בשנת 1934 מנע מוסוליני מגרמניה הנאצית לספח את אוסטריה, אולם בשנת 1936 נחתם ציר רומא-ברלין, ושתי המדינות שיתפו פעולה במלחמת האזרחים בספרד לצידו של פרנקו, ובעקבות כך הסיר מוסוליני את התנגדותו לאנשלוס בשנת 1938.
במהלך מלחמת העולם השנייה שיתפו השתיים פעולה, והיטלר אף התערב לטובת האיטלקים במלחמת איטליה–יוון, והורה לוורמאכט לכבוש את יוון, אולם לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה חתמו האיטלקים על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, ובעקבות כך פלשו הגרמנים לאיטליה ופרקו את הצבא המלכותי האיטלקי מנשקו. הלחימה באיטליה נמשכה עד סוף המלחמה, ובצפון המדינה אף הקימו הגרמנים ממשלת בובות - הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, והעמידו בראשה את מוסוליני, שאותו שחרר צוות בראשות אוטו סקורצני מכלאו במבצע נועז.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה היו איטליה וגרמניה המערבית ממקימי קהילת הפחם והפלדה האירופית, שהפך מאוחר יותר לארגון האיחוד האירופי. שתי המדינות שיתפו פעולה ביניהם במגוון תחומים, והרבה איטלקים היגרו לגרמניה על מנת לחפש בה את מזלם.
המאה ה-21.
במהלך משבר החוב האירופי בשנת 2010 סייעה גרמניה לאיטליה להתגבר על המשבר, ואף נתנה לה מענקי סיוע כדי להיחלץ מהמשבר.
כיום שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, ובכלל זה בתחומי הכלכלה, המסחר, הביטחון והתרבות, ושתי המדינות אף חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסים דיפלומטיים.
גרמניה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא, ו-11 קונסוליות בבארי, בולצנו, קליארי, פירנצה, ג'נובה, מסינה, מילאנו, נאפולי, פאלרמו, רימיני וונציה. מאידך, איטליה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-13 קונסוליות בברמן, קלן, דורטמונד, דרזדן, פרנקפורט, פרייבורג, הנובר, קיל, לייפציג, מינכן, נירנברג, שטוטגרט ווולפסבורג
טרנסמיזוגניה
טרנסמיזוגניה היא ההצטלבות של טרנספוביה ושל מיזוגניה. היות שטרנספוביה מוגדרת כ"פחד לא רציונלי, סלידה, או אפליה כנגד אנשים טרנסג'נדרים" ומיזוגניה היא שנאת נשים, טרנסמיזוגניה כוללת עמדות שליליות, שנאה ואפליה כלפי טרנסג'נדריות על הטווח הנשי.
המונח נטבע על ידי ג'וליה סרנו בספרה "Whipping boys" "Whipping girls" ושימש כדי לתאר את האפליה הייחודית בה נתקלות נשים טרנסיות כתוצאה מההנחה שנשיות ונקביות נחותות לגבריות ולזכריות וקיימות בעיקר למענן, כמו גם את הדרך בה טרנספוביה ומיזוגניה מעצימות אחת את השנייה במקרה של נשים טרנסיות.
טרנסמיזוגניה היא מושג מרכזי עבור טרנספמיניזם ופמיניזם הצטלבותי. לעומת זאת, יש פמיניסטיות המסרבות להכיר בטרנסיות כנשים ועל-כן דוחות את הרעיון לפיו הן מושפעות מmaleness femaleness (ולא את הנשיות) הוא מקור transmisogyny נדחה על ידי כמה פמיניסטיות, אשר אינם מחשיבים טרנס נשים בתור נקבה.
גורמים.
טרנסמיזוגניה מובנת לרוב כתוצאה של התפישה החברתית של עליונות גברית. בספרה, ג'וליה סרנו טוענת כי קיומן של נשים טרנסיות נראה כאיום על ההירארכיה המגדרית במסגרתה גברים עדיפים על נשים וגבריות נעלה על נשיות. בהתאם, ג'ודית באטלר קבעה כי רצח של נשים טרנסג'נדריות היא "אקט של כוח, דרך לאשר שליטה מחדש" וכי הרצח ממצב את הרוצח כריבון ברגע המעשה.
נשים טרנסג'נדריות נחשבות גם איום על ההטרוסקסואליות של גברים סיסג'נדרים. בתקשורת ובתרבות הפופולרית, נשים טרנסיות מוצגות כ"רמאיות" ומשמשות כדי לעורר הומופוביה בקרב הקהל כאשר הגבריות ה"אמיתית" שלהן נחשפת.
