רוזנבוים נולד בבית ציירים בעיר סובלקי שבפולין. אביו ואחיו הבכור עסקו בציור, והנחילו מקצוע זה גם לצעיר המשפחה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נכנסו הגרמנים לעירו, נישלו את כל בני משפחתו מביתם ומרכושם והגלום לגטו לוקוב. יעקב רוזנבוים חווה כנער צעיר את אימי השואה, בנדודים ובהימלטות בדרכים לא דרכים, ובעבודת כפייה.
עם סיום המלחמה הגיע רוזנבוים בסיוע הג'וינט עם קבוצת ניצולי שואה לאיטליה. השאיפה ללמוד ציור ולהיות צייר, שליוותה אותו מילדותו, התעוררה בו מחדש והוא נרשם ללימודים באקדמיה לאומנות חופשית ברומא. הוא עלה לארץ בשנת 1949 התיישב בירושלים, שבה גידל את משפחתו ושם צייר את עבודותיו הרבות. צילה של השואה קיימת ביצירות רבות שלו בצורת אסוציאציות או בצורה סמלית, והוא נתן לצל זה ביטוי שנולד מתוך דחפים פנימיים עמוקים.
עבודותיו זכו לאהדה ממבקרי אומנות דוגמת יונה פישר שכתב: "ציוריו של רוזנבוים נמצאים במחצית הדרך בין הנוף המסוגנן לבין ההפשטה הקונסטרוקטיבית, ירושת הקוביזם. מעלתו הגדולה של רוזנבוים שהוא מצייר כאילו לא ציירו כך לפניו. צבעוניותו חריפה ועירנית יותר מן המקובל, היא שומרת על זיקה ברורה אל הטבע ובעיקר אל הנוף".
תערוכות קבוצתיות.
יעקב רוזנבוים זכה בפרס ירושלים לציור בשנת 1977 עשור לאיחוד העיר.
יום חבר העמים הבריטי
יום חבר העמים (באנגלית: Commonwealth Day) הוא יום חג הנחוג מדי שנה ברחבי חבר העמים הבריטי, אף שאין מדובר ביום חופש רשמי במרבית מדינות חבר העמים, ואין אירועים רבים המציינים אותו. יום חבר העמים נחוג ביום שני השני של חודש מרץ.
היסטוריה.
מקורו של "יום חבר העמים הבריטי" ב"יום האימפריה" (Empire Day) - מיסודה של קלמנטינה טרנהולם, אשר נחוג בבית ספר קנדיים בפרובינציית אונטריו החל משנת 1898. יום זה נחוג ביום הלימודים שקדם ל-24 במאי – יום הולדתה של המלכה ויקטוריה.
במהלך השנים גדלה פופולריות החג והוא הגיע לאנגליה בשנת 1904 ביוזמת רג'ינלד ברבאזון, הלורד ה-12 של מית'.
לאחר מותה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901 הפך יום הולדתה לאירוע שנתי לזכרה. היום נחוג באמצעות זיקוקים או מדורות. בשנת 1958 שונה שמו של "יום האימפריה" ל"יום חבר העמים".
שינוי מועד יום חבר העמים.
בשנת 1973 האגודה המלכותית של חבר העמים הבריטי שלחה מכתב לראש ממשלת קנדה באותה עת, פייר טרודו, והציעה כי יום חבר העמים יחול בכל רחבי חבר העמים באותו יום. במכתב, ביקשה האגודה כי הנושא יידון במפגש ראשי מדינות חבר העמים שנערך באוטווה באותה שנה. הנושא נדון לבסוף רק בשנת 1975 והוסכם כי מזכירות חבר העמים הבריטי תבחר מועד. בפגישה שנערכה בקנברה בשנת 1979 נבחר יום שני, השני בחודש מרץ.
טקסים ואירועים.
אין ברחבי חבר העמים הבריטי טקסים אחידים המציינים את היום.
בממלכה המאוחדת מצוין היום בטקס דתי שנערך במנזר וסטמינסטר בנוכחות המלכה אליזבת השנייה ראש חבר העמים הבריטי, המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי, והנציב העליון של חבר העמים הבריטי. לאחר הטקס נושאת המלכה נאום המשודר ברחבי חבר העמים הבריטי. בשנה בה נערכים משחקי חבר העמים הבריטי (אחת לארבע שנים), מתחילה המלכה את מרוץ השליחים המלכותי בחזית ארמון בקינגהאם - מרוץ שיסתיים בטקסי הפתיחה של המשחקים.
בקנדה נוהגים להניף ביום זה על בנייני הממשל הפדרלי ברחבי המדינה את היוניון ג'ק לצד דגל קנדה.
בסקוטלנד מונף ביום זה על בניין הפרלמנט הסקוטי דגל חבר העמים הבריטי.
בשנת 2006 נשאה אליזבת השנייה את הנאום שלה מקתדרלת אנדרו הקדוש, בסידני שבדרום ויילס החדשה באוסטרליה, ומשחקי חבר העמים נערכו באותה שנה במלבורן.
בבליז ובגיברלטר יום חבר העמים הוא חג לאומי רשמי ויום חופש במקומות העבודה.
חיים חרמש
חיים חרמש (4 בינואר 1919 - 23 במרץ 2007) היה מצנחני היישוב, פעיל פוליטי ולוחם אנטי-פשיסטי ישראלי, יליד הונגריה.
חייו.
חרמש נולד בהונגריה בעיר וספרם בשם מיכאי קאסאש (Mihály Kaszás). חרמש היה בין מנהיגי "הנוער הציוני" בהונגריה ויחד עם אשתו דינה עלה לישראל בשנת 1940 באניית המעפילים "LIBERTAD". חיים נכלא על ידי הבריטים בעוון עלייה בלתי לגאלית במחנה המעצר בעתלית למשך שנה תמימה.
במלחמת העולם השנייה, ב-1944, התנדב חיים חרמש לפעולת צנחני היישוב באירופה וצנח פעמיים ביוגוסלביה ובצ'כוסלובקיה.
חבריו חביבה רייק, צבי בן יעקב ורפי רייס שצנחו איתו, לא שבו.
במשך שנה, בזמן שנילחם במחיצת הפרטיזנים באויב הגרמני, ניתק הקשר עמו ורק לאחר שנה כאשר שב לארץ, נודע כי הוא עדיין בחיים. את הקורות אותו תיעד בספר "מבצע אמסטרדם".
שירת כמזכיר כללי של תנועת הנוער הציוני העולמית.
את ספרו השני "בצל המצודה" כתב תוך כדי מחקר שורשים אודות המשפחה.
נפטר בקיבוצו כפר גליקסון במרץ 2007 לאחר מחלה בגיל 88.
אבא חורג, אמא חורגת
אַבָּא חוֹרֵג, אִמָּא חוֹרֶגֶת (באנגלית: "Step by Step") היא קומדיית מצבים אמריקאית מצליחה ששודרה בשנים 1991–1998 ברשת ABC, ובמהלך העונה האחרונה ברשת CBS. הסדרה הופקה תחילה על ידי חברת לורימר, ולאחר מכן על ידי חברת האחים וורנר. בסה"כ הופקו ושודרו 160 פרקים בשבע עונות.
רקע עלילתי.
פרנק למברט (פטריק דאפי) הוא קבלן בניין ושיפוצים, גרוש ואב לשלושה ילדים, וקרול פוסטר (סוזאן סומרס), מעצבת שיער, היא אלמנה ואם לשלושה ילדים. שתי המשפחות מנהלות חיים נפרדים בוויסקונסין, עד שפרנק וקרול נפגשים במהלך שיט בג'מייקה, מתאהבים ומחליטים להינשא במהרה - להפתעת ילדיהם שאינם מגלים התלהבות. בעקבות הנישואין, פרנק ושלושת ילדיו עוברים להתגורר בבית משפחת פוסטר בעיירה פורט וושינגטון.
העלילה מגוללת את סיפורה של משפחת למברט-פוסטר, תוך הדגשת הניגודים בין בני משפחת למברט לבני משפחת פוסטר. לפרנק שני בנים ובת: ג'ון תומאס המכונה ג'יי. טי. (ברנדון קול), מתבגר עצלן; אל (קריסטין לקין), "טום בוי"; וברנדון (ג'וש בראיין). לקרול שתי בנות ובן: דיינה (סטייסי קנאן), חכמה ופרפקציוניסטית; קארן (אנג'לה ווטסון), יפה ופופולרית; ומרק (כריסטופר קסטיל), תלמיד חרשן ורכרוכי. ששת הילדים מתבגרים על מסך הטלוויזיה לאורך שבע שנותיה של הסדרה. דמות נוספת המופיעה כמעט לאורך כל שידורי הסדרה היא דמותו של קודי למברט (סשה מיטשל), אחיינו הטיפש וטוב הלב של פרנק, המתגורר במכונית מסחרית בחצר ביתה של המשפחה. בסוף העונה הרביעית הצטרפה ילדה נוספת למשפחה, לילי, בתם המשותפת של פרנק וקרול שזה עתה נולדה.
שם הסדרה.
שם הסדרה במקור (Step by Step) הוא משחק מילים. הפירוש הרגיל של הביטוי הוא "צעד אחר צעד", אבל המילה Step משמעה גם "חורג" בהקשר משפחה. בישראל השם שנבחר לסדרה הוא בהתאם: "אבא חורג, אמא חורגת". גם בארצות אחרות שונה השם המקורי: בגרמניה נקראה הסדרה "Eine starke Familie" – "משפחה חזקה", בצרפת נקראה הסדרה "Notre belle famille" – "המשפחה היפה שלנו" או "המשפחה המחותנת שלנו", גם כן משחק מילים. באיטליה נקראה הסדרה "Una bionda per papà" – "בלונדינית בשביל אבא".
דפוסי התלמוד הבבלי
התלמוד הבבלי, ספר היסוד של הספרות הרבנית, הודפס במהדורות רבות למן שלהי המאה ה-15, זמן לא רב לאחר תחילת מהפכת הדפוס, ועד ימינו.
צורתו היסודית של התלמוד המודפס, הבנויה מטקסט התלמוד במרכז ופירושי רש"י ותוספות משני צדדיו נקבעה כבר בדפוס השלם הראשון של התלמוד שנדפס בוונציה בשנים ר"פ-רפ"ג (1520–1523). כמעט כל הדפוסים שאחריו שמרו על מסגרת זו, כשהם מוסיפים פירושים וביאורים בשולי הדפים ובסוף כל מסכת, אך גם סובלים מטעויות חדשות והשמטות הצנזורה.
אחד משיאי הדפסת התלמוד היה דפוס וילנא שבהוצאת האלמנה והאחים ראם בסוף המאה ה-19, מהדורה שנחשבה מפוארת ומדויקת במיוחד. מהדורה זו מהווה יסוד לכל המהדורות שבאו אחריה, כשרובן הן למעשה דפוס צילום, לעיתים עם שיפורים, של מהדורה זו.
בתקופת הרנסאנס.
מהדורות של מסכתות יחידות מן התלמוד הודפסו בספרד ובפורטוגל לפני גירוש ספרד ולאחר מכן בפאס שבמרוקו. מהדורות אלו היו מבוססות על הענף הספרדי של כתבי היד של התלמוד, ורק שרידים מעטים מהן נשמרו. בשנת רמ"ד (1484) הודפסו בדפוס של משפחת שונצינו מסכתות יחידות על פי ענף הנוסח הצרפתי-אשכנזי. המהדורה המלאה הראשונה של התלמוד, ש"ס ונציה, הודפסה בשנים ר"פ-רפ"ג (1520–1523) בבית הדפוס של דניאל בומברג בוונציה. במהדורה זו נקבעה לראשונה חלוקת הדפים של התלמוד המקובלת עד היום, שבה התלמוד מחולק לדפים - כל מסכת מתחילה בדף ב' (כנראה בגלל שהשער נספר כדף א'), וכל דף מחולק לשני עמודים: א' וב'. בדפוס יושטיניאן (1546-1551) המבוסס על המהדורה השנייה של דפוס ונציה, נוספו לראשונה מדורי "מסורת התלמוד" (לימים, בעקבות הצנזורה, שונה שמה למסורת הש"ס), "עין משפט" ו"תורה אור" מאת הרב יהושע בועז. כן נקבעה, בעקבות דפוס שונצינו, צורת הדף של התלמוד כאשר פירוש רש"י בצד הפנימי של הדף, פירוש התוספות בצד החיצוני ונוסח התלמוד עצמו במרכז.
באמצע המאה ה-16 הורה האפיפיור יוליוס השלישי על שרפת התלמוד, ובשנת 1559 כלל האפיפיור פאולוס הרביעי את התלמוד ברשימת הספרים האסורים. האפיפיור פיוס הרביעי התיר להדפיס את התלמוד, אך תוך צנזורה. עקב כל זאת עברה הדפסת התלמוד לבזל, שם הדפיס אותו בשנים 1578–1580 אמברוסיוס פרובן לפי הזמנה של שמעון גינצבורג, מוכר ספרים מפרנקפורט. מהדורה זו עברה צנזורה, ובין השאר הושמטה ממנה כליל מסכת עבודה זרה (היא הודפסה בנפרד בקרקוב בשנת 1580 בערך).
במאות 17-19.
במאות השנים הבאות הודפסו מהדורות רבות בערים שונות באירופה (לובלין, קראקא, ברלין, דיהרנפורט , פיורדא, אמסטרדם, פראג, זולצבאך ורשה ועוד).