קונסטנטינוס (בלטינית: Constantinus; 664 – 9 באפריל 715) כיהן תחת כינוי זה כאפיפיור בין 25 במרץ 708 למותו. קונסטנטינוס הוא האפיפיור היחיד שבחר בכינוי זה (מלבדו היה עוד אנטי-אפיפיור שכינה עצמו בשם זה, האנטי-אפיפיור קונסטנטינוס השני), שלו קונוטציות "מזרחיות", והוא שמו של קיסר רומי.
קונסטנטינוס נולד בצור (שבלבנון של ימינו). כנראה שכבר בתקופת אגתו הוא היה בעל עמדת מפתח בכנסייה, שכן רשום כי הוא השתתף במשלחתו של אגתו לועידת קונסטנטינופול השלישית. לאחר היבחרו, הוא המשיך את הקו של קודמו בתפקיד, סיסיניוס, ואת זה של אגתו והביע התנגדות למונופיזיטיזם.
קונסטנטינוס היה אחד האפיפיורים האחרונים של האפיפיורות הביזנטית. ב-710–711 הוא ביקר בקונסטנטינופול והתפייס עם יוסטיניאנוס השני בנושא ההחלטות של קונסיל טרולו, בניגוד לסירובו של סרגיוס הראשון לכל משא ומתן עם הקיסר. קונסטנטין היה למעשה האפיפיור האחרון שביקר בקונסטנטינופול, עד ביקורו של פאולוס השישי באיסטנבול ב-1967.
גותה
גותה (בגרמנית: Gotha) היא העיר החמישית בגודלה במדינת תורינגיה במרכז גרמניה ובירת מחוז גותה. העיר הוזכרה לראשונה בכתבי קרל הגדול תחת השם וילה גותהה (villa gothaha) כלומר מים נקיים. חשיבותה נובעת מהיותה במאה ה-19 בירת הדוכסות של סקסה-קובורג-גותה (אמה ובעלה של ויקטוריה מלכת בריטניה השתייכו לבית מלוכה זה).
חשיבות נוספת של עיר זו נובעת מהעובדה שבעיר זו הוקמה המפלגה הסוציאליסטית בגרמניה (SPD) ב-1875 מאיחודן של שתי מפלגות פועלים (נקראה אז SAD).
במלחמת העולם השנייה הייתה גותה מרכז תעשיית נשק, שבה עבדו 7,000 אסירים במחנות כפייה.
בתקופת פריחתה של העיר ויימאר במאה התשע עשרה מילאה גותה תפקיד חשוב בחקר מדעי הטבע והיום קיימים בעיר המוזאון לתולדות הטבע ומצפה כוכבים.
בעיר שוכנת גם יצרנית כלי תעופה ורכבות חשמליות "גותר וואגונפאבריק"
אטרקציות נוספות:
תמרה דרו
תמרה דרו (באנגלית: Tamara Drewe) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2010 בבימויו של סטיבן פרירס. התסריט נכתב על ידי מוירה בופיני על פי רצועת קומיקס שבועית בשם זה מאת פוזי סימונדס, שפורסמה גם כרומן גרפי. רצועת הקומיקס שעליה מתבסס הסרט היא עיבוד מודרני לספרו של תומאס הרדי, "הרחק מהמון מתהולל".
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בעיקר ביודון, כפר בדיוני במחוז דורסט שבאנגליה. ניקולס (רוג'ר אלאם) ובת' (טמזין גרג) הרדימנט מפעילים בחוותם שבכפר, חוות סטונפילד, בית הארחה לסופרים המחפשים את שלוות הכפר לשם התמקדות בכתיבה. ניקולס עצמו הוא גם סופר מותחנים מצליח. תמרה דרו, צעירה נאה שגדלה בכפר אך מתגוררת בלונדון, בעלת טור בעיתון לונדוני, מגיעה אל החווה הסמוכה, חוות וינארדס, כדי להכינה למכירה בעקבות מות אמהּ, שהתגוררה בחווה. את החווה רכשו הוריה של תמרה מהוריו של אנדי קוב (לוק אוונס), שירדו מנכסיהם. אנדי, אהוב נעוריה של תמרה, עובד בחוות סטונפילד, ונמצא בקשרי יזיזות עם בעלת הפאב המקומי. תמרה שוכרת את שירותיו כדי שישפץ את הבית לקראת מכירתו.
