ביקורות.
השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. טאילה קריינס מ-"BBC Music" כינתה את השיר כ"דואט מודרני פשוט להפליא". סוקר מ"ניו-יורק טיימס" כינה את הדואט כ"קליל". קוונטין בי. האף מ-PopMatters לא היה משוכנע עד הסוף שהשיר אכן בלדה אך הוא כינה אותה כ"קליט וחלק". מבקרים רבים השוו את השיר לשיר "Irreplaceable" של ביונסה. ג'קי היידן מ"הוט פרס" כינתה את השיר "כהתאום של "Irreplaceable". סאל צ'ינקמני ממגזין "סלאנט" כינה את השיר כ"העתק לא מוצלח של "Irreplaceable" ו-"So Sick" שהוא שיר של ני-יו עצמו. גם שרה מקינטייר מ- RTE.ie נתנה ביקורת שלילית לשיר ואמרה: "שהשיר מכיל לא יותר מגיטרה אקוסטית, מילים מביכות, מרתיעות ונדושות שיוצרות שלומות קודרת".
נורמן מאיירס ממגזין "פרפיקס" כתב "שהשיר לא בהכרח מתחבר לאופן המוזיקלי של האלבום". ניק לוין מ-Digital Spy's קרא לשיר: "דייסה של R&amp;B, פולק ומיד-טמפו". הוא המשיך וכינה את השיר "כשיר שמתאים לשמוע אותו בסופרמרקט" והוסיף כי: "זה כמעט פלילי שלריהאנה יש באלבום שירים כמו Brekin' Dishes ו-Don't Stop the Music אבל היא משחררת את זה כסינגל". השיר קיבל שתי מועמדויות לגראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&amp;B הטוב ביותר בצמד או הרכב" ו"שיר ה-R&amp;B הטוב ביותר".
מיקומים במצעדים והצלחה מסחרית.
השיר נכנס בשבוע הראשון שלו למוקם ה-98 בארצות הברית. לאחר 8 שבועות הוא הגיע למקום התשיעי ונשאר שם 5 שבועות ובכך הפך לשיר השישי של ריהאנה שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד. לאחר מכן הגיע למיקום השיא שלו, 7 ונשאר במצעד 26 שבועות ובכך הפך לשיר השני של ריהאנה ששהה הכי הרבה שבועות במצעד נכון לאותה תקופה. בנוסף השיר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הפופ במדינה ובכך הפך לשיר הרביעי של ריהאנה שמגיע לחמישייה הפותחת השם. בנוסף הוא גם הגיע למקום ה-20 במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ במדינה. מבחינת מכירות השיר הצליח להגיע למעמד פלטינה במדינה. בקנדה השיר גם זכה להצלחה כאשר הצליח להגיע למקום ה-17 במדינה ונשאר במצעד 23 שבועות.
באוסטרליה השיר הגיע לראשונה למקום ה-48 ולאחר 3 שבועות הגיע למקום ה-14 ואף הגיע למעמד זהב במדינה. בניו זילנד השיר הגיע למקום השישי וגם שם הוא הגיע למעמד זהב. באירופה השיר זכה להצלחה גם כן כשאר השיר הצליח להגיע למקום ה-14 במצעד האירופאי. בבריטניה השיר הגיע לראשונה למקום ה-57 ולאחר 6 שבועות הגיע למקום ה-15. סה"כ מכר 150,000 עותקים במדינה. באירלנד השיר הצליח להגיע למקום ה-13. בשוודיה השיר היה מוצלח במיוחד כאשר הגיע למקום ה-10 שם נשאר במשך שבועיים. בצרפת השיר הגיע למקום ה-16 שם נשאר במשך שבועיים רצופים ובסך הכל שהה 25 שבועות במצעד. בספרד הגרסה הספרדית של השיר הייתה מוצלחת במיוחד כאשר הגיע למעמד פלטינה משולשת במדינה. השיר מכר סך הכל 3 מיליון עותקים בעולם.
וידאו קליפ.
הקליפ בוים על ידי אנתוני מנדלר שביים בעבר קליפים עבור ריהאנה בין היתר של השירים "Unfaithful" ו-"Shut Up and Drive". הקליפ הופץ לראשונה ב-24 בספטמבר 2007 ושוחרר ל-iTunes 3 ימים לאחר מכן. לפני שהקליפ שוחרר הודלפה תמונה של ריהאנה מתוך סט הצילומים בה היא לבושה בחצאית אפורה וחזייה.
הקליפ נפתח כאשר נראית השמש זורחת וריהאנה מתעוררת ובמקביל נראה ני-יו שהוא הולך לאורך הרחוב. לאחר שריהאנה מתעוררת היא תוהה אילו בגדים ללבוש ומחליטה לענוד שרשת זהב בעוד ני-יו מתקרב בזהירות למלון בו נמצאת ריהאנה. בינתיים ריהאנה מתלבשת, עוזבת את החדר והולכת במסדרון של המלון. ני-יו נכנס למלון ועולה במעלית ושהוא יוצא ממנה הוא פוגש את ריהאנה והם מחייכים אחד לשני, ני יו עוזב את המעלית וריהאנה נכנסת אליה במקומו. לאחר מכן השניים נפגשים עם בני הזוג שלהם עליהם ומתגלה כי הם לא שרו אחד על השני את מילות השיר.
לקליפ יצאה גרסה נוספת בספרדית שבו הקטעים של ני-יו נחתכו מן הקליפ והוחלפו בקטעים של הזמר הספרדי שמשתתף בשיר דייוויד ביסבל. בגרסה זו של הקליפ נראה דייוויד שהוא צופה בקטעים של ריהאנה שמוקרנים על מסך בזמן שהוא שר את מילות השיר.
הופעות חיות.
על מנת לקדם את השיר ריהאנה ביצעה את השיר בטקסי פרסים ובנוסף גם בסיבובי הופעות. בטקס ה-AMA של 2007 ריהאנה ביצעה חלק מהשיר ביחד עם השיר "Umbrella". בנוסף ריהאנה ביצעה את השיר בחגיגות ה-75 לקבוצת הכדורגל האוקראינית שחטאר דונצק ב-2011. בנוסף ריהאנה הקפידה לבצע את השיר בכל ארבעת סיבובי ההופעות הבין לאומים הראשונים שלה.
משה סובל
משה סובל (נולד בשנת 1964) הוא סגן הנשיא ושופט בבית המשפט המחוזי בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בירושלים, נכדו של הרב שלמה סובל ונינו של הרב בן ציון ידלר. למד בישיבה התיכונית חורב ולאחר מכן למד במשך שנתיים בישיבת חברון. התגייס לצה"ל ושירת במקהלת הרבנות הצבאית.
בשנת 1991 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעבור שנתיים הוסמך כעורך דין.
בשנות ה-90 ניצח על מקהלת הילדים פרחי ישורון והפיק עמה אלבום של מוזיקה חסידית.
במשך תקופה עבד כעורך דין עצמאי, ולאחר מכן עבד במחלקה המשפטית של בנק טפחות. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט העליון בלשכת השופט יצחק זמיר. כמו כן שימש כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2001 התמנה לשופט בבית משפט השלום בירושלים. בשנת 2007 התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים.
מפסיקותיו.
בשנת 2008 פסק כי אריה דרעי לא יוכל להתמודד על ראשות עיריית ירושלים מפני שלא תמו שבע שנים מתום תקופת המאסר שנגזרה עליו, לפני קיצורה בידי ועדת השחרורים.
בשנת 2011 דחה את דרישתו של העיתון הגרמני דר שפיגל כי תביעת הדיבה שהגיש נגדו השחקן גיל קופטש תידון בגרמניה ולא בישראל.
בשנת 2013 דן בעניינו של ארגון נשות הכותל וקבע כי בג"ץ שדן בנושא בעבר לא התכוון לקבוע ש"מנהג המקום" הוא לפי הפרשנות האורתודוקסית, אלא לפי "פרשנות פלורליסטית-חילונית-לאומית".
סובל נמנה עם הרכב השופטים שדן את אהוד אולמרט. לפני כן היה בהרכב השופטים ששמע את עדותו המוקדמת של משה טלנסקי.
לילי פרומט
לילי לינדה פרומט (באסטונית: Lilli Linda Promet; 16 בפברואר 1922, פצרי (בימינו פצ'ורי), רוסיה – 16 בפברואר 2007, טאלין) הייתה סופרת ועיתונאית אסטונית. נודעה במיוחד כמחברת סיפורים קצרים ושל מספר רומנים.
חייה.
לילי פרומט נולדה בשנת 1922 בפצרי, במחוז הדרום-מזרחי פצרימה של אסטוניה העצמאית מלפני מלחמת העולם השנייה, בימינו חלק מרוסיה, כבת של הצייר האסטוני אלכסנדר פרומט (1879–1938) ושל אשתו הראשונה, אולגה.
אחרי שסיימה את בית הספר היסודי מס' 18 נרשמה בשנת 1935 לבית הספר לאמנות יישומית, מחלקת קרמיקה, אותו סיימה באביב 1940. בסתיו 1940 התקבלה לעבוד בעיתון Noorte Hääl (נורטה הל). ביוני 1940 מולדתה נכבשה על ידי ברית המועצות שהנהיגה בה משטר קומוניסטי. אחרי שגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות, לרבות לאסטוניה, לילי פרומט ומשפחתה פונו על ידי השלטונות הסובייטים מזרחה לטטרסטן. בקיץ 1943 היא התקבלה לעבוד בתחנת הרדיו בשפה האסטונית ששידרה מלנינגרד הנצורה על ידי הנאצים. בשובה למולדתה, בשנים 1944–1951 עבדה פרומט כעיתונאית.
בימי השלטון הסובייטי לילי פרומט הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית האסטונית.
לילי פרומט נפטרה בשנת 2007 בגיל 85 בטאלין. היא הובאה לקבורה בבית הקברות מצאקלמיסטו בטאלין.
היא הייתה נשואה לסופר ראלף פארווה (1919–2011). בנם, ראלף ר. פארווה (1946–1998) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר בפרלמנט של אסטוניה ("ריגיקוגו") בשנים 1992–1995.
קישורים חיצוניים.
מאמר מאת Margit Adorf "Lilli Promet on kogenud imesid"
קרב מפרץ קיברון (56 לפנה&quot;ס)
קרב מפרץ קִיבֶּרוֹן הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי המודרני לקרב ימי שניטש ב-56 לפנה"ס, במהלך מלחמת גאליה של יוליוס קיסר, בין הוונטים ושכניהם לרומאים. ההתנגשות ארעה במימי האוקיינוס האטלנטי, בחופו הדרומי של חצי האי ברטאן שבצרפת, במקום הקרוי כיום מפרץ קיברון. הוונטים, עם גאלי של יורדי ים, ששנה קודם לכן הוכנעו על ידי קיסר, התקוממו יחד עם שבטים גאלים שכנים להם נגד שלטונה של רומא. מאחר שעיקר כוחם היה בים, לא ניתן היה להכריעם אלא בקרב ימי. צי של אוניות משוט רומיות הצליח לגבור על ספינות המפרשים של הוונטים ולהכריען. רבים מן הוונטים נהרגו בקרב, עריהם נכבשו והנותרים נמכרו לעבדים. ייחודו של הקרב בהיותו ההתנגשות הימית היחידה הידועה לנו מן העת העתיקה בין ספינות משוט לספינות מפרש.
הרקע לקרב.
ב-57 לפנה"ס הכניע יוליוס קיסר את השבטים הגאלים שלחופי האוקיינוס האטלנטי וביניהם גם את הוונטים. עם השלמת המשימה יצא קיסר אל גאליה קיסאלפינה. אחדים מן השבטים הללו, ובראשם הוונטים, ניצלו את היעדרותו והתקוממו. פובליוס קראסוס, אחד מן הלגאטים של קיסר ומי שהכניע קודם את הוונטים ושכניהם, שלח כמה מקציניו ממחנה החורף ליד נהר הלואר אל האזורים השכנים כדי לאסוף תבואה. הוונטים, ובעקבותיהם גם הקוריוסוליטים והאסובים, תפסו בשבי את הקצינים הרומיים והחזיקו בהם כקלפי מיקוח להשבת בני הערובה שהוכרחו למסור בזמן כניעתם לידי קראסוס. כשנודע הדבר לקיסר הוא מיהר לשוב אל צבאו מיד כשאיפשר זאת שמזג האוויר, כשהוא נחוש לדכא את המרד עוד בראשיתו כדי למנוע את התפשטותו.
הכנות הצדדים.