בשנת 1992 חתם מאד'רס בחברת ההפקות FBT, בבעלות האחים ג'ף ומארק באס (Jeff and Mark Bass). מאד'רס עבד בשטיפת כלים וקיבל שכר נמוך מאוד. ב-1996, הקליט במרתף ביתו את אלבומו הראשון "Infinite", עם ציוד האולפן של האחים באס. האלבום הופץ בלייבל העצמאי של האחים "Web Entertainment". משמעות שמו של האלבום Infinite הוא "אינסופי". בבחירת שמו של האלבום, אמינם הסביר: "מטבע הדברים, אני הייתי צעיר והושפעתי על ידי אמנים אחרים, קיבלתי הרבה משובים מאנשים שאמרו לי שאני נשמע כמו ראפרים אחרים כמו Nas ו-AZ. 'אינסופי' היה הניסיון שלי להבין איך אני רוצה שסגנון המוזיקה יהיה ייחודי רק לי, ואיך להישמע על המיקרופון ולהציג את עצמי. זה היה שלב ההתפתחות. הרגשתי ש'אינסופי' היה כמו דמו שפשוט רוצה לנסוק למעלה." הנושאים ש-Infinite מדבר עליהם בין השאר, הם מאבקיו של מאד'רס לגידול ילדתו היילי שעומדת להיוולד בקרוב, בזמן שהוא במצב כלכלי כל כך חמור עד שאפילו אין לו כסף לאוטובוס, והוא חייב להשקיע במוזיקה כדי שיוכל להתפרסם ולהתעשר. בתחילת הקריירה שלו, מאד'רס שיתף פעולה עם ראפר אחר מדטרויט בשם "רויס דה "9'5", תחת שם הבמה "Bad Meets Evil". לאחר ש-"Infinite" יצא לאור, היו חייו של מאד'רס רוויים מאבקים אישיים, התמכרות לסמים ואלכוהול, עד כדי ניסיון התאבדות שלא צלח. על שם במה זה נכתב השיר "Bad Meets Evil" באלבום "The Slim Shady LP".
עם הפצת "The Slim Shady LP", הואשם אמינם על ידי הראפר המחתרתי Cage בהעתקת סגנון כתיבתו.
בשנת 1997 ביקש ג'ימי איובין, מנכ"ל חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, לקבל קלטת דמו של מאד'רס לאחר שזה הגיע למקום השני בתחרות הראפ הנחשבת "Rap Olympics". אותה קלטת נקראה "The Slim Shady EP". ג'ימי השמיע את הקלטת לד"ר דרה, מייסד חברת התקליטים אפטרמת' אנטרטיינמנט. שניהם התרשמו עמוקות מסגנונו של אמינם, והזמינו אותו להקלטת אלבומו השני The Slim Shady LP.
1997–1999: "The Slim Shady LP".
לפי מגזין הבילבורד, בנקודה זו בחייו של אמינם, "הוא הבין ששאיפותיו המוזיקליות הן הדרך היחידה לברוח מחייו העצובים". אחרי שהוחתם בשנת 1998 ב- אפטרמת' אנטרטיינמנט/אינטרסקופ רקורדס, אמינם הוציא לאור את אלבומו פורץ הדרך "The Slim Shady LP" בהפקתו של ד"ר דרה אחרי שנה אחת של עבודה באולפן, בשנת 1999. האלבום הפך לאחד האלבומים המצליחים ביותר במכירות בשנה זו, וזכה בפלטינה משולשת עד סוף השנה. כאשר פופולריות האלבום החלה נוסקת, התעורר דיון ציבורי בדבר מילות השירים הבוטות באלבום. בשירו "97 Bonnie and Clyde", תיאר טיול דמיוני עם בתו התינוקת היילי, שבמהלכו הוא נפטר מגופת אימה על ידי הטבעתה באגם; וכן בשיר "Guilty Conscience", בו עודד דמות גבר בשיר לרצוח את אשתו והמאהב שלה. "Guilty Conscience", סימן את תחילת החברות ושיתוף הפעולה המוזיקלי בינו לבין ד"ר דרה. משיתוף פעולה זה נרקמו השירים "Forgot About Dre" ו-"What's the Difference", מאלבומו של ד"ר דרה 2001, "Bitch Please II" מהאלבום The Marshall Mathers LP, ועוד רבים. בנוסף, ד"ר דרה הפיק את כל אלבומי האולפן של אמינם תחת הלייבל אפטרמת' אנטרטיינמנט.
2000–2001: "The Marshall Mathers LP".
במאי 2000 יצא אלבומו The Marshall Mathers LP, שזכה להצלחה רבה ונמכר בשבוע הראשון לאחר צאתו ב-1.76 מיליון עותקים, וכך הפך לאלבום ההיפ הופ שנמכר במהירות הגבוהה ביותר בכל הזמנים. בכך שבר את שיאי המכירות של האלבום Doggystyle של סנופ דוג כאלבום ההיפ ההופ שנמכר במהירות הגבוהה ביותר, ושל האלבום ...Baby One More Time של בריטני ספירס כאלבום הסולו שנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. הסינגל הראשון שהופץ מהאלבום, "The Real Slim Shady" התאפיין במילים בוטות, בו השמיץ אמינם ידוענים שונים כגון כריסטינה אגילרה ובריטני ספירס. בסינגל השני, The Way I Am, בו הוא פונה למעריציו ומספר להם שהפרסום הזיק לחייו, כמו כן מסביר כמה שזה מפריע לו כאשר פונים אליו ברחוב בזמן שהוא עוסק בדברים שונים. הסינגל השלישי מהאלבום, "Stan", נחשב לאחד הסינגלים הידועים ביותר של אמינם. זהו סימפול של השיר "Thank You" של הזמרת דיידו, ובו אמינם מתמודד עם הפופולריות החדשה שצבר באמצעות סיפור על מעריץ מטורף שלו שמתאבד ביחד עם חברתו ההרה על ידי דרדור מכוניתו לאגם, בתגובה לכך שאמינם כביכול לא ענה למכתבים ששלח לו. השיר זכה בתואר "שיר השנה" בתחרויות שונות ברדיו ובטלוויזיה בעולם (כולל בישראל בגלגלצ). "Stan" גם הביא לזמרת דיידו את חשיפתה הגדולה הראשונה, וזמן קצר לאחר מכן הפכה לכוכבת בזכות עצמה עם הביצוע המלא ל-"Thank you".
האלבום השלישי של אמינם המשיך להצליח במכירות, אך המחלוקת סביב אמינם ושיריו גברה והלכה, במיוחד כשאלבומו היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום השנה. אמינם טען כי אין לקחת את מילות השירים ברצינות, ואין לו דבר כנגד הומוסקסואלים או נשים, בניגוד לרושם המתקבל משיריו, אך ארגון הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה החרים את טקס גראמי במחאה נגדו. אמינם הגיב, בין השאר, בכך ששר את "Stan" על במת הטקס עם הזמר אלטון ג'ון (הומוסקסואל מוצהר), תוך שהוא מתחבק איתו על מנת להראות כי אינו שונא הומוסקסואלים.
בתקופה זו יצא אמינם לסיבוב הופעות בשם "Up In Smoke Tour", בו הופיע עם ד"ר דרה, סנופ דוג, אקזיביט ואייס קיוב. כמו כן יצא לסיבוב הופעות בשם "Family Values Tour" בו הופיע עם לימפ ביזקיט.
2002–2003: "The Eminem Show".
אלבומו הרביעי של אמינם, "The Eminem Show" (המופע של אמינם), יצא ב-2002, והופק ברובו על ידי אמינם עצמו. הסינגל הראשון מתוכו, "Without Me", כלל השמצות על להקות בנים, ועל זמרים כגון מובי, לימפ ביזקיט וליין צ'ייני. "The Eminem Show" הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול 8 על ידי ה-RIAA. נושאי האלבום מדברים על האופן בו הושפע אמינם מהפרסום, מערכת היחסים עם מריה קארי, אשתו קים וילדתו היילי, והסטטוס שלו בקהילת ההיפ הופ. באלבום זה הוא גם מתאר סיטואציה מציאותית שהתרחשה בשנת 2000 בה נקלע להתקף קנאה, כשאשתו קים התנשקה עם סדרן במגרש חנייה. בסקיט, אמינם מחכה במכוניתו במגרש חנייה יחד עם חבר, וכאשר הוא רואה את הסדרן מנשק את קים, הוא שואל את חברו "היא נישקה אותו עכשיו???" בעוד חברו מנסה לשכנע אותו שהסדרן לא נישק את קים, אמינם רץ אליו כשאקדח לא טעון בידו ומכה אותו בראשו בקת האקדח. בעקבות תגרה זו, אמינם נתבע, הובא בפני בית המשפט ונמצא אשם.
האלבום זכה, כמו קודמו, במספר פרסי גראמי ו-MTV, והיה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2002. מלבד Without me, האלבום נפתח בשיר בשם White america והסינגלים הבולטים ששוחררו מאלבום זה הם: Cleanin' out my closet, Superman ו-Sing for the moment.
2004–2005: "Encore".
ב-8 בדצמבר 2003 דיווח אתר האינטרנט "Media Research Center" שהשירות החשאי של ארצות הברית הודה שהוא בודק טענות על כך שאמינם איים על נשיא ארצות הברית במילות שיריו: "לעזאזל עם הכסף/אני לא שר ראפ בשביל "dead presidents" (סלנג שפירושו דולרים)/אני מעדיף לראות את הנשיא מת/זה אף פעם לא נאמר, אבל קבעתי תקדים..." השורה היא חלק מהשיר "We As Americans" שמופיע בדיסק הבונוס במהדורה המיוחדת של Encore.
אלבום הסולו החמישי של אמינם, "Encore" (הדרן), יצא בסוף 2004. גם אלבום זה, הגיע לראש רשימת המצעדים. בסינגל הראשון מתוכו, "Just Lose It", תקף אמינם את הזמר מייקל ג'קסון על ניתוחיו הפלסטיים ועל המשפט שהתנהל נגדו באותה תקופה באשמת התעללות מינית בילדים. ב-12 באוקטובר 2004, שבוע אחרי יציאת Just Lose It לאור, מייקל ג'קסון התראיין אצל סטיב הרווי מתחנת הרדיו לוס אנג'לס, ובו הביע את מורת רוחו מקליפ הווידאו של "Just Lose It". השיר עורר ביקורת נגד אמינם, וחלק מערוצי הטלוויזיה הפסיקו לשדר את הקליפ לשיר.
שיר בוטה נוסף מתוך האלבום היה "Mosh", שיצא לפני יום הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, וכלל ביקורת חריפה נגד מדיניותו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, עם מילות שיר כמו "לעזאזל עם בוש", "איך אנחנו יכולים להרשות לדבר כמוהו לקרות ?" ו-"הוא (בוש) נשק להשמדה המונית שאנחנו קוראים לו הנשיא שלנו". בקליפ הווידאו לשיר, אמינם קורא לכולם להתאגד איתו ואוסף צבא של אנשים, בו נמצא גם הראפר לויד בנקס, שמוצגים כקורבנות של ממשל בוש ומוליך אותם לעבר הבית הלבן. כשהצבא של אמינם פורץ פנימה, מתגלה לצופים שהם פשוט נרשמים כדי שיוכלו להצביע בבחירות. הקליפ מסתיים במילים "VOTE Tuesday November 2" על המסך (תרגום - הצביעו ביום שלישי, השניים בנובמבר). יום שלישי הוא היום בו נפלו התאומים במתקפת הטרור. לאחר שבוש נבחר שוב, סיום הקליפ שונה, ורואים בו את אמינם מפגין בזמן שבוש נואם.
2005–2008: הפסקה מוזיקלית.