המושג ליוקופלקיה נטבע על ידי קארל פרייר וון רוקיטנסקי בשנת 1861, אשר השתמש בו כדי להתייחס לנגעים לבנים בדרכי השתן. בשנת 1877 שווימר השתמש לראשונה במושג כדי לתאר נגע לבן באזור הפה. מאז, המילה ליוקופלקיה שולבה לשמות של עוד מספר נגעים אוראליים. בשנת 1930 הוכח מחקרית כי ניתן לגרום לחוורוורת אצל ארנבונים אשר נחשפו לעשן טבק למשך 3 דקות כל יום. על פי מקור משנת 1961, חוורוורת יכולה להתרחש על מספר רב של ריריות בגוף כולל דרכי השתן, ברקטום, בנרתיק, ברחם, בקנה הנשימה, בעור התוף ועוד.
רולנד מאטס
ליו-פיג'ו סוג VA
ליו-פיג'ו סוג VA (בצרפתית: Lion-Peugeot Type VA) היא מכונית קטנה בסגנון "Phaeton body" מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Lion-Peugeot אשר יוצרה בין השנים 1907–1908 בצרפת.
ליו-פיג'ו.
ליו-פיג'ו הייתה יצרנית רכב צרפתית עצמאית לשעבר. זהו השם שתחתיו בשנת 1906 רוברט פיג'ו (1873 – 1945), פייר פיג'ו (1871 – 1927) וג'ול פיז'ו (1882 – 1957), ללא תלות בעסקי המכוניות של פיג'ו, החלו לייצר מכוניות.
כדי להבין מדוע היו שני עסקי רכב של "פיג'ו" יש להתייחס למחלוקת המשפחתית שהגיעה לשיאה בשנת 1896 כאשר ארמאן פז'ו עזב את העסק המשפחתי שכונה באותו שלב "Les Fils de Peugeot Frères".
בשנת 1910 התאחדו שתי יצרניות הרכב המשפחתיות מכוניות פיג'ו ו"ליו-פיג'ו" והיוו את העסק "Société des Automobiles et Cycles Peugeot", אך העסק הממוזג המשיך להשתמש בשם "ליו-פיג'ו" עבור דגמים קטנים יותר שירשו מהעסק העצמאי לשעבר עד שנת 1916.
תרגום "Lion" מצרפתית לעברית: אריה.
אליהו מאיר ברלין
Real (אלבום)
Real (בעברית: אמיתי) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית בלינדה קרלייל. האלבום יצא לאור ב-29 בספטמבר 1993, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Big Scary Animal" ו-"Lay Down Your Arms".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי.
רקע וביקורות.
ב-AllMusic זכה האלבום לביקורת מעורבת, תוך שהעניקו לו ציון של שני כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל. אנטרטיינמנט ויקלי לעומת זאת, הפנו כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניקו לו ציון . ב-"Randy Krbechek's Metronews" הופנתה כלפי האלבום ביקורת חיובית.
הסינגל הראשון מתוך האלבום "Big Scary Animal", זכה להצלחה כאשר הצליח להגיע אל המקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
סטריסורס
סטריסורס (שם מדעי: Strisores) הוא ענף של עופות בתראים, המכילים את הסדרות הקרובות לסיסים ולתחמסים המודרניים וכן הקוליברים יונקי הצוף. בני הקבוצה כוללים מינים קטנים יחסית. הקטן מביניהם הוא קוליברי הדבורה, הקטן בעופות, והם פרימיטיביים יותר משאר בני הקבוצה עופות מפותחים חסרי שיניים. המקורות המוקדמים ביותר שלהם התגלו בפלאוקן שלפני 60 מיליון שנה.
מינים אלה מיונו לראשונה ב-1847 לפי בדיקות מאפיינים סינפומורפים ומטבוליים משותפים. מספר מאפיינים משותפים ביניהם: גולגולת עגלגלה ולסתות מקוצרות יחסית. חלקם כמו התחמסים בעלי זיפים מסביב למקורם, וחלקם מותאמים לתנאי חשיכה כמו לחיים במערות או שהם פעילי לילה. רובם בעלי התמחות בתעופה, אך לא בהליכה, והם נעים לאיטם על הקרקע או במקרה של הסיסים בכלל אינם נוחתים. חלק מהתחמסים הותאמו לתנוחה זקופה על ענפי עצים, איתה הם יכולים להסתוות.
הקבוצה השתייכה לשבט "Macrochires", בתוך אותה קבוצה ולצד השבט "Amphibolae" (אליו שויכו ההואצינאים, הקוליוסאים והטוראקואים) וקובצו אליו גם הכחלאים. לעומתם בני המשפחה פודרגיים נחשבו למינים של דורסי לילה, אשר כיום אינם נחשבים לקרובים לסדרה.
יוסף ברסלוסקי
יצחק דוב ברקוביץ
מרים ברקוביץ
חיים סביצקי
חיים סביצקי (1907, ברנוביץ'–מאי 2014, רמת גן) היה צייר ישראלי שיצר עד סוף חייו בגיל 107.
ביוגרפיה.
סביצקי נולד וגדל בעיירה ברנוביץ', שהייתה אז בתחומי האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הוא נולד למשפחה דתית ולמד ב"חדר" ולאחר מכן בישיבה. היו לו שני אחים ושתי אחיות. המשפחה הייתה במצב כלכלי טוב. בצעירותו היה סביצקי חבר בבית"ר, והוא זכר עד יומו האחרון את הביקור של זאב ז'בוטינסקי בעירו. “הוא דיבר ביידיש. האולם היה מלא. לא ראיתי כזה שקט מימיי" - סיפר,
סביצקי עלה לארץ ישראל ב-1938 באוניית המעפילים "דראגה" שיצאה מאיטליה. כל בני משפחתו נספו בשואה יחד עם רוב יהודי ברנוביץ', ועל כך אמר: "אני בן שואה; לכל אדם יש משפחה: דוד, דודה. לי אין. חוץ מהדור שאני הקמתי: ילדים, נכדים, נינים”. לדבריו היה פעם אדם מאמין, אך השואה גרמה לכך שהוא אינו מאמין בשום דבר.
לאחר עלייתו לארץ, עבד סביצקי בפרדסים ברחובות. הוא שירת באצ"ל ואחר כך בלח"י. בהמשך עבר לתל אביב. שם עסק בשיפוץ וחידוש ציורים עתיקים של אוסף פרטי שירשה עיריית תל אביב. בשנות ה־60 עסק בארגון תערוכות מסחריות בגני התערוכה. בשנים שאחר כך הוא התפרנס בעיקר מציור.
סביצקי היה ידוע באישיותו החזקה והעצמאית. בתו סיפרה עליו: "הוא היה עצמאי בשטח, שעשה הכל לבד ולא רצה שיעזרו לו. הוא היה אדם בריא וחזק, פיזית ונפשית.  כמעט אף פעם לא היה חולה ולא לקח כדורים. גם אחרי שעבר ניתוח שב לתפקד 'כאילו כלום'”.
סביצקי נפטר במאי 2014 ברמת גן בגיל 107. אשתו, דבורה, נפטרה כ-25 שנים לפניו. במותו הותיר אחריו שלוש בנות.
יצירתו.
כישרון הציור שלו התגלה כבר בילדותו. כשהיה בן תשע צייר את גלגל המזלות על קירות בית הכנסת הגדול בברנוביץ'. מאוחר יותר למד לצייר באקדמיה לאומנות בווילנה, לצדם של משה ברנשטיין וראובן מיסקי.
את ציוריו הראשונים בארץ צייר על קירות בבתי קפה. בהמשך הציג תערוכות בישראל ומחוצה לה, בין היתר בארצות הברית, בהולנד ובבריטניה. את התערוכה האחרונה הציג במגדל משה אביב ברמת גן. לפני כן הציג גם במגדלי עזריאלי.
סביצקי היה צייר אימפרסיוניסטי. יצירותיו הוגדרו על ידו כ"קומפוזיציות ססגוניות". בין הנושאים של ציוריו: בית משפחתו, עירו, מוזיקאים, בית כנסת ודיוקנאות של נשים.
בינואר 1987 הואשם בזיוף ציוריו של הצייר שלום מושקוביץ', שלאחר מותו של מושקוביץ' הפכו למבוקשים ונמכרו במחירים גבוהים. בנוסף הואשם בזיוף מספר ציורים של אמנים אחרים, בשיתוף פעולה עם סוחרי אמנות הם נמכרו כמקוריים. במאי 1989 הוגש נגדו כתב אישום.
מאמרותיו.
סביצקי היה ידוע באמרותיו על החיים. להלן כמה מהן:
יחסי מונגוליה–רוסיה
יחסי מונגוליה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מונגוליה לבין הפדרציה הרוסית. היחסים היו חזקים באופן מסורתי מאז התקופה הקומוניסטית, אז ברית המועצות תמכה ברפובליקה העממית המונגולית. מונגוליה ורוסיה נשארו בעלות ברית בעידן הפוסט-קומוניסטי. לרוסיה יש שגרירות באולן בטור ושתי קונסוליות כלליות בדרחאן וארדנט. למונגוליה יש שגרירות במוסקבה, ו-4 קונסוליות באירקוטסק, קיזיל ואולן-אודה ויקטרינבורג. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (רוסיה היא מדינה משתתפת ואילו מונגוליה היא שותפה).
על פי סקר שנערך בשנת 2017, 90% מהמונגולים הם בעלי השקפה חיובית על רוסיה (38% "במידה רבה" ו-52% "במידה מועטה"), כאשר 8% מביעים דעה שלילית (2% "במידה רבה" ו 6% "במידה מועטה").
רקע כללי.
רוסיה ומונגוליה חולקות גבול של 3,500 קילומטרים. כאשר כוחות סינים תקפו את מונגוליה בשנת 1919 כדי לשלול את עצמאותה מסין, הצבא האדום הסובייטי עזר למונגוליה להדוף את הפלישה. הרפובליקה העממית המונגולית הוקמה בשנת 1921 בתמיכה צבאית סובייטית ותחת השפעה סובייטית.
העידן הקומוניסטי.
ברית המועצות תמכה במהפכה שהביאה את מפלגת העם המונגולי (לימים המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה) לשלטון כמפלגת השלטון של הרפובליקה העממית של מונגוליה (MPR), אשר הוקמה בשנת 1924. במהלך 70 השנים הבאות, מונגוליה "ניהלה מדיניות אשר חיקתה את ברית המועצות" כמדינת לוויין סובייטית. המנהיג העליון המונגולי Khorloogiin Choibalsan, שפעל תחת הוראות סובייטיות, ביצע טרור המוני משנת 1936 עד 1952, עם מספר גדול ביותר של מעצרים והוצאות להורג (מכוון במיוחד לאנשי הכמורה הבודהיסטית) שהתרחשו בין ספטמבר 1937 לנובמבר 1939. השפעות סובייטיות השפיעו על התרבות המונגולית לאורך כל התקופה, ובתי ספר ברחבי המדינה, כמו גם האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה, הדגישו את המרקסיזם-לניניזם. כמעט כל חבר באליטה הפוליטית והטכנוקרטית המונגולית, כמו גם רבים מבני האליטה התרבותית והאמנותית, התחנכו בברית המועצות או באחת מבעלות בריתה המזרח אירופאיות. הכלכלה המונגולית הסתמכה מאוד על הגוש הסובייטי בתחום החשמל, המסחר וההשקעות. ההרפובליקה העממית של מונגוליה קרסה בשנת 1990 והממשלה הראשונה שנבחרה באופן דמוקרטי נכנסה לתפקיד באותה שנה, מה שהוביל ל"טריז במערכת היחסים ההדוקה בעבר בין מונגוליה לגוש הסובייטי". לאחר 1992 נפסק הסיוע הטכני הרוסי, ורוסיה הגישה בקשה למונגוליה להחזיר את כל הסיוע שקיבלה מברית המועצות בשנים 1946 עד 1990, נתון שהסובייטים העריכו כ-11.6 מיליארד רובלים (שנוי במחלוקת על ידי המונגולים).