מאז שנת 2009 הקריירה האקדמית שלו ממוקדת במכללה האקדמית בווינגייט. הוא מכהן כראש המעבדה לפיזיולוגיה, מרצה וחוקר בתחומי הכושר הגופני והפיזיולוגיה של המאמץ. הוא פרסם מעל 100 מאמרים מחקריים בכתבי עת מדעיים יוקרתיים.
בין השנים 2011–2019 הוא מכהן כראש בית הספר למדעי התנועה והספורט, חבר במועצה האקדמית העליונה וראש וועדת האתיקה במכללה האקדמית בווינגייט.
במהלך שנותיו האקדמיות במכללה, שימש פעמיים כיו"ר הוועדה המארגנת של כנס וינגייט למדעי הספורט והתנועה, וכחבר בוועדה האקדמית של הכנס בחמשת מועדיו עד כה.
יואב מקל הנחה כארבעים סטודנטים לעבודות גמר ותיזות, במסלול מדעי החינוך הגופני (MPE) של התואר השני במכללה האקדמית בווינגייט.
יואב מקל כתב שלושה ספרי מבוא בתחום הפיזיולוגיה של המאמץ, הכושר הגופני והאתלטיקה, שמהווים ספרי ליבה בקורסים באוניברסיטאות ובבתי ספר לבריאות: כושר גופני - רקע פיזיולוגי, שיטת אימון ודרכים לפיתוח הכושר הגופני; אתלטיקה קלה: נושא מתוך תוכניות לימודים בחינוך הגופני לבית הספר היסודי לחטיבת הביניים ולחטיבה העליונה; הבסיס הפיזיולוגי לאימון גופני.
קריירה בספורט.
הקריירה הספורטיבית של יואב מקל החלה דווקא כשחקן כדורגל, חלוץ בקבוצת הפועל חדרה. במהלך לימודיו במכללה לחינוך גופני ולספורט בווינגייט, בסוף שנות השבעים, התגלה כישרונו בריצות הקצרות, ומכאן הוסבה הקריירה הספורטיבית שלו לאתלטיקה קלה, בהדרכת המאמן עמוס גרודז'ינובסקי. בשנת 1980 פרץ לתודעה הציבורית כאשר שיפר את שיאי ישראל בריצות ל-100 ול־200 מטרים, והוכרז על ידי מדור הספורט של העיתון מעריב, כ"תגלית העונה". באותה שנה זכה גם בתחרות קרב המאוצים הקצר, מעין קרב רב בריצות ל-60 מטרים, 100 מטרים ו- 200 מטרים.
בשנת 1984, הוסיף מקל לרפרטואר הספורטיבי שלו גם את הריצה ל-400 מטרים, וזכה במקצוע זה באליפות ישראל. במהלך הקריירה שלו ייצג מקל את אגודות ספורט של ואת אגודת הספורט רמת השרון.
שיאיו האישיים.
לאחר פרישתו מתחרויות פעילות, שימש מקל, בין השנים 1991–1996, כמאמן הלאומי של נבחרת האתלטיקה של ישראל, באיגוד האתלטיקה הישראלי.
ביוגרפיה.
מתגורר בכפר סבא, נשוי ואב לשתי בנות.
ארשקויוור
יונוס-בק יבקורוב
יונוס בק-יבקורוב (באינגושטית: Евкурнаькъан Баматгири Юнусбек) הוא מדינאי רוסי ממוצא אינגושטי, סגן שר ההגנה של רוסיה, שבעבר כיהן במשך 11 שנה כראש רפובליקת אינגושטיה.
יונוס שירת כצנחן בצבא רוסיה ונשלח למשימות בצ'צ'ניה במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ושירת בקוסובו בקיץ 1999 ועל שירותו זכה לעיטור גיבור רוסיה.
צפון הקווקז הוא אזור ייחודי ברוסיה, שבו ישנה השפעה רבה ליחסים בין השבטים והעמים החיים שם. לכן, הממשלה הפדרלית חותרת למנות אנשים ברפובליקות ההרריות שאין להם קשר הדוק עם האליטה המקומית ויכולים להתייצב כנגד כל מחלוקת שעולה ופועלים למנוע ניגוד עניינים בין הקבוצות היריבות באזור וזו הסיבה שהוא מונה באוקטובר 2008 לראש הרפובליקה של אינגושטיה על מנת לסייע במאבק בבדלנים בצפון הקווקז. ביוני 2009 נפצע קשה בפיגוע מכונית תופת בעיר נזראן. באוקטובר 2011 שוב היה למטרה של ארגוני הטרור, אך שוב לא נהרג. לבסוף הודיע על פרישתו מהתפקיד ביוני 2019, לאחר 11 שנות שלטון ברפובליקה.
ביוגרפיה.
יבקורוב נולד למשפחה גדולה במשפחה אינגושטית במוצאה ממחוז פריגורודני שבצפון אוסטיה. בסך הכל יש לו שישה אחים וחמש אחיות. כילד גדל בכפר אנגושה, קיבל השכלה תיכונית כללית בפנימייה בבסלאן ושירת בצבא הסובייטי.
שירותו הצבאי.
בשנת 1982, התחיל שירות צבאי בחיל הנחתים של צי האוקיינוס ​​השקט. זמן קצר לאחר מכן נקלט בבית הספר לצניחה בעיר ריאזאן.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, ב-1989, הוא נכנס לשירות ביחידת המשמר המוטסת שבביילורוסיה. והוסמך באקדמיה הצבאית על שם פרונזה בשנת 1997.
יבקורוב השתתף במספר פעולות לחימה. בדרגת רב-סרן הוא מילא תפקידים של שמירה על השלום כחלק מהכוחות הרוסיים בבוסניה ב-1999 ולחם בקרב על שדה התעופה של פרישטינה. שבזכותו הוענק לו עיטור ממשלתי. על פי כמה דיווחים, כוח של 18 אנשי הכוחות המיוחדים של הגה-אר-או השתלט על שדה התעופה בסיוע הכוחות העיקריים של הצנחנים.
הוא קודם לדרגת סגן אלוף והשתתף בשלבים הראשונים של מלחמת צ'צ'ניה השנייה. הוא גילה שוב ושוב אומץ אישי ויוזמה בניהול מבצעים צבאיים, כאשר בתפקידו כמפקד גדוד משמר, הסדיר את שחרורם של שנים-עשר חיילים רוסים מהשבי הצ'צ'ני.
מעשיו לא זכו להתעלמות ובשנת 2000 הוענק לו עיטור גיבור רוסיה.
מהצבא לפוליטיקה.
בשנת 2001 נכנס ללימודים באקדמיה של המטה הכללי, שבסיומם הוא נשלח למחוז הצבאי של אוראל, בו הוא ישרת עד 2008.
בתקופה זו, באינגושטיה, מתלקח סכסוך של ממש המאיים להפוך לעימות מזוין אמיתי. המצב מחמיר לנוכח עיבוי נוכחותה של מחתרת איסלאמית קיצונית.
מוראט זיאזיקוב, שכיהן כראש הרפובליקה פורש והממשל הפדרלי מקבל החלטה למנות את יונוס-בק יבקורוב לתפקיד נשיא אינגושטיה. הוא לא היה חבר בשום ארגון ושבט אתני והיה צורך במינוי דמות נייטרלית בהנהגת הרפובליקה.
טקס השבעתו היה צנוע ולא חגיגי והוא הסביר זאת ברצונו לחסוך כספים. הנשיא החדש של אינגושטיה ערך את המפגש הראשון עם אזרחי הרפובליקה במסגד המרכזי בעיר נזראן. כאן הוא החל לעודד את האליטה לתמוך בו בעת ביצוע תפקידו כראש הרפובליקה.
ראש רפובליקת אינגושטיה.
לאחר מינויו באוקטובר 2008, פעל למגר את השחיתות במחוז ולהיאבק בארגונים הבדלניים, אך הסכנה הגדולה ביותר שציפתה לו בשירות המדינה, הייתה ניסיון הרצח בשנת 2009 כאשר שיירתו הותקפה בעיר נזראן. שיירת ראש הרפובליקה האינגושטית הותקפה על ידי מכונית מלאה בחומר נפץ. כתוצאה מהפיגוע נהרג אחד המאבטחים של ראש הרפובליקה. יבקורוב עצמו, אחיו ואנשי שירות הביטחון נפצעו קשה. מצבו של הנשיא הוגדר כקשה, אך לאחר זמן מה הצליח להתגבר על כל הקשיים וחזר למלא את תפקידו.
אך לא היה זה הניסיון האחרון ובשנת 2011 נפצע שוב בניסיון התנקשות בחייו. רק לאחר סיומה הרשמי של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, נרגעו הרוחות והוא הרשה לעצמו לפעול לייצוב המצב במחוז, תוך מאבק בבדלנות, בשחיתות ובשיפור אורח החיים בעידן שאחרי הרגיעה היחסית.
ברם, ביוני 2019, הצהיר כי נכשל להשיג שלווה וביטחון כלכלי לתושבים והצהיר על התפטרותו.
