אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקיריבטי זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן. גם אזרחי קיריבטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
ברוך גלי
ברוך (בלה) גלי (14 בספטמבר 1913 – 23 בפברואר 2006) היה פרופסור לפתולוגיה, הפקולטה לרפואה, הטכניון, ניהל את המכון הפתולוגי ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1948–1970 והיה הפתולוג הראשון בחיפה.
קורות חיים.
גלי נולד בעיר פיסקה באימפריה האוסטרו-הונגרית, בן בכור מבין שלושה ילדים. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לבודפשט.
גלי התחיל את לימודי הרפואה באיטליה: בפדובה באוניברסיטת פדובה ובהמשך סיים את לימודי הרפואה בעיר בארי ב"אוניברסיטת בארי" בשנת 1937.
בשנת 1937 התחתן עם שושנה, שהייתה סטודנטית לרוקחות מארץ ישראל.
בישראל.
במרץ 1938 עלה לארץ ישראל בעקבות רעייתו שושנה.
עבד במחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בחיפה, בניהולו של הד"ר דניאל (פריץ) פייזר.
בין השנים 1939–1943 התמחה במכון הפתולוגי בניהולו של הפרופ' שלמה פרנקו בבית החולים הדסה בירושלים.
בין השנים 1943–1948 עבד בחיפה בבית החולים "בתר" ו"רוטישילד" כמנהל המכון הפתולוגי.
גלי היה פעיל בשורות מד"א והפלמ"ח בתקופת המאורעות.
בין השנים 1948–1980 ניהל גלי את המכון הפתולוגי בבית החולים רמב"ם.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 גלי היה בין המייסדים של הפקולטה לרפואה בטכניון וכן כיהן כפרופסור לפתולוגיה בבית ספר לרפואה בטכניון.
בין השנים 1980–1993 היה מנהל אדמיניסטרטיבי של בית האבות של הרופאים "מעון הרופא".
גלי היה פעיל בהסתדרות הרפואית בישראל וארגון הרופאים עובדי המדינה.
גלי נפטר ב-23 פברואר 2006 (כ"ה בשבט תשס"ו). נטמן בבית הקברות כפר סמיר (שדה יהושע).
משפחה.
רעייתו שושנה לבית וייס נפטרה ב-1978. לזוג 2 בנות.
התחתן בשנית עם שרה בינדר שהייתה אחות אחראית של חדרי הניתוח ב-בית חולים הכרמל.
גרמן גילטמן
גרמן גילטמן (נולד ב- 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ששימש כנספח צה"ל ברוסיה, ואשר פיקד על גדוד 82 וחטיבה 278.
ביוגרפיה.
נולד בעיר זפוריז'יה (אז בברית המועצות וכיום באוקראינה). עלה לארץ בשנת 1990. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. גילטמן שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בחיל ובכלל זה כמפקד גדוד 82 בחטיבה 7. לאחר מכן היה גם מפקד גדוד 532 (חטיבה 460) ובהמשך סגן מפקד חטיבה 7. השתלם בקורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבה 278 וכסגן מפקד עוצבת הפלדה. בהמשך מונה לנספח צה"ל ברוסיה.
פרס פרנץ ליסט
פרס פרנץ ליסט (בהונגרית: Liszt Ferenc-díj) הוא הפרס הגבוה ביותר בתחום המוזיקה, שמוענק על ידי הרפובליקה של הונגריה. הפרס הוא על שמו של הפסנתרן והמלחין ההונגרי הגדול פרנץ ליסט. המשרד למשאבי אנוש מעניק את הפרס כהכרה והוקרה בשל פעילות מצטיינת בתחום המוזיקה ואמנויות הבמה המוזיקליות (ביצוע מוזיקלי, ניצוח וכדומה). הפרס מוענק משנת 1952.
הפרס.
הפרס מוענק לשמונה אנשים בלבד בכל שנה ב־15 במרץ. עד 1976 היו לו שלוש דרגות לפרס שלאחר מכן אוחדו לאחד בלבד. מקבל הפרס זוכה בפרס כספי, במדליה ובתעודה על שמו שמאשרת את זכאותו לפרס.
1952-1992: מדליית ברונזה עגול דו צדדית. בחלקו הקדמי דיוקנו של פרנץ ליסט מביט ימינה ומסביב הכיתוב "FERENC LISZT 1886-1811". זר עלי דפנה בצד האחורי, על הגב המדליה, עם הכיתוב "FERENC LISZT AWARD". המדליה עוצבה על ידי הפסל וולטר מאדארשי.
משנת 1992: מדליית ברונזה עגולה חד-צדדית, קוטר 80 ס"מ, עובי 8 מ"מ. שנושא דיוקן ימני, קמור, שך המלחין והכיתוב "FERENC LISZT PRIZE". המדליה עוצבה על ידי הפסל גאבור גאטי.
פיליפ לודוויג הראשון, רוזן הנאו-מינצברג
פיליפ לודוויג הראשון, רוזן הנאו-מינצברג (בגרמנית: Philipp Ludwig I. von Hanau-Münzenberg; 21 בנובמבר 1553 – 4 בפברואר 1580) היה רוזן הנאו-מינצברג החל משנת 1561 בה ירש את אביו עד מותו.
ביוגרפיה.
רקע.
פיליפ לודוויג הראשון היה בנם של פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג והלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן. סנדקיו היו:
תחביבו היה איסוף מדליות ומטבעות.
נוער.
ילדות.
לא ידוע מאומה על שנותיו הראשונות, בשנת 1560, עת היותו בן 7 שנים מינהו אביו לפקיד מחוז שטיינו, תפקיד רשמי בלבד ככל הנראה, שנה לאחר מכן מת אביו ופיליפ לודוויג ירש אותו, ועדת עוצרים מונתה לצורך הממשל.
עוצרות.
המועצה הוקמה לבקשת אמו, ומונו לה שלושה עוצרים:
הרוזן ריינהרד הראשון מזולמס, שהיה אפוטרופוס של אביו של פיליפ לודוויג, וקרוב אליו משפחתית התעלם מן המועצה, ככל הנראה כיוון שציפה להיות יורש העצר וכבר הוסמך לכך וכעת היה עליו לוותר על כך, ייתכן שהסיבה לכך היא שריינהרד היה קתולי בעוד הנאו-מינצברג חלק מן הרפורמציה. מצד שני הניגוד הדתי לא בלט באותה תקופה כמו בדורות לאחר מכן, כאשר רוזן הנאו-ליכטנברג שלט בהנאו-מינצברג וגרם לעימותים אלימים רבים בשלטון, בתקפותו של פיליפ לודוויג הראשון הוגבלה הבעיה לשאלה איזה חינוך יקבל הנער, בסופו של דבר הושגה הסכמה בין העוצרים.
חינוך.
הרוזן פיליפ לודוויג הצעיר תואר על ידי מוריו שנער הלהוט ללמוד, משנת 1563 בחנו עוצריו את האפשרות לשלחו ללמוד חוץ לאימפריה, אך הדבר לא הגיע לידי ביצוע והוא נותר שלוש שנים בדילנבורג, שם התחנך יחד עם אחיו הצעיר של אפוטרופוסו, הנרי מנסאו-דילנבורג (1550–1574),
בשנים 1567–1569 למדו שניהם יחד באוניברסיטת שטרסבורג, ולאחר מכן באוניברסיטת טיבינגן, כאן נפגש הרוזן לראשונה במחלוקת הדת החריפה שבתנועה הפרוטסטנטית.
לאחר זמן מה בטיבינגן המשיך להתחנך בצרפת, והגיע לפריז בשנת 1572, שם יצר קשר על האדמירל גאספאר דה קוליני השני, מנהיג ההוגנוטים, ונמלט מטבח ליל ברתולומאוס הקדוש וחזר לבוקסווילר בירת הנאו-ליכטנברג.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בזל, ובשנת 1573 נסע לטייל באיטליה ובסוף למד באוניברסיטת פדובה, וברומא, עד שחזר דרך וינה בשנת 1574, תוכנית לימוד זאת הייתה יוצאת דופן עבור רוזן.
שלטון.
ב-13 בנובמבר 1562 עבר הקיסר פרדיננד הראשון דרך הנאו בדרכו להכתרת בנו מקסימיליאן השני, שנערכה ב-24 בנובמבר בפרנקפורט, פרדיננד התקבל בברכה על ידי פיליפ לודוויג והשניים יצאו יחד לצייד.
ב-1563 הוקמה בהנאו מועצה שהסדירה מנהלית את ההרפורמציה הפרוטסטנטית, תחילה הייתה המועצה מחלקה ברוזנות שנוהלה על ידי בנו, הרוזן פיליפ לודוויג השני, אך ב-1612 הופרדה הכנסייה על פי חוק והייתה למוסד עצמאי.
הרוזן פיליפ לודוויג השני החל לשלוט למעשה בשנת 1575, ממשלתו מאופיינת בתמרון זהיר בין הפלגים והטריטוריות השונות באימפריה, ופעילות רבה ביצירת יחסים פוליטיים באימפריה, בשנת 1578 החלה לפעול בהנאו גם הכנסייה הלותרנית של הנאו-ליכטנברג החלה להתבסס אף בהנאו-מינצברג, הרוזן פעל בזהירות רבה ולא פנה, וככל הנראה כנגד דעתו האישית, לכיוון הזרם הקלוויניסטי הקיצוני היותר, בנו ויורשו, הרוזן פיליפ לודוויג השני, ביצע לאחר שנים את הרפורמציה השנייה שפנתה אל הקלוויניזם.
בתקופת שלטונו של הרוזן פיליפ לודוויג הראשון, ההוא צירף לרוזנות הנאו את הכפרים דוריים, שוולהיים ורודגן ואת המנזרים לשעבר קונראדסדורף והירזנהיין ואת שליש מחוז רוברטנברג מרוזן שטולברג. אזורים אלה היו בעבר משועבדים. הוא גם רכש את אובר-אשבאך, נידר-אשבאך, שטיינבאך והולצהאוזן.
מוות.
הרוזן פיליפ לודוויג הראשון מת באופן פתאומי, הוא התלונן על חולשה ובחילות במשך שלושה או ארבעה ימים קודם מותו, אבל אפילו הוא לא התייחס לכך ברצינות, הוא התעלף במפתיע בין השעות ארבע לחמש בצהריים, ומת זמן קצר לאחר מכן.
הוא נקבר בכנסיית סנט מרי בהנאו, צמוד לקיר הדרומי של הקפלה, בקרבת אביו, מעל קברו הותקן כיתוב שלאחר שנים נחשב כדוגמה עיקרית לאמנות הרנסאנס הגבוהה, הכיתוב נהרס במלחמת העולם השנייה, וכמה שברים נשמרים עד היום במוזיאון ההיסטוריה שלה הנאו, המקום של הכיתוב מסומן כיום על הקיר.
אלמנתו, הרוזנת מגדלנה מולדק, נישאה ב-1581 ליוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן.
משפחתו.
הרוזן פיליפ לודוויג השני נישא למגדלנה, רוזנת ולדק (1558-1599), בין 2 בפברואר ל-6 בפברואר 1576 (המקורות חלוקים בתאריך המדויק, האפוטרופוס שלו התנגד לנישואים עקב היות הכלה בדרגת רוזנות נמוכה משל הנאו, ייתכן שהוא נישא לה מתוך אהבת אמת או כדי להתמודד עם הדומיננטיות הפוליטית של נסאו על פני הנאו.
לזוג נולדו ארבעה ילדים:
וולטר סומרלת'
קרל אוגוסט וולטר סומרלת' (בגרמנית: Carl August Walther Sommerlath; 22 בינואר 1901 – 21 באוקטובר 1990) היה איש עסקים גרמני. אביה של סילביה, מלכת שוודיה.
ביוגרפיה.
סומרלת' נולד בהיידלברג, גרמניה. באמצע שנות העשרים של המאה ה-20 עבר לגור בסאו פאולו, ברזיל, שם עבד בחברת הפלדה "Acus Roechling Boulerus do Brasil", שהיא חברת בת של תאגיד הפלדה הגרמני "Roechling".
ב-1925 התחתן עם הברזילאית אליס סוארס דה טולדו, ונולדו להם שלושה בנים ובת.
ב-1938 חזר להיידלברג וב-1939 עבר לברלין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, מ-1939 ועד 1943, ניהל חברה שנלקחה על ידי הנאצים מבעליהם היהודיים. החברה עסקה בייצור כלי נשק לשימוש מלחמתי, ב-1943 מבנה החברה נהרס בהפצצה, מאוחר יותר באותה שנה הוא עזב את ברלין עם משפחתו.
לאחר המלחמה ב-1947 המשפחה עברה לברזיל, שם ניהל סניף של החברה השוודית "Uddeholms", ב-1957 חזר בשנית להיידלברג.