בערוב ימיו נהנה פלמרסטון מבריאות איתנה. הוא התגורר ברומזי בביתו שנבנה ב-1840. ב-12 באוקטובר 1865 הוא לקה בצמרמורת ובמקום לפרוש מיד למנוחה במיטתו הוא התהלך לאיטו שעה וחצי. לאחר מכן עלה מאוד חומו אך מצבו התייצב למשך הימים הבאים. בכל אופן, בליל ה-17 באוקטובר התדרדר מצב בריאותו וכאשר שאל אותו רופאו אם הוא מאמין בתחיית העולם באמצעות ישו המשיח, השיב פרלמרסטון: "ברור, סעיף 98, כעת המשך לסעיף הבא" (הוא העסיק את מחשבותיו בהסכמים דיפלומטיים). נוסח בלתי אמין של מילותיו האחרונות היה: "למות, רופאי היקר? זה הדבר האחרון שאעשה" הלורד פלמרסטון מת בשעה 10:45 בבוקר ביום רביעי ה-18 באוקטובר 1865, יומיים לפני יום הולדתו ה-81. אף על פי שהוא רצה להיקבר בכנסיית רומזי, הקבינט עמד על כך שתתקיים עבורו הלוויה ממלכתית ושהוא ייטמן במנזר וסטמינסטר. הלווייתו התקיימה ב-27 באוקטובר. הוא היה האישיות הרביעית שלא ממשפחת המלוכה שזכה להלוויה ממלכתית (לאחר אייזק ניוטון, הוריישו נלסון וארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון).
המלכה ויקטוריה כתבה לאחר מותו של פרלמרסטון שאף על פי שהיא הצטערה על מותו, היא מעולם לא חיבבה או כיבדה אותו: " אדם מוזר ונחוש עם שאיפות כה רבות הלך לעולמו! לעיתים כה קרובות הוא הדאיג וציער אותנו, אף על פי שכראש הממשלה הוא התנהג כיאות". פלורנס נייטינגייל הגיבה באופן שונה כאשר שמעה על מותו: "זה יהיה אובדן גדול עבורנו. אף על פי שהוא תמיד התבדח כאשר הוא ביקש לעשות את הדבר הנכון, הוא תמיד עשה זאת. אף אחד אחר לא היה מסוגל לנהל את העניינים בקבינט כפי שהוא עשה. איבדתי מגן רב עוצמה... הוא היה רציני הרבה יותר מכפי שהוא נראה. לא נעשה עמו צדק".
מורשתו.
באופן מסורתי נחשב פלמרסטון כ"שמרן בארצו וכליברל מחוצה לה". הוא האמין שהחוקה הבריטית כפי ששוריינה במהפכה המהוללת של 1688 הייתה הטובה ביותר שיכלה לצאת תחת ידיו של אדם כלשהו, אם מונרכיה חוקתית שהייתה נתונה לחוקי הארץ אך שמרה על סמכויות פוליטיות מסוימות. הוא תמך בשלטון החוק והתנגד לצעדי דמוקרטיזציה נוספים לאחר חוק הרפורמה של 1832. הוא שאף לראות את המערכת הליברלית שנוצרה בין שני מקרי הקיצון של המונרכיה האבסולוטית והדמוקרטיה הרפובליקנית מחליפה את המונרכיות האבסולוטיות ביבשת. לאחרונה ראו כמה היסטוריונים את מדיניות הפנים שלו כראש הממשלה לא כבעלת נטייה ליברלית אלא כמדיניות פרוגרסיבית בקנה המידה של זמנה.
אף על פי כן, פלמרסטון ייזכר בעיקר בשל מדיניות החוץ שלו. המטרה העיקרית שלו במדיניות החוץ הייתה לקדם את האינטרסים הלאומיים של בריטניה. פלמרסטון היה ידוע בשל הפטריוטיות שלו. לורד ג'ון ראסל אמר ש"ליבו פעם תמיד למען כבודה של אנגליה". פלמרסטון האמין שזה לטובתה של בריטניה שיוקמו ממשלות ליברליות ברחבי היבשת. הוא גם יישם מדיניות של עברי פי פחת ושל אחיזת עיניים כאשר הוא היה נכון לאיים במלחמה כדי להשיג את מטרותיה של בריטניה.
