בשנת 1992 החל התסריטאי ג'ב סטוארט לעבוד על התסריט. עצם זמן ההפקה הארוך (כמו גם התבגרותו של האריסון פורד) איפשרו למפיקים להמציא רעיונות חדשים ולהעביר את זמן ההתרחשות של הסרט משנות ה-30 המוקדמות לסוף שנות ה-50. בשנת 1995 לוקאס ביקש מתסריטאי הסרט השלישי, ג'פרי בואם, לכתוב טיוטה נוספת לתסריט. בשנות ה-2000 ספילברג עצמו הביע התעניינות בפרויקט.
בשנת 2002, לאחר שנכתבו שני תסריטים נוספים, נשכר פרנק דרבונט (שגם כתב מספר פרקים ל"אינדיאנה ג'ונס הצעיר") לכתוב תסריט משלו. התסריט התרחש בשנות ה-50, בזמן שג'ונס נאלץ להתעמת עם שרידי כוחות הנאצים. יחד עם אינדי היו גם מריון רייבנווד (שודדי התיבה האבודה) וווילי סקוט (אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור). בתחילת 2004 דחה לוקאס את התסריט, אף על פי שספילברג קרא לו "הטוב ביותר מאז שודדי התיבה האבודה".
בשנת 2005 עבר התסריט לרשותו של דייוויד קפ, ששמר על הרעיונות הטובים שהעלו קודמיו, והשכיל לשמור על גישה מאוזנת של הסרט הראשון, פחות קודרת מ"המקדש הארור" ופחות קומית מ"מסע הצלב האחרון".
צילומים.
ספילברג ולוקאס רצו לשמר את המראה של שלושת הסרטים הראשונים, אך הצלם דאגלס סלוקומב, שהיה אחראי לצילומי הסרטים הקודמים, פרש מעבודתו. ספילברג והצלם יאנוש קמינסקי (שהיה אחראי על הצילום בסרטיו של ספילברג מאז רשימת שינדלר) צפו יחדיו בשלושת סרטי אינדיאנה ג'ונס הקודמים כדי לנתח את עבודת הצילום של סלוקומב. לדבריו של ספילברג, גם הוא וגם קמינסקי נאלצו "לבלוע את גאוותם" ולחזור לשיטת צילומים ישנה ממנה כמעט שכחו, הודות לסרטים מאוחרים יותר. ספילברג אף ציין בשנת 2002 כי לא יצלם את הסרט באופן דיגיטלי (שיטה שאימץ ג'ורג' לוקאס בסרטיו), וכי "אף אחד לא יידע שקיים הבדל של 20 שנה בין הסרט הקודם לסרט הזה".
הצילומים החלו ב-18 ביוני 2007 בדמינג, ניו מקסיקו, לצורך סצנה שמתרחשת במרוקו. אתרי צילום נוספים כללו את אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט; הוואי (לצורך סצינות בג'ונגלים של פרו); אולפני סאונד בלוס אנג'לס; ופרזנו, קליפורניה. הצילומים הסתיימו ב-12 באוקטובר 2007.
אפקטים.
המפיק פרנק מרשל ציין עוד ב-2003 כי הסרט לא יתבסס על אנימציה ממוחשבת אלא על אפקטים ועבודת פעלולנים מסורתית כדי שתתאים לאווירת הסרטים הקודמים בסדרה. במהלך הצילומים, ספילברג העריך כי 30% מהאנימציה הממוחשבת ישומשו לאלמנטים כמו התפאורות ברקע.
מוזיקה.
ג'ון ויליאמס חזר להלחין את הסרט הרביעי בסדרה.
סרט המשך.
במרץ 2016 אולפני וולט דיסני הודיעו כי סרט המשך, החמישי בסדרה, תוכנן לצאת לאקרנים ב-9 ביולי 2021, עם ספילברג כבמאי. ברם, בפברואר 2020 הודיע ספילברג כי לא יביים סרט נוסף בסדרה, כאשר אולפני לוקאספילם החלו לנהל מגעים עם ג'יימס מנגולד, כדי להחליפו.
אל קאעדה
בילי מוסקונה-לרמן
בילי מוסקונה-לרמן (נולדה ב-1956) היא מגישת טלוויזיה ועיתונאית ישראלית.
קורות חייה.
בילי מוסקונה-לרמן נולדה וגדלה בראשון לציון, למדה בגימנסיה הריאלית, שירתה בצה"ל ביחידה 8200 של חיל המודיעין. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, החלה לימודי קולנוע לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, וסיימה תואר שני בלימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן.
