הקטור ראול קופר (ספרדית: Héctor Raúl Cúper; נולד ב-16 בנובמבר 1955 בצ'באס שבפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי וכיום מאמן נבחרת אוזבקיסטן. קופר מכונה בארגנטינה אל קאבסון ("ראש גדול" בספרדית). רבים רואים את קופר כ"לוזר נצחי" וזאת בשל שלושה הפסדים במשחקי גמר ופספוס אליפות בעת שאימן את אינטר מילאנו בעוד שאחרים רואים בו מאמן אשר מסוגל להוציא את המיטב משחקניו ולהוביל קבוצות קטנות להישגים.
קריירה.
שחקן.
קופר החל לשחק בקבוצת פרו קאריל אואסטה ב-1976 ושיחק בה עד 1988 למעט שנתיים בהן עבר לשחק בקבוצת אינפדניינטה ריבדביה (בין השנים 1977 עד 1978). ב-1988 עבר לשחק בקבוצת הורקאן עד פרישתו בשנת 1992.
במדי פרו זכה קופר בשתי אליפויות (נסיונל 1982 ונסיונל 1984). בין השנים 1984 ועד 1986 הופיע קופר גם בחמישה משחקים במדי נבחרת ארגנטינה אם כי לא זכה לזימון למשחקי מונדיאל 1986.
מאמן.
שנה אחת לאחר פרישתו מונה קופר כמאמנה של הוראקן ואימן אותה עד 1995 אז התמנה כמאמנה של לנוס אותה הוליך לזכייה בגביע קונמבול.
ב-1997 מונה קופר כמאמנה של ריאל מאיורקה הספרדית בה התפרסם וזאת לאחר שהוביל את הקבוצה הצנועה להישגים נאים אשר כללו העפלה לגמר גביע המלך הספרדי (בפעם השנייה בתולדות המועדון) ולגמר גביע המחזיקות היסטורי בהם הפסידה הקבוצה לברצלונה ולאציו (בהתאמה) וזכייה בסופרקאפ הספרדי אחרי ניצחון על ברצלונה (הזכייה הראשונה והיחידה של הקבוצה בתואר). בנוסף, הוביל קופר את הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה להשתתפות בליגת האלופות וזאת אחרי שהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה, דירוג השיא בתולדות המועדון.
ב-1999 מונה קופר כמאמנה של ולנסיה. בעונתו הראשונה זכה קופר בסופרקאפ הספרדי הוביל את הקבוצה למקום השלישי ולהעפלה לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדות המועדון (הפסידה לריאל מדריד). בעונתו השנייה והאחרונה הוביל קופר את הקבוצה להופעה שנייה בגמר ליגת האלופות בה הפסידה בפנדלים לבאיירן מינכן ולמקום החמישי בליגה.
ב-2001 מונה קופר כמאמנה של אינטר מילאנו. מועדון הפאר האיטלקי קיווה לחזור לצמרת הליגה האיטלקית אחרי שנים שבהן ההשקעה הכספית הגדולה לא הניבה הצלחות מרשימות. תחת הדרכתו של קופר חזרה הקבוצה להיות קבוצת צמרת. הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונתו הראשונה ופספסה זכייה באליפות במחזור האחרון בעונתו השנייה. בנוסף, הגיעה הקבוצה עד חצי גמר ליגת האלופות בו הפסידה ליריבה העירונית מילאן. במהלך תקופתו באינטר הסתכסך קופר עם כוכבה הפצוע של הקבוצה באותם ימים, החלוץ הברזילאי רונלדו.
ב-2003, אחרי רצף משחקים לא משכנעים, פוטר לבסוף קופר מאימון הקבוצה. הוא חזר לאמן כעבור שנה לאחר שמונה שוב כמאמנה של מאיורקה שהייתה שרויה במאבקי תחתית. קופר הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה אך עונה לאחר מכן, בפברואר 2006 התפטר מתפקידו לאחר שהקבוצה כשלה בניסיונה לחזור לצמרת והתמודדה בתחתית.
