לאחר האירוע הודתה המדינה באופן רשמי בקיומה של סיירת מטכ"ל. בעקבות התאונה הקים הרמטכ"ל אהוד ברק ועדה מיוחדת לחקר התאונה, בראשות האלוף במילואים מנחם עינן - ועדת עינן. חברי הוועדה הנוספים היו תא"ל שאול מופז, עורך הדין אמנון גולדנברג, אל"ם (מיל.) רן אייזנברג ואל"ם (מיל.) אבשלום חורן. לאחר סיום עבודת הוועדה ומסירת חוות הדעת של הפרקליט הצבאי הראשי תת-אלוף אילן שיף לרמטכ"ל, נפתחה חקירת מצ"ח, ומסקנות שני הגופים הביאו להעמדתם לדין ולהרשעתם של שני קצינים ביחידה, קמפל וא'. כמו כן ננזפו האלופים אורי שגיא (ראש אמ"ן), שסיירת מטכ"ל נמצאה תחת פיקודו, ועמירם לוין, שעמד בראש הפרויקט שבמסגרתו נערך האימון. כנגד מפקד היחידה, דורון אביטל, לא ננקטו צעדים, אולם בדו"ח שהכין על האסון, הביא מבקר המדינה את עמדת הרמטכ"ל: . המבקר הוסיף את עמדתו לפיה "לא ייתכן כי מפקד היחידה לא יישא בשום אחריות לעובדה שהנהלים שהפיץ לא הוטמעו כהלכה. למען הסר ספק נוסיף, כי הדברים הנ"ל נאמרו במישור הנורמטיבי וכלקח לעתיד, ואין בהם המלצה לנקיטת צעדים פיקודיים כיום כלפי מפקד היחידה".
תחקיר "ידיעות אחרונות" והפרכתו.
האסון עורר הד רב במדינת ישראל ובעולם, משום שמטרת התרגיל הייתה הכנה למבצע לחיסול נשיא עיראק, סדאם חוסיין (עובדה שפורסמה רשמית בישראל רק לאחר שסדאם נלכד בעיראק בשנת 2003). ההד התגבר עם פרסום תחקיר "ידיעות אחרונות" ב-1995, לקראת כניסתו של ברק לפוליטיקה, ובו הוטחו בו האשמות לפיהן לא נשאר בשטח לאחר התאונה. אחד הפצועים העיד כי ברק שילב ידיו ולא הגיש עזרה לפצועים, בשונה מהאלופים לוין ושגיא. בעקבות התחקיר, יריביו הפוליטיים ניסו להדביק לו את ההאשמה בהפקרת פצועים, וצחי הנגבי כינה אותו בנאום בכנסת "אהוד ברח". ברק הפריך את הטענה הנוגעת לעזיבתו במסוקו בראיון שנתן בתוכנית "שיחת ועידה" בהנחיית ניסים משעל, הציג את גרסתו המלאה לאירועים וטען כי עיתוי פרסום התחקיר הוא פוליטי. ב-9 ביולי 1997 דחה מבקר המדינה אליעזר גולדברג את כל ההאשמות נגד ברק ואישר את גרסתו, לפיה ברק עזב את השטח כ-45 דקות לאחר התאונה, כאשר מסוקי הפינוי כבר נחתו והפצועים טופלו ונחבשו. במאמר שפורסם כבר בראשית שנת 1996 בעיתון העין השביעית לביקורת העיתונות, הבהירו שעל פי נוהלי הצבא, "אסור להטיס פצועים ללא רופא מוטס, כיוון שהדבר עלול להחמיר את מצבם. מסיבה זו, ומאחר שהמסוק של הרמטכ"ל לא התאים בזיוודו באותה עת להטסת פצוע, היה ברק מנוע מלקחת עימו פצועים." בספר "אהוד ברק - מלחמות חיי" עולה ההשערה כי הסיבה לפרסום התחקיר נעוצה בניסיון לטרפד את כניסתו של ברק לפוליטיקה; בתחקיר שפורסם בעיתון "תקשורת" נחשף כי בסמוך לעת פרסום התחקיר, התקיימו קשרים בין נוני מוזס, חיים רמון ושמעון שבס, במטרה לפגוע במעמדו הציבורי של ברק ולקדם את מועמדותו של רמון ליורשו של רבין בראשות מפלגת העבודה.
בדצמבר 1999 נהרג בתאונת פגע וברח נמרוד לודמר, שכונה "ההרוג השישי של אסון צאלים". לודמר, שהפעיל את אחד הטילים שנורו לעבר קבוצת החיילים, לא נפגע באסון, אולם סבל מהלם קרב שממנו לא הצליח להשתחרר. לודמר מעולם לא הואשם באחריות כלשהי לאסון.
שנתיים קודם לכן אירעה באותו בסיס תאונת אימונים אחרת, בה נהרגו חמישה חיילי מילואים מעוצבת "עודד". תאונה זו כונתה בדיעבד אסון צאלים א'.
נבחרת בלגיה בכדורגל
נבחרת בלגיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בלגיה, המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית.
הישגי השיא של הנבחרת במסגרת גביע העולם בכדורגל היו ב-1986 כאשר הגיעה למקום הרביעי, וב-2018 כאשר הגיעה למקום השלישי.
הישגי השיא של הנבחרת במסגרת אליפות אירופה בכדורגל, היו ביורו 1980, כשסיימה במקום השני, לאחר הפסד 1:2 למערב גרמניה; וביורו 1972 כאשר סיימה במקום השלישי.
לזכות הנבחרת שתי מדליות אולימפיות: מדליית זהב באולימפיאדת אנטוורפן ב-1920, ומדליית ארד באולימפיאדת פריז ב-1900.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
נבחרת בלגיה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-1 במאי 1904 נגד צרפת, שגם לה היה זה משחקה הראשון. המשחק הסתיים בתיקו 3-3 לעיני 1,500 צופים באוקל, בלגיה. עשרים ימים מאוחר יותר, בלגיה וצרפת היו חלק משבע החברות המייסדות של פיפ"א. שנתיים לאחר הקמתה הרשמית, זכתה הנבחרת לכינוייה השדים האדומים בעקבות רצף ניצחונות מרשים מול נבחרות צרפת והולנד. הכינוי נבע מכך שצבע המדים של הנבחרת הבלגית הוא אדום.
בשנת 1920, זכתה בלגיה במדליית זהב במשחקים האולימפיים שנערכו באנטוורפן, בעקבות משחק גמר שנוי במחלוקת נגד צ'כוסלובקיה במהלכו נטשו שחקני היריבה את המגרש.
1930 עד 1938.
נבחרת בלגיה הוזמנה להשתתף בגביע העולם הראשון בשנת 1930, אך הובסה במשחקה הראשון 0–3 על ידי ארצות הברית. במשחקה השני הפסידה בלגיה לפרגוואי 0–1 וסיימה אחרונה בבית.
ארבע שנים לאחר מכן התמודדה בלגיה במוקדמות מונדיאל 1934. בלגיה סיימה בתיקו עם אירלנד והפסידה להולנד, אך אף על פי שלא ניצחה אף משחק העפילה בלגיה למונדיאל לאחר שסיימה במקום השני בבית בזכות הפרש שערים טוב יותר מאירלנד. בטורניר הגמר, שנערך בשיטת נוק-אאוט, הודחה בלגיה בסיבוב הראשון כשהובסה על ידי גרמניה 2–5.
במוקדמות מונדיאל 1938, ניצחה בלגיה בלוקסמבורג וסיימה בתיקו ביתי נגד הולנד כדי לעלות לטורניר הגמר מהמקום השני בבית. בטורניר הגמר שוב הודחה בלגיה בסיבוב הראשון לאחר הפסד 1–3 לצרפת.
1950 עד 1970.
בלגיה פרשה ממוקדמות מונדיאל 1950 ובכך נקטע רצף של שלוש הופעות רצופות במשחקי גמר הגביע העולמי. בלגיה שבה והעפילה למונדיאל 1954, לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני שוודיה ופינלנד. בטורניר הגמר, שסיבובו הראשון כבר נערך בשיטת בתים, סיימה בלגיה בתיקו 4-4 מול אנגליה ובכך לראשונה לא הפסידה במשחק בטורניר הגמר. בלגיה הובסה מול איטליה במשחקה השני וסיימה אחרונה בבית. במוקדמות מונדיאל 1958, סיימה בלגיה במקום השני בבית המוקדם אחרי צרפת ולפני איסלנד ואמורה הייתה להיות מודחת, אלא שבשלב מאוחר יותר הוחלט לקיים הגרלה בין סגניות הבתים, כאשר הזוכה הייתה אמורה לפגוש את ישראל לצמד משחקי פלייאוף על העלייה. נבחרת בלגיה זכתה בהגרלה אך סירבה להשתתף ובכך לא העפילה למונדיאל. במוקדמות מונדיאל 1962 הפסידה בלגיה בכל משחקיה לשוודיה ושווייץ וסיימה אחרונה בבית המוקדם. בלגיה השתתפה לראשונה במוקדמות אליפות אירופה במסגרת מוקדמות יורו 1964, אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי יוגוסלביה. במוקדמות מונדיאל 1966, ניצחה בלגיה פעמיים את ישראל בבית המוקדם ובנוסף הביסה את בולגריה. בלגיה סיימה ראשונה בבית עם מספר נקודות זהה לבולגריה. על פי מתכונת המשחקים, הפרש השערים העדיף של בלגיה לא נלקח בחשבון ושתי הנבחרות נפגשו למשחק מכריע במקום נייטרלי על ההעפלה בו הפסידה בלגיה 1–2. בלגיה לא הצליחה להעפיל גם ליורו 1968 לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם אחרי צרפת ולפני פולין ולוקסמבורג. אולם למונדיאל 1970 הצליחה בלגיה להעפיל, אחרי שלושה כישלונות רצופים, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם לפני יוגוסלביה, ספרד ופינלנד. בלגיה זכתה בניצחונה הראשון במסגרת טורנירי גמר גביע העולם, לאחר שישה משחקים ללא ניצחון, כשגברה 3–0 על אל סלבדור החלשה, אך בהמשך הפסידה לברית המועצות ולמקסיקו המארחת וסיימה במקום השלישי בבית.
יורו 1972.
הישגה המשמעותי הראשון של בלגיה, שלא במסגרת אולימפית, נקבע באליפות אירופה אותה אירחה בשנת 1972. רק ארבע נבחרות השתתפו בטורניר הגמר באותה תקופה ומארחת הטורניר נקבעה רק לאחר תום משחקי המוקדמות. בלגיה סיימה ראשונה בבית המוקדמות לפני פורטוגל, סקוטלנד ודנמרק והתמודדה מול איטליה בצמד משחקים על ההעפלה. המשחק הראשון באיטליה הסתיים בתיקו 0–0 והגומלין בבלגיה הסתיים בניצחון המארחת 2–1 ובכך העפילה בלגיה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה. באליפות עצמה, הפסידה בלגיה 1–2 למערב גרמניה בחצי הגמר וסיימה במקום השלישי בעקבות ניצחון 2–1 על הונגריה.
בלגיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1974, אף על פי שבמהלך משחקי המוקדמות לא ספגה שער. בלגיה הקדימה את נורווגיה ואיסלנד וסיימה עם מספר נקודות זהה להולנד הראשונה בבית המוקדם, אך הודחה בגלל הפרש שערים פחות טוב ממנה. הולנד הדיחה את בלגיה גם במוקדמות יורו 1976. בלגיה סיימה ראשונה בבית המוקדם לפני מזרח גרמניה, צרפת ואיסלנד אך בצמד המשחקים המכריע על ההעפלה מול הולנד הובסה 0–5 בהולנד והפסידה גם במשחק הגומלין הביתי. במוקדמות מונדיאל 1978 שוב פגשה בלגיה את הולנד והפסידה לה פעמיים. בלגיה סיימה אחריה במקום השני בבית המוקדם ולפני צפון אירלנד ואיסלנד ולא העפילה לגביע העולם בפעם השנייה ברציפות.
1980 עד 2002 : רצף הופעות בגביע העולם וסגנות אליפות אירופה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל תור הזהב של הנבחרת הבלגית. תקופה זו כללה שש העפלות רצופות לגביע העולם דרך טורניר מוקדמות, שיא אשר נשבר רק על ידי נבחרת ספרד בשנת 2010 (שהעפילה אז בפעם השביעית ברציפות דרך טורניר מוקדמות).