ב-5 בספטמבר 1972, טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן במהלכו טרוריסטים מארגון "ספטמבר השחור" שבו את אחד-עשר חברי משלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן - כוון כנגד ישראל - בפעולת החילוץ שנכשלה, נהרגו כל בני הערובה.
חטיפה לאנטבה.
ב-27 ביוני-4 ביולי 1976 - חטיפת מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנמל התעופה בן-גוריון לפריז. המטוס נחטף לאנטבה באוגנדה, ושם דרשו החוטפים את שחרורם של 53 מחבלים. במבצע חילוץ צבאי שביצע צה"ל (מבצע יונתן) שוחררו 105 אזרחים, נהרגו כל המחבלים וכ-45 חיילים אוגנדים, ונהרגו שלשה נוסעים ומפקד כוח הפריצה, יונתן נתניהו.
פיגוע קו 300.
ב-12 באפריל 1984 השתלטו ארבעה מחבלים פלסטינים כבני 18, שבאו מרצועת עזה, חמושים בסכינים, על אוטובוס בקו 300 של "אגד", שנסע מתל אביב לאשקלון. החוטפים החזיקו בנוסעי האוטובוס כבני ערובה ודרשו לשחרר תמורתם 500 מחבלים, אנשי פת"ח הכלואים בישראל. הם החזיקו ברשותם מזוודה וטענו כי מדובר במזוודת נפץ וכי לא יהססו לפוצץ אותה ולהרוג את הנוסעים. בדיעבד התברר כי המזוודה הייתה ריקה ומדובר היה באיום סרק. סיירת מטכ"ל השתלטה על המחבלים. שניים נהרגו ושניים נלקחו לחקירה וחוסלו אחר כך על ידי אנשי שב"כ. בפיגוע נהרגה חיילת צה"ל אירית פורטוגז.
אקילה לאורו.
ב־7 באוקטובר 1985, חטיפת ספינת נוסעים אקילה לאורו, בידי ארבעה טרוריסטים חמושים מארגון "החזית לשחרור פלסטין" של אחמד ג'יבריל. החוטפים תבעו את שחרורם של 50 מחבלים שהיו כלואים בישראל, אך לאחר משא ומתן עזבו את הספינה בלא כלום, לא לפני שרצחו את אחד הנוסעים.
אוטובוס האימהות.
ב-7 במרץ 1988 חדרה לישראל ממצרים חוליה של שלושה מחבלים פלסטינים, אנשי פת"ח. הם חטפו רכב צבאי שהיו בו ארבעה קצינים בלבוש אזרחי. הקצינים, שלא היו חמושים, נמלטו מהרכב. המחבלים השתמשו ברכב הנטוש ונסעו לצומת ערוער שבנגב, שם השתלטו על אוטובוס, ואיימו לרצוח את נוסעיו, רובם עובדות של הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג), בזה אחר זה אם לא ישוחררו אסירים פלסטינים מבתי הכלא בישראל. יחידת הימ"מ של משמר הגבול השתלטה על המחבלים והרגה אותם. בפיגוע נהרגו שתי נשים וגבר מעובדי הקריה למחקר גרעיני.
תיאטרון מוסקבה.
23 באוקטובר-25 באוקטובר 2002 - משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה - 42 טרוריסטים השתלטו על כ-800 איש והחזיקו אותם כבני ערובה. כוון כנגד רוסיה - בפעולות החילוץ נהרגו יחד עם המחבלים 129 בני ערובה.
בסלאן.
1 בספטמבר-3 בספטמבר 2004 - משבר בני הערובה בבסלאן - יותר מ-1000 איש בני ערובה, בקרב בין כוחות רוסיים לבין המחבלים נהרגו 31 מחבלים אך גם 331 אזרחים ו-13 חיילים רוסיים - כוון כנגד רוסיה.
המרכול בפריז.
9 בינואר 2015 - הפיגוע במרכול היהודי בפריז - מחבל השתלט על מרכול יהודי בפריז והחזיק בו בני ערובה למשך כמה שעות, מתוכם 4 נהרגו.
חוג מקומי רגולרי
במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה קומוטטיבית ובגאומטריה אלגברית, חוג מקומי רגולרי הוא חוג מקומי נתרי בעל התכונה שמספר היוצרים המינימלי של האידיאל המקסימלי שלו שווה לממד קרול שלו. כל חוג מקומי רגולרי הוא תחום פריקות יחידה.
מספר היוצרים המינימלי תמיד חסום מלמטה על ידי ממד קרול. במילים אחרות, אם formula_1 חוג מקומי עם אידיאל מקסימלי formula_2, אז מספר היוצרים של formula_2 הוא לפחות המימד formula_4, והחוג רגולרי אם אפשר למצוא לאידיאל המקסימלי formula_4 יוצרים. מספר היוצרים המינימלי של formula_2 שווה לממד של formula_7 כמרחב הווקטורי מעל שדה השאריות formula_8.
חוגים מקומיים רגולריים הוגדרו לראשונה על ידי וולפגנג קרול, אך חשיבותם הרבה התגלתה בעבודתו של אוסקר זריצקי אשר הראה כי מבחינה גאומטרית, חוגים מקומיים רגולריים מתאימים לנקודות חלקות על יריעות אלגבריות: נניח כי formula_9 היא יריעה אלגברית המוכלת במרחב האפיני ה-formula_10-ממדי, ונניח כי formula_9 מוגדרת להיות האפסים המשותפים של הפולינומים formula_12. אם formula_13 נקודה ב-formula_9, אומרים כי formula_9 היא לא-סינגולרית ב"-"
formula_13 אם מתקיים תנאי היעקוביאן: אם formula_17 היא מטריצת הנגזרות החלקיות של המשוואות המגדירות את היריעה אז דרגת formula_18 שווה ל"-"formula_19. זריצקי הוכיח כי formula_9 לא סינגולרית בנקודה formula_13 אם ורק אם החוג המקומי של formula_9 ב"-"formula_13 הוא חוג מקומי רגולרי. בפרט, נובע מכך כי העובדה שנקודה על יריעה היא חלקה תלויה רק ביריעה עצמה ולא בשיכון זה או אחר שלה במרחב האפיני. כמו כן, עובדה זו מרמזת על כך שלחוגים מקומיים רגולריים יש תכונות "טובות" המקלות על עבודה איתם, אך בטרם הוצגו טכניקות מאלגברה הומולוגית הוכחו רק תוצאות מעטות בכיוון זה. לאחר ששיטות הומולוגיות הומצאו בשנות ה-50 של המאה ה-20, Auslander ו-Buchsbaum הוכיחו כי כל חוג מקומי רגולרי הוא תחום פריקות יחידה.
תכונה נוספת הנובעת מאינטואיציה גאומטרית היא שביצוע לוקליזציה לחוג מקומי רגולרי צריכה לתת חוג מקומי רגולרי. דוגמה לאינטרפרטציה גאומטרית של תכונה זו היא שאם משטח אלגברי מכיל עקום אלגברי, ואם העקום הוא חלק, אז סמוך לעקום גם המשטח הוא חלק. גם תוצאה זו נשארה בלתי פתורה עד להצגתן של שיטות הומולוגיות. ז'אן-פייר סר גילה אפיון הומולוגי של חוגים מקומיים רגולריים: חוג מקומי נתרי formula_1 הוא רגולרי אם ורק אם יש לו ממד גלובלי סופי. קל להראות כי התכונה של להיות בעל ממד גלובלי סופי נשמרת תחת לוקליזציה, ולפיכך לוקליזציה של חוג מקומי רגולרי באידיאל ראשוני היא שוב חוג מקומי רגולרי. כמו כן, תכונה זו מאפשרת להגדיר את המושג חוג רגולרי עבור חוגים שאינם בהכרח מקומיים: חוג formula_1 נקרא רגולרי אם הלוקליזציה שלו בכל אחד מהאידיאלים הראשוניים שלו נותנת חוגים מקומיים רגולריים. תכונה זו שקולה לכך של-formula_1 ממד גלובלי סופי.
אם formula_1 הוא חוג רגולרי אז חוג הפולינומים formula_28 וחוג טורי החזקות הפורמליים formula_29 גם הם רגולריים.
גובלן
גּוֹבְּלֶן (Gobelin) הייתה משפחה של צובעי חוטים שעברו לייצור אריגים בטכניקה הקרויה על שמהּ.
המשפחה, שמוצאה ככל הנראה מריימס, השתכנה באמצע המאה ה-15 סמוך לפריז, על גדות הבִּיֶיבְרְ (Bièvre), מיובלי הסן. ראש המשפחה, ז'אן גובלן (Jehan Gobelin; מת ב-1476), מצא דרך ייחודית לצביעת בדים, ויורשיו פיתחו מפעל לאריגת טַפֵּטִין שהתפרסמו באיכותם והעשירו אותם. שטיחי גובלן היו מרהיבים ומבוקשים מאוד, ובגינם החלו בתי אריגה אחרים החלו לייחס למוצריהם את השם 'גובלן' כסממן לאיכות וליופי. 'גובלן' נעשה כך לשם גנרי, והמונחים 'גובלן' ו'טַפֵּטִין' (טפסטרי) הם חופפים. אמנים מפורסמים נרתמו לאורך הדורות לעצב את הדוגמאות שנארגו בטפטין. צאצאי המשפחה זנחו ברבות הימים את המפעל, רכשו אדמות והשיגו תוארי אצולה. היו בהם שמילאו תפקידים בכירים בחצר המלוכה הצרפתית. ב-1662 נרכש המפעל עבור המלך לואי ה-14 באמצעות שר האוצר קולבר, שמו הוסב ל'מפעל הגובלנים' והוא פועל במסגרת ממשלתית עד ימינו אלה.
אריגת טפטין צורכת זמן רב וחומרים יקרים ושטיחים ממין זה אינם בהישג יד אלא של עשירים. על כן נמצאה דרך פשוטה להעתקת הדגמים במלאכת רקמה על בד קנבס. בניגוד לטפטין הנארג על נול נייח וכבד, בד הרקמה ניתן לנשיאה לכל מקום, למרעה ולבית, לעבודה בעת פנאי. המונח "גובלן" יוחס במשך השנים גם לעבודת רקמה על בד, אף שמקורו באריגה.
היסטוריה.
בקברי הפרעונים תחותמס הרביעי ותות ענח' אמון במצרים העתיקה נמצאו שאריות של אריגי שטיחים בסגנון שטיח הגובלן. בחוף המערבי של פרו נמצאו שאריות של אריגים בסגנון זה שתוארכו להמאה הראשונה לפני הספירה. בבריסל בבלגיה התפתחה כבר במאה ה-15 תעשיית טפטין ענפה, שהייתה לשם דבר.
בתחילת המאה ה-20 החלו אמנים ידועים להתעניין שוב באריגת גובלן, ובזכותם זכתה טכניקה היסטורית זו לפריחה מחודשת. בכפר הצרפתי אובוסון שוחזרו בתי אריגה שהביאו לפריחה כלכלית של המקום ושל הגובלנים. החלוץ בתחום היה האמן ז'אן לורסה , ואליו הצטרפו מרסל גרומֵייר , דום רובר , פבלו פיקאסו ורבים אחרים.
בישראל מוּכָּרים שטיחי הקיר הארוגים בטרקלין שאגאל שבכנסת שעיצב מארק שאגאל.
כיום מכנים בשם "גובלן" גם רקמה של תך הצלב בדוגמאות שונות על גבי בד רשת. רקמה כזו הייתה תחביב נפוץ בישראל בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה העשרים, ותוצריה הממוסגרים נתלו לקישוט על קירות הבתים.
אלוף בצלות ואלוף שום
אלוף בַּצְלוּת ואלוף שוּם היא מקאמה עברית בת 12 פרקים קצרים מאת חיים נחמן ביאליק שראתה אור בשנת 1928 כספר מאויר על ידי נחום גוטמן בהוצאת דביר. היצירה, שכהגדרת מחברה היא "בדיחה עממית בחרוזים", נכתבה כסיפור מחורז לילדים, אך מופנית גם לקורא הבוגר והמשכיל.
המקאמה מספרת על בן מלך, שיצא לתור את הארץ במטרה להחכים. הוא הגיע לממלכה, שבה לא הכירו את הבצל, ועל כן תרם להם בצלים, כדי שישתבחו מאכליהם. הנסיך קיבל תמורת הבצלים גמול כספי גבוה. שמע נסיך אחר את הסיפור והחליט להביא שום לארץ שאינה מכירה את הירק, אך תמורת השומים שהביא לא זכה לגמול כספי, אלא לבצלים.
ביאליק שאב את מקורותיו של הסיפור, בגרסאותיו המגוונות, מארון הספרים היהודי ומאגדות העם המקובלות אצל אומות העולם. ייחודה של המקאמה של ביאליק הוא שהיא מחורזת, שופעת הומור וסאטירה, ומרובדת בקישורים אינטר-טקסטואליים שתורמים למשלב הלשוני והתוכני של היצירה.
מוסר ההשכל של "אלוף בצלות ואלוף שום", בעיקרו, שאדם הפועל בתום לב, מתוך רצון להיטיב עם הבריות, יזכה בתהילה ובעושר, ואילו האיש תאב הבצע - ייכשל, בסופו של דבר, במשימותיו.