ברלינגטון (באנגלית: Burlington) היא העיר הגדולה ביותר במדינת ורמונט שבארצות הברית, ומשמשת גם כבירת מחוז שיטנדן של ורמונט. על פי מפקד אוכלוסין של שנת 2010, בעיר מתגוררים 42,417 תושבים. העיר מרוחקת כ-72 קילומטרים מגבול ארצות הברית-קנדה וכ-151 קילומטרים מהעיר מונטריאול. מפעל הגלידה המפורסמת בן אנד ג'ריס הוקם בעיר, ומטה החברה נמצא כיום בפרברי ברלינגטון.
ב-2015 הפכה ברלינגטון לעיר הראשונה בארצות הברית שמתבססת לחלוטין על אנרגיה מתחדשת.
היסטוריה.
השטח שבו התפתחה העיר ברלינגטון ניתן כמענק בידי בנינג וונטוורת, המושל הבריטי של ניו המפשייר, ב-7 ביוני 1763 לעשרות אנשים בודדים שהגיעו מאזור ניו אינגלנד. בקיץ 1775 החלו מתיישבים להכין את השטח, ונבנו מספר בקתות בודדות במקום, אבל בה בעת פרצה מלחמת העצמאות האמריקאית, מה שגרר עיכוב של יישוב המקום עד לסיומה.
העיירה אורגנה מבחינה רשמית בשנת 1785. בקיץ 1813, במהלך מלחמת 1812 שנערכה בין ארצות הברית לבריטניה, הפגיזו הבריטים את המקום. מיקומה של העיירה על שפת אגם שמפליין סייעה לה לפתח נמל אשר שימש לכניסה ומסחר, במיוחד לאחר השלמתן של מספר תעלות המחברות את העיר למדינת ניו יורק ולקוויבק שבקנדה.
ברלינגטון נהפכה בחלוף השנים למרכז ייצור משמעותי והוכרזה כעיר בשנת 1865.
השכלה.
בברלינגטון פועלים כ-9 בתי ספר במסגרת מערכת החינוך הציבורית של העיר. בנוסף, נמצאים בעיר כ-7 בתי ספר פרטיים. בעיר נמצאים מספר מוסדות השכלה ומחקר ויחסית לגודלה מתגוררים בה סטודנטים רבים, דבר אשר הוביל לכינוייה "קולג' טאון" (College town). בברלינגטון שוכנים האוניברסיטה הציבורית אוניברסיטת ורמונט, ברלינגטון קולג' ושמפליין קולג'.
ערים תאומות.
לעיר ברלינגטון 7 ערים תאומות:
נחושת דו-כלורית
נחושת דו-כלורית היא תרכובת כימית של נחושת וכלור בעלת הנוסחה הכימית CuCl2
מלח זה, בצורתו היבשה הוא מוצק שצבעו חום בהיר הסופח באיטיות לחות מהאוויר עד לקבלת דיהידרט CuCl2•2H2O שצבעו ירוק-כחול.
מבנה.
הנחושת נמצאת במרכז אוקטאדר מעוות בשל אפקט יאן טלר. גם בצורה הממויימת (CuCl2•2H2O) הנחושת בקואורדינציה אוקטאדרית, מוקפת בשתי מולקולות מים ו4 יונים מגשרים של כלוריד. התרכובת פרהמגנטית ונחושת כלורית הייתה החומר הראשון שנבדק בתהודה מגנטית אלקטרונית בשנת 1944.
כימיה.
תמיסה מיימית.
התמיסה המתקבלת מהמסת CuCl2 במים מכילה מגוון קומפלקסים של נחושת והרכבה משתנה בהתאם לריכוז, הטמפרטורה ונוכחות יוני כלוריד נוספים על אלו שמקורם במוצק. צורונים אלו כוללים את היון הקומפלקסי formula_1 שצבעו כחול וקומפקסים המכילים יוני הליד מהצורה formula_2 שצבעם צהוב כמו formula_3 או אדום כמו formula_4
לכן תמיסת נחושת דו-כלורית יכולה לקבל כמה צבעים.
בהוספת בסיס לתמיסה שוקעת נחושת הידרוקסיד
בהידרוליזה חלקית מתקבלת נחושת אוקסיכלוריד Cu2Cl(OH)3- חומר המשמש כקוטל פטריות בחקלאות.
חמצון חיזור.
נחושת דו-כלורית היא מחמצן עדין ומגיבה עם כמה מתכות לקבלת נחושת מתכתית או נחושת חד ערכית
לקבלת נחושת חד ערכית מגיבים את החומר עם גפרית דו-חמצנית המשמשת כמחזר:
בטמפרטורה של כ 1000°C נחושת דו-כלורית תתפרק ל CuCl ו גז כלור Cl2
ייצור.
מפיקים נחושת דו-כלורית בתגובה של כלור עם נחושת בטמפרטורה של 300-400°C, התגובה אקסותרמית במיוחד.
formula_7
ניתן לייצר את החומר גם בתגובה של נחושת הידרוקסיד, אוקסיד או קרבונט עם חומצה הידרוכלורית, באלקטרוליזה של NaCl עם אלקטרודות נחושת מתקבל קצף ירוק-כחול אותו ניתן להפריד ולהפוך לנחושת דו-כלורית ממויימת, אך תהליך זה עלול לפלוט גז כלור רעיל ולכן השימוש בו נדיר.
שימושים.
משתמשים בנחושת דו-כלורית בעיקר כזרז למשל בייצור אצטאלדהיד מאתן משתמשים בנחושת דו-כלורית יחד עם פלדיום כלורי PdCl2 פלדיום כלורי מתחזר במהלך התגובה לפלדיום ותפקיד הנחושת הדו-כלורית לחמצן את המתכת שוב לפלדיום כלורי (תגובה 2). שחזור הנחושת הכלורית נעשה באמצעות חמצן האוויר (תגובה 3). התגובות המעורבות:
כך שהתהליך הכולל (סכום של הכפלת תגובות 1 ו 2 + תגובה 3):
נחושת כלורית משמשת כזרז גם בתהליך Deacon לייצור גז כלור מחומצה כלורית וחמצן
נחושת דו-כלורית משמשת גם כזרז בשלב הכלורינציה בייצור ויניל כלוריד ודוכלורואתאן.
בפירוטכניקה משמש החומר כצבען ירוק או כחול.
נסג
בטופולוגיה אלגברית, נסג (Retract) של מרחב טופולוגי הוא תת-מרחב אליו אפשר לסגת מהמרחב כולו על ידי פונקציה רציפה. נסג עיוותי (Deformation retract) הוא, אינטואיטיבית, תת-מרחב אליו ניתן להשתנות (או להתעוות) מהמרחב כולו בצורה רציפה.
אחת השאלות הבסיסיות בטופולוגיה אלגברית היא אילו תתי מרחבים של מרחב טופולוגי הם נסג/נסג עיוותי שלו.
הגדרה.
יהי formula_1 מרחב טופולוגי, ו-formula_2 תת-מרחב שלו. נאמר כי formula_3 הוא נסג של formula_1, אם קיימת העתקה רציפה formula_5 כך ש-formula_6. המיפוי formula_7 נקרא לעיתים "נסיגה".
בשקילות, אם נסמן ב-formula_8 את העתקת ההכלה formula_9 יש לדרוש כי formula_10, פונקציית הזהות על formula_3.
formula_3 ייקרא נסג עיוותי (Deformation retract) אם קיימת הומוטופיה formula_13 כך ש-
formula_14
formula_15
formula_16
ההומוטפיה formula_17 נקראת לעיתים נסיגה עוויתית. במילים אחרות, formula_17 כזו היא הומוטופיה בין העתקת הזהות והעתקת נסיגה.
"הערה:" לעיתים בהגדרת נסג עיוותי מחלישים את הדרישה השנייה ל-formula_19, ואז להגדרה לעיל קוראים נסג עיוותי חזק. לאורך הערך נעסוק רק בנסג עיוותי חזק, וכאן הוא ייקרא פשוט נסג עיוותי.
נסגים והחבורה היסודית.
קיים קשר הדוק בין נסגים לבין החבורה היסודית הראשונה של מרחב קשיר מסילתית formula_1 סביב (כל) נקודה formula_21, אותה נסמן formula_22.
ראשית, אם formula_2 נסג ו-formula_24 העתקת ההכלה, אז ההעתקה formula_25, הנתונה על ידי formula_26 היא חד חד ערכית. יתרה מזאת, אם formula_3 נסג עיוותי, formula_28 איזומורפיזם חבורות. כלומר - למרחב טופולוגי ולנסג עיוותי שלו אותה חבורה יסודית.
טענות אלו עוזרות להראות למשל שתתי מרחבים מסוימים אינם מהווים נסג (ראו דוגמאות).
מאצ'י טאווארה
מאצ'י טאווארה (ביפנית: 俵万智; 31 בדצמבר 1962) היא סופרת, מתרגמת ומשוררת יפנית עכשווית. פרסומה העיקרי הגיע עם חידושה את שירת הטנקה לקהל יפני צעיר.
קורות חייה.
