עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הייתה פלוגה ו' בפיקודו מפוצלת לאורך עמדות בגזרה הדרומית של רמת הגולן. מחלקה 1 הוצבה באזור צומת רפיד מזרחית לתל פארס, מחלקה 3 הוצבה בקצה הדרומי של הגזרה בין תל סאקי למוצב 116 ומחלקה 2 הוצבה באזור הג'וחדר דרומית למוצב 115. טנקו של רוניס ביחד עם שני טנקי מפקדת הפלוגה ניצבים בעמדות סמוכות למוצב 115 במרכז הגזרה הפלוגתית, לצד אחת מחלקה 2 בפיקודו של סג"ם נתי לוי.
סמוך לשעה 14:00 מגיע רוניס עם טנקי פלוגתו לרמפות הגנתיות לאורך הגזרה, מעמדת השליטה שלו צופה רוניס אל עבר טורי השריון הסורי שהתקדמו לגבול הישראלי. תחת הפגזה קשה ומדויקת של הארטילריה הסורית, ניהל רוניס את פלוגתו ודיווח למפקד הגדוד על התנהלות הקרב. לאחר כשעה טנקי הפלוגה מתחילים לירות פגזים על הטנקים הסורים המתקדמים ולקראת 16:00 כוחות סוריים קדמיים מתחילים להגיע לקווי ההגנה ומוצבי צה"ל בגזרה. בשעה זו נפגע טנקו של רוניס במתלים, מה שמנע ממנו להניע את הטנק ימינה ושמאלה, אך רוניס נותר בעמדתו השלטת וממשיך לנהל את הקרב.
בסביבות השעה 17:15, לאחר רדת החשיכה, נלחם טנקו של רוניס בעמדה חשופה בסמוך למוצב 115. סביב המוצב מתחילים טנקים סורים לפרוץ את עמדות ההגנה ואף לעבור את מוצב 116 מצפון. לאחר שחזר וביקש תגבורות לאזור כדי לסייע למאמצי הבלימה, נשלח כוח מגדוד 82 של חטיבה 7. בינתיים המשיך רוניס לעלות ולרדת מעמדות חשופות בניסיון להילחם בטנקים סורים ולדווח על התנהלות הקרב. לקראת השעה 17:45 נפגע טנקו של רוניס בשנית, הוא קפץ ממנו ועבר לטנק אחר איתו הוא עלה שוב לעמדת תצפית חשופה, שם הוא נפגע שוב על ידי פגז חודר שריון ונהרג במקום.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
אליאורה רון
אליאורה רון (נולדה ב-1939) היא פרופסור אמריטה במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית ולביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חוקרת בתחום הגנטיקה המולקולרית. רון הייתה ממקימי המחלקה למיקרוביולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב וזכתה בפרס א.מ.ת בשנת 2007 בקטגוריית מדעי החיים, בתחום המיקרוביולוגיה. רון נשיאת איחוד האגודות הבינלאומי למיקרוביולוגיה (IUMS), ומנהלת מדעית של מיג"ל. תרמה רבות לקידום המיקרוביולוגיה בעולם ולקידום מעמדה של ישראל כאחת הארצות המובילות בתחום.
ביוגרפיה.
רון נולדה בתל אביב. בת לצבי צנציפר, יבואן תבואות ומספוא, ולזאידה צנציפר, מורה לביולוגיה לגיל הרך בסמינר לוינסקי, תל אביב. אחות למנחם צנציפר. סבתה הייתה רופאה שנספתה בשואה. אביה עלה לישראל בשנת 1926 מרוסיה.
היא גדלה בתל אביב. למדה בבית הספר היסודי בלפור, ובתיכון עירוני א'. שירתה בצבא והחלה את לימודיה האקדמיים. רון סיימה בהצטיינות תואר שני (מיקרוביולוגיה) באוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט באוניברסיטת הארוורד בבוסטון בהדרכתו של פרופ' ברנרד דוויס ("Bernard D. Davis)." עם חזרתה לארץ היא תרמה רבות להקמת הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
בתחילת דרכה המקצועית בחרה לעסוק במיקרוביולוגיה מתוך כוונה לעבוד בבית חולים ולהשקיע את עיקר זמנה בבית, אך ברבות הימים התאהבה במקצוע ופיתחה קריירת מחקר. שימשה דיקן הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב בשנים 2000–2004.
