סבטלנה אינה מקבלת את הרשימה מאחר שזה דורש בקשה רשמית. היא מציעה להתקשר לסובולב, חבר ותיק וחניכו של וטרוב, שיעזור לה לארגן את הבקשה, אבל יבגני אוסר עליה להתקשר. יחד עם פחומוב ושקיל הם מגיעים למרפאה, פחומוב מציג את תעודת השירות שלו והם נותנים את הרשימה. לאימתם, הם מגלים בין הלקוחות את עמיתו של וטרוב, רופא בשם טופילין, שחטף את ורטובה והרג אותה. פחומוב יוצא לפגוש את טופילין והלה מסביר הכל: התברר כי לפני אירועי הסרט סובולב, ניתח ללא הצלחה את אשתו של טופילין שמתה. וטרוב ידע שלא יסלחו לסובולב ולוקח עליו את האשמה. עמיתיו במרכז הרפואי, לבקשתו של יבגני מאשימים אותו מסיבות של אתיקה ארגונית. סובולב, שקינא בכישרונו של וטרוב משכנע את טופילין להרוג את אשתו של יבגני, אירינה. כשהוא מבין מה הטעות הנוראית שעשה סובולב, טופילין הולך אליו כדי לתקן זאת. במהלך השיחה וטרוב בורח מהחדר שבו הוא היה נעול ומתחמש בצינור ברזל וגז והולך לנקום בסובולב. סובולב מאשים את טופילין בהרג אירינה וכי הוא עשה זאת ביוזמתו. וטרוב לא מעז להרוג אותו. עם זאת, סובולב תוקף אותו בהצהרות שנאה ונסה לחנוק אותו בצינור הברזל שווטרוב מחזיק בידו, טופילין מתערב והורג את סובולב. מיד לאחר המעשה הוא מתאבד. פחומוב מדווח לממונים עליו ודואג להשיב את המוניטין של וטרוב על כנו.
וטרוב מנתח את בתו של פחומוב ומצליח להציל את הילדה. בהכרת תודה, טטיאנה, אשתו של פחומוב, מעניקה ליבגני ציור של "אדם בודד בסירה", אשר וטרוב מזהה בה את עצמו. הוא שוב מגיע לבית היתומים ומחליט לאמץ את הילד שבעבר רצה לאמץ עם אשתו. הרוח של אשתו צופה בו מהחלון בעודו מדבר עם הילד.
אנט קואמבה מטונדו
אנט קואמבה מטונדו (בצרפתית: Annette Kouamba Matondo) היא עיתונאית ובמאית קולנוע מהרפובליקה של קונגו. היא יצרה שני סרטים תיעודיים, "De quoi avons-nous peur?" (ממה יש לנו לפחד?) ו-"On n'oublie pas, on pardonne" (לא נשכח, נסלח).
רקע.
מטונדו התחילה את דרכה בקולנוע בעת שעבדה כעיתונאית, וקיבלה הזמנה להגיש פרויקט במסגרת "Talents of Congo" בניהולו של רופין מבו.
סרטה הראשון, "On n'oublie pas, on pardonne" משנת 2010, עוסק ב"מקרה ההיעלמויות מהחוף", דרך עדשה של עבודתה של היוצרת, אמנית ושחקנית הקונגולזית, סילבי דיקלוס פומו. המקרה אירע בשנת 1999, כשבמסגרת מאמצים לכונן את השלום שלאחר מלחמת האזרחים, הנשיא דני סאסו נגווסו הכריז על פיוס לאומי, חתם על הסכם עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ועם הנציב העליון של האו"ם למען פליטים, על פיהם יחזרו לביתם פליטים (UNHR) אשר נמלטו לקינשאסה במהלך המלחמה. תחת פיקוח UNHR, שבו הפליטים הראשונים, כ-1500 גברים נשים וילדים, דרך "מעבר החוף", מעבורת נהר בין ברזוויל וקינשאסה. ברגע שהגיעו לברזוויל, כל הפליטים נעצרו, ושוגרו למחנות או למגורי הנשיא. מאז, כל זכר למעל ל-300 מהפליטים נמחק. הדיווחים של עדים מספרים סיפורים שונים - לפי דיווח אחד, הם הוכנסו למכולות בעודם חיים ונזרקו לנהר. מאוחר יותר, נערך משפט בעניין ההיעלמות, אך לא עלה ממנו כל מידע חדש, ואיש לא נשא באחריות. לאכזבת המשפחות, כל הנאשמים במקרה זוכו.
המקרה הטרגי נבחן לצד תיאור דיוקן של פומו, ובעיקר דרך כתיבתה. היוצרת בודקת מה התפקיד של כתיבה - כדי לזכור, כי יש לאנשים נטייה לשכוח? כדי למצוא מפלט מן המציאות לעולם טוב יותר?
הסרט הוקרן בבכורתו בפסטיבל FESPACO בבורקינה פאסו, זכה בפרס הקהל בפסטיבל סינה סוד דה קוז ב-2011, והוקרן גם בפסטיבל הסרטים האפריאים לוקסור (LAFF) בצרפת, במצרים, בקונגו, ועוד.
סרטה השני, "De quoi avons-nous peur?", עוסק בצנזורה, ובמיוחד צנזורה עצמית של עיתונאים.
היא עובדת על סרטה השלישי, "Au-delà de la souffrance" (מעבר לסבל).
קואמבה היא העורכת הראשית של כתב העת "La Nouvelle République". יש לה בת אחת, אותה היא אמצה.
רות קופינגר
רות קופינג'ר
רות' קופינגר
רות' קופינג'ר
פסטיבל המוזיקה של ספולטו
סוכנות הטלגרף הרוסית
מולאדה
מולאדה (בבמברית: Moolaadé באנגלית: Magical protection) הוא סרט דרמה משנת 2004, שנכתב ובוים על ידי הבמאי הסנגלי עוסמן סמבן. הסרט עוסק בביקורת נגד מילת נשים באפריקה כמנהג שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי אשר נפוץ במדינות אפריקאיות ומוסלמיות.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת בכפר מקומי בבורקינה פאסו אשר מסמל את כפריה המסורתיים של אפריקה ונופיה הבתוליים והירוקים אשר נותרו חסינים מהשפעות חיצוניות של העולם המודרני.
קולה, הדמות הראשית בסרט, היא אשתו השנייה של סירה באליטי אשר נשוי לשלוש נשים. מבין שלוש הנשים קולה בולטת כאישה חכמה, מצחיקה והאהובה ביותר על בעלה. בתה, אמסאטו, מתארסת למרות שלא עברה מילת נשים, מנהג מסורתי אשר נחשב כתנאי הכרחי לנישואין במסורת המקומית של אנשי הכפר זאת מאחר שקולה, אמה, מתנגדת למנהג זה. התנגדותה של קולה למול את בתה הקטנה מובילים את זקני הכפר, כמו גם הגברים והנשים, לשנוא את בתה. כתוצאה מכך, הלחץ החברתי על בתה אמסאטו הולך ומתגבר במהלך העלילה, ואילו היא עצמה מבקשת שימולו אותה על מנת להרגיע את הרוחות. עם זאת, קולה מסרבת לעשות זאת בתוקף והיא אף מוכנה להקריב את חייה כדי להגן לא רק על בתה אלא על שאר הילדות והנערות בכפר. קולה מסמנת לאורך שער הכניסה לבית משפחתה את הסמל הצבעוני אשר נקרא "Moolaadé", ופירושו "הגנה קסומה". הסמל "Moolaadé" מונע ממוהלות הכפר המבוגרות מלהיכנס אל תחום בית המשפחה.
בתחילת הסרט, אשתו הראשונה של בעלה של קולה, יוצאת לכאורה נגד האקט המחאתי שלה. עם זאת, לאורך העלילה שאר הנשים משתכנעות בהדרגה מטיעונה של קולה ואף מתחילות לתמוך במאבקה בהדרגה עד שלבסוף הן עצמן הופכות להיות מתנגדות למילת נשים.
בשעה שקולה מתמודדת עם בתה שמפצירה בה שתתיר לה לעבור מילת נשים, קולה מסבירה לה כי היא מסרבת לתת לבתה ולשאר בנות הכפר הצעירות לעבור את אותו מסלול שהיא עברה בחייה. לדבריה, הסיבה ראשונה והעיקרית לכך היא שמילת נשים עלולה להוביל לתוצאה קשה ואף קטלנית מבחינה בריאותית. שכן לקולה עצמה היו שתי הריונות לא מוצלחים אשר הסתבכו בעבר וגרמו לה סבל פיזי ונפשי לאורך שנים. אחד מהזכרונות אשר מציפים את קולה במשך שנים הוא הרגע שבו היא קיימה לראשונה יחסי מין עם בעלה והרגישה כאבים כה עזים בזמנו. גם לאחר מכן, בעלה נרדם והיא נותרה עם הכאבים כל הלילה והגיעה למסקנה כי במקרה שלה יחסי המין מביאים כאב בלתי נסבל על פני הנאה.
בסרט קולה מייצגת את התעוררותן של נשות אפריקה אשר יוצאות למאבק בפטריארכליות. ארוסה של בתה איברהימה, הוא צעיר משכיל ואמיד אשר שב מצרפת בה התגורר במשך שנים אל כפר הולדתו. איברהימה מייצג למעשה את הדור הצעיר והמשכיל באפריקה אשר רואה את המנהג של מילת נשים מזווית אחרת בניגוד לאנשי הכפר ומבקר אותו כמנהג ברברי. תפיסה זו הולכת ומתחזקת אצל איברהימה כאשר הוא עד להלוויה של שתי ילדות קטנות אשר מתות כתוצאה ממילת הנשים אשר עברו בעל כורחן. על אף האירוע הקשה והסבל שנגרם למשפחת הבנות איש מאנשי הכפר, האירוע אינו מוביל איש מאנשי הכפר להטיל ספק במנהג המסורתי של מילת נשים או להתנגד לו. איברהימה הופך המום ומודאג במהלך הסרט מהצב העגום בכפר הולדתו. בינתיים, אביו של איברהימה מורה לו לבטל את האירוסין עם בתה של קולה, אמסאטו, ובמקום זאת להינשא לבת דודו בת ה-11 אשר כבר עברה מילת נשים על פי המסורת ועל כן מורשית להינשא. אולם איברהימה מסרב לעשות זאת, בטענה שמילת נשים היא התעללות בילדים. בנוסף לכך, הוא מכיר באמאסאטו כארוסתו אף על פי שהיא נחשבת ל"טמאה" לפי המסורת המקומית מאחר שכאמור לא עברה את טקס מילת הנשים.
הסרט מראה כיצד התחביב העיקרי של נשות הכפר, מעבר לישיבה תחת העץ, הוא להאזין לרדיו ולהתעדכן בהתרחשויות מסביב לעולם. כך שלמעשה, זקני הכפר מייחסים למצב זה את תרומתו לאירועים האחרונים אשר התרחשו בכפר ובפרט למקרה של איברהימה אשר מסרב להינשא לבת דודו וחלופין מגן על בתה של קולה, אמבסאדו. כמו כן, זקני הכפר טוענים כי סירה באטילי איבד את השליטה על אשתו, קולה, והם פוקדים עליו לנהוג זה ביד קשה על מנת להשיב את כבודו בעיני אנשי הכפר ולהראות לכולם כי הוא עדיין בשליטה.
הסרט מראה כי מנקודת המבט הגברית, הרדיו מהווה השפעה רעה על נשות הכפר מאחר שהוא חושף אותן לעקרונות וזכויות מהעולם המערבי כמו שוויון וזכויות נשים. בעיקר לאור העובדה שרוב הנשים בכפר הפכו למתנגדות למילת נשים עקב האקט המחאתי אותה הוביל קולה. כתוצאה מכך, זקני הכפר מחליטים להחרים את כל מכשירי הרדיו בכפר ואף שורפים אותם לעיני כולם. למרות זאת, חלק מנשות הכפר מצליחות ברגעים האחרונים להסתיר חלק ממכשירי הרדיו בזמן החיפושים שנערכים ברחבי הכפר על ידי זקני הכפר. בעקבות זאת, נשות הכפר מחליטות בתגובה למאורעות אלו להתאחד תחת הנהגתה של קולה ומפגינות ברחבי הכפר בקריאה לעצור את מילת הנשים ולשים קץ למנהג זה.
ביקורת.
הסרט זכה לביקורות חיוביות וגרף שבחים רבים. האתר Metacritic דירג את הסרט במקום ה-91 בהתבסס על 26 ביקורות בהן 24 חיוביות ו-2 מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 99% ביקורות חיוביות מתוך 72 אשר נכתבו עליו. כמו כן הסרט קיבל ציון של 8.5 מתוך 10. המבקר רוג'ר איברט מהשיקגו סן טיימס העניק לסרט את התואר הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאן לשנת 2004 והגדירו כ"סיפור מעורר השראה וסרט אשר מכיל הומור, קסם ויופי חזותי עם מסר ברור וחזק".