השימוש הראשון בשם בראבנט לציון ישות באזורים אלו מופיע בתקופת השושלת הקרולינגית, כאשר השטח שבין הנהרות דיילה וסכלדה מכונה pagus Bracbatensis. בחלוקתה האחרונה של דוכסות לותרינגיה בשנת 959 הפך אזור בראבנט לפייף של בראבנט, ישות פאודלית בשלטון לאנדגרף (רוזן כפרי). הפייף השתייכה לפרנקיה התיכונה ובכך הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה. הפייף הקיסרי ניתן לרוזן הנדריק (או אנרי) השלישי מלוון בשנת 1085 או 1086, אחרי מותו של השליט הקודם, רוזן ההיכל הרמן השני מלותרינגיה.
דוכסות בראבנט.
דוכסות בראבנט נוסדה באופן רשמי ב-1183–1184, והתואר העובר בירושה "דוכס בראבנט" נוצר על ידי הקיסר הגרמני פרידריך ברברוסה עבור הנדריק הראשון, דוכס בראבנט, בנו של גודפרי השלישי מלוון, דוכס לורן התחתית. אף על פי שהשטח המקורי היה קטן למדי (בין הנהרות דנדר וסן, ממערב לבריסל), הרי שהשם "בראבנט" שימש לכל השטח שבשליטת הדוכסים מהמאה ה-13 ואילך.
ב-1190, אחרי מותו של גודפרי השלישי, הפך הנדריק גם לדוכס לורן התחתית, תואר שבפועל לא נלוותה לו סמכות על שטח אדמה. על כל פנים, כל יורשיו נקראו "דוכסי בראבנט ולותרינגיה תחתית", עד שמאוחר יותר הוחלף השם בשם "לותייה" (Lothier) או בהולנדית "לוטריק", מונח המתייחס לאזור מצומצם בהרבה.
לאחר קרב וורינגן בשנת 1288 עברה גם דוכסות לימבורג לרשות דוכסי בראבנט. ב-1354 הוענק כתב זכויות לאזרחי בראבנט מדוכס בראבנט, יאן השלישי. ב-1430 עברו דוכסויות בראבנט ולימבורג בירושה לפיליפ הטוב מבורגונדיה (ראו ארצות השפלה הבורגונדיות). ב-1477 הן צורפו לאימפריה ההאבסבורגית כנדוניה שהביאה איתה מארי מבורגונדיה. מכאן ואילך ההיסטוריה של בראבנט שלובה בהיסטוריה של שאר שבעה-עשר המחוזות.
מלחמת שמונים השנים.
מלחמת שמונים השנה (1568–1648) הביאה בכנפיה עצמאות לשבעת המחוזות הצפוניים, שהשתחררו כך מעול שלטונו של הענף הספרדי של בית הבסבורג. בעקבות שלום וסטפליה ב-1648 אושרה באופן רשמי שליטתה של הרפובליקה ההולנדית בחלקה הצפוני של בראבנט (שכבר הייתה תחת כיבוש הצבא ההולנדי), והאזור נמסר לרפובליקה תחת השם Staats-Brabant; הקידומת Staats בהקשר זה פירושה כי האזור לא היה מיוצג במועצת המחוזות (Staten-generaal) אלא נשלט ישירות על ידה, ללא ייצוג. סטאטס-בראבנט הפכה בסופו של דבר למחוז צפון-בראבנט בהולנד של ימינו.
לאחר מכן.
חלקה הדרומי של הדוכסות נותר חלק מארצות השפלה הדרומיות, ואיתן עבר לשליטת הענף האוסטרי של בית הבסבורג ב-1714. במהלך הכיבוש הצרפתי של ארצות השפלה הדרומיות החל מ-1795 פורקה הדוכסות. הצרפתים חילקו מחדש את הארץ למחוזות, ושטחה של בראבנט חולק לשניים: מחוז Deux-Nèthes (כיום מחוז אנטוורפן בבלגיה) ומחוז Dyle (מאוחר יותר מחוז בראבנט בבלגיה; מחוז זה חולק בעת הפדרליזציה של בלגיה ב-1995 למחוזות בראבנט הפלמית ובראבנט הוולונית, כאשר בריסל נותרה אזור עצמאי ונפרד).
בראבנט
בראבאנט
ברבנט
וולאס ספירמון
ווֹלאס ספירמון ג'וניור (באנגלית: Wallace Spearmon; נולד ב-24 בדצמבר 1984), הוא אתלט אמריקני. הוא אלוף עולם בריצת שליחים 4x100 מטר (אוסקה 2007) וסגן-אלוף עולם בריצת 200 מטר (הלסינקי 2005). שיאו האישי בריצה זו (19.65 שניות), מהווה את התוצאה השביעית בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
ספירמון נולד בשיקגו, אילינוי. בילדותו עבר להתגורר בעיר פאייטוויל שבארקנסו. שם סיים את לימודיו התיכוניים והתקבל ללמוד באוניברסיטת ארקנסו שבעיר. שם התחרה בריצות קצרות בליגת האוניברסיטאות, במשך שתי עונות, עד אשר עבר לליגה המקצוענית. במסגרת אליפות ה-NCAA באתלטיקה (התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי בארצות הברית) התחרה בריצת 200 מטר, וזכה במדליית הזהב ב-2004, ושנה אחר כך זכה פעם נוספת בזהב, אך באליפות ה-NCAA באולם.
באליפות העולם באתלטיקה, שהתקיימה בהלסינקי באוגוסט 2005 זכה ספירמון במדליית הכסף בריצת 200 מטר, בתוצאה של 20.20 שניות, כשבן ארצו ג'סטין גטלין מקדים אותו. שנה אחר כך, ב- 17 בספטמבר 2006 זכה במדליית הזהב בתחרות גביע העולם של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (המתקיימת כל ארבע שנים), בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.87 שניות. 11 ימים בלבד אחר כך (28 בספטמבר) קבע בריצת 200 מטר, כשבמפגש בינלאומי שהתקיים בטגו, קוריאה הדרומית שיא אישי חדש של 19.65 שניות.
ביוני 2007 ניצח בריצת ה-200 מטר באליפות ארצות הברית באתלטיקה, בתוצאה של 19.89 שניות, אולם באליפות העולם באתלטיקה, שהתקיימה באוסקה, יפן אותה שנה הוא זכה במדליית הארד, בתוצאה של 20.05 שניות. באותה תחרות השתתף ספירמון בריצת שליחים 4x100 מטר, יחד עם דארוויס פאטון, לירוי דיקסון וטייסון גיי, שייצגה את ארצות הברית, וזכה עימה במדליית הזהב. לאחר אליפות העולם ניצח ספירמון בשני מפגשי גולדן ליג רצופים, בהפרש של יומיים בלבד : ב- 14 בספטמבר, בתוצאה 19.88 שניות וב- 16 בספטמבר בתוצאה של 20.22 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתף ספירמון בריצה ל-200 מטרים, הגיע לגמר וחצה את קו הסיום במקום השלישי. ספירמון חגג את זכייתו במדליית הארד, אף על פי שמסכי הטלוויזיה באצטדיון הראו הילוכים חוזרים בו הוא נראה כשהוא דורך על הקו שמפריד בין המסלולים, מה שהביא לפסילתו מהמירוץ.
רפאל ואגו
רפאל ואגו (נולד ב-1946) הוא מרצה בכיר בדימוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במכון קאמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה.
חייו ופועלו.
רפאל ואגו נולד בקלוז' שברומניה ללידיה ובלה ואגו, שהיה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. עלה לישראל בשנת 1958. התחנך מספר שנים בגיל התיכון במוסד החינוכי של קיבוץ נגבה עד גיוסו לצה"ל. למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. קיבל את הדוקטורט בשנת 1980, נושא הדוקטורט שלו היה יחסי הונגריה-רומניה בתקופה הקומוניסטית.
מחקרו.
רפאל ואגו מתמחה בתולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה, עם הדגש מיוחד על בעיות לאומיות, תנועות קיצוניות, תולדות המשטר הקומוניסטי, שואה ואנטישמיות.
במחקריו, בעיקר במסגרת המכון לחקר האנטישמיות באוניברסיטת תל אביב, הוא הצביע על תהליכי החזרה להיסטוריה במדינות הקומוניסטיות לשעבר, מתוך כוונה לעמוד על דפוסי התחייה הלאומנית והאנטישמיות במזרח אירופה. הוא הצביע על הניסיון לטהר את שמות המנהיגים והאידיאלוגיות הקיצוניות שהם הובילו בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה, ועל השימוש הפוליטי בזיכרון ההיסטורי הסלקטיבי במרחב המזרח-אירופי.
במחקריו הוא חוקר גם את מידת ההשפעה של המודעות לשואה על המערכת הפוליטית ועל העולם האינטלקטואלי שם, והוא אף העביר נושא זה תוך כדי שיחות עם אנשי חינוך ואקדמיה רבים, במוסדות שונים, במדינות מזרח אירופה.
רפאל ואגו ניסה לבדוק במחקריו כיצד הכניסה לאיחוד האירופי השפיעה על הזהות הלאומית במדינות הללו, וכן על הסכסוכים האתניים בין המדינות באזור. במספר כנסים הוא העלה את ההשערה כי בעוד ההצטרפות לאירופה תפחית על פני השטח את הוויכוחים הלאומיים ואת הסכסוכים הטריטוריאליים, הרי שתהליך זה לא יעלים את שאלת הזהות הלאומית הנפרדת, שרבים בציבור במזרח אירופה דוגלים בה בקנאות.
במסגרת המכון לחקר הציונות ואגו כתב את רוב המחקרים על מדינות מזרח אירופה. פרסומים אלה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מ-1993 ואילך, יוצרים רצף של מעקב וניתוח אחר האנטישמיות במדינות הפוסט-קומוניסטיות. ואגו מדגיש בכתביו את מאפייני השיח האנטישמי במדינות השונות, וכן את צורות המאבק שם כנגד ביטויי האנטישמיות והגזענות.
ב-2006 ערך רפאל ואגו מאמר בצוותא עם דוקטור רוני שטאובר על בני הרומה (הכינוי הרווח במחקר בימינו למיעוט הצועני באירופה). זאת, בעקבות כנס שנערך באוניברסיטת תל אביב על ההיבטים ההיסטוריים, הפוליטיים והחברתיים של שבטי הצוענים באירופה. המאמר פורסם בספר, גם בעברית, בכתב העת זמנים תחת השם: "יהודים וצוענים זוכרים ומנציחים". המאמר עוסק בזיכרון ההיסטורי בהקשר של השואה אצל הצוענים, ובדק את המגמה של בני הרומה להבליט את הזיכרון ההיסטורי שלהם ואת תולדות קורותיהם במלחמת העולם השנייה, על פי הדגם של זיכרון השואה בעם היהודי. הוא הדגיש את חשיבות רצח העם שעברו הצוענים במלחמת העולם השנייה, כמרכיב בבניית הזהות המודרנית שלהם - לרבות ימי זיכרון, אתרי הנצחה, ואף הכללת הנושא בספרי לימוד במדינות השונות.
רפאל ואגו חקר ולימד על התנועות הפשיסטיות בין שתי מלחמות העולם; הוא כתב מחקר על הבסיס החברתי של התנועות הפשיסטיות במזרח אירופה, כשעיקר מגמת מחקרו היה להוכיח שהפשיזם קסם לשכבות חברתיות שונות, כולל מעמד הפועלים. בניגוד לתפישות המרקסיסטיות שדיברו על הבורגנות הזעירה כמשענת לתנועות הפשיסטיות, טען ואגו שבמזרח אירופה "כל אחד יכול היה להיות פשיסט" ואכן רבים היו בני מעמד הפועלים, בני המעמד הבינוני וגם מהאליטה החברתית.
וואלאס ספירמון
רפאל וואגו
מוחמד מיעארי
מוחמד מיעארי (בערבית - محمد ميعاري; נולד ב-12 באפריל 1939) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם רשימה המתקדמת לשלום.
ביוגרפיה.