לטענתה, העובדה שגדלה בנדודים ועברה להתגורר בניו-יורק השפיעה על כתיבתה: "(...) כילדה אהבתי לנדוד ממקום למקום. רק אחר כך הבנתי שזאת דרך מאוד ייחודית, ולאו דווקא חיובית, להעביר ילדות (...). עם זאת, זה לימד אותי שהרעיון של בית פיזי הרבה פחות חשוב מהקשרים החברתיים שאתה יוצר. זה גם אפשר לי לראות את אמריקה כמו שהיא ולהבין טוב יותר את הניגודים שיש באמריקה. זאת מדינה גדולה כל כך שאתה לא באמת מסוגל להבין אותה עד שאתה נוסע בה".
קריירה מקצועית.
בשנת 1995 לאחר שסיימה את לימודיה בסמית' קולג' במסצ'וסטס, עברה ינגיהארה להתגורר בניו-יורק, שם עבדה במשך מספר שנים בתחום יחסי הציבור. בין היתר עבדה כעוזרת מכירות ב"בלנטיין", חברת בת של הוצאת רנדום האוס.
סופרת.
בעברה הייתה כתבה ועורכת של כתב העת קונדה נאסט טראבלר, ועזבה את המשרה הזו בשנת 2015 כשקיבלה את תפקיד סגנית העורך במגזין טי. יאנגיהארה אמרה על עבודתה כעורכת מגזין לצד כתיבת פרוזה בזמנה הפנוי: "מעולם לא עשיתי זאת בדרך אחרת".
ינגיהארה מעידה על עצמה, שבילדותה אביה הנחה אותה לקרוא מיצירותיהם של פיליפ רות, ושל "סופרים בריטים מעידן מסוים", כמו אניטה ברוקנר, אייריס מרדוק וברברה פים. הסופרים בני זמננו שהיא מעריכה ביותר הם הילרי מנטל, קאזואו אישיגורו וג'ון באנוויל.
ספרה הראשון "האנשים על העצים".
ספרה הראשון, "האנשים על העצים", זכה לשבחים והוכתר כאחד הרומנים הטובים ביותר לשנת 2013. הספר מבוסס על סיפור חייו האמיתי של הווירולוג דניאל קרלטון גאידושק.
עלילת הספר מתארת מסע של רופא צעיר ואנתרופולוג בשנת 1950 במסגרת משלחת לאי נידח במיקרונזיה בחיפוש אחר שבט אבוד. הם מצליחים ומוצאים לא רק את השבט, אלא גם קבוצה של שוכני יער שהם מכנים "החולמים", שמתברר שהם בעלי תוחלת חיים ארוכה באופן יוצא דופן, אך הם הולכים ונהיים סניליים יותר ויותר בהדרגה. פרינה חושב שהסיבה לתוחלת החיים הנדירה הזו היא צב נדיר. הוא הורג את אחד הצבים ומבריח פיסה מבשרו לארצות הברית. הוא מוכיח מדעית את התזה שלו, מרוויח תהילה עולמית ופרס נובל, אך עד מהרה הוא מגלה שיש לכך מחיר כבד.
הספר לא תורגם לעברית
ספרה השני "חיים קטנים".
ספרה השני, חיים קטנים, ראה אור באנגלית במרץ 2015 וזכה לשבחי הביקורות. הספר היה מועמד לפרס מאן בוקר ברשימה הקצרה ובשנת 2015 זכה בפרס Kirkus לספרות פרוזה.
הספר ראה אור בעברית בספטמבר 2018 (הוצאת מחברות לספרות: זמורה-ביתן, דביר) תרגום מאנגלית: אמיר צוקרמן.
העלילה מתארת את סיפורם של ארבעה חברים ללימודים בקולג' קטן במסצ'וסטס שעוברים לניו יורק כדי להתחיל את מסלול חייהם: וילֶם טוב הלב ויפה התואר השואף להיות שחקן; גֵ'יי־בּי השנון ולעיתים אכזרי שחולם להיות אמן; מלקולם, ארכיטקט מתוסכל במשרד יוקרתי; וג'וּד החידתי והמופנם שהופך להיות מרכז הכובד של החבורה. העלילה מתארת את היחסים בין ארבעת החברים לאורך השנים. בבסיס הקשר המרובע עומד ג'וד, שלאחר כמה שנות היכרות איתם הוא הופך לעורך דין צמרת מצליח, אך למעשה הוא אדם שבור שנפשו וגופו מצולקים בעקבות ילדוּת טראומטית.
לאחר פרסום ספרה השני, חיים קטנים, שזכה לשבחים והפך להיות רב-מכר, אמרה ינגיהארה כי לאנשים בתעשיית ההוצאה לאור קשה היה להבין איך היא לוקחת עבודה במשרה מלאה כעורכת הראשית של מגזין טי. היא תיארה את עולם ההוצאה לאור כ"קהילה פרובינציאלית, פחות או יותר סנובית כמו תעשיית האופנה (...) קיבלתי הערות בוטות כמו: "או, מעולם לא ידעתי שיש שם (במגזין טי) תוכן ששווה לקרוא".
ינגיהארה הייתה אחת המועמדות הסופיות בתחום הפרוזה לפרס הספרים הלאומי בשנת 2015. הספר "חיים קטנים "הפתיע והצליח גם במכירות, בניגוד לתחזיות המוקדמות של עורכת הספר ושל יאנגיהרה עצמה, שחששו כי הספר לא יימכר היטב. הספר גם זכה לשבחי הביקורות וגם לשבחי הקוראים; במאי 2018 היו לספר יותר מ 110,000 ביקורות חיוביות באתר Goodreads, והציון הממוצע שלו בדירוג עמד על 4.28 מתוך חמש.
בין שלל הביקורות זכה הספר גם לביקורת שלילית בולטת בכתב העת The New York Review of Books מאת מבקר הספרות דניאל מנדלסון. הוא ביקר בחריפות את טכניקת הכתיבה של "חיים קטנים", את תיאורי האלימות, שמנדלסון מצא אותם מיותרים מבחינה אתית ואסתטית ואת העמדה המוצגת בספר ביחס לייצוג של סגנון חיים הומוסקסואלי על ידי מחברת שהיא בחזקת הטרוסקסואלית.
ג'רלד הווארד, עורך הספר, הגיב על הביקורת החריפה של מנדלסון, ולא התייחס לכך שמנדלסון לא אהב את הספר אלא ל"רמיזה שלו לכך שלמחברת יש דרך כלשהי להכניס את הקוראים למצב של רחמים ואימה, עצב וחמלה" והרמיזה שלו לכך שהספר מיועד רק ל"סטודנטים באוניברסיטאות ולאלו שסיימו רק לאחרונה את לימודיהם שטופחו על ידי תרבות אוניברסיטאית מתירנית עד כדי כך שהם רואים את עצמם לא כסוכנים של חייהם אלא כקורבנות פוטנציאליים". בטענה לכך הגיב מנדלסון שהווארד צריך היה "להטיל פיקוח מחמיר על הסופרת בעת עריכת הספר באותה מידה בה הוא מפקח על מבקרי הספר".
המחברת מתארת את המיטב בתהליך כתיבת הספר: "מפואר כמו גלישה; זה הרגיש כמו להיסחף על גבי משהו שלא היה לי מספיק כוח לעלות עליו אבל היה לי מזל להיסחף איתו, גם אם רק לרגע. ברגעים הקשים ביותר חשתי, במידה מסוימת, כאילו אני מאבדת בעלות על הספר. באופן מוזר זה הרגיש כמו אחד האנשים שמאמצים גור אריות או נמרים כשהוא עדיין קטן ואפשר לשלוט בו, ואז להתבונן בו כשהוא גדל במורת רוח ויראה כשבתור בוגר, הגור מתהפך על הבעלים שלו".
ספרה השלישי "To Paradise" - "אל גן העדן".
ספרה השלישי, אל גן העדן, ראה אור בשנת 2022 (הוצאת כנרת) וגם הוא תורגם לעברית בידי אמיר צוקרמן.
עלילת הספר מתרחשת בתקופות מקבילות באמריקה של השנים 1893, 1993 ו 2093.
חיים אישיים.
מתגוררת בניו יורק החל משנת 1995.
אליוט בלגרייב
אליוט בלגרייב (באנגלית: Elliott Belgrave; נולד ב-16 במרץ 1931) היה המושל הכללי של ברבדוס מ-1 ביוני 2012 ועד ל-30 ביוני 2017.
ביוגרפיה.
בלגרייב נולד בברבדוס. בשנת 1962 הוא סיים לימודים ביוניברסיטי קולג' לונדון בתחום משפטים. לאחר סיום הלימודים הוא לימד בקולג' בלונדון ורק בשנת 1966 חזר לאי בו נולד. הוא התחיל לעבוד במערכת המשפטית. בשנת 1979 בלגרייב סיים השתלמות באוניברסיטת קיימברידג'. אליוט בלגרייב התקדם במערכת המשפטית של ברבדוס עד שמונה לשופט בבית משפט העליון בשנת 1987.
בשנת 2012 הוא מונה למושל המדינה וכיהן בתפקיד זה במשך כהונה שלמה של 5 שנים.
ג'וניור ברידג'מן
יוליסס לי "ג'וניור" ברידג'מן (באנגלית: Ulysses Lee "Junior" Bridgeman; נולד ב-17 בספטמבר 1953) הוא כדורסלן עבר ואיש עסקים אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1975–1987. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 13.6 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק. בינואר 1988 הופרשה גופייתו, עם המספר "2", על ידי מילווקי באקס.
לאחר פרישתו ממשחק החזיק בבעלות על סניפים רבים של רשתות המזון המהיר Wendy's ו-Chili's, ומאז שנת 2016 משמש כבעלים של חברת "הארטלנד קוקה-קולה". הונו של ברידג'מן מוערך בכ-600 מיליון דולר.
קריירת תיכונים ומכללות.
ברידג'מן נולד וגדל בעיר שיקגו המזרחית שבאינדיאנה. בשנת 1971 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון וושינגטון" לזכייה באליפות ליגת התיכונים של אינדיאנה, לאחר שסיימה את העונה עם מאזן מושלם 29–0.
בין השנים 1971–1975 למד באוניברסיטת לואיוויל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה לעתיד, דני קראם. בעונת 1974/1975 הוביל את לואיוויל להעפלתה השלישית אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה מול UCLA בתוצאה 74–75. לאורך 3 עונותיו בקבוצת האוניברסיטה רשם ברידג'מן ממוצעים של 15.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1975 נלקח ברידג'מן בבחירה השמינית על ידי לוס אנג'לס לייקרס, ומיד הועבר למילווקי באקס בטרייד ששלח ללייקרס את כרים עבדול-ג'באר. ברידג'מן הפך במהרה לאחד השחקנים הבולטים של הבאקס, וב-9 עונותיו הראשונות בקבוצה קלע 14.4 נקודות בממוצע למשחק. בעונות ו- סייע לבאקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, אך בשתי הפעמים הפסידה מילווקי בתוצאה 1–4 (מול פילדלפיה ובוסטון, בהתאמה).
בספטמבר 1984, לאחר 9 עונות במילווקי, הועבר יחד עם מארקס ג'ונסון ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לטרי קאמינגס, ריקי פירס וקרייג הודג'ס. בשתי עונותיו עם הקליפרס קלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת חזר לשחק עבור הבאקס, ובסיומה פרש ממשחק. בעת פרישתו היה שחקן הבאקס עם מספר המשחקים הרב ביותר בקבוצה (711), וכן ניצב במקום החמישי בתולדותיה בנקודות (9,892) ובמקום השישי בריבאונדים (2,642).
קריירה עסקית.
לאחר קריירת המשחק החל ברידג'מן להשקיע ברשתות המזון המהיר Wendy's ו-Chili's, עד שהחזיק בבעלות על מעל 160 סניפים של Wendy's ומעל 120 סניפים של Chili's. בשנת 2016 מכר את החזקותיו ב-Wendy's וב-Chili's, והפך לבעלים של חברת "הארטלנד קוקה-קולה" אשר מייצרת ומפיצה את מוצרי קוקה-קולה במדינות קנזס, מיזורי, אילינוי ונברסקה.
ג'וניור בריג'מן
אלפא (אי, אנטארקטיקה)
האי אלפא (באנגלית: Alpha Island) המכונה גם האי הודוברו (Isla Huidobro) הוא אי קטן השוכן בין האי אפסילון והאי דלתא, באזור איי מלכיור, בארכיפלג פאלמר, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי האי.
האי התגלה על ידי סקרי דיסקברי בשנת 1927.
האי מופה על ידי משלחות ארגנטינאיות בשנים 1942, 1943 ו-1948.
מקור השם.