ב-1849 הוציא את ספרו "תרומות לפיזיקה מולקולרית" ובהקדמתו כתב שהוא מקווה להוציא כרך שני ושלישי שלו "ואם אלוהים יתן לי אורך ימים, גם כרך רביעי". היה בעל אמונה דתית חזקה.
נפטר במינכן ב-1854.
חוק אוהם.
החוק פורסם בספרו "מחקר מתמטי של מעגלים גלווניים" והוא קובע שהזרם נמצא ביחס ישר למתח על המוליך. החוק נתגלה למעשה על ידי המדען הבריטי הנרי קוונדיש אך הוא לא פרסם אותו. רק ב-1879 נתגלה שהוא היה המגלה הראשון ולכן החוק קרוי עד היום על שמו של אוהם דווקא. למרות השפעתו העצומה בימינו, בזמנו היא נתקבל בקרירות ודיי בזלזול. הספר עוסק בתאוריה הכללית של אוהם על החשמל ובעיקר בהבדליה מתאוריות החשמל של ז'וזף פורייה ושל קלוד לואי נאוויה. בעבודה זו הונח הבסיס לתורת המעגלים החשמליים.
פלוגת חיל קשר
פלוגת חיל קשר (פלחי"ק) היא פלוגה המצויה בכל חטיבה לוחמת של זרוע היבשה. הפלוגה כפופה מקצועית לחיל התקשוב ואחראית לכל תחום הקשר, האלקטרוניקה, התקשורת ,הצי״ד והמחשוב בחטיבה.
תפקידי הפלוגה.
מפקד הפלחי"ק הוא גם הקשר"ח (קצין קשר חטיבתי). דרגתו על פי רוב היא סרן או רב-סרן, והוא אחד מקציני המטה האג"מיים בחטיבה, לצד הסמח"ט, קצין האג"ם, הקמ"ן ומפקד הסיוע החטיבתי.
הקשר״ח הוא לרוב יהיה בוגר מסלול קשר״גים, מסלול קרבי בחיל אשר מסמיך קציני תקשוב קרביים לדרג יחידות השדה.
בשגרה (להבדיל משעת חירום) יש הבדל משמעותי בין תפקידי הפלחי"קים בחטיבות מרחביות לתפקידם בחטיבות אורגניות, הנובע מאופי העבודה של החטיבות.
מחלקות בפלוגה.
כבכל פלוגה, גם פלוגות חיל הקשר מחולקות למחלקות:
כח אדם.
כח האדם בפלוגה כולל חיילים שעברו בדרך כלל אחד מהקורסים הבאים:
פלוגת חיל קשר בחטיבות חיל הרגלים.
בחטיבות חיל הרגלים, פלוגה זו אחת הפלוגות הייחודיות במפקדת החטיבה בחטיבות הרגלים בצה"ל.
פלוגת חיל קשר בחטיבות חיל השריון והתותחנים.
בחטיבות חיל השריון, פלוגה זו אחת הפלוגות הייחודיות במפקדת החטיבה. תפקידם של החיילים הוא לסייע למפקדת החטיבה באמצעות מתן מענה לצרכים תקשוביים בחטיבה, אך בניגוד לפלוגות חי"ר - למפקד החטיבה אין קשר צמוד אליו בתוך הטנק בשעת יציאה לקרב. חיילים אלה עוברים קורסים מתאימים על מנת להכשירם לתפקיד זה בבה"ד 7 או בשיזפון בקורס מותאם לכך. הפלוגה עצמאית כאחת מהפלוגות החטיבתיות (יח"טיות) הכפופה ישירות למח"ט.
ז'ורז' אמאדו
ז'ורז' אמאדו דה פאריה (Jorge Leal Amado de Faria; 10 באוגוסט 1912 – 6 באוגוסט 2001) היה סופר ברזילאי מודרניסט. הוא נחשב לסופר הברזילאי בן זמננו הידוע ביותר, ספריו תורגמו ל-49 שפות ויצאו לאור ב-55 מדינות, וחלקם אף הוסרטו. הסרט הידוע ביותר שנעשה על פי ספר של אמאדו היה "דונה פלור נשואה לשניים" (1978). אמאדו מספר בעיקר על חיי התושבים השחורים והמולאטים של באהיה.
ביוגרפיה.
ז'ורז' אמאדו נולד בחווה במחוז אִיטַבּוֹנָה, עיר בדרום באהיה. אביו היה ז'ואו אמאדו דה פאריה, בעל מטעי קקאו, ואמו אולליה ליאל. כשהיה בן שנה עברו הוריו לעיר אִילִיֶאוּס ושם בילה את ילדותו. את חינוכו העל־יסודי רכש בסלבדור בירת באהיה, ובתקופה זו החל לכתוב בעיתונים והשתתף בחוגי ספרות בעיר.
בשנת 1931 עבר להתגורר בריו דה ז'ניירו, ושנה אחר כך החל ללמוד משפטים בבית הספר הלאומי למשפטים שבאוניברסיטת ריו דה ז'ניירו, וסיים ב-1935. באותה שנה (1931) יצא לאור גם ספרו הראשון O país do carnaval ("ארץ הקרנבל"). בשנת 1933 התחתן עם מתילדה גרסיה רוסה ונולדה להם בת, לילה. באותה שנה יצא לאור ספרו השני Cacau ("קקאו").
אמאדו נאלץ לצאת לגלות בארגנטינה ב-1941, ובאורוגוואי ב-1942 בשל פעילותו המיליטנטית במסגרת המפלגה הקומוניסטית. בתקופה זו הרבה לטייל ברחבי אמריקה הלטינית. הוא ומתילדה גרסיה רוסה התגרשו כשחזר לברזיל ב-1944.
ב-1945 נבחר לבית הנבחרים כחבר במפלגה הקומוניסטית הברזילאית (PCB) ובמסגרת זו ניסח את החוק המבטיח את חופש הפולחן, התקף בברזיל עד היום. באותה שנה נישא לזליה גטי.
בשנת 1947, השנה בה נולד בנו ז'ואו ז'ורז', הוצאה מפלגת ה-PCB מחוץ לחוק וחבריה נרדפו ונאסרו. משפחת אמאדו יצאה לגלות בצרפת, ושם התגוררו עד שהממשל הצרפתי הורה להם לעזוב. בני הזוג עברו להתגורר בצ'כוסלובקיה מ-1950 ועד 1952 ושם נולדה בתם פאלומה.
כשחזרו לברזיל ב-1955 חדל אמאדו לעסוק בפעילות פוליטית, אם כי נשאר חבר במפלגה הקומוניסטית. מאז ואילך התרכז בכתיבה בלבד. ב-1961 קיבל מושב באקדמיה הברזילאית לספרות. כתיבתו הביאה לו שפע של כיבודים ותוארי דוקטור לשם כבוד (ביניהם מישראל) ואף מועמדות לפרס נובל לספרות. ספריו עובדו למחזות, לסרטים ולסדרות טלוויזיה, ואף היו נושא במצעדי קרנבל בכל רחבי ברזיל.
ב-1987 הקים את קרן "בית ז'ורז' אמאדו" בסלבדור, באהיה, שבה שיכן את ספרייתו ופתח אותה לחוקרים. מטרת הקרן היא גם לפתח פעילויות תרבות בבאהיה.
ז'ורז' אמאדו מת בסלבדור ב-6 באוגוסט 2001. גופתו נשרפה, ואפרו נקבר בגן ביתו בסלבדור ב-10 באוגוסט (יום הולדתו ה-89).
ספריו שתורגמו לעברית.
הרשימה דלהלן מסודרת לפי השנה בה יצא הספר לאור במקור.
מגדל סי אן
מגדל סי אן (באנגלית: CN Tower) הוא מגדל תקשורת בטורונטו, שבקנדה, המושך אליו כשני מיליון תיירים בשנה ומהווה אחד מסמלי העיר. גובהו של המבנה הוא 553.33 מטרים. בהקמתו ובמשך יותר משלושים שנה היה המבנה הגבוה בעולם, שעמד על תלו ללא תמיכה חיצונית. מאז 2010 הוא נותר המבנה הגבוה ביותר ביבשת אמריקה.
בנייתו של הבניין החלה בשנת 1973 ונמשכה שלוש שנים. ייעודו של המגדל היה לשימוש התקשורת (רדיו וטלוויזיה). האתר הסתבר כרווחי יותר כאטקרציה תיירותית מאשר כמגדל שידור. האותיות CN המופיעות בשמו של המגדל, ציינו במקור את ראשי התיבות של חברת הרכבות Canadian National, שיזמה את בניית המגדל בשטח שהיה בבעלותה. ב-1995, עם הפרטת החברה ומכירת המגדל, שונה פירוש ראשי התיבות ל-Canada's National (כלומר, שמו Canada's National Tower - המגדל הלאומי של קנדה) כדי לשמר את השם המקורי.
בראש המגדל נמצאת מסעדה מסתובבת, המסתובבת סיבוב שלם כל שעה ועשר דקות. המסעדה נחשבת למסעדה הגבוהה בעולם. האנטנה שנמצאת בראש הבניין הותקנה באמצעות מסוק. באחת ממרפסות התצפית, בגובה 342 מטרים, ישנה רצפת זכוכית המהווה אטרקציה לתיירים. עלות בנייתו של המגדל 63 מיליון דולר. בסמוך לו נמצא הסקיי דום.
במגדל מצויות 1,776 מדרגות מתכת המגיעות עד לגובה של 447 מטרים. מדרגות אלו מיועדות למקרי חירום ואינן פתוחות לציבור, למעט פעמיים בשנה בהן האתר פתוח לאירועי מרוץ מדרגות למטרות צדקה: באביב, בסביבות יום כדור הארץ, באירוע שמארגנת הקרן העולמית לשימור חיות הבר, ובסתיו, באירוע שמארגן סניף טורונטו של ארגון United Way. הזמן הממוצע לטיפוס במדרגות עד לבסיס כיפת הרדאר הוא כ-30 דקות, ומהירות הטיפוס הגבוהה ביותר שהושגה היא 7 דקות ו-58 שניות.
סווטו
סוֹוֶטוֹ (באנגלית: Soweto) היא מקבץ של עיירות שחורים שהוקמו לאורך השנים בשולי העיר יוהנסבורג, דרום אפריקה. כריכוז העירוני הגדול ביותר של שחורים במדינה, נודעה בימי האפרטהייד כחממת גידול לדור מתנגדי המשטר, וכזירת התנגשויות מתמדת בין השלטון הלבן למתנגדים ומפגינים שחורים.
מקור השם.
למרות שיש המדמים לשמוע בשם סווטו צליל אתני-אפריקאי, השם אינו אלא ראשי תיבות באנגלית של South Western Townships – "עיירות דרום-מערביות", כאפיון של מיקומן ביחס ליוהנסבורג. המונח Township – עיירה – משמש בדרך כלל בדרום אפריקה לציון עיירות העובדים השחורים שקמו בשולי הערים ה"לבנות" בתקופה בה נאסר על השחורים להתגורר בתחומי העיר עצמה. השם סווטו נטבע רשמית בשנת 1963, בתום תחרות שנמשכה 4 שנים למציאת שם הולם לגוש אורבני זה.
היסטוריה.
ראשיתה של סווטו בשנת 1904. בשנה זו החליטו השלטונות על פינוי פועלי מכרות הזהב האפריקאים ממשכנותיהם הארעיים בתוככי יוהנסבורג בנימוק רשמי של צפיפות ומגיפות, תוך הקמת עיירת שינה על שטחי חוות מחוץ לעיר. עם גידול אוכלוסיית העובדים האפריקאים ביוהנסבורג וסביבותיה הוקמו עיירות נוספות בסמוך, בעיקר בשנות ה-50 בהן הועברה אוכלוסייה גדולה מאזורים שהוגדרו כ"לבנים" תחת שלטון האפרטהייד. עיירות אלה צמחו על פני השנים לגוש אורבני מאוכלס וצפוף, ואשר לא אחת הוגדר כ"גטו". בשנת 1963 ניתן רשמית לגוש אורבני זה השם "סווטו", וב-1983 הוכרה סווטו במעמד עיר.
סווטו פרצה לתודעה העולמית בשנת 1976, כאשר מהומות התלמידים ב-16 ביוני החלו שם בעקבות החלטת הממשל להפוך את שפת האפריקאנס לשפת הלימוד בבתי הספר. השחורים ראו בצעד זה התגרות, היות שאפריקאנס נחשבה שפת שלטון המיעוט הלבן והמדכא, והתקוממו. המהומות התפשטו לריכוזי השחורים ביתר מחוזות המדינה, והיו אחד מציוני הדרך הבולטים במאבק נגד שלטון האפרטהייד ובהעלאת הנושא על סדר היום העולמי. למעלה מ-1,000 איש קיפדו את חייהם באותה סדרת מהומות. כיום מקובל לראות במהומות סווטו את תחילת התהליך לקראת קיצו של משטר האפרטהייד 14 שנה מאוחר יותר.
בשנת 2000, תחת השלטון החדש והשוויוני בדרום אפריקה, הורחבו והוגדרו מחדש גבולותיה המוניציפליים של יוהנסבורג, וסווטו סופחה רשמית לעיר. בשנת 2004 ציינה סווטו יובל 100 שנה להקמתה.
במאה ה-21.