ב-30 באוגוסט החל הקרב העיקרי: מנסון פרס שלושה רגימנטים מזרחית לדרך העולה צפונה ללקסינגטון ורגימנט אחד מערבית לדרך כלפי דרום, סביב כנסיית "הר ציון" בקינגסטון.
הדיוויזיה של קלבורן החלה לנוע צפונה לכיוון קינגסטון וכוחות האיחוד לפני עלות השחר. באותו הזמן החלה דיוויזיה דרומית נוספת בפיקודו של צ'רצ'יל לנוע מביג היל לאזור קינגסטון. מנסון קידם את פני הדיוויזיה של קלבורן בהרעשה ארטילרית בסביבות השעה 7:00, וכוחות הקונפדרציה קירבו את תותחיהם והשיבו אש. לאחר כשעתיים של חילופי אש החלה הדיוויזיה של קלבורן להסתער על האגף השמאלי של כוחות האיחוד. ובתגובה החל מנסון, שכוחותיו באגף השמאלי היו תחת לחץ כבד, להעביר תגבורת מהאגף הימני.
הדיוויזיה של צ'רצ'יל נעה, בהוראתו של קירבי סמית', דרך ערוץ נסתר מעיני כוחות האיחוד, ודרכו תקפו את אגפו הימני המוחלש של מנסון. החטיבה השנייה של כוחות האיחוד, בפיקודו של קרופט, שהגיעה באותו הזמן לאגף הימני נכנסה לקרב בצורה לא מאורגנת ולא הצליחה לסייע בבלימת ההסתערות. תחת הלחץ של צ'רצ'יל התמוטט האגף הימני של כוחות האיחוד וביחד עם הלחץ של קלבורן על האגף השמאלי נסוגו בצורה לא מאורגנת עד לרוג'רסוויל, מעט לאחר השעה 11:00. קלבורן עצמו נפצע מכדור בלסתו בשלב ההסתערות ובפיקוד על הדיוויזיה החליפו קולונל פרסטון סמית'.
לאחר שהבין שעמדתו ברוג'רסוויל חשופה מידי, הסיג מנסון את כוחותיו, כ-2.5 ק"מ צפונית לאזור בו התקיים הקרב בבוקר, לצומת דרכים של הדרך הראשית ודרך דונקאנון (Duncannon Road). מנסון מיקם את חטיבתו המוכה בצידה המזרחי של צומת הדרכים והחטיבה של קרופט נפרסה בצד המערבי עם שני רגימנטים שלא השתתפו בקרב בבוקר.
לאחר התארגנות קצרה מחדש, הניע קירבי סמית' את כוחותיו במעלה הדרך הראשית והורה לדיוויזיה של צ'רצ'יל לתקוף את האגף הימני של כוחות האיחוד. לאחר כ-30 דקות של קרב התמוטט קו ההגנה וכוחות האיחוד נסוגו לעבר ריצ'מונד, בסביבות השעה 13:30.
נלסון, מפקד ארמיית קנטקי, שמע על הקרב והגיע באותו הזמן לריצ'מונד. הוא הורה לכוח המוכה ליצור קו הגנה על חומת בית הקברות, דרומית לעיירה. מעט לפני רדת החשיכה תקף קירבי סמית' פעם נוספת את קו ההגנה של כוחות האיחוד שהתמוטט במהירות. כוחות צבא האיחוד נסוגו בבהלה וחוסר סדר דרך העיירה צפונה. קירבי סמית' פקד על חטיבת הפרשים של סקוט לנוע באיגוף ממערב ומצפון לריצ'מונד ולנתק את נתיב הנסיגה. לאחר רדת החשיכה, נתקלו הפרשים בכוחות האיחוד הנסוגים כחמישה ק"מ מצפון לריצ'מונד, ולקחו בשבי כמעט את כל שדרת הפיקוד של הארמייה, כולל גנרל מנסון, ואלפי חיילים נוספים. גנרל נלסון נשבה אף הוא כשהוא פצוע, אך הצליח להימלט במהלך הלילה.
תוצאות הקרב.
רק כ-1,000 איש מכוחות האיחוד נמלטו. הייתה זו הפעם היחידה בתולדות מלחמת האזרחים שיחידה צבאית הושמדה כמעט לחלוטין. ארמיית קנטקי של האיחוד חדלה מלהתקיים ככוח לוחם לאחר קרב ריצ'מונד.
כוחות הקונפדרציה המנצחים כבשו את לקסינגטון ב-1 בספטמבר, ואת פרנקפורט בירת קנטקי ב-2 בספטמבר; עיר הבירה היחידה שנכבשה על ידי הקונפדרציה במלחמה. כוחותיו של קירבי סמית' פשטו על הבלוגראס, והגיעו עד שלביוויל (Shelbyville) במערב ופלורנס (Florence) בצפון; כ-50 ק"מ בלבד מדרום לסינסינטי.
לאחר שהארמייה של ברגסטון בראג נכנסה למערב קנטקי במהלך ספטמבר, נראה היה שקנטקי נכבשה על ידי הקונפדרציה, אך כל ארמייה פעלה במרחק רב אחת מהשנייה ובחוסר תיאום; בראג ויתר על כיבוש לואיוויל לאחר שארמיית אוהיו בפיקודו של דון קרלוס ביואל הגיעה אליה לפניו. מול 60,000 אנשיו של ביואל עמדו 22,500 אנשיו של בראג, בעוד 10,000 אנשיו של קירבי סמית', חנו הרחק ממנו, בלקסינגטון. לאחר שלא השכילו לרכז את כוחם לקרב מכריע, ולמרות הניצחון הטקטי שהושג מול צבא האיחוד בקרב פריוויל נאלצו קירבי סמית' ובראג לפנות את קנטקי ולסגת בחזרה לטנסי בסוף אוקטובר 1862.
גשר האמנויות
הנתיב המהיר
רשמת לב חשמלית
Ding Dong
Ding Dong (בעברית: דינג דונג) הוא השיר עמו ייצגה הזמרת דנה אינטרנשיונל את ישראל בתחרות אירוויזיון 2011 שנערכה בדיסלדורף שבגרמניה במהלך חודש מאי 2011. השיר נכתב והולחן בידי אינטרנשיונל. הייתה זו הופעתה השנייה של דנה אינטרנשיונל בתחרות האירוויזיון, לאחר שבאירוויזיון 1998 ייצגה את ישראל עם השיר "דיווה", עמו זכתה במקום הראשון.
השיר זכה במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון שנערכה ב-8 במרץ 2011, לאחר שקיבל 270 נקודות. הוא הוגרל להיות השיר ה-12 בסדר ההופעות בחצי הגמר השני של תחרות האירוויזיון.
גרסתו הסופית של השיר, כפי שבוצעה בתחרות, נחשפה ב-30 במרץ. את גרסת השיר לאירוויזיון עיבדו והפיקו מוזיקלית דורון פלסקוב, עמרי אנג'ל ואסא רביב. הקליפ הרשמי של השיר פורסם ב-1 במאי לקראת חצי הגמר השני של התחרות, בו התמודדה ישראל.
השיר הגיע למקום ה-15 בחצי הגמר בו השתתף, ולפיכך לא העפיל לשלב הגמר של התחרות.
מכון חליבה
בן ציון יאדלר
פיטר מולאן
פיטר מולאן (באנגלית: Peter Mullan; נולד ב-2 בנובמבר 1959) הוא שחקן ובמאי קולנוע סקוטי.
התפרסם בתור שחקן בסרטים "טריינספוטינג", "בוי A" ו"קוראים לי ג'ו". קיבל הערכה רבה על סרטו השני כבמאי "האחיות מגדלנה".
ביוגרפיה.
מולאן נולד בעיירה פיטרהאד שבצפון סקוטלנד.
בנם של פטרישיה וצ'ארלס מולאן.
אביו של מולאן נפטר ממחלת סרטן הריאה ביום הראשון בו החל ללמוד ב"אוניברסיטת גלאזגו".
למולאן שלושה ילדים מאשתו אן סוון.
מולאן הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הסקוטית סלטיק.
קריירה קולנועית.
מולאן החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסרטים "לב אמיץ" ובשני סרטיו של דני בויל "חברים לרצח" בתור הגנגסטר הרצחני ו "טריינספוטינג" בתור סוחר הסמים סוונסי שמספק הרואין ל"רנט בוי" (יואן מקגרגור) "ספאד" (יואן ברמנר) ו"סיק בוי" (ג'וני לי מילר).
ב-1998 זכה מולאן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על תפקידו בדרמת הספורט של קן לואץ' "קוראים לי ג'ו" בה גילם את ג'ו הקשיש והבודד שמאמן קבוצת כדורגל כושלת בגלאזגו.
בשנת 2000 שיחק את המהגר האירי דניאל דילון בסרט "התמורה", שהוא עיבוד חופשי לרומן "ראש העיר קסטרברידג'", והופיע בקומדיית הפשע האירית "פושע הגון".
ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האימה "אזור 9".
