שיטה נוספת לריתוך היא ריתוך בעזרת גזים. שיטה זו נבדלת מהאחרות עקב היותה השיטה היחידה העושה שימוש בגזים: תערובת של חמצן עם גז דליק אחר גורמת לבעירה ולחימום אזור התפר בין שני חלקי מתכת. אזור התפר נמס וכתוצאה מכך שני החלקים מתחברים לחלק אחד. שיטה זו הומצאה על ידי צמד המהנדסים הצרפתיים צ'ארלס פיקארד ואדמונד פאוצה. הצמד הנ"ל פיתח בשנת 1903 מכונה לריתוך בעזרת תערובת של חמצן ואצטילין. אף על פי שכיום הפופולריות של שיטה זו נמצאת בירידה, עדיין נעשה בה שימוש נרחב בעיקר בריתוך צנרת פלדה.
התערובות הנמצאות בשימוש הם שילוב של חמצן עם גז דליק אחר כמו: אציטלין, בנזין, מימן, פרופן ועוד. תפקיד החמצן הוא לאפשר בעירה ותפקידו של הגז השני הוא להיות מקור אנרגיה.
התערובת חמצן-מימן היא הנפוצה ביותר ומשמשת בין היתר לריתוך מתחת לפני המים, לריתוך אלומיניום ולעבודות עדינות כמו ריתוך בתכשיטים. תערובת זו מספקת בערה נקייה ללא פליטת מזהמים וטמפרטורת הבערה עומדת על 2800 °C. כמו כן התערובת נפיצה מאוד ויש צורך בזהירות יתרה ובאמצעים מיוחדים כשעובדים בשיטה זו. קיימות מכונות ריתוך המפיקות את התערובת ממכל מים הנמצא במקום הריתוך באמצעות אלקטרוליזה.
בטיחות.
עבודת הריתוך כרוכה בקרבה למקור של חום גבוה, כמו כן בזמן הריתוך נפלטים גזים המסוכנים לנשימה ועלולים לסכן את העובד. מסיבה זו קיים צורך מובהק בשימוש באמצעי הבטיחות המתאימים כדי למזער את הסיכונים ולמנוע נזק מידי ונזק מצטבר לאורך זמן. אמצעי המיגון המודרניים מספקים לרתכים רמת הגנה גבוהה תוך כדי הורדת רמת הסיכון של עבודת הריתוך, עבודה שגרמה במהלך השנים לפציעות רבות ואף למקרי מוות.
על מנת למזער סיכונים יש לגשת לקורס ולקבל הדרכה מקצועית מרמת הדרכת מסגר חובב בחוג ריתוך עד רמת הדרכה מקצועית בקורס ריתוך במכללה לריתוך, הכל בהתאם למטרת העבודה. אנשי מקצוע בארץ ובעולם עוברים בתום ההדרכה בחינת הסמכת רתך לפי התקן.
בזמן הריתוך נעשה שימוש בכפפות עור ובביגוד הכולל שרוולים ארוכים כדי להגן על העובד מכוויות כתוצאה מפליטת החום והקרינה העל סגולה הרבה הנגרמת בזמן הריתוך.
בזמן הריתוך נוצרים הבזקי אור ונפלטות רמות גבוהות של קרינה על סגולה העלולות לגרום נזק לראייה. על מנת להימנע מפגיעה זו נעשה שימוש במשקפי מגן מיוחדים המיועדים במיוחד לריתוך. משקפי מגן אלה כוללים עדשות כהות במיוחד המונעות מעבר של אור חזק אל עיני הרתך. במשקפי מגן חדישים קיים מנגנון הגורם להחשכת העדשות רק בזמן שרמת האור הנפלטת היא גבוהה ועלולה לסכן את הרתך.
שיטות שונות של ריתוך כוללות פליטת עשן העלול לגרום נזק לעובד אם הוא אינו מוגן. כדי למנוע זאת במקומות עבודה רבים מציידים את הרתך בערכה לאספקת אוויר טרי לנשימה וקיימת רמת אוורור גבוהה בשטח העבודה.
שימוש לקוי בגזים דחוסים ובלהבות בתהליכי הריתוך עלול לגרום אף לפיצוץ או לשרפה. לכן הרתכים עוברים סדרה של הכשרות מיוחדות המלמדות כיצד יש לנהוג בציוד הריתוך וכיצד למנוע סיכונים.
כאמצעי למניעת התלקחות מקובל במקומות עבודה מסוימים לצמצם את כמות החמצן בסביבת העבודה ולהרחיק ממנה חומרים דליקים.
סיכוני בטיחות בריתוך – הרחבה, העוסק בריתוך פועל בזירה בעלת השלכות רבות עליו ועל סביבה. חיתוך והשחזה – אפיון סיכונים. סכנת פציעה במהלך העבודה – עבודות הריתוך והחיתוך הן עבודות המסכנות את הרתך והסובבים במהלך העבודה. החל מסיכוני כווייה דרך התחשמלות, ועד פציעות מגוונות. קריסת האביזר המרותך – עבודת הריתוך מיועדת לעמוד שנים רבות בעומסים, ויברציות, רוחות, נוזלים, שינויי אקלים ועוד גורמי החלשה רבים. עבודה כושלת של הרתך היום עשויה לסכן מרגע ביצוע העבודה ועשרות שנים קדימה את הסובבים באזור העבודה. קיימות לצעריינו אין ספור דוגמאות של קריסות אביזרים מרותכים מכל רחבי העולם. מקרים אשר גרמו לגורמי ההדרכה והבטיחות בתעשייה להבין כבר לפני שנים רבות כי רתך חייב לעבור הכשרה המותאמת למשימות אותן יבצע. בתום ההכשרה הרתך נבחן בחינה מעשית לפי התקן ואם עבר יוסמך כרתך.
המועצה הנורדית
המועצה הנורדית ומועצת השרים הנורדית הן ארגונים בינלאומיים שמטרתם - שיתוף פעולה בין המדינות הנורדיות.
המועצה הנורדית הוקמה בתום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952 יצרה שוק עבודה משותף, המאפשר תנועה חופשית של עובדים בין המדינות החברות, בלא צורך בדרכונים.
ניהול הארגון וסמכויותיו.
משרדי המועצה ממוקמים בקופנהגן שבדנמרק. לארגון נציגויות בכל המדינות החברות. לארגון אין כוח משלו. המדינות החברות וממשלותיהן צריכות ליישם את החלטות המועצה באמצעות חקיקה מקומית בכל אחת מבתי המחוקקים של חבריה.
מאחר שדנמרק, נורווגיה ואיסלנד הן חברות נאט"ו, שוודיה היא מדינה נייטרלית ופינלנד הייתה חברה בהסכמי שיתוף פעולה עם ברית המועצות, לא היה שיתוף פעולה צבאי בין חברות המועצה.
שפות העבודה של המועצה הן שוודית, נורווגית ודנית.
היסטוריה.
המועצה הנורדית הייתה במקורה ארגון שיתוף פעולה בין-פרלמנטרי. בשנת 1971 הוקמה מועצת השרים הנורדית שמטרתה שיתוף פעולה בין-ממשלתי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נעשה ניסיון להרחיב את סמכויות המועצה ולהקים ארגון הדומה לקהילה הכלכלית האירופית.
נערך משא ומתן לצורך חתימה על אמנה במטרה להקים ארגון זה שהיה אמור להיקרא "נורדק". הניסיון נכשל בשל סירובה של פינלנד לאשרר את ההסכם בגלל יחסיה המיוחדים עם ברית המועצות. בהיעדרה של הסכמת פינלנד פנו נורווגיה ושוודיה וביקשו להצטרף לקהילה הכלכלית האירופית. דנמרק הצטרפה ב-1973. שוודיה ופינלנד הצטרפו לבסוף לאיחוד האירופי בשנת 1995.
התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים)
בית הספר התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (באנגלית: Israel Arts and Science Academy או IASA, נהגה יא-סא. בערבית: المدرسة الثانوية للعلوم والفنون) הוא בית ספר תיכון פנימייתי, המיועד לתלמידים מצטיינים במדעים, באמנות, במוזיקה ובמדעי הרוח, השוכן למרגלות שכונת גבעת משואה בירושלים. מאז 2018 כולל בית הספר גם חטיבת ביניים.
היסטוריה.
בית הספר נוסד ב-1990 על ידי בוב אשר, אשתו מרי ג'יין ועל ידי רפי עמרם, לימים אחד ממנהליו של בית הספר ומייסדו של המרכז הישראלי למצוינות בחינוך השוכן באותו מבנה. בשנתו הראשונה של בית הספר החלו את לימודיהם בו שני מחזורים במקביל: הראשון החל את לימודיו בכיתה י', והשני החל בכיתה י"א. החל משנתו השנייה של בית הספר ועד היום רק תלמידי כיתות י' יכולים להתחיל את לימודיהם בבית הספר.
בשנת 2009 דווח כי בית הספר נקלע לקשיים עקב התמוטטותה של קרן צ'ייס שתמכה בבית הספר, בעקבות הונאת הענק של ברנרד מיידוף. באותה השנה, הוכר בית הספר על ידי משרד החינוך כזוכה במקום הראשון באחוזי הצטיינות בבחינות הבגרות.
רוב תלמידי בית הספר מתגוררים במסגרת הפנימייה של בית הספר, דרישה אשר עד לשנת הלימודים תשע"ב הייתה תנאי סף לקבלה לבית הספר. החל מאותה שנה החל התיכון לקלוט לשורותיו גם תלמידים אשר מתגוררים מחוץ לפנימייה, בעיקר ירושלמים. החלטה זו של בית הספר ספגה ביקורות רבות, לרבות של בוגרי בית הספר, שכן לטענתם הפנימייה מהווה חלק ניכר מתהליך החינוך של התלמידים המצטיינים.
תהליך הקבלה.
תהליך הקבלה מתחיל אצל כל התלמידים בכיתה ט'. התהליך כולל מבחני מיון פסיכוטכניים, ראיון אישי וסדנה בת 3 ימים שבה התלמידים גרים ולומדים בתנאי בית הספר. בכל שנה מתקבלים כ-100 תלמידים לבית הספר מבין מאות מועמדים התחלתיים, ובפועל מתחילים את הלימודים כ-90 תלמידים. הלימוד בבית הספר הוא במסלול של שלוש שנים באחת מארבע מגמות ההצטיינות אותה המועמד בוחר לפני תהליך הקבלה לבית הספר. ניתן לנסות להתקבל לשתי מגמות הצטיינות אך בסוף תהליך הקבלה נדרש המועמד לבחור באחת מהן. כיוון שניתן להתקבל לבית הספר רק בכיתה י׳, ישנם תלמידים אשר חוזרים על כיתה י' בבית הספר בנוסף לשנה שלמדו בבית הספר הקודם.
בנוסף ללימודי העשרה ברמה גבוהה, מחויבים כל התלמידים בבגרות בהיקף של 5 יחידות לימוד במקצוע האנגלית.
מגמות.
ההוראה בבית הספר מתאפיינת בכיתות קטנות, הנחיה אישית, שעות הוראה רבות וצוות הוראה בכיר - רבים מהמורים הם מרצים באוניברסיטאות.
מגמת המדעים.
התמקדות והעמקה במדע ניסויי (כימיה, פיזיקה או ביולוגיה), לצד לימודי מדעי המחשב. כמו כן, רשאים התלמידים ללמוד לימודי מדע נוסף למדע המורחב (נקרא גם מדע ראשי). שיטת ההוראה מבוססת על ניסוי וחקירה עצמאיים, ועל הרחבה לתחומי הפילוסופיה, ההיסטוריה והאתיקה של המדע, לצד ביסוס מיומנויות מחקר, כתיבה וקריאה מדעיים. תלמידי פיזיקה וביולוגיה עורכים בכיתה י"ב פרויקט מעמיק, ותלמידי כימיה עורכים אותו בכיתה י"א. תלמידים הבוחרים להעמיק במדעי המחשב מכינים פרויקט תכנות נרחב. ישנה בבית הספר כיתת מתמטיקה מואצת, בה התלמידים לומדים חומר של תואר ראשון לצד לימודי הליבה, וניגשים לבגרות בכיתה י"א.
מגמת המוזיקה.
במגמת המוזיקה נלמדת מוזיקה קלאסית. תוכנית הלימודים נבנתה על ידי מורי המגמה, מוזיקאים פעילים – מלחינים ונגנים. התוכנית עוסקת בארבעה תחומי לימוד עיקריים: תחום הקניית הידע - תולדות המוזיקה וספרותה מימי הביניים ועד המאה ה-21, תחום רכישת המיומנויות התאורטיות - פיתוח שמיעה, הרמוניה וניתוח, תחום היצירה – קומפוזיציה ותזמור ותחום מיומנויות הביצוע.