השיר הוא שיתוף הפעולה השלישי בין השניים לאחר ששיתפו פעולה בפעם הראשונה בשירה Umbrella ב-2007 ובשיר שלו Run This Town משנת 2009 בו השתתף גם קניה ווסט. שני שיתופי הפעולה זכו להצלחה אדירה.
הפקה ושחרור.
השיר נכתב על ידי ג'יי זי עצמו, אסתר דין, כריסטופר וואלאס, אנתוני בסט, שון קומבס, צ'אקי תומפסון וסטארגייט אשר הפיקו גם את להיט הענק שלה מ-2010 "What's My Name?". סטארגייט ציינו כי זו הייתה הפעם הראשונה בה עבדו עם ג'יי והם היו מאוד מרוצים מהתוצאה הסופית. השיר קולט באולפני "Roc The Mic Studios" ו"ג'ונגל סיטי" בניו יורק וגם באולפני "Westlake Recording Studios" ובאולפני "The Hide Out Studios". סטארגייט גם שימשו כהמהנדסים של השיר ביחד עם מיילס וולקר ומייק אנדרסון וגם היו אחראים על המכשור שסופק ליצירת השיר. את השיר הקליטו מרוקס טובאר, קוק הארל ודי ג'יי סוויבל שהקליט את הקטעים של ג'יי זי. על הערבול של השיר היו אחראים פיל טאן ודניאלה ריברה.
בדצמבר 2011 ריהאנה ביקשה ממעריצים להמליץ לה על הסינגל השלישי מתוך האלבום וברוב קולות נבחר "Talk That Talk" ולאחר מכן נחשפה גם עטיפת הסינגל. ב-17 בינואר השיר פורסם כסינגל באופן רשמי. בנוסף הוא גם נשלח לרדיו העכשווי והקצבי ב-14 בפברואר וב-26 במרץ יצא כעותק פיזי בצרפת והכיל גם גרסת רמיקס ללהיטה We Found Love.
אינטרפרטציה לירית ומוזיקלית.
השיר הוא שיר היפ-הופ ובאורך 3:39 דקות אשר כולל השפעות R&amp;B בשילוב של תופים וסינתזים אשר מספמל את השיר "I Got a Story to Tell" של הראפר The Notorious B.I.G. השיר נפתח בקטע ראפ של ג'יי זי ולאחר מכן ריהאנה שרה את כל השיר בדומה לשיתוף הפעולה הקודם שלהם "Umbrella". מבחינה לירית השיר הוא שיר אשר מדבר על מין ובו ריהאנה קוראת למאהב שלה לקיים עימה יחסי מין כאשר היא משתמשת במילים "הדיבור הזה" כמטאפורה לקיום יחסי מין.
ביקורות.
גאווין מרטין מ-"Daily Mirror" כתב כי "השיר גונב לביונסה את הכתר ה-"Bootylicious" ובנוסף גם השווה את שיתופי הפעולה של ביונסה וג'יי זי לשיתוף פעולה שלו עם ריהאנה בשיר (לאור העובדה שגם הם היו בשירים שעסקו ברומנטיקה ומין). סטיב מ. מ-"Sputnikmusic" הרגיש "שזה יכול להיות להיט רדיו גדול בזכות ג'יי זי". רים בוחזה מ-"The National" הרגיש שהשיר ביחד עם "You da One" ו-"Roc Me Out" מהאלבום "הם חלק משילוב מנצח של להיטי פופ לרדיו". דייוויד גריפית' מ-"4Music" החמיא לשיתוף הפעולה בין ריהאנה לג'יי זי וכינה אותו כ"עוד שיתוף פעולה מצליח ביניהם". לאנסקי מ-"MTV Buzzworthy" לא הופתע ששיתוף הפעולה בין השניים היה להצלחה. ג'וסילין ונה מ-"MTV News" כינתה אותו "כגדול וחזק עם בהירות מספקת בלבד" וכי "השיר דן בסקרנות מינית בצורה יותר מאופקת מאשר "Cockiness (Love It)" בו היא אומרת את המשפט "Suck my cockiness, lick my persuasion".
