כמפלגת השלטון, המפלגה היוותה מוקד לביקורת מצד ארגוני האופוזיציה באוקראינה. בעת אירועי יברומאידאן, מטה המפלגה בקייב הותקף על ידי פעילים לאומניים וכצעד חסר תקדים, בפברואר 2014, אף הודיע ראש עיריית קייב, ולדימיר מאקיינקו, על פרישתו מחברות במפלגה. בהמלך חודש פברואר 70 חברי הפרלמנט האורקאיני הודיעו שעוזבים את המפלגה. כמו כן, ראש המפלגה, שכיהן כראש ממשלה, מיקולה אזארוב, הודח מתפקידו כראש ממשלה והנשיא המכהן, ויקטור ינוקוביץ', שנתמך על ידי המפלגה הודח אף הוא ונשללו סמכויותיו כנשיא.
בעקבות האירועים הללו חדלה המפלגה מלתפקד ועד סוף שנת 2014 פורקה וחברי המפלגה התמודדו בבחירות אזוריות תחת מפלגות אחרות.
אופורטוניטי
אופורטוניטי (באנגלית: Opportunity, "הזדמנות"; בעברית נקרא גם אופורטיוניטי, ידוע גם כ-MER-B, Mars Exploration Rover) הוא רובר רובוטי שחקר את מאדים במסגרת תוכנית מארס רובר של נאס"א בין השנים 2004 ל-2019. אופורטוניטי שוגר ב-7 ביולי 2003 ונחת במישור מרידיאני שבמאדים ב-25 בינואר 2004, שלושה שבועות לאחר נחיתת רובר תאום, בשם ספיריט (MER-A), בצדו השני של מאדים ב-4 בינואר 2004.
הרובר תוכנן לפעול במשך 90 ימי מאדים (כ־92.5 ימי ארץ) אך בפועל פעל למשך 5,498 ימים, פי 55 מהאורך שנצפה לו מראש. זאת, הודות לרוחות שניקו את הלוחות הסולאריים שלו, ואפשרו למערכות הרובר להמשיך ולהפיק את האנרגיה החשמלית החיונית להמשך פעולתו. הרובר התאום של אופורטוניטי, ספיריט, הפסיק לשדר לכדור הארץ ב־2009 ונאס"א הודיעה על סיום משימת ספיריט ב־2010. המשימה, וכל תוכנית מארס רובר, מופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
ב־28 ביולי 2014 הודיעה נאס"א כי הרובר אופורטוניטי השלים נסיעה של 40 ק"מ על אדמת מאדים. בכך שבר את שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ בו החזיק לונוחוד 2 אשר נסע על הירח 37 ק"מ בשנת 1973. במרץ 2015 השלים הרובר נסיעת מרתון (42.2 ק"מ).
ביוני 2018 נכנס אופורטוניטי למצב תרדמת לאחר סופת אבק גלובלית שנמשכה שבועות על מאדים וכיסתה את הלוחות הסולארים של הרובר. הניסיונות לחידוש הקשר עם הרובר נכשלו וב-13 בפברואר 2019 הודיעה נאס"א על סיומה של משימת אופורטוניטי.
מטרות.
מטרות תוכנית מארס רובר הן:
במשך שני העשורים הקרובים, נאס"א תשגר עוד מספר משימות שיבדקו האם היו אי פעם חיים על פני מאדים. החיפוש מתחיל בבדיקה האם המצב הסביבתי במאדים איפשר אי פעם קיום חיים. החיים כפי שבני האדם מכירים אותם דורשים קיומם של מים, מכאן החיפוש התמידי אחר רמז כלשהו לזרימתם של מים בעבר או בהווה על פני מאדים. אף על פי שלרוברים אין אפשרות מעשית למצוא חיים, הם מסייעים רבות בלמידת ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים שתאפשר אולי יום אחד להוכיח כי חיים התקיימו על מאדים.
מבנה הרובר.
אופורטוניטי (ותאומו ספיריט) הוא רובוט בעל שישה גלגלים המונע על ידי לוחות סולאריים שגובהו 1.5 מטרים, אורכו 2.3 מטרים, רוחבו 1.6 מטרים ומשקלו 180 ק"ג (על כדור הארץ, כ־80 ק"ג על מאדים). ששת הגלגלים מורכבים על מערכת המאפשרת לרובר לנוע בשטחים מסולעים כאשר לכל גלגל יש מנוע וציר משלו. שני הגלגלים הקדמיים ושני הגלגלים האחוריים יכולים להסתובב ונותנים לרובר יכולות ניהוג. הרובר מתוכנן כך שיוכל לטפס על שיפועים של עד 30 מעלות. המהירות המקסימלית של הרובר היא 50 מ"מ לשנייה אך ממוצע המהירות הוא כ־10 מ"מ לשנייה בגלל עצירות רבות שנעשות בדרך.
