בדצמבר 1918 נסע פאצ'י לשאנגחאי, לכמה הופכות בתיאטרון האולימפי. הוא חלה במידה כזאת, שנאלץ להתאשפז בבית חולים, ומסיבות שונות, נשאר בסופו של דבר בשאנגחאי. בשנת 1919, קיבל עליו את הנהלת מה שהפכה ברבות הימים להתזמורת הסימפונית של שאנגחאי, התזמורת הסימפונית הוותיקה ביותר באסיה, שנוסדה בשנת 1879 כתזמורת צבאית של כלי נשיפה מעץ. פאצ'י הצליח להגדיל את התזמורת מ-22 ל-37 נגנים וב-23 בנובמבר 1919 נתן את הקונצרט הסימפוני הראשון באסיה. התוכנית כללה את הסימפוניה החמישית של בטהובן, הסרנדה לכלי מיתר "המערב הרחוק" מאת גראנוויל באנטוק, ו"סוויטת פר גינט" מס' 1 מאת אדוורד גריג.
בשנת 1992 שונה שמה של התזמורת והיא נקראה "התזמורת הסימפונית של המועצה העירונית של שאנגחאי". בזמן הראשון, היה הקהל כל-כולו זרים שהתגוררו בשאנגחאי, כ-20,000 במספר; בשלב זה נאסר על הסינים להאזין לקונצרטים. עתירות חוזרות ונשנות מצד פאצ'י אל השלטונות הביאו להרפיית הגבלות אלה. כך קרה גם עם התזמורת עצמה, שבמקור כללה זרים בלבד, אך מאוחר יותר השתלבו בה גם נגנים סינים.
תמיכתו של פאצ'י תרמה גם לייסוד בית הספר הלאומי המיוחד למוזיקה (國立上海音樂專科學校), שהיה מאז 1956 לקונסרבטוריון של שאנגחאי, מייסודם של קאי יואנפיי ושאו יומיי. בין המורים, שהיו גם נגנים בתזמורת, היה המלחין הגרמני וולפגנג פרנקל (1983-1897), שנמלט מגרמניה ב-1938, והכנר טאן שוז'ן.
אירוע שיא בתולדות התזמורת היה ביצוע הבכורה הסיני של הסימפוניה התשיעית של בטהובן ב-14 באפריל 1936, בניצוחו של פאצ'י; בשלב זה היו סינים רבים בין נגני התזמורת, אם כי לא בין הזמרים.
עם תחילת פלישת יפן לסין ומלחמת העולם השנייה, הורע מצב התזמורת. בתנאים אלה, נאלץ פאצ'י לבסוף להיפרד מן התזמורת בקונצרט אחרון ב-31 במאי 1942, שאחריו התפרקה התזמורת. היא התגבשה מחדש באוקטובר 1950, אבל במועד זה כבר מת פאצ'י בשאנגחאי.
פרס אנתוני אסקווית' למוזיקה לסרטים
משה שווייצר
משה (מושיק) שווייצר (נולד ב-24 באפריל 1954) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, בנו של מאמן העבר דוביד שווייצר.
קריירה.
שווייצר גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1972 עלה להרכב הקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר עונה אחת הושאל למשך ארבע עונות לקבוצת הפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שב למכבי תל אביב וזכה עם הקבוצה באליפות בעונת 1978/1979. בשנת 1983 עזב את מכבי תל אביב ועבר להפועל לוד. באמצע העונה הועבר לקבוצת הפועל רמת גן, ובשנת 1984 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של שווייצר שמונה שערים ב-23 הופעות במדי נבחרת ישראל, במדיה שיחק כאשר אביו דוביד שווייצר היה מאמן הנבחרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-3 בספטמבר 1974, בניצחון 8–3 בטהראן על נבחרת מלזיה במסגרת משחקי אסיה. בשנת 1976 פתח בהרכב הראשון בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-18 בפברואר 1977, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטרליה שהסתיים בתיקו 1–1, כאשר שווייצר הבקיע את שער השוויון.
ויקטור סרוסי
ויקטור סרוסי (נולד ב-30 בנובמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. את מרבית הקריירה עשה בקבוצת מכבי נתניה, עימה זכה באליפות בעונת 1973/1974. סרוסי הוא מכובשי השערים הבולטים בהיסטוריה של מכבי נתניה, ונודע בשיתוף הפעולה שלו עם כוכבה הגדול של הקבוצה באותן שנים, מרדכי שפיגלר.
קריירה.
סרוסי נולד בלוב ועלה לישראל עם משפחתו בגיל ארבע. בגיל שתים עשרה עברה משפחתו להתגורר בנתניה. יצחק שניאור, מאמן מכבי נתניה הבחין בו משחק וצירף אותו לקבוצה. בגיל שש עשרה, בעונת 1960/1961, עלה לקבוצה הבוגרת. עונה אחר מכן היה שותף לירידת הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1963/1964 הוביל את טבלת המבקיעים בליגה א' עם 25 שערים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה. בעונת 1964/1965 ערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה וכבש שלושער בניצחון 3–1 על מכבי יפו.
בעונת 1969/1970 עזב את מכבי נתניה ועבר לקבוצת בית"ר ירושלים. כעבור שתי עונות שב לנתניה. בשנת 1972 זומן לראשונה לנבחרת ישראל. בהופעת הבכורה כבש את שערו הראשון והיחיד בנבחרת בניצחון 1–0 על נבחרת אינדונזיה. בעונת 1973/1974 היה שותף לזכייה של מכבי נתניה באליפות המדינה, התואר היחיד בו זכה במהלך הקריירה.
בעונת 1976/1977 עזב סופית את נתניה, והצטרף לקבוצת הפועל חדרה ששיחקה בליגה הארצית. במחזור המשחקים האחרון בעונה כבש את שער הניצחון מול הפועל אשדוד, שער שהבטיח את עליית הקבוצה לליגה הבכירה. בסיום העונה עבר לקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה בליגת המשנה. בסיום העונה פרש סרוסי ממשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף סרוסי לפוליטיקה המקומית וכיהן במשך ארבע קדנציות במועצת עיריית נתניה, עד לשנת 2008. בין השאר היה מחזיק תיק הספורט.
איבראני
תסמונת אירוקנג'י
סוונזי סיטי
מושיק שווייצר
שווייצר
פרויקט המטרייה האדומה
פרויקט המטרייה האדומה (באנגלית: Red Umbrella Project) הוא ארגון ללא כוונות רווח המבוסס בניו יורק, הפועל למען זכויות עובדות בתעשיית המין , ובמטרה להעצים אותן ולתת להן קול.
היסטוריה.
פרויקט המטרייה האדומה הוקם בשנת 2010 על ידי הסופרת והפעילה אודיישה ריי. כעובדת מין לשעבר, ריי ראתה מקרוב את האפליה נגד עובדות מין על ידי המשטרה והחברה. ריי חזתה ארגון שבו עובדות מין יוכלו להתאסף ולחלוק את הסיפורים שלהן, לעודד שינוי ולעזור אחת לשנייה. היא בחרה את השם "פרויקט המטרייה האדומה", משום שבשנת 2001, במהלך הביאנלה ה-49 של ונציה, איטליה, הפגינו עובדות מין נגד תנאי עבודה לא אנושיים והפרות זכויות אדם באמצעות החזקת מטריות אדומות, שבכך הפכו לסמל של התנגדות עובדות מין לאפליה.
בשנת 2009 החלה ריי לקיים אירועי סיפור סיפורים לעובדות מין בטרקלין "Happy Ending Lounge" בניו יורק. מטרות הסדנאות והאירועים הללו היו העצמה עבור עובדות המין, אך עד מהרה התברר כי עובדות ועובדי המין חלקו מספר אתגרים ובעיות משותפות. רבות הזדהו כטרנס או קוויריות, ונמצא ביניהן שיעור מדאיג של HIV/איידס, בעיקר בעקבות חששות לשאת קונדומים עקב הפללה, ויותר מכל הייתה להן חוויה משותפת של הדרה ויחס מזיק בידי החברה, בעוד הן מנסות להתפרנס.
סוגיות של צדק.
תוכניות להסבת עבודת מין.
בשנת 2014 ניו יורק יסדה סדרה של בתי משפט מיוחדים לעובדי מין שנעצרו באשמות הקשורות לזנות. בתי המשפט החדשים, שכונו "בתי המשפט להתערבות בסחר בבני אדם" (HTIC), התייחסו לכל עובדת מין כקורבן לסחר בבני אדם, ובאמצעות מגוון של טקטיקות, לעיתים כוחניות, שכנעו את המואשמות לוותר על זכותן החוקתית למשפט בפני חבר מושבעים ולהסכים להסדרי טיעון במסגרת תוכנית להסבת עובדות מין, שכללה תוכנית טיפול במנדט בית המשפט, שלאחריה תובא בפני בית המשפט האפשרות לבטל את ההאשמות נגד עובדת המין (המכניזם המשפטי נקרא adjournment in contemplation of dismissal או ACD). פרויקט המטרייה האדומה התערבה בהליכים אלו, והכירה בכך כי כוונותיה של העירייה טובות וכי בית המשפט החדש מסייע למי שנאלצים לעבודת מין. עם זאת, הארגון טען שבית המשפט עדיין מתייחס לעובדות המין כאל פושעות, ומניחה כי כל עובדות המין הם קורבנות סחר בבני אדם וכי אף אחד לא עושה עבודת מין כבחירה למקור פרנסה על פני האופציות האחרות הנתונות. הארגון הצביע על כך שהגעה לכדי עבודת מין יכולה להיות גם תוצאה של אפליה בשוק העבודה, מסקנה שמתבקשת בהינתן שמספר לא פרופורציונלי של עובדות המין הן נשים של צבע, טרנסיות או קוויריות. הייעוץ והסיוע המוצעים במסגרת תוכנית הטיפול המנדטורי של בית המשפט אינם מעניקים לעובדות המין שום אפשרות כלכלית אלטרנטיבית לעבודת מין. פרויקט המטרייה האדומה מבקש ארגון מחדש של התוכנית עם דגש על העצמה כלכלית למשתתפות בה, באמצעות הכשרה מקצועית ופיתוח הזדמנויות כלכליות.
HIV / איידס והשלכות בריאותיות.
פרויקט המטרייה האדומה, יחד עם המרכז הלאומי לשוויון טרנסג'נדרי (NCTE) ופרויקט המדיניות המיטבית (Best Practices Policy Project, BPPP), פרסם דו"ח ממנו עולה כי טרנסג'נדריות עובדות מין לוקות באיידס/HIV פי 12 מאשר נשים טרנסג'נדריות שמעולם לא היו מעורבות בעבודת מין, ופי 25 יותר מאשר כלל האוכלוסייה. פרויקט המטרייה האדומה מצביע על החשש של עובדות מין שנשיאת קונדומים ישמש כראיות לעיסוק בזנות, יחד עם פרופיילינג גזעי ומגדרי על ידי שוטרים: "כשנשים ואנשים טרנס נושאים קונדומים זה פלילי, בעוד שכאשר לגברים לבנים סיסג'נדרים יש קונדומים, זה נתפש כפרקטיקה של מין בטוח".
פרויקט המטרייה האדומה וקבוצות אקטיביזם אחרות הצליחו לקדם רפורמה במספר ערים ליברליות כמו ניו יורק, סן-פרנסיסקו וושינגטון, אך בערים שמרניות יותר כמו פיניקס, קונדומים עדיין משמשים כראיות להפללת זונות, כמו בפרויקט אנטי-זנות בפיניקס, פרויקט רוז.
יומני המטרייה האדומה.
"יומני המטרייה האדומה" התחילו כאירועים חודשיים לסיפור סיפורים במועדון "Happy Ending Lounge" בניו יורק, שמטרתם הייתה לשבור את הסטיגמה סביב עבודת מין, להפוך אותה לפחות מבודדת, ו"להראות שהיא יכולה להיות גם נצלנית וגם מעצימה" בו זמנית. "יומני המטרייה האדומה" סוקרו על ידי "וילג' ווייס" כ"הדרך הטובה ביותר לפגוש עובדות מין (בחינם)", ונכללו ברשימת "מיטב פעילות הפנאי של ניו יורק" בשנת 2010.