ב-2002 קיבל מולאן ביקורות מצוינות על סרט השני שלו בתור במאי "האחיות מגדלנה" אודות בתי המחסה מגדלנה שבאירלנד בתקופה השמרנית.
לתפקידים הראשיים ליהק מולאן את השחקניות אן-מארי דף ונורה ג'יין-נון.
מולאן שגם שיחק בתפקיד קטן היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט שכתב לסרט.
הסרט עצמו קטף את פרס אריה הזהב היוקרתי של פסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2003 הופיע מולאן בדרמה הסקוטית "הזר" ו-2004 בעיבוד האמריקאי בהפקתם של ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג לסרט הפשע הארגנטינאי המצליח "תשע מלכות".
ב-2006 התפרסם במותחן הפוסט אפוקליפטי של אלפונסו קוארון "הילדים של מחר" בתור סיד שומר מחנה הפליטים המודרני שעוזר לדמות הראשית ת'יו (קלייב אוון) להבריח את התינוק היחיד בעולם.
ב-2007 הופיע בדרמות "בוי A" בתור טרי קצין המבחן של ג'ק ברידג' (אנדרו גארפילד) ו"הלגיון האחרון" בתפקיד אודואקר מנהיג השבט הגרמאני.
ב-2010 שיחק מולאן את אוכל המוות יאקסלי בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
משנת 2017 משחק באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
אלכסנדר קוז'ב
אלכסנדר קוז'ב (Alexandre Kojève; 28 באפריל 1902 - 4 ביוני 1968) היה פילוסוף ומדינאי צרפתי ממוצא רוסי. בין השנים 1933 ל-1939 נשא סדרת הרצאות באקול פראטיק דה אוטז אטיד, ובהרצאותיו ניסה לתת פרשנות ל"פנומנולוגיה של הרוח" של הגל.
להרצאותיו וכתביו הפילוסופיים של קוז'ב הייתה השפעה רבה על הפילוסופיה הצרפתית של המאה ה-20, בעיקר מאחר שהציג מחדש רעיונות הגליאניים לפילוסופיה הצרפתית. השתתפו בהן בין היתר ז'אן-פול סארטר, מוריס מרלו-פונטי, ז'אן היפוליט, גסטון בשלאר, רמון ארון, רמון קנו וז'אק לאקאן. שמונה שנים אחר כך, ב-1947, קנו הוציא לאור את ההרצאות.
בעבודתו במשרד הצרפתי לענייני כלכלה לאחר מלחמת העולם השנייה, היה קוז'ב אחד המתכננים הראשיים של השוק האירופי המשותף.
קוז'ב היה אדם בעל השכלה רחבה ושלט בשפות רבות, ובהן סנסקריט, סינית, דיאלקטים טיבטיים, צרפתית, גרמנית, רוסית, אנגלית, עברית, לטינית ויוונית קלאסית.
בשנות ה-90 עלתה השערה שקוז'ב היה מרגל סובייטי במשך יותר מ-30 שנה, אך היא לא הוכחה.
דודו, היה הצייר והתאורטיקן הנודע וסילי קנדינסקי. קוז'ב חיבר פרשנות ליצירותיו של דודו הקושרת בינו לבין הגותו של הגל.
יוסף אוגרנובסקי
עבודת כוכבים
רבי ירמיה (השני)
רבי ירמיה (השני) היה אמורא בדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל ובבל.
הוא היה תלמידו של רבי יוחנן בצעירותו.
בהמשך דרכו, עבר לגור בבבל שהייתה אז מרכז הישיבות, ושם היו תלמידיו רב הונא ורב נחמן, רבין, רבי אבין ורב יצחק ברבי.
רבי ירמיה זה היה מזקני תלמידיו של רבי יוחנן, ולכן אמר לרבי אבהו שיש להעדיף את שיקול דעתו ושל חבריו רבי אבין ורבי מיישא על פני דעתם של רבי אבהו ושאר צעירי התלמידים.
יהודה ליב הכהן מימון
דינג דונג
מסיבת התה
תוכנית האלף
GCI – המרכז הגמולוגי הבינלאומי
GCI – המרכז הגמולוגי הבינלאומי היא רשת מעבדות גמולוגיות בינלאומית ומוסד לימודי - מחקרי העוסק בתחום הגמולוגיה ומנפיק תעודות גמולוגיות וחוות דעת לעוסקים בענף היהלומים והתכשיטים ולציבור הרחב.
במכללה מתקיימים לימודים לתיעוד, מיון, סיווג, תמחור, הערכה וזיהוי של יהלומים מלוטשים, יהלומי גלם, תכשיטים ואבני חן.