הלוחות הסולאריים של הרובר מפיקים כ־140 ואט לכ־4 שעות בכל יום מאדים, ובטריות נטענות אוגרות אנרגיה חשמלית לשימוש בלילה. למחשב של אופורטוניטי יש מעבד IBM RAD6000 בעל 128 מגה־בייט של DRAM, שלוש מגה־בייט של EEPROM ו־256 זיכרון פלאש. הרובר יכול לפעול בטמפרטורות של בין מינוס 40 לפלוס 40 מעלות צלזיוס, כאשר מחממים רדיוסטופיים שומרים על טמפרטורת הרובר ומחממים חשמליים מופעלים בעת הצורך.
לרובר ישנן שתי אנטנות. אנטנה לטווח קצר ואנטנה לטווח רחוק. האנטנה לטווח הקצר משדרת לכל הכיוונים ושידוריה נקלטים על ידי רשת חלל עמוק בכדור הארץ ועל ידי לוויינים המקיפים את מאדים. האנטנה לטווח רחוק יכולה להתכוונן ומשדרת מידע לכדור הארץ בתדירות גל גבוהה יותר.
על הרובר מורכבים כלים מדעיים שונים:
על הזרוע הרובוטית של הרובר:
מצלמות הרובר מצלמות ברזולוציה של 1024 × 1024 פיקסלים, המידע נדחס על ידי ICER ומשודר לכדור הארץ.
שמות הרוברים נבחרו בתחרות חיבור שערכה נאס"א. בתחרות ניצחה סופי קוליס, תלמידת כיתה ג' מאריזונה.
סקירת המשימה.
משימתו המקורית של אופורטוניטי נמשכה 90 יום שאחריהם הטכנאים שיערו כי יחדל לפעול. עם השלמת המשימה המקורית קיבל הרובר מספר משימות נוספות ונמצא בפעולה כבר ימי ארץ.
עם נחיתת אופורטוניטי, במקרה, במכתש איגל, חקר הרובר ואיבחן דוגמיות של סלעים ואדמה וצילם תמונות פנורמיות מאזור הנחיתה. המידע שסיפק הרובר איפשר למדעני נאס"א לשער השערות בנוגע לקיום המטיט כיום וקיום מים בעבר על מאדים. לאחר מכן נסע הרובר אל מכתש אנדורנס אותו חקר מיוני עד ספטמבר 2004. לאחר מכן חקר הרובר את אתר הפגיעה של מגן החום שלו (שהושלך במהלך הנחיתה) וגילה בסמוך לו את המטאוריט הראשון על כוכב לכת אחר, הידוע בשם Heat Shield Rock.
מסוף אפריל 2005 ועד לתחילת יוני אותה שנה, אופורטוניטי היה תקוע בצורה מסוכנת בדיונת חול, כאשר חלק מגלגליו טבעו בחול. במהלך תקופה זו טכנאים ומהנדסים על כדור הארץ ביצעו סימולציות וניסו למצוא את הדרך היעילה ביותר לחילוץ הרובר. בסופו של דבר נמצאה הדרך והרובר חילץ את עצמו מהחול והמשיך במשימתו.
אופורטוניטי נסע דרומה לכיוון מכתש ארבוס, מכתש רחב, רדוד וקבור למחצה בו עשה חניית ביניים בדרכו למכתש ויקטוריה, בין אוקטובר 2005 ומרץ 2006. באותה תקופה חווה הרובר מספר בעיות מכניות עם זרועו הרובוטית.
בסוף ספטמבר 2006 הגיע אופורטוניטי אל מכתש ויקטוריה ותר לאורך המכתש עם כיוון השעון. ביוני 2007 סיים אופורטוניטי להקיף את המכתש וחזר אל Duck Bay – נקודת ההתחלה שלו סביב המכתש. בספטמבר 2007 נכנס הרובר אל תוך המכתש כדי לבחון אותו בצורה יסודית יותר. באוגוסט 2008 עזב אופורטוניטי את מכתש ויקטוריה והחל במסע אל מכתש אנדוור , אליו הגיע ב־9 באוגוסט 2011.
נכון ל־30 ביוני 2015 עבר אופורטוניטי (יום המאדים ה-מספר 4,064) 42.37 קילומטרים.
ציר זמן.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2004 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2004
נחיתה במכתש איגל.
אופורטוניטי נחת במישור מרידיאני שבמאדים, כ־25 ק"מ מזרחית לאתר הנחיתה המתוכנן. אף על פי שמישור מרידיאני הוא מישור, ואין בו סלעים רבים כמו שנראו בנחיתות קודמות במאדים (מארס פאת'פיינדר ותוכנית ויקינג), הרובר התגלגל אל תוך מכתש פגיעה בקוטר 22 מטרים, והיה מרוחק משפתו כ־10 מטרים. מדעני נאס"א התרגשו כל כך מכך שהם נחתו בתוך מכתש (אף על פי שלא כך תוכנן והם אפילו לא ידעו על קיומו של המכתש) שהם קראו לו "Hole in one" (ביטוי בגולף המתאר את הכנסת הכדור לגומה בחבטה אחת). מאוחר יותר קיבל המכתש את השם מכתש איגל ואתר הנחיתה קיבל את השם "תחנת ההנצחה צ'לנג'ר" (Challenger Memorial Station).
המדענים סוקרנו משפע האבנים שהיו מפוזרות ברחבי המכתש ומאדמת המכתש עצמו, שנראתה כערבוב של חול אפור וגס עם חול אדום דק. ממצאים ראשונים אלו של מראה הסלעים והקרקע במכתש, הביאו את המדענים להשערה כי האדמה והסלעים הם אפר געשי או משקעים שהובאו למקום על ידי רוח או מים. המקום נקרא "מדף אופורטוניטי".
מכתש אנדורנס.
ב־30 באפריל 2004 (יום המאדים ה-95) הגיע אופורטוניטי אל מכתש אנדורנס, שהיה ידוע כי מצויות בו שכבות סלע רבות. (בדרך לשם הוא גילה מכתש פראם). במאי הקיף הרובר את המכתש וסרק אותו באמצעות כליו המדעיים.
ב־4 ביוני 2004 הודיעו מתכנני המשימה כי בכוונתם להכניס את הרובר אל תוך המכתש למרות האפשרות כי הוא לא יצליח לצאת ממנו. ב־8 ביוני 2004 (יום המאדים ה-135) נכנס הרובר מעט אל תוך המכתש ויצא ממנו עוד באותו יום. התברר כי שיפוע המכתש (18°) נמצא בתוך טווח היכולות של הרובר (30°) ובמהלך הימים הבאים נכנס הרובר עמוק יותר ויותר אל תוך המכתש. במהלך אותו זמן נצפו ענני נוצה דומים לאלו שבכדור הארץ.
אופורטוניטי נשאר בתוך מכתש אנדורנס למשך 180 ימי מאדים עד ליציאתו מן המכתש ב־14 בדצמבר 2004 (יום המאדים ה-315).
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2005 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2005
Heat Shield Rock.
אחרי שעזב את מכתש אנדורנס, נסע אופורטוניטי בינואר 2005 לחקור את אתר הפגיעה של מגן החום שלו, שהושלך במהלך הנחיתה שנה לפני כן. כשהגיע הרובר אל מגן החום שלו, ביום המאדים ה-345, מצא הרובר אובייקט שמיד נחשד ואחר כך אושר כמטאוריט. המטאוריט קיבל את הכינוי "Heat Shield Rock" והוא המטאוריט הראשון שזוהה על כוכב לכת אחר (על הירח נמצאו מספר מטאוריטים לפני כן).
אחרי 25 ימים בהם בחן הרובר את האזור, הוא פנה דרומה לכיוון מכתש ארגו, כ־300 מטרים ממגן החום.
תקוע בחול.
בין ה־26 באפריל 2005 (יום המאדים ה-446 ל־4 ביוני 2005 (יום המאדים ה-484) אופורטוניטי נתקע בחולות מאדים. הבעיה החלה ב־26 באפריל 2005 כאשר הרובר נכנס בטעות לתוך דיונת חול. טכנאי המשימה דיווחו כי תמונות מהרובר הראו ש־4 גלגליו הקיצוניים של הרובר שקעו בחול עמוק יותר מרדיוס הגלגל, כאשר הרובר ניסה לטפס על דיונה בגובה 30 ס"מ. הדיונה כונתה "דיונת גיהנום" (Purgatory Dune) על ידי מתכנני המשימה.