נכון ל-2021, האוכלוסייה היהודית מהווה כ-74.2% מכלל האוכלוסייה בישראל.
רקע.
הקשר של העם היהודי לארץ ישראל התחיל לפי המסורת בברית בין הבתרים עם הבטחת הארץ, שכונתה אז "ארץ כנען", לאברהם על ידי הקב"ה. אברהם התיישב בארץ, בה גרו אחריו גם בנו יצחק ונכדו יעקב ומשפחותיהם. יעקב ובניו ירדו למצרים ולאחר שנים יצאו צאצאיהם ממצרים בהנהגת משה ואהרון, קיבלו את לוחות הברית, שבו לארץ כנען וכבשו אותה בהנהגת יהושע בן נון. לאחר תקופת השופטים, בה לא הייתה הנהגה מסודרת, הוקמה בה ממלכת ישראל המאוחדת שהקימה את בית המקדש הראשון. ממלכה זו התפצלה במהרה לממלכת יהודה וממלכת ישראל. לאחר חורבן ממלכות אלו ובית המקדש, גלה עם ישראל לבבל. לאחר כ-70 שנים שבו חלקים מהעם לארץ ובנו בה את בית המקדש השני בחסות האימפריה הפרסית. בהמשך הוקמה בה ממלכת החשמונאים ולאחר הכיבוש הרומאי וסדרת מרידות שבמהלכן חרב בית המקדש, התדלדלה מאוד האוכלוסייה היהודית בארץ, אך אוכלוסייה משמעותית עדיין התקיימה במקום עד שלהי התקופה הביזנטית, ולבסוף רוב רובו של העם היהודי ירד לגולה.
במאה ה-7 נכבש האזור על ידי הח'ליפות המוסלמית, שהחלה לאכלס את הארץ בערבים. במהלך מאות השנים הבאות, היקף האוכלוסייה היהודית בארץ השתנה פעמים רבות. טרם ייסודה של הציונות בתחילת המאה ה-19, חיו באזור כ-10,000 יהודים.
במשך המאה ה-19 התגבשה הציונות, תנועה לאומית יהודית שבבסיסה הרצון להביא לייסודה של מדינה יהודית בארץ ישראל, וכן לקיבוץ גלויות ולעלייה משמעותית אליה. החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-19 החלו גלי הגירה גדולים של יהודים לאזור שנשלט אז על ידי הטורקים, ומאוחר יותר על ידי הבריטים.
תוכנית החלוקה של האו"ם בשנת 1947 פיצלה את שטח המנדט הבריטי לשתי מדינות, יהודית וערבית. המנהיגות הערבית דחתה את תוכנית החלוקה, והחלה מלחמת העצמאות, שבמהלכה הוקמה מדינת ישראל. בשנת 1967, במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את יתרת שטחה של ארץ ישראל שבין הירדן לים התיכון, ויהודים התנחלו גם בשטחים נוספים אלה.
שני שלישים מיהודי ישראל, כ-4 מיליון תושבים, מתגוררים במישור החוף.
אוכלוסייה.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2019, 74.2% מתוך תשעה מיליון אזרחי ישראל הם יהודים, מתוכם 78% ילידי הארץ צאצאים מדור שני או שלישי, והיתר עולים חדשים שנולדו בחו"ל, כאשר מהם 69% ממוצא אירופאי ואמריקאי, ו-31% ממוצא אסיאתי ואפריקאי, כולל מדינות ערב.
מכלל יהודי ישראל, 14% הם צאצאי עולים מאירופה ומאמריקה, ומספר דומה הם צאצאי יהודים עולים מארצות ערב, איראן, טורקיה ומרכז אסיה. כ-100,000 מיהודי ישראל הם צאצאים ליהודי אתיופיה והודו.
עקב הריבוי הטבעי הגבוה וכן עקב העובדה שיהודים מהווים בה את רוב האוכלוסייה, ישראל היא המדינה היחידה בעולם עם אוכלוסייה יהודית הנמצאת במגמת גידול, זאת בניגוד לקהילות יהודיות בשאר העולם בהן האוכלוסייה במגמת ירידה או שהיא יציבה. יוצאות דופן הן הקהילות היהודיות החרדיות ברחבי העולם שחוות גידול מהיר באוכלוסייה. אנשי הקהילות הללו מתנגדים בדרך כלל לשימוש באמצעים למניעת הריון מטעמים דתיים, ובנוסף אין בקהילות הללו תופעות של התבוללות עם הסביבה הנוכרית.
למטרת חישובים סטטיסטיים, מקובל לחלק את ישראל לשלשה מטרופולינים עיקריים. רוב מהאוכלוסייה היהודית בישראל יושב באזור גוש דן, שמהווה כיום את מרכז האוכלוסייה היהודית הגדול בעולם.
חלוקה עדתית.
רוב יהודי ארץ ישראל בתקופה העותמאנית היו מזרחיים. מאידך, ערב הקמת המדינה היו רובם אשכנזים. עם הכרזת העצמאות החל זרם של הגירת יהודים ממדינות שונות, הן ארצות אירופה-אמריקה והן ממדינות ערביות ומוסלמיות לישראל. רוב המהגרים בשנות ה-50 וה-60 היו ניצולי השואה ויהודים "ספרדים" ו"מזרחיים", ובהם: יהודי צפון אפריקה, יהודי תימן, יהודי פרס, יהודי עיראק, יהודי כורדיסטן, וכן יהודי קהילות קטנות יותר, בעיקר מלוב, מצרים, הודו וטורקיה. בהמשך הגיעו לישראל גם בני קהילות אחרות, כולל יהודי אתיופיה, יהודי ברית המועצות וכן בני מנשה.
ארץ המוצא הגדולה ביותר בארץ נכון לשנת 2012 היא ישראל. קרוב ל-2.4 מיליון ישראלים נולדו בארץ ואביהם נולד אף הוא בארץ. בישראל של 2012 ישנם מאות אלפים ממוצא ספרדי-אשכנזי מעורב כתוצאה מנישואים בין-עדתיים. חלקם מופיעים כאשכנזים, חלקם כספרדים וחלקם כישראלים - על פי ארץ מוצא האב.
הערה: נתונים אלו מתבססים על נתוני הלמ"ס לשנת 2012, המגדירים את ארץ המוצא של ילידי הארץ לפי מקום הולדת האב ומתעלמים מארץ מוצא הסב כך שהמספרים הבאים אינם מוחלטים.
יהודים ישראלים יוצאי אירופה ואמריקה.
אחרי ישראל, יוצאי יבשת אירופה ויבשת אמריקה (וילידים מדור ראשון לאב ממוצא זה) מהווים (נכון ל-2012) את יבשת המוצא הגדולה ביותר בקרב יהודי ישראל, ומונים כ-1.9 מיליון נפש. נתון זה כולל את ילידי ישראל שנולדו לאבות יהודים אשכנזים ברובם המכריע שעלו מאירופה או מאמריקה, וכן כ-1,100,000 אשכנזים שעלו ממזרח אירופה ומברית המועצות לשעבר (או מהאימפריה הרוסית שקדמה לה) או שהם צאצאים לעולים כאלו (מתוכם כ-240,000 אינם נחשבים יהודים על פי ההלכה). מתוך הנותרים הרוב הם צאצאים למתיישבים הציונים הראשונים וכן ניצולי השואה , ו-200,000 נוספים הם יהודים שעלו לארץ מאז קום המדינה ממדינות דוברות אנגלית, וברובם המכריע אשכנזים גם כן. עולים יהודים אלו מילאו מאז קום המדינה תפקיד בולט בכלכלה, בתקשורת, ובפוליטיקה הישראלית והם נחשבים כקבוצה האתנית היהודית האמידה ביותר בישראל.
בעשורים הראשונים של מדינת ישראל התרחש עימות תרבותי בולט בין יהודים ספרדים ומזרחים ליהודים אשכנזים. שורשיו של עימות זה, שרשמיו עדיין ניכרים בחברה היהודית בארץ, נעוצים בהבדלי התרבות הרבים בין העדות השונות, וברעיון "כור ההיתוך" שלפיו על כל היהודים בישראל "להתיך" את זהותם הגלותית לתוך "כור" חברתי משותף על מנת ליהפך לישראלים.
מדינות המוצא העיקריים של יהודים ישראלים יוצאי אירופה-אמריקה הן (לפי גודלן באוכלוסייה): ברית המועצות לשעבר, רומניה, פולין, צפון אמריקה, גרמניה/אוסטריה, צרפת, הונגריה, צ'כוסלובקיה, ארגנטינה, בולגריה ויוון, הממלכה המאוחדת.
ב-1991, החלו להגיע ארצה מאות אלפי עולים בגלי עלייה גדולים מכל 15 המדינות דוברות-הרוסית שהרכיבו את ברית המועצות כרפובליקות סובייטיות שלה טרם התפרקותה.
יהודים ישראלים יוצאי המזרח התיכון וצפון אפריקה.
יהודים יוצאי המזרח התיכון וצפון אפריקה (וילדים לאב ממוצא זה) מונים נכון ל-2012 כ-1.5 מיליון אנשים בישראל. במהלך השנים כונו רוב יהודי ארצות צפון אפריקה והמזרח התיכון בכינוי "ספרדים", משום שמגורשי ספרד הגיעו לרבות מן הקהילות שם והשפיעו על נוסח התפילה ופסיקת ההלכה. זאת למעט התימנים שלהם נוסח ייחודי. גם "מזרחים" הוא מונח כולל ליהודים שמוצאם בארצות ערב והאסלאם.
רבים מן התושבים הוותיקים במדינת ישראל (שהיו ברובם ממוצא מזרח אירופי), החשיבו את עצמם מבחינה חברתית מעל לעולים החדשים. החינוך שקיבלו, התארים האקדמיים, ההיכרות עם התרבות המקומית והקשרים החברתיים שלהם סייעו להם להתקדם מבחינה כלכלית וחברתית במדינה החדשה.
להטיות התרבותיות או "גזעניות" כלפי העולים אשר באו בראשית שנות המדינה, התווספה גם העובדה שלמדינה הצעירה חסרו משאבים כספיים כדי להעניק קורת גג לזרם האוכלוסייה המסיבי, וכך נשלחו מאות אלפי עולים חדשים מזרחיים ומקצתם אשכנזים, למגורים במעברות ובפריפריה. המזרחיים והספרדים היו לעיתים קרובות קורבנות לאפליה, וכונו לפעמים "שווארצע" ("שחור" ביידיש) או "פרענק-פרך".
גרוע יותר מאפליית הדיור היה האופן השונה שבה טופלו ילדי מהגרים אלו. מערכת החינוך הפנתה רבים מהם לבתי ספר תיכון "מקצועיים" בלי לבצע שום הערכה אמיתית של יכולותיהם. יהודים מזרחיים מחו על היחס הלא הוגן, בין היתר בהקמת תנועת הפנתרים השחורים שפעלה למען צדק חברתי.
סימניה וההשפעה של האפליה המוקדמת הזו עדיין ניכרים חצי מאה לאחר ראשית המדינה, כפי שמתעדים אותן מחקרים שנעשו על ידי מרכז אדווה לשוויון חברתי, וכן מחקרים אקדמיים ישראליים נוספים (למשל את מחקרו של פרופ' יהודה שנהב מאוניברסיטת תל אביב החוקר את חוסר הייצוג של יהדות ספרד בספרי לימוד של היסטוריה בתיכון)
כל ראשי הממשלה הישראליים היו אשכנזים. ספרדיים ומזרחיים הגיעו למשרות רמות, בהן משרות שרים, שישה רמטכ"לים (מתוך 21) ושניים מנשיאי המדינה (מתוך עשרה). סגל ההוראה והגופים הסטודנטיאליים באוניברסיטאות בישראל נשארו אשכנזים בעיקרם, וזאת על אף העובדה שכמחצית מאוכלוסיית המדינה אינה אשכנזית. כמו כן הפכו ערי המעברות משנות החמישים, למה שמכונה "עיירות פיתוח". בהיותם מפוזרים על פני אזורי גבול בנגב ובגליל, הרחק מערי ישראל הגדולות. לערים האלה לא ניתנה מעולם המסה הקריטית או המרכיבים הנחוצים על מנת להצליח, והן ממשיכות עדיין לסבול מאבטלה גבוהה, מבתי ספר נחותים ומבריחת מוחות כרונית.
רוב יוצאי אפריקה ואסיה החיים כיום בישראל הם צאצאים לכ-680 אלף יהודים שעלו או נמלטו לישראל ממדינות ערב. מיעוט מהם עלה מהרפובליקות האסלאמיות של ברית המועצות לשעבר (250,000), הודו (70,000), איראן (200,000 - 250,000), טורקיה (80,000). לפני העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים היוו יוצאי אפריקה-אסיה 70 אחוז מכלל היהודים הישראלים. בנוסף, נכון ל-2012 חיים בישראל כ-200,000 עולים מיהדות צרפת, רובם הגדול דור ראשון או צאצאים לדור זה שהיגרו לצרפת מצפון אפריקה עם סיום הקולוניאליזם הצרפתי.
ילידי אסיה ואפריקה מהווים כ-15% מאוכלוסיית הגרעין החרדי בישראל.