פרסים והוקרה.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהמסלול האקדמי המכללה למינהל.
אולמרט
בית דין שרעי (ישראל)
בית דין שרעי - (בערבית: محكمة شرعية, מהמילה "שריעה" - ההלכה המוסלמית) הוא בית הדין הדתי המוסלמי. סמכויותיהם של בתי הדין השרעיים אינם מוסדרים במשפט המוסלמי, אלא עוצבו על ידי פסיקות וחקיקות שונות. במדינת ישראל השתמרו החוקים העותמאניים הישנים באמצעות "המג'לה", משום שהמנדט הבריטי הכיר בתוקפם ולא ניסה לשנותם, וכך נהגה אף מדינת ישראל.
היסטוריה.
בשנת 1917 פורסם באימפריה העות'מאנית חוק המשפחה המוסלמית הקובע כי שימוש של החוק הממלכתי המוסלמי חל על כלל האזרחים ללא הבדלי דת, אך לאחר כינונו של המנדט הבריטי בארץ החוק שונה. כיום סמכותם של בתי הדין השרעיים מוגבלת לשפיטה של בעלי דין מוסלמיים בלבד.
בשנת 1922 דבר המלך במועצה על ארץ ישראל הגדיר את סמכותם העניינית של בתי הדין השרעיים. הוא העניק להם סמכות לשפוט בענייני נישואין, גירושין, מזונות, אפוטרופסות, ירושה, צוואה, ענייני נעדרים, פסולות והפקעתה, הוכחת בגרות וכדומה. עם כינונה של מדינת ישראל סמכות זו צומצמה לנישואין, גירושין ובמידה ניכרת ירושה.
מאז החוק שונה מספר רב של פעמים. בשינויים שנעשו ניתן לראות את השפעתה של הליברליזציה החלה בעולם המודרני. את אחת הדוגמאות הבולטות להשפעת המודרניזציה ניתן לראות במגמת העלייה של מעמדה של האישה במגזר הערבי.
בישראל.
עם הקמתה של מדינת ישראל הפסיקה המועצה המוסלמית העליונה את פעילותה וכל חבריה עזבו את המדינה. בשל עזיבת הקאדים את המדינה, חדלו לפעול גם בתי הדין השרעיים. שיתוק פעילותיהם הותיר חלל ריק בנושא המשפט הדתי המוסלמי במדינה החדשה. כדי למלא את החלל הריק שנותר, נטל משרד הדתות לעצמו את הסמכות להקים בתי דין שרעיים ולמנות קאדים. הקאדים שמונו על ידי משרד הדתות היו נטולי הכשרה שרעית גבוהה, בשל המחסור החמור באנשי דת ומשפט מוסלמיים בארץ. לכן הוחלט לשלוח את הקאדים להשתלמויות במסגד אל-ג'זאר שבעכו, אך זה לא הספיק. בהמשך, הורחבו לימודי הדת במסגרת הסמינר למורים ערביים.
הציבור המוסלמי ביקורתי מאוד למצב העניינים הקיים. הטענה המרכזית היא, כי רק מוסלמי מוסמך למנות קאדי שרעי ואין לתת סמכות כזו למי שאיננו מוסלמי. בנתינת סמכות כזו לבן דת אחרת הם רואים סתירה לעיקרי ההלכה הדתית. לפי דעתם של מנהיגי הציבור המוסלמי יש לכונן מחדש את המועצה המוסלמית במתכונתה ובסמכויותיה כפי שנקבעו עוד בתקופת המנדט.
סוגי בתי דין שרעיים.
בישראל פועלות שתי ערכאות של בתי הדין בתי הדין השרעיים: בתי דין בערכאה ראשונה, הנקראים בית דין שרעי אזורי, ובית דין לערעורים, ערכאה גבוהה חדשה שהוכנסה למערכת המשפט המוסלמי בתקופה האחרונה.
בבתי הדין בערכאה ראשונה, לפי מנהג מוסלמי עתיק, יושב דיין (קאדי) אחד, והוא היחיד שבפניו מביאים את התביעות.
בית הדין השרעי לערעורים פועל בהרכב של שלושה קאדים והוא מוסמך לדון בכל הערעורים על פסקי הדין של בתי הדין השרעיים האזוריים העולים בפניו. ההחלטה מתקבלת לפי רוב דעות.
בישראל פועלים תשעה בתי דין שרעיים אזוריים. מקום מושבם נקבע בצו על ידי שר הדתות על פי ריכוז האוכלוסייה המוסלמית, כיום הסמכות לכך נמצאת בידי שר המשפטים. ערים שבהן נמצאים בתי דין הם: באקה אל-גרבייה, עכו, נצרת, טייבה, יפו, חיפה ובאר שבע. שני האחרונים הוקמו בשנת 1971 כתוצאה של הגברת לחץ על בתי דין הקיימים באותה התקופה. הנהלתם של בתי הדין השרעיים נמצאת בירושלים. אזור השיפוט של כל אחד כולל את הערים והכפרים הסמוכים לו. אף על פי כן, למתדיין ישנה אפשרות לפנות לבית הדין לערעורים בבקשה להעביר את תביעתו לקאדי אחר, ואם תמצא בקשתו מבוססת - תועבר התביעה לבית דין באזור אחר.
השפעת המודרניזציה.
כמו בתחומים רבים, התפשטות הליברליזם והגלובליזציה משפיעים גם על המנהג המוסלמי. קאדים מגיבים בצורות שונות על מפגש המודרנה עם המנהג המסורתי. פסיקתם מצטיינת בגישה דו-ערכית. במרבית המקרים מפרשים הקאדים את ההלכה בצורה הנאמנה להלכה הסדורה על פי האסכולה המסורתית, החנפית. אלה מנסים לבולל את המנהג ולהתאימו לשריעה. אך יש גם כאלה הסוטים מהאסכולה בשל פירושם הליברלי של ההלכה ומשלימים עם קיומו הריבוני של המנהג לצד ההלכה. הם מאמינים שתפקידם לשמר את האיזון הדינמי שבין ההלכה לבין המנהג המודרני.
יחסם של הקאדים כלפי החקיקה החילונית של הכנסת המכוונת במפורש כלפי בתי-הדין הדתיים גם מאופיינת בגישה דו-ערכית. רוב הקאדים אינם מתנגדים להתערבות הכנסת בנושאים, אשר נמצאים בסמכותם של בתי הדין הדתיים המוסלמים, להפך הם מעודדים קידום תיקונים בעלי אופי פרוצדורלי ופלילי. לעיתים נתקלים הקאדים בסתירה שבין החוק הדתי המוסלמי לבין החוק החילוני, כמו למשל נושא של אופוטרופוסות על הילדים.
כיום ניתן לראות נושאים רבים שבהם ישנה התערבות רבה של הכנסת וכן ישנו צימצום רב בסמכויות בתי הדין השרעיים.
אולמרט (פירושונים)
חבורה (מתמטיקה)
שותה צוציאשוילי
קרב נאופקטוס
קרב נָאוּפַּקְטוֹס הוא קרב ימי שניטש ב-429 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין שייטת אתונאית לבין צי פלופונסי בפיקוד ספרטני. ההתנגשות ארעה סמוך לנאופקטוס (Ναύπακτος, Naupactus), בחוף הצפוני של המפרץ הקורינתי, והייתה המשך לקרב רִיוֹן, שהתחולל בין הצדדים בעברו השני של המפרץ שבועות אחדים קודם לכן. קרב נאופקטוס, כמו קודמו, הסתיים בניצחון האתונאים, והכשיל שוב את ניסיון הספרטנים ובעלי בריתם להצר את צעדיה של אתונה במערב יוון ולנתק את הקשר בינה לבין קֶרְקִירָה, בעלת בריתה הימית החשובה ביותר.
רקע היסטורי.
בקיץ 429 לפנה"ס, בשנה השנייה למלחמה, ניסו הספרטנים על ידי פעולה משולבת של צבא וצי לשלול מאתונה את אחיזתה באותם מקומות במערב יוון, ששימשו תחנות ביניים בנתיב השיט סביב הפלופונסוס אל קרקירה, בעלת בריתה הימית החשובה ביותר. זאת ועוד, הספרטנים ביקשו גם להשתלט על נאופקטוס האוהדת את אתונה, שם ניצבה שייטת אתונאית בת עשרים טריארות בפיקוד פוֹרְמִיוֹן, שהשגיחה ובה בעת איימה על תנועת אוניותיה של קורינתוס, בעלת בריתה הימית החזקה ביותר של ספרטה.
הספרטנים ובעלי בריתם נחלו מפלה ביבשה ובים כאחד. צבא בן אלף הופליטים פלופונסים, בפיקודו של הנָאוּאַרְכוֹס הספרטני קְנֵמוֹס, נוצח בקרב סטראטוס, לאחר שנחפז להתנגש מבלי להמתין לסיוע מן הצי המלחמתי. צי המשלוח הקורינתי, שהוביל את התגבורות לצבא, ניסה אומנם לחמוק מן השייטת האתונאית, אך ללא הצלחה. פורמיון כפה על הקורינתים ובעלי בריתם להילחם, ובקרב שניטש בפתח המפרץ הקורינתי הטביע אחת מאוניותיהם ולכד שתים-עשרה אחרות.
כשהגיעה לספרטה בשורת המפלה הכפולה, עורר הדבר כעס רב. לא זו בלבד שהקרב הימי הראשון בהנהגתם במלחמה זו הסתיים בתבוסה חרף עדיפותם המספרית, אלא גם לא יכלו להשלים עם נוכחותה של שייטת אתונאית, המטילה הסגר ומונעת את תנועת אוניות הברית החיוניות להם אל הים הפתוח. על כן שלחו האֶפוֹרִים אל קנמוס שלושה מטובי מצביאיהם, כדי שישמשו לו יועצים - את בְּרָסִידָאס, טִימוֹקְרָאטֵס ולִיקוֹפְרוֹן - והטילו עליהם לעשות את כל ההכנות הנדרשות לקרב ים נוסף, מוצלח יותר.
ההכנות לקרב.
מיד עם הגיעם החלו ברסידאס ועמיתיו מגייסים אצל בעלות הברית אוניות חדשות ומתקנים את אלו שניזוקו בקרב ריון. לאחר שאספו 77 טריארות יצאו לים מקילנה אל פנורמוס שבאכאיה. תוך כדי כך הגיע אל אתונה שליח מטעם פורמיון, כשבפיו בשורת הניצחון בקרב הימי ובקשה לשגר אליו במהירות אוניות רבות ככל האפשר לקראת התנגשות שנייה העתידה להתחולל בכל יום. האתונאים הקצו עשרים טריארות לשם כך, אך לא שלחו אותן מיד אל פורמיון, אלא פקדו עליהן לשוט קודם אל קִידוֹנִיָה שבכרתים לצורך מילויה של משימה נוספת, דחופה פחות.
פורמיון, שחיכה לבואה של התגבורת, שט מנאופקטוס מערבה קרוב לחוף, ועגן את 20 אוניותיו ליד אַנְטִירִיוֹן, בפתח המפרץ הקורינתי. הספרטנים ובעלי בריתם, שביקשו לכפות קרב על השייטת האתונאית, שטו לאורך חופו הדרומי של המפרץ, ועגנו את אוניותיהם מנגד, ברִיוֹן שבפלופונסוס. "במשך שישה או שבעה ימים עגנו אלו מול אלו, כשהם מתאמנים ומתכוננים לקרב הים."
הספרטנים למדו את לקחי התבוסה הקודמת. הם סברו כי מפלתם נגרמה בשל חוסר ניסיונם הימי ומשום שציים לא היה ערוך לקרב ים, אלא היה צי משלוח עמוס חיילים וכבד-תנועה. לפיכך החליטו להתכונן לקרב ים של ממש, ולכפות על האתונאים להילחם בתוככי המפרץ, במקום צר, שם יקשה עליהם להביא לידי ביטוי את יתרונם במהירות התנועה והתמרון ההכרחיים לניגוח יעיל. הם עצמם ישימו את מבטחם בעדיפותם בלוחמת סיפונים ובמספר האוניות.
פורמיון, שראה כי הפעם ניצבות מולו אוניות רבות פי כמה ולא צי משלוח מסורבל כמקודם, חתר שוב להתמודד בים הפתוח. נאומו טרם הקרב, כאשר עודד את אנשיו ותיאר בפניהם את תוכניותיו, מזמן לנו תיאור יחיד במינו של טקטיקות הלחימה בים בתקופה הקלאסית: "את המלחמה לא אעשה בטובתי במפרץ ואף לא אשוט לתוכו. כי יודע אני גם יודע, שמקום צר אין בו משום יתרון לאוניות מועטות, המיטיבות לשוט והנהוגות בידיים מנוסות, כשהן ערוכות כנגד אוניות מרובות ומסורבלות. כי אי אפשר לשוט ולנגח כראוי באוניית אויב, אם אין היא נראית יפה ממרחק רב, ואף אין לסגת אחור בשעת הצורך תחת לחץ האויב; ואף אין לפרוץ את שורות האויב (דְיֶיקְפְּלוּס) או להסתובב במהירות (פֶּרִיפְּלוּס), דברים שהם מטקסיסיהן של אוניות המיטיבות לשוט, אלא הכרח הוא שמלחמת הים תהפוך להיות מלחמת יבשה, ובמקרה זה גוברות האוניות המרובות במספרן."
מהלך הקרב.