בשנת 1989, חתם בקבוצת זוריה לוהנסק, מהליגה האוקראינית. בסוף אותה שנה, חזר לליגה הבלארוסית וחתם בקבוצת ויטבסק.
בשנת 1993, חתם בקבוצת לוקומוטיב ויטבסק.
בשנת 1994, חתם בקבוצת דווינה ויטבסק.
בשנת 1995, חתם בקבוצת רוך חוז'וב, מהליגה הפולנית.
בשנת 1996, חתם בקבוצת נפטן נובופולוצ'ק.
בשנת 1998, חתם בקבוצת טורפדו מינסק ובסוף אותה העונה נבחר לשחקן השנה בליגה הבלארוסית.
בשנת 2000, פרש ממשחק פעיל והחל לעבוד כעוזר מאמן בטורפדו מינסק, לוקומוטיב מינסק ושריף טירספול.
קריירה כמאמן.
קונונוב החל בקריירת אימון כאשר מונה למאמן בקבוצת רפטי לבוב מליגת העל האוקראינית.
בשנת 2012, מונה למאמן בקבוצת סבסטופול מחצי האי קרים.
בשנת 2013, מונה למאמן בקבוצת קרסנודר מליגת העל הרוסית.
כאשר אימן את קרסנודר, העפילה הקבוצה לשלב הבתים בליגה האירופית, אך לא זכתה בתואר מקומי ולמרות זאת זכה בתואר מאמן השנה ברוסיה בעונת 2015.
בשנת 2017, מונה למאמן בקבוצת אחמט גרוזני, אך פוטר לאחר מספר משחקים.
בשנת 2018, מונה למאמן בקבוצת ארסנל טולה ומספר חודשים לאחר מכן מונה למאמן בקבוצת ספרטק מוסקבה אך פוטר לאחר הדחה במשחקי המוקדמות של הליגה האירופית.
בחודש פברואר 2020, מונה למאמן בקבוצת ריגה מליגת העל הלטבית וזכה עמה באליפות כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה.
יהודה בן ברזלי
יהודה בן ברזלי הברצלוני
כתובה דאירכסא
קוקסהאפן
קוקסהאפן (בגרמנית: Cuxhaven) היא עיר עצמאית ובירתו של מחוז קוקסהאפן בסקסוניה התחתונה שבגרמניה. העיר כוללת את הנקודה הצפונית ביותר בסקסוניה התחתונה. היא ממוקמת על חופו של הים הצפוני, בתחילתו של נהר האלבה. רובעי העיר דונן, דזה וזאלנבורג הם פופולריים במיוחד מקומות נופש על הים הצפוני. בעיר מתגוררים 48,551 תושבים, נכון לדצמבר 2016.
בקוקסהאפן ממוקמים רציף דיג חשוב ונקודה לרישום ספינות עבור המבורג, כמו גם עבור תעלת קיל עד 2008. תיירות גם היא בעלת חשיבות רבה להתפחות העיר. העיר ואת קודמתה ריצביטל (Ritzebüttel) היו שייכות להמבורג מהמאה ה-13 עד 1937. האי נויוורק שבבעלות המבורג, ממוקם צפונית-מערבית לקוקסהאפן בים ואדן שבים הצפוני. סמלה של העיר, המכונה קוגלבאקה (Kugelbake), הוא משואה שפעם שימשה כמגדלור; ציון העץ בתחילתו של נהר האלבה מסמן את הגבול בין הנהר לים הצפוני וגם מעטר את סמלה של העיר.
היסטוריה.
ריצביטל, היום חלק מקוקסהאפן, היה שייך לחבל האדלן (Hadeln), שבשטחה של דוכסות סקסוניה. אחרי פיצול השושלת בשנת 1296 הייתה ריצביטל לחלק מדוכסות סקסוניה-לאוונבורג. בשנת 1394 כבשה העיר המבורג את המבצר של ריצביטל ועשה אותה למעוזה כדי להגן על שפך נהר האלבה, שמחברת את העיר עם הים הפתוח.
חברת "קו המבורג-אמריקה" בנתה טרמינל אוניות נוסעים בקוקסהאפן בשנת 1900. הטרמינל, שחובר ישירות להמבורג על ידי קו רכבת ייעודי, שימש נקודת מוצא עיקרית למהגרים גרמנים ואירופאים עד שנת 1969, אז נפסקה קו הנסיעות מנמל קוקסהאפן. אולם האספה המצועצע ומבניו המשוריינים שרדו נזקים מימי מלחמה ושלום, ובשנת 1998 החל שימוש בו כמוזיאון וכמסוף של ספינת תענוגות.
ב-15 במרץ 1907 זכתה קוקסהאפן למעמד עיר במדינת המבורג. בשנת 1937 הפכה, בעקבות "חוק המבורג הגדולה", למחוז עירוני של חבל שטאדה בפרובינציית הנובר הפרוסית. בשנת 1972, שולבו כמה קהילות כפריות שכנות במחוז העירוני קוקסהאפן. ב-1977 איבדה קוקסהאפן את מעמדה כמחוז עירוני, ובמקומו נוצרה מחוז קוקסהאפן, שקוקסהאפן הייתה לבירתו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה בסיס הטיסה הצבאי נורדהולץ (Nordholz) וההאנגרים שלו לכלי טיס, מדרום לקוקסהאפן, אחד מתחנות ספינות האוויר המרכזיים של גרמניה. בחג המולד 1914 הוא הותקף על ידי מטוסים ימיים של שירות האוויר של הצי המלכותי הבריטי.
בין 1945 ל-1964 בוצעו ניסויים שונים בטילים ליד קוקסהאפן.
תיירות.
מקורותיה של התיירות בקוקסהאפן חוזרים לשנת 1816, אז נוסד בעיר מקום נופש לחוף הים. מאז 1964 בעיר מקומות נופש רבים הידועים בשל מזג האוויר הנוח שבהם ("Seeheilbad") ומרכז נופש בשם "ארץ קוקס" (Cuxland, קוקסלאנד).
המטבע הצבאי (ישראל)
המטבע הצבאי היה הכינוי לשטרות כסף זר שהונפקו על ידי בנק ישראל לאחר כיבוש יהודה ושומרון, רצועת עזה, חצי האי סיני ורמת הגולן במלחמת ששת הימים.
ממלא מקום שר האוצר, זאב שרף ונגיד בנק ישראל, דוד הורוביץ, החליטו להדפיס את השטרות על מנת למנוע מחסור במטבעות המקומיים ולהבטיח את היציבות הכלכלית של השטחים, עד שיוכרע עתידם בהחלטה מדינית.
שטרות אלה הונפקו לפי המטבע המקומי של המדינה שהחזיקה את השטחים עד לפני המלחמה - הדינר הירדני בגדה המערבית, הלירה הסורית ברמת הגולן והלירה המצרית ברצועת עזה וסיני.
התקדים המשפטי למהלך כזה בחוק הבינלאומי נמצא בהנפקות המטבעות של האזורים הכבושים באירופה ואסיה על ידי בעלות הברית. לאחר מלחמת העולם השנייה בעלות הברית הוציאו מטבעות חירום לשטחים שנכבשו .
עיצוב השטרות בוצע בידי האחים שמיר (שגם עיצבו את שטרות סדרה ב' של הלירה הישראלית) ובידי גרד רוטשילד וזאב ליפמן מ"סטודיו רולי". האחים שמיר עיצבו את שטרות הדינר האחד ו-500 פילס ליו"ש, את 5 הלירות לעזה וסיני, ואת ה-1 לירה לרמת הגולן. רוטשילד וליפמן עיצבו את שטרות ה-1 לירה לעזה וסיני ואת ה-5 דינר ליו"ש. שטרות ה"כסף קטן", ששימשו כתחלופה למטבעות, עוצבו על ידי בנק ישראל והמדפיס הממשלתי.
על כל שטר הופיע שם מפקדת כוחות צה"ל באזור המיועד, וחתימת אלופי פיקוד דרום, מרכז, וצפון (בהתאמה) בעברית. שם מנפיק השטרות, בנק ישראל עצמו לא הופיע עליהם. לא היה זמן להטביע סימני מים (המשמשים למניעת זיופים) על השטרות, ולא היה בנמצא הנייר המאובטח איתו הדפיסו שטרות. במקום אלו, השטרות הודפסו על הנייר ששימש להדפסת איגרות החוב הממשלתיות, שכן גם הוא כלל קישוטים כנגד זיופים.
ביוני 1967 התחילו להדפיס את הכסף בירושלים, אולם קצב ההדפסה היה איטי, ובנק ישראל נאלץ לייצא את ההדפסה גם לבתי דפוס שומרי סוד בהולנד ובבלגיה. בסך הכל נדפסו 25 מיליון שטרות.
בפועל התברר כי לא היה צורך במטבעות הצבאיים. תיירים ישראליים הגיעו אל השטחים בהמוניהם, והביאו איתם את הלירה הישראלית.
ביולי 1967 הוכרזה הלירה הישראלית כמטבע חוקי בשטחים שנכבשו לצד המטבע המצרי והירדני, ועד מהרה החליפה הלירה הישראלית לגמרי את המטבעות האלו.
המטבע נגנז לחלוטין לאחר שלא זכה לאישור מצד ראש הממשלה לוי אשכול, שאמר "רק זה היה חסר לנו, כסף של כובשים!".
ב-1978 החליטו בנק ישראל ומשרדי האוצר והביטחון לשרוף את מלאי השטרות. מספר קטן מהשטרות נשמר במוזיאון בנק ישראל.
קתרין הלן ספנס
קתרין הלן ספנס (באנגלית: ; 31 באוקטובר 1825 – 3 באפריל 1910), הייתה סופרת, מורה, עיתונאית, פוליטיקאית, סופרג'יסטית ופמיניסטית מובילה, אשת דת וג'ורג'יסטית אוסטרלית ילידת סקוטלנד. ב-1897 היא הייתה האישה האוסטרלית הראשונה להיות מועמדת לתפקיד פוליטי, כשניסתה להיבחר ללא הצלחה כנציגה לאספה הפדרלית בבחירות בדרום אוסטרליה. היא כונתה "הגדולה בנשות אוסטרליה" על ידי מיילס פרנקלין והוענק לה התואר "Grand Old Woman of Australia" ביום הולדתה השמונים. ספנס הונצחה על שטר חמישה הדולר האוסטרלי אשר הונפק לכבוד מאה שנה לאיחוד אוסטרליה.
תחילת דרכה.
ספנס נולדה במלרוז, סקוטלנד, החמישית במשפחה בת שמונה ילדים. בשנת 1839, בעקבות קשיים כלכליים פתאומיים, המשפחה היגרה לאוסטרליה הדרומית. היא הגיעה נחתה על חופי אוסטרליה ב-31 באוקטובר 1839 (יום הולדתה ה-14), בזמן שהמושבה חוותה מספר שנים של בצורת, והניגוד החד למולדתה סקוטלנד גרם לה, לדבריה, "לרצות לשסף את גרוני". עם זאת, המשפחה שרדה שבעה חודשים של עבודה חקלאית בגידול חיטה (על שטח של 32 דונם) אז עברה לעיר אדלייד.
אביה, דייוויד ספנס, שהיה עורך דין ובנקאי במקצועו, נבחר כמזכיר העיר הראשון של עיריית אדלייד. אחיה ברודי ג'ון ספנס היה לבנקאי מוביל ונציג פרלמנטרי, ואחותה ג'סי נישאה לעיתונאי והמסאי זוכה הפרסים, אנדרו מארי האמדאץ'.
עיתונאות וספרות.
ספנס ניחנה בכישרון כתיבה ובדחף להיקרא, אז היה זה טבעי שבגיל ההתבגרות היא נמשכה לתחום העיתונאות. דרך קשרי משפחה, היא החלה לפרסם קטעים קצרים ושירה בעיתון "The South Australian". היא גם עבדה בתור אומנת עבור כמה מהמשפחות המובילות באדלייד, בתעריף של שישה פני לשעה. עם הזמן הפכה לכתבת הקבועה לענייני דרום אוסטרליה עבור העיתון "The Argus", אך כתבה תחת שמו של אחיה.