בשנת 2012 אצר שפרבר עם דבורה ליס את התערוכה "מטרוניתא: אמנות יהודית פמיניסטית" במשכן לאמנות עין חרוד. הייתה זו התערוכה המוזיאלית הראשונה שעסקה באמנות פמיניסטית הנוצרת במרחבים הדתיים והמסורתיים בישראל ובעולם. בשנת 2015 אצר את התערוכה "New York/New Work: אמנות יהודית עכשווית מניו-יורק", במסגרת הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית, מכון ון ליר ירושלים; ובשנת 2017 הוא אצר את התערוכה "מילות סיום לפרויקט הא-לוהים: הילדים' – מיצב של הלן אילון", גם היא במסגרת "הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית".
ספרו של שפרבר "ביקורת נאמנה: אמנות יהודית פמיניסטית בישראל ובארצות הברית" יצא לאור בשנת 2021 בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית. הספר עוסק בשאלה מהי אמנות יהודית־פמיניסטית וכיצד היא תורמת למרחבי האמנות, החברה והדת בישראל ובארצות הברית. הספר דן בביקורתה כלפי המסורת היהודית, ההלכה והמוסדות היהודיים הדתיים. יצירותיהן של אמניות פמיניסטיות מנותחות לאור האמנות הפמיניסטית הכללית וההגות היהודית הפמיניסטית ובהשוואה לפרקטיקות אקטיביסטיות, תוך ניתוח ההתקבלות של היצירות ובחינת הדיונים הציבוריים שהן חוללו.
מאמריו של שפרבר פורסמו בבמות אקדמיות מן השורה הראשונה, בקטלוגים מוזיאליים ובבמות פופולריות. הוא כתב גם באתרי האינטרנט הישראלים ynet: יהדות, הארץ; "ישראל היום"; "מארב", "ערב רב", "על דעת הקהל" (מכון הרטמן) ועוד.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אוצרים ישראלים]]
[[קטגוריה:מבקרי אמנות יהודים]]
[[קטגוריה:מבקרי אמנות ישראלים]]
[[קטגוריה:חוקרי אמנות]]
[[קטגוריה:משפחת שפרבר]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת חורב-ירושלים]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון]]
[[קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים]]
[[קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974]]
בית הבימה
חיים אהרון בן דוד
הסכם סאן-סטפנו
אבן אילת
אבן אילת הוא שמה של אבן חן ירוקה-כחולה, הנחשבת לאבן הלאומית של ישראל וידועה גם כ"אבן המלך שלמה". אבן אילת נכרתה בבקעת תמנע, וקיבלה את שמה מסמיכות הימצאה לעיר אילת.
מאפיינים.
מבחינה גאולוגית אבן אילת היא סלע המורכב מ דוגמת מלכיט, אזוריט, טורקיז, פסאודומלכיט, כריזוקולה ואחרים. מינרלים אלה מצויים בסלע בהרכבים הטרוגניים שונים.
נוסחת הרכבה של אבן אילת (Cu3P2O8Cu(OH ומשקלה הסגולי 2.8–3.2.
בבואה במגע עם חומצה מלחית מוכתמת אבן אילת בגווני צהוב.
כרייה.
בבקעת תמנע התבצעה כרייה נרחבת של נחושת ומינרלי נחושת עוד בימי מצרים העתיקה, ושרידים לכרייה זו ניכרים ברחבי הבקעה. בשנת 1954 הוקמה חברת מכרות נחושת תמנע שעסקה בכרייה מסחרית של נחושת, אולם כרייה זו פסקה כעבור שלושה עשורים.
פיסות סלע גולמי ואבני חן מלוטשות הנמכרות כיום תחת אותו שם מגיעות ממכרות ברחבי העולם, בעיקר מאפריקה ומאמריקה הדרומית. אחד המקורות העיקריים לאבן חן בהרכב דומה הוא פרו.
שימושים.
