נולד לרבי נפתלי הורוביץ ממעליץ (ד' בטבת תר"ה–י"ח בתשרי תרע"ו) ולרכיל בתו של רבי אביש קנר מסאניק. עוד בבחרותו נודע בגאונותו וביכולתו לחדש חידושי תורה בהלכה ובאגדה. נישא לבינה, בתו של רבי צבי הירש הורוביץ מרוזבדוב (תר"ט-חשוון תרע"ט). עוד בחיי אביו מונה לרבה של מליץ וכונה בפי כל "הרב הצעיר". ניהל את רבנותו ביד רמה וראש הקהל שלא אהב זאת ירד לחייו. לכן היגר עם משפחתו לארצות הברית וחזר לאחר שנתיים. הוא ויתר על רבנותו במליץ לטובת אחיו רבי מנחם-מנדל (תרמ"ג-תש"ג), ועבר לקרקוב. לאחר זמן מה שב לזמן קצר לארצות הברית ולאחר חזרתו משם החל בתקופה שבה הרבה במתן צדקה ובמעשי חסד ונכנס לעסקים. את עסקיו מסר לאנשים שהבינו בתחום והיה לו אמון בהם, אך הם מעלו באמונו והוא נקלע למשבר כלכלי חמור. הוא שמע לעצת מקורביו ועבר לדירה גדולה יותר, הקים בית כנסת משלו וחזר להנהיג עדת חסידים. מספר החסידים הלך ועלה מיום ליום, והם נהנו בייחוד לשמוע את ניגוניו בתפילה.
היה בעל כישרון מוזיקלי רב ובגיל 10 המלמד שלו לימדו גם תווים. בהמשך הרחיב בכוחות עצמו את ההשכלה המוזיקלית שלו עד שידע להלחין יצירות שלמות ולכתוב את התווים שלהן. השאיר אחריו מאות לחנים שתוויהן מילאו חמישה כרכים. עקב אחרי יצירותיהם של מלחינים יהודיים במוזיקה העולמית ושל גדולי החזנים. כשהיה בארצות-הברית הופק מלחניו תקליט שהצליח מאוד. חיבר גם פירוש לספר תהילים שנשאר בכתב יד.
בימי השואה.
לאחר כיבוש פולין בידי הנאצים, גלו יהודי מליץ לגטו בעיירה ראדומישל הסמוכה למליץ בגליציה המערבית. מפני שלא היו פסי רכבת בסביבה, רציחת היהודים בגטו ראדומישל נעשה ביריות בבית הקברות. לפני ביצוע הרצח ביקש רבי אלימלך לערוך סעודה בפעם האחרונה. הרוצחים הסכימו, והרבי ישב עם חסידיו ליד הקבר הפתוח ובהתרגשות רבה השמיע להם דברי תורה וניגון חדש שחיבר לקטע התפילה "נשמת כל חי", שבמהלכו יצאו יחד בריקוד סוחף. לאחר סיום הריקוד אמר הרבי למבצעי הרצח: "אנו עשינו את שלנו, עשו אתם את שלכם!" מיד לאחר מכן נרצחו ביריות בידי הנאצים.
רפאל גז'בין
רפאל גְזֶ'בִּין (Gjebin; 16 בינואר 1909 – 1975) היה רופא ישראלי, מנהל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם ומנכ"ל משרד הבריאות.
קורות חיים.
רפאל גז'בין נולד ב-16 בינואר 1909 בטביליסי לאברהם ולהנרייטה גז'בין.
ב-8 בספטמבר 1933 נישא להלנה רוזנפלד, ולזוג נולדו שלוש בנות: דניאלה, תמר ומיכל.
בשנת 1934 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת ברלין. ב-1935 עלה לארץ ישראל והשתקע בה. הצטרף ל"הגנה" והתמחה בלחימה נגד גזים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הסתדרות הרופאים בארץ ישראל הקימה ועדה לגיוס לצבא הבריטי. לפי המלצותיה שובצו רופאים ליחידות השונות. בראש תנועת הגיוס של הרופאים עמדו: ד"ר רפאל גז'בין, ד"ר מאיר וופסי, ד"ר קרקובסקי וד"ר קייזר. יותר ממאתיים רופאים עבריים התגייסו אז.
