בשנת 2015 סיים קורס מדריכי ריצה ובמקביל לעבודתו כפסיכולוג, הוא מאמן ריצה למגוון של סוגי ריצות ביניהן ריצות קצרות, ריצות מרתון וריצות אולטרה מרתון בארץ ובעולם.
שיאן ישראל למרחק רצוף - אולטרה מרתון.
בשנת 2008 רץ אורן את ריצת האולטרה מרתון הראשונה שלו במקצה 80 ק"מ. באותה השנה זכה במקום השני במרוץ השליחים הזוגי "הר לעמק" במקצה של 200 ק"מ, ובנובמבר 2010 השתתף במרוץ אולטרה-מרתון "סובב עמק" במקצה של 60 ק"מ. בשנת 2011 זכה במרוץ הסיבולת הראשון בישראל למרחק של 168 ק"מ, בריצה מעגלית בשטח במשך 24 שעות.
בשנת 2012 התקיימה לראשונה בישראל ריצת אולטרה מרתון למרחק של 265 ק"מ, בה קבע אורן את שיא ישראל למקצה זה. בשנת 2013 קבע שיא ישראל נוסף כאשר רץ 10 מרתונים ברצף למרחק של 424 ק"מ, ב-86 שעות.
מרוצי אולטרה מרתון רב יומיים בינלאומיים.
בשנת 2014 קבע את שיא דרום אפריקה בריצת אולטרה מרתון רב יומי למרחק של 1,113.9, בשנת 2015 קבע את שיא דרום אפריקה במרחק של 818 קילומטר ובשנת 2016 קבע את שיא העולם בניו יורק בריצת אולטרה מרתון רב-יומית ל-10 ימים במרחק של 1,215 ק"מ.
בשנת 2014 קבע שיא בינלאומי חדש במהלך ריצת אולטרה מרתון רב יומי בת עשרה ימים למרחק 1,113.9 קילומטר בדרום אפריקה. בשנת 2015 קבע את שיא דרום אפריקה במירוץ של שישה ימים במרחק של 818 קילומטר ובשנת 2016 קבע בניו יורק שיא בינלאומי לאותה שנה בריצת אולטרה מרתון רב יומית ל-10 ימים במרחק של 1,215 קילומטר.
בין השנים 2014–2016 זכה אורן במקום הראשון ברציפות, בשבע תחרויות אולטרה מרתון בינלאומיות מסוג ריצה רב יומית (המנצח הוא זה אשר רץ את המרחק הארוך ביותר בפרק הזמן המוגדר). באפריל 2014 זכה במרחק של 768 ק"מ במרוץ 6 ימים ביוון ובאוקטובר 2014 ניצח בתוצאה של 739 ק"מ במרוץ 6 ימים בצרפת. בדצמבר 2014 ניצח כאשר רץ מרחק של 1113.9 ק"מ במרוץ 10 ימים אשר נערך בדרום אפריקה והיה לישראלי הראשון שרץ מרחק שכזה, ובכך התברג בראש טבלת המובילים בתחומו בעולם. ביולי 2015 ניצח במרוץ 6 ימים בנורווגיה ובספטמבר 2015, ניצח עם שיא אישי חדש של 818 ק"מ במרוץ 6 ימים בדרום אפריקה, מרחק אשר הביא אותו למקום רביעי בעולם במרוצים רב יומיים ל-6 ימים לשנה זו.
באפריל 2016 ניצח במרוץ 10 ימים בקווינס, ניו יורק וקבע שיא אישי עת רץ 1,215 ק"מ במקצה של 10 ימים בזמן בו ביצע אלף ק"מ. בדצמבר של אותה השנה קבע אורן, במרחק של 1124 ק"מ, שיא חדש במרוץ 10 ימים בדרום אפריקה.
בשנת 2017 ניצח קובי אורן תחרות ריצה רב-יומית למרחק 1,000 מייל בתחרות שנערכה בפרטוריה בדרום אפריקה בזמן של 15 ימים ו-3 שעות. בשנת 2018 סיים קובי אורן את "Self Transcendence 3100 Mile race" בזמן של 46 ימים ו-3 שעות והפך לרץ המסיים ה-42 של המרוץ ב-22 שנות קיומו.
קובי אורן הוא האסיאתי הראשון המסיים זה והישראלי הראשון המסיים אירוע זה. לפי חוקי המרוץ, רץ המגיע ממדינה שבה המידה נערכת במטרים משלים את מרחק הריצה למרחק המוכר במדינתו-כמקובל. אורן השלים את המרחק וסיים 5,000 קילומטר לאחר 46 ימים ו-9 שעות ריצה.
חיים אישיים.
אורן נשוי ואב לארבעה. מתגורר בקריית טבעון.
סיטרואן GS
סיטרואן GS (בצרפתית: Citroën GS) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1986. הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 1979 ונקרא סיטרואן GSA (יוצר משנת 1979–1986). סך הכל יוצרו 1,896,742 יחידות מדגם ה-GS, ו-576,757 יחידות מדגם ה-GSA.
הסיטרואן GS הורכבה בצרפת, צ'ילה, אינדונזיה, מוזמביק, פורטוגל, ספרד, דרום אפריקה, תאילנד, סלובניה וזימבבואה.
הסיטרואן GS אופיינה במערכת הידראולית מרכזית ומערכת הידרו פנאומטית מתקדמת, שנלקחה מדגם ה-סיטרואן DS.
בשנת 1971 זכתה הסיטרואן GS, במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה.
בשנת 1973 יוצרה גרסת מנוע הונקל, המפיק 106 כ"ס. הגרסה נקראה Citroën GS Birotor. מגרסה זו יוצרו 847 יחידות בלבד.
רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר
פלורה נוואפה
פלורנס נוואנזורואהו נקירו נוואפה (באנגלית: Florence Nwanzuruahu Nkiru Nwapa; 13 בינואר 1931 – 16 באוקטובר 1993) הייתה סופרת ניגרית הידועה בשם פלורה נוואפה. היא נקראה האמא של הספרות האפריקנית המודרנית, המבשרת של דורות של סופרות אפריקאיות. היא מוכרת כסופרת האפריקאית הראשונה שפרסמה בשפה האנגלית בבריטניה. היא זכתה להכרה בינלאומית, בעקבות פרסום ספרה הראשון Efuru שיצא לאור ב-1966. היא מעולם לא הגדירה את עצמה כפמיניסטית, היא ידועה בעיקר בכך שהציגה את החיים המסורתיים ונקודת המבט של נשות שבט איגבו, קבוצה אתנית שמקורה בדרום-מזרח ניגריה.
נוואפה ידועה גם בעבודה שביצעה כשרת מדינה שעסקה בשיקום לאחר מלחמת ביאפרה שהתרחשה בין השנים 1967–1970 בעת שמורדים בני שבט איגבו ניסו לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית. היא עבדה במיוחד עם יתומים ופליטים שנעקרו ממקומם בעת המלחמה. לאחר מכן היא הפכה למוציאה לאור של ספרות אפריקאית ובקידום נשים בחברה האפריקאית. היא הייתה אחת מראשונות המוציאות לאור האפריקאיות בעת שהקימה בשנות ה-70 של המאה ה-20 את בית ההוצאה לאור Tana Press.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
נוואפה נולדה באוגוטה עיר בדרום-מערב ניגריה השוכנת לגדות אגם לוגוטה . היא הייתה הבכורה מבין שישה ילדים של כריסטופר איג'אומה (Christopher Ijeoma), סוכן של החברה הבריטית החברה המאוחדת של אפריקה  ומרתה נוואפה (Martha Nwapa), מורה לדרמה. משפחתה הייתה אמידה ובעלת השפעה. בעת שנולדה, ניגריה הייתה מושבה בריטית. פלורה נוואפה למדה בבתי ספר באוגוטה, בפורט הרקורט ובלאגוס. היא החלה ללמוד ב-1953 לתואר BA באוניברסיטת איבאדן באיבאדן, העיר השנייה בגודלה בניגריה, וסיימה את לימודיה ב-1957. לאחר מכן עברה לסקוטלנד, וב-1958 קיבלה דיפלומה בחינוך מאוניברסיטת אדינבורו.
חינוך ושירות ציבורי.
לאחר חזרתה ב-1958 לניגריה הצטרפה נאוופה כקצינת חינוך, למשרד החינוך בקאלבאר , עיר בדרום ניגריה, היא עבדה בתפקידה זה עד 1959. לאחר מכן החלה לעבודה כמורה ב-Queen's School באנוגו , הא לימדה שם אנגלית וגאוגרפיה עד 1962. בין השנים 1962–1967 עבדה כעוזרת רשם באוניברסיטת לאגוס . בשנת 1967 פרצה מלחמת ביאפרה שנמשכה עד 1970, נוואפה ומשפחתה ברחו מלאגוס לאזור דרום-מזרח ניגריה. לאחר המלחמה בשנים 1970–1971 שימשה כשרת הבריאות והרווחה ב-East Central State (היום אזור זה מחולק בין מדינות אנוגו , אנמברה ,אביה , אבוני ואימו ). אזור זה נשא ברוב הנטל וההפצצות של מלחמת ביאפרה. במהלך תקופה זו, עבדה לאיחוד ילדים והורים שאבדו עם משפחותיהם ובתיהם, וגם כדי לספק מחסה הולם ל-2,000 ילדים יתומים. בנוסף עסקה בשיקום ובמציאת דיור לפליטים. בתוך שנה אחת, היא הצליחה לאחד את כל ילדי הפליטים עם משפחותיהם. ולאחר מכן עבדה כשרת הקרקעות, סקר ופיתוח עירוני (שנים 1971–1974)
כתיבה והוצאה לאור.
במהלך חייה פרסמה נוואפה שישה רומנים, תשעה ספרי ילדים, שלושה מחזות, שני ספרי אוספים של סיפורים קצרים, ספר שירים וספר מסות.
ספרה הראשון של נוואפה, Efuru אותו החלה לכתוב ב-1962, פורסם ב-1966 בהוצאת Heinemann Educational Books. הספר המבוסס על סיפור עם עוסק באישה בשם "אפורו" שלא נכנעת לגורלה ולמסורת בגלל נישואיה לשני גברים כשהיא מוכיחה שאישה יכולה לשרוד גם בלי בעל. הספר נחשב לעבודה חלוצית של כתיבת ספר באנגלית על ידי סופרת אישה מאפריקה. לאחריו כתבה נוואפה ב-1967 את הספר Idu. הספר מספר על אישה שחייה היו כה קשורים בבעלה, וכשהוא מת, היא מחפשת אותו בעולם המתים. את הספר Never Again (לעולם לא) העוסק במלחמת ביאפרה, פרסמה ב-1975. הספר עוסק באישה שבתחילת המלחמה תמכה במטרת המורדים לפרוש מניגריה, ובהמשך היא מנסה להבין את חייה ואת מעשיה. את הספר One is Enough (אחד זה מספיק) פרסמה ב-1981, ו-Women Are Different (נשים הן שונות) ב-1986. היא פרסמה שני קובצי סיפורים: This Is Lagos and Other Stories (זוהי לאגוס וסיפורים אחרים) ב-1971 ו-Wives at War, and Other Stories (רעיות במלחמה וסיפורים אחרים) ב-1980. גם ספר זה עוסק במלחמת ביאפרה.
בספרים This Is Lagos and Other Stories, One Is Enough ו-Women Are Different, היא עוסקת בנשים הניגריות בחברה המודרנית, תוך מתן מבט רחום על דמותן
בנוסף פרסמה ב-1986 ספר שירים Cassava Song and Rice Song (שיר קסאווה ושיר אורז). בנוסף פרסמה מספר ספרי ילדים. ספריה אלה התבססו על סיפורי עם ופולקלור, כדי להדגיש את ההיבט המוסרי של הסיפורים. לקראת מותה, השלימה נוואפה כתיבת ספר נוסף בשם "'The Lake Goddess'" (אלת האגם). היא השאירה את כתב היד בידי חבר, והספר פורסם לאחר מותה ב-1995. הספר עוסק באלה "אם המים" שהייתה מקור השראה לספריה של נוואפה.
ב-1976, לאחר שלא הייתה מרוצה מהמוציא לאור של ספריה, ייסדה את בית ההוצאה לאור Tana Press. ההוצאה עסקה בספרים לקהל הבוגר. הוצאה זאת הייתה ההוצאה הראשונה במערב אפריקה בבעלות אישה שחורה. בית ההוצאה פרסם את ספריה וספרים של סופרים אחרים וב-1977 הקימה את החברה "Flora Nwapa Company" שעסקה בפרסום ספרי ילדים. היא הגדירה כאחד מיעדיה: "לתת מידע ולהשכיל נשים בכל העולם, במיוחד פמיניסטיות, לגבי תפקידן של הנשים בניגריה, עצמאותן הכלכלית, יחסיהן עם הבעל והילדים, אמונותיהן המסורתיות, ומעמדן בקהילה בכללותה". Tana הוגדרה כהוצאת הספרים הראשונה בבעלות אישה, המתמקד בעיקר בציבור נשים קוראות. זה היה פרויקט חריג בזמנו כשאף אחד לא הסתכל על הנשים כקהל יעד קורא וקונה ספרים.
שנותיה המאוחרות.