אורכו של הברווז 42–60 ס"מ ומשקלו 1 ק"ג. הוא בעל נוצות כתומות על ראשו, מקור אפור קצר, צוואר ארוך וגוף חום עם חזה כתום מפוספס ועם כנפיים חומות ומפוספסות בפסים בהירים. הרגליים ורודות.
ברווז זה שוכן בצפון אוסטרליה מקימברלי ועד לקווינסלנד ולניו סאות' ויילס. האווז שוכן בנהרות גדולים איטיים וכן בסוואנה של אוסטרליה.
הברווז שוחה ברוב זמנו על המים ומסוגל גם לצלול אך הוא ניזון בעיקר מרעיית עשבים ביבשה. הברווזים נודדים לאתרים פוריים בלהקות.
אווז עצים הדור
ברווז שורק עשבי
בירת המחוז
ג'ורג' ציפרה
קרקרה דרומית
קרקרה דרומית (שם מדעי "Caracara plancus") הוא מין עוף דורס דרום אמריקאי מתת-משפחת הקרקרים שבמשפחת הבזיים.
מאפיינים.
אורכה של הקרקה 50–65 ס"מ, מוטת הכנפיים באורך 120–132 ס"מ ומשקלה 0.9-1.6 ק"ג בממוצע. הקרקרה מזכירה עיט בעל מקור אדום עם קצה אפור מעוקל, ראשים חומים עם כיסוי נוצות בהיר על הצוואר, החזה והבטן מפוספסים בשחור-חום והכנפיים, נוצות הרגליים והזנב שחורים. הרגליים ארוכות וצהובות. לקרקרות ראייה ושמיעה חדה והם ציידי יום פעילים.
הם אוכלים בעיקר נבלות על הקרקע וביצי עופות אחרים או נטפלים לעופות דורסים שונים כדי שיקיאו טרף. הם אוכלים גם חרקים אך יכולים לצוד חיות קטנות עד גודל של לבנית ולעיתים הורגים אותם בקבוצה.
הקרקרה הדרומית מצויה באמריקה הדרומית מיער האמזונאס בצפון ועד לארץ האש בדרום וייתכן שהם נמצאים גם באיי פוקלנד.
ועדת שמגר (פדיון שבויים ונעדרים)
ועדת שמגר היא ועדה ציבורית בראשותו של נשיא בית המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר, אשר נתמנתה ביולי 2008 על ידי שר הביטחון אהוד ברק, לקביעת עקרונות לניהול משא ומתן לפדיון שבויים, חטופים ונעדרים.
עם הקמת הוועדה, נקבע מראש כי הוועדה לא תפרסם את המלצותיה עד לאחר שחרורו של גלעד שליט משבי החמאס. בהתאם, בשנת 2012, לאחר שחרורו, הגישה הוועדה לשר הביטחון את המלצותיה. מסקנותיה סווגו בסיווג "סודי ביותר" והדו"ח לא פורסם במלואו בציבור.
חבריה נועדו עם בכירים במשרד המשפטים, במשרד הביטחון, בצה"ל, בשב"כ ובאמ"ן וכן עם דוד מידן, הנציג הישראלי במשא ומתן על שחרור שליט.
על היקף פעילות הוועדה טען אסא כשר: .
רקע.
הוועדה הוקמה לאחר ביקורת שנמתחה בציבור בישראל על עסקאות חילופי שבויים שביצעה מדינת ישראל בעבר. ביניהן, העסקה בשנת 2004 שבה הוחזרו גופותיהם של עדי אביטן, עומר סואעד ובני אברהם והאזרח אלחנן טננבאום תמורת 400 מחבלים פלסטינים ועוד 36 נוספים, בהם מוסטפא דיראני ועבד אל-כרים עובייד. עסקה נוספת נחתמה בשנת 2008 בה הוחזרו גופות חיילי המילואים אלדד רגב ואהוד גולדווסר תמורת סמיר קונטאר, ארבעה אסירים נוספים ו-197 גופות של לוחמי חזבאללה.
חברי הוועדה.
בין חברי הוועדה ששמם פורסם:
המלצות הוועדה.
דו"ח הוועדה מתפרס על פני כ-100 עמודים. חלקו הראשון של הדו"ח עוסק בתהליכי קבלת ההחלטות. כלומר, כיצד צריכה הממשלה לעסוק בשאלות העולות במשא-ומתן לעריכת הסכם חילופי שבויים או אסירים - מי האחראי על קשר עם משפחת החטוף, הכרזה על חללים ומדיניות תקשורתית בנושא.
חלקו השני של הדו"ח עוסק בכללים ועקרונות לביצוע המשא ומתן. עוד פורסם כי הדו"ח עושה שימוש במילה "תמורה" במקום המילה "מחיר".
אחת הסוגיות שהוועדה בחנה היא הסוגיה המשפטית בביצוע עסקת חילופי שבויים על פי הגדרות הדין הבין-לאומי. שבוי, בהקשר זה, מוגדר כחייל שנמצא בידי צבא מדינת אויב. כאשר מדובר על ארגון טרור, שאינו ארגון מדינתי או צבאי, החייל אינו מוגדר כשבוי אלא כחטוף. יתרה מכך, ישראל אינה מחזיקה בשבויים, אלא באסירים ביטחוניים ופליליים, שחלקם הורשעו ברצח, בבית משפט אזרחי או צבאי, ונשפטו למאסרי עולם. לאור כך, שחרור אסירים שנשפטו והורשעו בישראל בתמורה לשחרור שבוי או חטוף, פוגע במערכת המשפט הישראלית.
מסקנות הוועדה סווגו בסיווג "סודי ביותר" ולא פורסמו בציבור. על כך אמר שמגר בעת הגשת המסקנות ב-2012 לשר הביטחון:
חלק מהמסקנות נחשפו בתקשורת, ללא אישור מצד גורמי הוועדה או גורמים מדיניים. בין ההמלצות לכאורה שפורסמו:
בשנת 2010, עוד טרם סיום עבודת הוועדה, ברק, כשר הביטחון, קיבל את המלצות הוועדה בתחום ההסדר הארגוני.
ביקורת.
בשלהי 2009, כשהסתמן סיכוי לעסקה בין ישראל לחמאס להחזרתו של גלעד שליט, עתר ח"כ יעקב כץ (האיחוד הלאומי) לבג"ץ בדרישה לפרסם את המלצות הוועדה (בג"ץ 9554/09). בתשובה לעתירה כתבה המדינה לבג"ץ, כי המלצות ועדת שמגר, שמלכתחילה לא יועדו להתייחס למשא-ומתן בעניין שליט, טרם גובשו, וכץ הסכים למחיקת העתירה.
לאחר הגשת מסקנות הדו"ח, התנהל דיון ציבורי סביב שאלת פרסום מסקנות הוועדה - שעד היום לא הובאו במלואן לעיון הציבור. הנימוק הרשמי לכך היה כי הדבר נעשה על מנת שלא לתת כלים בידי ארגוני הטרור להעריך את מדיניות הממשלה ולתכנן את צעדיהם בהתאם.
מאוחר יותר, בשלהי 2014, ההמלצות הובאו לדיון בקבינט המדיני-ביטחוני, שחבריו לא נחשפו אליהן עד אותה עת. עם זאת, לא התקיימה הצבעה על אישורן.
הדיון הציבורי אודות מסקנות הדו"ח הפך אקטואלי על רקע הביקורת על המאמצים להשבת גופותיהם של סגן הדר גולדין, סמל-ראשון אורון שאול והשבת ישראלים נעדרים שנכנסו לרצועת עזה.
פטכיות
מרמוסט כסוף
מרמוסט כסוף (שם מדעי: "Mico argentatus") הוא מין פרימט קטן ממשפחת המרמוסטיים המצוי ביערות אמריקה הדרומית והוא אנדמי ליערות מזרח ברזיל. הוא שייך לסוג נפרד משאר המרמוסטים - מרמוסט בהיר (Mico).
אורכו של המרמוסט 18–28 ס"מ ומשקלו 300–400 גרם. הוא בעל פרווה עבה לבנה כמעט כולה עם פנים וכפות ידיים ורודות. הוא בעל זנב ארוך ואוזניים מזדקרות ורודות. הטפרים חדים ומהירים ואיתם הקוף מטפס ביעילות ביער. המרמוסט הוא קוף פעיל יום.
הוא חי בלהקות קטנות וטריטוריאליות הכוללות זכרים ונקבות. הנקבות ממליטות 2–3 צאצאים המתבגרים תוך 6 חודשים ויוצאים לחפש להקה משלהם.
קופים אלה אוכלי כל הניזונים מפירות, חרקים, חסרי חוליות נוספים, דבש, צוף, ביצי עופות ומחיות קטנות נוספות. להם עצמם טורפים רבים הכוללים חתוליים, עופות דורסים, נחשים וסמורים גדולים. הקופים צורחים כשהם רואים טורף וכולם בורחים לענפים הנמוכים.
אורנה בן-עמי
אורנה בן-עמי (נולדה ב-1953) היא פסלת ישראלית, המתמחה בפיסול בברזל. לשעבר עיתונאית.
ביוגרפיה.
בן-עמי נולדה ברחובות וגדלה באשדוד. בשנת 1971 התגייסה בן-עמי לצה"ל ומונתה לכתבת הצבאית הראשונה בגלי צה"ל. בתום שירותה הצבאי שימשה כתבת ועורכת חדשות ב"קול ישראל".
בשנת 1988 החלה בלימודי צורפות ועיצוב תכשיטים במרכז להכשרה טכנולוגית בירושלים. היא המשיכה את לימודיה בשנת 1990 במכללת קורקורן בוושינגטון, שם למדה פיסול.
בשנת 2003 ראתה אור תערוכתה "רך-פיסול בברזל" שהוצגה בשבעה מוזיאונים ברחבי ארצות הברית, במוזיאון בטייוואן, ובגלריות בפריז וברומא. פיסלה משנת 2005, "שורשים", ייצג את מדינת ישראל בתערוכה הבינלאומית לציון 60 שנה לאו"ם בז'נבה.
בשנת 2017 הוצגה תערוכה של פסליה בבניין מטה האו"ם בניו יורק ובארמון האומות בז'נבה. התערוכה, תחת הכותרת "חיים שלמים באריזה", עסקה במצוקת הפליטים העולמית. התערוכה שילבה פיסול בברזל על גבי צילומים מקוריים של סוכנות הידיעות "רויטרס" המתעדים פליטים.
בן-עמי נשואה לעיתונאי ואיש התקשורת עודד בן-עמי ולהם שלושה ילדים, ובהם העיתונאי והסופר יובל בן-עמי והשחקנית תמר לבני.
אילי (נבדה)
אילי (באנגלית: Ely) היא מושב המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז וייט פיין שבמדינת נבדה, ארצות הברית. אילי נוסדה במקור כתחנת מרכבת דואר (stagecoach station) של פוני אקספרס לאורך "הנתיב היבשתי המרכזי". ב-1906 התגלתה נחושת ושגשוג הכרייה של אילי הגיע מאוחר יותר ליישובים האחרים ששכנו לאורך "דרך US 50". מסילת הברזל המחברת בין הרכבת הטרנס-קונטיננטלית הראשונה למכרות באוסטין ובאאוריקה כבר הוסרה מזמן, אך מסילת הרכבת לאילי נשארה כמסילה מורשתית והיא ידועה כיום כ"רכבת השדים של אילי העתיקה". במפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שיעור האוכלוסייה עמד על כ-4,255 נפש.
חלק מהסרט מיליונר מי שגומר ראשון (2001), בבימויו של ג'רי צוקר, צולם באילי.
פט ניקסון, שהייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, נולדה בעיר.
פסיון סווינו
פסיון סווינו (שם מדעי: "Lophura swinhoii") הוא מין עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי רק בטאיוואן.
אורכו של הפסיון 80 ס"מ ומשקלו 1.1 ק"ג. הפסיון בעל נוצות כחולות מרשימות עם כנפיים ירוקות- סגולות ולמעלה לבנות וכרבולת אדומה מפוארת. המקור והעיניים לבנים והרגליים אדומות. כמו הרבה מיני פסיונים הזכר גדול בהרבה מהנקבה וגם מקושט ממנה בהרבה. הנקבות חומות-לסנות וקטנות מהזכרים. הזכרים כלל אינם עוזרים להם במלאכת הרבייה.
הפסיון חי ביערות ההר של טאיוואן ומחפש ביער זרעים, פירות וחרקים שונים.
מצב שימורו של הפסיון קרוב לסיכון עקב פגיעה במקום חיותו האנדמי.
הורסט פון מלנתין
גנרל הורסט פון מלנתין (בגרמנית: Horst von Mellenthin; 31 ביולי 1898 - 8 בינואר 1977), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון מלנתין נולד ב-31 ביולי 1898 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס פון מלנתין לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-6, ולחם עמו במהלך המלחמה, ואף הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.