את חיבור שני חלקי הקובייה ניתן לעשות בדרכים שונות, אשר משפיעות על הפרמטרים של הפיצול.
ילפרגדה סובארו
ד"ר ילפרגדה סובארו (Yellapragada Subbarao, בטלוגו: యెల్లాప్రగడ సుబ్బారావు; 12 בינואר 1895 - 8 באוגוסט 1948) היה מתמטיקאי וביוכימאי אמריקני ממוצא הודי, מגלה מולקולת אדנוזין 3-פוספט (ATP), מבודד הוויטמין B12 והחומצה הפולית. שתיים מהמצאותיו החשובות הן ה-Aureomycin המהווה דור ראשון לאנטיביוטיקות מסוג טטראציקלין (Tetracycline) והחומר Methotrexate המשמש כחומר כמותרפי בטיפולים בסרטן. מחקריו הצילו עשרות מיליוני אנשים ברחבי העולם ומטבען משמשות כאבן בסיס למחקר המודרני בביולוגיה, כימיה ורפואה, אולם מעולם לא זכו להוקרה בחייו.
מפעל חייו.
ילפרגדה סובארו נולד בהודו ב-1895. הוא היגר לארצות הברית ב-1923 לאחר שסיים לימודי רפואה בMadras Medical College. ילפרגדה עבד באוניברסיטת הרווארד עד 1940 כשהתחיל להנחות מחקר במעבדות לדרלה (Lederle Laboratories). המחקר שהנחה התעתד למצוא אנטיביוטיקות בעלות טווח השפעה רחב יותר משל פניצלין וסטרפטומיצין. מחקר זה הוביל למציאת האנטיביוטיקה polymyxin. האנטיביוטיקה פוגעת בפוספוליפידים של החיידק ובכך משמידה אותו. האנטיביוטיקה משמשת עד היום בAureomycin ולמעשה מהווה את אבן הבסיס לאנטיביוטיקות מסוג tetracycline. זוהי האנטיביוטיקה הראשונה מסוגה שהשמידה גרם חיובי ו-גרם שלילי. משום טבעה של האנטיביוטיקה, היא משמעותית יותר מתגלית הפניצילין של פלמינג.
B12 וחומצה פולית.
ב-1945, קבוצת המחקר של ילפרגדה בודדה את החומצה הפולית מכבד וממקור מיקרובי. המחקר הציג סינתזה של חומצה פולית וכמו כן בידוד הוויטמין B12. מחקרים אלו מהווים כיום בסיס לריפוי ומניעה של אנמיות מסוגים שונים. מחקר אשר התפרסם במגזין רפואה, ניו-אינגלנד ב-1999, מציין כי העשרת המזון בחומצה פולית מועילה להפחתת homocysteine (גורם סיכון למחלות לב קורונרים).
Methotrexate.
גישת המחקר התבססה על התגלית של Aminopterin אשר מבטל את פעולתה של החומצה הפולית (אותה בודד במחקר אחר). ביטול פעולת החומצה הפולית הסתבר כמעכב תאים סרטנים. ילפרגדה גזר את החומר Methotrexate מתוך Aminopterin וייעד אותו ללוחמה בסרטן. מטוטרקסט הוא מעכב בלתי הפיך של האנזים dihydrofolate reductase. (האנזים הופך חומצה פולית לצורתה הפעילה). פעולה זו גורמת לדיכוי ייצור ה-DNA, ה-RNA וייצור החלבונים (מוות של התא). החומר משמש כיום בטיפולים כימותרפיים בלוקמיה ילדים ובסוגי סרטן שונים. החומר משמש במחלות שונות וכמו כן גם כתרופה למחלת הפילריאזיס.
אדנוזין טרי פוספט.
אחד מתגליותיו החשובות של ילפרגדה היא המולקולה אדנוזין טרי פוספט. המולקולה מהווה מקור לאנרגיית התא. את המחקר ערך עם סירוס פיסק (Cyrus Fiske) וביחד גילו את ה Phosphocreatine ואת ATP. המולקולה מורכבת משלוש קבוצות פוספט המחוברות לאדנוזין. כשהגוף זקוק לאנרגיה, משתחררת קבוצת פוספט. המולקולה החדשה נקראת adenosine diphosphate) ADP). ילפרגדה הראה את חשיבות הזַרְחָן בתא. משמעות מחקר זה מהווה בסיס להבנת תפקוד התאים האֵיקריוטים וכמו כן למחקרים בביולוגיה, כימיה ורפואה.
