במהלך הרנסאנס המאוחר התפתחו שתי צורות הארדי גארדי - האחת בעלת מבנה של גיטרה, ואילו השנייה בעלת מבנה של לאוטה שהייתה נפוצה יותר בצרפת. ההארדי גארדי היה פופולרי בתקופת הרנסאנס לצד חמת החלילים. ברנסאנס הופיע בכלי גם "גשר הבאזז" (מכונה לעיתים "כלב") - פיסת עץ א-סימטרית, הממוקמת מתחת למיתר ליווי, שמאפשרת באופן סיבוב מסוים הפקת צליל זמזום.
בתקופת הרוקוקו חל שינוי בטעם המוזיקלי הפופולרי, שינוי שדרש פוליפוניות גבוהה יותר מזו שיכול היה ההארדי גארדי להציע. בשל כך נדחק הכלי ממעמדו. ואולם הרוקוקו הצרפתי במאה ה-18 השיב את הכלי לתודעת המעמד העליון. בתקופה זו הלחינו כותבים מפורסמים יצירות לכלי כניקולא שדוויל.
ההארדי גארדי נדד גם מזרחה, וגרסאות שלו, הקרויות בשמות שונים, נוצרו בארצות הסלאביות, בהונגריה ובארצות הדוברות גרמנית.
אנטואן-לורן דה ז'יסייה
אנטואן-לורן דה ז'יסְיֶיה (בצרפתית: Antoine-Laurent de Jussieu; 12 באפריל 1748 – 17 בספטמבר 1836) היה בוטנאי צרפתי, הזכור בעיקר בשל היותו הראשון שהציע חלוקה סיסטמטית טבעית של הצמחים בעלי הפרחים. חלק ניכר משיטתו עודה בשימוש כיום.
הקיצור לשמו של דה ז'יסייה בבוטניקה הוא "Juss".
חייו.
דה ז'יסייה נולד בעיר ליון כאחיינם של הבוטנאים אנטואן, ברנאר וז'וזף דה ז'יסייה. הוא למד רפואה בפריז, והוסמך בשנת 1770. הוא כיהן כפרופסור לבוטניקה בגן הבוטני המפורסם של פריז, ז'רדן דה פלאנט, בשנים 1770–1826. בנו, אדריאן-אנרי, היה אף הוא לבוטנאי.
היה חבר במסדר הבונים החופשיים.
תרומתו המחקרית.
במחקרו על אודות הצמחים בעלי הפרחים, "Genera plantarum" ("סוגי הצמחים"), סיגל דה ז'יסייה שיטה המבוססת על מיון קבוצות צמחים על-פי תכונות מרובות – רעיון שהושפע מחוקר הטבע הצרפתי-סקוטי מישל אדנסון. שיטה זו מהווה שיפור ניכר בהשוואה למערכת המיון שהגה קארולוס ליניאוס, שמיין צמחים למחלקות וסדרות על-פי מספר אברי הפרח בלבד. לעומת זאת, שמר דה ז'יסייה על המערכת הדו-שמית של ליניאוס.
הישגיו של דה ז'יסייה בולטים על רקע חלוקת עולם הצומח שהייתה מקובלת בזמנו – לעשבים ועצים. דה ז'יסייה הציע חלוקה של עולם הצומח לשלוש קבוצות עיקריות: מחוסרי פסיג (אצות, פטריות, טחבים ושרכים), חד-פסיגיים ודו-פסיגיים. במבט לאחור, תפיסתו של דה ז'יסייה היוותה קפיצת דרך מרשימה, אם כי הכללת כלל הצמחים הנחותים בקבוצה אחת הייתה גסה באופן יחסי, ומעידה על דלות הידיעות באותה תקופה על אודות הצמחים הנחותים.
לעבודתו של דה ז'יסייה נודעת השפעה רבה, ורבות ממשפחות הצמחים של ימינו עדיין נסמכות על החלוקה שקבע. בספרו של מרטון 'היסטוריה של המחקר הבוטני' (1981) נמנו 76 משפחות שאיגד, שעדיין נמצאות בשימוש על-פי החלוקה המוכרת - זאת המפורסמת והמעודכנת על ידי ה-ICBN. לשם השוואה, מבין המשפחות שאיגד ליניאוס, 11 עדיין בשימוש.
במהלך חייו פרסם כ-60 חיבורים, כולם בצרפתית או לטינית.
דה ז'וסו
המערכה באיי שלמה
המערכה באיי שלמה היא חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המערכה החלה עם כיבושם של מספר אזורים באיי שלמה ובאי בוגנוויל הסמוכים לגינאה החדשה על ידי היפנים, במהלך המחצית הראשונה של שנת 1942. לאחר כיבושם, החלו היפנים לבנות בסיסי אוויר ומעגנים באיים, כשמטרותיהם העיקריות היו להגן על אגפה של המתקפה היפנית שהתנהלה באותה עת בגינאה החדשה, ליצור פרוזדור הגנה לבסיסים היפניים ברבאול ובבריטניה החדשה ולהקים בסיסים מהם יוכלו ליירט שיירות אספקה של בעלות הברית מארצות הברית לאוסטרליה ולניו זילנד.
על מנת להגן על נתיבי האספקה וקווי התקשורת שלהם בדרום האוקיינוס השקט, פתחו בעלות הברית במתקפה כנגד היפנים בגינאה החדשה, בודדו את הבסיס הימי ברבאול ותקפו את היפנים באיי שלמה תוך כדי נחיתות בגוודלקנל ובאיים סמוכים ב-8 באוגוסט 1942. נחיתות אלה הציתו סדרת קרבות בין הצדדים, שראשיתה בגוודלקנל והמשכה במרכז ובצפון איי שלמה, באי ניו ג'ורג'יה ובבוגנוויל.
מערכה זו הייתה למלחמת התשה שהתחוללה ביבשה, באוויר ובים, ובסופה הכריעו בעלות הברית את היפנים, בהסבם נזק בלתי הפיך לכוחות הצבא והצי היפנים. בעלות הברית כבשו בחזרה מספר איים מאיי שלמה ואחרים בודדו ועקפו. לאחר מכן השתלבה המערכה באיי שלמה עם המערכה בגינאה החדשה.
רקע.
רקע אסטרטגי.
המטרה האסטרטגית העיקרית של האימפריה היפנית הייתה הקמת קו הגנה היקפי מסביב לשטחי האימפריה. קו ההגנה נמתח מהודו במערב, דרך איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה) בדרום ועד האיים שבדרום ובמרכז האוקיינוס השקט. על מנת לבסס את שליטתם בנקודות הדרומיות של קו הגנה זה הקימו היפנים בסיסים צבאיים ומעגנים בבריטניה החדשה וברבאול, אותם כבשו בינואר 1942. במרץ ובאפריל החלו כוחות יפנים בהקמת בסיסי אווירי בבוּקה שבצפון בוגנוויל, ובסיס אווירי נוסף ובסיס ימי בדרום האי.
ההתקדמות היפנית אל איי שלמה.
באפריל 1942 פתחו היפנים ב"מבצע מוֹ" תוכנית לכיבוש העיר פורט מורסבי שבגינאה החדשה, ששילבה בין הצי ובין הצבא. המטרה העיקרית הייתה הרחבת קו ההגנה הדרומי והקמת בסיסים שיסייעו להתקדמות האפשרית העתידית אל נאורו, קלדוניה החדשה, פיג'י, האי אושן וסמואה, ועל ידי כך לחסום את נתיבי האספקה בין ארצות הברית לאוסטרליה, דבר שיוביל להסרת האיום מצד אוסטרליה על המוצבים היפנים בדרום האוקיינוס השקט.
כוחות הצי הקיסרי היפני הצליחו לכבוש את טולאגי, אך בשל קרב ים האלמוגים נכשלה הפלישה לפורט מורסבי. זמן קצר לאחר מכן הציבו היפנים חילות מצב במספר איים בצפון ובמרכז איי שלמה. כחודש לאחר מכן איבד הצי היפני המשולב ארבע מנושאות המטוסים שלו במהלך קרב מידווי.
בתגובה לאיום היפני על אוסטרליה החלו בעלות הברית לשלוח חיילים ומטוסים רבים לאזור, מתוך כוונה ליישם את התוכנית לכיבוש מחדש של הפיליפינים. לאחר ניצחון בעלות הברית בקרב מידווי הציע גנרל דאגלס מקארתור, שקיבל את הפיקוד על זירת דרום מערב האוקיינוס השקט, תוכנית להתקפת-בזק על רבאול, אותה ביצרו היפנים והשתמשו בה כבסיס לפעילותם באזור. הצי האמריקאי צידד בגישה הדרגתית יותר לכיוון גינאה החדשה ואיי שלמה. מחלוקת זו יישבו אדמירל ארנסט קינג, המפקד העליון של הצי האמריקאי, וגנרל ג'ורג' מרשל, ראש מטה צבא ארצות הברית, בהחליטם על תוכנית בעלת שלושה שלבים. השלב הראשון היה כיבוש האי טולאגי שבאיי שלמה, השלב השני היה התקדמות לאורך חופי גינאה החדשה והשלב השלישי היה כיבוש רבאול. השלב הראשון, שקיבל את שם הקוד "מבצע מגדל שמירה" (Operation Watchtower), הפך למערכה על איי שלמה.
מהלך המערכה.
בעלות הברית הקימו יחידה אווירית משולבת, שנקראה "כוח אוויר קקטוס," ובאמצעותה ביססו עליונות אווירית במהלך שעות היום. בשל כך נאלצו היפנים לבצע מבצעי אספקה בחסות החשיכה, להם קראו "תובלת עכברושים" (בעלות הברית כינו זאת "טוקיו אקספרס") דרך מעבר ניו ג'ורג'יה. קרבות רבים נערכו בחשיכת הלילה בין הצדדים בעוד בעלות הברית מנסות למנוע מהיפנים אפשרות להוביל אספקה וחיילים נוספים לאזור. שני הצדדים איבדו כלי שיט כה רבים במהלך הקרב הימי על גוודלקנל עד שהאזור הימי שמצפון לאי גוודלקנל זכה לכינוי Ironbottom Sound ("אגן מצולות המתכת").
הצלחת בעלות הברית במערכה באיי שלמה מנעה מהיפנים לנתק את אוסטרליה ואת ניו זילנד מארצות הברית. מבצע גלגלון (Operation Cartwheel) - התוכנית האסטרטגית הכללית של בעלות הברית למערכות באיי שלמה ובגינאה החדשה - החל ב-30 ביוני 1943, ובסיומו הצליחו בעלות הברית לבודד ולנטרל את בסיס הצי היפני ברבאול ומוטטו את העליונות האווירית והימית היפנית באזור. מצב זה איפשר לבעלות הברית להתקדם, לכבוש מחדש את הפיליפינים ולנתק את יפן ממקורות המשאבים שלהם באיי הודו המזרחית.
המערכה באיי שלמה הגיעה לשיאה במערכה בבוגנוויל, בו התנהלו קרבות עזים עד סיום המלחמה.
שלמה יעקבסון
שלמה יעקבסון (1 בינואר 1916, כ"ד בטבת תרע"ו, תל אביב – 29 ביולי 2005) היה אסיר ארגון ההגנה בכלא עכו, מראשוני המסתערבים, מתנדב לצי הבריטי במלחמת העולם השנייה, ומראשוני חיל הים.
ביוגרפיה.
שלמה יעקבסון נולד בתל אביב ב-1 בינואר 1916, בימי מלחמת העולם הראשונה. אביו היה רב. מאוחר יותר ניהלו הוריו חנות לספרים וציוד משרדי, ונמנו עם מייסדי שכונת תל נורדאו. הציירת אהובה שולמן הייתה אחותו.
יעקבסון למד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בעודו תלמיד, יצא עם חבר לטיול בדמשק, כשבחלק מן הדרך הם מחופשים לבדואים. בדרכם חזרה, הבריחו לארץ כעשרים עולים בלתי לגליים.
בנובמבר 1934, בעת ששמר באדמות רמת יוחנן, התעמת יעקבסון עם מסיגי גבול ערבים, והרג אחד מהם. הוא נשפט לשבע וחצי שנות מאסר עם עבודת פרך, ישב בכלא עכו, ושוחרר ביוני 1938. מאוחר יותר רכש ניסיון ימי כשעבד בנמל תל אביב.
בשנת 1941 גויס יעקבסון על ידי יגאל אלון למחלקה הסורית, שקדמה למחלקה הערבית של הפלמ"ח, והופעל במשך שנה כמסתערב בסוריה, כשהוא מתחזה לפועל ואף לאיש דת מוסלמי.
אחרי שחזר לארץ ישראל התנדב לצי הבריטי, ושרת כמש"ק משמעת ושלישות בבסיס מורטה (H.M.S. Moreta) בחיפה.
במלחמת העצמאות פיקד יעקבסון על בסיס הטירונים של חיל הים בסידנא עלי, ומאוחר יותר על בסיס חיל הים ביפו. המשיך בשרות קבע בחיל הים עד שנת 1953 ובתפקידו האחרון היה ראש מחלקת כח אדם של החיל.
אחרי שחרורו מצה"ל עבד במשרד הביטחון עד פרישתו לגמלאות. בין השאר, עסק בהכנת הפריגטות "מבטח" ו"מזנק" למסירה לציילון, ובסיוע לארצות מתפתחות במסגרת היחידה לסיוע וקשרי חוץ. בשנות ה-70 היה מנהל מוזיאון ההגנה.
נפטר ב-29 ביולי 2005.
רמי ורד