בבחירות לנשיאות איראן, שהתקיימו ב-14 ביוני 2013, ניצח חסן רוחאני שהבטיח בקמפיין הבחירות שלו שיפעל כנגד הסנקציות. זמן קצר לאחר היבחרו, ב-24 בנובמבר 2013 הודיעו שרי החוץ של שש המעצמות - ארצות הברית, בריטניה, צרפת, רוסיה, סין וגרמניה - כי הצליחו להגיע להסכם הביניים עם איראן בנוגע לתוכנית הגרעין שלה. הנשיא אובמה אמר כי ההסכם קוטע את דרכה של איראן לעבר פיתוח פצצה.
ב-14 ביולי 2015 חתמה איראן מול מדינות ה-P5+1 על הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, על פיו הסכימה איראן להסיר את מאגר האורניום המועשר בדרגה בינונית שלה, לצמצם את מאגר האורניום המועשר בדרגה נמוכה שלה בכ-98 אחוזים, ולהפחית בשני שלישים את כמות הצנטריפוגות שברשותה למשך 15 שנים לפחות. למשך עשור וחצי ממועד תחילת ההסכם, היא תעשיר אורניום רק עד לרמה של 3.67%, וכן לא תבנה מתקני העשרה או כורי מים כבדים למשך תקופה זאת. פעילות העשרת האורניום תוגבל למתקן בודד בו ייעשה שימוש בצנטריפוגות מן הדור הישן בלבד. מתקנים אחרים יומרו על מנת למנוע סיכוני הפצה. על מנת לפקח שאיראן נענית להסכם ולוודא זאת, לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) תהיה גישה קבועה לכל מתקני הגרעין האיראניים. בתמורה להיענות מאומתת להתחייבויותיה, תזכה איראן במסגרת ההסכם להקלות בסנקציות מצד ארצות הברית, האיחוד האירופי ומועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
למרות ההסכם, איראן לא הצליחה להתאושש, ובדצמבר 2017 החלה סדרה של הפגנות מחאה באיראן, על רקע האינפלציה הקשה במדינה, אחוזי האבטלה הגבוהים, וכן גם בגלל השחיתות השלטונית והמעורבות בסכסוכים אזוריים במזרח התיכון. הפגנות אלו התאפיינו בקריאות נדירות "מוות לרוחאני". בסרטונים שפורסמו ברשתות החברתיות נראו שוטרים משתמשים בזרנוקי מים ובגז מדמיע כדי לפזר את המפגינים.
בתקופה זו, החלה לתפוס תאוצה באיראן, דרך הרשתות החברתיות, גם מחאת החיג'אב, שיצאה נגד החוק המחייב נשים באיראן ללבוש חיג'אב. במסגרת המחאה נשים איראניות רבות הצטלמו ללא חיג'אב, ושיתפו את התמונות ברשתות החברתיות.
ב-8 במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישת ארצו מהסכם הגרעין ועל חידוש הסנקציות על איראן.
לאחר חידוש הסנקציות החל סבב הפגנות נוסף, על רקע המצב הכלכלי הקשה והשפעת הסנקציות האמריקאיות. הפעם קראו ההפגנות לממשל לחדול מהמעורבות של המדינה במקומות אחרים וכן להפלת נשיא איראן חסן רוחאני. הממשל האיראני דיכא את ההפגנות בכוח.
ניו אורלינס פליקנס
ניו אורלינס פֶּלִיקַנְס (באנגלית: New Orleans Pelicans) היא קבוצת כדורסל מהעיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הדרום-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סמות'י קינג סנטר.
הפליקנס הוקמו בשם ניו אורלינס הורנטס בעונת , כאשר הבעלים של קבוצת שארלוט הורנטס העביר את המועדון לניו אורלינס. בעקבות הוריקן קתרינה עברה הקבוצה באופן זמני לאוקלהומה סיטי, בה שיחקו בעונות ו- תחת השם ניו אורלינס/אוקלהומה סיטי הורנטס. בסיום עונת שינה המועדון את כינויו ל"פליקנס" (בעברית: שקנאים), ושנה לאחר מכן חזר הכינוי "הורנטס" לקבוצת שארלוט בובקאטס שנוסדה בעונת . המאזנים והסטטיסטיקות של המועדון בעונות – הוחזרו באופן רשמי לשארלוט הורנטס.
בעונת רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה – העפלה לסיבוב השני של פלייאוף ה-NBA – ובעונת שחזרה את ההישג.
היסטוריה.
המעבר לניו אורלינס.
על אף האהדה הידועה של תושבי שארלוט לכדורסל והיכולת הטובה שהציגה שארלוט הורנטס בשנותיה הראשונות, ממוצע תפוסת האולם במשחקי הקבוצה היה מהנמוכים ב-NBA. בעונת ממוצע הקהל במשחקי ההורנטס ירד לשפל של 11,286 - הממוצע הנמוך בליגה. אחת ההשערות לסיבת מיעוט הקהל הייתה הניכור של תושבי שארלוט כלפי בעלי הקבוצה, ג'ורג' שין, אשר הועמד לדין באשמת אונס בשנת 1997. הבעלים עצמו הפנה אצבע מאשימה כלפי אולם ה"שארלוט קולסאום" המיושן ומיעוט תאי הכבוד שהכיל. בשנת 2001 התחרו ההורנטס ו-ונקובר גריזליס על זכות המעבר לעיר ממפיס, טנסי, בה זכו לבסוף הגריזליס.
בשנת 2002 החליטה מועצת העיר שארלוט על בניית אולם כדורסל חדש, אך רק בתנאי שההורנטס יימכרו על ידי הבעלים. ליגת ה-NBA אישרה את בניית אולם ה"שארלוט בובקאטס ארנה" (שמאז שונה שמו ל"טיים וורנר קייבל ארנה"), ואת העברת המועדון, שעדיין החזיק בו ג'ורג' שין, לעיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה. בכך חזרה לייצג את ניו אורלינס קבוצת NBA, לראשונה מאז עונת בסופה עברו הניו אורלינס ג'אז לסולט לייק סיטי, יוטה. כחלק מההסכם, הבטיחה הליגה להקים קבוצת NBA חדשה בשארלוט, ואכן בשנת 2004 הוקמה קבוצת שארלוט בובקאטס כקבוצה ה-30 בליגה.
2002–2005: השנים הראשונות בניו אורלינס.
משחקה הרשמי הראשון של ניו אורלינס התקיים ב-30 באוקטובר 2002 כשההורנטס אירחו את קבוצת יוטה ג'אז, שהוקמה כ"ניו אורלינס ג'אז" בעונת . במחצית המשחק, אשר התקיים בניו אורלינס ארנה, נערך טקס הפרשת גופיית המשחק של שחקן העבר פיט מרוויץ', ששיחק עבור ניו אורלינס ג'אז בשנים 1974–1979. הפורוורד פי. ג'יי. בראון קלע את הנקודות הראשונות בתולדות המועדון, במשחק בו ניצחו ההורנטס בתוצאה 100-75. במשחק האולסטאר 2003 ייצג את ההורנטס כוכב הקבוצה ג'מאל משבורן, בהשתתפותו היחידה בקריירה במשחק הכוכבים. את העונה סיימו ההורנטס במאזן ניצחונות חיובי 35–47 שהציב אותם במקום החמישי בטבלת המזרח. בפלייאוף הפסידה ניו אורלינס לפילדלפיה 76' בתוצאה 2–4, מה שהביא לפיטוריו של מאמן הקבוצה פול סיילאס. גם בסיום עונת , תחת המאמן טים פלויד, דורגה הקבוצה במקום החמישי במזרח, עם מאזן 41-41, והיא הודחה על ידי מיאמי היט בסיבוב הפלייאוף הראשון, בתוצאה 3–4.
לקראת עונת מונה ביירון סקוט למאמנה הראשי של הקבוצה, במקומו של טים פלויד שפוטר לאחר עונה אחת בתפקיד. בעקבות הצטרפותה לליגה של שארלוט בובקאטס שונה מבנה חלוקת הבתים של ה-NBA, וההורנטס שובצו לבית הדרום-מערבי שבאזור המערבי. לפני תחילת העונה עבר משבורן ניתוח בברכו הימנית בשל פציעה, שבדיעבד סיימה את הקריירה של השחקן כבר אז, בגיל 31. לאחר פתיחת עונה חלשה, בעקבות פציעות של שחקני מפתח נוספים כבארון דייוויס וג'מאל מגלור, שלחו ההורנטס בטריידים שונים את דייוויס לגולדן סטייט ווריורס ואת דייוויד וסלי ליוסטון רוקטס. ללא ארבעת שחקניה המובילים דאשתקד - דייוויס, וסלי, משבורן ומגלור - התדרדרה הקבוצה עד המקום האחרון באזור המערבי עם מאזן 18–64 בסיום העונה.
2005–2011: תקופת כריס פול.
בעקבות סופת הוריקן קתרינה שפגעה בניו אורלינס כחודשיים לפני תחילת עונת , עברו ההורנטס לשחק במהלך שתי העונות הבאות באוקלהומה סיטי, תחת הכינוי "ניו אורלינס/אוקלהומה סיטי הורנטס". במהלך תקופה זו אירחו ההורנטס את מרבית משחקיהם הביתיים באולם פורד סנטר שבאוקלהומה סיטי, ולעיתים שיחקו באולם הקבוצה המקורי - ניו אורלינס ארנה.
בדראפט 2005 בחרו ההורנטס בבחירה הרביעית את כריס פול מאוניברסיטת וייק פורסט, שהעמיד לאורך העונה ממוצעים של 16.1 נקודות ו-7.8 אסיסטים למשחק וזכה בתואר רוקי העונה. יחד עם שחקן השנה השלישית דייוויד וסט, שרשם עונת פריצה עם 17.1 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק, הציגו ההורנטס יכולת משופרת וסיימו את העונה במקום העשירי במערב עם מאזן שלילי של 38–44. בפגרת המשחקים שלפני עונת צירפה ניו אורלינס את טייסון צ'נדלר (משיקגו) ואת פג'ה סטויאקוביץ' (מאינדיאנה), אך למרות החיזוק סיימה גם עונה זו במקום העשירי במערב ומחוץ לפלייאוף ה-NBA.
בעונת חזרו ההורנטס באופן קבוע לניו אורלינס, שאירחה באותה עונה את סוף-שבוע האולסטאר כחלק מקמפיין שיווקי לשיקום העיר. הודות לדירוגם של ההורנטס כמובילי טבלת המערב במחצית העונה, זכה מאמן הקבוצה ביירון סקוט לאמן את נבחרת המערב במשחק האולסטאר עצמו. בנוסף לסקוט, יצגו את ההורנטס במשחק גם השחקנים כריס פול ודייוויד וסט, בהופעתם הראשונה במשחק היוקרתי. את העונה הסדירה סיימה ניו אורלינס במקום השני במערב, אחרי לוס אנג'לס לייקרס, עם המאזן הטוב בתולדות המועדון - 56-26. בפלייאוף ה-NBA העפילה הקבוצה לסיבוב השני לאחר שניצחה את דאלאס מאבריקס בתוצאה 1–4, אך הפסידה בחצי גמר המערב לאלופה היוצאת, סן אנטוניו ספרס, בתום שבעה משחקים.
ההורנטס סיימו את עונת עם מאזן חיובי 33–49, שהציב אותם במקום השביעי בלבד באזור המערבי החזק. בפלייאוף התמודדה הקבוצה מול המדורגת שנייה דנוור נאגטס, והפסידה לה בתוצאה 1–4. לקראת עונת בחרה ניו אורלינס את דארן קוליסון ומרכוס ת'ורנטון בבחירות ה-21 ו-43 בדראפט, בהתאמה, וכמו כן שלחה את טייסון צ'נדלר לשארלוט בובקאטס בתמורה לאמקה אוקפור. בשל פתיחה מאכזבת לעונה, פוטר מאמן הקבוצה ביירון סקוט לאחר 5 עונות בתפקיד, ואת מקומו תפס הג'נרל מנג'ר ג'ף באוור. פציעות שונות ברגלו של כריס פול הגבילו את הרכז ל-45 משחקים בלבד, וההורנטס החמיצו את הפלייאוף לאחר שהעמידו מאזן שלילי של 37–45. בסיום העונה עזב באוור את עמדת המאמן, והחתים במקומו את מונטי ויליאמס בתפקידו הראשון כמאמן ראשי ב-NBA. במהלך עונת , ב-20 בדצמבר 2010, רכשה ליגת ה-NBA את הקבוצה מידי ג'ורג' שין בעלות של כ-300 מיליון דולר. בסיום העונה חזרו ההורנטס לפלייאוף, אך העפילו מהמקום השביעי בלבד במערב, והפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4.
2011–2013: הגעתו של אנתוני דייוויס.