גִיגֶן (בבולגרית: Гиген), הוא כפר בצפון מרכז בולגריה, הסמוך לנהר הדנובה, בשטח מחוז פלבן וממוקם 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-54 ק"מ מבירת המחוז פלבן. בראשית המאה ה-21 ממצב עצמו הכפר כיעד תיירותי.
היסטוריה.
יישוב תראקי נוסד באזור בתקופת הברונזה המאוחרת ושמו אֶסְקוּס, הנגזר מהשם התראקי העתיק של הנהר איסקר. הכפר גיגן ממוקם על חורבות העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. בכתבי הגאוגרף תלמי מכונה העיר אסקוס מטְרִיבָּאלי. בשלהי המאה ה-2 הפכה העיר למרכז תרבותי וכלכלי אזורי. באמצע המאה ה-5 הוחרבה העיר על ידי ההונים ושוקמה בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון. בשלהי המאה ה-6 שוב הוחרבה העיר על ידי האווארים. במהלך המאה ה-10, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה שוקם חלק מהיישוב ובמקום הוקם כפר שנקרא גיגן והתקיים עד אמצע המאה ה-14 עת הוחרב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. בכנסיית הכפר העתיק נמצאה כתובת מאמצע המאה ה-10, תקופתו של פטר הראשון (שליט בולגריה) ובה דברי תוכחה כנגד האמונה הבוגומילית.
במהלך המאה ה-16 שוב הוקם יישוב על חורבות הכפר הקדום. בשלהי המאה ה-17 הצליח מהנדס צבאי איטלקי לקשר בין השרידים במקום לעיר הרומית העתיקה והחל מראשית המאה ה-20 החלו חפירות ארכאולוגיות מקיפות במקום. באוגוסט 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש הכפר גיגן על ידי הצבא הרומני ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
ראש מועצת הכפר, קראסימיר מלאדנוב פרבאנוב נבחר ב-2009 כנציג המפלגה החדשה "אטאקה" המזוהה עם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית.
אקלים.
בגיגן שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הדנובה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc וערכי הקיצון נעים מ0oc בינואר ועד 25oc ביולי.
הקהילה היהודית.
בגיגן נמצאה העדות המאומתת הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינציית מואסיה התחתונה של האימפריה הרומית). בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בראשית המאה ה-20 נמצאה מצבה ועליה הכיתוב ארכי-סינאגוגוס יוספוס, דהיינו ראש בית הכנסת, יוסף. המצבה תוארכה על ידי הארכאולוג גבריל קצרוב לאמצע המאה ה-2. גילויה מעיד על קהילה רומניוטית ממוסדת שהתגוררה במקום ולה מוסדות תפילה ובית עלמין. מחקרים מאוחרים יותר סוברים שהשרידים הם מראשית המאה ה-4. לאחר חורבן העיר אולפיה אסקוס בידי ההונים לא נמצאו עוד עדויות לקיומה של קהילה יהודית במקום.
במאי 1943 גורשו כ-20,000 מיהודי סופיה לערי השדה. כ-6,000 מהם הגיעו לפלבן ובהמשך גורשו גם ממנה אל כפרי הסביבה. לאחר מחאות של ראשי היישובים השונים הועברו כמה מאות מהמגורשים לשכונה בגיגן, אשר יושבה בשעתו על ידי פליטים ממקדוניה וננטשה. בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום וסילוק המשטר הישן, הותר למגורשי סופיה לשוב אליה.
עודד אברמסקי
עודד אברמסקי (נולד ב-1 בנובמבר 1940 בירושלים) הוא נוירולוג ישראלי. במשך 18 שנים כיהן כראש המחלקה הנוירולוגית בהדסה עין כרם, פרופסור ובעבר דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. חבר האקדמיה הישראלית למדעים.
אברמסקי הוא חוקר מוביל בתחום הנוירואימונולוגיה, תחום רפואה הקושר בין מערכת החיסון ומערכת העצבים. שימש כמדען הראשי של משרד הבריאות ויו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים בשנת 1940 למינה ופרופ' שמואל אברמסקי. ב-1958 סיים לימודים במגמה ההומניסטית-יהודית בתיכון ליד האוניברסיטה. בשנת 1969 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית והדסה. הוא התמחה בנוירולוגיה בביה"ח האוניברסיטאי הדסה עין כרם (1973-1969) והשתלם בנוירואימונולוגיה במחלקה לאימונולוגיה כימית במכון ויצמן למדע (1974-1973) ובמחלקה הנוירולוגית באוניברסיטת פנסילבניה (1978-1976).
במסגרת שירותו הצבאי במילואים שימש קצין רפואה אוגדתי בדרגת סגן-אלוף במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש משנה לראש המחקר והפיתוח במפא"ת ומפקד פרויקט "אדם בקרב" בדרגת אלוף-משנה.
אברמסקי ערך מחקרים חשובים בתחום המחקר והטיפול במחלות אוטואימוניות של מערכת העצבים. בהם במחלת מיאסתניה גרביס (MG) ביחד עם פרופ' שרה פוקס, וכן מחקר על ההשפעות של היריון במחלות אוטואימוניות כגון טרשת נפוצה ודלקת מפרקים, יחד עם פרופ' תלמה ברנר.
אברמסקי נבחר כנשיא כבוד של החברה הישראלית לנוירואימונולוגיה. הוא חבר כבוד בחברה האמריקאית לנוירולוגיה (ANA), חבר חוץ במכון האמריקאי לרפואה (IOM) של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועמית כבוד בקולג' המלכותי לרופאים בבריטניה.
בשנת 2007 התקיים בהדסה כינוס בינלאומי להבעת הערכה לפועלו, בכינוס הודיעה חברת ביוג'ן כי היא מקימה את הקתדרה ע"ש פרופ' אברמסקי בהדסה.
בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המולמו"פ ממנו התפטר ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה.
בשנת 2009 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
אברמסקי פרסם ארבעה ספרים ולמעלה מ-300 פרסומים מחקריים.
משפחתו.
בשנת 1960 נישא אברמסקי להניה קליגמן, פסלת. נפטרה ב-31 בדצמבר 2009, ביום הולדתה השבעים. לשניים ארבעה ילדים.
ג'ו הארט
צ'ארלס ג'וזף ג'ון "ג'ו" הארט (באנגלית: Charles Joseph John "Joe" Hart; נולד ב-19 באפריל 1987 בשרוסברי שבשרופשייר) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בסלטיק מהפרמיירשיפ הסקוטית. הארט זכה בכפפת הזהב בפרמייר ליג בעונות 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 ו-2014/2015.
קריירת מועדונים.
שרוסברי טאון.
כשהיה הארט בכיתה י"א החל לשחק בקבוצת שרוסברי טאון בעיר הולדתו. ב-20 באפריל 2004, יום לאחר יום הולדתו ה-17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד אבספליט יונייטד, וארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעה נוספת נגד מורקיימב. אף על פי כן, בעונה שלאחר מכן כמעט ולא שותף, בעיקר בעקבות יכולת מצוינת של השוער הראשון סקוט האווי.
בעונת ,הפך הארט לשוערה הראשון של שרוסברי וסייע לה לסיים במקום העשירי בפוטבול ליג השנייה לאחר שספג 52 שערים בלבד ב-46 משחקי ליגה. כמו כן, הוא נבחר לשוער השנה בליגה ונכלל בנבחרת העונה, דבר שגרם למספר קבוצות מהפרמייר ליג להתעניין בשירותיו.
מנצ'סטר סיטי.
יציאה להשאלות.
ב-22 במאי 2006 עבר הארט לקבוצת מנצ'סטר סיטי תמורת 600,000 אירו. ב-14 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הליגה נגד שפילד יונייטד, אך אף על פי שהציג יכולת מרשימה לא שותף עוד במשחקי הקבוצה, ובינואר 2007 הושאל לטרנמיר רוברס מהליגה השלישית. לאחר כחודשיים עבר לשחק בבלקפול וסייע לה להעפיל לליגת המשנה.
בעקבות יכולתו הטובה בבלקפול שב הארט לסיטי בעונת ועד מהרה הפך לשוערה הראשון של הקבוצה. הארט הפגין יכולת טובה במיוחד, והוביל את הקבוצה למקום התשיעי בפרמייר ליג, כאשר הוא סופג 34 שערים ב-26 משחקים. עוד באותה העונה הוכנס הארט יחד עם חברו לקבוצה בעבר, דויד אדוארדס, להיכל התהילה של איגוד בתי הספר והמכללות של שרופשייר.
לאחר עזיבתו של אנדראס איסאקסון בתחילת עונת הפך הארט לשוער המוביל של הסיטי, אולם עם הגעתו של שי גיבן לקבוצה במהלך ינואר 2009 ירד מעמדו משמעותית ובסיום העונה הוא הושאל שוב, הפעם לברמינגהאם סיטי. בעונה אחת בברמינגהאם הפגין הארט יכולת שיא, כאשר הוא סופג 45 שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות ומוביל את קבוצתו לעונה מצוינת, בה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בפרמייר ליג והגיעה עד לרבע גמר הגביע האנגלי. כמו כן, נבחר הארט לשחקן השנה של ברמינגהאם ולשוער העונה בליגה האנגלית.
חזרה למנצ'סטר סיטי.
בעקבות יכולתו המרשימה במדי ברמינגהאם, שב הארט למנצ'סטר סיטי בעונת ואף תפס את מקומו של גיבן כשוערה הראשון של הקבוצה. בעונה זו זכה הארט בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג, המוענק לשוער שהצליח לסיים הכי הרבה משחקי ליגה ללא ספיגת שער במהלך עונה - 18 פעמים - כשהוא גם מציין שיא עבור קבוצתו בקטגוריה זו כששמר על רשת נקייה ב-29 משחקים בכל המסגרות. בחצי גמר הגביע האנגלי הצליח הארט לשמור על רשת נקייה בניצחון 0–1 בדרבי נגד מנצ'סטר יונייטד, ונבחר לשחקן המחזור במפעל, לאחר שקבוצתו ניצחה באותה תוצאה גם בגמר, וזכתה בגביע. באוגוסט 2011 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2016.
בעונת זכה הארט פעם נוספת בפרס כפפת הזהב של הפרמייר ליג, וסייע למנצ'סטר סיטי לזכות באליפות ראשונה מזה 44 שנה.
בעונת חלה ירידה ביכולתו של הארט, על אף שזכה בפעם השלישית רצופה בכפפת הזהב. הארט התקשה לשוב לכושרו גם במהלך עונת ולאחר הפסד של הקבוצה ליריבתה בצמרת צ'לסי בו היה לו חלק, איבד למשך חודש את מקומו כשוער הראשון של הקבוצה, אבל חזר להרכב בסוף נובמבר, ובהמשך העונה זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
ב-30 באוגוסט 2016 בעקבות מינויו של פפ גווארדיולה למאמן הקבוצה, הושאל הראט לטורינו האיטלקית. ב-18 ביולי 2017 הושאל לווסטהאם יונייטד לעונה אחת.
ברנלי טוטנהאם הוטספר.
ב-7 באוגוסט 2018 עזב הארט לאחר 12 שנה את מנצ'סטר סיטי וחתם לשנתיים בברנלי.
בתום עונת 2019/2020, עבר הארט לטוטנהאם הוטספר. בעונה זו ערך הרט הופעת בכורה בטוטנהאם במשחק מול מכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 2–7.
סלטיק.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם הארט בסלטיק לשלוש שנים.
נבחרת לאומית.