הכרה בעבודתו.
ילפרגדה סובארו היגר אל ארצות הברית אודות להיותו רופא. בשנת 1917 נאסר על הודים להגר אל גבולות ארצות הברית, פרט לרופאים. ילפרגדה נאלץ ללכת עם תעודה המציגה טביעת אצבע בכרטיס שמספרו 3420564 (תעודת 'זר') וכמו כן לדווח על מקום מגוריו אחת לשלושה חודשים. בשנת 1942 קיבל אישור מיוחד בזכות מחקריו על דם אלבומין ואספקת דם לחיל הים האמריקאי; מחקר על טטנוס ורעילות גז גנגרן (gangrene toxoid). ד"ר ילפרגדה סובארו מעולם לא קיבל הערכה מעמיתיו או מאוניברסיטת הרווארד על עבודתו.
גיאורג קווינקה
עין בוקק
עֵין בּוֹקֵק הוא מתחם התיירות והבילוי העיקרי בצידו הישראלי של ים המלח. המתחם נמצא בתחומי המועצה האזורית תמר, ושוכן לחופי בריכה 5 באגן הדרומי של האגם, בגובה של 392 מטרים מתחת לפני הים. מלונות עין בוקק הוקמו על מניפת הסחף של נחל זוהר, בין חוף האגם ממזרח וכביש 90 ממערב, ואורכו של האתר הוא כקילומטר וחצי מצפון לדרום. המקום קרוי על שם מעיינות עין בוקק שבנחל בוקק.
האתר.
החפירות של מרדכי גיחון לא מצאו עדות ליישוב במקום בתקופת בית ראשון. בתקופת בית שני היה במקום אזור מעובד באורך של כ-3 קילומטר ורוחב של 400 מטר, בנוי טרסות. שמריהו גוטמן תיאר את האזור ככולל חצרות־שדה מוקפות קירות אבנים, שבתוכם חלוקת משנה שנועדה לסייע בהשקיית השדות. בחפירות נמצאו בריכות אגירה, שני אמות מים ועדות לניצול מי שיטפונות.
גוטמן זיהה בגדה הדרומית של נחל בוקק שרידי בקתות כפריות, ששימשו כנראה למגורים ומבצר שאבני הפינה והפתח שלו הם בסגנון "הורדוסי" טיפוסי. מעל למבצר נמצא מעיין של מים מינרליים חמים, ששימש כנראה כמקום מרפא ומבנה גדול שיכל לשמש כאכסניה או למגורים משותפים. מרדכי גיחון כתב שהמקום היה חווה חקלאית מלכותית שיושבה ככל הנראה באריסים יהודיים. הוא מצא במקום מטבעות מתקופת אלכסנדר ינאי ועד לימי אגריפס הראשון. כן נמצאו במקום מבנים ומתקנים לעיבוד צמחי מרפא וככל הנראה גידלו במקום צמחי מרפא כמו נרדימון, צרי ואפרסמון. החווה נחרבה בימי המרד הגדול.
במעלה ההר חקר גיחון מצודה שנבנתה במאה הרביעית ושימשה עד סוף התקופה הביזנטית. במצודה נמצאו פפירוסים שאחד מהם כלל ביוונית מידע על הלוואה לאחד האיכרים.
בסוף 1951 תיאר אפרים תלמי את עין בוקק:
במרץ 1953 הוא תואר בעל המשמר:
ביולי 1952 פורסם בעיתונות הרעיון להקים במקום חוות גדנ"ע. בינואר 1954 פורסם בעיתונות על המצאות כמות גדולה של ביטומן באזור. לקראת סוף 1954 הוקם במקום מחנה מחקר של מחצבי ישראל לבירור הכדאיות לחציבת ביטומן באזור. אנשי המקום ביצעו קידוחים להערכת כמות הביטומין. בקידוחי חיפושי הנפט בהר מצדה שנעשו באותה תקופה השתמשו במים מעין בוקק.
בנובמבר-דצמבר 1955 קיים שמריהו גוטמן יחד עם כ-60 נערי גדנ"ע מקיבוץ נען סקר ארכאולוגי באזור. במרץ 1956 תיאר אפרים תלמי את המקום:
בשנת 1957 הוחל בניסיון לגדל ירקות על עשרה דונם בעין בוקק, על ידי איתן ישראלי. גידול הירקות הראה הצלחה חלקית, אך בהיעדר מימון להכשרת הקרקע על ידי שטיפתו ממלח וסיקולו, ותחרות בשאבים עם בית המרפא היוזמה גוועה.