בקיץ 2007 מונה קופר כמאמנה של ריאל בטיס אך לאחר מספר משחקים פוטר מתפקידו, במרץ 2008 מונה קופר כמאמנה של פארמה וזאת כדי להשאיר אותה בליגה. ב-12 במאי 2008, מחזור אחד לפני סיום העונה, פוטר קופר מאימון פארמה. עיתוי הפיטורים היה מפתיע, שכן נותר מחזור בודד לסיום העונה. למרות ההפתעה בעיתוי, הפיטורים באו בעקבות התוצאות הדלות של פארמה. תחת הדרכתו הקבוצה ניצחה בשני משחקים בלבד מתוך עשרה.
באוגוסט 2008 מונה למאמן נבחרת גאורגיה, אותה הדריך במהלך מוקדמות מונדיאל 2010 אותו סיימה הנבחרת במקום האחרון בבית. עם סיום חוזהו של כמאמן הנבחרת הגאורגית, מונה קופר למאמן אריס סלוניקי היוונית, אותה הוביל לגמר הגביע היווני בו הפסידה הקבוצה לפנאתינאיקוס בתום דו-קרב בעיטות עונשין. בעונת 2010/2011 הוביל קופר את הקבוצה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית בו הודחה הקבוצה על ידי צסק"א מוסקבה. בינואר 2011 התפטר קופר מאימון הקבוצה לאחר תקופה של חוסר הצלחה בליגה המקומית.
ביוני 2011 מונה קופר למאמן ראסינג סנטאנדר, אך התפטר מאימון הקבוצה לאחר חמישה חודשים עת שהקבוצה מוקמה במקום האחרון בליגה. בדצמבר 2011 מונה למאמן קבוצת אורדוספור הטורקית. ב-13 באפריל 2013 עזב את הקבוצה.
בנובמבר 2014 התמנה קופר לתפקיד מאמן אל-וואסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. במרץ 2014, לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד ובעקבות רצף תוצאות מאכזבות, פוטר קופר מתפקידו.
ב-2 במרץ 2015 מונה קופר לתפקיד מאמן נבחרת מצרים, על מנת להוביל אותה במוקדמות מונדיאל 2018. עם נבחרת מצרים קופר רשם הצלחה כאשר הגיע עם הנבחרת לגמר גביע אפריקה לאומות 2017. בגמר הפסידה הנבחרת לקמרון. תחת קופר מצרים העפילה למונדיאל 2018, המונדיאל הראשון שלה מזה 28 שנה. במונדיאל הנבחרת סיימה במקום האחרון בבית שלה עם 3 הפסדים וקופר עזב את תפקידו אחרי המונדיאל.
ב-1 באוגוסט 2018 מונה קופר למאמן נבחרת אוזבקיסטן.
ישיבת קריית מלאכי
ישיבת קריית מלאכי היא ישיבה חרדית שהוקמה עבור צעירים חילוניים ודתיים לאומיים, בוגרי תיכונים וישיבות תיכוניות. הישיבה משמשת כ"תחנת מעבר" בדרך לישיבה חרדית "רגילה", אך ניתן להישאר וללמוד בה ללא הגבלת זמן, לרוב עד נישואיו של התלמיד. הישיבה נמצאת בקריית מלאכי.
הישיבה הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הרב יהודה עמית, בעצמו בעל רקע של התחרדות, בהמלצתו של הרב חיים שאול גריינמן הישיבה נועדה לקלוט תלמידים שלא למדו קודם לכן במסגרת ישיבתית חרדית.
בשנותיה הראשונות של הישיבה, היו רוב התלמידים בוגרי תיכונים דתיים או ישיבות תיכוניות. כיום רוב התלמידים הם חוזרים בתשובה. כשליש עד חצי מהתלמידים הם בחורי ישיבה חרדים שבאים לתקופת חיזוק קצרה. נכון לשנת 2022 לומדים בישיבה כ-280 בחורים.
תוכנית הישיבה היא להוסיף עוד 80 בחורים תחילת זמן חורף תשפ”ג. ולשם כך ניבנה כעת בישיבה עוד 2 קומות המיועדות לפנימיה.
שיעורים ורבנים.
מלבד לימוד הגמרא, נמסרים בישיבה שיעורי מוסר, השקפה, הלכה ופרשת השבוע. הרבנים בישיבה הם הרב יעקב שולביץ, הרב יהושע איתמר, הרב חיים קליין, הרב משה אהרון גולדבלט, הרב עמוס וסרמן, (עד לפטירתו באוקטובר 2018), הרב יצחק מתניה גרז, הרב שמואל הימלפרב ועוד. הרב שמואל באום משמש כמשגיח. הרב יצחק פנחס גולדווסר נותן בישיבה שיחת מוסר דו שבועית.
בכל שבת ישנו רב אורח.
ישיבת קרית מלאכי
אמא אדמה (כתב עת)
"אמא אדמה" (במקור: Mother Earth) היה כתב עת פוליטי-רדיקלי שיצא לאור בארצות הברית החל ממרץ 1906 על ידי האנרכיסטית אמה גולדמן. אלכסנדר ברקמן, אנרכיסט מפורסם נוסף, היה עורכו של המגזין.
"אמא אדמה" היה מגזין פוליטי שתמך במטרות פוליטיות רדיקליות, התארגנות עובדים, והתנגדות לממשלת ארצות הברית במגוון נושאים. קוראיו ותומכיו היו הגרעין של השמאל הרדיקלי בארצות הברית בתחילת המאה ה-20. צוות המגזין כלל נבחרת של פעילים רדיקליים, ביניהם מקס בגינסקי. בנוסף לפרסום עבודות מקוריות מאת עורכיו ואנרכיסטים מרחבי העולם, "אמא אדמה" פרסם מחדש כתבים נבחרים של כותבים מגוונים, בהם כתבים של האנרכיסט הצרפתי פייר-ז'וזף פרודון, האנרכיסטי הרוסי פיוטר קרופוטקין, הפילוסוף פרידריך ניטשה והסופרת הבריטית מרי וולסטונקראפט. גולדמן כתבה לעיתים קרובות בנושאים של אנרכיזם, פוליטיקה, עבודה, אתאיזם, מיניות ופמיניזם.
ב-1917, "אמא אדמה" החל לקרוא בגלוי להתנגדות לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, וספציפית לסרבנות לרישום וגיוס לצבא. ב-15 ביוני באותה שנה הקונגרס האמריקאי העביר את "חוק הריגול", שקבע עונשים בגין התערבות ביחסי החוץ של ארצות הברית וריגול. החוק כבר קנסות כבדים ועונשי מאסר של עד 20 שנה עבור אלו שיתנגדו לגיוס הצבאי או יעודדו "חוסר נאמנות" כלפי ממשלת ארצות הברית. לאחר שאמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן המשיכו להתנגד לגיוס, המשטרה פשטה על משרדי "אמא אדמה", והחרימה רשימות מנויים ומאמרים רבים. משרד המשפטים שחרר הודעה בזו הלשון:
"אמא אדמה" המשיך לצאת לאור אחת לחודש עד אוגוסט 1917. ברקמן וגולדמן נמצאו אשמים בהפרת "חוק הריגול" וגורשו לרוסיה.
גדעון סטולברג
גדעון סטוֹלברג (בשוודית: Gideon Ståhlberg; 26 בינואר 1908 - 26 במאי 1967) היה שחמטאי שוודי בדרגת רב-אמן.
ביוגרפיה.
סטולברג התפרסם כאשר ניצח בדו-קרבות נגד כוכבים כמו רודולף שפילמן ואהרון נימצוביץ' בשנת 1935. סטולברג ניצח באליפות שוודיה בשחמט לשנת 1927, וזכה באליפות ארצות הצפון בשנת 1929. בשנת 1939, לאחר האולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס נשאר סטולברג בדרום אמריקה עד לשנת 1948, שם ניצח בתחרויות רבות, חלקן בהתמודדות עם מיגל ניידורף. בשנים 1950 ו-1953 התמודד סטולברג בתחרויות המועמדים לאליפות העולם ולאחר מכן שפט בתחרויות המועמדים בשנים 1957 ו-1963, בדו-קרב בין מיכאל בוטביניק לטיגראן פטרוסיאן. ב-1956 הוא זכה בקורוס (ויק אן-זהה).
בשנת 1967 נסע ללנינגרד להשתתף בתחרות בינלאומית, אך נפטר לפני משחקו הראשון.
השתתפותו באולימפיאדות השחמט.
סטולברג שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש עשרה אולימפיאדות רשמיות, ובאחת בלתי רשמית, בשנת 1936.
ספריו.
סטולברג פרסם מספר ספרים, חלקם כתב במקור בספרדית.
שי טובלי
שי טוּבָּלִי (נולד ב-31 ביולי 1976) הוא מורה רוחני, מרצה, סופר ועיתונאי.
ביוגרפיה.