בשנות הארבעים רוב הנשים בארץ היו חלוצות בנות העלייה השנייה והשלישית. לולה בר ראתה משימה
לאומית להלביש אותן, בעיקר את נשות ההנהגה ושחקניות שייצגו את המדינה באירועים בישראל ומחוצה לה. במהלך השנים היא תפרה בגדים לנשות האליטה, ביניהן: פולה בן-גוריון, רחל דיין, גולדה מאיר ולאה רבין. נשות החברה וההנהגה היו עולות אליה לרגל, והיא הייתה מלבישה אותן בסגנון שלא היה נהוג אז בארץ. בשנת 1957 עיצבה לולה את מדי דיילות אל על, שזכו בפרס ראשון בתחרות לעיצוב מדים של חברות תעופה בציריך. בהמשך עיצבה את מדי הדווריות של דואר ישראל ואת מדי החיילות והקצינות של צבא הגנה לישראל.
לולה בר תפרה בגדים לפי מידה. והייתה יותר תופרת עילית מאשר מעצבת אופנה. היא הייתה רוכשת גזרות של בתי אופנה צרפתיים כמו "בלמן", "איב סאן לורן", "עמנואל אונגרו" ו"ולנטינו", ומתאימה את הגזרות ללקוחותיה הישראליות. הכישרון הגדול שלה היה לזהות סגנון וסטייל, ולהתאים אותם לקהל המקומי, בביצוע מושלם. לולה הייתה נוסעת באופן קבוע לתצוגות אופנה בפריז, כדי להישאר מעודכנת.
מהר מאוד השתלבה לולה בחיי החברה הגבוהה בארץ, וכחלק מפעילותה ערכה תצוגות אופנה וערבי התרמה. היא הייתה פילנתרופית ותרמה בין השאר לאוניברסיטאות בן-גוריון ותל אביב ולמכללת שנקר, שבה חנכה בשנת 1992 את חדרי הסדנאות הקרויים על שמה. גם למכון ויצמן תרמה, על שמה ועל שם דולפי עומד אולם אבנר במקום.
לולה בר נפטרה בכ"ה באדר א' תשנ"ז, 1997, ונטמנה בבית העלמין נחלת יצחק, לצד בעלה. לדולפי ולה לא היו ילדים.
אחרי מותה התנהל קרב משפטי על עזבונה, ובית המשפט קבע שהתרומות שתרמה למוסדות שונים לא יוחזרו לתובעים.
הבית בקיסריה.
בנוסף לדירתם בתל אביב, החזיקו לולה ודולפי בית נופש בקיסריה. הם בילו בו את סופי השבוע וערכו שם מסיבות, אירועי צדקה וקונצרטים למוזמנים. כחלק מתפיסת האסתטיקה הייחודית של בר, הבית מעוצב באופן יוצא דופן ועם תשומת לב לכל פרט – מהעיצוב של אלמנטים המזכירים את אמת המים בקיסריה ועד לברזים המוזהבים והמצעים. השילוב של בין הסגנונות השונים, יוצר את הסטייל הייחודי של הבית. יש בו עירוב של טאפטים וקרמיקות בדפוסים האופייניים לשנות השבעים, עם אלמנטים מוזהבים (ידיות, ברזים) ודמויות אוריינטליות. הבית מושכר כיום, ונשמר ברובו כפי שלולה בר עיצבה אותו.
פורטל היין הישראלי
יוז'י ימאמוטו
יוז'י ימאמוטו (ביפנית:山 本 耀 司), יליד 1943, הוא מעצב אופנה יפני עטור פרסים ורב השפעה הפועל בטוקיו ובפריז. הוא נחשב לחייט אומן, לצד מדלן ויונה וידוע בסגנון חייטות אוונגרדי המציע אסתטיקת עיצוב יפנית.
בין הפרסים היוקרתיים בהם זכה על תרומתו לאופנה נמנים מפקד במסדר האמנויות והספרות, מדליית כבוד עם סרט סגול (Medal of Honor with Purple Ribbon), אות המסדר הלאומי לאמנויות (The Ordre national du Mérite), המעצב התעשייתי המלכותי (The Royal Designer for Industry) ופרס אומן העיצוב מטעם קבוצת האופנה הבינלאומית (Master of Design award by Fashion Group International).
מעצב.
נולד בטוקיו, ימאמוטו בוגר אוניברסיטת קיו בעל תואר במשפטים מ 1966. לימודי עיצוב אופנה נוספים שלו בבית הספר לעיצוב אופנה בבונקה היקנו לו תואר בתחום ב 1969.
ימאמוטו הופיע לראשונה בפריז ב 1981. הקולקציות המסחריות המוצלחות שלו, יוז'י ימאמוטו (נשים וגברים) ו Y's, פופולריות במיוחד בטוקיו. שתי קולקציות אלו זמינות גם בחנויות הדגל שלו בניו יורק, פריז ואנטוורפן ובמחלקות אופנה עילית בחנויות כלבו ברחבי העולם. קולקציות עיקריות נוספות כוללות Pour Homme, Costume d'Homme ו Diffusion line. חברת יוז'י ימאמוטו דווחה ב 2007 שהמכירות משתי הקולקציות העיקריות הניבו הכנסה שנתית של מעל מאה מיליון דולר. ימאמוטו נודע ברוח החדשנות בעיצוביו שלרוב רחוקים מהמגמות הרווחות. עיצוביו מתאפיינים בצלליות שחורות וגדולות ומכילים לרוב וילונות במגוון מרקמים. יצירותיו הפכו למוכרות בקרב הצרכנים באמצעות שיתופי הפעולה שלו עם מעצבי אופנה אחרים ובהם אדידס (Y-3), הרמס, מיקימוטו ומנדרינה דאק וכן עם אמנים מסוגות שונות כמו טינה טרנר, סר אלטון ג'ון, פלאסבו, טקאשי קיטאנו, פינה באוש והיינר מילר. יוז'י ימאמוטו הוזמן לעצב את הגיליון השני של מגזין העיצוב ב 2005. ניהול כלכלי כושל הוביל את המותג לחובות של מעל 65 מיליון דולר ב 2009. כישלון כלכלי זה הכעיס את ימאמוטו והוביל לארגון מחדש של החברה ב 2010. חברת ההחזקות היפנית Integral Corp ארגנה מחדש את חברת האופנה ובנובמבר 2010 יצאה מחובות ומאיום של פשיטת רגל.
חיי משפחה.
ביתו של ימאמוטו, לימי ימאמוטו, הולכת בעקבותיו. היא התגלתה כמעצבת אופנה בשבוע האופנה בטוקיו בשנת 2000, הציגה בטוקיו מ 2000 על 2007, אז הופיעה בפריז תחת שם המותג לימי פאו (LIMI feu). בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, ימאמוטו היה בקשר עם עמיתה יפנית, מעצבת אופנית אוונגרדית בשם ריי קאווקובו.
לולה בר
סיאם בן יוסף
סיאם בן יוסף (בערבית: صيام بن يوسف, בצרפתית: Syam Ben Youssef; נולד ב-31 במרץ 1989 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן תוניסאי-צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קסימפשה.
בן יוסף הוא בן לאב אלג'יראי ולאם תוניסאית. את הקריירה שלו החל במחלקת הנוער בסטיה הצרפתית. ב-12 באוגוסט 2009 חתם לשנתיים באספראנסה דה תוניס, איתה זכה ב-2 אליפויות, בגביע התוניסאי, ובמקום השני בליגת האלופות האפריקאית. בינואר 2012 חתם בלייטון אוריינט מהליגה השלישית באנגליה. בקיץ 2012 חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
ב-30 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בקון הצרפתית.
ב-6 ביולי 2017 חתם בקסימפשה מליגת העל הטורקית.
טאדאס קיאנסקאס
טאדאס קיאנסקאס (בליטאית: Tadas Kijanskas; נולד ב-6 בספטמבר 1985 בווילנה) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל אום אל-פחם ובנבחרת ליטא.
קיאנסקאס גדל במחלקת הנוער של קארדה קאונס והחל לשחק בקבוצת הבוגרים של המועדון ב-2001. ב-2005 עבר ליריבה העירונית FBK קאונס, ולאחר מכן עבר לשילוטה. ב-2006 חזר ל-FBK קאונס וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הליטאית. ב-2007 חזר קיאנסקאס לשילוטה, ושיחק גם בווטרה, סודובה וג'אגיאלוניה ביאליסטוק. בשנת 2011 חתם בקבוצת קורונה קיילצה, ובמדיה שיחק שנתיים.
