יעקב בן-טולילה (נולד ב-30 ביוני 1935 בתטואן שבמרוקו) הוא פרופסור אמריטוס ללשון עברית באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע וחבר באקדמיה ללשון העברית.
קורות חיים.
בן-טולילה נולד בתטואן שבמרוקו לוידל ומרסדס, כבן בכור למשפחה בת 3 ילדים. אביו שימש כמזכיר קהילת תטואן, בעוד שסבו יעקב היה שו"ב, דיין וראש ישיבת "יגדיל תורה" בעיר. את לימודיו היסודיים למד בבית הספר כי"ח, ואף הספיק ללמוד במשך שנת לימודים אחת במכון ללימודים תיכוניים הספרדי-מרוקני בתטואן. בשנת 1950, במסגרת עליית הנוער, עזב הנער בן-טולילה את עירו תטואן, בדרכו לעלות לארץ ישראל. במסגרת זו שהה, עם עוד 3 בני דודים, בבתי ילדים בצרפת, עד ליוני 1951, אז הפליגו לישראל, באונייה נגבה.
בישראל נקלטו ארבעת הילדים בחברת הנוער בקבוצת יבנה, שם שהה בן-טולילה עד לגיוסו לצה"ל כחייל במסגרת גרעין נח"ל שהצטרף לקיבוץ לביא.
בשנת 1956 הגיעו הוריו של בן-טולילה לארץ ישראל ביחד עם שני אחיו הקטנים, וכיוון שקליטתם בקיבוץ לא צלחה, עזב יעקב בשנת 1957 את הקיבוץ ועבר לגור עם הוריו במעברת קריית גת. בקריית גת עבד כחשמלאי, אך בראשית שנת 1958 עזב את המקום לאחר שקיבל הצעה מבני עקיבא לשמש כשליח התנועה בצפון אפריקה. עבודת השליחות במרוקו הייתה כרוכה בביקורים בצרפת, במחנות קיץ ובסמינרים של התנועה. בביקורים אלו הכיר את אשתו תמר, יהודייה-צרפתייה ממוצא הונגרי-פולני, שהייתה חברה בבני עקיבא בצרפת, ובינואר 1961 הם נישאו בעיר שטרסבורג. באותה שנה החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון עברית ותרבות צרפת. את לימודיו בירושלים המשיך כתלמיד, עוזר מחקר וכמרצה עד לשנת 1983, אז קיבל תואר דוקטור בלשון עברית (התזה נכתבה בהדרכת הפרופסורים דוד טנא וחיים בלנק, בנושא "מבטאי העברית המשמשת במושב של יוצאי מרוקו בנגב - פרק בפונולוגיה חברתית").
בשנת 1966, כשסיים את התואר הראשון, נודע לו שמחפשים מורה ללשון ולספרות בישיבת בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון. הוא קיבל את המשרה ועבר עם משפחתו להתגורר בכפר מימון.
כעוזר הוראה ומחקר השתתף במפעל משותף לאוניברסיטת הנגב ולאקדמיה ללשון עברית בנושא "אוצר מלים וצורותיהן לפי תעודות שבכתב". לימד ארמית, ותחביר לשון המקרא, כן השתתף במחקר במעבדה לחקר הדיבור באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך השנים שימש בן-טולילה כמרצה אורח במרכזים אוניברסיטאיים בחו"ל, כגון: המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מונטריאול והמרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת הרווארד, במרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, המועצה הלאומית הספרדית למחקר בספרד ועוד.
משנת 1996 כיהן בן-טולילה כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2005 פרש לגמלאות.
תפקידים שונים.
במהלך הקריירה האקדמית של בן טולילה הוא כיהן כיועץ לגופים שונים. היה חבר בוועדה משותפת למשרד החינוך ולאוניברסיטת בן-גוריון, להכנת השתלמויות למורים לעברית בבתי הספר במחוז הדרום. חבר המועצה הארצית של איל"ש, חבר הוועדה האקדמית של "המרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם" של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ולאחר מכן נבחר כחבר מלא בה, כן השתתף מטעמה כחבר בוועדה לקביעת מונחי תחבורה ובוועדה למונחי גאוגרפיה. היה חבר מועצת המערכת של כתב העת חלקת לשון, ויעץ בפרויקט כינונו של מאגר העברית המדוברת בישראל. היה חבר הדירקטוריון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו וחבר ועדת ההיגוי והוועדה האקדמית של מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו. ב-2015 נבחר לשמש חבר מתכתב באקדמיה המלכותית של ספרד.