ב-1886, כאשר הלורד רוזברי מונה להיות שר החוץ בממשלתו של גלאדסטון, שאל אותו ג'ון ברייט אם הוא קרא אודות מדיניותו של פלמרסטון כשר החוץ. רוזברי השיב בחיוב. "אם כך", אמר ברייט, "אתה יודע ממה להימנע. עשה בדיוק ההפך ממה שהוא עשה. כהונתו כשר החוץ הייתה פשע אחד ארוך". המרקיז מלורן אמר על פלמרסטון ב-1866: "הוא אהב את ארצו וארצו אהבה אותו. היא חי למען הכבוד שלה והיא תוקיר את זיכרונו".
ב-1889 סיפר גלאדסטון סיפור על מקרה בו "צרפתי, שנהג להחמיא לעצמו, אמר לפלמרסטון: 'אם לא הייתי צרפתי, הייתי רוצה להיות אנגלי', ולכך הגיב פלמרסטון בקור רוח: 'אם לא הייתי אנגלי, הייתי רוצה להיות אנגלי'". כאשר הוביל וינסטון צ'רצ'יל מערכה להתחמשות מחדש בשנות השלושים של המאה ה-20, השוו אותו לפלמרסטון שהתריע שהמדינה צריכה לדאוג להגנתה. מדיניות הפיוס הובילה את הגנרל יאן סמאטס לכתוב ב-1936: "אנו מפחדים מהצל של עצמנו. לעיתים אני מתגעגע לפרא אדם כמו פלמרסטון או כל אדם שיהיה יותר מאשר שרשרת של קלישאות והתנצלויות".
פלמרסטון היה גם תומך מושבע של התנועה לביטול העבדות וניסיונותיו לביטול סחר העבדים היה אחד המרכיבים העקביים של מדיניות החוץ שלו. התנגדותו לסחר העבדים יצרה מתחים עם מדינות אמריקה הדרומית וארצות הברית על רקע התעקשותו שלצי הבריטי הייתה את הזכות לחפש ספינות של כל מדינה אם הם חשדו שהספינות שימשו לסחר עבדים.
ההיסטוריון א. ג'. פ. טיילור סיכם את הקריירה של פלמרסטון בהדגשת הפרדוקסים:
פלמרסטון ייזכר גם בשל גישתו המבודחת כלפי הממשלה. נטען שפעם אחת הוא אמר על בעיה סבוכה שנגעה לשלזוויג-הולשטיין, שרק שלושה אנשים מסוגלים להבין אותה: האחד הוא הנסיך אלברט שמת, השני הוא פרופסור גרמני שיצא מדעתו והשלישי הוא עצמו ששכח אותה.
לורד פלמרסטון
ג'ון רוברט פארקר רייבנסקרופט
מבדוק
מבדוק יבש (באנגלית: Dry dock) הוא מתקן אליו מביאים כלי שיט לתחזוקה או צביעה. השלבים האחרונים של בניית ספינות מתבצעים לרוב במבדוק יבש.
מבדוק יבש בדרך כלל נמצא באזור מתחת לפני הים, סמוך לים. המבדוק מכיל אמצעים לתמיכה בספינה כאשר אין בו מים. ספינות גדולות מוכנסות למבדוק היבש בעזרת גוררות.
לאחר שהספינה נכנסת למבדוק היבש, נסגרים שערים המופעלים בכוח הידראולי, המפרידים את הספינה ושטח המבדוק מהים. לאחר שהספינה מוצבת במקומה, משאבות חזקות שואבות את המים אל מחוץ למבדוק היבש בחזרה לים. תהליך זה עשוי להמשך זמן.
כל זמן שיש עדיין מים במבדוק, המאפשרים להזיזה, מבצעים צוללים עיגונים למיקום הספינה. צריך שהספינה תיוצב על לבני התמיכה, שכן אם תיפול אחרי הוצאת המים, יגרם לה נזק רב.
לאחר ששארית המים נשאבה מהמבדוק, אנשים יכולים ללכת באזור ולבחון ולתקן את הספינה כנדרש. כאשר מסתיימת העבודה על הספינה, מוצף המבדוק מחדש.
כדי להקים מבדוק יבש בדרך כלל חופרים באדמה על החוף. המבדוק היבש הגדול בעולם נמצא בבלפסט שבצפון אירלנד. המבדוק היבש העתיק בעולם נמצא בבסיס הצבאי הימי בפורטסמות' שבאנגליה, ובו נמצאת הספינה אה"מ ויקטורי.
מבדוק צף.
מבדוק צף הוא ספינה מיוחדת המשמשת לחילוץ, הנבנית עם תאי ציפה בצורת האות U לאורכה ומסוגלת לתמוך בגוף אונייה הזקוקה לתיקון.
כאשר שסתומים המותקנים במבדוק הצף ממלאים את תאי הציפה במים שוקע המבדוק בתוך המים עד שחלקו העליון נמצא נמוך יותר מתחתית הספינה הזקוקה לתיקון. כעת דוחפים את הספינה הזקוקה לתיקון אל מעל המבדוק הצף, ממלאים בתאי הציפה אוויר במקום המים וספינת המבדוק הצף עולה שוב כשעליה הספינה הזקוקה לתיקון. כעת ניתן לגרור אותה לסדנא מתאימה.
מבדוקים צפים היו בשימוש רב במהלך מלחמת העולם השנייה וספקו שרותי תיקון במקומות נידחים. ניתן היה אף לצרף מספר מבדוקים שכאלו כדי להכיל ספינות ארוכות במיוחד.
אוניית מטען כבד שוקעת.
לאוניית מטען כבד בעלות יכולת לשקוע חלקית יש גוף ארוך ונמוך שבתוכו שקע ארוך בין עמדת הפיקוד ואזור המכונות. במבט שטחי היא דומה לספינת משא או למכלית דלק. היא מתוכננת כך שניתן להשקיע עד לנקודה שבה ספינה קטנה יותר יכולה לשוט לתוך החלל האמור, להתיישר עם הספינה הנושאת, שנמצאת באלכסון אליה. אז שואבים החוצה את המים מתוך מכלי הזיבורית, ששימשו להשקעת הספינה הנושאת, והיא יכולה לשוט ועליה הספינה הזקוקה לתיקון. בספינה כזו, ה-MV Blue Marlin נעשה שימוש כדי לשאת את המשחתת (DDG 67) USS Cole מעדן שבתימן לפסקגולה שבמיסיסיפי לאחר שהקול נפגעה מסירת תופת ב-12 באוקטובר 2000.
חלמיתאים
החלמיתאים (שם מדעי: Malvales) הם סדרה של צמחים דו־פסיגיים, הכוללת לרוב עצים ושיחים. תפוצת רוב המשפחות בסדרה היא כלל־עולמית, באזורים טרופיים וסובטרופיים עם פלישה מוגבלת לאזורים ממוזגים או קרים. דגש תפוצה מעניין קיים באי מדגסקר, שכן שלוש משפחות מתוך הסדרה (Sphaerosepalaceae ,Sarcolaenaceae ו־Diegodendraceae) אנדמיות לאי זה. הסדרה מונה כ-6,000 מינים בתשע משפחות (לפי סיווג מודרני). המשפחה הדומיננטית בסדרה היא משפחת חלמיתיים המורחבת המונה מעל 4,000 מינים, ואחריה באה משפחת המתנניים עם 750 מינים. צמחיית הבר בישראל מסדרת החלמתיאים מונה 56 מינים ב־17 סוגים.
המורפולוגיה של החלמיתאים רבגונית, וישנו מספר מועט של תכונות משותפות. כאן ניתן לציין הופעה תדירה של עלים כפניים או גזורים בצורה מאוצבעת, עלי גביע מאוחים לצורת חרוט, ומבנה ותכולה כימית מיוחדת של הזרעים. כמו כן, ניכרת לעצי הסדרה קליפה הבנויה משכבות רבות של שיפה סיבית רכה, בעלת מבנה אופייני.
שימוש נרחב נעשה בעצה בזכות החוזק והקלילות שלה, ובקליפת העצים, במיוחד בסוגים Ochroma, Edgeworthia, Tilia, דפנית (Daphne) ומתנן (Thymelaea). עץ הקקאו (Theobroma cacao) משמש להכנת שוקולד. זרעי עצים מסוג אגוז קולה מתאפיינים בתכולה גבוהה של קפאין, ובעבר שימשו להכנת משקאות קולה למיניהם.
מיון.
סדרת החלמיתאים כוללת על־פי המיון המודרני תשע משפחות (ראו טבלה); ארבע מתוכן מיוצגות בישראל:
בית סוהר
בית סוהר (מכונה גם בית כלא, כלא ובית אסורים) הוא לרוב מבנה מבוצר ושמור, שבו אנשים מוחזקים בכפייה ונשללות מהם חירויות שונות. בתי סוהר מוקמים בהוראת ממשלות כחלק ממערכת המשפט, לשם ריצוי עונש מאסר, בדרך כלל כזה שהוטל על ידי בית המשפט, בהתאם להוראות החוק.
בנוסף לבתי סוהר, כליאה מתקיימת גם בבתי מעצר, שבהם מוחזקים חשודים בביצוע פשעים שטרם הורשעו בדיון פלילי, ובמחנות שבויים, שבהם מוחזקים שבויי מלחמה.
אטימולוגיה.