במקרים כאלו, טכניקת COW באה לידי ביטוי.
בעזרת טכניקה זו, כאשר מתרחש ה-fork, דפי תהליך האב לא מועתקים לתהליך הבן. במקום זאת, הדפים משותפים בין תהליך האב ותהליך הבן.
בכל פעם שתהליך (אב או בן) משנה דף, נוצר עותק נפרד של הדף הספציפי אשר שונה לתהליך הרלוונטי.
תהליך זה ישתמש בדף החדש במקום הדף המשותף בכל הפעולות העתידיות.
התהליך האחר (זה אשר לא שינה את הדף) ממשיך להשתמש בעותק המקורי של הדף (אשר לא משותף יותר).
זוהי בדיוק טכניקת COW מפני שהדף מועתק בזמן שחלק מהתהליכים כותבים אליו.
מרחב בלתי קשיר לחלוטין
בטופולוגיה, מרחב בלתי קשיר לחלוטין הוא מרחב טופולוגי שכל תת-קבוצה בו שאינה יחידון אינה קשירה. באופן שקול, זהו מרחב שרכיבי הקשירות שלו הם היחידונים.
לפי ההגדרה כל יחידון הוא הן מרחב קשיר והן מרחב בלתי קשיר לחלוטין. לכן יש המגדירים מרחב בלתי קשיר לחלוטין כבעל שתי נקודות לפחות. במקרה כזה, כל מרחב בלתי קשיר לחלוטין הוא בפרט לא קשיר.
תכונות.
תת-מרחבים ומרחבי מכפלה של מרחבים בלתי-קשירים לחלוטין גם הם בלתי קשירים לחלוטין. תמונה רציפה של מרחב בלתי-קשיר לחלוטין אינה בהכרח מרחב בלתי-קשיר לחלוטין. למשל כל מרחב מטרי קומפקטי הוא תמונה רציפה של קבוצת קנטור (ראו כאן). מרחב שיש לו בסיס של קבוצות פתוחות-וסגורות הוא בלתי קשיר לחלוטין (ההפך אינו תמיד נכון). מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית הוא בלתי קשיר לחלוטין אם ורק אם יש לו בסיס של קבוצות פתוחות וקומפקטיות.
מרחבים בלתי-קשורים לחלוטין הם מרחבי T1.
מרחב לא קשיר לחלוטין
היינריך צבי ויניק
היינריך (היינץ) צבי ויניק (בגרמנית: Heinrich (Heinz) Zwi Winnik, 29 ביולי 1902, נפולוקואוץ, בוקובינה (אוסטרו-הונגריה) – 11 בנובמבר 1982 ירושלים) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי ישראלי בכיר, יליד בוקובינה. לפני מלחמת העולם השנייה פעל בגרמניה, אוסטריה ורומניה. עלה לארץ ישראל מרומניה בשנת 1941 וכיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
שנות ילדותו ולימודיו.
נולד ביישוב נפולוקאוץ, בצפון בוקובינה, אז נחלת הכתר האוסטרי, (כיום נפולוקיבצי, בנפת קיצמן של מחוז צ'רנוביץ באוקראינה) בשנת 1902. בילדותו התחנך ויניק בתרבות הגרמנית האוסטרית ובתרבות היהודית. סבו מצד אמו היו קרוב לחוגי חסידות ויז'ניץ וסבו מצד אביו נמנה עם מראשוני הציונות הדתית באזור. בנעוריו היה פעיל ויניק בתנועת השומר הצעיר. אחרי לימודי תיכון גרמני בצ'רנוביץ ואחר כך בווינה, למד ויניק פילוסופיה ומתמטיקה באוניברסיטת פראג. אולם כעבור שנה עזב לימודים אלה לטובת לימודי רפואה באוניברסיטת ברסלאו, אז בגרמניה (כיום בוורוצלב בפולין) אותם סיים בשנת 1926.
ויניק התמחה לאחר מכן בנוירו-פסיכיאטריה בברסלאו ובקליניקה נוירולוגית בכמניץ.
פעילותו בגרמניה, אוסטריה ורומניה.
בתום ההתמחות עבד בשנים 1930–1933 כרופא בכיר במחלקה הנוירולוגית של בית החולים לנקוויץ בברלין. בשנת 1933 אחרי עליית הנאצים לשלטון נמלט לאוסטריה, שם השלים עד שנת 1936 התמחות בפסיכואנליזה במכון הפסיכואנליטי הפרוידיאני. עבר אנליזה אישית אצל ינה הרניק ואחר כך אצל פאול פדרן והלנה דויטש. ב-25 במרץ 1936 התקבל כחבר שלא מן המניין בחברה הפסיכואנליטית הווינאית.