סגן שר ההגנה.
ביולי 2019 מונה לתפקיד המשנה לשר ההגנה של רוסיה.
העולם על פי גארפ (סרט)
העולם על פי גארפ (באנגלית: The World According to Garp) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1982 שהפיק וביים ג'ורג' רוי היל בכיכובו של רובין ויליאמס בתפקיד הראשי. את התסריט כתב סטיב טשיך על פי הרומן "העולם על פי גארפ" מאת ג'ון אירווינג.
על תפקידיהם בסרט זה, ג'ון לית'גו וגלן קלוז היו מועמדים בהתאמה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-55.
תקציר העלילה.
ט"ס גארפ (רובין ויליאמס) הוא בנה מחוץ למסגרת הנישואין של ג'ני פילדס (גלן קלוז), אישה פמיניסטית שרצתה ילד אבל לא בעל. בהיותה אחות במהלך מלחמת העולם השנייה, היא פוגשת בתותחן גוסס מחיל האוויר האמריקני, הידוע רק כסמל טכני גארפ ("גארפ" הוא הדבר היחיד שהוא מסוגל לומר), אשר נפגע קשות במוח במהלך קרב ועם זאת - הוא סובל מזקפה ממושכת. ג'ני אונסת אותו, ונכנסת להיריון. היא קוראת לבנה על שם אביו.
גארפ גדל, ומתעניין בהיאבקות ובכתיבה בדיונית. הכתיבה של גארפ מושכת את תשומת ליבה של הלן הולם (מרי בת' הרט), בתו של מאמן נבחרת ההיאבקות בבית הספר של גארפ. התעניינותו של גארפ במין מעוררת באמו סקרנות אינטלקטואלית, בעודה חסרת עניין בניסיון מעשי שלה עצמה בתחום זה. היא מראיינת פרוצה, ומציעה לשכור את שירותה עבור גארפ. בהמשך, ג'ני מחליטה לכתוב ספר על תצפיותיה של התאווה ומיניות האדם.
סיפרה הוא אוטוביוגרפיה חלקית, המכונה "Sexual Suspect" ("חשודה מינית"), שהופך בן לילה לסנסציה. ג'ני הופכת לאייקון פמיניסטי. היא משתמשת בהכנסות מהספר שלה להפיכת בית הוריה למקלט לנשים מוכות. בינתיים, הרומן הראשון של גארפ מתפרסם, מה שמרשים את הלן. גארפ והלן נישאים, ונולדים להם שני בנים: דאנקן ווולט. גארפ הופך להיות הורה מסור וסופר בדיוני מצליח, בעוד הלן הופכת למרצה בקולג'.
גארפ מבקר תכופות את אמו במקלט לנשים שהקימה, ופוגש שם ברוברטה מאלדון (ג'ון לית'גו), אישה טרנסג'נדרית, לשעבר שחקן הפוטבול האמריקאי רוברט מאלדון. כמו כן, גארפ נחשף לסיפור חייה של אלן ג'יימס (אמנדה פלומר), אישה שבגיל 11 נאנסה, ושני התוקפים שלה כרתו את לשונה, על מנת שלא תעיד נגדם. חלק מהנשים במקלט משתייכות לקבוצת נשים המכונות "אלן ג'יימסיות", אשר מרצונן חתכו את לשונן, לאות סולידריות עם אלן ג'יימס. גארפ מזועזע ממעשיהן של הנשים, ומגלה כי הן אף קיבלו מכתב מאלן ג'יימס, שביקשה שיפסיקו, אך הן ערכו הצבעה והחליטו להמשיך.
גארפ מגלה כי הלן בוגדת בו עם מייקל מילטון (מארק סופר), אחד מתלמידיה, וכאשר הוא ממהר הביתה, כששני ילדיו במושב האחורי, הוא עושה תאונת דרכים - רכבו מתנגש במכוניתו של מייקל, העומדת בחניית ביתם, בעוד הלן נמצאת עם מייקל ברכבו, מבצעת בו מין אוראלי. כתוצאה מכך, וולט נהרג ודאנקן מאבד עין אחת. גארפ, בעזרת אמו, לומד לסלוח לעצמו ולאשתו. בני הזוג מתפייסים ומביאים לעולם בת, וקוראים לה ג'ני על שם סבתה.
ג'ני מקבלת איומים על חייה בגלל הספר שלה והמקלט שפתחה. גארפ כותב ספר על חייה של אלן ג'יימס, שבו הוא מותח ביקורת חריפה על הג'יימסיות. הספר הופך למוצלח ונחשב, וגארפ מתחיל לקבל גם הוא איומים על חייו.