בנעוריה הייתה תמרה בעלת חוטם נשרי וגדול, שזיכה אותה בכינוי "החוטמנית". היא עברה ניתוח פלסטי, וכעת פניה נאות ביותר, ומעוררות את התפעלותם של בני הכפר. במופע רוק שנערך בסמוך לכפר מודיעה הלהקה על התפרקותה, לאחר שאחד מחברי הלהקה גזל מהמתופף, בן סרג'נט (דומיניק קופר), את בת זוגו. תמרה מגיעה לראיין את בן, ובן הופך לבן זוגה, ועובר להתגורר אתה יחד עם הבוקסר שלו, בוס. כעבור זמן מה השניים עוברים לביתו של בן בלונדון.
שתי תלמידות תיכון מקומיות, ג'ודי (ג'סיקה ברדן) וקייסי, משתעשעות בהשלכת ביצים על מכוניות חולפות ובקריאת עיתון נוער. ג'ודי מעריצה את בן. השתיים מתגנבות לביתה של תמרה בכפר, וג'ודי שולחת מהמחשב של תמרה דואר אלקטרוני לבן, לאנדי ולניקולס, ובו תמרה, לכאורה, מציעה לכל השלושה לשכב אתה. בן משתולל מזעם עם קבלת המכתב, ואינו מקבל את טענתה של תמרה שלא שלחה את המכתב. השניים נפרדים, ותמרה חוזרת לבדה לכפר, שם מתפתח רומן בינה ובין ניקולס, שאין זו הפעם הראשונה שהוא בוגד באשתו, העסוקה בטיפול בחווה ובבית ההארחה.
ג'ודי מתגנבת פעם נוספת לביתה של תמרה, וקוראת שם הודעת דואר אלקטרוני מבן, המבקש להביא את בוס לכפר לזמן מה. ג'ודי עונה בשמה של תמרה, וממליצה על מאלפת הכלבים המצטיינת, ג'ודי. בוס נמסר לטיפולה של ג'ודי, אך היא מתקשה לטפל בו.
ג'ודי וקייסי, העוקבות אחר תמרה בתקווה שבן יחזור אליה, מגלות את הרומן, ומצלמות בטלפון הסלולרי של קייסי, את תמרה וניקולס מתנשקים. קייסי מסרבת לעצתה של ג'ודי לשלוח את התמונה לבת', אך כאשר ניקולס חולף במכוניתו ומתיז עליה מי שלולית, היא מתמלאת זעם ושולחת את התמונה לטלפון של בת'. בת' הנדהמת מתנחמת בנשיקה מגלן (ביל קמפ), פרופסור לספרות המתארח בבית ההארחה, וניקולס רואה זאת. בת' מודיעה לניקולס על רצונה להתגרש ממנו עקב בוגדנותו. כאשר גלן שוהה בשדה, מגיע אליו ניקולס, ובין השניים פורצת מריבה, שבמהלכה ניקולס נחבט ומתעלף. גלן מנסה להעיר את ניקולס, אך לפתע מגיע בשעטה עדר פרות, שאותן הבריח בוס, כלבו של בן. גלן נמלט, והפרות דורסות למוות את ניקולס. אנדי, הרואה את הנעשה, מכוון את רובהו אל בוס, אך קודם שהוא לוחץ על ההדק נשמעת ירייה ההורגת את בוס - היורה היא החוואית בעלת הפרות.
בעקבות מותו של ניקולס מחליט גלן לעזוב את בית ההארחה, אך בת' מבקשת ממנו שיישאר אתה.
בן, שגילה את תעלוליה של ג'ודי בדואר האלקטרוני, גורם לה להתוודות בפני תמרה, אך תמרה מעדיפה את אנדי, החולם על חזרה לבית הוריו, שבו נולד (והוא כעת ביתה של תמרה). ג'ודי זוכה לחיבוק מבן, ומוודאת שקייסי תצלם זאת במצלמת הטלפון הסלולרי שלה.
פרשנות.
על הזיקה בין הסרט למקורותיו.
מקורו של הסרט, הרומן של הארדי, נרמז בסיסמתו של בית ההארחה, המבטיח לסופרים שימצאו עצמם בו "הרחק מההמון הסואן", כמו כותר ספרו של תומאס הארדי "הרחק מהמון מתהולל" (אשר עובד לסרט בשם "הרחק מן ההמון הסוער". כמו כן, תומאס הארדי ויצירתו הם נושא החיבור (האקדמי) של גלן, שאותו הוא מתאמץ להשלים בהיותו בחוות סטונפילד.
על הזיקה בין הסרט למקורותיו כתב אורי קליין:
ארז דבורה התייחס לשינוי הגישה בעת המעבר מרצועת הקומיקס לקולנוע:
על נשים והגברים שבחייהן.
במרכזו של הסרט שתי נשים:
דמות נשית שלישית היא זו של ג'ודי לונג, תלמידת התיכון השובבה, החולמת על התמוססות בתוליה כשהיא בזרועותיו של בן סרג'נט. הערצתה לבן גורמת לה לפעילות התורמת רבות להנעת עלילת הסרט, שבסיומו ג'ודי מגשימה חלק מחלומה: סדרת תצלומים שבהם היא חבוקה בידי בן. יש הרואים בדמויותיהן של ג'ודי וקייסי מקבילה לדמויות פּאק והפיות במחזה חלום ליל קיץ; כמו השדון והפיות במחזה השייקספירי, כך גם שתי הנערות מטלטלות את יחסי האהבה של גבורי העלילה רק למען שעשועיהן. הבמאי, סטיבן פרירס, אף מגדיר את הסרט כ"קומדיה פסטורלית" ומציין את "חלום ליל קיץ" ואת "טום ג'ונס" כדוגמאות ל"קומדיה פסטורלית".
סרט עכשווי ומודרני.
אף ששורשיו של הסרט ברומן מהמאה ה-19, ועלילתו מתרחשת בכפר שלו ונידח, הסרט עצמו הוא, כעדות הבמאי, "מאוד עכשווי ומודרני". מאפיין זה ניכר בטכנולוגיה המאפשרת תפניות עיקריות בעלילה: ג'ודי שלוחת מסרים (כוזבים) בדואר אלקטרוני, קייסי שולחת תצלום מפליל במסרון בטלפון סלולרי, הסופרים כותבים, כמובן, באמצעות מעבד תמלילים, וגלן מראה באושר לבת' את ספרו הטרי שיצא מהמדפסת.
התקפה מתפרצת
אנתוני לפאליה
אנתוני מ. לפָּאלְיָה (באנגלית: Anthony M. LaPaglia; 31 בינואר 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, זוכה פרס הטוני ופרס אמי. התפרסם בזכות תפקידו בסדרת הפשע המשטרתית "ללא עקבות" אשר זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב לשנת 2003.
ביוגרפיה.
לפאליה נולד בעיר אדלייד שבאוסטרליה הדרומית, בנם של מריה ג'והנס וגדיו לפאליה.
בן לאם ממוצא הולנדי ולאב ממוצא איטלקי, אחיו הצעיר ג'ונתן עוסק גם הוא בתחום המשחק, ללפאליה אח נוסף בשם מייקל סוחר מכוניות במקצועו.
למד ב"מכללת רוסטרוור" שבפרבר וודפורד.
החל להיכנס לתחום המשחק בשנות נעוריו כשנרשם לסוכנות השחקנים האוסטרלית "S.A. Castings".
נרשם לקורס משחק למשך שנתיים וחצי, עזב את לימודי המשחק כאשר נשארה לו עוד שנה אחת לסיים ונסע לנסות את מזלו בלוס אנג'לס.
קריירת משחק.
לפאליה החל את דרכו בקולנוע המקומי באוסטרליה בסרט "האפורטרופס", משם התקדם להוליווד ולקומדיה "אשתי רוצחת לשעבר" שם הופיע לצד הקומיקאי העולה מייק מאיירס.
את תפקיד הפריצה שלו עשה ב-1994 בדרמת המתח של ג'ואל שומכר "הלקוח" בו גילם רוצח שכיר של המאפיה בשם בארי "הלהב" מולדאנו.
בשנה שלאחר מכן כבר קיבל תפקיד ראשי בקומדיית הנעורים "רקורד חזק" בדמותו של ג'ו מנהל חנות התקליטים "אמפייר רקורדס" העומדת להימכר לרשת מסחרית.
ב-1999 שיחק בדרמת הפשע של ספייק לי "הקיץ של סם" ובדרמה המוזיקלית המצליחה של וודי אלן "מתוק ומרושע" שם הופיע בתור אל טורינו.
הופיע בקריירה שלו גם בשלושה מחזות הברודוויי כשהבולט בהם הוא "מראה מעל הגשר", תפקידו במחזה זיכה את לפאליה בפרס הטוני.
בשנת 2000 הופיע בתפקיד ראשי בדרמה הקומית האוסטרלית "מחפשים את אליברנדי" ובדרמה הרומנטית "סתיו בניו יורק".
לפלגיה השתתף בסרט האוסטרלי "לנטנה" בו הופיע בתור החוקר המשטרתי לאון זאט וזכה בפרס האקדמיה האוסטרלית.
ב-2002 ערך הופעת אורח בסדרת הסיטקום "פרייז'ר" עליה זכה בפרס אמי בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר.