לאחר מותו הספידו אותו פוליטיקאים ואמנים רבים, בכינוי "גדול האמנים הישראליים של הדורות האחרונים". אהוד אולמרט, ראש הממשלה באותה העת, הספיד אותו בהודעה מיוחדת שפרסמה הממשלה בעקבות מותו ואמר, בין השאר: "יוסי בנאי היווה מופת של כישרון רב תחומי בבימוי, במחזאות, בסאטירה, בקולנוע ובשירה. קולו הייחודי של יוסי היה חלק מרכזי בסיפורה של מדינת היהודים המתחדשת בארץ ישראל ובירושלים."
בפרס ישראל לתיאטרון, בו זכה בנאי בשנת 1998, הוא זכה לתיאור:
בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי להאיר את יוסי (במאים קובי פרג' ומוריס בן מיור), ממואר קולנועי שעשוי מאינספור קטעי ראיונות, הופעות ועוד של יוסי בנאי, מלווים אך ורק בקולו. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ומשם יצא להקרנות מסחריות ברחבי הארץ.
על שמו של בנאי נקראו רחובות במספר ערים בארץ: בבית שמש, בכפר סבא, בנתניה, ברמלה, באשדוד ובקריית מוצקין.
משפחת בנאי
משפחת בנאי היא משפחה ישראלית ענפה, שרבים מבניה ובנותיה ידועים בפועלם כאמנים בתחומי התיאטרון, הטלוויזיה, הקולנוע, המוזיקה והבידור. מוצא המשפחה ביהדות פרס, וראשוניה עלו מהעיר שיראז שבפרס (איראן) ב והתיישבו בירושלים.
הדורות שקדמו לאמנים.
אבי המשפחה הוא מאיר אליהו בנא, שהיה נשוי לדודניתו בכורה מלכה לבית שבתאי. לבני הזוג בנא היו שמונה ילדים, מתוכם התפרסמו חמישה: יעקב, יצחק, יוסי, חיים וגברי (השלושה האחרים: עליזה, שמואל ואברהם). בכורה מלכה, האם, השפיעה רבות על יצירתו של בנה יוסי. מאיר בנאי קרוי על שם סבו מאיר אליהו.
אביו של מאיר אליהו הוא אליהו יעקב בנא, סב המשפחה, שעל פי זכרונותיו של יוסי, היה זה אשר נטע את הכישרון במשפחה. שם משפחתו המקורי היה בנא ולימים נכדיו עברתו את שם המשפחה לבנאי. סבו של אליהו יעקב, רחמים, עלה לארץ ישראל משיראז שבפרס יחד עם אשתו כאנום וארבעת ילדיהם: אברהם, יצחק, יעקב וראובן. יעקב (שעל שמו קרוי נינו, יעקב) הוא אביו של אליהו יעקב. אליהו יעקב עבד כבנאי, העבודה המסורתית של המשפחה, ועם הולדת בנו מאיר אליהו, פתח חנות ירקות בשוק מחנה יהודה ברחוב האגס (רחוב שנקרא לימים על שמו, רחוב אליהו יעקב בנאי).
עץ משפחת בנאי.
אברהם בנאי וצאצאיו.
לאברהם ואביגיל 12 נכדים.
אנתוני טרולופ
אנתוני טרולופ (באנגלית: Anthony Trollope; 24 באפריל 1815 - 6 בדצמבר 1882) היה מחשובי הסופרים האנגלים במאה ה-19.
ביוגרפיה.
טרולופ נולד בלונדון. אביו היה עורך דין כושל, שהגיע למצב של פשיטת רגל, ואמו קיימה את המשפחה בכתיבתה. באוטוביוגרפיה שלו הוא מתאר את ילדותו כאומללה, ולא היה באפשרותו ללמוד באוניברסיטה.
ב-1834 החל לעבוד לפרנסתו ברשות הדואר כפקיד זוטר, אולם רק כשנשלח לאירלנד בשנת 1841 התחיל לעשות חיל בעבודתו. הוא הרבה בנסיעות, ונשלח במסגרת תפקידו לשליחויות במצרים, איי הודו המערבית וארצות הברית. בתקופה זו כתב את רוב הרומנים שלו. טרולופ הוא שהמציא את עמוד תיבת הדואר למשלוח מכתבים. הוא פרש מעבודתו ב-1867.
הרומן הראשון שלו פורסם ב-1847 כשהיה בן 32. למרות התחלה מאוחרת זו, קנה לו שם ב-47 רומנים שפרסם, ו-16 ספרים אחרים, בהם אוטוביוגרפיה שפורסמה אחרי מותו. כמה מספריו היו רבי-מכר.
הרומן הראשון שלו שזכה להצלחה היה "מנהל בית המחסה" (The Warden), הראשון מסדרת "דברי ימי ברסטשייר". ברומנים שלו הרבה לתאר את הווי החיים של המעמד הבינוני והגבוה באנגליה הוויקטוריאנית. הפופולריים שבהם היו "דברי ימי ברסטשייר", וששת ספרי "פאליסר" (על פיהם נעשתה סדרת הטלוויזיה "משפחת פאליסר"). בין הדמויות בספריו יש בעלי אחוזות, אנשי כמורה, פוליטיקאים ובעלי מקצועות חופשיים. חלק מהדמויות שבות ומופיעות בספרים שונים בסדרה.
אחרי פרישתו מרשות הדואר ניסה טרולופ להיבחר לפרלמנט, אך ללא הצלחה. הוא היה מקובל בחוגי הספרות בלונדון, והיה ידידם של הסופרים בני דורו ת'אקרי, ג'ורג' אליוט וג.ה. לואס. הוא המשיך בכתיבתו כמעט עד מותו ב-1882.
אלייזה
אלייזה (באנגלית: ELIZA) היא תוכנית מחשב מפורסמת שנכתבה בשנת 1966 על ידי ג'וזף וייצנבאום, והיוותה פרודיה על הפסיכותרפיה של קרל רוג'רס. היא קיימה דיאלוג עם מטופל באמצעות הצגת הצהרות שכותב המטופל כשאלות והפנייתן אליו. למשל, התגובה ל"כואב לי הראש" יכולה להיות "למה אתה אומר שכואב לך הראש?" והתגובה ל"אימי שונאת אותי" יכולה להיות "מי עוד במשפחתך שונא אותך?"
אופן פעולה.
הסברה המקובלת והלא-מדויקת היא שאלייזה מבצעת סימולציה או אפילו אמולציה של מטפל. וייצנבאום אמר ש-ELIZA היא בעצם פרודיה של "התגובות של פסיכותרפיסט חסר הכוון בתחילת ראיון פסיכיאטרי". הוא בחר את הפסיכותרפיה כדי לפתור את בעיית אספקה לתוכנית של מבנה נתונים של "ידע מהעולם", כאשר המצב הטיפולי הוא אחד מהמצבים המעטים שבהם אדם יכול לענות להצהרה בשאלה שמעידה על ידע ספציפי מועט ביותר בנושא השיחה. לדוגמה, זהו קונטקסט שבו השאלה "מיהו המלחין המועדף עליך?" יכולה להיענות בתגובות כמו "מה לגבי מיהו המלחין המועדף עליך?" או "האם שאלה זו מעניינת אותך?"
אלייזה פעלה באמצעות זיהוי תבניות פשוט והחלפת מילות מפתח בביטוי מתוך מאגר צירופים. אולם התוכנה הייתה כל כך משכנעת כמטפל, שישנם סיפורים אנקדוטליים על אנשים שהגיבו אליה בצורה רגשנית למדי. זאת בגלל הנטייה של אנשים לייחס משמעות, שהתוכנה מעולם לא העניקה, למילים.
כדי להעריך את ההשפעה של אלייזה, יש לזכור שבשנת 1966 מחשוב אינטראקטיבי (באמצעות מסוף) היה דבר חדש - עשור ומחצה לפני המחשב האישי, ושלושה עשורים לפני שאנשים נחשפו לעיבוד שפה טבעית כמו למשל במנוע החיפוש Ask Jeeves או מערכות עזרה ממוחשבות כמו ה-Clippy של מיקרוסופט. גם היום אלייזה עדיין מסוגלת לגרום להשעיית חוסר האמונה. תגובותיה, אף על פי שהן פחות "שימושיות" מאלו של Ask Jeeves או Clippy, נראות כמדגימות רמה עמוקה יותר של "הבנה".
תגובות הקהל הרחב לאלייזה הטרידו את מנוחתו של וייצנבאום, ועודדו אותו לכתוב את ספרו "Computer Power and Human Reason: From Judgment to Calculation", שבו הסביר באופן מעורר מחלוקת את המגבלות של מחשבים, שכן הוא רוצה להבהיר לקהל את דעתו לפיה ההשקפות המאנישות לגבי מחשבים הן רק היסק של בני אדם.
אלייזה קיבלה את שמה מאלייזה דוליטל, דמות ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון" שלומדת לדבר במבטא של המעמד הגבוה.
ספרו של המשורר דוד אבידן "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי" (1974) כולל שמונה שיחות של אבידן עם "אלייזה" (לדעת צבי ינאי, שהיה מעורב ביצירת הקשר בין אבידן ל"אלייזה", המשורר נטל לעצמו חירות רבה בעריכת השיחות, שאינן משקפות את יכולתה האמיתית של "אלייזה").
עיט (סוג)
עַיִט (שם מדעי: "Aquila") הוא סוג עופות במשפחת הנציים, הכולל את "העיטים האמיתיים": עופות גדולים ומרשימים, אשר לעיתים נקראים בטעות "נשר". כנפיו רחבות יחסית ובעת דאייה כפופות מעט כלפי פנים. אברות הכנף אינן פרושות כמו במיני הנשרים.
לעיטים "גבה" המצלה על העין ותורמת למראה תוקפני.
מיני עיטים האמיתיים נבדלים בעיקר בגודל וצבעי הניצוי אך המראה הכללי של הסוג דומה יחסית.
בישראל נצפו המינים: עיט זהוב, עיט שמש, עיט ערבות, עיט סוואנות, עיט שחור ועיט ניצי.
מינים.
בעבר היו בסוג זה המינים עיט הודי, עיט חורש ועיט צפרדעים, שעברו לסוג עיט מנוקד ("Clanga").
עיט חורש
עיט החורש (בעבר: עיט החורף; שם מדעי: "Clanga pomarina") הוא עוף דורס גדול המשתייך למשפחת הנציים. זהו עיט בגודל בינוני. אורכו כ-60 סנטימטרים ומוטת כנפיו כ-150 סנטימטרים. משקלו - כשני קילוגרמים. צבע ראשו וכנפיו - חום בהיר; יתר נוצותיו - חומות כהות. ראשו ומקורו קטנים ביחס לעיטים אחרים. על חלקן העליון של הכנפיים מצוי בדרך כלל כתם לבן, וגם בבסיס הזנב נמצא כתם לבן שצורתו כצורת וי (V). נכלל בעבר בסוג עיט (Aquila), אך הועבר לסוג (Clanga).
בעבר נחשב המין עיט הודי "Clanga hastata" לתת-מין של עיט החורש, אולם מחקרים מודרניים מתחילת המאה ה-21 מצאו כי הקשר ביניהם אינו כה הדוק, ולכן לפי המיונים החדשים מין זה הוא נפרד. מחקרים אלו התבססו על עדויות מורפולוגיות, התנהגותיות, אקולוגיות וגנטיות. למעשה נמצא כי המין הקרוב ביותר לעיט החורש הוא עיט הצפרדעים ("Clanga clanga").
עיט החורש ניזון בעיקר מיונקים קטנים, מעופות קטנים יותר, מזוחלים ומפגרים. אזורי הקינון של עיט החורש הם במרכז אירופה ובמזרחה ודרומית מזרחית לטורקיה. העיט מקנן בעיקר ביערות ובחורשות, וזהו מקור שמו. הוא חורף באפריקה. הנקבה מטילה בין ביצה אחת לשלוש ביצים בקן הממוקם על עץ. שיעור ההצלחה של הצאצאים נמוך יחסית, כמו אצל יתר העיטים, וכך רק הגוזל הבכור, שהוא בדרך-כלל הגדול והחזק יותר, שורד. לעיתים הוא אף יאכל את אחיו הקטנים יותר. בזמן הנדידה בין מקומות המחיה שלו (אירופה ואפריקה), הפרטים עפים דרך ישראל. בשנת 1986 הייתה ירידה דרסטית בכמות עיטי החורש בעולם, ירידה זו מיוחסת לאסון צ'רנוביל שפגע באזורי דגירתם.
מספר הפרטים של עיט החורש נע בין 80,000 ל-110,000. למרות שדווח על הצטמצמות באוכלוסייתו, נראה שהיא התאוששה בשנים האחרונות, ולא ניתן לקבוע מגמת גידול או הצטמטמות ברורה.
עיט חורף
נפיחה
נפיחה (בסלנג: פְלוֹץ, נאד, פוּק או עָרֹט. בהגייה מיושנת: "שחרר" או "הפריח יונים") היא פליטת גזים דרך פי הטבעת כתוצר לוואי של פעולת מערכת העיכול.
הנפיחה מורכבת מגזים, שחלקם מיוצר על ידי חיידקים סימביוטיים, החיים במערכת העיכול של יונקים. גזים אלו הם חסרי ריח. הריחות המלווים את הנפיחה נוצרים מכמויות זעירות של חומרים אחרים.