מאצ'י טאווארה נולדה במחוז אוסקה בשנת 1962, ובהיותה בת 14 עברה למחוז פוקוי. בשנת 1981 סיימה את לימודיה בהתמחות בספרות יפנית באוניברסיטת וואסאדה שבטוקיו. תחת השפעתו של המשורר סאסקי יוקיצסונה החלה לכתוב שירי טנקה. עד שנת 1989 הייתה מורה בבית ספר תיכון במחוז קנגאווה.
עבודתה.
מאצ'י טאווארה כתבה רצף של חמישים שירים, אוגוסט בוקר (八月 の 朝), שקיבל את פרס קאדוקאווה לשירי טנקה. בהמשך, היא שילבה אוסף שירים זה עם שירים נוספים שכתבה והוציאה את יום השנה לסלט (サ ラ ダ 記念 日) בשנת 1987. הוא הפך לרב מכר, שמכר מעל 2.6 מיליון עותקים, ותורגם, לעברית על ידי יעקב רז. מאצ'י טאוורה שולטת היטב במיומנות של שירי טנקה, וסוד הצלחתו של הספר הוא בשילוב שהוא יוצר בין סגנון השירה העתיק של יפן, הטנקה, לבין ההוויה העכשווית של אישה צעירה החיה בכרך ענק – טוקיו. באמצעות הצורה השירית העתיקה והשמרנית, של שירת הטנקה בת 31 ההברות, מצליחה מאצ'י טאווארה להעניק משמעות אינטימית, אישית, לשגרת החיים היומיומית, האנונימית, של חיי הכרך המתועשים בתחילת המאה העשרים-ואחת. היא משלבת נושאים יפניים מודרניים עם צורות קלאסיות פיוטיות ומבנים דקדוקיים של השירה היפנית המסורתית. שירתה נשמעת כמו חזרה לימים של תקופת נארה ובו בזמן הופכת את שירת הטנקה לנגישה לבני הנוער של יפן המודרנית.
בזכות אוסף זה זכתה בפרס של האגודה היפנית לשירה מודרנית.
בעבודות התרגום היא מתרגמת כתבים יפניים קלאסיים ליפנית מודרנית. בין הבולטים בתרגומיה – מאניושי (万葉集) בתרגום מילולי "אוסף עשרת אלפים העלים" ומעשיית טאקטורי (竹取物語) בתרגום מילולי "מעשיית חוטב הבמבוק".
טנקה
טַנְקָה (יפנית 短歌) הוא שיר קצר של 31 הברות, הצורה השירית הנפוצה ביותר ביפן עד המאה ה-17.
מאפיינים.
בשירה היפנית המסורתית אין חרוזים, והיא בנויה על מקצב. שירת הטנקה נכתבת בחמש שורות במבנה של 5, 7, 5, 7, ו-7 הברות. שירה זו התחבבה על היפנים והפכה במשך הזמן לצורה הסטנדרטית של שיר. השיר כולל בדרך כלל תיאור טבע, אירוע מסוים המביא להתפעמותו של הצופה, רמז למשהו מסתורי יותר וביטוי לירי מאופק – יסודות שהפכו אופייניים לשיר הקצר.
כדוגמה ניתן להציג שיר טנקה של אחת המשוררות הגדולות, אוֹנוֹ-נוֹ-קוֹמַאצִ'י (825? – 900?):
בתרגום של בן עמי שילוני:
החלק הראשון הוא תיאור של מה שקרה: המשוררת נרדמה בעודה חושבת על אהובה, והאהוב הופיע בחלומה. החלק השני הוא התגובה הרגשית שלה אחרי שהתעוררה מהחלום והבינה שזה כל מה שזה היה – חלום.
התפתחות.
בשנת 905 נאסף, על-פי הוראתו של הקיסר, קובץ של 1,111 שירי טנקה, שקיבל את השם קוקין ואקקשו (אוסף שירים יפניים וחדשים), או בקיצור: קוקינשו.
בשנת 1201 הקיסר גו-טובה, שפרש מכס המלוכה בגיל 18 והיה משורר ופטרון של האמנויות, הקים בקיוטו משרד לשירה. תפקיד המשרד היה לקבץ את מיטב השירים של זמנו, והקיסר לשעבר, השתתף בעצמו בתהליך הבחירה. בשנת 1205 פורסם הקובץ, שנקרא שין-קוקין-ואקה-שו (האוסף החדש של השירים היפניים הישנים והחדשים) או בקיצור שין-קוקינשו. הקובץ הכיל 1,981 שירי טנקה, כאשר שליש מן המשוררים בקובץ זה הן נשים.
שירה שהתפתחה משירת טנקה.