המשטרה הפכה לגוף השיטור הלאומי העיקרי ולה סמכויות נרחבות רבות. במסגרת תפקידה כאחראית על המודיעין והביטחון הלאומי, המשטרה הסתננה לקבוצות אתניות וארגונים פוליטיים שהוגדרו כמסוכנים לקנדה, כולל הסתננות למפלגה הקומוניסטית ולארגונים לאומנים. המשטרה הייתה מעורבת בענייני הגירה, בייחוד בגירוש רדיקלים חשודים. בשנים הראשונות לקיומה הפעילה המשטרה גל של גירוש בקרב הקהילה הסינית במדינה, בשל מעורבות במלחמת האופיום הראשונה ומעריכים כי בשנים 1923–1932 גורשו 2% מכלל הקהילה הסינית.
נוסף לתפקידי הגירה, מאבק בסמים לא חוקיים ומודיעין, המשטרה סייעה לסוכנויות פדרליות לאכוף חוקים נגד הילידים. עם הקמת שירות הביטחון של המשטרה, התמקד הגוף במאבק בריגול סובייטי ובסיכול ריגול, בייחוד לאחר 1945 ולאורך כל ימי המלחמה הקרה עד לפירוק השירות בשנת 1984.
ביוני 1953 המשטרה הצטרפה לאינטרפול כחברה מלאה. ב-4 ביולי 1973 אושר תג חדש למשטרה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 התגלה כי שירות הביטחון היה מעורב בפשעים נגד הבדלנים בקוויבק, מה שהוביל לתפיחת ועדת חקירה שנודעה בשם "ועדת מק'דונלד", על שמו של ראש הוועדה, השופט דייוויד קרגיל מק'דונלד. הוועדה המליצה להפקיע את תפקידי המודיעין מידי המשטרה ולהקים גוף עצמאי אחר במקומו וכך הוקמה סוכנות ביון חדשה: שירות הביון הביטחוני הקנדי (Canadian Security Intelligence Service, בראשי תיבות CSIS).
בשנת 1993 הצוות המיוחד לתגובת חירום (Special Emergency Response Team, SERT), גוף הכוחות המיוחדים המשטרתי, הועבר מאחריות המשטרה לידי הכוחות הקנדיים, ליצירת כוח המשימה המשולב 2 (Joint Task Force 2 ,JTF2).
ב-2006 המשטרה הרכובה החלה לשתף פעולה עם משמר הגבול של ארצות הברית בביצוע משימות שיטור משותפות שנועדו לסייע באכיפת הגירה לא חוקית בגבול הבינלאומי. בדצמבר אותה שנה, נציב המשטרה, ג'יליאנו זצ'ארדלי התפטר לאחר שהודה כי שעדותו בעניין תיק טרור לא הייתה נכונה. נוספו לכך חקירות נגד המשטרה הרכובה וקציניה על שימוש מופרז בכוח במהלך חקירות חשודים.
ביוני 2013 חטיבה A שנועדה להילחם בשחיתות שינתה את שמה לחטיבה הלאומית והמשטרה הרכובה החלה להפעיל גם יחידה לביטחון אווירי בשם מרשלי האוויר (Sky Marshalls).
תפקידים וסמכויות.
המשטרה הרכובה היא כוח שיטור פדרלי האחראי על ביצוע הוראות הממשל הפדרלי. כמו כן המשטרה פועלת ברמת הפרובינציות ואוכפת חקיקה פרובינציאלית וחקיקה מקומית. שמונה מתוך פרובינציות קנדה בחרו להעביר את כל סמכויות השיטור בהן למשטרה הרכובה במקום להפעיל כוח שיטור עצמאי (רק אונטריו, קוויבק וניופאונדלנד ולברדור מפעילות כוחות שיטור עצמאיים).
המשטרה הרכובה הקנדית אחראית גם על אבטחת משפחת המלוכה הקנדית, המושל הכללי של קנדה, ראש ממשלת קנדה ושרי ממשלת קנדה, וכן כוללים יחידת אבטחה לאישים זרים המבקרים במדינה (ראשי מדינות זרים ודיפלומטים).
אנשי הארגון היו בסיס להקמת שירות המודיעין הפלילי של קנדה בשנת 1970.