אפליה.
אפליה היא לעיתים קרובות חלק ניכר מחייהן של נשים טרנסיות. טרנסג'נדרים מופלים לרעה לעומת סיסג'נדרים, במערכת הבריאות, במערכת החינוך, בדיור ובתעסוקה.
עם זאת, עקב טרנסמיזוגניה, נשים טרנסיות נתקלות ברמות נוספות של אפליה. מחקר על טרנסג'נדרים במקום העבודה מצא כי לאחר ביצוע הליכים לשינוי מין, שכרם של גברים טרנסים עלה לעומת שכרן של נשים טרנסיות שירד כמעט בשליש. נוסף על כך, נמצא כי למעבר המגדרי הנשי מלווה עליה בהטרדות ובאובדן סמכות, ואילו המעבר המגדרי הגברי לעיתים קרובות מביא סמכות וכבוד. לפי מחקר נוסף, במיוחד בקרב נשים טרנסג'נדריות שאינן לבנות, היו רמות גבוהות של אפליה על בסיס טרנספוביה וגזענות. מחקר אחר, על דיכוי של לסביות, ביסקסואלים, טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים ונשים אינטרסקס באקוודור מצא תוצאות דומות, לפיהן נשים טרנסג'נדריות אינן מוגנות מפני אפליה הן בלשון החוק והן במציאות היומיומית, וכתוצאה מכך, הן מתמודדות מול אלימות, התעללות מינית, אפליה בתחומי החינוך, הבריאות, והתעסוקה.
הטרדה מינית.
ג'וליה סרנו מציינת כי למרות המעבר המגדרי, נשים טרנסג'נדריות עדיין נתפשות לרוב כזכרים, אך רק לעיתים רחוקות הן מוצגות כך בהקשר מיני. בתעשיית הפורנוגרפיה, בה קהל היעד הוא בעיקר גברים הטרוסקסואלים, הטרנסיות מופיעות במידה רבה כחפצים מיניים ולא כ"ציידים" כמו הגברים. סרנו מבחינה כי כאשר היא בסביבה בה ידוע על היותה טרנסית, היא תקבל תגובות מיניות בוטות הרבה יותר ממרחבים בהם מניחים שהיא אשה סיסג'נדרית.
המעבר עשוי לכלול גם היבטים רפואיים ומשפטיים, כולל לקיחת הורמונים, ניתוחים, או שינוי מסמכים מזהים כדי לשקף את הזהות המגדרית הנבחרת - אך לעיתים קרובות קשה לאנשים להרשות לעצמם צעדים אלה. בנוסף לאתגרים הרבים, אנשים טרנסג'נדרים חשופים באופן נרחב לפגיעות מיניות
ביחס לטרנספוביה.
טרנסמיזוגניה שונה מטרנספוביה בכך שהראשונה מתמקדת בנשים טרנסג'נדריות, בעוד שטרנספוביה היא מונח כללי יותר, המכסה מגוון רחב של שנאה ואפליה כלפי כל הקשת הטרנסג'נדרית. לפי סרנו, כאשר הרוב המכריע של הבדיחות שנעשות על חשבונם של טרנסג'נדרים עוסקות ב"גברים לובשי שמלות" או ב"גברים שרוצים לחתוך את איבריהם", וכאשר הרוב המכריע של אלימות ותקיפות מיניות שמבוצעות נגד טרנסג'נדרים מופנה לנשים טרנסיות, אין מדובר אך ורק בטרנספוביה אלא בטרנסמיזוגניה.
פתיחת אמאר
פתיחת אמאר (המכונה גם פתיחת פריז, פתיחת המלך השיכור, או פתיחת אמוניה) היא פתיחת שחמט הפותחת במסע:
פתיחה זו מכונה לעיתים פתיחת אמוניה, מפני שצורת הרישום של המסע באנגלית, Nh3 היא גם התרכובת הכימית של אמוניה. השחקן הפרסי החובב שיחק פתיחה זו בשנות ה-30 של המאה ה-20. סביר להניח שהיא קיבלה את שמה על ידי סבלי טרטקובר שהשתמש בשני השמות כדי לכנות פתיחה זו, אף על פי שסופר השחמט טים הרדינג הציע בעליצות ש-"Amar" אלו ראשי תיבות של "Absolutely mad and ridiculous".
בגלל היות פתיחה זו פתיחה נדירה, היא מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
סקירה.