במרוצת השנים עסקה בלימוד התגובה של חיידקים לשינויים סביבתיים – נוכחות מזהמים, שינויי טמפרטורה ומגע עם מאחסן. לימוד תגובתם של החיידקים לשינויי טמפרטורות הביא להבנה של מערכות הבקרה הגלובליות, המווסתות את התגובה התאית להלם חום. מחקריה על חיידקי קוֹלי, המביאים ליצירת זיהומים סיסטמיים, תרמו רבות להבנת ההיבטים המולקולריים והגנומיים של החיידקים האלה, שהם אחד מגורמי התמותה החשובים ביותר בזמננו.
בנוסף, היא חוקרת שימוש בבקטריה כדי לפנות זיהומים סביבתיים, ויחד עם יוגן רוזנברג כבר הצליחה לפנות מספר זיהומי נפט בדרך זו.
רון נשואה לאליהו רון, מהנדס, ואם למיכל רון-וולפמן, איתי רון וענת לוין.
ז'ורדי ראורה
ז'ורדי ראורה אי סולה (בקטלאנית-ספרדית: Jordi Roura i Solà, נולד ב-10 בספטמבר 1967 בליאגוסטורה שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ומאמן כדורגל בהווה. ראורה, ששיחק בעמדת הקשר, גדל במערכת הנוער של ברצלונה, ולאחר מספר שנים בקבוצה הבוגרת, המשיך לשחק במשך מספר שנים במורסיה, בפיגרס ובסנט אנדראו. לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד במשרות אימון וניהול בתחום הכדורגל. בעונת 2012/13 היה עוזרו של טיטו וילאנובה בברצלונה, וכשווילאנובה נעדר מתפקידו בשל טיפולים במחלת הסרטן, מילא ראורה את מקומו.
קריירה כשחקן.
ראורה נולד בליאגוסטורה, עיירה שנמצאת בקרבת ז'ירונה שבקטלוניה. ראורה הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-1982, בגיל 15. ב-9 בספטמבר 1984, בגיל 17 בלבד ובעודו שחקן של קבוצת הנוער, זכה ראורה לראשונה בהזדמנות לשחק עם קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגת המשנה. ראורה השתתף בכל 90 הדקות בניצחון ברצלונה אתלטיק 4-0 על ריאל מדריד קסטיליה. ראורה לא שב לשחק בברצלונה אתלטיק עד עונת 1987/88, אז הפך לשחקן סגל בקבוצה. בעונתו המלאה הראשונה במדי ברצלונה אתלטיק הופיע ראורה ב-22 משחקים, 7 מתוכם בהרכב הפותח, והקבוצה סיימה את הליגה במקום ה-8.
בעונת 1988/89 החל ראורה להשתלב גם בקבוצה הראשונה של ברצלונה, תחת אימונו של יוהאן קרויף, במקביל לכך שהיה שחקן סגל של ברצלונה אתלטיק. ראורה ערך את בכורתו בליגה הספרדית, כשנכנס כמחליף 14 דקות לסיום המשחק בו ניצחה ברצלונה 3-0 את אלצ'ה ב-11 בספטמבר 1988. לאחר מכן המשיך ראורה לשחק בקבוצת המשנה. שער הבכורה של ראורה בברצלונה אתלטיק היה שער הניצחון על רקראטיבו ולבה ב-26 בפברואר 1989. בהמשך הבקיע שער נוסף, בתיקו 1 עם אייבר ב-26 במרץ. בסך הכול פתח ראורה ב-23 משחקים בליגת המשנה באותה עונה, שבסיומה ירדה ברצלונה אתלטיק לליגה השלישית. ראורה שב לשחק במדי הקבוצה הבוגרת בסוף העונה - הוא השתתף כשחקן הרכב בשלושה משחקים וכמחליף ב-4 נוספים. ברצלונה זכתה באותה עונה בגביע מחזיקות הגביע וסיימה במקום השני בליגה.
בעונה הבאה, עונת 1989/90, זכה ראורה להזדמנויות בודדות בקבוצה הראשונה. ראורה נכנס כמחליף במשחק גביע המחזיקות מול לגיה ורשה ב-13 בספטמבר 1989, פתח במשחק הליגה מול ריאל אוביידו שלושה ימים לאחר מכן ונכנס כמחליף במשחק הליגה מול טנריפה ב-28 באוקטובר. ראורה פתח במשחק הסופר קאפ האירופי מול מילאן שהתקיים ב-7 בדצמבר, אך כעבור 10 דקות נפצע באופן חמור בברכו, והתקדמותו בברצלונה נגדעה. ראורה אמנם היה חבר סגל בברצלונה, אך לא לקח חלק בזכייתה בגביע המלך בסוף העונה הזו ובאליפות ספרד בעונה שלאחר מכן.
גם לאחר החלמתו מהפציעה, התמודד ראורה עם קשיים פיזיים. בעונת 1991/92 הושאל ראורה למורסיה, קבוצה מליגת המשנה בספרד. במדי מורסיה ערך 11 הופעות וכבש שער בודד, בניצחון 2-1 על פלמוס ב-23 בפברואר 1992. מורסיה אמנם סיימה במקום ה-11 את אותה עונה, אך מפני שלא עמדה בתקנות חדשות לגבי מבנה של מועדוני כדורגל בספרד, היא הורדה טכנית לליגה השלישית. בתום ההשאלה שוחרר ראורה מברצלונה באופן סופי, והוא חתם בפיגרס, גם היא בליגה השנייה בספרד. בעונת 1992/93 לקח ראורה חלק ב-13 משחקים, 3 מהם כשחקן הרכב, ופיגרס סיימה את הליגה במקום ה-17 וירדה לליגה השלישית. ב-1994 שיחק לתקופה קצרה בקבוצה הקטנה סנט אנדראו, שהייתה אז בליגה השלישית. ראורה פרש באותה שנה באופן סופי, בגיל 26 בלבד.
קריירת אימון.
ראורה החל את קריירת האימון שלו כעוזרו של קרלס רשאק ביוקוהומה פלוגלס היפנית ב-1996, שם מילא את תפקידו במשך שתי עונות. בהמשך, מילא ראורה תפקיד ניהולי בטראסה שבקטלוניה, עד 2007. בעונת 2007/08 התמנה ראורה לתפקיד מאמנה של ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בספרד, אך בדצמבר 2007, כעבור 18 מחזורים, בהם הפסידה 8 פעמים והייתה במקום לפני האחרון בליגה, פוטר ראורה מתפקידו.
בעת מינויו של ז'וזפ גוארדיולה למאמנה הראשי של ברצלונה בפתח עונת 2008/09, הצטרף ראורה לצוות האימון כאחראי על ניתוח היריבות לקראת המשחקים מולן. ראורה היה בתפקיד זה במשך 4 עונות. כאשר טיטו וילאנובה החליף את גוארדיולה כמאמן ברצלונה לקראת עונת 2012/13, מונה ראורה להיות עוזרו. ב-19 בדצמבר 2012, בשל הטיפול שווילאנובה עבר בגלל מחלת הסרטן, מילא ראורה את מקומו. ראורה עמד על הקווים במשחק הליגה מול ריאל ואיאדוליד ב-22 בדצמבר בו ניצחה ברצלונה 3-1 ובמשחק גביע המלך ב-10 בינואר 2013. לאחר מכן חזר וילאנובה מהטיפול מוקדם מהצפוי, אך כעבור שבועיים שב להמשך הטיפולים, וראורה המשיך כמאמנה הראשי של ברצלונה. ראורה היה המאמן הראשי עד תחילת אפריל 2013. במהלך תקופה זו הודחה ברצלונה מהגביע על ידי ריאל מדריד והעפילה לרבע גמר ליגת האלופות אחרי שגברה על מילאן.
וילאנובה עזב את תפקיד המאמן באופן סופי ביולי 2013, ובמקומו מונה חרארדו מרטינו. אל מרטינו הצטרף צוות אימון חדש, ולכן תפקידו של ראורה בצוות האימון צומצם. בסוף עונת 2013/14 עזב ראורה את המועדון. ב-26 בינואר 2015 שב ראורה לברצלונה, בתפקיד המנהל הספורטיבי של מחלקת הנוער של המועדון.
אורה אנטין
אורה אנטין-וולמן (נולדה ב-21 בדצמבר 1943) היא פיזיקאית ישראלית המכהנת כפרופסור אמריטה במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב מאז שנת 2003 ובבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב מ-2006. היא חוקרת בתחומים של פיזיקה של מצב מוצק, מוליכות-על, לוקליזציה של אלקטרונים, מגנטיות, ננוטכנולוגיה וספינטרוניקה. אחראית לממצאים ותגליות רבים וזכתה בפרסים מוערכים.
החל משנת 2022 חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה.