בשנת 2003 הוא ניתוח סריקות PET של מוחות של 16 אנשים בריאים ושל 41 חולי פרקינסון. ההדמיה התרכזה בראש ובראשונה בשני אזורים של המוח: הלוקוס צרולאוס (locus coeruleus), שהוא גרעין בגשר (פונס) האחראי לתגובות למצבי דחק ולהתקפי פאניקה, וגרעיני ראפה (Raphe) - אשכול קטן של גרעינים בגזע המוח האחראיים לשחרור סרוטונין. באופן כללי, שני אזורים אלה של המוח ממלאים תפקיד בבקרה על הערות ועל הקשב. בעזרת הדמיות המוח האלה הבחין מור בעדויות לניוון של תאי עצב בשני אזורים אלה. זו הייתה הפעם הראשונה שהניוון העצבי האופייני למחלת פרקינסון נצפה אצל חולים חיים.
חייו הפרטיים.
החל משנת 1997 מור נשוי לג'יין דיאנג. יש לו 4 ילדים ממערכות נישואים קודמות.
יחסי מלאווי–ניגריה
יחסי מלאווי-ניגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מלאווי לבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1964. מערכת היחסים נוסדה בימיו של הייסטינגס באנדה כנשיא מלאווי, הוא עבד על תחום ההכשרות במסגרת מדיניות החוץ שלו. מלאווים הוכשרו בניגריה למקצועות רבים. בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת חלה התחממות ביחסים בין המדינות.
גארי דאוברמן
גארי דאוברמן (באנגלית: Gary Dauberman) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטים אמריקאי. ידוע בעיקר בשל כך שהיה לתסריטאי בארבעת הסרטים שוברי הקופות "אנאבל", "", "זה", וה-"הנזירה".
בנוסף להיותו תסריטאי הסרט "הנזירה", היה גם למפיקו בפועל.
רקע וקריירה.
בעשור הראשון של המאה ה-21, החל דאוברמן את קריירת התסריטאות שלו כאשר הסריט מספר סרטים ביניהם "In The Spider's Web", "Blood Monkey", ו-"Swamp Devil". מאוחר יותר, בשנת 2014 זכה פרץ לתודה כאשר היה לתסריטאי הסרט "אנאבל" שזכה להצלחה רבה כאשר גרף סכום של 257 מיליון דולר בסך הכל. בשנת 2017, הסריט את "Wolves at the Door", שלא זכה להצלחה רבה ולאחר מכן את שני סרטי האימה שוברי הקופות "" ו-"זה". הראשון זכה להצלחה רבה עם הכנסות של 306 מיליון דולר, והשני הפך לסרט האימה הרווחי ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2018, היה למפיק בפועל ולתסריטאי הסרט "הנזירה", שזכה להצלחה רבה גם כן כאשר גרף סכום של 330 מיליון דולר בפחות מחודש. בנוסף לכך, כתב גם את התסריטים עבור שני סרטי ההמשך לסרטי האימה שוברי הקופות "אנאבל 3" ו-"", שעתידים שניהם לצאת ביחד עם "קללת לה יורונה" בשנת 2019.
הבחירות לרשויות המקומיות של רוסיה
הבחירות לרשויות המקומיות של הפדרציה הרוסית (באופן רשמי — "הבחירות לתפקידים הבכירים בסובייקטים של הפדרציה הרוסית", באופן לא רשמי נקרא גם "הבחירות לראשי השלטון המקומי", "הבחירות למושלות") והוא הליך ישיר שבו בוחרים תושבי הערים והיישובים ברוסיה את ראש היישוב (ראש העירייה או ראש המחוז) ואת מועצת העירייה או הפרלמנט. הבחירות נערכות לפי חוק הבחירות ובמסגרתן התושבים בוחרים את ראשי הרפובליקות, המחוזות, ראשי הערים הפדרליות וראשי המחוזות האוטונומיים, המרכיבים את הפדרציה הרוסית. הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה נערכים מאז 1991, עם הפסקה קצרה בשנים 2005—2011.
תפקיד ראש המחוז באזורים שונים ובתקופות שונות נקרא תחת שמות שונים, כמו נשיא, ראש רפובליקה, ראש הממשלה, מושל, ראש אדמיניסטרציה, או ראש עיר, תלוי באופי הרשות המקומית.
היסטוריה.
הבחירות הראשונות לראש הרשויות המקומיות נערכו ב-12 ביוני 1991 בערים מוסקבה וסנקט פטרבורג בו זמנית עם הבחירות לנשיא הפדרציה הרוסית. בשנים 1991–1996 נערכו לסירוגין באזורים מסוימים, לאחר שתפקיד נשיא הרפובליקה לא הוסדר בכל רפובליקות ומרבית ראשי הממשלות ומושלי רוב האזורים מונו על ידי הנשיא.
המצב השתנה ב-1996, כאשר בית המשפט החוקתי של רוסיה, בחן את בקשתו של מושל מחוז אלטאי על מעמדו החוקתי של תפקיד ראש המחוז והוחלט כי אין זה נכון שראש הממשל האזורי ימונה על ידי האספה המחוקקת אלא ייבחר על ידי האוכלוסייה. בנוסף, החוק הפדרלי אודות הליך הקמת מועצת הפדרציה כלל הוראה לפיה יש להשלים את מערכות הבחירות של ראשי הרשות המבצעת לפני סוף שנת 1996. בשנת 1999, החוק החדש תיקן את המונח "הבחירות לתפקיד הבכיר בסובייקט הפדרציה הרוסית", שזהו שמן הרשמי של הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה. באותו חוק, נאסר על אותו אדם להיבחר יותר משתי פעמים ברציפות - עם זאת, עד מהרה נוספו סעיפים שאפשרו לכל ראשי המחוזות לחמוק ממגבלה זו.
בשנים 1996 ו-2004 הבחירות האזוריות התקיימו בכל מחוזות רוסיה עם תדירות של בדרך כלל 4 עד 5 שנים. הבחירות לא היו סינכרוניות ולא נערכו בחירות כלליות בתאריך קבוע, כאשר מסע הבחירות היה נמשך בין 3 ל-4 עד שישה חודשים. בחירות באופן שכזה הביאו לכך שמומחי בחירות ויועצים רבים הציעו שירותיהם למועמדים במחוזות שונים בכל רוסיה.
בספטמבר 2004 נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, יזם שינויים לפיהן מושלי המחוזות וראשי הרפובליקות של הפדרציה, ימונו לתפקיד על ידי הגופים המחוקקים בהמלצת הנשיא ובכך בוטלו בפועל הבחירות המקומיות. בנאומו לאומה, הנשיא קישר מבחינה לוגית את היוזמה שלו עם הטרגדיה של בסלאן וטען כי המצב הביטחוני מחייב זאת. הצעת החוק לביטול הבחירות הישירות אומצה בדצמבר 2004, והבחירות האחרונות התקיימו במחוז האוטונומי ננץ בינואר 2005.
באפריל 2012, ביוזמת יורשו של ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, אומץ חוק פדרלי להשבת הבחירות הישירות של ראשי המחוזות. על פי החוק, הבחירות הראשונות לראשי המחוזות יתקיימו ב-14 באוקטובר 2012 וייערכו במחוזות בהן כהונת המושלים תפוג בתאריכים 1 ביוני עד ל-31 בדצמבר 2012.
ב-2 באפריל 2013, ביוזמת מדבדב, החוק תוקן, כך שהוא מעניק למחוזות עצמם את הזכות להחליף בבחירות את מנהיגיהם על ידי הצבעה בפרלמנט המקומי. באותו הזמן נאמר במפורש כי אימוץ תיקונים אלה על ידי הקרמלין נועד לא לאפשר בחירות ישירות בשש הרפובליקות שבצפון הקווקז (דאגסטן, אינגושטיה, קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, צפון אוסטיה, צ'צ'ניה). גם נציגו של הנשיא בצפון הקווקז אלכסנדר חלופונין ציין שהבחירות לתפקיד ראש הרפובליקה במחוזות צפון קווקז ייערכו באמצעות הצבעה בפרלמנט המקומי ולא בבחירות ישירות. ב-2013, ארבע רפובליקות בצפון הקווקז הודיעו כי לא ייערכו בחירות ישירות, אלא הצבעה בפרלמנט: דאגסטן (18 באפריל 2013), אינגושטיה (2 במרץ 2013), צפון אוסטיה (28 בנובמבר 2013) קרצ'אי-צ'רקסיה (26 בדצמבר 2013). בדאגסטן ובאינגושטיה, הפרלמנטים האזוריים בחרו ב-8 בספטמבר 2013 את מי שיעמוד בראשן בחמש השנים הבאות. בצפון אוסטיה נערכה הצבעה לראש הרפובליקה ב-13 בספטמבר 2015. בקרצ'אי-צ'רקסיה הפרלמנט בחר את ראש הרפובליקה ב-18 בספטמבר 2016.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים לפדרציה הרוסית ב-2014 הוקמו ישויות חדשות — הרפובליקה של קרים והעיר הפדרלית סבסטופול. באותה שנה אומצה החוקה של קרים ואמנת העיר סבסטופול לפיה נקבע כי הבחירות של ראשי אזורים אלה ייערכו באמצעות הצבעת חברי הפרלמנטים המקומיים, בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית. בנובמבר 2016, תקנון העיר סבסטופול תוקן כך שמושל העיר נבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי העיר.