ויניק התחתן בווינה עם לוצי פיק (Luzie Pick), שהייתה בשמונה שנים צעירה ממנו ובהמשך בשנת 1936 חזר לאזור הולדתו שהפך בינתיים לחלק מרומניה. התיישב בבוקרשט, בה עבד כמטפל עצמאי בתחום הפסיכיאטריה והפיכואנליזה. היה אז היחיד בין הפסיכיאטרים בבירת רומניה שהייתה לו הסמכה רשמית כפסיכואנליטיקאי.
פעילותו בארץ ישראל.
בימי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, נסע לארץ ישראל על סיפון אונייה עם עולים "בלתי חוקיים". כעבור 40 יום האונייה עוכבה בים התיכון על ידי משמר הים הבריטי. ויניק נעצר וכעבור זמן שוחרר והורשה להישאר בארץ ישראל. באותה שנה, 1942, קיבל מינוי של מנהל בפועל של מוסד פסיכיאטרי בבני ברק שנקרא אז בשם "ביתן", שאת שמו הסב ל"גהה" על פי עצת דוד רמז (לפי ביטוי שנשאב משירו של חיים נחמן ביאליק "אל הציפור", מהפסוק "לֹא בְכִי וּדְמָעוֹת לִי גֵהָה יֵיטִיבוּ"); המוסד נקרא כיום מרכז לבריאות הנפש גהה. בשנת 1944 התיישב ברמת גן.
בשנת 1950 נתמנה למנהל בית החולים הפסיכיאטרי טלביה בירושלים. בשנת 1954 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. ויניק המשיך בתפקידו בבית החולים טלביה עד לשנת 1973, ומאז שימש כיועץ במרפאת רות המסונפת לבית החולים טלביה. בשנת 1980 פרש לגמלאות.
נפטר בירושלים בשנת 1982, בגיל 80.
פעילותו המדעית.
ויניק היה המייסד והעורך של כתב העת "The Israel Annals of Psychiatry". הוא נמנה עם חברי החברה המלכותית לפסיכולוגיה רפואית בלונדון. ויניק היה פסיכואנליטיקאי וחבר בחברה הפסיכואנליטית בישראל. בין השנים 1961 ל-1964 שימש כנשיא איגוד הפסיכיאטריה בישראל.
פעילותו כעד מומחה.
ויניק העיד כעד מומחה במספר משפטים חשובים שהתנהלו במדינת ישראל בשנותיה הראשונות:
לונסטון
לונסטון (באנגלית: Launceston) היא עיר בצפון האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת במקום בו מתמזגים נהר אסק הצפוני (North Esk) ונהר אסק הדרומי (South Esk) לנהר תמר (Tamar) במרחק כ-200 ק"מ מצפון לבירת המדינה הובארט. זוהי העיר השנייה בגודלה בטסמניה לאחר הובארט והעיר התשיעית בגודלה באוסטרליה, להוציא את ערי הבירה של המדינות. אוכלוסייתה מנתה 82,220 תושבים במפקד 2011.
ההתיישבות האירופאית החלה בלונסטון במרץ 1806. זוהי אחת הערים הראשונות שהוקמו באוסטרליה ונמצאים בה מבנים היסטוריים רבים. כמו ערים רבות באוסטרליה נקראה העיר על שם על שם עיר בבריטניה, במקרה הזה על שם לונסטון שבקורנוול.
לונסטון בולטת בראשונותה בכמה דברים, כמו היותה העיר הראשונה בחצי הכדור הדרומי שבה השתמשו בתרופות להרדמה, העיר הראשונה באוסטרליה שבה הותקנה מערכת ביוב תת-קרקעית והעיר הראשונה שקיבלה אספקת חשמל מתחנת כוח הידרואלקטרית.
היסטוריה.
האירופאים הראשונים להגיע לאזור היו מתיו פלינדרס וג'ורג' בס שנשלחו לחקור את האפשרות שקיים מצר ים בין אוסטרליה לבין ארץ ון דימן (כיום טסמניה). הם נחתו בפורט דאלרימפל (Port Dalrymple) על שפך נהר תמר, 40 ק"מ מצפון-מערב ללונסטון.
ההתיישבות המשמעותית הראשונה באזור הייתה ב-1804 כאשר חיל מצב בריטי התמקם במקום בו ניצבת כיום העיירה ג'ורג'טאון, 50 ק"מ מצפון-מערב ללנוסטון. כמה שבועות לאחר מבן הועבר הבסיס לעברו השני של הנהר למקום בו ניצבת היום העיירה יורקטאון ושנה לאחר מכן הם עברו למיקומם הסופי במקום בו ניצבת היום לונסטון.
מלכתחילה נקרא היישוב פטרסוניה (Patersonia) על שמו של לוטננט קולונל וויליאם פטרסון שהיה מפקד חיל המצב, אך פטרסון עצמו שינה את שם היישוב ללונסטון לכבודו של מושל ניו סאות' ויילס פיליפ גידלי קינג (Philip Gidley King) שנולד בלונסטון שבקורנוול. שמו של פטרסון, שלאחר מכן כיהן כסגן מושל טסמניה, הונצח בכפר קטן מצפון-מערב ללונסטון בשם פטרסוניה.
ב-1827 מנתה אוכלוסייתה של לונסטון 2,000 תושבים היא נעשתה מרכז לייצור, בעיקר של התוצרת החקלאית של חלקה הצפוני של טסמניה. בתי מלון קטנים ומבשלות בירה החלו לצוץ בה בשנות העשרים של המאה ה-19 ובשנות השלושים נבנו בתי מלון גדולים יותר. במלונות אלה נוסדו מועדוני ספורט, קבוצות פוליטיות, כנסיות ובתי ספר. כמו כן היו המלונות מרכז חיי התרבות של העיירה עד אשר נבנו בה תיאטראות.
בשנות השבעים של המאה ה-19 התגלו בסביבותיה של לונסטון מרבצי מתכות יקרות, בעיקר זהב ובדיל. העיר החלה לשגשג ובשני העשורים הבאים היא הפכה מעיירה קטנה למרכז עירוני חשוב. ב-1889 הייתה לונסטון לעיר השנייה בטסמניה, לאחר הובארט, שהוכרזה כעיר.
גאוגרפיה.
לונסטון שוכנת בעמק נהר תמר בצפון טסמניה. העמק נוצר על ידי כוחות געשיים ועל ידי קרחונים לפני כ-10 מיליון שנים. העיר שוכנת במרחק של 45 ק"מ מדרום למצר בס כשהעיר הקרובה ביותר אליה היא דוונפורט, במרחק של כ-100 ק"מ. הטופוגרפיה של לונסטון משלבת רכסים תלולים, שהיו בעבר מיוערים בצפיפות, עם אזורים מישוריים, שהיו בעבר ביצות. כתוצאה מכך, אזורים מסוימים בעיר נתונים למצבים של תנועת בלית ואזורים אחרים סובלים מניקוז גרוע ומשיטפונות. הטופוגרפיה של האזור לא מסייעת לאיכות האוויר בעיר, עקב תופעת האינוורסיה.
בשנים האחרונות השתפרה איכות האוויר בלונסטון. התברר כי 73% מזיהום האוויר בעונת החורף, נובעים מחימום הבתים באמצעות עצים ורק 8% מפליטת העשן מהרכבים. בשנות התשעים כ-60% ממשקי הבית השתמשו בתנורי עצים בהשוואה ל-25-30% כיום. חורף 2008 היה הראשון בו נמדדה רמת זיהום אוויר הנמוכה מ-PM10 מאז החלו במדידות ב-1997.
לונסטון שוכנת על מקום התמזגותם של נהר אסק הדרומי ונהר אסק הצפוני היוצרים את נהר תמר. הנהר משמש לצורכי ספנות מסחרית ולצורכי פנאי. בעבר היה נמלה של לונסטון ממוקם במרכזה וספינות שהגיעו מהים היו מפליגות עד לרציפים שבעיר. כיום הנמל שמשרת את העיר ממוקם על שפך נהר תמר, 40 ק"מ במורד הזרם.
מאז שנות השישים של המאה העשרים מוגנת לונסטון על ידי מערכת של סוללות. הסיבה לכך היא היותם של חלקים גדולים של העיר בשטחים המועדים לשיטפונות. השיטפון הרציני האחרון אירע ב-1929. בשיטפון זה יותר מ-4000 תושבי לונסטון נותרו חסרי בית תוך לילה אחד. בשנים אחרונות פועלות הרשויות להרחיב את מערכת הסכרים מתוך חשש לשיטפון נרחב שעלול להגיע.
אדריכלות.