העיקרון משמש גם בתהליך של גיבוש מחדש. כדי לטהר חומרים - ממיסים את החומר בממס מתאים לקבלת תמיסה רוויה, או קרוב לכך, ואז גורמים להפרעה כלשהי שתגרום לגיבוש. הגביש החדש שנוצר יכיל הרבה פחות זיהומים מהחומר המקורי, מאחר שהמבנה הגבישי נוטה לדחות חומרים זרים (אלא אם כן הם דומים מאוד בתכונותיהם - גודל, מטען וכו' - לתכונות היונים אותם החליפו).
קדמה (פירושונים)
סקאוזר
לפרקון (סרט)
לפרקון (באנגלית: Leprechaun) הוא סרט אימה משנת 1993, אשר בוים ונכתב על ידי מארק ג'ונס. בסרט זה, גילמה ג'ניפר אניסטון את אחד מתפקידיה הראשונים. הסרט זכה למספר סרטי המשך, אולם רק הראשון והשני שבהם הוקרן בקולנוע, ואילו האחרים הופצו ישירות לוידאו ול-DVD. עלילת הסרטים מתמקדת בעיקר בדמותו של לפרקון (מעין שדון מהמיתולוגיה האירית), אשר בכל סרט יוצא למסע רצח המוני.
עלילה.
הלפרקון הוא שדון בן 600 שנה שנכלא בתוך ארגז עץ. לאחר 10 שנים, עוברת משפחה לגור בבית בו שוכן הארגז. הלפרקון משתחרר במקרה מהארגז ומתחיל במסע רציחות סדרתי בעיירה הסמוכה לבית.
הצלחה מסחרית וביקורות.
הסרט הוקרן ב-620 בתי קולנוע בשבוע הראשון וגרף $3,279,000. בארצות הברית הגיע הסרט להכנסות כלליות של $8,556,940, הנחשבות להצלחה לאור העובדה שתקציבו היה $900,000 בלבד. הסרט זכה לביקורות מעורבות אבל הפך מידי לסרט קאלט וצבר פופולריות רבה. סרטי המשך בסדרת לפרקון לא רובם זכו להצלחה וקבלו לביקורות שליליות.
טקוונדו
אומברטו הראשון
התפלגות t
בתורת ההסתברות, התפלגות t של סטודנט (Student's "t"-distribution), או בפשטות התפלגות t, היא התפלגות המתארת את הערכים הצפויים למדגם מתוך אוכלוסייה המקיימת התפלגות נורמלית, כאשר גודלו של המדגם קטן וסטיית התקן של האוכלוסייה אינה ידועה. הצורה הכללית של התפלגות ה-t דומה לזו של ההתפלגות הנורמלית וכאשר מספר הפרטים במדגם גדול היא אף מתכנסת אליה. התפלגות ה-t היא הבסיס למבחן t, המשמש לבדיקת מובהקות ההבדל בין שני מדגמים של אוכלוסיות.
התפלגות ה-t פורסמה לראשונה ב-1908 על ידי ויליאם גוסט, אשר עבד באותה העת ככימאי במבשלת הבירה של גינס בדבלין. גוסט פיתח את ההתפלגות לצורך בקרה על איכות הבירה במבשלה, ולכן נאסר עליו לפרסמה תחת שמו, והוא נאלץ לפרסם את תגליתו תחת השם "סטודנט".
פונקציית צפיפות ההסתברות של התפלגות t היא:
כאשר formula_2 הוא מספר דרגות החופש ו-formula_3 היא פונקציית גמא.
421 לפנה&quot;ס
שרון רוסטורף-זמיר
שרון רוסטורף-זמיר (נולדה ב-1965, כפר ויתקין) היא זמרת אופרה ומלחינה ישראלית, מורה לפיתוח קול, פרופסור חבר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
רוסטורף-זמיר נולדה בכפר ויתקין. רוסטורף מספרת שהיא החלה לשיר בגיל שנה והוריה הבינו מכך שעתידה בתחום הזמרה. רוסטורף התחילה ללמוד תווים ולזמר בגיל 13. היא הייתה זמרת וסולנית במקהלת העפרוני בניצוחה של מיה שביט. בגיל 16 הצטרפה רוסטורף ללהקת מגפיים, להקה של מושבניקים, מקומיים מכפר ויתקין והסביבה. רוטסורף הייתה סולנית הלהקה במרבית השירים לצד חברי הלהקה ביניהם אבי גבע ואתי עמית.
לאחר השירות הצבאי, רוסטורף למדה ושרה בדרום-אפריקה, שם סיימה תואר ראשון באוניברסיטה, בתחומיה, והופיעה באופרות ואורטוריות. לאחר מכן עברה להופיע במילאנו ובווינה.
מתחילת שנות ה-90 רוסטורף התגוררה והופיעה באירופה. בסוף שנות ה-90 חזרה להתגורר בישראל.
בגיל 24 רוסטורף התמנתה לסולנית קבועה באופרה של פרנקפורט למשך חמש עונות. כמו כן שרה באירופה, יפן וארצות הברית באופרות, רסיטלים וקונצרטים בליווי תזמורות. היא שרה בבתי האופרה של פריז, פראג, בילבאו, מדריד, רומא, לונדון, וינה ועוד. כמו כן הופיעה בהפקות רבות של האופרה הישראלית החדשה, למשל "פאמינה" בחליל הקסם (מוצרט) ו"אולימפיה" בסיפורי הופמן (ז'אק אופנבך).
רוסטורף הופיעה לעיתים קרובות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם המנצח זובין מהטה, וכן עבדה עם המנצחים קורט מזור, רפאל פריבק דה בורגוס, יוליוס רודל, גאבור הולרונג, דייוויד שטרן, דן אטינגר ואחרים.
מלחינים ישראלים שכתבו יצירות לקולה: גיל שוחט, יוג'ין לויטס, אהרון חרל"פ, שרון פרבר ודובי זלצר.
ב-2002 וב-2006 נבחרה רוסטורף-זמיר ל"זמרת האופרה של השנה" על ידי מבקרי המוזיקה בישראל.
ב-2003 הופיעה בהפקה "צור ירושלים" מאת מתתיהו שוהם בעיבוד יוספה אבן-שושן, בבימוי יוסי יזרעאלי. את האופרה הזו הלחין גיל שוחט עבור שחקני תיאטרון בית ליסין והתזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של סטנלי ספרבר, ובביצוע זמרת האופרה רוסטורף-זמיר. זהו סיפור האהבה הלא ממומש בין אליהו הנביא למלכה איזבל. מן המחזה עולה שאליהו סירב לאיזבל ומכאן ניתן היה להסיק שהקנאות הדתית של איזבל - מקורה בעלבון מיני. בהצגה שיחקו יונה אליאן קשת, עודד תאומי, גיל פרנק, שלמה בר שביט, הדס קלדרון, אוהד שחר, אורי רביץ, נבו קמחי, יורם יוספסברג, שמוליק כהן, צחי גליק והילד הזמר אלחנן אלפנבאום.
ב-2004 הופיעה כ"סוזנה" בנישואי פיגארו באופרה של ניו יורק.
בשנת 2006 השתתפה לצידו של יניב ד'אור באופרה יוליוס קיסר באולם האופרה הישראלית החדשה.
ב-2013 הוציאה לאור את השיר "ברח בני" פרי עטו של אוריאל זוהר שכתבה עמו, הלחינה ושרה.
רוסטורף-זמיר משמשת כמורה למקצועות הקול בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
שרון רוסטורף-זמיר מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה, בת ושני בנים.
סיירת מערכה
סיירת מערכה היא סוג של סיירת, שהייתה בשימוש במחצית הראשונה של המאה ה-20.
היסטוריה.
בתחילת המאה ה-20 הופיע סוג חדש של סיירת, סיירת מערכה. סיירת המערכה צמחה בצי הבריטי ומטרתה הייתה לשלב את מהירותה של הסיירת ויכולת התמרון שלה עם עוצמת האש של אוניית המערכה. אונייה זו נועדה למלא את החלל שבין הסיירת הקלאסית לאוניית המערכה. הוגה הרעיון היה אדמירל סר ג'קי פישר, לורד הים הראשון (תפקיד מקצועי בפיקוד על הצי הבריטי, שיש להבחינו מתפקיד הלורד הראשון של הימיה שהוא תפקיד פוליטי). פישר רצה לחסוך, מחד, בהוצאות העצומות של הצי, ומאידך לשמור על עליונותה הימית של בריטניה. כדי להשיג יעד זה הוציא פישר מהשירות את הצי העצום של אוניות מערכה מיושנות, ועמן סיירות משוריינות ומוגנות, שלהן קרא "ערב רב של גרוטאות חסרות ערך". את מקומן של אוניות אלה היו אמורות לתפוס סיירות המערכה. עד הופעתו של טיפוס אונייה זה, היה מקובל שכל אונייה חייבת להיות משוריינת ברמה כזו, שתוכל לעמוד בפני תותחיה שלה. בסיירות המערכה נזנח עיקרון זה; האוניות היו בעלות תותחים כבדים כשל אוניות מערכה, אך בעלות שריון קל יחסית. בזכות הקרבת השריון היו יכולות לשאת מנועים חזקים יותר, שהקנו להן מהירות רבה וטווח גדול. סיירות המערכה היו מסוגלות להשיג ולהטביע כל אונייה קטנה מהן, ולחמוק מכל אונייה כבדה מהן. הן לא היו אמורות להיכנס לקרב מול אוניות מערכה, אלא לזהות את האויב ולהטריד אותו, עד שיתערבו אוניות המערכה.
לאחר שעזב פישר את הצי נדחק הרעיון, ומעט אוניות מדגם זה נבנו. אולם כאשר התחילה מלחמת העולם הראשונה שב אדמירל פישר הסוער והכריזמטי לתפקידו, והיה ברור כי סוג זה של אוניות עומד לקבל דחיפה משמעותית.
סיירות המערכה היו אוניות קלות משמעותית מאוניות המערכה, אך היו כבדות ומסורבלות יותר מאשר סיירות רגילות (אפילו הכבדות שבהן), כדי שיוכלו לעמוד במשקל ובעוצמה של תותחים כבדים. הרעיון היה שאונייה מטיפוס זה תוכל להטביע כל כלי שיט אחר, למעט אוניות מערכה, שמהן תוכל לנתק מגע במהירות. גם הצי הגרמני השקיע בסיירות מערכה; ההבדל ביניהן היה במוקד הוויתור: הבריטים העדיפו לוותר על שריון לטובת המהירות, ואילו הגרמנים העדיפו שריון חזק יותר על פני המהירות.
בקרב איי פוקלנד, ב-8 בדצמבר 1914, ביצעו סיירות המערכה את תפקידן המוגדר: במרחק גדול מבסיסי הבית שלהן, הצליחו שתי סיירות מערכה בריטיות, בסיוע חמש סיירות משוריינות וקלות, להטביע שייטת גרמנית שמנתה חמש סיירות. ואולם, בקרב הימי הגדול ביותר במלחמה, קרב יוטלנד, כאשר סיירות המערכה בשני הצדדים נלחמו זו בזו, הוכיחו עצמן סיירות המערכה הגרמניות כעדיפות על הבריטיות. שלוש סיירות מערכה בריטיות טובעו בקרב, ורק מעטים מאנשי צוותן נותרו בחיים.
לאור תוצאות הקרב, וללא חסותו של אדמירל פישר (פישר מונה לתפקיד לורד הים הראשון שוב, עם תחילת מלחמת העולם, ופרש מתפקידו ב-15 במאי 1915), בוטלו רוב ההזמנות לבניית אוניות מסוג זה. העדיפות חזרה לאוניות המערכה. התקדמות הטכנולוגיה אפשרה לבנות אוניות מערכה שהצליחו לשלב מהירות גבוהה עם שריון מתאים וחימוש כבד, ובכך למעשה היו יכולות ליטול על עצמן את תפקידה של סיירת המערכה.
מבשלת בירה
הידרולוג
אלבטרוס אפור-ראש
אלבטרוס אפור-ראש (שם מדעי: Thalassarche chrysostoma) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים. תפוצתו נסובה סביב הקוטב הדרומי. הוא מקנן באיים מבודדים באוקיינוס הדרומי, והוא מוצא את מזונו עוד דרומה מכך (דרומית יותר מכל אלבטרוס בסוגו).
מאפיינים.
שמו מעיד על צבע ראשו האפרפר. גם צווארו אפור. גבו, כנפיו (החלק העליון) וזנבו שחורים, ובטנו והחלק התחתון של כנפיו - לבנים. מקורו שחור, ועליו סימנים צהובים וכתומים. אורכו כ-81 סנטימטרים.