הערכת מקורות באמצעות בדיקת CRAAP נלמדה לראשונה בשנת 2004 במסגרת סדנה שערכה Sarah Blakeslee למרצים של סטודנטים בשנה הראשונה. Sara המציאה את ראשי התיבות כדי לזכור את הקריטריונים להערכת מקורות. היא רצתה ללמד שיטה קלה יותר לקבוע רמת איכות של מקורות.
אחת השיטות להערכת מקורות בהן השתמשו לפני בדיקת CRAAP היא בדיקת SAILS: Standardized Assessment of Information Literacy Skills. בדיקה זו נוצרה בשנת 2002 על ידי קבוצה של ספרנים באוניברסיטת קנט סטייט בעקבות הדרישה לבדיקת הערכה שתעזור לסטודנטים להתמצא במקורות חשובים.
הערכת אתרי אינטרנט.
מאז החל השימוש בבדיקת CRAAP באוניברסיטת CSU Chico, אוניברסיטאות אחרות אימצו אותה כדי לסייע בהערכת האתרי אינטרנט. במאמר שלה, Cara Berg, ספרנית יעץ ורכזת הדרכת משתמשים באוניברסיטת , מתייחסת בהרחבה להערכת אתרי אינטרנט ככלי למחקר פעיל. הערכת אתרים באמצעות CRAAP נלמדה במסגרת קורסי כתיבה לסטודנטים שנה ראשונה, כדי לסייע להם לחדד את מיומנויות המחקר שלהם.
אתגרים.
כאשר בדיקת CRAAP הוטמעה לראשונה, היו מספר אתגרים טכניים. הסדנה להערכת אתרים הייתה מואצת וברוב המקרים הספרן לא הצליח להעביר את החומר בשלמותו. סטודנטים רבים לא הבינו שהם צריכים להעריך את האתר ובמקום זאת העריכו את התוכן שפורסם בו. חלק מהסטודנטים השלימו את המשימה מבלי להבין את ההנחיות. היה צורך בהנחיות יותר מפורטות וכאשר ניתנו כאלה, הסטודנטים הצליחו להעריך אתרים בעזרת בדיקת CRAAP.
שימושים פדגוגיים.
בדיקת CRAAP נלמדת בדרך כלל בהדרכות ספרייה לסטודנטים שנה הראשונה. השימוש הנפוץ ביותר הוא בקורסי כתיבה, אך משתמשים בה גם בקורסים רבים אחרים, ובהם קורסים בתחומי המדעים וההנדסה.
ביקורת.
מאמר שפרסמו ספרן היעץ Toni M. Carter ומרצה בקורסי כתיבה בשנת 2016 יצא כנגד הנטייה של ספרנים בספריות אקדמיות לספק "רשימת מכולת" של קריטריונים להערכת מקורות, ובדיקת CRAAP היא הדוגמה העיקרית לרשימות מסוג זה. הטענה היא שרשימות כאלה מוותרות על המורכבות והניואנסים שבהערכת מקורות ומעודדות הערכת מידע דיכוטומית (נכון / לא נכון).
במאמר נטען כי רשימות מסוג זה ספגו ביקורת רבה מאז ש- פרסמה קווים מנחים להנחלת אוריינות מידע בשנת 2015. לפי קווים אלה נדרשת גישה הוליסטית ופדגוגיה אותנטית המתמקדת בפרקטיקות של למידה מהתנסות ביצירת מידע ורפלקציה.
התנודה הצפון אטלנטית
התנודה הצפון אטלנטית (North Atlantic Oscillation- NAO), היא תופעת מזג אוויר המתרחשת באטמוספירה של צפון האוקיינוס האטלנטי, ואשר באה לידי ביטוי בהבדלים בהפרשי הלחצים בגובה פני הים בין המערכות המטאורולוגיות המכונות "השקע האיסלנדי" ו"הרמה האזורית".
התנודות בעוצמת ההפרשים הללו משפיעות על מהירות הרוחות וכיוונן ממערב למזרח, ועל מיקומן ומסלולן של סופות רעמים בצפון האוקיינוס האטלנטי. התנודה הצפון אטלנטית מושפעת מן התנודה הארקטית ומשתנה במחזוריות בלתי קבועה.
היסטוריה.
תופעת התנודה הצפון אטלנטית התגלתה במחקרים שנערכו כבר בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. המדובר בתופעה רבת היקף באטמוספירה ובעלת משמעות והשפעה רבה על תופעות אקלימיות במרחב הסובב אותה, הן בחלקו המערבי והן בחלקו המזרחי של האוקיינוס.
המונח נטבע לראשונה בשנת 1923 על ידי הפיזיקאי והמטאורולוג הבריטי גילברט ווקר. צוות מדעי באוניברסיטת ברמן מצא הוכחות לכך כי התנודה הצפון אטלנטית הייתה בעלת השפעה על מזג האוויר באירופה ובמזרח התיכון כבר בתקופת ההתחממות העולמית האחרונה לפני כ-122,000 שנים.
תיאור.
רוחות מערביות הנושבות בחלקו הצפוני של האוקיינוס האטלנטי מסיעות אוויר לח ליבשת אירופה. בשנים בהן הרוחות חזקות, הדבר גורם לקיץ קריר, חורף מתון, ומשקעים רבים ביבשת. בשנים בהן הרוחות חלשות הדבר מתבטא במזג אוויר קיצוני הכולל גלי חום בקיץ, חורף קר מאוד וירידה בכמות המשקעים.
בין החודשים נובמבר ועד אפריל תופעת התנודה הצפון אטלנטית אחראית לרוב תופעות מזג האוויר בצפון האוקיינוס האטלנטי וביניהן כיוון ועוצמת הרוחות, שינויים בטמפרטורה והלחות וכן עוצמת הסופות וכיוון תנועתן.
מערכת קבועה של לחץ אוויר נמוך מעל איסלנד המכונה "השקע האיסלנדי" ומערכת קבועה של לחץ אוויר גבוה מעל האיים האזורים המכונה "הרמה האזורית" הן המשפיעות על כיוון ועוצמת הרוחות המערביות הנושבות בצפון האטלנטי לכיוון אירופה.
העוצמה היחסית של המערכות הללו ומיקומן היחסי משתנה מדי שנה, והוא מקורו של הכינוי לתופעה המדוברת.
השפעות.
הפרש לחצים גבוה.
הפרש לחצים משמעותי בין המערכות הנ"ל (מכונה אינדקס גבוה או NAO+) גורם להתחזקות הרוחות המערביות ולמספר תופעות מזג אוויר:
הפרש לחצים נמוך.
לעומת זאת ירידה בהפרש הלחצים בין המערכות (מכונה אינדקס נמוך או NAO-) גורם, לתופעות הבאות:
השפעות נוספות.
למרות שעיקר השפעת התנודה הצפון אטלנטית מתבטאת בתופעות מזג האוויר באירופה, מניחים כי היא בעלת השפעה גם על מזג האוויר בצפון אמריקה.
במצב של אינדקס גבוה נחלשת תנועת האוויר הארקטי הקר לכיוון דרום הגורם לחורפים מתונים בצפון מזרח היבשת לעומת זאת באינדקס נמוך נצפו חורפים קרים ומושלגים בחלק הצפון מזרחי של היבשת ואפילו עד פלורידה. האינדקס הנמוך מאפשר לחזיתות מזג אוויר קר להגיע עד לדרום מפרץ מקסיקו ולהשפיע על מזג האוויר הטרופי השורר שם.
בתקופת הקיץ גורם אינדקס שלילי להחלשת זרם הסילון בכיוון האוקיינוס האטלנטי המשפיע ביצירת גלי חום ארוכים באירופה.
משנות ה-70 ועד לאחרונה נצפתה השפעה חיובית של התנודה הצפון אטלנטית אשר גרמה למזג אוויר קריר בצפון מערב האוקיינוס. מצב זה איפשר ריבוי של אוכלוסיית סרטן השלג .
קלף
קלף הוא עור בהמה על-פי-רוב כבש לעיתים עז או עגל, שמעובד בייחוד למטרת כתב. בניגוד לבורסקאות, לא נעשה בזמן העיבוד שימוש בטאנין המכהה את צבעו. בשפות אירופיות שונות מציין מונח זה גם את המסמכים הכתובים עליו. הקלף משמש גם בציור, כריכת ספרים, כלי הקשה כמו תופים וכחלק בכיסוי רהיטים. ביהדות משמש הקלף לצורך כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות.
הקלף קיים כבר למעלה מאלפיים שנה, אך החליף סופית את הפפירוס, שהיה בשימוש בעולם המערבי, רק במאה ה-7 בספרים (קודקסים), בולות וצ'ארטרים. כתבים מוסלמים מוקדמים נכתבו גם כן על קלף. הוא הוחלף בנייר עם מהפכת הדפוס במאה ה-15 כאשר הביקוש לדברי דפוס הרקיע, ושוב לא היה ניתן לספקו על ידי קלף. מאז הוא משמש בעיקר לכתיבת מסמכים יקרי-ערך, דפוס יוקרתי או לכריכת ספרים.
הקלף הוא אמנם חומר מורכב לייצור ויקר, אך יתרונותיו בכך שהוא נשמר היטב, עמיד יותר ומאפשר קיפול. בעוד שנייר רגיל מצהיב כעבור מספר שנים הקלף נשאר נקי זמן רב יותר וניתן אף למצוא בארכיונים קלפים בני מאות רבות של שנים שצבעם נותר לבן לגמרי, והדיו לגמרי שחורה. בשל מחירו הגבוה, השתמשו לעיתים בקלפים ישנים לאחר שגרדו מהם את הכתוב. מגילות וספרי קלף אלה נקראים פלימפססט.
קלף עדין.
קיים קלף עדין במיוחד (לטינית ואנגלית: vellum) שייצורו החל בסוף ימי הביניים ומקורו בעור חיות צעירות או כאלה שמתו בלידתן. בשל צבעו הלבן, רכותו ועדינותו, הוא משמש לקליגרפיה וציור מיניאטורות. בין השימושים בו: כתיבת ספרי התורה וחוקי הפרלמנט הבריטי. במוזיאון הלאומי לטבע של צרפת יש אוסף של 6998 קלפים מסוג זה בגודל זהה ועליהם תמונות בוטניקה, זואולוגיה, מינרלוגיה, פלאונטולוגיה ואנטומיה השוואתית. כדי להבדיל בין הקלף העדין לקלף הרגיל, במוזיאונים וספריות קוראים לזה האחרון : animal membrane.
קיימים היום חיקויי נייר עשויים מסיבי קליפת עץ (או כותנה). נייר ה"וֶולום" חלק, בעל מרקם משי ודק דיו כדי להיות שקוף או שקוף למחצה כדרוש בשרטוט טכני.
היסטוריה.
השימוש בעור חיות לכתבי יד היה ידוע במצרים העתיקה ובמסופוטמיה. הרודוטוס כתב במאה ה-5 לפנה"ס בספרו "היסטוריות" שהאיונים כתבו על עורות מעובדים והשתמשו במילה זו כדי לציין ספר (ביוונית דֵיפְתֶרה - διφθερα). הוא מציין שגם עמים אחרים, שאינם יוונים, עשו זאת.
שמו של הקלף בלטינית - pergamenum בא מהעיר פרגמון ומלטינית עבר לשפות אירופאיות רבות (באנגלית, למשל: parchment). לפי פליניוס הזקן, מלך פרגמון הכניס את הקלף לשימוש במאה ה-2 לפנה"ס, לאחר אמברגו שהוטל על ידי המצרים על יצוא פפירוס. לדבריו, המצרים חששו שספריית פרגמון תעלה על הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. דעה אחרת גורסת שהמחסור הורגש באגן הים התיכון כולו ונבע מהמלחמה הסורית השישית בין אנטיוכוס אפיפאנס לבית תלמי.
ייצור.
מסירים מעור הבהמה את השומן, הגידים והשרירים כדי שישאר העור בלבד. טובלים אותו באמבט סיד, חובטים בו ובעזרת סכין מסירים שאריות פרווה ובשר. לאחר-מכן מרדדים, מקרצפים ומלבינים את העור בעזרת אבן ספוג ואבקת גיר. ניתן אז להבחין בין הצד של הפרווה (צרפתית גם: צד הפרח) לצד הבשר. חותכים את הקלף לדפים. בהיותו יקר ערך, היו מתקנים עורות שניזוקו בעזרת חוט.
ניתן לכתוב על שני צדי הקלף. איכות החומר (עובי, גמישות, חלקות, מרקם, צבע... ) משתנה בהתאם לבהמה.
לפי חישובים, לכתבי-יד גדולים (גובה של יותר מ 400 מ"מ) בני 200 עד 250 דפים, היה צורך ב 100 עד 125 עורות כבש. ביבליה שלמה הצריכה 650 כבשים.
מוזיקה.
הקלף משמש לכיסוי גוף כלי מיתר כמו רבאב, טאר, שמיסן, וקורה. אופן מתיחת הכיסוי קובע את עוצמת הצליל. בכלי הקשה כמו תוף מרים, טאבלה, דג'מבה ודרבוקה הקלף משמש כיריעה.
בדיקות ד.נ.א.