בקיץ 2013 הגיע קיאנסקאס לישראל וחתם בהפועל חיפה. אחרי 3 עונות בהפועל חיפה, קיאנסקאס חתם בזברויובקה ברנו הצ'כית. ב-8 ביולי 2018 חזר לישראל וחתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. ב-23 ביוני 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם.
קיאנסקאס זומן לנבחרת ליטא לראשונה ב-2009. את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת כבש בניצחון 0-2 על נבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-11 באוקטובר 2013 החל קיאנסקאס לשמש כקפטן הנבחרת.
יהדות תטואן
יהדות טטואן
יהודי טטואן
עמלים ומהפכנים, תנועת הפועלים היהודית
דיאנה (סרט)
דיאנה (באנגלית: Diana) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2013 בבימויו של אוליבר הירשבייגל. הסרט מספר על השנתיים האחרונות בחייה של דיאנה, הנסיכה מוויילס. את דמותה של דיאנה מגלמת השחקנית האוסטרלית נעמי ווטס.
הבכורה העולמית נערכה בלונדון ב-5 בספטמבר 2013. הבכורה הישראלית התקיימה ב-10 בספטמבר 2013.
הפקה.
תסריט הסרט נכתב על ידי סטפן ג'פריס ומבוסס על ספרה של קייט ס'נלס משנת 2001.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות בעולם וציוני דירוג נמוכים. ביקורות בישראל:
פרסמן
אוניברסיטת פולה
אוניברסיטת יוריי דוברילה פולה (בקרואטית: "Sveučilište Jurja Dobrile u Puli", בלטינית: "Universitas studiorum Polensis Georgii Dobrila") ממוקמת בעיר פולה, אשר שוכנת במחוז איסטריה במדינת קרואטיה ונקראת על שמו של הבישוף הקרואטי יוראי דוברילה. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2006.
ג'ון לאודון מקאדם
ג'ון לאודון מקאדם (באנגלית: John Loudon McAdam , 1836-1756) היה ממציא סקוטי, שפיתח את שיטת דרך סולינג, והפך את דרכי העפר הצרות והבוציות של בריטניה במאה ה-18 לכבישים.
ביוגרפיה.
ג'ון מקאדם נולד בסקוטלנד, אך במות אביו עבר לחיות אצל דודו שהיגר לארצות הברית ושם התעשר. ב-1783 חזר לסקוטלנד ופתח בניסויים שמטרתם לסלול דרכים משופרות. ב-1815 הטילה עליו הממשלה להוציא את רעיונותיו מהכוח אל הפועל, במחוז בריסטול שבאנגליה שהיה מרכז תעשייתי בעל חשיבות רבה.
עד לימי מקאדם התבססה סלילת הדרכים על שיטות שפיתחו הרומאים בעת העתיקה: ריצוף הדרך באבנים כבדות ורחבות.
מקאדם העדיף להניח מצע של חצץ, גס מלמטה ודק יותר מלמעלה ומעליו ציפוי של חימר (אספלט). חידוש נוסף שלו היה קימור קל בחתך הכביש, על מנת שמי הגשמים יוכלו להתנקז לתעלות שבצידי הדרך ולא יקוו בשלוליות שבמרכזן.
כבישי מקאדם החזיקו מעמד לאורך ימים; אחת התוצאות הייתה שהסוסים שמושכים את העגלות, שעד אז יכלו להתמיד בעבודתם לא יותר משלוש שנים, החזיקו מעמד זמן רב יותר על הכבישים החדשים, שהיו בעלי משטח חלק וגמיש יותר. ב-1827 נתמנה מקאדם לנציב הדרכים של בריטניה הגדולה וסלל דרכים בכל חלקי הארץ. כבישי מקאדם סייעו רבות לתנופת המהפכה התעשייתית ובתוך זמן קצר הועתקו גם במדינות אחרות בעולם. שיטת הסלילה נקרא על שמו "מקאדם . אחר שהוסיפו שכבה של זפת על הכביש (באנגלית: Tar) קראו לכבישים אלו Tar-macadam או בקיצור Tarmac.
אהובה קרן
אהובה קרן (נולדה ב־5 בדצמבר 1952) היא שחקנית ישראלית, מורה למשחק ומאמנת אישית.
ביוגרפיה.