השפעת הניצחונות בים על מעמדה של ישראל בעיני אומות העולם הייתה משמעותית ביותר. האלוף מרדכי גור, שהיה אז נספח צה"ל בוושינגטון, הגיע לביקור בשייטת ספינות הטילים, וסיפר שאבטחה על ידי ספינות ישראליות הייתה שיקול מכריע בשיקולי הממשל האמריקאי להעביר סיוע בדרך הים עוד בעצם המלחמה היות שהצי השישי היה מתוח עד קצה יכולתו מול ההתעצמות הסובייטית. בעולם נוכחו ביכולות הטכניות וטכנולוגיות של ישראל שהביאו לעליונות בים לאורך כל ימי המלחמה.
אבדות חיל הים הישראלי במערכה.
מול עשרות כלי שיט שאבדו לחילות הים הערביים, ומאות הרוגים, איבד חיל הים הישראלי במלחמה ארבעה לוחמים:
פגיעות בכלי שיט ישראליים.
המכלית "סיריס" שיצאה מאילת, לחידוש העברת הדלק מבארות הנפט בסיני, נפגעה ב-26 באוקטובר ממוקש ימי במצרי יובל וטבעה.
למכלית סירניה נגרמו נזקים פנימיים מהדף פיצוץ המוקשים אך המשיכה לנמל אילת בכוחות עצמה ושם תוקנה.
שתי ספינות סער עלו על שרטון במלחמה. הספינות תוקנו על ידי מספנת חיל הים והוחזרו לכשירות מלאה.
דבורים וכלי-שיט אחדים של חיל הים נפגעו קלות ונזקקו לתיקונים במהלך המלחמה. הן תוקנו על ידי הפלגה הטכנית בזירת ים סוף ומספנת חיל הים, והוחזרו לפעולה.
סירת גומי מארק 5, ששמשה את כוח 707 שנשלח למכלית ״סיריס״, נותקה מקישוריה ונסחפה לחוף המצרי.
עיטורים וציונים לשבח.
לאחר המלחמה חולקו עיטורי צה"ל וציונים לשבח לאנשי חיל הים כלהלן:
עיטור השירות.
תשעה אנשי צי הסוחר הישראלי קיבלו את עיטור השירות מידיו של שר התחבורה גד יעקבי ב-11 אפריל 1977. היו אלה אנשי הצוות של המכלית "כמיקל אנטרפרייז" של חברת גדות ים. לאחר שהצוות הקבוע של האניה שהורכב מ-24 ימאים זרים, נטש את המכלית בנמל נאפולי. אוישה המכלית בתשעה אנשי צוות ישראלים. הצוות הקטן הפעיל את המכלית והביא את המטען החיוני לנמל תוך כדי הלחימה. המעוטרים היו: רב החובל אורי מירון, החובל הראשון אפרים רז, החובל השני אהרון מוזס, החובל השלישי יוסף קליין, כלכל ראשי דוד תיאודור, קצין המכונה הראשי שמשון ששון, קצין מכונה ראשון פיני, קצין מכונה שני יצחק פרץ, קצין משמרת מכונה בצלאל.
בריתא
קרב פואטייה
קרב פואטייה הוא קרב שהתרחש במהלך מלחמת מאה השנים ב-19 בספטמבר 1356 בין צרפת לאנגליה. הקרב נערך בקרבת העיר פואטייה שבצרפת בין כוח פשיטה אנגלי בפיקודו של הנסיך השחור לבין צבא צרפתי בפיקודו הישיר של המלך ז'אן השני. על אף נחיתות מספרית מוחצת, הנחיל הכוח האנגלי תבוסה מרה לצבא הצרפתי ואף לקח בשבי את מלך צרפת.
רקע.
ב-1355 אדוארד, הנסיך השחור נחת עם צבאו בגסקוניה. היות שלא יכול היה לשלם לחייליו, יצא איתם למסע של שוד וביזה. הם בזזו את הכפרים שלאורך הנהר גארון ואחר כך את הערים קרקסון ונארבון ושבו לעיר בורדו עם השלל. על פי תוכנית המלחמה של אדוארד השלישי, אמור היה צבאו של הנסיך לצעוד לעבר עמק הלואר, להתאחד שם עם כוח אנגלי אחר שנחת בברטאן ולתקוף יחד את פריז. אך כאשר הגיע לעמק הלואר התוכנית השתנתה, והצבא שנחת בברטאן הופנה לנורמנדי ולחם שם נגד צבאו של ז'אן השני. צבא הנסיך פנה לעבר פריז וז'אן השני נאלץ לנטוש את המערכה בנורמנדי כדי להגן על פריז. בדרכו לעבר פריז הגיע ז'אן השני לעמק הלואר ואיגף את הצבא האנגלי שנותק מבסיסו שבבורדו.
לקראת הקרב.
ב-19 בספטמבר 1356 אדוארד, הנסיך השחור נערך עם צבאו מדרום לעיר פואטייה במקום שהגישה היחידה אליו הייתה דרך שביל צר המוקף בסבכות שיחים משני צדדיו. אנשיו הסתתרו בין שיחים אלה והוא עצמו ניצב בעמדת תצפית. מספר אנשי צבאו הגיע ל 8,000 איש בלבד לעומת כוח גדול בהרבה שעמד לרשותו של ז'אן השני. לכן, הוא פנה בהצעה להסכם שעל פיו יישבע להימנע מללחום נגד צרפת במשך שבע שנים. בבטחו בעדיפותו המספרית המוחצת דחה ז'אן השני את הצעתו זו.
הקרב.
ז'אן השני חילק את צבאו לשלושה גדודים, כאשר על הראשון הפקיד את בנו, יורש העצר, אשר היה בן 19 וזו הייתה התנסותו הראשונה בקרב. עמו בגדוד לחמו שניים מאחיו הצעירים. על הגדוד השני הופקד אחיו הצעיר של המלך פיליפ, דוכס אורליאן - גם הוא ללא כל ניסיון בלחימה. המלך עצמו פיקד על הגדוד השלישי, כשעימו נלחם צעיר בניו.
וכך החל הקרב, כאשר 3,000 אבירים צרפתים ניסו לעבור דרך השביל הצר, האנגלים פתחו במתקפת חיצים מבין סבך השיחים. הקשתים האנגלים גרמו לפאניקה בשורות הצבא הצרפתי וזה נס על נפשו כאשר הוא משאיר מאחור אלפי הרוגים, רובם בני אצולה. רבים נוספים נפלו בשבי האנגלים.
ז'אן השני הורה לאביריו לרדת מעל הסוסים כדי לא לשמש מטרה לחיציהם של הקשתים האנגלים. הוא ואנשיו ובהם פיליפ, בנו הצעיר הותקפו על ידי הפרשים האנגלים. הוא לחם בגבורה ונפצע בראשו אך לבסוף נאלץ להיכנע, נלקח בשבי ללונדון כשהוא רכוב על סוסו וקיבל כמקום מגוריו את ארמון סבוי.
בנוסף לנפילתם של המלך ובנו הצעיר בשבי, נפלו בקרב או נלקחו בשבי שר הצבא של צרפת, שני מרשלים, ארכיבישוף, ומיטב האצולה הצרפתית. יורש העצר הצליח להימלט משדה המערכה, אך המכה שספגה הנהגת צרפת הייתה אנושה.
דימום רחמי לא תקין
דימום רחמי לא תקין (באנגלית: Dysfunctional/Abnormal uterine bleeding) הוא דימום וגינלי שמקורו ברחם. דימום רחמי לא סדיר ייחשב חריג בהיעדר בעיה אורגנית, כלומר לאחר שלילת סיבות פונקציונליות או מחלות סיסטמיות. התופעה שכיחה יותר בגילאי הקצה, כלומר גיל ההתבגרות, פרה-מנופאוזה, ועל פי רוב מלווה במחזורים שאינם מבייצים (אף כי ייתכנו מחזורים מבייצים).
הסיבה לכך יכולה להיות כתוצאה מהפרעה זמנית או קבועה במנגנוני המשוב בין ההיפותלמוס, ההיפופיזה והשחלה, כתוצאה מהפרעה בשחלה עצמה, בעיות ברחם (המייצר עודף של פרוסטגלנדינים למשל) או הפרעה במנגנוני הקרישה.
טיפול.
טרם הטיפול, יש לחלק את המקרה לפי סיכון נמוך או סיכון גבוה.
סיכון גבוה- אלו נשים מעל גיל 35, אשר בעלות גורמי סיכון שונים - חוסר ביוץ כרוני, השמנה, טיפול בטמוקסיפן, ללא לידות והריונות בעבר, השמנה: אלו הם גורמי סיכון המשויכים בין היתר לסרטן הרחם ולממאירויות נוספות, ואצל נשים אלו יש לקחת דגימה מרירית הרחם על מנת לשלול ממאירות.
נשים עם סיכון נמוך, שאינן תחת הקריטריונים של סיכון גבוה, יחלו טיפול לאחר שנלקחו בדיקות מעבדה ובוצע אולטראסאונד.
נשים עם סיכון גבוה לעומת זאת, יעברו בנוסף בדיקה של PIPPELE או גרידה במידת הצורך.
הטיפול במצבים של DUB מתחלק לטיפול תרופתי ולטיפול כירורגי:
טיפול כירורגי.
הטיפולים הכירורגים מיועדים לנשים מבוגרות יותר, וכוללים גרידה, אבלציה (צריבה), היסטרוסקופיה (אם קיים שרירן) והיסטרקטומי (כריתת רחם) - במצבים קיצוניים בהם הדימום לא נפסק.
The Washington Post
ראוף
טריף
מנזר שלושת בכירי הכנסייה
מנזר שלושת בכירי הכנסייה (ברומנית: Mănăstirea Sfinții Trei Ierarhi או Trisfetitele) הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי בעיר יאשי שבחבל מולדובה, רומניה. המנזר הוקם באמצע המאה ה-17 על ידי שליט נסיכות מולדובה, וסילה לופו. הוא שוכן במרכז העיר ומשמש אחד מאתרי התיירות המרכזיים של העיר.
המנזר הוקדש לבזיליוס הגדול, לגרגוריוס מנזיאנזוס, וליוחנן כריסוסטומוס. עבודות הבנייה נערכו בשנים 1637 עד 6 במאי 1639, כשהמנזר נחנך על ידי הפטריארך ורלאם. בשנת 1640 הותקן במנזר בית הדפוס הראשון של נסיכות מולדובה וב-1641 הובאו אליו שרידי פאראסקבה האדוקה. בשנת 1642 התכנס כאן סינוד שקבע את מבחן ההשתייכות לכנסייה הנוצרית אורתודוקסית. ב-1645 נמשח כאן הפטריארך של ירושלים.
המנזר נשדד ונשרף על ידי פולשים מהמזרח ב-1650 ופולשים מהצפון ב-1686. רעידות אדמה, שהתרחשו בשנים 1711, 1781, 1795, 1802 גרמו נזקים ולבסוף בשנים 1882 - 1887 נערכו בה שיפוצים נרחבים. שיקום עיצוב הפנים נמשך עד 1898 והחנוכה המחודשת נערכה ב-1904. לאחר שנחנכה הקתדרלה המיטרופוליטנית של יאשי, הועברו אליה, ב-23 באפריל 1887 שרידי הקדושה פאראסקיבה האדוקה.
במנזר נשמרים שרידיו של המייסד, וסילה לופו ובני משפחתו וגם שרידיהם של דימיטריה קנטמיר ואלכסנדרו יואן קוזה.
בריאן קלאף
בריאן הווארד קלאף (באנגלית: Brian Howard Clough; 21 במרץ 1935 – 20 בספטמבר 2004) היה כדורגלן אנגלי ולאחר מכן מאמן כדורגל, ידוע בעיקר בזכות ההצלחה שלו עם דרבי קאונטי ונוטינגהאם פורסט.
בשנת 1977 העפילה קבוצתו נוטינגהאם פורסט, קבוצה קטנה בממדים של הכדורגל האנגלי, לליגה הראשונה באנגליה, בתוך שנה בשנת 1978, זכתה הקבוצה באליפות אנגליה בכדורגל, בשנת 1979 זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות אחרי ניצחון בגמר על מאלמה משוודיה 0-1 ובשנת 1980 זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה לאלופות אחרי ניצחון בגמר על המבורג מגרמניה באותה תוצאה.
בשנת 2016 נבחר על ידי אופ"א לאחד מעשרת המאמנים הטובים ביותר מאז נוסד הארגון בשנת 1954.
ביוגרפיה.
ילדותו.
נולד במידלסברו, היה הילד השישי מתוך תשעה ילדים לאב שעבד בחנות ממתקים מקומית, מאוחר יותר עבד כמרתיח סוכר ואז מאמן. הבת הבכורה, אליזבת, נפטרה ב-1927 מספטיסמיה בגיל ארבע. כשדיבר על ילדותו אמר קלאף "הערצתי אותה מכל הבחינות. אם מישהו צריך היה להיות אסיר תודה על חינוכו מאימו ואביו, אני הייתי האדם הזה. אני הייתי הילד שבא מחלקה קטנה בגן עדן". בחינוכו במידלסברו, קלאף טען שזה לא היה המקום הכי יפה בעולם, "אבל בשבילי זה היה גן עדן". "כל מה שעשיתי, כל הדברים שהשגתי, כל דבר שאני יכול לחשוב עליו שהשפיע על חיי-חוץ מהאלכוהול-נובע מהילדות שלי. אולי זה היה המראה התמידי של אמא, עם שמונה ילדים שהיא הייתה צריכה לטפל בהם, עובדת מהבוקר עד הלילה, עובדת יותר קשה ממה שאני או אתה אי פעם עבדנו".