כמו בפתיחת דורקין, לבן מפתח את הפרש שלו למשבצת שוליים בלי שתהיה לכך ממש סיבה אמיתית ומוצדקת, ופיתוח שכזה הוא די מגושם. למרות זאת, פיתוחו של הפרש בצד המלך עוזר לבצע בסופו של דבר הצרחה בצד המלך, בגלל זה 1.פח3 הוא מסע נפוץ יותר מהמסע 1.פא3.
התגובה הנפוצה ביותר של שחור לפתיחה זו היא 1...ד5 שגם נותנת לשחור לתפוס את המרכז וגם פותח אלכסון לרץ שמאיים ב-2...ר:ח3, מה שיכול להרוס את מבנה הרגלים בצד המלך (וגם למנוע בכך הצרחה). לבן ישחק בדרך כלל 2.ז3 כדי למנוע זו (הוספת הגנה של הרץ על הפרש וגם הכנה לפיאנקטו), השחור ימשיך במהלך 2...ה5 ובכך יתפוס אחיזה על המרכז.
וריאציות.
ישנן מספר וריאציות מוכרות לפתיחת אמאר. הפתיחה המוכרת ביותר היא גמביט פריז. 1.פח3 ד5 2.ז3 ה5 3.ו4? ר:ח3 ר:ח3 ה:ו4. בגמביט פריז לבן מרשה לשחור לתפוס אחיזה באמצע וגם מפסיד כלים. עקב כך נחשב גמביט זה מפוקפק. הווריאציה היחידה שקיימת לגמביט פריז היא גמביט ההענקה: 5.O-O ו:ז3 6.ח:ז3. וריאציה זו שוחקה לראשונה על ידי סבלי טרטקובר במשחקו נגד אנדור לילינטל בפריז, 1933.
ישנה גם תת-וריאציה מוכרת לאחר תגובת 1...ה5, שנקראת קרייזי קאט: 1.פח3 ה5 2.ו3 ד5 3.פו2.
מיין קמפף
פיגוע הדקירה בשגרירות ישראל בירדן
פלורנס (אסטרואיד)
פלורנס (ידוע כ-3122 פלורנס או בשם הזמני ', היה גם ידוע כ-'), הוא אסטרואיד החולף קרוב לכדור הארץ השייך לקבוצת אסטרואידי אמור (Amor) ומקיף את השמש במרחק של 1.769132 יחידות אסטרונומיות. מעבר קרוב של האסטרואיד התרחש בספטמבר 2017. קוטרו מוערך בסביבות 4.9 ק"מ. נכון ל-2017, פלורנס הוא האסטרואיד הגדול ביותר שנצפה כה קרוב במעברו ליד כדור הארץ.
גילוי.
פלורנס התגלה ב-2 במרץ 1981 על ידי האסטרונום אמריקאי "בובי" שֶלטֶה ג'ון באס באמצעות מצפה הכוכבים סיידינג ספרינג באוסטרליה. שמו ניתן לו על שם פלורנס נייטינגייל.
מסלול ומאפיינים.
פלורנס מקיף את השמש במרחק של 1.0–2.5 יחידות אסטרונומיות. זמן ההקפה הוא 2 שנים ו-4 חודשים (859 ימים). אקסצנטריות המסלול שלו היא 0.4233 וזווית הנטייה של מסלולו היא 22.15°. הבהירות המוחלטת שלו גדולה מ-22.
פלורנס מסווג כאסטרואיד שעלול לסכן במסלולו את כדור הארץ ולהתנגש בו ( Potentially hazardous PHA),  וזאת כי המרחק המינימלי החזוי בין מסלולו למסלול כדור הארץ הוא פחות מ-0.05 יחידות אסטרונומיות.
ירחים.
בתצפיות שנעשו במצפה הכוכבים ארסיבו ובמרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק התגלה כי לאסטרואיד יש שני ירחים.
לפי תצפיות המכ"ם, הירח הפנימי בקוטר של 180-240 מטר, והירח החיצוני בקוטר של 300-360 מטר. שני הירחים נמצאים בנעילת גאות עם פלורנס, ולכן הם מפנים זה לזה תמיד את אותו הצד, במה שמכונה "תהודת סיבוב־מסלול". נכון ל-2017, מניחים כי הם נוצרו מחומר שנפלט מהאסטרואיד ככל שסחרורו התגבר..
הירח החיצוני מקיף את האסטרואיד בקצב של 21-23 שעות, והירח הפנימי מקיף בקצב משוערך של 8 שעות.
מעברים ליד כדור הארץ.