטפת כגון סיור ואיתור מוקשים ומטעני חבלה, חבלה במבנים, מיקוש ועוד. כשהפלחה"ן אינה עוסקת בסיוע הנדסי לחטיבה, היא משמשת כיחידת חיל רגלים מובחרת למשימות התקפיות מורכבות, ופועלת כסיירת חטיבתית לאיסוף מודיעין ותצפיות ועל כן מסלול ההכשרה הוא ארוך ומפרך יותר (בדרך כלל המסלול כמחצית מהשירות, אך משתנה מחטיבה לחטיבה) מיחידות רגילות.
חיילי הפלחה"ן הם חיילי חי"ר העוברים הכשרות הנדסיות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) בסוף הקורס הם מוכשרים כפלסי 04. לפני הקמתן של יחידות הסיור בראשית שנות ה-2000 היו כפופות פלוגות אלו ישירות למפקדת החטיבה.
בחטיבות חיל הרגלים הסדירות (גבעתי, גולני, נחל, צנחנים) כל פלגה מורכבת מ-4 צוותים ממחזורים שונים. בנוסף, בתוך הפלחה"ן יש צוות חדש שנפתח פעם בשנתיים שנקרא צוות "חץ" שהיעוד שלו הוא להיות חפ"ק מח"ט במלחמה וביום יום הוא יושב עם הפלחה"ן (בחטיבת הצנחנים חלק מהפלס"ר).
מפקדים ידועים של פלחה"ן.
מאז הקמתן צמחו ופיקדו על פלוגות החה"ן כמה מהמפקדים הבולטים בצה"ל ובהם:
פלוגת חיל הנדסה
לוח חשמל
לוח חשמל או לוח חלוקה הוא מערכת שתפקידה להעביר את האנרגיה החשמלית ממקור ההזנה שלה אל הצרכן או הצרכנים. רוב לוחות החשמל מכילים בתוכם גם מערכות הגנה בפני תקלות. בנוסף להגנות בפני נזקים נהוג להשתמש בלוחות חשמל לצורכי פיקוד ובקרה על מערכות חשמל שונות.
מקור ההזנה ללוח חשמל יכול להיות ישירות מיצרן חשמל - בדרך כלל תחנת כוח או גנרטור, מצברים, או אף מלוח חשמל אחר.
צרכן של לוח חשמל יכול להיות ממכונה בודדת ועד למערכת חשמל של עיר או אף מדינה.
מבנה.
ללוחות חשמל אין מבנה אחיד, אך ישנם מספר עקרונות שמיושמים בכל לוח חשמל: