ב-1986 צילם נופים אורבניים בצרפת למטרות דוקומנטריות, לראשונה החל להשתמש במצלמה פנורמית. ב-1987 קבל אזרחות צרפתית לאחר 17 שנים ללא אזרחות, באותה שנה קבל את ה"גראן פרי נסיונאל" ("Grand Prix National") ממשרד התרבות הצרפתי.
ב-1988 הציג שתי תערוכות גדולות שנדדו ברחבי אירופה וארצות הברית, והוציא לאור את ספרו "גולים" ("Exiles"), שזכה בתואר ספר הצילום של השנה. ב-1989 קבל את פרס Hugo Erfurt והוזמן לצלם במוסקבה. פרסם ספר צילום של תמונות פנורמיות שצילם בצרפת. ב-1990 הגיע לביקור בפראג לאחר עשרים שנות גלות. הציג תערוכה רטרוספקטיבית של התמונות מתקופת הפלישה לפראג וזאת הייתה הפעם הראשונה שהן הוצגו שם. בשנת 1990 החל לצלם את אזור "המשולש השחור" (Cerný Trojuhelník), חבל ארץ נידח בצ'כיה בו פועלות מחצבות פחם כבר מהמאה ה-15, ושהפך בעקבות התיעוש לאחד האזורים המוכים והמסוכנים באירופה. ב-1991 קבל את פרס אנרי קרטייה ברסון. ב-1992 קבל את פרס הסלבלד. ב-1994 הציג תערוכה של צילומים פנורמיים בגרמניה. ב-1996 הוזמן לצלם יחד עם עוד שמונה צלמים נופים באירופה שהושחתו על ידי תיעוש בלתי אחראי. ב-1997 הוזמן לצלם צילום פנורמי של נופים בדרום ווילס. ב-1998 קבל פרס מ-Royal Photographic Society באנגליה.
קודלקה מתגורר כיום בצרפת וצ'כיה ועיקר עבודתו מתמקד בצילום נופים באירופה.
עבודתו של קודלקה.
בעבודותיו המוקדמות של קודלקה בולטת רגישותו לרגע המכריע, בהשפעת תפיסת הצילום שפיתח ידידו הקרוב, אנרי קרטייה ברסון. ברסון היה לא רק מורה אלא אף עזר לקודלקה בזמן שחפש מקלט מדיני במערב. קולדקה היה במקום הנכון וצילם את האירועים באופן המיוחד לו.
הצוענים (Gypsies, 1975).
כבר מראשית הקריירה שם קודלקה דגש על האדם והסובב אותו. למרות שהתפרסם כבר עם הצגת תצלומיו הדרמטיים מהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, היה זה פרסום ספרו "צוענים" ("Gypsies", הוצאת Aperture) בשנת 1975, שקיבע את מעמדו כאחד הצלמים המעולים ביותר שפועלים בתחום הצילום הדוקומנטרי ההומניסטי, ברבע האחרון של המאה ה-20.
קודלקה החל לצלם צוענים בחבל הולדתו במוראביה, אך מרבית תצלומיו בפרויקט נלקחו במזרח סלובקיה, שבמזרח צ'כוסלובקיה, בין השנים 1962 ל-1968. שם הצוענים חויבו להשתכן ב"התיישבויות נפרדות", מעין גטאות פסטוראליים דרכם הממשלה ניסתה לשים קץ לנוודותם על ידי החרמת סוסיהם ושחיטתם ופירוק גלגלי עגלותיהם. הצוענים חיו במקום הצחיח, בוצי, וסלעי זה במעין מעצר בית המוני. כפי שראה זאת קודלקה, הצוענים - מנושלים ממסורתם ומרכושם - ניהלו חיים שנשענו על רגשות ורוחניות בלבד; תרבות החפה ממקצועיות, מכסף ונוחיות, אך עשירה באהבה, צער, תשוקה וצחוק.
קודלקה צילם לרוב עם עדשת 25 מ"מ רחבת זווית. העדשה הרחבה אפשרה לו לעמוד קרוב ולצלם בין האנשים, לקלוט את מחוותיהם הרחבות, וליצור תמונות בעלות מבנה ויזואלי אנרכי לעיתים, ששיקף את הפראות נטולת החוק של הצוענים עצמם. תצלומיו הגרעיניים של קודלקה נעשו בסגנון פוטוז'ורנליסטי קלאסי ומעט רומנטי. הוא מציג את מצולמיו - אנשים שנדחקו לשוליים, הופלו לעומת שאר אירופה, והתקבצו בלית ברירה ב"חצר האחורית" שלה - לא בגישת צילום ישירה אופיינית, אלא תוך שימוש ברטוריקה מיתולוגית, שנראית כשאובה מאורח חיי מצולמיו. התמונות מאופיינות בתאורה ניגודית עזה, וגרעיניות ברורה (כלומר, גרעיני הכסף שמרכיבים את הסרט גדולים יחסית ונראים לעין בהדפס).
קודלקה קלט בעדשת המצלמה את רוח האדם נוכח סביבה קשה ותנאי מחיה ירודים, אך הוא מראה זאת ללא התנשאות ומבלי לצמצם את הווייתם של מצולמיו לעוני ודלות. בדומה לתצלומיו של מנואל אלוורז בראבו ממקסיקו, בכמה תמונות נדמה שקודלקה רואה את העולם דרך עיני מצולמיו.
גולים (Exils, 1988).
נושא הגלות קשור לחוויה האישית של קודלקה כגולה ממולדתו, אך בפרויקט זה הוא מעלה את נושא הגלות להצהרה רחבה יותר, על מצב של ניתוק, ניכור, געגוע והרהור. קודלקה מתייחס בעבודה לחורבן של מקומות, היעדר תקשורת, ריקנות, מקריות ועצבות אורבנית, שמעוררים תחושת ניכור עמוקה. קודלקה שילב לראשונה, בין תצלומי האנשים שלו, נופים נטושים, שיהפכו לנושא מרכזי בעבודותיו המאוחרות יותר.
המשולש השחור: למרגלות הרי העפרה (1990-1994).
קודלקה החל להשתמש בפורמט פנורמי במסגרת מטלות שונות שצילם בצרפת. כשחזר לצ'כוסלובקיה, מולדתו, לאחר גלות ארוכה, השתמש בפורמט הפנורמה כדי לצלם את אזור פודקושנוהורי (Podkrusnohorí), המכונה "המשולש השחור" (Cerný Trojuhelník). תחת השלטון הקומוניסטי, חציבת הפחם והפקת חשמל על בסיס אנרגיה שהופקה משריפת פחם, היו יעדים ממשלתיים ראשונים במעלה, ואזור זה הפך לאחד המזוהמים ביותר באירופה. 75 מיליון טון של פחם נחצבו למרגלות הרי העפרה (Ore Mountains) בכל שנה. פליטת הארסן, הגפרית, המתכות הכבדות והחומרים הרדיואקטיביים מתחנות הכוח במקום פגעו נואשות בסביבה ובאוכלוסייה, והפכו אותו לאחד האזורים הגרועים וההרוסים ביותר באירופה.
הפנורמות של קודלקה מציגות מקום חרב, שנראה כמו אזור מלחמה, עם עצים וצמחייה קמלים, ונוף מדולל ומנוון. שובלי עשן, שנראים מדי פעם ברקע, מצביעים על העובדה שתחנות הכוח עדיין פועלות במקום. הפנורמות של קודלקה הן פנורמות אדירות של הרס וחורבן.
תצלומי "המשולש השחור" של קודלקה זכו לביקורת על כך שהם הופכים סבל וכיעור לדימויים יפים ואף רומנטיים, שמודפסים בספר מהודר, בעל גוונים עשירים ואיכותיים. קודלקה אכן הודה שמצא במקום יופי מצמרר. עם זאת, הספר הוא זעקה נוקבת להצלת הסביבה.
אֶבֶן סִיד ("Limestone", 2001).
בעוד שבספרו "המשולש השחור" מעלה קודלקה כתב אישום חמור נגד הנזק הסביבתי שנגרם בידי מחצבי העפרה בצ'כוסלובקיה, בפרויקט זה מציג הצלם מחצבים אחרים, של אבן סיד, אותם צילם עבור חברת Lhoist, שאינם נחשבים כפוגעניים כלפי הסביבה.
לודוויג צ'יבירוב
לודוויג צ'יבּירוֹב (באוסטית: Цыбырты Людвиг, בגאורגית: ლუდვიგ ჩიბიროვი; נולד ב-19 בספטמבר 1932) היה יושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה מספטמבר 1993 ועד להיבחרו כנשיא הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה בנובמבר 1996. הוא כיהן בתפקיד עד שהחליף אותו אדוארד קוקויטי בדצמבר 2001. ללפני מינויו ליושב ראש המועצה העליונה של דרום אוסטיה כיהן צ'יבירוב כחבר הפרלמנט של דרום אוסטיה.
ב-23 בספטמבר 1993 נבחר צ'יבירוב ליושב ראש המועצה העליונה של דרום אוסטיה במקום טורז קולומבגוב וכיהן בתפקיד זה עד לבחירות שנערכו בנובמבר 1996, בהם זכה צ'יבירוב ב-65% מקולות הבוחרים, בחירות אותן החרים אדוארד שוורדנדזה, שליט גאורגיה, אשר קרא להן "בלתי חוקתיות". וכך מה-27 בספטמבר 1966 הפסיק צ'יבירוב לכהן כיושב ראש המעצה העליונה של דרום אוסטיה הפך לנשיא הראשון של דרום אוסטיה.
בבחירות הבאות שנערכו ב-18 בדצמבר 2001, בגיל 69, זכה צ'יבירוב ב-20% מהקולות בלבד והיה השלישי לאחר סטניסלב קוצ'ייב שזכה ב-25% מהקולות ואדוארד קוקויטי שזכה בבחירות עם 48% מהקולות.
אוגוסטו מונטרוסו
קוני למל
אדו
מערכת מספרים
משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין
משחק הכדורסל בו קלע וילט צ'מברלין 100 הנקודות נחשב לאחד ממשחקי הכדורסל הגדולים בתולדות ליגת ה-NBA. המשחק נערך בין פילדלפיה ווריורס לניו יורק ניקס ב-2 במרץ 1962. הווריורס ניצחו במשחק בתוצאה 169-147 ובכך קבעו שיא נקודות למשחק אחד על ידי שתי הקבוצות, אולם מה שזכור יותר מהמשחק הזה היה 100 הנקודות שקלע צ'מברלין – שיא הנקודות לשחקן במשחק יחיד ב-NBA, שלא נשבר עד היום.
המשחק ההיסטורי התקיים לעיני 4,124 צופים בלבד בהיכל הספורט הרשי ולא שודר באף ערוץ טלוויזיה, אלא סוקר על ידי קומץ כתבי ספורט מקומיים בלבד. אף על פי כן, בשל חשיבותו ההיסטורית של המשחק טענו רבים שהם ראו את המשחק והיו עדים להישג של צ'מברלין.
צ'מברלין קלע 23 נקודות ברבע הראשון. הוא סיים את המחצית עם 41 נקודות ובסיום הרבע השלישי היו במאזנו 69 נקודות.
הוא שבר את השיא הקודם שלו (שעמד על 78 נקודות) 7:51 דקות לסיום המשחק. מרגע זה ואילך שחקני הווריורס שיחקו בשבילו ומסרו לו את הכדור בכל התקפה. צ'מברלין קלע 89 נקודות כשנשארו 5:12 לסיום המשחק ואת הנקודה ה-98 כאשר נשארו 79 שניות לסיום המשחק.
לפי אתר ה-NBA, את הנקודה ה-100 צ'מברלין קלע מטווח קצר לאחר שקיבל מסירה מג'ו ראקליק, 46 שניות לסיום המשחק. הקהל פרץ למגרש בתשואות, והמשחק הופסק לתשע דקות. עד היום לא ידוע בוודאות האם המשחק חודש לאחר ההפסקה או הסתיים 46 שניות טרם מועדו החוקי.
צ'מברלין היה ידוע כקלע עונשין לא טוב אך במשחק הזה הוא קלע 28 מתוך 32 זריקות עונשין.
סטטיסטיקה.
פילדלפיה ווריורס
ניו יורק ניקס
הטל צל ענק
הטֵל צֵל ענק (באנגלית: Cast a Giant Shadow) בישראל הופץ הסרט בשם צלו של ענק הוא סרט מלחמה אמריקני משנת 1966, שנכתב, בוים והופק על ידי מלוויל שבלסון. הסרט מבוסס על ביוגרפיה
מאת טד ברקמן, המספרת על חייו של קולונל דוד מרכוס. בסרט מככבים קירק דאגלס וסנטה ברגר. ג'ון ויין, יול ברינר ופרנק סינטרה מופיעים בתפקידי משנה. בנוסף לסוללת הכוכבים ההוליוודית המרכיבה את הסרט, שיחקו גם חיים טופול ובנו של קירק דאגלס, מייקל, בהופעתו הקולנועית הראשונה, כנהג ג'יפ.
דוד "מיקי" מרכוס (ידוע בישראל גם בשם מיקי סטון), קולונל בצבא ארצות הברית, שירת בצה"ל במסגרת מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). מרכוס היה הראשון שהוענקה לו דרגת אלוף, בעת שמונה בידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב-28 במאי 1948.