גישתו באשר ללימוד הלשון העברית.
בן טולילה הוא פטריוט של הלשון העברית, לדבריו הלשון היא מרכיב חשוב בתרבותו ובזהותו הלאומית של כל עם, ועל אחת כמה וכמה אצל העם היהודי שהביא לעולם את התנ"ך הכתוב עברית. הוא מציג את טעותו של הרצל כאשר כתב בספרו "מדינת היהודים" כי לכשתקום המדינה, היא לא תוכל להשתמש בשפה העברית, "לשון עתיקת יומין שאינה בשימוש" - והכול ישוחחו בשפות שונות כמו בקנטונים בשווייץ, בעוד שבפועל השפה העברית במדינת ישראל, פורחת.
בן טולילה סבור שעל המורים ללשון ללמד באופן כזה, שהתלמיד יהיה מסוגל לפרש טקסט כתוב באמצעות הידע והכלים שרכש, זאת לעומת המצב הקיים בו המורים מתווכים בין הטקסט לבין התלמיד. במקום להדריך אותו להבין את הטקסט בעצמו. הוא גם מעביר ביקורת על תרגום טקסטים על ידי המורים לשפה דלה.
פרס
זכה בפרס רנה ונסים גאון על תרומה ייחודית ליצירה בתחום מורשת יהודי צפון-אפריקה לשנת תשע"ו.
פרסומים.
יעקב בן טולילה חיבר ספרים ומאמרים רבים, להלן רשימה נבחרת.
Festival
Festival (פסטיבל) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת סנטנה. האלבום הוקלט בשנת 1976, ויצא לשווקים בינואר 1977.
באלבום זה בלטו הלהיטים "Give Me Love" ו-"Reach Up". בהמשך הגיע האלבום למעמד פלטינה.
מגדל השעון (חיפה)
בית הממשלה (פיג'י)
בית הממשלה (באנגלית: Government House) הממוקם בעיר סובה שבפיג'י הוא משכנו הרשמי של נשיא פיג'י.
המבנה הנוכחי נבנה בשנת 1928 כבית המגורים הרשמי של מושל פיג'י הקולוניאלי. המבנה נבנה על מנת להחליף את בית המושל הקודם שנשרף בשל מכת ברק בשנת 1921. המבנה בנוי בסגנון קולוניאלי טיפוסי.
לאחר שפיג'י קיבלה עצמאות בשנת 1970 והפכה לדמוקרטיה, בין השנים 1970 - 1987 שימש המבנה כמגורי המושל הכללי של פיג'י. בעקבות המהפכה הצבאית בשנת 1987, ביטול מוסד המלוכה במדינה, והפיכת המדינה לרפובליקה, הפך המבנה לבית הנשיא.
חשל
אטה ג'יימס
אטה ג'יימס (באנגלית: Etta James; 25 בינואר 1938 – 20 בינואר 2012) הייתה זמרת ומחברת שירים אמריקנית. ג'יימס שרה בסגנונות הבלוז, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה גוספל, ג'אז, רוקנרול ופאנק (Funk). זוכת ארבעה פרסי גראמי. עיקר הצלחתה הייתה בשנות ה-50, ה-60 וה-70, ברוב שנים אלה הייתה חתומה בחברת התקליטים "צ'ס רקורדס", אולם היא המשיכה להופיע ולהקליט לאורך שנות ה-90 והעשור הראשון של שנות ה-2000, בעיקר בתחום הג'אז. בשנים אלה זכתה להוקרה ולפרסים. להיטה הידוע והמוכר ביותר הוא השיר "At Last".
שנים ראשונות.
ג'יימסטה הוקינס (Jamesetta Hawkins) נולדה בלוס אנג'לס לנערה לא-נשואה בת 14 בשם דורותי הוקינס. בגיל חמש נכללה במקהלת הכנסייה הבפטיסטית במקום מגוריה, בהדרכתו של ארל היינס. ב-1950 עברה לסן פרנסיסקו. בהיותה בת 14, הקימה יחד עם שתי חברות להקת דו-וופ (לה קראה "The Peaches", האפרסקים) שהרשימה את מוביל התזמורת ג'וני אוטיס, שהקליט אותן בלוס אנג'לס.
