צ'רניינקו זכה להלוויה מפוארת, דומה מאוד לזו של מיכאיל סוסלוב, ליאוניד ברז'נייב, ויורי אנדרופוב: גופתו הונחה בארון פתוח מוקף בפרחים, שהוצב בבית האיגודים המקצועיים שבמוסקבה, ואלפים עברו לצפות בארונו. ב-13 במרץ הוצא ארונו, הונח על עגלה שנגררה על ידי נגמ"ש והוסע לכיכר האדומה, שם נקבר בטקס מרשים בבית הקברות של חומת הקרמלין. כמו כן, הוכרזו שלושה ימי אבל.
צ'רניינקו היה אחד המנהיגים האפורים ששלטו בברית המועצות ולא הותיר חותם משמעותי על המדינה. היסטוריונים נוהגים לכנותו "הצל של ברז'נייב", ותקופתו שלו ושל אנדרופוב לפניו מכונות בהיסטוריה "תקופת הדמדומים", בין תקופת ברז'נייב לגלאסנוסט ולפרסטרויקה של גורבצ'וב.
דוקטרינת ברז'נייב
דוקטרינת ברז'נייב (נקראת גם דוקטרינת העצמאות המוגבלת) פורסמה בנובמבר 1968 בוועידה החמישית של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית בנאום של מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב, לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. פלישה זו נעשתה כדי לשים קץ ל"אביב העמים של פראג" (מהחשש כי נשיאה, אלכסנדר דובצ'ק, מביא אותה לפתיחות לקראת המערב ובכך להתרחקות מהגוש הקומוניסטי). בישיבת מדינות ברית ורשה ב -3 באוגוסט 1968 הציג ברז'נייב לראשונה את משנתו, המחייבת את כל המדינות הסוציאליסטיות לתמוך ולהגן על יתרונות הסוציאליזם. דוקטרינת ברז'נייב הוצגה באופן רשמי יותר במסמך רשמי - המכונה "ריבונות וחובותיה הבינלאומיות של מדינות סוציאליסטיות" - אשר פורסם בספטמבר 1968 ב"פרבדה", העיתון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עיקר הדוקטרינה היא שכאשר איומים פנימיים וחיצוניים עוינים את הסוציאליזם, קיימת סכנה לביטחון המדינה הסוציאליסטית כולה ולכן המדינות הקומוניסטיות יתערבו וידכאו כוחות אלו, על מנת למנוע זאת. מנהיגי ברית המועצות דגלו בדוקטרינה זו עד שבשנות ה-80 המאוחרות לא פלשו לפולין למרות הפסד של המפלגה הקומוניסטית השולטת בבחירות.
בפועל, הדוקטרינה התירה עצמאות מוגבלת למפלגות הקומוניסטיות במדינות הגרורות ואסרה על כל מדינה שהיא לסכן את הלכידות של הגוש המזרחי בכל דרך שהיא. כלומר, אף מדינה לא הייתה יכולה לעזוב את ברית ורשה או לערער את המונופול של המפלגה הקומוניסטית על כוח השלטון. בדוקטרינה נרמז כי ההנהגה של ברית המועצות שמרה לעצמה את הסמכות להגדיר "סוציאליזם" ו"קפיטליזם" מהם. לאחר פרסום הדוקטרינה, נחתמו מספר בריתות בין ברית המועצות למדינות הגרורות שלה על מנת לאשרר את תוכן הדוקטרינה ולהבטיח המשך שיתוף פעולה בין-מדינתי. עיקרי הדוקטרינה היו כה נרחבים, עד שהסובייטים השתמשו בהם על מנת להצדיק את מעורבותם הצבאית באפגניסטן ב-1979. הדוקטרינה באה לסיומה עם קץ השלטון הקומוניסטי בפולין בשנת 1989. מיכאיל גורבצ'וב סירב להשתמש בכוח צבאי כאשר פולין ערכה בחירות חופשיות ב-1989 ותנועת סולידריות הביסה את מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. דוקטרינת ברז'נייב הוחלפה בדוקטרינת סינטרה ב-1989, שנקראה על שם שירו המפורסם של פרנק סינטרה "בדרכי שלי".
מנושפות העיצורים
מנושפות (אנגלית: Aspiration) היא תכונה של עיצורים אשר בעת הגייתם מיתרי הקול מצויים במצב סדקי חוכך כאשר זרם האוויר עובר דרכם בטרם מגיע לבסיס החיתוך כמו בקוליות עיצורים, כך שבסיס החיתוך הוא לא מיתרי הקול בניגוד לעיצורים הסדקיים. ישנם שני סוגים של מנושפות: עיצורים הנהגים כשמיתרי הקול קרובים מספיק כדי ליצור צליל חיכוך אך לא קרובים מספיק כדי לרטוט ועיצורים הנהגים כשמיתרי הקול קרובים מספיק כדי לרטוט אך לא קרובים מספיק כך שנוצר צליל חיכוך קולי בעת הגיית העיצור.
באלפבית הפונטי הבינלאומי (IPA) מסומנים העיצורים המנושפים באמצעות רישום האות h מוקטנת [ʰ] לימין סימנה הבסיסי של האות, לדוגמה: [tʰ] היא הגרסה המנושפת של [t]. ואילו העיצורים המנושפים קולית מסומנים באמצעות שתי שיטות: רישום הסימן ɦ כשהוא מוקטן [ʱ] לימין סימנה הבסיסי של האות, לדוגמה: [dʱ] היא הגרסה המנושפת קולית של [d]. או רישום שתי נקודות מתחת לסימנה הבסיסי של האות, לדוגמה: [d̤] היא הגרסה המנושפת קולית של [d].
בשפות רבות (כגון סינית וכדומה) הנישוף הוא פונמה, ובשפות אחרות לעומתן (כאנגלית ועברית) זהו ביצוע אלופוני - למשל במילה Tenth (עשירי/ת) שכיתובה הפונמי הוא /tɛnθ/ וביצועה הפונטי [tʰɛn̪θ], כלומר, נישוף כל הסותמים האטומים בראש/סוף מילה - אדם ללא ביצוע זה יובן אך מבטאו יזוהה כזר.
חנות קומיקס
ג'אנגו ריינהארדט
ז'אן בטיסט "ג'אנגו" ריינהארדט (Jean Baptiste "Django" Reinhardt; 23 בינואר 1910 – 16 במאי 1953) היה מוזיקאי ג'אז צועני-צרפתי יליד בלגיה. בין יצירותיו הידועות: "מיינור סווינג", "דמעות", "נגסקי" ו"עננים". הוא בן דוד של אלק באצ'יק, גם הוא נגן ג'אז.
קורות חייו.
ג'אנגו ריינהארדט נולד ביישוב ליברשי, בכפר פונט-א-סל שבפרובינציית אנו שבבלגיה ובילה את מרבית ילדותו במחנות ארעיים צועניים בסביבות פריז. הוא ניגן בגיטרה (לרבות גיטרה צוענית), בנג'ו וכינור מגיל צעיר, ואף ניגן באולמות ריקודים בפריז. הוא התחיל בנגינה בכינור, אך עבר לבנג'ו-גיטרה (זהו כלי בעל שישה מיתרים והוא מכוון כמו גיטרה). בהקלטותיו הראשונות (1928) השתמש בכלי זה.
בגיל 18 נפגע ריינהארדט בשריפה שפרצה בקרוואן שלו, אותו חלק עם אשתו הראשונה. הקמיצה והזרת שלו ביד שמאל (היד שמבצעת את האקורדים) נכוו קשות ואף התחברו זו לזו. למרות הצלחת הרופאים להפריד את האצבעות, נפגע כושר השימוש בהן וג'אנגו נאלץ לפתח סגנון ייחודי של נגינה, שהדגיש את אצבעותיו שלא נפגעו.
בשנת 1934 הקים את ההרכב "Quintette du Hot Club de France" עם הכנר סטפן גרפלי, אחיו ז'וזף ורוז'ה שאפוט על הגיטרה ולואי וולה על הבס. בתקופה זו הופקו מספר הקלטות, וג'אנגו ניגן עם אומנים אמריקאים רבים, כגון קולמן הוקינס, בני קרטר ורקס סטיוארט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהה ג'אנגו עם החמישייה בסיבוב הופעות בבריטניה. הוא חזר מיד לפריז והשאיר את אשתו בבריטניה. גראפלי נשאר בבריטניה ושהה שם בתקופת המלחמה. בפריז, צירף ג'אנגו את הוברט רוסטיינג, נגן הקלרינט, כמחליפו של הכנר גראפלי.
בניגוד לצוענים רבים, שנרצחו במלחמת העולם השנייה, שרד ג'אנגו את המלחמה ללא פגע. עובדה זו נזקפת לזכותו של קצין לופטוואפה בשם דיטריך שולץ-קוהְן, שנודע בכינויו "דוקטור ג'אז", אשר העריך מאוד את נגינתו של ג'אנגו. במהלך המלחמה, בשנת 1943 נישא ג'אנגו לסופי ציגלר, ובנם באביק היה לגיטריסט מכובד בזכות עצמו.
לאחר המלחמה, הצטרף ג'אנגו לגראפלי בבריטניה, ויחד יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית. בין השאר ניגנו הצמד בקרנגי הול והקליטו יחד חומרים נוספים.
ב-1951 התיישב ג'אנגו בעיר סמואה סור סיין בצרפת, ליד פונטנבלו, והתגורר שם שנתיים, עד שבבוקר ה-16 במאי 1953 הוא התעורר בכאבים וללא יכולת לזוז. הוא טען כי תחושתו השתפרה וקם ממיטתו, אך לאחר מכן התמוטט בפתח הבית. הוא נפטר בדרכו לבית החולים, שם התברר כי סבל מדימום מוחי.
מחוות מוזיקליות.
ב־ 1954 הקליטו הפסנתרן ג'ון לואיס ו"רביעיית הג'אז המודרני" מחווה לג'אנגו ריינהארדט. מחווה זו הפכה לקלאסיקת ג'אז.
מספר ואלסים שנכתבו על ידי ג'אנגו ריינהארדט לא הוקלטו על ידו. הם הוקלטו על ידי מוזיקאים אחרים לרבות פייר ז'וזף פרה בשנת 1966.
ב־ 1971 חבר סטפאן גראפלי לגיטריסט הבלגי פיליפ קתרין ולנגן הבס הדני נילס-הנינג ארסטד פדרסן, ויחד הקליטו מחווה בשם "ג'אנגו הצעיר", כינוי לו זכה קתרין על יכולותיו בגיטרה.
ב- 2009 הרכב swing de gitanes הפקה מיוחדת בפסטיבל הג'אז של קיסריה מחווה לחמישיית Hot Club De France
ההרכב המיתולוגי של ג'אנגו ריינהארדט והכנר סטפן גרפלי.
ב- 2010 לכבוד 100 שנים להולדתו של ג'אנגו עלו הופעות רבות בעולם ויצאו אלבומים לכבודו
מהפכת פברואר 1917
קופסית באומן
עבאס סוואן
אנרגית יינון
בני לאו
שמריהו לוין
שמריהו לוין (לעיתים שמריה הלוי לוין; בכתיב יידי: לעווין; בכתיב רוסי: Шмарьяху Левин) (1867, סוויסלץ', פלך מינסק, האימפריה הרוסית – ח' בסיוון תרצ"ה יוני 1935, חיפה) היה מנהיג ציוני, מחברם של דברי הגות, ספרות ופובליציסטיקה, שחיבר זיכרונות ביידיש. מראשי הדוברים בקונגרסים הציוניים ומהמתנגדים החריפים לתוכנית אוגנדה. מיוזמי הקמת הטכניון חיפה ומעסקני האוניברסיטה העברית בירושלים. השתתף במושב הראשון של "דומה" (בית הנבחרים הרוסי) בשנת 1906.
בזמן מלחמת העולם הראשונה עשה נפשות בארצות הברית לרעיון הציוני. לוין עלה לארץ ישראל ב-1924, ובה כתב ועסק בעיתונאות.
תולדות חייו.
שמריהו לוין נולד לאלקה ושמואל-חיים בשנת 1867 בסוויסלץ' (ברוסית: Свислочь; בבלארוסית: Свіслач) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, בתחום המושב (כיום בבלארוס). למד ב"חדר", שם רכש חינוך מסורתי, ומשגילה הצטיינות בלימודיו, נשלח על ידי אביו ללימודים בישיבה. על אף שהוסמך לרבנות, לנגד עיניו עמד חלום הלימוד מחוץ לארצו, ואת צעדיו הראשונים שם עשה בבית הספר הריאלי שבמינסק אותו סיים ב-1886. למד באוניברסיטאות קניגסברג וברלין וכן בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1894.