יש הרואים בו חלוץ של סוגת מותחן הריגול המשלב הגנה על המולדת, מאבק בנבלים ובאתגרי כוחות הטבע, ורומנטיקה, תוך מסע במקומות מרוחקים – מודל שעל פיו נבנו גיבורים אחרים כגון ג'יימס בונד.
הספר מוזכר בספרו של עמוס עוז "מיכאל שלי".
מלאך המוות (שיר)
קראווג'ו
קארווג'ו
רבי סעדיה בן יוסף פיומי
תנא דבי אליהו רבא
תנא דבי אליהו זוטא
סדר אליהו רבא
סדר אליהו
מרשה פרידמן
מַרשָה פרידמן (באנגלית: Marcia Freedman; 17 במאי 1938 בניוארק, ניו ג'רזי – 21 בספטמבר 2021 בקליפורניה) הייתה פעילה פוליטית וחברתית אמריקאית-ישראלית. כיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת רצ בכנסת השמינית. היא הייתה פעילה למען זכויות אדם, הייתה מחלוצות הפמיניזם בארץ, וקידמה רבות את המודעות לאלימות בתוך המשפחה ולזכויות נשים. פרידמן הייתה גם חברת הכנסת הלסבית הגלויה היחידה (אם כי, כשהייתה חברת כנסת טרם הזדהתה ברבים כלסבית).
ביוגרפיה.
השכלה ופעילות בארצות הברית.
מרשה פרידמן נולדה ב-1938 בניוארק שבניו ג'רזי. למדה לתואר ראשון בבנינגטון קולג' . היא בוגרת תואר שני מאוניברסיטת ניו יורק. בשנות ה-60 עסקה פרידמן בפעילות חברתית בתנועה לזכויות השחורים בארצות הברית. נישאה ב-1961 לביל פרידמן ולשניים נולדה בת.
עלייה לישראל ופעילות ציבורית.
בשנת 1969 עלתה פרידמן לישראל עם משפחתה, בעקבות הזמנה שקיבל בעלה לשמש כמרצה אורח והחלה ללמד בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
ערכה שם יחד עם המרצה מרילין ספר סמינרים על נשים והעלו את השיח והתודעה הפמיניסטית.
בארץ הייתה פעילה בתנועת הסוציאליסטים העצמאיים בשנים 1967–1972. פרידמן הייתה ממייסדות התנועה הפמיניסטית בישראל; בשנת 1972 ייסדה את התנועה לשחרור האישה ונבחרה לעמוד בראשה.
משנת 1973 ועד 1975 פעלה בתנועה לזכויות האזרח.
פעילותה בכנסת השמינית.
כניסתה לכנסת הייתה לטענת פרידמן אירוע לא מתוכנן. שולמית אלוני עמדה בתקופה זו בראש סיעת "רצ" ביקשה תמיכה מצד פמיניסטיות בנושאים של זכויות אדם וזכויות נשים. פרידמן תמכה בה, והתבקשה על ידי אלוני למלא את המקום השלישי ברשימה. ב-1973, בעקבות מלחמת יום כיפור, זכתה רצ למספר קולות גדול מהמצופה. פרידמן נכנסה לכנסת השמינית, והייתה חברה בוועדת החינוך והתרבות.
במהלך הקדנציה התאחדה סיעת רצ (שבה היו חברים גם שולמית אלוני ובועז מואב) עם חבר הכנסת לובה אליאב לסיעה חדשה בשם יעד. מאוחר יותר פרשו אליאב ופרידמן והקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, ואלוני ומואב שינו את שם סיעתם בחזרה ל"רצ".
במהלך כהונתה העלתה לסדר היום נושאים חברתיים רבים שקשורים בעיקר לזכויות אדם, שעד אז נדחקו מסדר היום הציבורי וחלקם נחשבו לטאבו – אלימות נגד נשים, גילוי עריות, זנות בקרב נערות, מניעת סרטן השד, פיקוח ילודה, הזכות של נשים לבצע הפלה מלאכותית וזכויות הומוסקסואלים ולסביות. כן פעלה פרידמן ללגליזציה של שימוש בסמים, במיוחד לגליזציה של סמים קלים. בנוסף עסקה גם בנושאים מדיניים שקשורים בזכויות אדם כמו הכרה בזכויות הלאומיות של פלסטינים בשטחים, ובנושא מכירות נשק חשאיות של ישראל למשטר הגזעני בדרום אפריקה.
פרידמן זכורה בעיקר בזכות פעילותה בתחום אלימות נגד נשים בתוך המשפחה. ביולי 1976 יזמה את דיון המליאה הראשון בנושא הכאת נשים בידי בעליהן, אך התגובות שזכתה להן היו בעיקר צחקוקים והתבדחויות מצד חברי הכנסת הגברים.
דעותיה של פרידמן וסגנון לבושה (היא הלכה במכנסיים) זיכו אותה ליחס מתנכר ומזלזל מצד רוב חברי הכנסת.
בשנת 1977, לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, הקימה פרידמן את מפלגת הנשים, אך היא לא נכללה ברשימת המפלגה לכנסת. הרשימה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה, אך לטענת פרידמן מטרתה הייתה "להשתמש במערכת הבחירות להפיץ מידע רב לציבור הנשים על מעמדן האמיתי בחברה הישראלית". על מטרה זאת כתבה פרידמן: "אין לי ספק שבכך הצלחנו".
מקלט לנשים מוכות.
ב-1 בספטמבר 1977 פתחה פרידמן, יחד עם עוד 4 נשים, את הארגון "נשים למען נשים" בחיפה. חודשיים לאחר מכן, ב-3 בנובמבר 1977 הן גם הקימו את המקלט לנשים מוכות הראשון בישראל. המקלט שכן בדירת חמישה חדרים בשכונת הדר הכרמל בחיפה. בשנת 1978 פלשו מייסדות הארגון, יחד עם נשים מוכות וילדיהן, למבנה נטוש בחיפה, מרווח יותר מאשר המקלט הראשון. פעולת פלישה זו בוצעה באופן פומבי ובליווי תקשורת, ונועדה בין היתר לעורר מודעות לנושא. עד היום (2019) משמש המבנה כמקלט לנשים מוכות של עמותת "נשים למען נשים".
לטעמה של פרידמן המקלטים לנשים מוכות לא נועדו רק כדי לספק מקלט בטוח לנשים, ומקום טיפולי פרטי. אלא גם מקום בעל תפקיד ציבורי. מטרת המקלטים לדעתה הייתה גם כדי להראות שהתופעה של הכאת נשים בידי בני משפחתן, היא תופעה חברתית קיימת ונפוצה. בעבר אלימות זו נחשבה לתופעה לגיטימית וכן לדבר שהנשים המוכות הביאו על עצמן ושהן צריכות להתבייש בו. מבחינה ציבורית, לא נאספו פרטים על התופעה, ורשויות האכיפה והסעד כלל לא היו מודעות או ערוכות להתמודד איתה.
גירושין ויציאה מהארון.
במקביל למרוץ הבחירות שלה לכנסת ה-9 התגרשה פרידמן מבעלה, ביל פרידמן. לקראת גיל 40, יצאה מהארון כלסבית, והפכה למעשה לחברת הכנסת לשעבר הלסבית המוצהרת הראשונה בישראל. צעד זה היה חריג בישראל בשנות ה-70, ועד היום (2021) נותרה פרידמן חברת הכנסת הלסבית המוצהרת היחידה בישראל.
חזרה לארצות הברית.
ב-1981 עזבה פרידמן את ישראל ושבה להתגורר בארצות הברית, ובכך היא מהווה אחד המקרים הנדירים בהם חבר כנסת עזב את ישראל לאחר כהונתו (כמו שמואל מרלין, הלל קוק ורוסתם בסתוני). בין השנים 1997 ל-2002 שהתה בישראל לפרקים לצורך הקמת בית ספר קהילתי לנשים מעוטות יכולת (במסגרת ארגון הנשים "קהילת נשים לומדת").
בין היתר כיהנה פרידמן כנשיאת הארגון היהודי הליברלי "ברית צדק ושלום", הדוגל בפתרון מוסכם לסכסוך הישראלי-פלסטיני במתכונת של מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. פרידמן ביקרה בארץ לעיתים קרובות, ובמאי 2007 נערך לכבודה אירוע הוקרה מיוחד בחיפה.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה פרידמן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
יואש מלך ישראל
ואט-שעה
ואט־שעה היא יחידת מידה לאנרגיה ולעבודה, שסימנה Wh (ואט כפול שעה).
היחידה מציינת את כמות האנרגיה הנצרכת (או מסופקת) בהפעלת הספק של ואט אחד (כמו נורה חשמלית זעירה) במשך שעה אחת. שגיאה נפוצה היא לומר "ואט לשעה" (ואט/שעה), על משקל קילומטר לשעה, אך דרך ביטוי זו שגויה.
ואט-שעה אחד שווה ל-3,600 ג'ול (יחידת המידה לאנרגיה במערכת היחידות SI), כלומר, קוט"ש אחד שווה ל-106×3.6 ג'ול או פשוט 3.6 מגה-ג'ול.
אורומיה (מחוז)
אורומיה הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה. שם המחוז מגיע מיושביו המשתייכים לאורומו. גובל מצפון וממערבה במחוז דרום וולו, בדרום במחוז שוואה הצפונית ובמזרחה במדינת עפר. המחוז ממוקם במזרח אמהרה על הקצה של הרמה האתיופית. עד שנת 1991 נכלל במחוז שוואה אחד מהמחוזות והממלכות המשפיעות באתיופיה.
היסטוריה.
בימי הביניים ועד 1991 היה חלק לחלק מה, שוואה, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. המחוז נכלל במדינת אמהרה ולא במדינת אורומיה משום שהוא מוקף באמהרים.
נפות.
במחוז חמש נפות וכן הבירה קמיסיה שהיא עיר במעמד נפה.
מבשרת אדומים (E-1)
E1 (בשמו המלא: East-1, כלומר "מזרח-1") הוא השם שנתנה מדינת ישראל לשטח בן 12 קילומטר רבועים בין ירושלים למעלה אדומים, שסופח לגבולות המוניציפליים של מעלה אדומים. בתוכניות הפיתוח שלו הוא מכונה מבשרת אדומים.
בשטח מתקיימות מספר קהילות של בדואים וכן שוכן בו מטה מחוז ש"י של משטרת ישראל. שאר השטח איננו מיושב. לפי דו"ח בצלם, 6.5% מהשטח הוא מובלעות בבעלות פלסטינית פרטית ואלו אינן חלק מתוכניות הפיתוח.
בשנות ה-90 ישראל ייעדה את השטח לבניית שכונת מגורים ופרויקטים נוספים שייצרו רצף התיישבות ישראלי בין מעלה אדומים לירושלים, אולם במשך שנים הפרויקטים הוקפאו בלחץ בינלאומי.
גאוגרפיה.
שטח East-1 הוא שטח הררי ביהודה ושומרון המתפרש על פני 12 קילומטרים רבועים (12,000 דונם) בגבעות המפרידות בין מעלה אדומים והתחום המוניציפלי של ירושלים. גבולותיו הם: במזרח - מעלה אדומים; בדרום - נחל אוג וכביש 1, מתחמי שבט הג'האלין והשכונות אלעיזריה ואבו דיס; במערב - עיסאוויה, המורדות המזרחיים של הר הצופים והשכונות ענאתא וא-זעיים; בצפון - כביש 437.
השטח כלול כולו בשטח C בתוואי עוטף ירושלים ומנוהל מוניציפלית על ידי עיריית מעלה אדומים.
חשיבות אסטרטגית.
E1 הוא השטח המפריד בין ירושלים ממערב למעלה אדומים וגוש אדומים ממזרח, ומאידך בין אזורי התיישבות פלסטינית מצפון ומדרום. לפיכך סיפוח השטח לרשות הפלסטינית עשוי להפוך את מעלה אדומים למובלעת ישראלית. מאידך, סיפוח השטח למדינת ישראל בתרחיש של גבולות סגורים וירושלים ישראלית מאוחדת יתקע טריז ישראלי בין השומרון מצד אחד ובין יהודה מהצד השני, ויאריכו מאוד את זמן נסיעת הפלסטינים בין אזור רמאללה לאזור בית לחם.
לאור חשיבותו האסטרטגית של השטח לשני הצדדים, תוכניות ישראליות לבנייה בו נחשבות לקביעה חד-צדדית של עובדות בשטח, ומעוררות התנגדות בינלאומית, מעבר להתנגדות הרגילה לכל בנייה ישראלית מעבר לקו הירוק. גם בישראל תוכניות הבנייה שנויות במחלוקת, הנגזרת מהמתווה המיועד להסדר הקבע.
תוכניות בנייה ישראליות.