הרשימה כוללת את הסופרים האסורים הן מִתקנה 10.800/1944. M. E והן מִתקנה 11.300/1944. M. E, על פי הסדר שהופיעו בהן.
ברשימה יש 161 שמות.
יוצרים יהודים לא הונגרים.
בתקנה מופיעים 34 סופרים זרים (שניים מהם לא זוהו). רובם (20 סופרים) נולדו באזור דובר הגרמנית (האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרייך הגרמני), האחרים נולדו בעיקר בצרפת (5) ובאימפריה הרוסית (6).
ספוטניק (סרט)
ספוטניק (ברוסית: Спутник) הוא סרט קולנוע רוסי מסוגת הפנטזיה והמותחן בהפקת פיודור בונדרצ'וק ובתמיכת קרן הקולנוע הרוסי.
הצגת הבכורה של הסרט תוכננה להיות בפסטיבל הסרטים טרייבקה באפריל 2020, אולם התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה טרפדה תוכנית זו. הסרט הועלה ב-23 באפריל 2020 ישירות לשירותי הזרמת המדיה, ובכך הפך לסרט הראשון בתולדות רוסיה שהועלה לשירותים אלה טרם הקרנתו בבתי הקולנוע. הסרט שודר במקביל בשירות more.tv, שירות Wink ובאתר ivi.ru.
הסרט שהועלה לצפייה ישירה דיגיטלית בלבד נכנס לרשימת חמשת הסרטים הפופולריים ביותר בשרתי iTunes והפופולרי ביותר בקטגוריית האימה, כאשר הסרט הופץ להקרנה בארצות הברית ב-14 באוגוסט בבתי קולנוע נבחרים, במקביל להפצתו בפלטפורמות סטרימינג.
תקציר עלילת הסרט.
ברית המועצות, 1983. הקוסמונאוט קונסטנטין ושניאקוב חוזר מטיסת חלל כשהוא נושא עמו יצור מכוכב אחר. הוא נלקח למעבדה חשאית למחקר אצל הנירופיזיולוגית טטיאנה קלימובה המנסה להציל את חייו של טייס החלל.
קונבאייר
קונבאייר (באנגלית: Convair) הייתה חברה אמריקאית, ובהמשך חטיבת ייצור נפרדת בג'נרל דיינמיקס לייצור כלי טיס. במהלך קיומה הרחיבה פעילותה גם לייצור רקטות ומשגרי לוויינים וחלליות.
החברה נוסדה ב-1943 תחת השם קונסולידייטד וולטי (Consolidated Vultee) ממיזוגן של החברות קונסולידייטד איירקראפט ו- Vultee Aircraft. שמה האחרון נוצר מקיצור שמות החברות שהתמזגו ליצירתה: Con-V-Air. בשנת 1953 נרכשה החברה על ידי "ג'נרל דיינמיקס" והופעלה כ"חטיבת קונבאייר" למשך מרבית ההיסטוריה התאגידית שלה.
קונבאייר ידועה בעיקר בשל המטוסים הצבאיים שלה. החברה ייצרה מטוסים כגון קונבאייר B-36 פיסמייקר, קונבאייר F-102 דלתא דאגר, קונבאייר F-106 דלתא דארט והמפציץ קונבאייר B-58 הסלר. החברה גם ייצרה את טילי האטלס הראשונים, כולל את מאיצי החלל ששימשו בטיסות המסלול המאוישות של פרויקט מרקורי. עיצוב האטלס-קנטאור שלאחר מכן של החברה, המשיך בהצלחה זו, ונגזרותיו עדיין נמצאות בשימוש נכון לשנת 2019.
במהלך קיומה, נכנסה החברה גם לעסקי ייצור מטוסי הנוסעים הסילוניים עם הקונבאייר 880 והקונבאייר 990. אלה היו קטנים יותר ממטוסי נוסעים בני זמנם כמו הבואינג 707 והדאגלס DC-8, אבל מעט מהירים יותר משני אלה האחרונים, כך שמספר הנוסעים שניתן היה לשאת ב- CV-990 לדוגמה, היה קטן יחסית למתחריו אך צריכת הדלק שלו הייתה גבוהה יותר. שילוב מאפיינים זה, הכשיל מציאת פלח שוק רווחי מספק ולכן פרשה החברה מעסקי ייצור מטוסי הנוסעים. עם זאת, יכולת הייצור שנבנתה לפרויקטים האלה, הוכיחה עצמה כרווחית מאוד, והחברה הפכה לקבלנית משנה מרכזית לייצור גופי מטוסי נוסעים.
בשנת 1994, נמכרו רוב חטיבות החברה על ידי "ג'נרל דיינמיקס", למקדונל דאגלס וללוקהיד. שאר רכיבי החברה הנותרים הושבתו סופית בשנת 1996.
פנינה רינצלר
פנינה רינצלר (נולדה ב-8 ביולי 1979) היא מנהלת אמנותית, אמנית יוצרת, שחקנית, במאית, זמרת, משוררת ומטפלת בפסיכודרמה ישראלית. מנכ"לית ומייסדת מרכז התיאטרון בלוד. זוכת פרס שח"ם על קידום החברה הישראלית באמצעות אומנות המשחק.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בירושלים למשפחה דתית. מגיל צעיר שרה וניגנה בלהקות נוער מקומיות. בהמשך, שיחקה בתיאטרון הקטרון הירושלמי.
בגיל 18 עברה להתגורר בתל אביב.
שרתה כמורה חיילת לקליטת עלייה, מש"קית מורות חיילות וכזמרת בלהקת היחידה. למדה משחק בבית הספר "הדרך" ותיאטרון אלטרנטיבי בשלומי. בהמשך, השלימה בהצטיינות תואר ראשון בתיאטרון טיפולי ותואר שני בפסיכודרמה באוניברסיטת חיפה. השתלמה ב"מרכז גרוטובסקי" עם אנסמבל תיאטרון "אודין".
במשך חמש עשרה שנה, הופיעה כליצנית רפואית בבתי חולים ובמקלטים בזמני מלחמה. מטפלת בפסיכודרמה בבתי ספר ותיכונים בלוד.
בשנת 2012 ייסדה וניהלה את פסטיבל "לצאת מהקרון".
בשנת 2014 הקימה את "המרכז לתיאטרון לוד".
ב-2019 הוענק לה פרס שח"ם על קידום החברה הישראלית באמצעות אומנות המשחק. בשנה זו, יצא לאור ספר שיריה הראשון, "שלושים רגעים שותקים" בהוצאת "פרדס".
תיאטרון.
משחק, בימוי, יצירה וניהול אומנותי.
יצירותיה הראשונות של רינצלר נולדו במהלך לימודיה במסגרות השונות והן נובעות מתוך חומרים אישיים, המציגים אמירה פוליטית-חברתית נוקבת. חלקן יצרה לבדה וחלקן במסגרת ניהול קבוצות תיאטרון ופסטיבלים. אמני הפרינג' סמדר יערון ודודי מעיין, מהווים עבורה מקורות השראה לדרכה התיאטרונית. מעיין, משמש חבר ועד מנהל של עמותת "המרכז לתיאטרון לוד", אותו הקימה פנינה ב-2014, מיום היווסדה.
"טיפול שורש".
יצירתה הראשונה של רינצלר, "טיפול שורש", בבימויה של נטלי תורג'מן, נולדה מתוך תהליך עבודה ב"מרכז לתיאטרון אלטרנטיבי - שלומי". "טיפול שורש" מספרת על רינת, ילדה שמשקה את עצמה לבדה בדרך לא דרך, עוברת מסכת של התעללות, הרס עצמי, מתבגרת לעיני הקהל עד שמצליחה להצמיח עצמה מחדש.
היצירה אומצה על ידי תיאטרון עכו והייתה מועמדת לפרס המבצע בטקס "קיפוד הזהב".
יצירות במסגרת פסטיבלי תיאטרון.
בשנת 2010, הייתה שותפה ל"תמונה משפחתית", פרויקט שנוצר על ידי תשעה בוגרים מבית ספר לתיאטרון אלטרנטיבי שלומי בשיתוף בית הספר לתיאטרון חזותי ירושלים, במסגרת "חלונות ראווה" בפסטיבל עכו.
ב - 2012 ניהלה רינצלר את "אנסמבל 7 בום", שהורכב מירושלמים ומירושלמים לשעבר, יהודים וערבים. עמו, יצרה אירוע תיאטרוני, רב תחומי, שנבע בעקבות המצב הביטחוני בו גדלה בירושלים. "אנסמבל 7 בום", אותו ביימה רינצלר וגם שיחקה בו, עלה בפסטיבל עכו.
שיחקה והייתה שותפה ביצירה "הליכה למעשה" (בימוי: נטלי תורג'מן), שעלתה בפסטיבל "ניסוי כלים", 2013.
במסגרת פסטיבל "מסרחיד", המועלה בתיאטרון עכו, יצרה וביימה את הצגות היחיד "תמתין" (2013) בהשתתפות קאדר הריני ו"אובססיה" (2015) בהשתתפות השחקן סובחי חוסרי. "תמתין", עלתה גם בתיאטרון "תמונע" בערבית ובעברית. "אובססיה", שזיכתה את חוסרי בפרס הראשון לשחקן הטוב ביותר, הועלתה גם בעברית, במסגרת התיאטרונטו.
פסטיבל "לצאת מהקרון".
בשנת 2012 ייסדה רינצלר את "לצאת מהקרון" - פסטיבל לתיאטרון ואמנות הפרפורמנס, בשיתוף עמותת אמני פרפורמנס. הפסטיבל, בו שימשה רינצלר הן כמפיקה והן כמנהלתו האומנותית, עודד יצירות פרפורמנס לא קונבנציונליות שבדקו את פריצת הגבולות במרחב מוגבל. כמו גם, העניק לצופים חוויה תיאטרונית שונה ומאתגרת. מדי שנה הועלו בין שמונה לעשר הפקות מקור, שהתקיימו בתוך ומסביב לקרון רכבת משומר במתחם התחנה, תל אביב. בין משתתפי הפסטיבל לאורך ארבע שנותיו, היו גם סמדר יערון וחוני המעגל, חבר ההנהלה האומנותית, לצידה של נטלי תורג'מן.
"המרכז לתיאטרון לוד".
בשנת 2014, לאחר עשיה תיאטרונית ייחודית בתל אביב ובמרכזי תיאטרון הפרינג' הצפוניים יותר, החליטה פנינה רינצלר להקים את "המרכז לתיאטרון לוד" אותו היא מנהלת עד היום, תוך שהיא מפתחת שפה תיאטרונית ייחודית דרך מחקר ותיאטרון פיזי.
אחת ממטרותיו העיקריות של המרכז, שהוקם בהשראה ובליווי של המרכז לתיאטרון עכו והמרכז לתיאטרון אלטרנטיבי בשלומי, היא לעבוד מתוך הקהילה שבה הוא מצוי. כאשר היצירה והקהילה בראש מעינה וללא תקציב מובטח, עברה פנינה לעיר לוד וגיבשה חזון אותו היא מקיימת עד היום - לעבוד עם, בתוך ומתוך הקהילה. פנינה אספה עמה שחקנים אתם עבדה קודם לכן, חלקם חברי קבוצת "אנסמבל תמנונים" וחלקם שעברו ללוד מתוך אג'נדת התיאטרון. כולם עובדים גם כמנחי תיאטרון בלוד בנוסף ליצירה האמנותית המקצועית של האנסמבל. קבוצת המייסדים של המרכז כוללת, מלבד רינצלר, את הילה בראל, קדאר הריני, סיון בן ישעיה, שריאל יגודנק, ליהי אברמזון, נעמה רודריגז, סובחי חוסרי ורותם זיו.
השחקנים בהובלתה של רינצלר מייצרים יצירות בעלות משמעות, כאשר הנושאים נובעים מתוך חומרי הגלם המצויים בעיר. את הקבוצות הקהילתיות אותן הם מנחים, הקימה פנינה בתחילת הדרך, גם כן בהתנדבות, מתוך אהבת היצירה, תחושת השליחות והרצון להשפיע תרבותית בתוך קהילה. על מנת לתווך את אמנות המשחק גם לתושבים שאינם מורגלים להיכנס לאולמות, כחלק מתהליך היצירה, מוציאה פנינה את שחקני האנסמבל לרחוב, למפגש עם הקהילה, להתנסות בחומרים שייכנסו לאחר מכן לאולם. מאז שהוקם, העלה אנסמבל השחקנים, בה וממנה החוצה, שש הפקות מקור בעלות תוכן חברתי, שמשכו אל העיר קהלים מכל הארץ. וכך, בשנים האחרונות, הפך "מרכז לתיאטרון לוד", למוסד מרכזי ומוכר בעיר הזוכה להכרה בפועלו גם מחוצה לה:
בשנת 2019, הוענק לפנינה רינצלר פרס שח"ם, בקטגוריית קידום החברה הישראלית. בנימוקי הבחירה כתבו השופטים:
"התיאטרון זורם בעורקיה של פנינה ככלי מחבר ומקרב, השליחות שבדבר היא אבן היסוד של פנינה, ליצור על מנת להשפיע, לעורר, להעביר את כלי התיאטרון כשפה נוספת דרכה אפשר לייצר מציאות מיטיבה יותר, שהיא מעל לגבולות הגזע המין והדת.[...]"
מתיו פריז