בית חורון עליון
הנרי ארנסט דודני
הנרי ארנסט דודני (באנגלית: Henry Ernest Dudeney; 10 באפריל 1857 - 24 באפריל 1930) היה חידונאי ומתמטיקאי אנגלי. נחשב לאחד החידונאים החשובים בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
דודני נולד בעיר מייפילד באנגליה. סבו, ג'ון דודני, היה מתמטיקאי אוטודידקט ידוע. שיחק שחמט במשך כל חייו. השחמט הוביל אותו להתעניין במתמטיקה וחיבור חידות. בשנותיו הראשונות התעניין במיוחד בחידות שחמט.
על אף שהקריירה שלו הייתה כעובד מדינה, הוא המשיך לחבר חידות שונות בזמנו הפנוי. החידות הראשונות שחיבר פורסמו במגזינים ובעיתונים, לרוב תחת שם העט "ספינקס" (Sphinx). בתחילת דרכו הרבה לשתף פעולה עם החידונאי האמריקאי המפורסם סם לויד. ב-1890 הם פרסמו יחד סדרה של מאמרים בשבועון האנגלי "Tit-Bits".
מאוחר יותר החל דודני לפרסם את חידותיו תחת שמו האמיתי, בעיתונים ובמגזינים רבים. במשך עשרים שנה כתב טור מצליח בשם Perplexities", במגזין "The Strand". הוא המשיך בהתכתבות ושיתוף פעולה עם לויד, עד שהחברות ביניהם עלתה על שרטון ודודני אף האשים את לויד בגנבת רעיונותיו ופרסומם תחת שמו.
דודני ידוע בעיקר בשל פתרונו מ-1903 לחידת מוכר הסדקית, בה המשימה היא להפוך משולש שווה-צלעות לריבוע, על ידי ארבעה חיתוכים בלבד. לא רק שדודני אכן הצליח לבצע את המשימה בעזרת ארבעה חיתוכים בלבד, אלא גם ניתן לתלות צירים המחזיקים את ארבעת החלקים יחד, כך שכאשר מסובבים את החלקים לכיוון אחד נוצר ריבוע, וכאשר מסובבים אותם לכיוון השני נוצר משולש שווה-צלעות. הפתרון פורסם לראשונה בעיתון הדיילי מייל, ומאוחר יותר נכלל בספרו שפורסם ב-1907, "The Canterbury Puzzles", ובו נותן דודני הסבר מפורט וטכני כיצד למצוא את הנקודות המשמשות לחיתוך. בספר הוא אינו נותן רמז לאופן שבו גילה את החיתוך. ההשערה היא שהוא השתמש בשיטה המבוססת על ריצופים.
חיים אישים.
בשנת 1884 נישא דודני לאליס ויפין. מאוחר יותר פרסמה אליס ספרים רבים והתפרסמה בזכות עצמה (חלקם בשם "גברת הנרי דודני"). יומניה הפרטים של אליס נערכו ופורסמו ב-1998 בשם "A Lewes Diary: 1916–1944", ובהם מתוארים חיי היומיום והנישואין לדודני. ילדם הראשון נפטר בינקותו, ולאחר מכן נולדה להם בת אחת, מרג'רי.
באפריל 1930 נפטר דודני מסרטן בגרון, בעיר לואיס (Lewes), בה התגורר מאז 1914 עם אשתו.
משפחת הרן
קדמה תל אביב
קדמה תל אביב היה בית ספר על יסודי, ששכן בשכונת התקווה בתל אביב. בית הספר נוסד ב-1994 על ידי עמותת קדמה לחינוך עיוני שוויוני בישראל, ופעל עד 1999. לפי מקימי בית הספר, העקרונות לפיהם פעלו היו עקרונות של חינוך עיוני שוויוני לכל, תוכניות לימודים מאוזנות תרבותית ושותפות ההורים והקהילה בפעילות השוטפת של בית הספר. הדגש של מקימי בית הספר היה פיתוח אלטרנטיבה למודל החינוכי הקיים בשכונות ועיירות מזרחיות. מנהלי בית הספר היו סמי שלום שטרית (1994–1996) ואלי שעיה (1996 - 1999).
הקמה.
בית-הספר קדמה תל אביב הוקם בספטמבר 1994 בשכונת התקווה בתל אביב. בית הספר נוסד על ידי אקדמאים, מורים והורים במסגרת עמותת קדמה לחינוך עיוני שוויוני בישראל, אשר הקימה גם את בתי הספר קדמה קריית-מלאכי וקדמה ירושלים. קבוצת המייסדים כללה את שלמה סבירסקי, סמי שלום שטרית, אלי שעיה, דודי מחלב, הנרייט דהאן כלב ורבים אחרים. מייסדים אלו היו שותפים לדעה כי מערכת החינוך בישראל אינה שוויונית. לשם כך הם ביקשו לפתח אלטרנטיבה, עם דגש על הצבת מודל אותו ראו כמודל לחינוך עיוני שוויוני ומאוזן מבחינה תרבותית בשכונות ובעיירות המזרחיות, יחד עם שותפות ההורים בקביעת חינוך ילדיהם.
הרעיון המקורי היה להקים רשת חינוך ארצית חדשה של 15 בתי ספר תיכון עיוניים בשכונות מצוקה ובעיירות פיתוח, זאת מאחר שלטענת יזמי קדמה, תוכנית האינטגרציה בחינוך שיושמה בישראל מאז 1968 נכשלה מכיוון שהיא הביא לכך שהתלמידים החלשים נחלשים, והתלמידים החזקים מתחזקים. החזון היה להקים רשת חינוך מזרחית שתהווה אלטרנטיבה לרשת אל המעיין של מפלגת ש"ס. שר החינוך דאז, אמנון רובינשטיין, תמך ברעיון ואישר את הקמת הרשת של קדמה.
המודל החינוכי.
המודל החינוכי שעמד מאחרי קדמה היה פדגוגיה דיאלוגית של החינוך, על-פי תפיסתו של פָּאולו פְרֵירֶה.
על פי גישה זו, המורים הם "מורים-תלמידים" ואילו התלמידים הם "תלמידים-מורים". משמע, על פי גישה זו המורים שלימדו בקדמה לימדו וגם למדו, וכך גם התלמידים - לומדים ומלמדים. המורים כמנחים ומלווים של התלמידים שעיקר תפקידם הוא הקניית כלים ולא מידע. כלומר, מיומנויות לחיפוש מידע, עיבודו, ניתוחו ועיצוב מידע חדש. לפיכך, הוחלט בקדמה על מסגרת לימודים עיונית, לא מקצועית, והוצאה של ספרי הלימוד הרגילים של משרד החינוך משגרת ההוראה בבית הספר, מתוך אמונה כי ספרי הלימוד הרגילים של משרד החינוך אינם מאוזנים תרבותית, משמע אינם מעניקים מעמד שווה בתוכנית הלימודית לתרבות מזרחית, ערבית ואפילו יהודית. לכן, בקדמה הגו תוכנית לימודים חדשה, שהדגישה אספקטים שונים מחוץ לנרטיב ההגמוני אותו לומדים בבתי הספר העיוניים בישראל.
בקדמה הדגישו את התפיסה של הורים כחלק בלתי נפרד בבית הספר. לדידם, בית הספר שייך לקהילה ולכן ההורים הם בעליו הקבועים של בית הספר. קבוצת ההורים של בית הספר קדמה הייתה תולדה של עבודת ארגון ההורים הל"ה (הוועד הציבורי למען החינוך בשכונות ובעיירות הפיתוח), שהתארגנו עוד קודם לקיומה של קדמה לדיון בשאלת החינוך בקהילותיהם והצורך בנקיטת יוזמה עצמאית למען תיקון מצב זה.
טקס יום השואה.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה תשנ"ד, בטקס שנערך בבית הספר, הוחלט להדליק שישה נרות לזכר ששת המיליונים שנספו בשואה, ובנוסף להדליק נר שביעי כתזכורת, לדבריהם, על כי אין עם או תרבות החסינים מפני שנאה או גזענות. הדלקת הנר השביעי הובילה למהומה תקשורתית וזכתה לביקורת רבה מפי אנשי ציבור, מחנכים ופוליטיקאים שסברו כי מדובר בהשוואה לא ראויה בין אסונות של עמים אחרים לשואת העם היהודי.
סגירת בית הספר.
בית הספר קדמה תל אביב נסגר בינואר 1999 בעקבות חרם של תושבי השכונה כנגדו. בשנת 1997, נרשמו לבית הספר ארבעה תלמידים בלבד. עוד קודם לכן, ב-1995, נסגר בית ספר קדמה בקריית-מלאכי. בית ספר קדמה היחיד שנשאר הוא קדמה ירושלים, שהפך לבית ספר עירוני באופן פורמלי.