בשנת 1990 ערכה רסיטל בניו יורק וניגנה לראשונה עם תזמורות מובילות מחוץ לגבולות צרפת בארצות הברית ובאירופה, בין השאר עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של יורי טמירקאנוב בפסטיבל אקס אן-פרובאנס. ב-1993 יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי גרמניה עם התזמורת הסימפונית גותנבורג תחת שרביטו של נמה ירווי. וב 1995 התחילה שיתוף פעולה רב שנים עם קלאודיו אבאדו שניצח אז על הפילהרמונית של ברלין. בשנת 1996 הופיעה בסיור בספרד עם המנצח ג'פרי טייט והתזמורת הקאמרית האנגלית. לאחר מכן ניגנה עם תזמורת הנוער ע"ש גוסטב מהלר תחת ניצוחו של אבאדו בפסטיבלים של לוצרן ובפזארו.
בשנת 1997 הקליטה בקאן את הקונצ'רטו מס. 1 מאת ברהמס עם קורט זנדרלינג והקפלה הממלכתית של ברלין, ביצוע שהוכרז "ההקלטה הקלאסית של השנה".
ב-1999 התקיים קונצרט הבכורה שלה עם הפילהרמונית של ניו יורק תחת ניצוחו של קורט מזור.
בהמשך ניגנה עם התזמורת הסימפונית של בוסטון ותזמורת פילדלפיה, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומייקל טילסון תומאס במסגרת סיור הופעות באירופה, ניגנה את הקונצ'רטו מס. 4 מאת בטהובן עם הפילהרמונית של ברלין ועשתה סיור קונצרטים בצ'כיה. באותה תקופה סיימה את החוזה שלה עם חברת אראטו והסכימה להקליט דיסק אחד בכל שנה עבור חברת טלדק.
ב-2001 ניגנה לראשונה עם תזמורת קונצרטחבאו באמסטרדם בניצוחו של ריקרדו שאיי. לפרומס בלונדון הגיעה עם תזמורת פריז.
בהתחלת המאה ה-21 הקריירה של הלן גרימו כללה תחנות רבות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, מזרח אסיה, הופעות עם התזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין, התזמורת הקאמרית האנגלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית NHK של טוקיו, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב-2003 ביצעה בבכורה בלונדון, יחד עם אלכסנדר בריגר את היצירה Lament Tate מאת ארוו פרט.
חייה הפרטיים ועיסוקיה החוץ-מוזיקליים.
בשנת 1991, בגיל 21, עברה לגור בטלהסי, בפלורידה שבארצות הברית, על מנת להיות בקרבת חבר, ג'ף גיסקר, יליד פלורידה, המלמד בסון באוניברסיטה הממלכתית של פלורידה. ב-1997 התיישבה בווסטצ'סטר קאנטרי, מצפון לניו יורק, יחד עם חבר אחר, הצלם, ג'. הנרי פר (J.Henry Fair).
מגיל צעיר גילתה הלן גרימו עניין בבעלי חיים ובחקר התנהגותם. אחרי שבעת שהותה בפלורידה התוודעה לראשונה לזאבה, אימצה בביתה בווסטצ'סטר קאונטי שלושה זאבים מקולומביה הבריטית ויחד עם חבר שלה הצלם, הקימה בשנת 1999 בכפר סאות סאלם, קונטיקט, מרכז לשימור מין הזאבים Wolf Conservation Centre.
הלן גרימו מגויסת לפעילויות הומניטריות רבות, הכוללת תמיכה במחנה הבינלאומי לילדים שבווילה סן סוסי, בקרן העולמי לטבע ובאמנסטי אינטרנשיונל. כמו כן משמשת כשגרירת הקרן מונ-בלאן לתרבות ואמנות.
משנת 2007 היא חיה בזוגיות עם הצלם מאט הנק (Mat Hennek).
בגיל 39, בשנת 2008 הלן גרימו אימצה שני ילדים: מילה, בת 7, ולאון, בן 9.
פרסים ומחוות כבוד.
במסגרת הענקת פרסי "ניצחונות המוזיקה" 'Victoires de la Musique'
רבוטניצקי סקופיה
ציטוקינזיס
ממילא (שכונה)
באסאני
אברט
אברט הוא שם משפחה ממקור גרמני (Ebert).