בשנת 1960 עזב דוד זוהר מקיבוץ עין גדי את הקיבוץ ועבר לגור לבדו בעין בוקק. הוא עבד כשומר בית המרפא ובמקביל סיקל את האדמה ונטע מטע תמרים וירקות. הוא התגורר בתוך אוטובוס ישן. צבועים רעבים במקום השומם טרפו את כלבו. בסוף 1961 סורבה בקשתו לפתוח במקום בית קפה בגלל העדר שירותים סניטריים מתאימים. באוגוסט 1962 הוא התחתן ואשתו הצטרפה אליו במגורים במקום. זוהר פתח במקום קיוסק שמכר שתייה קרה, לה קרא "מינוס 401". לקראת סוף 1963 קיבל הוראת פינוי מהחברה לפיתוח ים המלח ולאחר מאבק משפטי הוא התפנה מהמקום.
בשנים 1968-1971 חפר במקום מרדכי גיחון מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בית מרפא.
בני נוער ומטיילים אחרים בדרך למצדה נהגו לטבול במי המעין בחמי זוהר. גם נשיא המדינה, יצחק בן-צבי נהג לטבול במעיין ולצורכו הונח במקום צריף מעץ.
במאי 1956, לאחר שבדיקות של מי המעיין בחמי זוהר הראו שיש להם תכונות מרפא, הוחלט על הקמת בית מרפא בקרבת מקום. בהיעדר מים מתוקים בחמי זוהר, הוחלט שבית המרפא יום בעין בוקק והסעות יובילו את המתרחצים מבית המרפא אל חמי זוהר.
ב-21 במרץ 1957 נחנכה בעין בוקק בריכה, והונח אבן פינה לבית ההארחה של מרכז המרפא. בחמי זוהר הוקם מבנה בית מרחץ עם חמישה חדרים ובעין בוקק נבנו ארבעה צריפים לצורך בית המרפא. למרות הבטחות חוזרות ונשנות שהבנייה תושלם בעתיד הקרוב, בית המרפא נחנך רק ב-24 בדצמבר 1958. בינואר 1959 הוחל בהנחת צינור מים מהמעיין לבית המרפא. בית המרפא פעל בהפסד ועלויות הקמתו היו גבוהות בהרבה מששיערו בתחילה. בין השאר הרכבים ששימשו להסעת המתרחצים הרבו להתקלקל.
באוגוסט 1960 קבעה ועדת רופאים מומחים שיש למעיינות סגולות מרפא, במיוחד למחלות עור, לחץ דם, שיגרון וקצרת.
קופת חולים הכללית ויתרה על ניהול המקום ובשנת 1963 זכה בנץ פרידן במכרז לניהול בית ההארחה.
מלונות מודרניים.
כבר בשנת 1955 ביקשה קבוצת משקעים אמריקניים להקים מלון בעין בוקק על פי תוכנית של הארי לוי, שהפעיל את מלון קליה עד 1948.
בשנת 1961 נטען שהארי לוי, אז הבעלים של מלון השרון, מתכוון להקים בעין בוקק מלון מודרני. ביוני 1964 פורסם שבכוונת חברת "עיינות" שניהלה את מלון מלכת שבא באילת להקים בעין בוקק מלון מודרני. מתוכניות אלו לא יצא דבר.
בשנת 1967 קיבל יוסי אדלר, צעיר בן 24 ממשפחת מלונאים בצפת זיכיון להקמת מלון גלי זוהר בעין בוקק. הוא חבר לקבלן גדעון בן צבי וביחד הם החלו בבניית המלון בשנת 1968. ב-23 ביולי 1969, לאחר תקופת הרצה, נחנך המלון שנוכחות שר התיירות משה קול. מלון שני, מלון "עין בוקק", נבנה בשנת 1970 ונפתח בראשית 1971. שני המלונות זכו להצלחה רבה ובעקבות זאת הוגשו בקשות רבות להקמת מלונות נוספים. אחד הזרזים לפיתוח המקום היה פתיחת מקטע הכביש בין עין פשח'ה לעין גדי, אשר איפשר הגעת נוסעים מירושלים למקום ללא עיקוף. כך פורסם המקום כ"חוף הים של ירושלים".