בסוף 2014 ובתחילת 2015 החקיקה הפדרלית תוקנה, כך שבמחוזות האוטונומיים חנטי ומנסי, ימלו-ננץ וניינץ ראש הרפובליקה נבחר בבחירות עקיפות על ידי חברי האספה המחוקקת המקומית, לתקופת כהונה של חמש שנים. בניינץ, הליך דומה התקיים בשנת 2018, בעקבות התפטרות המושל המכהן.
ב-8 בספטמבר 2019 נערכו הבחירות לרשויות המקומיות ובמסגרתן נבחרה הדומה העירונית של מוסקבה, מושל סנקט פטרבורג והרכבי פרלמנטים ב-88 מחוזות רוסיה.
בספטמבר 2020 הבחירות נערכו במשך 3 ימים, מ-11 עד 13 בספטמבר וכך גם בספטמבר 2021.
מרינה אלכסנדרובה
מרינה אלכסנדרובה (שם משפחתה האמיתי פופנינה; נולדה ב-29 באוגוסט 1982, קישקונמאישה, הונגריה) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון רוסייה. זוכה פרס נשר הזהב הרוסי.
ביוגרפיה.
היא נולדה במשפחה של קצין סובייטי בהונגריה. אביה — אנדריי פופונין, קולונל מחיל הארטילריה. אמה אירינה, עד 2008 עבדה בצוות האוניברסיטה הפדגוגית על שם הרצן.
ב-1986 עברה המשפחה לבאיקל, ואז לטולה, ולבסוף המשפחה התיישבה בלנינגרד (1987). מרינה סיימה את בית הספר תיכון מספר 308 ובית הספר למוסיקה. ב-1996 הצטרפה לצוות עובדי אולפן "Voobraz" שעסק בהפקות תיאטרון. לאחר שסיימה את לימודיה היא התקבלה לבית הספר למשחק על שם שצ'וקין.
בשנים 2006-2011, מרינה אלכסנדרובה שיחקה בתיאטרון המוסקבאי "סוברמניק".
השתתפה בתוכניות הריאליטי "הגיבור האחרון 3: לשרוד" והגרסה הרוסית של "מי רוצה להיות מיליונר?". מאז 2014 מגלמת את יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית מבית רוסיה-1, "יקטרינה".
חייה האישיים.
מאז 2011 היא נשואה (בפעם השלישית בחייה) לבמאי אנדריי בולטנקו. ממנו נולדו לה שני ילדים:
קודם לכן, בשנים 2005-2007 הייתה נשואה בפועל לשחקן אלכסנדר דומוגארוב; מ-7 ביוני 2008 ועד אפריל 2010, הייתה נשואה לשחקן איוואן סטבונוב.
הרומנובים
"הרומנובים" (ברוסית: Рома́новы) היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, שעלתה לשידור במלאת 400 שנה להקמת רוסיה הצארית ולמעברה לשליטת שושלת בית רומנוב. פרק הבכורה שודר בערוץ הראשון ב-4 בנובמבר 2013. הסדרה הופצה ב-DVD ב-21 בנובמבר 2014.
תיאור.
הסדרה מגוללת את האירועים ההיסטוריים ותולדות שושלת רומנוב החל בשלטונו של מיכאיל פיודורוביץ' בראשית המאה השבע-עשרה וכלה בהוצאה להורג של המשפחה הקיסרית בראשית המאה העשרים. כל פרק מוקדש לאחד או מספר קיסרים משושלת רומנוב.
קטנרי