מוּזרוֹן (באנגלית: strangelet) הוא עצם פיזיקלי משוער המורכב ממספר שווה פחות או יותר של קווארקים מסוג למעלה, למטה ומוזר. העצם עשוי להיות בכל גודל החל מפמטומטרים בודדים (אז יהיה בעל מסה כשל גרעין אטום קל) ועד גדלים משמעותיים יותר. כאשר גודלו מאקרוסקופי (בסדר גודל של מטרים ספורים לרוחב), עצם כזה נקרא בדרך כלל כוכב קווארקים או "כוכב מוזר". באופן שקול ניתן לתאר את המוזרון כרסיס קטן של חומר מוזר. את המונח strangelet באנגלית טבעו א. פרחי ור. יפה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1984.
המוזרונים הוצעו כמועמדים אפשריים לתפקיד החומר האפל.
שמעון סאמט
שמעון סָאמֶט (Samet; 13 במרץ 1904 – 15 במאי 1998) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת העיתון "הארץ", ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, יקיר העיר תל אביב-יפו.
ביוגרפיה.
שמעון סאמט נולד בשנת 1904 בז'ולקיב שבגליציה המזרחית, בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ליעקב-יוסף סאמעט (סאמט), פעיל ציוני, וללאה לבית שפריצר.
קיבל חינוך יהודי מסורתי. כשגדל למד בבית ספר ממלכתי דו-לשוני (אוטראקוויסטי), שבו התנהלו הלימודים בעיקר בפולנית וכן בגרמנית, ואחר כך המשיך לבית ספר תיכון. היה פעיל בתנועות הנוער היהודיות הציוניות "השומר הצעיר" ו"החלוץ". בנעוריו לקח חלק בכתיבה ועריכה בעיתוני נוער.
בין השנים 1920–1922 עבר הכשרה בחווה חקלאית לקראת העלייה לארץ ישראל. בהמשך שימש מחנך נוער בזלוצ'וב, ואחר כך הצטרף לפלוגות עבודה חלוצית בלבוב.
בשנת 1926 עלה סאמט לארץ ישראל. לאחר תקופה שבה היה חבר בקיבוץ ההכשרה במושבה פתח תקווה, החל לעבוד בעיתונות: בראשית שנת 1928 החל לכתוב בעיתון "דבר" מדור בשם "בספורט", שבו הובאו ידיעות ספורט מענפים שונים מהארץ ומהעולם, וכן דעותיו האישיות (בכך היה סאמט ככל הנראה חלוץ פרשני הספורט בעיתונות בארץ-ישראל). לאחר מכן, ב-1931, הצטרף ל"הארץ", שם המשיך לכתוב במשך 66 שנה, כמעט עד מותו. (גם ב"הארץ" כתב בין היתר על ספורט.) היה חבר המערכת, וכן יו״ר ועד עובדי ״הארץ״.
משנת 1938 שידר ב"קול ירושלים", ולאחר קום המדינה שידר ב"קול ישראל".
היה ממקימי אגודת העיתונאים בתל אביב, וחבר באיגוד העיתונאים הבינלאומי.
במשך שנים שימש קורספונדנט ארץ-ישראל של עיתונים זרים בשפות פולנית ויידיש.
במסגרת עיסוקו יצא סאמט לשליחויות עיתונאיות ביותר מ-20 מדינות, ופרסם עליהן כתבות ב"הארץ" וב"תשע בערב"/"העולם הזה".
בינואר–מרץ 1946 ביקר כשליח עיתון "הארץ" לפולין, והיה בכך לעיתונאי הארץ-ישראלי הראשון שנשלח לפולין שלאחר המלחמה והשואה. הוא היה אורחה של ממשלת פולין, וסייר ברחבי הארץ במטרה להביא בפני הקוראים תמונות מחיי שארית הפליטה. הוא פרסם עשרות כתבות על פולין ועל שרידי יהודיה, ובהן ביקש בין היתר להתמודד עם הדימוי הפאסיבי של קורבנות השואה. בשובו פרסם את ספר המסעות "בבואי למחרת", שזכה לתפוצה גדולה ולפופולריות, ותורגם בחלקו לאנגלית וליידיש. כעבור שנה יצא כנספח העיתונות של משלחת היישוב שביקרה במחנות המעצר בקפריסין.
בשנת 1954 היה לעיתונאי הישראלי הראשון שקיבל היתר כניסה למדינת מזרח אירופה, וביקר בארבע מן המדינות שמאחורי מסך הברזל ("וילון אדום", בפיו) – פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה. ב-1956 פרסם את ספר המסע "מאחורי הווילון האדום", שכלל רשמים מביקוריו ותיאר את חוויית החיים תחת המשטר הקומוניסטי ואת שרידי היהודים שם.
ב-1970 קיבץ מרשימותיו ופרסמן בספר בשם "איפה הם היום?".
בשנת 1956 העניקה לסאמט מועצת עיריית תל אביב פרס לציון 25 שנה לעבודתו כעיתונאי במועצה.
בשנת תשל"ז-1977 הוענק לסאמט התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
במרץ 1939 נישא סאמט לאַנדַה לבית וויילר.
בנו, גדעון סאמט, הוא עיתונאי בכיר, העורך האחראי של "הארץ" לשעבר ובעל טור.
שמעון סאמט נפטר בתל אביב ב-1998, בגיל 94. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו נקרא רחוב בשכונת סי אנד סאן שבצפון תל אביב.
סוציולינגוויסטיקה
בן-חרדל מצוי
בן-חרדל מצוי (שם מדעי: "Eruca sativa"), נקרא גם רוֹקֶט (מצרפתית: Roquette) או ארוגולה (Arugula), הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים.
מאפייני המין.
גובהו של הצמח הוא בין 20 ל-100 ס"מ, עליו מפורצים ובעלי 4 עד 10 אונות קטנות ואונה אחת גדולה יותר בסופם. לפרחיו מבנה אופייני למצליבים, בקוטר של 2 עד 4 ס"מ מסודרים באשכול מתארך. צבע הפרחים צהוב או קרם וסימנם הבולט הוא היותם מעורקים בסגול. המאפיין העיקרי המבדיל את המין ממינים דומים לו, כמו צנון הבר וכרוב החוף, הוא "מקור" בקצה התרמילים שלו.
הצמח נפוץ באזור הים התיכון ממרוקו ופורטוגל במערב ועד ירדן וטורקיה במזרח. בישראל הצמח נפוץ מצפון ים המלח, לאורך בקעת הירדן עד לדרום הגולן.
הצמח אכיל ומשמש כירק עלים. הוא עשיר בוויטמין C ואשלגן. כיום הוא מתורבת ונמכר בכמויות גדולות באופן מסחרי, גם בארצות הרחוקות מבית הגידול הטבעי שלו.
לצמח יש טעם חרדלי חריף. משתמשים בו בעיקר לסלט, בדרך כלל עם ירקות נוספים בשל טעמו. כמו כן, משתמשים בו מבושל בפסטה, מאכלי בשר ופיצה. באזור נאפולי מייצרים ממנו משקה אלכוהולי בשם רוקולינו המשמש כדיז'סטיף.
יש המזהים את הצמח עם אורות המקראי (מלכים ב' ד' ל"ט).
רוקט
ארוגולה
אלפין השני, מלך הפיקטים
אלפין השני או אלפין בן אואורויד (באנגלית: Alpín II of the Picts או Alpín son of Uuroid, באירית עתיקה: Alpín mac Feredaig; נפטר ב-780) היה מלך הפיקטים במשך חמש שנים, משנת 775 ועד מותו.
ייתכן ואלפין היה אחיו של קודמו, קיניאוד, בשל הכתיב הדומה של שם אביו (אביו של קיניאוד נקרא אואורדך או וואורדך ב"דברי ימי הפיקטים"), אולם ייתכן שמדובר בשני חברים באותו שבט או משפחה ולא באחים.
אלפין מלך לאחר מותו של קודמו, משנת 775 ועד מותו שלו בשנת 780. ב"דברי ימי אלסטר" וב"דברי ימי הפיקטים" מכונה אלפין "מלך הסקסונים" - אולם ככל הנראה מדובר בטעות, מאחר שלא ידוע על מלך סקסוני בשם זה מתקופה זו. ב"דברי ימי קלונמאקנויז" הוא מכונה "מלך הפיקטים" וככל הנראה זה תוארו הנכון.
אלפין השני
אלפין
גלי צבי-ויס
גלי צבי-וַיְס (נולדה ב-11 בספטמבר 1990) היא סופרת, תסריטאית ועיתונאית ישראלית, מייסדת אתר הכותבים "דרך המילים".
ביוגרפיה.
גלי צבי-ויס נולדה וגדלה בתל אביב, ליהודה צבי, יליד יוון, ולרחל, ילידת תל אביב.
במהלך שירותה הצבאי כחובשת תעופתית בתל נוף, עברה את קורס העיתונאים של נתן ברון. מיד לאחריו החלה לעבוד בשבועון "העולם הזה" ומשם ב"להיטון", וב"לאישה". חתמה את הקריירה העיתונאית שלה בעיתון "מעריב", שם עבדה כעשר שנים.
למדה חינוך מיוחד ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וכן קולנוע וטלוויזיה - באוניברסיטה זו.
סיפוריה הקצרים הראשונים, שהתפרסמו ב"העולם הזה" של שנות ה-80, הפגישו אותה עם עולם התסריטאות בדרך מקרה. הבמאי השווייצרי-יהודי, רפאל רביבו, הפך אותה לשוליית-הבמאי וגרם לה להתאהב בתחום הזה ולעשות הסבה מקצועית. כבר במהלך לימודי השנה הראשונה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב התבקשה לכתוב את התסריט לפיצ'ר "מסג'יסט הצמרת" (1981) בכיכובו של דובי גל (תחת השם "מרגלית צבי").
צבי-ויס עזבה את עבודתה כעיתונאית ועברה לשדה התסריטאות על כל גווניו: סרטים דוקומנטריים, סדרות בתחילת ערוץ 2: "חנן ונתן" בכיכובם של חנן גולדבלט ונתן נתנזון, "פליק פלאק" עם מיכל צפיר, סרטי פרסומת וסרטי תדמית בהם: "לא איטונג לא קונה" וסרט התדמית ל"בית נועם".
בשנת 2000 החלה להעביר סדנאות לכתיבה יוצרת, אשר התבססו על תובנותיה בתחום הכתיבה ועל תחקיר מעמיק בשיטות עבודה של גדולי הסופרים בעולם. בעקבות בקשת תלמידיה הוקם אתר לכתיבה בשם "דרך המילים" (2004), שגרף אליו אלפי כותבים בתחום השירה והפרוזה.
בשנת 2021 הקימה הוצאה לאור בשם "דרך המילים", המוציאה לאור רומנים, ספרי פרוזה הכוללים סיפורים קצרים, ספרי שירה, ספרי עיון, ספרי ילדים ועוד.
נשואה לעמוס ויס ואם לשלושה בנים.
ספריה.
ספריה של צבי-ויס יוצאים מנקודת מוצא פילוסופית, מביאים עמם אמירה ומסר כחלק מהווייתה הפילוסופית.
אלפין הראשון, מלך הפיקטים
אלפין הראשון (באנגלית: Alpín I of the Picts; מת ב-728 לערך) היה מלך הפיקטים. אלפין מלך כחמש שנים, החל משנת 724 ועד מותו.
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך אלפין יחד עם דרסט השביעי במשך חמש שנים, בין השנים 724 עד 728 לערך. לפי כרוניקות איריות מלך אלפין בין השנים 724–726.
על פי "דברי ימי טיגרנאך", בשנת 724 ויתר נכטאן הרביעי על כיסאו ונכנס למנזר. נכטאן הוריש את כס המלוכה לדרסט השביעי (דברי ימי טיגרנאך אינם מזכירים מלוכה משותפת). על פי "דברי ימי טיגרנאך", בשנת 726 הדיח אלפין את דרסט ושלט במקומו. בשנים שלאחר מכן נערכו מספר קרבות בין דרסט ונכטאן לבין אלפין, שהסתיימו בתבוסתו של אלפין ובהשבת דרסט לשלטון בשנת 728. דרסט נפטר בשנת 729, ונכטאן שב למלוך. לא ידוע תאריך מותו המדויק של אלפין.
ישנה סברה לפיה "אלפין בנו של קרופ" המוזכר ב"דברי ימי אלסטר" (לפיהם הוא נפטר בשנת 742) הוא אלפין הראשון. לפי כרוניקות אחרות היה אלפין בנם של פרט או פרדאך - אולם ייתכן שמדובר באלפין השני.
קול התור
קול התור הוא ספר בנושא תהליכי הגאולה על פי הקבלה.
לטענת צאצאי הרב הלל ריבלין משקלוב, סבם הוא זה שחיבר את הספר על-פי תורת רבו, הגאון מווילנה. הספר פורסם לראשונה על ידי שלמה זלמן ריבלין בשנת תש"ז, אף שרעיונות רבים בספר מופיעים כבר בפזמוניו של הרב יוסף ריבלין (נפטר ב-1896), נכדו של הרב הלל ומבוני השכונות החדשות בירושלים.
מסרים עיקריים של הספר.