רמי גילרד
איברט
ססיליה סרקוזי
אבחון ציורי משפחה
צִיּוּר מִשְׁפָּחָה בִּפְעִילוּת הוא אחד מציורי המשפחה האפשריים במבחני השלכה המיועד בעיקר לתפיסת מערכת היחסים של המצייר עם בני משפחתו. זהו אחד המבחנים הנפוצים לשימוש בקרב מטפלים למיניהם, מטפלים באמנות, פסיכולוגים קליניים וחינוכיים, באבחון מטופליהם.
ציורי משפחה מאפשרים לבחון את הדינמיקה המשפחתית באמצעות תוכן הציור, מיקום הדמויות וגודלן, וכן תהליך יצירת הציור. לכן ציורי משפחה נמצאים בשימוש הן בתהליכי הערכה והן בתהליכים טיפוליים. מטפלים העובדים עם ילדים מרבים להשתמש בכלי זה כדי להכיר את תפישת הילד את משפחתו. עובדים סוציאליים משתמשים בכלי זה עם ילדים שבמשפחותיהם יש חשד לאלימות או פגיעה מינית. בנוסף, בדומה למשימות השלכתיות אחרות, ציור משפחתי נותן תרשים חזותי להתפתחות העצמית של הילד במשפחתו ולכן אוסף ציורי משפחה שנעשו לאורך תקופה יכול להצביע על תהליך התפתחות הילד.
מחקר.
השימוש בציורי משפחה ככלי ציור להבנת עולמו הפנימי של המצייר פורסם לראשונה בשנת 1931 על ידי אפל (K. Appel). בשנת 1951 הציע וילפרד האלס (Wilfred C. Hulse), כחלק ממחקרו "ילדים עם הפרעות רגשיות", להשתמש בכלי זה למטרת אבחון כהרחבה של ציור איש וציור איש ואישה של קרן מחובר (Karen Machover). בציורים שנעשו במסגרת מחקרו התברר כי ציור המשפחה מושפע מהמעורבות הרגשית והיחס האישי של הנבדק לכל דמות במשפחתו. הדמויות השונות אינן מוכפלות, אלא הן שונות זו מזו בגודלן, במידת ההשקעה וההקפדה על הפרטים, בעיוותים השונים ולעיתים נעדרת דמות זו או אחרת. האלס ייחס למאפיינים אלו משמעות ככלי להבנת עולמו של הנבדק. האלס טען כי בציורי הילדים שחקר עולים רגשות עמוקים הנוגעים למערכות היחסים במשפחה.
כדי להרחיב את השימוש בכלי זה לקבוצות שונות באוכלוסייה, נערכו מבדקים שהשוו בין קבוצות שונות ומצאו שאין הבדלים משמעותיים, ולכן הטכניקה תקפה לקבוצות רחבות. בשנת 1956 בדקו רזניקוב ורזניקוב ציורי משפחות של ילדים שחורים ולבנים ולא מצאו כלל הבדל בין הקבוצות.. בשנת 1975 ערך דרן מחקר שנתן תוקף לשיטה, המחקר כלל 239 משפחות ונבחנו בו ההבדלים בין שחורים, לבנים ופורטו-ריקאנים.
מחקרו של יהודה רימרמן מאותה שנה כלל 983 ציורי משפחה של ילדים ובני נוער בישראל, ולטענתו מבחן זה משמש ככלי להבנת תפיסת הילד את משפחתו וכן את רגשותיו. שיחה משותפת של המטפל והמצייר אודות הציור מבהירה היבטים אלו והיא בעלת ערך אבחנתי וטיפולי.
ציור משפחה א-קינטית.
ההנחיה המדויקת הנבחרת בעת העברת המבחן יכולה להשפיע על המצייר. תחילת מחקר ציורי משפחה התייחס להנחיה כללית למטופל או הנבחן לצייר את משפחתו.
הנחיה ממוקדת כמו של רזניקוף וטומבלן ושל האלס, "צייר את עצמך ואת בני משפחתך", תביא לתוצרים המבהירים יותר את המבנה המשפחתי הקונקרטי, ואילו הנחיה עמומה יותר כמו של קורמן, "צייר משפחה", מהווה כר נרחב יותר להשלכות ומקטינה את החשש בפני גילוי סודות משפחתיים.
ציור משפחה קינטית.
ציור משפחה קינטית או משפחה בפעולה (K.F.D - Kinetic Family Drawing) הוא כלי שפותח בשנת 1972 על ידי ברנס וקאופמן. ההנחיה הניתנת היא "צייר תמונה של כל אחד במשפחה, כולל עצמך, עושה משהו - סוג מסוים של פעולה". פעילות של הדמויות יכולה להופיע גם בציורים אחרים, אך ההנחיה המוקדמת מביאה גם התייחסות אבחונית המדגישה את הפעילות, הסגנון והסמלים.
פעילות הדמות (כמו אכילה, בישול, קריאה, משחק, נהיגה) היא בעלת משמעות מעצם תוכנה, וכן יש משמעות למידת התנועה והאנרגיה שבה והאם היא מכוונת לדמות אחרת. סגנון הציור מביא לעיתים לתחימה של דמות אחת או יותר באופן המביע קשיים בהבעה רגשית או תחושת חוסר יציבות.
מאמרם של הנדלר והבניכט משנת 1994 מציג מחקרים שונים אודות ציור משפחה קינטית המצביעים על יתרונותיה בחשיפת קשיים וקונפליקטים של הפרט עם משפחתו. יחד עם זאת, הם מציינים את היעדר מחקר מקיף שמבחין בין גילאים ומגדר. מחקר אחר של ציורי ילדים הצביע על כך שהציורים מייצגים עמדות, פחדים ומשאלות אותם התקשו הילדים להביע באופן מילולי.
מאפיינים מסוימים בציורי משפחה קינטיים מצביעים על סגנונות ההתקשרות. מחקר שנערך בשנת 2003 הציג ממצאים מובהקים המבחינים בין שלושת סגנונות ההתקשרות באמצעות ייצוגים בציורי משפחה קינטיים.
חלופות נוספות.
ציור בני משפחה הוא חלופה לציור משפחה מלאה. הנחיה זו אינה מאיימת ומאפשרת לאדם שמצייר לבחור בדמויות שמשמעותיות לו. ציור זה מאפשר גם להתמקד בחוויה של אובדן או דאגה כלפי בן משפחה מסוים.
ציור אם וילד הוא הנחיה אותה חקרה גילספי
כדי להתמקד ביחסים הראשוניים של הילד. מנקודת המבט של תאוריית יחסי אובייקט ניתן להצביע על מאפיינים כמו סימביוזה או אינדיבידואציה. כלי זה אינו מיועד לזיהוי הפרעות נפשיות, אלא כדי להבין את היחסים בין הילד לדמות ההורית המרכזית בחייו.
התפתחות ציורי המשפחה אצל ילדים.
לתהליך התפתחות ציורי ילדים יש ביטוי גם בציורי משפחה. תהליך זה מתאר את השינויים במאפיינים הגרפיים בציור, המקבילים בדרך-כלל לתהליך ההתפתחות הגופנית, השכלית והרגשית בשנות הילדות. התפתחות זו נחשבת לאוניברסלית ומושפעת רק במעט מן הסביבה. מאפיינים מסוימים בציורי המשפחה משתנים לאורך התפתחותו של הילד. ילדים בני 6-5 מושפעים בעיקר מעולמם הפנימי ומעט מהסביבה החיצונית. הם אינם מתארים תמיד את הדמויות על בסיס משותף, אלא מפזרים אותן על גבי הגיליון. למרות שהדמויות חלקיות בגלל היכולת הגרפית המצומצמת, הן שונות זו מזו באופן שמצביע על יחסו האישי של המצייר אל הדמות. בגילאי 8-6 לרוב מסודרות הדמויות על חלקו התחתון של הגיליון המשמש כאדמה או קרקע, והדמויות מופרדות זו מזו. אפיונים אלו נעלמים בדרך כלל לאחר גיל 9.
מאפיינים חזותיים בעלי משמעות בציור.
השפעות חיצוניות.