ב-1994 גילמה את המשוררת ופעילת זכויות האדם דורותי פארקר בדרמה הביוגרפית "גברת פארקר והחוג המרושע"והייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה הוסיפה גם הופעה קומית בדמות העיתונאית איימי ארצ'ר בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה".
הופיעה בדרמה הספרותית "חשדות מהעבר" בתור סלינה בתה של דולורס קלייבורן (קתי בייטס) המואשמת ברצח.
ב-1999 הופיעה בדרמה של דייוויד קרוננברג "אקזיסטנז" בתור אלגרה גלר, מתכנתת משחק המחשב "אקזיסטנז".
בתור טובה לבמאי סם מנדס השתתפה לי בסרטו "הדרך לפרדישן" בתפקיד אנני, אשתו של הרוצח השכיר מייקל סאליבן (טום הנקס). ב-2003 שיחקה במותחן הארוטי "תשוקה חותכת" בהפקתן של ג'יין קמפיון וניקול קידמן.
ב-2004 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "המכונאי" בתור נערת הליווי סטיבי איתה מבלה המכונאי בעל האינסומניה טרבור רזניק (כריסטיאן בייל).
ב-2005 שיחקה במותחן הבדיוני "החליפה".
ב-2007 הופיעה בדרמה המשפחתית "מרגו בחתונה" בתפקיד פאולין אחותה של הסופרת מרגו זלר (ניקול קידמן).
ב-2008 השתתפה בדרמה "סינקדוכה, ניו יורק".
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג.
בשנים 2017–2021 שיחקה את אלסה בסדרה של נטפליקס, "לא טיפוסי".
בשנת 2018 כיכבה בסרט "העולם שאחרי: הכחדה", שנשלח היישר לצפייה ביתית בנטפליקס, תוך דילוג על הפצה לבתי הקולנוע.
כבמאית וכמפיקה.
ב-1995 הפיקה לי ביחד עם אמה ברברה טרנר את הדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גם שיחקה את הדמות הראשית של מוזיקאית הרוק סיידי, הקנאית להצלחת אחותה הגדולה ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם).
בשנת 2001 ביימה לי את סרטה הראשון והיחיד בקריירה, הדרמה הקומית "מסיבת יום נישואים", את הסרט גם כתבה, הפיקה וכיכבה בתפקיד הראשי בתור סאלי נאש החוגגת את יום נישואיה השישי עם בן זוגה ג'ו ת'ריאן (אלן קאמינג).
לי הועמדה לשתי קטגוריות לפרס אינדפנדנט ספיריט על עבודתה על התסריט ועשיית הסרט ביחד עם אלן קאמינג.
ב-2010 לי כתבה והפיקה את הדרמה הקומית "גרינברג" בה גם שיחקה לצידו של בן סטילר.
חיים אישיים.
בשנת 2005 נישאה לי לבמאי נואה באומבך. בנם של הזוג נולד בשנת 2010, מספר חודשים לפני שהחליטה להתחיל בהליכי גירושין.
מכבי הבקעה
סיידו יאיא
סיידו יאיא (באנגלית: Seidu Yahaya; נולד ב-31 בדצמבר 1989 באקרה, גאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בלייפיה.
סיידו החל את הקריירה שלו ב-2006 בקבוצה הגנאית טמה יות', שם שיחק שנתיים בהם הבקיע שער בודד. ב-2008 הושאל לקבוצה היוונית אנגניסי קרדיצה, ולאחר תום ההשאלה נשאר ביוון ועבר לקבוצת א.א.ק. אתונה, שם הספיק לשחק 3 משחקים בלבד.
בדצמבר 2010 הגיע לישראל ועבר למכבי חיפה, עמה זכה באליפות בעונת 2010/2011. בתום עונת 2011/2012, לאחר שהעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה ופתח בהרכב בהפסד 2–1 להפועל תל אביב, חתם בקבוצת אסטרה ג'יורג'יו הרומנית. ב-2018 עבר לדינמו מינסק הבלארוסית. בינואר 2019 חתם באל פאייחה הסעודית, חודשיים לאחר מכן חזר לקבוצת דינמו מינסק.
בינואר 2020 חתם בלייפיה הלטבית.
עמרם קלעג'י
עמרם קלעג'י, איש ממשל ישראלי ששירת בשורת תפקידים בכירים במשרד הפנים. כיהן בין מאי 2011 לאפריל 2013, בשנית, כמנכ"ל משרד הפנים. זוכה תואר "יקיר השלטון המקומי".
קלעג'י, בעל תואר ראשון בגאוגרפיה, היה עד 1992 בעל משק חקלאי במושב ברק שבחבל תענך.
הוא בין המנוסים בפקידות הבכירה של משרד הפנים וכיהן בעבר בתפקיד הממונה על מחוז חיפה והצפון במשרד הפנים. קלעג'י שימש מנכ"ל משרד הפנים משנת 1991 עד שנת 1996, במרבית הזמן תחת יצחק רבין (אשר כראש ממשלה החזיק גם בתפקיד שר הפנים) . כמו כן כיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה במשך 11 שנים.
בשנת 2004 הועמד כראש ועדה קרואה של המועצה האזורית אבו בסמה. המועצה מקיפה עשרה יישובים מוכרים בנגב, שישה מתוכם בדואים, ולמעלה מ-80,000 בני אדם, והקמתה היוותה הכרה בכפרים שבשטחה - שהיו עד אותה עת בלתי מוכרים. המינוי של הוועדה הקרואה בראשות קלעג'י הוארך מעת לעת עד שהגיע למקסימום המותר בחוק ועל כן נקבע שייערכו בחירות בדצמבר 2009. אולם בהתקרב המועד של הבחירות המיועדות שונה החוק המגביל את תקופת הכהונה המקסימלית של ועדה קרואה על מנת לאפשר את המשך כהונת הוועדה הקרואה לתקופה נוספת. בפברואר 2011 החליט בית המשפט העליון כי יש לערוך את הבחירות עד דצמבר 2012. בתפקידו כיו"ר המועצה התריע קלעג'י על הבעיות הקשות של המגזר הבדואי בנגב.
בשנת 2011 מונה פעם נוספת לתפקיד מנכ"ל משרד הפנים מחדש על ידי שר הפנים אלי ישי, לאחר שגבריאל מימון נאלץ להתפטר לאור חשדות שחיתות נגדו. מינויו של קלעג'י אושר על ידי הממשלה במאי 2001. הוא סיים את תפקידו באפריל 2013.
חיים אישיים.
קלעג'י, נשוי ואב לשמונה. תושב ירושלים.
מאנטאוואב
מאנטאוואב (אמהרית ምንትዋብ - "מה יפה"; סביבות 1706 - 27 ביוני 1773) הייתה קיסרית אתיופיה, אשתו של הקיסר בקפה, אימו של הקיסר ייאסו השני וסבתו של הקיסר יואס הראשון. באופן רשמי היא כונתה בשם בו הוטבלה - וולתה גיורגיס (געז:"בת גאורגיוס").
חייה.
מאנטאוואב נולדה בקווארה, ולפי השמועה, הייתה נצר לסב וסבתא פורטוגזים מצד אחד מהוריה; ועל-כן נחשדה לעיתים כבעלת סימפתיה לכנסייה הקתולית. היא הייתה בתו של דאג'אזמץ' מאנבאר מדמביה. מאנטאוואב נישאה לקיסר בקפה ב-6 בספטמבר 1722, לאחר שאשתו הראשונה מתה בלילה שלאחר הכתרתה. לפי האגדה היא סעדה אותו עת נפל למשכב באחד ממסעותיו, וכשהבריא הביאה לגונדר ונשא אותה לאישה. בתקופת שלטונם של בקפה ומאנטאוואב, ידעו העיר גונדר והמתחם המלכותי שבליבה, פאסיל גמב, תקופת פריחה; והתעשייה, המסחר, האמנות והתרבות פרחו בה. מאנטאוואב ידועה בכך שהעניקה את חסותה לאמנים ולאמנויות. הטירה האחרונה שהוקמה במתחם המלכותי מיוחסת לה ונקראת על-שמה, ובין המבנים הנוספים שהוקמו ביוזמתה ידועה במיוחד מצודת קוסקאם השוכנת בהרים שמצפון לגונדר, ואשר הוקדשה לבתולה.
לאחר שהקיסר בקפה מת ב-1730, הוכתרה מאנטאוואב כשליטה במשותף עם הקיסר החדש, בנה ייאסו השני, וריכזה בידיה כוח שלא היה לו תקדים עד לאותה עת. בתקופה זו התפתח קשר רומנטי בינה לבין אחינה הצעיר ממנה בשנים רבות, ולזוג נולדו שלושה ילדים. עם מות ייאסו השני ב-1755, עלה לשלטון נכדה של מאנטאוואב, הקיסר יואס הראשון. בין מאנטאוואב לוואלאטה בארסבה (ווביט), אלמנת בנה, נגלה סכסוך, שכן האחרונה, אימו של הקיסר החדש, בקשה לעצמה מעמד זהה לזה של מאנטאוואב בתקופת הקיסר הקודם. הסכסוך בין שתי הנשים גלש מהמישור האישי כאשר מאנטאוואב זימנה לגונדר את קרוביה מקווארה יחד עם צבאם. בתגובה הזמינה ווביט, שהייתה בת אורומו, את קרוביה ואת חייליהם. מאנטאוואב פנתה למיכאל סהול וביקשה ממנו לברור בסכסוך. סהול, שלימים נשא את בתה של מאנטאוואב לאשה, הגיע לגונדר ומונה לראס, אך בניגוד לציפיותיה של מאנטאוואב כי יעמוד לצידה, תפס את השלטון לעצמו, וב-1769 הדיח את הקיסר יואס הראשון ורצח אותו. בעקבות הרצח פרשה מאנטאוואב לקוסקאם, וסירבה לשוב אל הבירה. היא חייתה בקאסקאם בבדידות עד מותה ב-1773.
היריבות בין בית&quot;ר ירושלים לבין הפועל תל אביב
היריבות בין בית"ר ירושלים לבין הפועל תל אביב היא אחת היריבויות הוותיקות והטעונות ביותר בכדורגל הישראלי, ולא אחת קרה שמפגשים אלו הובילו לגילויי אלימות בין מחנות האוהדים, ואף במגרש בין שחקני הקבוצות.
היסטוריה.
היריבות בין שתי הקבוצות סובבת סביב הרקע הפוליטי-האידאולוגי המנוגד בין מרכזי הפועל ובית"ר ועל האופן בו שניהם הצטיירו במשך השנים בציבור הישראלי - הפועל הוא איגוד ספורט המזוהה עם השמאל פוליטי בישראל וככזה הוא ייצג את המעמד הגבוה, הממסד האשכנזי וההסתדרות. בית"ר הוא איגוד ספורט המזוהה עם הימין וככזה הוא ייצג באופן מסורתי את השכבות החלשות ומאבקם בממסד, ציבור המזרחים ואת ההתנועה הרוויזיוניסטית. בשל סיבה זו לא אחת קורה שבמשחקים נוכחים חברי הכנסת, שרים ואפילו ראשי ממשלה משני קצות הקשת הפוליטית, בעיקר בתקופת בחירות. בשנות ה-90 חלה הפרטה והמועדונים עברו לבעלות פרטית מה שמעט שיכך את הפן הפוליטי-חברתי, אך במשך השנים המוטיב הפוליטי חזר ביריבות בין הקבוצות בעיקר בקרב אוהדיה ודרך המועדונים, מה שהפך ליריבות היסטורית מסורתית בין הקבוצות לאורך השנים. במשחקים בין הקבוצות קיימים לעיתים קרובות עימותים מילוליים ולעיתים אף פיזיים. ב-3 באוקטובר 2015 אוהד הפועל תל אביב הותקף באמצעות פטיש בראשו ונפצע באורח קשה במהלך קטטה ביו ארגון האוהדים לה פמיליה, לארגון האוהדים של הפועל. במרץ 2018 נגזרו עונשי מאסר של עד עשר שנים על שישה משתתפים בתקיפה זו.
היסטוריית המפגשים.
בליגה.
היסטוריה.
המשחק הראשון בין הקבוצות התקיים ב-5 במרץ 1955 באצטדיון ימק"א, במסגרת המחזור החמישי בליגה הבכירה (אז ליגה א'). הייתה זו העונה הראשונה של בית"ר בליגה הבכירה, והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. לזכות בית"ר כבשו סימון אלפסי וישראל יחזקאל, ולזכות הפועל כבשו אשר בלוט ומיכאל מיכאלוב. גם המפגש השני באותה עונה הסתיים בתיקו (1-1). בתום עונה זו ירדה בית"ר לליגת המשנה ושבה לליגה הבכירה רק ב-1968.