לואיס קורנר מ-"Digital Spy" נתן לשיר ציון של 4 כוכבים מתוך 5 וכינה אותו "כשיר מועדונים מפתה ואינטימי". לינדזי זולדז מ-"Pitchfork" כינתה אותו כאחד מהשירים העליזים באלבום אך ציינה שהוא לא טוב כמו "Umbrella". ג'וליאן אסקובדו שפרד מ-"Spin" סברה כי זהו שיתוף פעולה ש"אינו נעלם מהתודעה". צ'אק ארנולד מ-"People Magazine" כינה את שיר כ"עוד רגע בשמש". בביקורות הפחות טובות כריס קופלן מ-"Consequence of Sound" מצא את הראפ של ג'יי זי "לא נלהב" אך ציין כי ריהאנה נשמעה "נלהבת" ואף החמיא לביצוע שלה ב-SNL. פרייה אלן מ-"NME" כתב שהשיר "הימור לא משתלם".
הצלחה מסחרית.
עם פרסום השיר נכנס למצעדים של מדינות רבות בשל מכירות דיגיטליות חזקות והגיע בבכורה למקום ה-31 בארצות הברית עם מכירות של 73 אלף עותקים. ב-4 בפברואר 2012 השיר נכנס מחדש למצעד למקום ה-100 וב-24 במרץ הגיע למקום ה-36. השיר גם נכנס למקום ה-63 במצעד שירי ה-R&amp;B וההיפ-הופ בשבוע הראשון שלו במצעד ובשיאו הגיע למקום ה-12 במצעד ושהה בסך הכל 21 שבועות במצעד. במצעד שירי סוף השנה של שירי ה-R&amp;B וההיפ-הופ השיר הגיע למקום ה-73. במצעד שירי הפופ הצליח להגיע למקום ה-26. בסופו של דבר השיר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית אף על פי ההצלחה פושרת שלו במדינה. בקנדה השיר הצליח להגיע בשיאו למקום ה-30, שם גם הופיע לראשונה.
באירופה לאחר יציאת האלבום השיר נכנס לעשרה מצעדים בין היתר בבריטניה שם דורג בתחילה במקום ה-25 והגיע למקום השביעי במצעד שירי ה-R&amp;B. בנורווגיה הגיע השיר לראשונה לעשירייה הפותחת ובשווייץ הגיע למקום ה-11. באירלנד וספרד השיר הגיע ל-40 העליונים, בסקוטלנד, צרפת ודנמרק ל-30 העליונים. בניו זילנד גם נכנס ל-40 העליונים. באוסטרליה השיר נכנס למקום ה-42 והגיע בשיאו למקום 28. גם באוסטרליה השיר הגיע למעמד פלטינה. בדרום קוריאה השיר הגיע לראשונה למקום ה-22 עם מכירות של 14,207 עותקים ושבוע לאחר מכן הגיע למיקום השיא שלו, המקום התשיעי, עם מכירות של 27,169 עותקים.
בסך הכל מכירות השיר עומדות על 2.25 מיליון עותקים בעולם.
הופעות חיות.
ריהאנה ביצעה לראשונה את השיר בתוכנית הבריטית "The Jonathan Ross Show" ב-3 במרץ 2012, שם ביצעה את השיר בלי ג'יי זי והתראיינה. ב-5 במאי אותה שנה ביצעה שוב את השיר ביחד עם השיר Birthday Cake בתוכנית SNL. השניים ביצעו את השיר ביחד לראשונה בפסטיבל Radio 1's Hackney Weekend בלונדון באותה שנה. בנובמבר אותה שנה היא גם ביצע את השיר במיני סיבוב ההופעות שלה 777 Tour ואף גם בסיבוב ההופעות Diamonds World Tour ובסיבוב ההופעות המשותף שלה עם אמינם The Monster Tour.
שרת התרבות והספורט
השר לאזרחים ותיקים
גלוריה סוונסון
גלוריה מיי ג'וזפין סְוָונְסוֹן (באנגלית: Gloria May Josephine Swanson; 27 במרץ 1899 - 4 באפריל 1983) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מהבולטות ביותר בתקופת הקולנוע האילם. היא זכתה בגלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1951 על הופעתה בסרט "שדרות סאנסט" והייתה מועמדת ל-3 פרסי אוסקר.
ביוגרפיה.
סוונסון נולדה בשיקגו לאלדליין, אם ממוצא גרמני, צרפתי ופולני ולג'וזף תיאודור סוונסון, אב ממוצא שוודי אמריקאי. למדה ב"אקדמיית האוות'ראון שולסטיק" המקומית. בשל עבודתו הצבאית של אביה נאלצה משפחתה לנוע ממקום למקום בתדירות, היא בילתה זמן ממושך בפוארטו ריקו שם למדה ספרדית.
