ארצות הברית היא מדינה מפותחת השלישית בגודל אוכלוסייתה ובשטחה מכל העולם, המעצמה בעלת התוצר המקומי הגולמי השני הכי גבוהה בעולם (אחרי הרפובליקה העממית של סין) והמעצמה הצבאית הגדולה בעולם. כמו כן היא ממוקמת במקום ה-16 בין מדינות העולם בבחינת התמ"ג לנפש ומקום 17 בעולם במדד הפיתוח האנושי. הכלכלה האמריקאית אוחזת בנכסים רחבי היקף ברחבי העולם שקושרים את רוב מדינות העולם בה, וכמו כן עוצמתה הדיפלומטית והצבאית מאפשרים לה להתערב במאבקים, יריבויות ומחלוקות ברחבי העולם (ארגונים בינלאומיים הנתונים לאחריות אמריקאית או לכל הפחות שארצות הברית היא השותפה העיקרית בהם כוללים בין לבין את נאט"ו, האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין-בנקאית (SWIFT), G7 ועוד).
ארצות הברית היא גם אחת מחמש חברות הקבע של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות והיא בעלת השפעה רבה על ארגון הסחר העולמי ועל ארגונים הפועלים מטעם האומות המאוחדות. לארצות הברית יחסים מיוחדים עם אוסטרליה, האיחוד האירופי, הודו, הממלכה המאוחדת, הפיליפינים, טאיוואן, יוון, יפן, ישראל, מרוקו, ערב הסעודית, צרפת וקנדה.
היחסים עם המעצמות.
רוסיה.
היחסים בין רוסיה לארצות הברית ידעו עליות ומורדות רבות מאז כינונם. לראשונה כוננו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות ב-1807, אולם יש המייחסים את כינון היחסים בין שתי המדינות ל-1698, כאשר האימפריה הרוסית כוננה יחסים עם המושבה האמריקנית פנסילבניה, שהייתה למדינה בארצות הברית, כעבור פחות מעשור.
לאחר מהפכת פברואר ב-1917, ארצות הברית הכירה בברית המועצות רק ב-1933, כשבמהלך מלחמת העולם השנייה שתי המדינות היו לבעלות ברית במאבקן כנגד גרמניה הנאצית. עם סיום המלחמה, התגלע סכסוך בין המעצמות, סכסוך שמעולם לא גלש לעימות חזיתי ולכן כונה המלחמה הקרה, סכסוך שהשפיע על הפוליטיקה העולמית עד לקראת סוף המאה ה-20.
נכון ל-2011 היחסים בין ארצות הברית לפדרציה הרוסית מתפתחים בתחומים כמו מלחמה בטרור, מחקר בתחום החלל ומניעת הפצת נשק גרעיני. למרות זאת המתיחות בין המדינות לא הופרו עד ימינו, והמתיחות והחשדות ההדדיים בין המדינות נשארו. רוסיה רואה את ארצות הברית כאיום על ההגמוניה שלה באירופה המזרחית ואסיה התיכונה. נכון לשנת 2016 מוטלות על רוסיה סנקציות כלכליות בשל התנגדות המערב בראשות ארצות הברית לסיפוח הרוסי של קרים בשנת 2014. עקב כך נפגעה קשות הכלכלה הרוסית.
סין.
לאורך רוב ההיסטוריה, האמריקאים הגדירו את יחסיהם עם סין לא כיחסי איבה, אך גם לא כיחסי ברית. נכון ל-2011, ארצות הברית היא הכלכלה הגדולה בעולם, וסין היא השנייה. מומחים מעריכים שבעוד מספר עשורים, סין תיקח לארצות הברית את הבכורה בנושא זה. כמו כן, סין היא המדינה הגדולה בעולם מבחינת אוכלוסייה, וארצות הברית ממוקמת במקום השלישי בתחום זה (ביניהן ממוקמת הודו במקום השני). בנוסף לכך, ארצות הברית וסין הן המדינות שצורכות את כמות כלי הרכב הגדולה בעולם, ואת כמות הנפט הגדולה בעולם; לזה יש להוסיף את זה ששתי מדינות אלו הן המזהמות ביותר בעולם, מבחינת פליטת גזי חממה.
היחסים הדיפלומטיים בין סין לארצות הברית היו יציבים בדרך כלל לאורך ההיסטוריה, מלבד מספר תקופות של מתיחות, בעיקר לאחר התפרקותה של ברית המועצות, אשר במסגרת זאת ארצות הברית הפכה למעצמת העל היחידה בעולם. ישנם גם מחלוקות בין המדינות בנושא זכויות האדם בסין ובנושא מעמדה המדיני של טאיוואן. למרות כל זאת, סין וארצות הברית הן שותפות הסחר הגדולות בעולם.
הודו.
יחסי ארצות הברית–הודו נחשבים יחסי המסחר הגדולים ביותר של ארצות הברית (חוץ מסין העממית). ב-2009 נפגש ברק אובמה עם נשיא הודו מאנמוהאן סינג ואמר:" כי יחסי ארצות הברית-הודו הם מהמשמעותיים במאה ה-21". אובמה טוען שארצות הברית לא יכולה להתערב ביחסי הודו–פקיסטן.
הממלכה המאוחדת.
בין ארצות הברית והממלכה המאוחדת הם מכונים היחסים המיוחדים והם היחסים הקרובים ביותר הקיימים בין שתי מדינות בכלל, ובין מעצמות בפרט. ארצות הברית ובריטניה פועלות בשיתוף פעולה צבאי ומודיעיני מלא (או כמעט מלא) ולמרות היחסים ביניהן ידעו ימי משבר הן עדיין המדינות הקרובות בעולם. היחסים האלו החלו לאחר מלחמת העולם השנייה בה נלחמו ארצות הברית ובריטניה לצד בעלות הברית והיו שתי המעצמות הדמוקרטיות היחידות. אף על פי שהמדינות נלחמו לא פעם וארצות הברית קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת היחסים הקרובים אינם מפתיעים בגלל הקרבה האתנית (האוכלוסייה אנגלו-סקסית) ובגלל הקרבה התרבותית.
היחסים עם ישראל.
כבר קודם להקמת מדינת ישראל נחשבה ארצות הברית למטרה אסטרטגית של הנהגת היישוב. למרות הסתייגויות של חוגים מסוימים בממשל האמריקאי, הכיר נשיא ארצות הברית הארי טרומן בישראל, כ-11 דקות לאחר קום המדינה. אחת הסיבות לכך הייתה פגישתו עם חיים ויצמן כמה חודשים קודם לכן. המדינה השנייה שהכירה בישראל הייתה ברית המועצות.
כיום ארצות הברית נחשבת ל"ידידה הגדולה" של ישראל. ארצות הברית מצהירה מפעם לפעם כי היא ערבה לקיומה ולביטחונה של המדינה ואף משתמשת פעמים רבות בזכות הווטו שלה כנציגה קבועה במועצת הביטחון כדי למנוע החלטות הפוגעות בישראל. בתחילת שנות ה-2000, עם התפרצות האינתיפאדה השנייה, כשהביקורת נגד ישראל על פעילותה בשטחים גברה בכל העולם ובייחוד באירופה, עלה בארצות הברית מעמדה של ישראל בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ומלחמת עיראק.
ממשלות ישראל נוהגות לתאם את עמדותיהם עם ארצות הברית, ולפחות לקבל הסכמה שבשתיקה למעשיהם. כאשר מתגלות מחלוקות, כמו בנושא ההתנחלויות, ממשלת ישראל שואפת שהמחלוקת לא תעיב על עתיד היחסים בין המדינות. הנשיאים, ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ נחשבו לנשיאים אוהבי-ישראל ביותר. ביל קלינטון התפרסם ביחסו החם ליצחק רבין, ולאחר רצח יצחק רבין נפרד ממנו בעברית במילים "שלום חבר". במקביל, ישראל היא תומכת מסורתית של ארצות הברית בכל החלטה שנוגעת לאינטרסים אמריקאים. כתוצאה מההתנהגות של ממשלות ישראל ביחס לארצות הברית, יש הקוראים לה באירוניה "המדינה ה-51 של ארצות הברית".
משנות השבעים, ארצות הברית מסייעת לישראל בסכומי כסף גדולים. חלק מהסיוע ביטחוני וחלקו אזרחי. מרבית הנשק המתוחכם שצה"ל משתמש בו הוא נשק אמריקני. בארצות הברית קיים לובי יהודי חזק שמסייע לקידום האינטרסים של מדינת ישראל אצל חברי הקונגרס של ארצות הברית, ומתבסס על הקהילה היהודית הגדולה והעשירה בארצות הברית.
היחסים עם העולם המוסלמי.
ירדן.
בין ארצות הברית והממלכה הירדנית ההאשמית קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2014, אשר באים לידי ביטוי במסגרת סיוע אמריקאי שוטף לירדן בתחומי הביטחון והכלכלה. במקביל, שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מסייע בשימור האינטרסים האמריקאיים במזרח התיכון.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות בעמאן, וירדן מחזיקה בשגרירות בוושינגטון די. סי.
טורקיה.
היחסים בין טורקיה לארצות הברית, מוסדו לראשונה במסגרת ועידת קהיר השנייה בדצמבר 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בשל כך, טורקיה הצטרפה לאו"ם בצורה מהירה, ונמנתה מבין מייסדיו. במסגרת דוקטרינת טרומן, הוחלט במרץ 1947, על הענקת סיוע כלכלי לטורקיה, בנימוק שגורמים קומוניסטיים מנסים להשתלט על המדינה. בעקבות זאת, טורקיה בשנת 1950 השתתפה במלחמת קוריאה לצד ארצות הברית במסגרת כוחות האו"ם, ובשנת 1952, הצטרפה לברית נאט"ו.
בחמש השנים האחרונות ישנה הרעה ניכרת ביחסים בין המדינות, בעיקר בשל מלחמת המפרץ השנייה שניהלה ארצות הברית בשטחה של עיראק. טורקיה רואה את מלחמה זו כאיום משמעותי על ביטחונה, משום שאזור צפון עיראק משמש כיום לאזור מקלט למחתרת הכורדית (PKK). מלחמה זו הגדילה את הסיכויים שהכורדים יכריזו על עצמאות בצפון עיראק, ויתסיסו את המיעוט הכורדי בטורקיה.
בנוסף לכך, מערכת היחסים הרעועה בין ישראל לטורקיה, עוררה שאלות גם בממשל האמריקני הדמוקרטי, וגם בין סנאטורים רפובליקנים. במהלך חודש אוגוסט 2010 הביעו סנאטורים רפובליקנים את התנגדותם למינויו של שגריר אמריקני חדש באנקרה, וזאת על רקע התייחסותה של טורקיה לתוכנית הגרעין האיראנית, ויחסי אנקרה-ירושלים. ב-13 באוגוסט 2010 כינסה מזכירת המדינה הילרי קלינטון ישיבה מיוחדת של בכירי מחלקת המדינה והמועצה לביטחון לאומי בבית הלבן, כדי לדון בעתיד יחסי ארצות הברית עם טורקיה. ב-15 באוגוסט דיווח ה-Financial Times כי הנשיא אובמה העביר מסר לטורקים בו נאמר, כי אם לא ישנו את יחסם לישראל, עלול הדבר לפגוע בביצוע עסקאות ביטחוניות, בינם לבין ארצות הברית. דובר הבית הלבן הבהיר כי אמנם התקיימה שיחה בנושא בין אובמה לארדואן, אך אין מדובר בהצבת אוליטימטום.
מצרים.
יחסי ארצות הברית–מצרים ידעו עליות ומורדות במהלך מאה השנים האחרונות, אך נכון להיום היחסים הם אסטרטגיים ואיתנים. למצרים שגרירות בוושינגטון ולארצות הברית שגרירות בקהיר.