בשנת 1955 הגיע שירן של "האפרסקים" "The Wallflower" למקום הראשון במצעד ה-R&amp;B (רית'ם אנד בלוז). זמן קצר לאחר מכן עזבה ג'יימס את "האפרסקים". במהלך שנות ה-50 הקליטה והופיעה בין היתר עם אוטיס רדינג והקליטה מספר משירי רוקנרול הראשונים.
1960 - 1978: שנות צ'ס.
בשנת 1960 חתמה ג'יימס על חוזה הקלטות בחברת צ'ס. לנרד צ'ס, המפיק הראשי של החברה, ראה בה זמרת שתוכל לבצע מעבר סגנוני (cross over) ולככב לא רק במצעדי ה-R&amp;B אלא גם במצעדי הפופ. לפיכך דאג לה לפיתוח קול וכיוון אותה לשירת בלדות, בעיבוד ותזמור עשיר.
בשנת 1961 יצא !At Last, תקליט הבכורה של ג'יימס בחברת הבת של צ'ס, "ארגו". התקליט ניצב במקום ה-116 ברשימת 500 התקליטים הטובים ביותר בעולם של מגזין המוזיקה רולינג סטון. התקליט כלל את הלהיטים "All I Could Do Was Cry" ,"Trust in Me" ,"At Last" ו-"My Dearest Darling", וביצועים לסטנדרטים "Stormy Weather" ,"I Just Want to Make Love to You" ו-"A Sunday Kind of Love". השיר At Last, שהגיע למקום השני במצעד ה-R&amp;B ב-1961, הגיע למקום ה-47 במצעד הפופ של בילבורד באותה השנה, סימן את הצלחת המעבר הסגנוני של ג'יימס והיה מאז לשיר ההיכר שלה.
בסוף 1961 יצא תקליטה The Second Time Around, שהושפע ממוזיקת נשמה ובו גרסאות כיסוי בליווי תזמורת כלי קשת. ב-1962 ו-1963 הוציאה מספר להיטים נוספים שהגיעו ל-40 הגדולים במצעדי ה-R&amp;B והפופ כאחד.
ב-1963 יצא תקליטה הראשון בהופעה חיה Etta James Rocks the House, שהוקלט ונערך בנשוויל, טנסי.
יחד עם ההצלחה, החלה ג'יימס להתמכר להרואין. בין 1963 ל-1967 ניסתה מספר פעמים להגמל, אך ללא הצלחה. ב-1967 הקליטה באולפני FAME באלבמה את להיטה הראשון מזה שנים, "Tell Mama", באלבום בשם זה להיט נוסף שלה מאותו אלבום היה גרסת כיסוי לבלוז "I'd Rather Go Blind". במשך עשר השנים הבאות היא המשיכה להופיע ולהקליט בסגנונות מוזיקת נשמה, גוספל, בלוז ורוקנרול.
תקליטה Only a Fool מ-1973 הציג שוב מעבר סגנוני לכיוון רוקנרול, הכותב העיקרי לתקליטה היה רנדי ניומן. התקליט היה מועמד לגראמי.
בשנת 1978 הקליטה ג'יימס את שני תקליטיה האחרונים ב"צ'ס": Etta Is Betta Than Evah ו-Deep in the Night. היא פתחה את סיבוב ההופעות של האבנים המתגלגלות בארצות הברית באותה שנה והופיעה בפסטיבל הג'אז במונטרה.
המשך הקריירה.
עד 1988 לא הופיעה ג'יימס כמעט בכלל. בשנות ה-90 הקליטה מספר תקליטים עם מפיק מוזיקת הנשמה ג'רי וקסלר. ב-1994 הוציאה את התקליט Mystery Lady: Songs of Billie Holiday, מחווה לאחת המשפיעות המרכזיות עליה, זמרת הג'אז והבלוז בילי הולידיי, אלבום זה זיכה אותה בפרס גראמי הראשון שלה.
בהמשך שנות ה-90 וה-2000 הקליטה ג'יימס והופיעה במסגרות רבות והפכה למוכרת לדור צעיר כ"מלכה האם" של הבלוז והנשמה. כן זכתה להוקרה ולביצוע שיריה על ידי כוכבות התקופה כביונסה וכריסטינה אגילרה. ביונסה, שאמרה שג'יימס היא אחת ממקורות ההשפעה עליה, גם גילמה את דמותה של ג'יימס בסרט "קאדילק רקורדס" (2008).