מיד לאחר שירותה הצבאי החלה לכתוב במוסף סופשבוע ובמוסף הפוליטי של מעריב כשהיא כותבת בענייני חברה, מגדר וראיונות אישיים. ב-2003, לאחר מותה של רייצ'ל קורי, עשתה כתבה פוליטית כשהיא מחופשת לעיתונאית צרפתיה, נכנסה לרפיח בניגוד לחוק, חיה שם ארבעה ימים והייתה היחידה שתיעדה את המצור ברפיח.
בילי מוסקונה-לרמן נכנסה למדיום הטלוויזיוני בתוכניתה "חדרי חדרים" ב-1991. עם הקמת ערוץ 2 הצטרפה לשידורי קשת עם דן שילון והגישה את התוכנית "בילי בדרכים", בה היא נסעה ברחבי הארץ וערכה ראיונות.
באמצע שנות התשעים הגישה בטלעד את תוכנית הטלוויזיה הלילית "בילי באוויר". בין השנים 1998-2005 הגישה את התוכנית "מבט נשי", תוכנית הטלוויזיה היחידה שתיארה את סדר היום החברתי דרך עדשה פמיניסטית, ובה ניתנה במה לאוכלוסיות החלשות של החברה כגון אתיופים, עולים מברית המועצות לשעבר וערבים.
מוסקונה-לרמן משתתפת בפאנלים טלוויזיוניים רבים כדוגמת "פופוליטיקה", בהם היא נותנת הטון הפמיניסטי.
מלמדת במסלול עיתונות כתובה בבית הספר לתקשורת שבמכללה האקדמית ספיר.
מוסקונה-לרמן, גרושה, (מד"ר עודד לרמן) היא אם לשניים.
מהדק סיכות
בילי מוסקונה לרמן
כליב
ניקוי צמר
שדכן
המפלגה הקומוניסטית של סין
המפלגה הקומוניסטית של סין (בסינית מפושטת: 中国共产党, בסינית מסורתית: 中國共產黨, פין-יין: Zhōngguó Gòngchǎndǎng) היא המפלגה המייסדת והשלטת ברפובליקה העממית של סין. המפלגה היא הגוף השליט העיקרי בסין, וביחד עם 8 גופים מפלגתיים נוספים היא משתייכת לחזית המאוחדת . המפלגה נוסדה בשנת 1921 על ידי צ'ן דוקסיו, לי דז'או וחברים נוספים תוך קבלת סיוע מהנק סנבליט כנציג הקומינטרן. לאחר ייסודה גדלה המפלגה במהירות, ובשנת 1949 ניצחה את מפלגת הקוומינטנג במלחמת האזרחים הסינית וייסדה את הרפובליקה העממית של סין. המפלגה היא הגדולה בעולם ובשנת 2017 היו חברים בה 89.45 מיליון בני אדם.
המפלגה הקומוניסטית של סין מבוססת על עקרונות של צנטרליזם דמוקרטי, אחד מעקרונות היסוד של הלניניזם. הגוף השלט במפלגה הוא הקונגרס הלאומי , אשר מתכנס כל חמש שנים. כאשר הקונגרס הלאומי לא במושבו, הוועדה המרכזית היא הגוף השולט, אך מכיוון שהלז מתכנס רק פעם בשנה, רוב החובות והאחריויות מוטלות על הפוליטביורו ועל ועדת הקבע של הפוליטביורו . ראש המפלגה מחזיק גם במשרת המזכיר הכללי (אשר אחראי לתפקידים האזרחיים במפלגה), יושב ראש ועדת הצבא המרכזית (אשר אחראי לעניינים הצבאיים) ונשיא המדינה (תפקיד סמלי בעיקר). דרך תפקידים אלה, ראש המפלגה הוא שליט המדינה הראשי. ראש המפלגה הנוכחי הוא שי ג'ינפינג אשר נבחר בקונגרס הלאומי ה-18 בשנת 2012.
בעוד רשמית המפלגה הקומוניסטית של סין עדיין נאמנה לאידאולוגיה הקומוניסטית, הדעה הרווחת היא כי המפלגה חסרת-אידאולוגיה. לפי חוקת המפלגה, המפלגה הקומוניסטית של סין פועלת על פי עקרון המרקסיזם-לניניזם, עיקרון המאואיזם, סוציאליזם עם מאפיינים סיניים , תאוריית דנג שיאופינג , שלושת המייצגים והמבט המדעי על פיתוח . הסיבה הרשמית לרפורמות הכלכליות בסין היא כי סין נמצאת בשלב הראשוני של הסוציאליזם, שלב התפתחותי אשר דומה למצב הייצור הקפיטליסטי. הכלכלה המתוכננת אשר נוסדה תחת מאו דזה-דונג הוחלפה בכלכלת השוק הסוציאליסטי (השיטה הנוכחית) על בסיס העיקרון "ניסיון הוא הקריטריון היחיד לאמת".
מאז נפילת הגוש המזרחי בשנת 1989 והתפרקות ברית המועצות בשנת 1991, המפלגה הקומוניסטית של סין חיזקה את קשריה עם המפלגות השלטות במדינות הסוציאליסטיות הנותרות. בעוד שהמפלגה מחזיקה בקשרים עם מפלגות קומוניסטיות בלתי-שולטות, מאז שנות ה-80 המפלגה חיזקה את קשריה עם מפלגות בלתי-קומוניסטיות אחדות, בעיקר מפלגות שולטות של מדינות חד-מפלגתיות, מפלגות דומיננטיות במדינות דמוקרטיות ומפלגות סוציאל-דמוקרטיות.
היסטוריה.
ייסוד המפלגה והיסטוריה מוקדמת (1921-1927).
למפלגה הקומוניסטית של סין יש שורשים בתנועת הארבעה במאי של שנת 1919 בה אידאולוגית רדיקליות כגון האנרכיזם והקומוניזם עלו לשיח האליטה האינטלקטואלית בסין. לי דז'או היה אחד מראשוני האינטלקטואלים הסינים אשר תמך פומבית בלניניזם ובמהפכה עולמית. בשונה מצ'ן דוקסיו, לי לא הוקיע השתתפות בענייני הרפובליקה של סין. שניהם ראו במהפכת אוקטובר הרוסית כאירוע פורץ-דרך והאמינו כי המהפכה פתחה שער למדינות מדוכאות בכל רחבי העולם. המפלגה הקומוניסטית של סין יוסדה על מודל תאוריית המפלגה החלוצה של לנין. מעגלי למידה היו, על פי צאי הא-סאן: "היסודות הראשוניים [של המפלגה]" מעגלי למידה כאלו נוסדו במהלך תנועת התרבות החדשה, אך .
הקונגרס הלאומי הראשון של המפלגה הקומוניסטית של סין נערך ב-23–31 ביולי שנת 1921. בעוד שהתכנון המקורי היה לקיים את הקונגרס בזיכיון הצרפתי בשאנגחאי, אך כוחות המשטרה הפריעו לקיום הפגישה ב-3 ביולי. בגלל הפרעה זו, מקום הקונגרס שונה לסירה תיירותית באגם הדרומי, ג'יאהשינג, מחוז ז'הג'יאנג. רק 12 נציגים הגיעו לקונגרס, בנוסף לכך שצ'ן ולי לא יכלו להגיע לקונגרס, אך צ'ן שלח נציג אישי אל הקונגרס. הצעות ההחלטה אשר התקבלו בקונגרס קראו להקמת מפלגה קומוניסטית (כחלק מהאינטרנציונל הקומוניסטי) ובחרו בצ'ן כראש המפלגה.
הקונגרס הלאומי השני, אשר נערך ב-16–23 ביולי 1922 אימץ חוקה מפלגתית חדשה וקראה לפרולטריון להשתתף בתנועה הלאומית-מהפכנית של מפלגת הקוומינטנג. הנק סניוולייט, נציג הקומינטרן בקונגרס הלאומי השני הציע כי חברים אחדים יצטרפו לקוומינטנג מתוך כוונה ליצור "חזית דמוקרטית מאוחדת". בעוד הקונגרס הלאומי השני העביר הצעת החלטה אשר קראה חברים אחדים מהמפלגה להצטרף לקוומינטנג, רוב חברי הקונגרס היו סקפטיים לרעיון. הקונגרס הלאומי השלישי, אשר נערך ב-12–20 ביוני 1923, חזר על ההצעה להצטרף לקוומינטנג מתוך כוונה לגרום למהפכה בו. לעומת זאת, הקונגרס הלאומי השלישי העביר הצעת החלטה אשר קראה לחברי המפלגה לעצור את גיוס הפרולטריון לקוומינטנג, מכיוון שהלז "יצור את הסכנה של בלבול במחשבות הפרולטריון".