מ-1982 מנהל יופה את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי הדם בברזילי, ומשמש מנתח יועץ של המחלקה הכירורגית וכירורגית כלי הדם. בנוסף, יופה הוא מרצה בכיר לכירורגיה כללית בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן- גוריון, וכן בוחן במבחני שלב ב' בכירורגיה כללית וכירורגית כלי דם מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
חברות בארגונים מקצועיים.
יופה חבר בארגונים מקצועיים רבים ובמהלך הקריירה שלו השתתף בוועדות רפואיות ומקצועיות רבות:
עטארה
עטארה (ערבית: عطارة) הוא כפר פלסטיני בשומרון, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית, ונמצא 15 ק"מ מצפון לרמאללה. סמוך להתנחלות עטרת. הכפר מונה כ-2,905 תושבים, והוא ממוקם על קו רכס הרים עם ארבע פסגות. שטח הקרקע הכולל של עטרה הוא 9,545 דונם, שרובם מעובדים. עטארה גובל בסילואד ממזרח, עבוין ורוואבי מצפון, בורהם עג'ול, וסאפא ממערב, וביר זית מדרום.
היסטוריה.
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברזל הראשונה והשנייה, וכן מהתקופות הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, והממלוכית. אדוארד רובינסון זיהה את עטרה עם היישוב עטרות אדר המקראי המוזכר בספר יהושע. עם זאת, יש המזהים את עטרות אדר עם מקום אחר בארץ ישראל.
התקופה העותמאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, שילמו תושבי הכפר מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים. בכפר התגוררו 55 משפחות.
לפי ויקטור גרן, בשנת 1870 גרו בכפר 300 תושבים. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים.
המנדט הבריטי ואילך.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 133 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 559 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות, והסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הייתה עטארה תחת שלטון ממלכת ירדן, עד לכיבוש האזור במלחמת ששת הימים, אז עברה תחת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים.
לאחר 1967.
בשנת 1981 הופקעו 163 דונם מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלות עטרת.
בהסכם אוסלו, הוגדרו 40.8% מאדמות הכפר כאדמות שטח A, 43.8% שטח B, ואילו 15.4% הנותרות כשטח C.
בשנת 2009, החלה בנייתה של העיר רוואבי מצפון לכפר ובשנת 2015 הסתיימו העבודות על שתי שכונות ראשונות בעיר, והוחל באכלוסן.
מחסום עטארה.
על קטע כביש 465 מדרום לכפר נמצא מחסום גדול של צה"ל, "מחסום עטארה", המיועד לבידוק ביטחוני של פלסטינים. המחסום נבנה לאחר האינתיפאדה השנייה במטרה לפקח על הכניסה הצפונית לעיר רמאללה, וכדי לנתק את קשרי התנועה הישירים ללא בידוק ביטחוני בין צפון הגדה לדרומה לתושבים הפלסטינים.
במחסום הוקמה תשתית הכוללת מגדל תצפית המאויש בקביעות על ידי חיילים, אך המחסום עצמו מאויש חלקית, ללא לוח זמנים קבוע.
שיח' קטרווני.
בגבעה שנמצאת כ-820 מטר מעל פני הים בכניסה הדרומית לכפר ("דארהת חמודה"), ממוקם מקאם "שייח' קטרווני" (נכתב גם "שייח קטרואני"). במקום שרידי כנסייה ביזנטית ומגדל שמירה מהתקופה הממלוכית בארץ ישראל, שעליהם נבנה במאה ה-16 קבר שיח בעל שתי כיפות. סביב הקבר עצים מקודשים ומצפון אליו 4 בורות מים מתקופה הביזנטית.
על פי המסורת המוסלמית, שיח' אחמד אל קָטְרָוָּואנִי, דרוויש סופי, שהגיע מהכפר קאטרה שנחרב במלחמת 1948, וששרידיו נמצאים במרכז העיר גדרה, טען שלגבעה זו הובא בידי מלאכים על מנת לצום ולהתפלל כאן עד שימות, ולאחר ארבע שנים, כשמת, אנשי הכפרים מסביב קברוהו בצד המערבי של הבניין. לפי המסורת הנוצרית, המסורות הללו מתקשרות לקתרינה מאלכסנדריה ולכנסייה הביזנטית ששרידיה נמצאים בבסיס המבנה ושכנראה הייתה מוקדשת לה, ומכאן השתבש השם.
דמוגרפיה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בעטארה הייתה אוכלוסייה של 530 נפש, כולם מוסלמים, במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-696 נפש. בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 840 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
ההגירה מהכפר התגברה בין השנים 1952 ו-1955 למדינות המפרץ הערביות, בשל התנאים הכלכליים הקשים ששררו בגדה המערבית. כמה אחרים עברו לרמאללה ולירושלים למטרות מציאת תעסוקה. בשנת 1961 הייתה האוכלוסייה 1,110, אך היא ירדה מאוד אחרי מלחמת ששת הימים. אוכלוסיית הכפר גדלה באיטיות ל-903 נפש, ב-1982, ולאחר מכן ל-976 ב-1987.
במפקד הראשון של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 1997 הגיעה אוכלוסיית עטארה ל-1,661, מתוכם היו 92 פליטים פלסטינים (5.6%). החלוקה המגדרית הייתה 50.2% ו-49.8% נשים. על פי אומדני הלמ"ס, "עטארה הייתה אוכלוסייה של כ-2,400 תושבים באמצע שנת 2006. במפקד הלמ"ס בשנת 2007 היו בעטארה 2,270 תושבים, מתוכם 1,139 גברים ו-1,131 נשים. כמו כן נספרו בכפר 495 יחידות דיור, וגודל משק הבית הממוצע היה 5.5 בני משפחה. במפקד היו בעטארה 2,905 תושבים.
כלכלה.
עד ראשית שנות ה -50, תושבי עטארה היו תלויים בחקלאות כמקור הכנסה עיקרי. לאחר 1967 החלו תושבים רבים לעבוד בישראל. כתוצאה מכך, הייצור החקלאי צומצם, וחלק ניכר מעסקי עטרה נהפכו לתושבים תלויים בכלכלה שאינה מקומית. התחבורה בכפר היא בעייתית, מפני שיש דרך אחת בלבד לצאת מהכפר, דרך זו עוברת דרך ביר זית.
ביצים הן מוצר חקלאי עיקרי, ויש 11 לולים בכפר. גם זיתים מיוצרים בהרחבה ונשלחים למפעל בעיר ארורה, שם מופק מהם שמן זית. לטענת התושבים המחסומים הישראלים סביב עטארה, חיסלו את כלכלת הכפר.
דורא אל-קרע
דורה אל-קרע (ערבית: دورا القرع) הוא כפר פלסטיני במרכז יהודה ושומרון, השייך לנפת רמאללה ואל-בירה. שטח הקרקע הכולל של הכפר הוא 4,016 דונם, אשר מתוכם 2,891 דונם הופקעו על ידי ישראל בעיקר לצורך בניית כביש מעבר. ערים סמוכות כוללות את ג'יפנה מצפון, עין יברוד ממזרח, ביתין ובית אל מדרום, ויברוד מצפון-מזרח.
היסטוריה.
בכפר שרידים ארכאולוגים המעידים שהמקום היה מיושב כבר מהתקופה הרומית בארץ ישראל. הממצאים כוללים מספר מערות קבורה (שהגדולה בהם ידועה בשם "מערת א-סוקייה"), בריכות ותעלות חצובות בסלע. המאפיין הייחודי ביותר של הכפר הוא מערכת ההשקיה המסורתית המייצגת את אחת ממערכות המים הקדומות ביותר. סדרה של שיפוצים נעשתה כדי להגן על האתרים, ודורה אל-קרע הוכרזה כאתר שימור סביבתי וארכאולוגי.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב שגרו בו 250 תושבים. הוא תיעד את מערכת המים שהמקום וציין שחלק מבתי הכפר בנויים מאבנים שבשימוש משני. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן, מוקף במטעי זיתים שבדרומו מספר מעיינות.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בדורא אל-קרע הייתה אוכלוסייה של 191 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדורא אל-קרע 71 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 303 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 370 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,166 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,762 לחקלאות שלחין, ו-1,253 לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה דורה אל-קרע משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
בשנת 1970 הוצא לראשונה צו תפיסה צבאי על קרקעות חקלאיות בחלקו הדרומי של הכפר. אשר עליהם הוקם בין היתר, המחנה הצבאי בבית אל - בה"ד 4 ושטחי אש סביבו, ואחר כך מפקדת המנהל האזרחי וכן חלק מהתנחלות בית-אל, שהוקמה באוקטובר 1977. ב-18 ביולי 1979 הוציא המושל הצבאי צו נוסף, שנומק בצורך צבאי ביטחוני, מבלי שהצו כלל תאריך פקיעה או הוגבל בזמן בכל דרך אחרת. תפיסה זו הייתה המשכה של תפיסת השטחים הקודמת. הצו כלל הוראה מפורשת שלא להביא את דבר הצו לידיעת "המקומיים", כלומר לתושבים הפלסטינים בעלי הקרקע שנתפסה בצו, ומניעת פרסומו ברבים. בסך הכל נתפסו 1,800 דונם של תושבי דורא אל-קרע.
במשך שנים רבות לא נעשה דבר בקרקעות שהופקעו, ומעולם לא נעשה בה שימוש ביטחוני. אך מתושבי דורא אל-קרע נמנע הגישה אל הקרקעות, אותם עיבדו קודם. הקרקעות שימשו לגידולי ענבים, חיטה, שעורה וירקות. בשנת 1998 החלה הרחבת ההתנחלות בית אל צפונה, וחלה הקמתה של שכונה חדשה, שכונת האולפנה שחלקה הוקם על הקרקעות שנתפסו מ"דורא אל-קרע", וחלקים ממנה נבנו מחוץ לשטח שכלול בצווי התפיסה ומחוץ לשטח השיפוט של בית אל.
כפר עין
כפר עין (ערבית: كفر عين) הוא כפר פלסטיני בשומרון הממוקם צפונית מערבית לרמאללה ומשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית כפר עין 1,743 תושבים. רוב אוכלוסיית הכפר באה מממשפחות ברגותי, ריפא, ורפאתי. כפר עין נשלט על ידי מועצת כפר. המועצה מורכבת משישה תושבים המייצגים את ארבע המשפחות הגדולות. ראש העיר הנוכחי, מוחמד ריפא, מונה על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר עין 133 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 494 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת 1948, והסכמי שביתת הנשק של 1949 עבר כפר עין לשליטה ירדנית.
מאז מלחמת ששת הימים ב -1967 ועד היום נמצא הכפר בשליטה ישראלית.
כלכלה.