ב-1941, בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס לחיל הרפואה של הצבא הבריטי (Royal Army Medical Corps). צורף ליחידתו של אורד וינגייט שהייתה חלק מחיל המשלוח שפעלה באתיופיה. אחרי הקרב הגדול על גונדר, עבד כמעט לבד בבית חולים שדה. ייסד בית ספר לאחים ואחיות באתיופיה. מ-1943 עד 1945 פיקד על השירות הרפואי באתיופיה. חלק משירותו היה בבית החולים הממשלתי בחיפה, ובחלקו ניהל את בית החולים הצבאי בקנטרה. השתחרר בשנת 1946 בדרגת קולונל, הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע קצין ארצישראלי בצבא הבריטי. לאחר מכן, בשנים 1946–1948, היה סגן מנהל בית החולים "הדסה" בתל אביב ואחראי למערך אשפוז הפצועים בעת הפגזות במלחמת העצמאות.
ב-28 במרץ 1948 במסגרת מינויים של רופאים מקשרים למוסדות רפואיים שבוצעו על ידי קצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה ג'זבין לרופא המקשר לבית החולים העירוני "הדסה" תל אביב
עם מעבר בית החולים רמב"ם מידי עיריית חיפה לידי ממשלת ישראל נקרא גז'בין לנהל את בית החולים.
גז'בין כיהן כמנהל רמב"ם בין השנים 1948–1963.הוא מונה לתפקיד על ידי שר הבריאות חיים משה שפירא וכיהן בתפקיד תקופה של כ-15 שנה בהן השתנה בית החולים ללא היכר, באופן ניהולו, בתנאי האשפוז ובהתקדמות המדעית והטכנולוגית. הוא הנהיג את חובת הרישום בשפה העברית ובבית החולים התקיימו שיעורים בעברית לכל הרופאים יוצאי הגלויות השונות. ג'זבין דאג לשבץ רופאים עולים חדשים ברמב"ם, וכאשר התקנים לא איפשרו שיבוץ ברמב"ם דאג לשבצם בבתי חולים אחרים ברחבי הארץ.
על נדיבות ליבו של ג'זבין נזכר ד"ר אפרים סיני : "רופא עולה בא מרוסיה, תעודותיו והדיפלומה שלו היו בבדיקה במשרד-הבריאות והעניין נסחף כרגיל זמן רב. ד"ר יוסף מאיר מנהל קופת חולים, קיבל אותו בסבר פנים חמורות, זרק את תעודותיו בפניו וממש גירש אותו ממשרדו. הרופא הסתובב ללא עבודה וללא כסף, ממש היה רעב ללחם והתקיים מתפוזים שהיו זולים. יום אחד ראה אותו ד"ר ג'זבין, מנהל בית החולים, מחלון משרדו וקרא לו לבוא אליו. כששמע את סיפורו ואת תלאותיו שלף מכיסו שטר כסף והכריחו לקחתו ובו במקום טילפן לתל אביב אל ד"ר משולם ליבונטין וביקש ממנו לסדר עבורו מקום עבודה זמני. כך החלה הקאריירה הרפואית של ד"ר מנדל סטבורובסקי, אחד מטובי הכירורגים בארץ".
בנוסף כיהן גז'בין כיושב ראש ארגון רופאי המדינה. בעת שביתת הרופאים בפברואר 1956 טען שהממשלה מנצלת את המילה "ביטחון" כדי לסחוב את הרופאים, ובכך שברה את האמון בעיניהם. החל מאמצע שנת 1957 כיהן כיושב ראש הוועדה המרכזית של ההסתדרות הרפואית, תפקיד ממנו התפטר ב-1961 לאור התנגדותו להחרפת מאבק הרופאים להעלאות שכר. בשנת 1960 עמד בראש משלחת רפואית לקונגו. בדצמבר 1966 נתמנה לאחד מחמשת חברי רשות האשפוז שהוקמה אז.
לאחר פטירתו של שאול זימן עלה שמו כמועמד לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות. גז'בין כיהן בתפקיד זה מ-1967 ועד 1971. בתפקידו זה כיהן בהנהלה המצומצמת לבניית מרכז רפואי וולפסון.
ב-15 באוקטובר 1964 מונה ליו"ר ועדה מקצועית לבחינת המחסור ברופאים בפריפריה. מסקנות הוועדה הוגשו במאי 1965, וכללו הצעה להטבות למשיכת רופאים לשנת שירות בסְפר, שכללו: תוספת של שליש למשכורת לעומת רופא בעיר, הקפדה על שמירת קשר עם בית חולים ועדיפות בקבלה להתמחות; ואולם ההמלצות לא יושמו.ב-1971 העניקה לו מלכת בריטניה אליזבט השנייה את אות אביר מסדר סנט ג'ון כהוקרה על פועלו לקידום השירותים הרפואיים של מסדר זה בירושלים.
ג'רמטי
מבצע תגר
מבצע תגר הוא שמו של מבצע שתוכנן על ידי חיל האוויר ב-1970 ונועד להשמיד את סוללות הטילים המצריות שבגזרת תעלת סואץ. לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים תכנן הפיקוד הישראלי לבצעו, אך כשנודע כי מצב הכוחות הישראלים ברמת הגולן קשה ביותר, הוסט הכוח האווירי שיועד למבצע צפונה ורק חלקו הראשון (והפחות משמעותי) של המבצע יצא אל הפועל בבוקר 7 באוקטובר 1973, יומה השני של מלחמת יום הכיפורים.
תוכנית המבצע.
מבצע "תגר" תוכנן מאז אוגוסט 1970. תוכנית המבצע כללה ארבעה גלי התקפה:
תוכנית המבצע, שעל מתכנניו נמנה גם אביהו בן-נון, הייתה מורכבת מאוד וחייבה שימוש מתוזמן באמצעי הלוחמה האלקטרונית השונים בד בבד עם שיגור החימוש. אחד ממתנגדי התוכנית היה מפקד טייסת הפנטומים 107, יפתח ספקטור, שטען שהתוכנית המורכבת והמתוזמנת ברמת "שעון שווייצרי" היא "פשע" ומתירה חופש פעולה מועט מדי לטייסים הישראלים שהיו מורגלים באלתור ודורשת מהם להיות בורג במכונה מסורבלת הפגיעה לכל שינוי מהתרחיש המתוכנן. הוא אף סבר שהתוכנית היא קיצונית מדי ונותנת לחיל האוויר הישראלי סיכויי הצלחה של "הכל או לא כלום"
גם מפקד חיל האוויר, בני פלד, לא היה שלם עם התוכנית, שהייתה לדעתו מורכבת מדי ונסמכה על הנחה מוטעית, לטעמו, כי חיל האוויר הישראלי מסוגל להתמודד לבדו, ללא סיוע קרקעי, עם איום סוללות הטילים המצריות. במועד מאוחר יותר הוא טען: "כשקיבלתי את התפקיד (מפקד חיל האוויר), כל אחד ידע שהתכוונתי לחסל את כל התוכניות דמויות-ה'מוקד' האלה". בהציגו את תוכניות "תגר" לפני שר הביטחון והרמטכ"ל, מיד עם מינויו כמפקד החיל, במאי 1973, הדגיש פלד כי הצלחת המבצע מותנית בהתראה של 48 שעות לביצוע התקיפה ובכך שיוזמת התקיפה תהייה של חיל האוויר הישראלי ולא כתגובה למתקפה ערבית. לטענת פלד, הרגיעו אז שר הביטחון, משה דיין ואמר כי בכל מצב בו ידעו על כוונה ערבית לתקיפה, יאפשרו לחיל האוויר הישראלי להקדים ולתקוף.
יישומו החלקי של המבצע.
ביום הכיפורים, 6 באוקטובר 1973, בצהריים, פתחו מצרים וסוריה במלחמה כוללת נגד ישראל. בשעה 14:00 חצו מאות מטוסי קרב מצריים וסוריים את הגבול ופתחו במתקפה נרחבת של מטרות איכות צבאיות ישראליות בסיני ובצפון הארץ. בתגובה למתקפה הזניק מפקד חיל האוויר את כל מטוסי הקרב הישראליים למשימת "הגנת שמי המדינה". לאחר שובם של מטוסי חיל האוויר הישראלי ממשימה זו ועד לסוף היום, עסקו בסיוע לכוחות הקרקע של צה"ל.
בערב אותו יום התקבל רושם במטה הכללי מידיעות ראשוניות שכוחות צה"ל הודפים את מתקפות השריון הסורי ברמת הגולן אך מצב כוחות צה"ל חמור בצפון הגזרה המצרית, היא גזרת הארמייה המצרית השנייה. בהערכת המצב הוחלט לבצע בבוקר המחרת, ה-7 באוקטובר, את "מבצע תגר" בחזית המצרית ושעת ה"ש" נקבעה ל-06:45. במשך הלילה נעשו בחיל האוויר ההכנות הדרושות: בוצעו תדריכים לטייסים, המטוסים חומשו בחימוש מתאים לתקיפת שדות תעופה וציוד ל"א נלווה נערך בחצי האי סיני וחולקו משימות לגלי ההתקפה הבאים.