עם הרחבת בניין הקפיטול בשנות ה-50 של המאה ה-19 עברה מליאת בית הנבחרים מאולמה המקורי לאולם מרווח יותר. אז הועלו הצעות שונות בנוגע לשימוש באולם שהתפנה, ובכלל זה כחלל לתצוגת אמנות. בשנת 1864 חוקק הקונגרס חוק שבו הוסמך נשיא ארצות הברית להזמין את מדינות הברית למסור לקונגרס לתצוגה בהיכל פסל אחד או שניים, משיש או מארד, של אישים מאזרחיהן שכבר אינם בין החיים, אשר מייצגים את ההיסטוריה שלהן או שהצטיינו בשירות צבאי או אזרחי.
ההליך בכל מדינה למסירת פסל החל בדרך כלל בהחלטה של בית המחוקקים שלה שקבעה את זהות האישיות שתונצח על ידי יצירת פסל, הקימה ועדה שבחרה את יוצר הפסל וכן קבעה את אופן מימון היצירה. בעבר נמסר כל פסל לקונגרס במסגרת טקס שהתקיים ברוטונדה של הקפיטול, שלאחריו הוא הוצג בה לתקופה של עד ששה חדשים בטרם הועבר למקומו הקבוע בבניין.
בתחילה הוצגו כל הפסלים שנמסרו על ידי המדינות בהיכל הפסלים הלאומי, אך ככל שגדל מספר הפסלים בו הוא החל לסבול מצפיפות יתר. ב-1933 הוצגו בו בצפיפות רבה 65 פסלים, אשר גם איימו על יכולת רצפת ההיכל לשאת את משקלם. על כן קיבל הקונגרס בשנה זו החלטה שהסמיכה את אדריכל הקפיטול, באישור וועדת הספרייה המשותפת של הקונגרס, להציב חלק מן הפסלים באזורים אחרים של בניין הקפיטול. אז הוחלט כי בהיכל יוצג פסל אחד בלבד של כל מדינה. ארגון מחדש נוסף של האוסף נעשה בשנת 1976, ובמסגרתו הוצבו בהיכל 38 פסלים שנבחרו על פי גובהם והחומר שממנו נוצרו. פסלים של עשר משלוש עשרה המדינות המקוריות של ארצות הברית הוצבו באולם הסמוך לכניסה המזרחית לבניין הקפיטול. יתר הפסלים הוצבו במיקומים שונים ברחבי הבניין. הפסל המאה של המדינות - פופאי הילידי - שהיה פסלה השני של ניו מקסיקו, צורף לאוסף בשנת 2005.
בשנת 2000 תיקן הקונגרס את החוק באופן שהותר למדינות להחליף את הפסלים שמסרו וליטול חזרה את הפסלים הקודמים. עד כה (2019) עשו שבע מדינות שימוש בזכות זו (ראו להלן).
בשנת 2002 החלו בקונגרס הליכי חקיקה במטרה לאפשר גם למחוז קולומביה לצרף שני פסלים לאוסף. בעקבות זאת יצרו שלטונות המחוז שני פסלים - של פרדריק דאגלס ושל פייר ל'אנפאן - בתקווה שיינתן להם לצרפם לאוסף. בשנת 2012 הושגה לבסוף פשרה שאפשרה לקבל תיקון לחוק בדבר הצבת פסל אחד מטעם מחוז קולומביה באוסף, ובשנת 2013 צירף המחוז לאוסף את פסלו של דאגלס.
בשנת 2005 הועלתה הצעה לתקן את החוק כך שיתאפשר לכל טריטוריה של ארצות הברית לצרף פסל לאוסף, אך ההצעה לא התקבלה. באותה שנה חוקק הקונגרס חוק שהורה לוועדת הספרייה המשותפת להשיג פסל של פעילת זכויות האדם האפריקאית-אמריקאית רוזה פארקס ולהציבו בהיכל הפסלים הלאומי, וכך נעשה. עם זאת פסל זה איננו נחשב חלק מן האוסף.
ייצוגים באוסף.
באוסף מוצגים פסליהן של תשע נשים, ובנוסף מוצג כאמור בהיכל הפסלים הלאומי פסלה של רוזה פארקס. פסל האישה הראשון באוסף היה של פרנסס וילארד מאילינוי.
מרבית הפסלים באוסף הם של גברים לבנים. עם זאת כלולים בו פסליהם של ששה אמריקאים ילידים, של יליד הוואי ושל היספני. אף מדינה טרם הציבה מטעמה באוסף פסל של אפריקאי-אמריקאי, אך באוסף כלול כאמור מטעם מחוז קולומביה פסלו של פרדריק דאגלס, שהיה אפריקאי אמריקאי.
האוסף כולל מספר פסלים של מדינאים ואנשי צבא ממדינות הקונפדרציה, וביניהם פסליהם של ג'פרסון דייוויס ורוברט אדוארד לי. מחלוקת שוררת בקונגרס בנוגע להצבתם באוסף של פסלי אישים מהקונפדרציה והועלתה הצעה להוציאם ממנו, אך היא לא נתקבלה.
האוסף כולל את פסליהם של שישה מנשיאי ארצות הברית - ג'ורג' וושינגטון (מטעם וירג'יניה), אנדרו ג'קסון (טנסי), ג'יימס גרפילד (אוהיו), דווייט אייזנהאואר (קנזס), ג'רלד פורד (מישיגן) ורונלד רייגן (קליפורניה). נמצאים בו גם פסליהם של שלושה סגני נשיא.
בקומפלקס הקפיטול מוצבים תשעה פסלים נוספים של אישים. מצויים בו גם עשרה פסלים נוספים, שרובם הוצבו בו במהלך המאה ה-19, וביניהם פסל החופש, הממוקם בראש כיפת הקפיטול.
הפסלים באוסף.
לאחר שם האישיות מובאת שנת צירוף פסלה לאוסף:
אייזול
אייזול (בהינדי: अइज़ोल) היא עיר הבירה של מדינת מיזוראם, שבמזרח הודו ומהווה אחת מ"שבע האחיות". העיר ממוקמת בקצה המזרחי של הודו בגובה ממוצע של 1,132 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
בשנים 72–1871 התנהגותו הבלתי מסודרת של חלקום, ראש מיזו, אילצה את הבריטים להקים מאחז צבאי שהפך לימים לכפר אייזול. המאחז הוקם על ידי סואקופילאלה, ראש רייק, והיא הייתה רק 14 ק"מ מסאיראנג, משם ניתן היה לנסוע בסירה שטוחה. בשנת 1890 הגיעו קצין דלי ממשטרת אסאם ו -400 אנשיו לעיזאוול כדי לתמוך בחייליו של קולונל סקינר במהלך פעולה צבאית בריטית נגד שבטי מיזו. על פי המלצתו של דלי, נבחרה איזוואל כאתר של מוצבה מבוצרת שהוטל על הקולונל סקינר להקים. הכוחות הקימו מחסנים ומבנים באתר. בשנים 95–1892 Aizawl הפכה נגישה מסילצ'ר בדרך מזג אוויר בהירה בפיקוחו של רב-סרן לוך.
חיל האוויר ההודי ביצע תקיפות אוויריות על העיר במהלך מרד החזית הלאומית של מיזו (MNF) במרץ 1966, ובעקבותיו נסוג ה-MNF ללונגלי. עד 1966, אייזוואל היה כפר גדול אך ההתארגנות מחדש של כפרי מיזו לאחר המרד גרמה לו להפוך לעיר גדולה יותר ואז לעיר. Aizawl הפכה לצומת תחבורה חשוב באזור. יותר מ 25% מאוכלוסיית מדינת מיזורם מתגוררים בעיר.
שילונג
שילונג (בהינדי: शिलांग) היא עיר הבירה של מדינת מגהלאיה שבמזרח הודו ומהווה אחת מ"שבע האחיות". העיר ממוקמת בקצה המזרחי של הודו בגובה ממוצע של 1,132 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
שילונג הייתה בירת אסאם בתקופת המשטר הבריטי ובהמשך עד שנוצרה מדינה מגהלאיה נפרדת. דייוויד סקוט, עובד המדינה הבריטי של חברת הודו המזרחית, היה סוכן המושל הכללי בגבול הצפון-מזרחי. במהלך מלחמת אנגליה-בורמה הראשונה חשו הרשויות הבריטיות צורך בדרך לחיבור בין סילת ואסאם. המסלול היה לחצות את גבעות חאשי וג'יינטיה. דייוויד סקוט התגבר על הקשיים שממשלו התמודד איתם מהתנגדותם של אנשי חאסי - ראשיהם ואנשיהם. התרשמו מהאקלים הקריר והחיובי של חאסי הילס, הם ניהלו משא ומתן עם סיים של סורה בשנת 1829 על בית הבראה לבריטים. כך החלה התבססות האינטרסים הבריטים בהרי חאסי-ג'יינטיה.
התקוממות קשה של ח'אסיס כנגד כיבוש זר באדמותיה התחילה בראשית שנת 1829 ונמשכה עד ינואר 1833. בסופו של דבר, ראשי הקונפדרציה של חאסי לא היוו איום אמיתי כנגד כוחם הצבאי של הבריטים. דייוויד סקוט ניהל משא ומתן על כניעתו של מנהיג ההתנגדות של חסי, תירוט סינג, שנלקח אז למעצר בדאקה (כיום בירת בנגלדש). לאחר מכן הם עברו לשילונג, שכונה אז "ידו" או "איוודה", כפי שמכנים זאת המקומיים. מאוחר יותר אומץ השם "שילונג", מכיוון שמיקומה של העיר החדשה היה מתחת לפסגת שילונג.
בשנת 1874 הוקמה נציבות ראשית נפרדת עם שילונג כמושב הממשל. הממשל החדש כלל את העיר סילט שכיום נמצאת בבנגלדש. כמו כן נכללו בנציבות הראשית הגבעות נגה (בנגלנד של ימינו), לושאי הילס (מיזורם של ימינו) וכן חאשי, ג'יינטיה וגארו הילס. שילונג הייתה בירת אסאם עד 1969 כאשר קמה המדינה האוטונומית מגהלאיה. בינואר 1972 הפכה מגהלאיה למדינה מן המניין.
המועצה העירונית שילונג בעלת היסטוריה ארוכה משנת 1878, אז הועלה הכרזה המייצבת את שילונג ואת פרבריה, כולל הכפרים Mawkhar ו-Laban, לתחנה תחת החוק העירוני בנגל משנת 1876. בהסכם שנחתם ב-15 בנובמבר 1878 נכללו מספר כפרים נוספים בתחום העיר. אף על פי כן, אין שום זכר לשילונג במפות התקופה הבריטית, משנת 1878 עד 1900.
ג'ון ארמסטרונג
ג'ון ארמסטרונג הבן (באנגלית: John Armstrong Jr; 25 בנובמבר 1758 – 1 באפריל 1843) היה איש צבא ומדינאי אמריקאי שהיה אחד מהנציגים בקונגרס הקונטיננטלי, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק ומזכיר המלחמה של ארצות הברית.
ראשית חייו.
ארמסטרונג נולד בקרלייל שבפנסילבניה כבנם הצעיר של הגנרל ג'ון ארמסטרונג האב ורבקה ארמסטרונג לבית ליון. ג'ון ארמסטרונג האב היה איש צבא בעל שם מפנסילבניה שנולד באירלנד למשפחה ממוצא סקוטי-אירי. אחיו הגדול של ג'ון ארמסטרונג הבן היה ג'יימס ארמסטרונג, שהיה רופא וחבר הקונגרס של ארצות הברית.
לאחר שהתחנך בקרלייל, למד ארמסטרונג הבן בקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ב-1775 הוא הפסיק את לימודיו כדי להצטרף ללחימה במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ארמסטרונג הצעיר הצטרף בתחילה לרגימנט המיליציה של פנסילבניה ובשנה שלאחר מכן הוא מונה לשלישו האישי של יו מרסר מהצבא הקונטיננטלי. בתפקידו זה הוא נשא את הגנרל מרסר הפצוע והגוסס משדה הקרב בקרב פרינסטון. לאחר מותו של מרסר ב-12 בינואר 1777, היה ארמסטרונג לשלישו של הגנרל הורשיו גייטס. הוא נשאר עם גייטס במהלך קרב סרטוגה ולאחר מכן התפטר מסיבות בריאותיות. ב-1782 ביקש ממנו גייסט לשוב. ארמסטרונג הצטרף למטה של גייסט כשליש בדרגת מייג'ור, תפקיד אותו הוא מילא עד תום המלחמה.
מכתבי ניובורג.
בהיותו במחנה עם גייסט בניובורג, ניו יורק, נעשה ארמסטרונג מעורב בקנוניית ניובורג . באופן כללי מיוחסת לו כתיבתם של שני מכתבים אנונימיים שהופנו לקציני המחנה. המכתב הראשון, מה-10 במרץ 1783, שהוכתר בכותרת "פנייה לקצינים", קרא לפגישה בה יתקיים דיון על תשלומי פיצויים ועל תלונות נוספות עם הקונגרס הקונטיננטלי. בעקבות הוראתו של ג'ורג' וושינגטון בוטלה הפגישה וזומנה פגישה עם דרישות מתונות יותר ב-15 במרץ. במכתב שני נטען שצעדו זה של וושינגטון הראה שהוא תמך בפעולתם.