קריירת משחק.
סוונסון החלה את דרכה בתעשיית סרטי הראינוע כניצבת בחברת " Essanay studios " במספר סרטים, מהם: "הג'וב החדש שלו" של צ'ארלי צ'אפלין.
סוונסון הצליחה לשדרג את מעמדה לכוכבת קולנוע בזכות שיתוף פעולה פורה עם הבמאי ססיל ב. דה-מיל איתו עבדה בסרטים "זכר ונקבה", "אל תשני את בעלך", "למה לשנות את אשתך?", "הרומנים של אנטול". כמו כן עבדה סוונסון עם הבמאי המצליח סם ווד שהחל את דרכו באותה התקופה, איתו צילמה סרטים כמו "מעבר לסלעים" לצידו של רודולף ולנטינו עבור חברת ההפקה הוותיקה "סרטי פרמאונט". סוונסון הייתה המותג מס 1 של חברת "פרמאונט" ובשיא הצלחתה בשנות ה-20 הייתה סוונסון לכוכבת הקולנוע המבוקשת ביותר ולאייקון אופנה תקופתי כלל עולמי.
סוונסון החלה לעבוד בסוף שנות ה-20 גם מאחורי הקלעים והייתה אחראית ל"סיידי תומפסון", דרמה אותה הפיקה וכתבה ביחד עם ראול וולש ועלייה הייתה מועמדת בשנת 1928 על תפקיד הפרוצה הצעירה סיידי תומפסון לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנה שלאחר מכן הועמדה בשנית לפרס האוסקר על תפקידה בתור מריון דונל בדרמה "מסיגת הגבול". בנוסף ביימה והפיקה לצידו של אריך פון שטרוהיים את הדרמה "המלכה קלי" בה גם שיחקה בתפקיד הראשי.
בשנות ה-30 הצלחתה המקצועית של סוונסון החלה לדעוך והיא התבלטה רק בסרטים "הלילה או לעולם לא" של מרווין לרוי ו"הבנה מושלמת" לצידו של לורנס אוליבייה. בסיכומו של דבר סוונסון לא צלחה את המעבר מהקולנוע האילם לקולנוע המדובר, היא עברה להתגורר בניו יורק והתמקדה בעבודות בתיאטרון, ברדיו ובטלוויזיה.
לאחר שנים של היעלמות יחסית מאור הזרקורים ערכה בשנת 1950 את הופעתה המוערכת והמזוהה ביותר עימה בקריירה בסרט האפל ומעורר המחלוקת של בילי ויילדר "שדרות סאנסט" בתפקיד כוכבת הקולנוע הדועכת נורמה דזמונד. היא זכתה בתפקיד בעצתו של הבמאי ג'ורג' קיוקור ולאחר שהוא הוצע לכוכבות קולנוע אחרות כמו מרי פיקפורד, גרטה גרבו ומיי וסט. סוונסון זכתה על הופעתה בגלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והועמדה בפעם השלישית לפרס אוסקר בתפקיד ראשי.
הסרט היווה למעשה את סוף הקריירה שלה בהוליווד, היא הופיעה בפעם האחרונה בשנת 1974 בסרט האסונות "נמל תעופה 1975".
חיים אישיים.
סוונסון ניהלה במהלך חייה מספר רב של מערכות נישואים.
בעלה הראשון היה כוכב הקולנוע וואלאס בירי איתו היא התחתנה כאשר הייתה בת 17, ע"פ הביוגרפיה שכתבה " Swanson on Swanson" בירי אנס אותה בליל הכלולות שלהם והכניס אותה להריון שנגמר בהפלה, לאחר שבירי הצליח להערים על סוונסון ולתת לה לשתות משקה רעיל שפגע בהריון. הם התגרשו לאחר שנתיים.
בשנת 1919 נישאה בשנית להרברט סומברון, נשיא חברת ההפקה " Equity Pictures Corporation", בתם גלוריה נולדה בשנה שלאחר מכן. הם חוו בעיות רבות בחיי הנישואים שלהם והתגרשו בשנת 1925 לאחר שסומברון האשים את סוונסון בניאוף. סוונסון שרצתה במהלך נישואיה השניים ילד נוסף אימצה בן בשם סוני סמית ולו קראה בשם ג'וזף פטריק סוונסון.