השימוש העיקרי באבן אילת הוא ליטושה ושיבוצה בתכשיטים. מבחינה גמולוגית נחשבת אבן אילת כאבן חן יקרה למחצה בעלת חשיבות מועטת בעולם, אך בעלת חשיבות מקומית בשל היותה אבן החן היחידה שנכרתה בישראל.
אבן אילת נחשבת לאבן אספנות. עם זאת, הפסקת כרייתה של אבן אילת בישראל חשובה בעיקר לאספנים המקפידים על מקורה.
אבן אילת בבולאות.
בשנת 2002 הנפיק השירות הבולאי גליונית מזכרת בשם "גאולוגיה של ארץ ישראל" שעוצבה על ידי משה פרג. מוצגים בה ממצאים מאוספי המכון הגיאולוגי לישראל והאוניברסיטה העברית שצילם ד"ר דוד דרום. ברקע הגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל ואת סלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם.
במרכז הגליונית מוצגת אבן אילת, בין מאובני דג ואמוניט.
אוג'מאה
אוג'מאה (בסווהילי: Ujamaa, מילולית: "משפחה מורחבת" או "משפחתיות") היא מודל כלכלי-חברתי שהנהיג נשיאה הראשון של טנזניה, ג'וליוס נייררה בתקופת שלטונו במדינה.
ב-1967, שלוש שנים לאחר עצמאות טנזניה, הכריז נייררה בהצהרת ארושה, על המודל החדש, שבוסס על עקרונות הסוציאליזם האפריקאי. אליבא דנייררה, משפחה אפריקאית מורחבת, פירושה שכל אדם עומד לשירותה של הקהילה, ושיתוף פעולה ופיתוח קולקטיבי הם ההצדקה לקיומו של הפרט. נייררה גרס שחלוקת העושר צריכה להיות אופקית ולא אנכית, ולשם כך יש לאסור על צבירת הון פרטי.
העקרונות ליישום האוג'מאה.
לשם יישום המודל בטנזניה, קבע נייררה מספר עקרונות:
השלכות האוג'מאה על טנזניה.
המודל התגלה ככישלון חרוץ. המדינה נקלעה לחובות כבדים, וב-1976 הייתה טנזניה, בעבר יצואנית התוצרת החקלאית הגדולה באפריקה, ליבואנית הגדולה ביותר. עם הגורמים המרכזיים לכישלון המודל נמנים היעדרן של השקעות חיצוניות במדינה, משבר האנרגיה העולמי, הירידה במחירי הקפה והאגבות והמלחמה עם אוגנדה ב-1978.
משנוכח נייררה ב-1985 כי לא יהיה מנוס מהפסקת מדיניות האוג'מאה וממעבר למדיניות של שוק חופשי, העדיף לפרוש מתפקידו, ולא להנהיג את המדינה באופן שאינו מאמין בו. עם זאת, בנאום הפרידה שלו הודה במפורש בכישלון מדיניותו.
בצד הכשלונות, למדיניות האוג'מאה היו גם מספר הצלחות - במהלך יישומה גברה האחדות במדינה הצעירה, ושירותי החינוך והבריאות השתפרו והגיעו לאוכלוסיות רבות יותר.
מיכל רולה זימיירסקי
מיכל ז'ימיירסקי (פולנית: Michał Żymierski) (שמו המקורי - ליז'ווינסקי, כינוי מחתרתי - רולה) (4 בספטמבר 1890 - 15 באוקטובר 1989) - מרשל פולין, מפקד הכוחות המזוינים הפולניים בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה, שר ההגנה של פולין בשנים 1945–1949.
ביוגרפיה.
נולד בקרקוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין) בשנת 1890. בשנת 1910 התקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קרקוב. בשנים 1911–1912 שירת בצבא, עבר קורס קציני מילואים. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס ללגיון הפולני במסגרת הצבא האוסטרו-הונגרי ולחם בחזית המזרחית כמפקד פלוגה ולאחר מכן כמפקד גדוד. בשנת 1917 הוא פרש מהצבא האוסטרו-הונגרי וחזר לקרקוב, שם השלים את לימודי המשפטים.
עם כינון פולין העצמאית בשנת 1918 הוא הצטרף לצבא הפולני החדש ומונה למפקד חטיבת חיל הרגלים. הוא נטל חלק במלחמה עם רוסיה הסובייטית, תחילה כמפקד חטיבה ולאחר מכן כמפקד דיוויזיה. את המלחמה סיים בדרגת קולונל.
אחרי המלחמה הוא נשלח לפריז, שם למד באקדמיה צבאית. אחרי חזרתו לפולין - קודם לדרגת גנרל ועבר לשרת במטה הכללי של צבא פולין. במהלך ההפיכה הצבאית של מרשל פילסודסקי בשנת 1926, הוא לחם לצד הממשלה כנגד אנשי פילסודסקי. בעקבות הפסד הממשלה ותפיסת השלטון על ידי פילסודסקי הוא הועמד למשפט צבאי ונמצא אשם באשמות מעוררות מחלוקת של שוחד והפרת אמונים. הוא הורד לדרגת טוראי, סולק מהצבא ונידון לחמש שנות מאסר.
אחרי שיחרורו מן הכלא בשנת 1931, הוא גויס על ידי המודיעין הסובייטי והפך לחבר סודי במפלגה הקומוניסטית הפולנית. בשנת 1938, לאחר הפילוג במפלגה הוא היגר לצרפת. למרות זאת, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא חזר לפולין והצטרף לתנועת ההתנגדות לכיבוש הנאצי. בשנת 1943 הוא מונה למפקד של "גוורדיה לודובה" (לאחר מכן "ארמייה לודובה"), ארגון צבאי מחתרתי של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בעת פעילותו במחתרת היה ידוע בכינויו המחתרתי - רולה, אותו צירף לשם משפחתו לאחר המלחמה. בשנת 1944 העניקה לו הממשלה הפולנית הפרו-סובייטית חזרה את דרגת גנרל, אשר נשללה ממנו בשנת 1927. בתחילת 1945, לאחר שחרור רוב שטחה של פולין בידי הצבא האדום מונה ז'ימיירסקי למפקד העליון של הצבא הפולני ולשר ההגנה בממשלה הזמנית (הפרו קומוניסטית). ב-3 במאי 1945 הוא הועלה לדרגת מרשל.
לאחר המלחמה המשיך ז'ימיירסקי לכהן כשר ההגנה של פולין, עד שנת 1949, כאשר הוחלף בתפקידו על ידי המרשל הסובייטי קונסטנטין רוקוסובסקי. בשנת 1953, במסגרת מאבקי כוח במפלגה הקומוניסטית הפולנית נאסר ז'ימיירסקי (בפקודת הנשיא בולסלב ברוט) והוחזק במאסר במשך שנתיים, מבלי שהוגש נגדו כתב אישום. לאחר מות הנשיא ברוט שוחרר ז'ימיירסקי מהכלא.
בשנים 1956–1967 היה ז'ימיירסקי סגן הנשיא של הבנק הלאומי של פולין, לאחר מכן פרש לגמלאות. בשנת 1981 לאחר שראש הממשלה וויצ'ך ירוזלסקי הנהיג במדינה משטר צבאי, חזר שוב ז'ימיירסקי לפוליטיקה. לפי בקשתו אישית של ירוזלסקי הוא מונה להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הפולנית.
מיכל רולה ז'ימיירסקי נפטר בוורשה ב-15 באוקטובר 1989.
פתילייה
פתילייה היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת. קרוסין הוא הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט. את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער. על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול.
חומה של הפתילייה נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי.
בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול. בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל. סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.
הפתיליות שנפוצו בישראל פעלו על פתילת לבד רחבה. כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם. בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא איפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה.