בבסיס "לקנהית'" של ה-RAF, הנמצא ליד סאפוק באנגליה, מצוי העתק, שנוצר משאריות נחושת שנותרו לאחר יצירת הפסל המקורי.
פארק השעשועים הגרמני היידה פארק מחזיק העתק בגובה 35 מטרים, העומד על אגם בו שטות ספינות קיטור בדומה לאגם המיסיסיפי. ההעתק עשוי מקצף פלסטי המודבק על שלדת פלדה עם ציפוי פוליאסטר, ועוצב על ידי האמן ההולנדי חרלה ספי.
ב"מחנה ג'ון היי", ששימש בעבר את צבא ארצות הברית בפיליפינים, מצוי העתק קטן של פסל החירות.
העתק בגובה של כ-10 מ' מצוי במרכז הקניות ווסטפילד מריון באדלייד באוסטרליה הדרומית.
העתק בגובה של כ-5 מטרים עמד על מפעל "נעלי ליברטי" בלסטר במרכז אנגליה. ההעתק הוקם עוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך הוסר בשנת 2003 ויש תוכניות להציבו במקום אחר בעיר.
אזכורים בספרות.
ביצירתו של פול אוסטר, "לווייתן", עוסק הגיבור, בנג'מין סאקס, בפיצוץ העתקים של פסל החירות בכל רחבי ארצות הברית, כהתרסה כנגד המדינה, ברוח המוטו של הספר - "כל מדינה הקיימת בפועל היא מושחתת" מאת ראלף וולדו אמרסון.
הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה
הקואליציה השנייה (1799 – 1802) הייתה איחוד כוחות של האימפריה הרוסית, האימפריה הרומית הקדושה (אוסטריה) והאימפריה הבריטית נגד הרפובליקה הצרפתית הראשונה במטרה לחסל או לכל הפחות להכיל את המהפכה הצרפתית. האוסטרים והרוסים גייסו את צבאותיהם ופלשו לגרמניה ולאיטליה.
המלחמה הסתיימה בניצחון צרפתי ובחתימה על חוזי שלום שלא החזיקו מעמד זמן רב. בהפוגה בין המלחמות ביסס נפוליאון את שליטתו בצרפת, פעל לכינונה של חוקה חדשה וביצע רפורמות בצבא.
רקע.
אחרי חתימה על הסכם קמפו פורמיו בשנת 1797 שסיים את המלחמה בין האימפריה הרומית הקדושה לצרפת עברו על אירופה כמה שנות שקט. צרפת נכנסה למערבולת פוליטית פנימית, נפוליון יצא למערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל ורק האימפריה הבריטית (שלא היו לה כוחות יבשתיים משמעותיים) נותרה במצב מלחמה עם צרפת.
כינון הקואליציה ופריצת המלחמה.
בקיץ 1798 יצא נפוליאון למסע למצרים ובזמן היעדרותו מהומות בשווייץ הובילו להתערבות צרפתית נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה. אחרי שהממשלה השווייצרית בברן הופלה על ידי מהפכנים, פלש הצבא הצרפתי למדינה מתוך מטרה מוצהרת של תמיכה במהפכנים.
המערכה ב-1799.
את הצבא הרוסי באיטליה הנהיג המצביא המהולל אלכסנדר סובורוב. הוא הצליח לדחוק את הצבא הצרפתי מרוב אדמת איטליה תוך כדי הנחלת מספר תבוסות לגנרל ז'אן מורו, אך בהמשך נתקל בבעיות אספקה שלא איפשרו את המשך שהותו באיטליה ולכן נאלץ לסגת דרך האלפים.
בגרמניה נחלו האוסטרים הצלחות נגד הגנרל הצרפתי ז'אן ז'ורדן וגירשו אותו מגרמניה. הוא הוחלף באנדרה מסנה, שהוביל את צבאו לאלפים, שם נלחם באוסטרים בקרב ציריך הראשון וברוסים בקרב ציריך השני.
באותה עת היה קורסקוב בתנועה במטרה לחבור לסובורוב, אך מסנה הדביק אותו וניצחו בקרב ציריך השני. סובורוב נאלץ לעזוב את המערכה, מה שהביא לפרישת רוסיה מהקואליציה זמן קצר לאחר מכן.
המערכה ב-1800.
נפוליאון בונפרטה חזר ממצרים, ביצע הפיכה ונטל את השלטון. הוא שלח את מורו לגרמניה ובעצמו תפס את הפיקוד על הכוחות באיטליה ובאלפים.
עיקר המערכה הייתה נגד האוסטרים, להם היו שני צבאות: 100,000 באיטליה תחת מלאס צרים על ג'נובה ו-120,000 על הריין. כוחו של נפוליאון: 120,000 בפיקוד מורו 40,000 נצורים בג'נובה על ידי האוסטרים ו-50,000 בעתודה בעיר דיז'ון.
נפוליאון רצה לבצע תנועת איגוף נגד הצבא האוסטרי על הריין אך לא הוציא את התוכנית לפועל בשל יחסיו הרעועים עם מורו אשר בלעדיו האיגוף לא התאפשר. במקום זאת הוא ריכז את מאמציו באיטליה, לשם לקח את כוחות העתודה מדיז'ון. הוא כבש את מילאנו ועל ידי כך איים על נתיב האספקה של מלאס. הוא התבצר וחיכה שמלאס ינסה לחדש את נתיב האספקה ויבוא להתעמת איתו.
מסנה לא הצליח להחזיק מעמד בג'נובה והוא השיג הסכם לפינוי מרצון חזרה לצרפת. נפוליאון התקדם במהירות לעבר הכוח האוסטרי לפני שזה הספיק לקבל אספקה ותגבורת מהצי הבריטי דרך ג'נובה, שכעת הייתה נטולת הגנה. שני הצבאות התנגשו בקרב מרנגו. בתחילה נראה שהכף נוטה לכיוון האוסטרים שמנצחים הודות לעדיפותם המספרית, אך בהמשך הצילה את המצב התקפת נגד צרפתית, שאותה הוביל גנרל לואי דסו. נפוליאון שאל את דסו בקשר לסיכויי הקרב וזה השיב לו: "את הקרב הזה הפסדנו, אך היום עוד ארוך ויש זמן להתחיל קרב חדש" ויצא להוביל את המתקפה. האוסטרים הפסידו בקרב וצבאם עזב את צפון איטליה. מורו הביס את צבאות אוסטריה על הריין וצעד לעבר וינה מצפון, בעוד נפוליאון צועד אליה מדרום. האוסטרים איבדו תקווה והחלו משא ומתן על הסכם שלום.
המערכה ב-1801.
האנגלים, שהיו הכוח המשמעותי האחרון בקואליציה, תקפו את הצרפתים בים התיכון ואת הצי הדני בקרב קופנהגן.
המערכה ב-1802.
ב-25 במרץ 1802 חתמו הבריטים על הסכם אמיין עם הצרפתים ובכך התפרקה סופית הקואליציה השנייה.
שירלי מושיוף
שירלי מושיוף (נולדה ב-12 בספטמבר 1976) היא עיתונאית, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה, וחברת הנהלת איגוד התסריטאים.
ביוגרפיה.
מושיוף בוגרת מגמת התסריטאות של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במשך שנים כתבה מושיוף במוסף "7 ימים" של עיתון "ידיעות אחרונות". בשנת 2004 ערכה את תוכנית הטלוויזיה "הבלוג" של "yes הטלוויזיה בלוויין". בשנת 2007 ערכה את תסריטי הטלנובלה של "הוט" ו"דרסט הפקות", "בובות".
בסוף אותה שנה נחשפה מושיוף לראשונה כיוצרת ותסריטאית, בסדרת הטלוויזיה הדרמטית של "הוט", "להוציא את הכלב", שיצרה יחד עם ניר ברגמן (במאי הסדרה), המתארת יממה בחיי ארבעה זוגות, בכיכובם של מוני מושונוב, אורלי זילברשץ ורמי הויברגר, וזכתה לשבחים רבים. בשנת 2008 יצרה וכתבה את הסדרה "תעשה לי ילד" עבור "הוט", אותה ביים יובל שפרמן, בהשתתפותם של חברי "מרסדס בנד", העוקבת אחר להקת רוק. יצרה וכתבה את עונתה השלישית של "האלופה". היא שימשה כעורכת תסריט בסדרת הדרמה שמשודרת בערוץ 10 "אלנבי", פרי עטם של התסריטאים ארז קו-אל וגדי טאוב, המבוססת על ספרו של טאוב.
ב-2014 עלתה בהוט סדרת הטלוויזיה "איש חשוב מאוד" אותה יצרה, כתבה וביימה מושיוף, בכיכובם של יהודה לוי ואלמה דישי. בסוף שנת 2018 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
ב-2015 כתבה את התסריט של הסרט "גאליס קונקט", סרט שני המבוסס על הסדרה המצליחה "גאליס". הסרט, בכיכובם של תובל שפיר, אליאנה תדהר ועופר שכטר, עלה לאקרנים באפריל 2016.
מושיוף היא אם לשלוש בנות.
איביביו
האיביביו (באנגלית: Ibibio) היא קבוצה אתנית בדרום מזרח ניגריה. לקבוצה כנראה מוצא משותף עם הקבוצות האתניות אננג ואפיק. הכינוי איביביו מתייחס לעיתים לדוברי שפת האביביו. מעל ל-10 מיליון אנשים משתייכים לאיביביו מהם כ-8.5 מיליון בניגריה,
משמעות המילים "איביו-איביו" היא 'קצר' אך אינה קשורה לגובהם של בני הקבוצה. באזורים רבים של האיביביו מדוברים ניבים שונים של שפתם.
על פי המסורת חיו האיביביו באותה מדינה בניגריה שבו חיו בני האננג, אורון, אקט, ושאר בני מחוז אוגוג'ה. לאחר מכן חולק אזור זה לשתי מדינות - מדינת אקווה איבום ומדינת נהר קרוס.
מדינת אקווה איבום מורכבת מבני אננג, מבני האיביביו, ובני אקט ואורון.
מדינת נהר קרוס מורכבת מבני אפיק ובני מחוז אוגוג'ה.
בני האיביביו הם רוב באקווה איבום ושולטים במדינה זו בתוך הרפובליקה. המנהל והממשל נחלק עם הקבוצות האתניות האחרות והמערכת הפוליטית במדינה מנוהלת באופן מסורתי - המנהיגים הפוליטיים נקבעים טרם הבחירות בדיון בין הקבוצות השונות.
בעבר היה נהוג בקרב קבוצה זאת ואחרות להשאיר תאומים שהיו נולדים ביערות למות. מנהג זה נאסר על ידי מארי סלסור.
מרק אפאנג נמנה עם המאכל המסורתי של הקבוצה.
הגעת המיסיון הנוצרי לאיביביו.
מיסיונרים ראשונים הגיעו לאביביו בתחילת המאה ה-19. הכומר סמואל ביל החל את עבודתו באיבנו. הוא הקים את כנסיית קואה איבו, שהתפרסה לאחר מכן למרכז ניגריה.
אחריו הגיעו גם הכנסייה הקתולית, הכנסייה המתודיסטית והכנסייה הפריסביטריאנית. כנסיות נוספות חדרו לאזור בחלקה השני של המאה ה-20.
אלפא-ביתא (להקה)
אריאל איבגסה
אריאל מיגל סנטיאגו איבגסה (ספרדית: Ariel Miguel Santiago Ibagaza; נולד ב-27 באוקטובר 1976 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. הוא ידוע בכינוי אל קניו איבגסה. תפקידו המקורי של איבגסה הוא קשר, אך משחק בעיקר כעושה משחק.
איבגסה החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת לנוס, בה שיחק במשך 4 שנים (1994–1998). משם הגיע לקדנציה הראשונה שלו בספרד, בקבוצת מיורקה. אחר כך, עבר לשחק למשך שלוש עונות, 2003-2006 במדי אתלטיקו מדריד. במאי 2007, איבגסה חתם על חוזה לשתי עונות במיורקה, למרות התעניינותם של מועדונים מהפרמייר ליג. ביולי 2008, חתם איבגסה על חוזה לשתי עונות במדי ויאריאל תמורת 1.5 מיליון אירו. בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת אולימפיאקוס מיוון. במדי אולימפיאקוס זכה איבגסה בארבע אליפויות ברציפות ובגביע היווני בעונות ו-. לקראת עונת חתם בפאניוניוס שבמדיה שיחק עונה אחת.
לאיבגסה שתי הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, בין השנים 2004 ו-2005.
לקראת עונת , התמנה איבגסה לתפקיד עוזר המאמן של פאולו בנטו באולימפיאקוס.
הקואליציה האנטי צרפתית השנייה
לזגינים
לזגינים (בלזגינית - "лезгияр"; ברוסית - "лезгинцы") הם קבוצה אתנית המרוכזת בדרום דאגסטן ובצפון-מזרח אזרבייג'ן. הקבוצה דוברת שפה משלה, השפה הלזגינית.