בפברואר 2014 שלח המשרד להגנת הסביבה מכתב התראה לשותפות לפידות-חלץ, שבו נטען כי בדגימות מבריכת התשטיפים הדרומית בשדה נמצאה פסולת חומרים מסוכנים ושהשותפות ערכה פינוי לא מורשה של תכולת הבריכה. עוד נטען כי לפידות סילקה את תכולת הבריכה על ידי החדרתה לקרקע, ללא אישור מצד הרשויות, ומבלי שנערכו פעולות מקדימות, דבר שהעלה חשש לדליפה אפשרית של חומרים מסוכנים למי התהום.
ביוני 2015 התפרסמה ידיעה המעלה חשש על כך שפעילות הפקת הנפט גורמת לזיהום סביבתי חמור. המידע התגלה בעקבות סיור של ניצן מתן במסגרת עבודתו בעמותה לאיכות הסביבה "צלול".
בינואר 2016, שלח המשרד להגנת הסביבה מכתב התראה שני, על הפרה לכאורה תקנות המשרד בנוגע לטיפול בחומרים מסוכנים, וזאת תוך גרימת מפגעים סביבתיים.
במהלך השנים נקדחו בשדה חלץ וסביבתו כ-80 קידוחים, אך מאז הפסקת הפקת הנפט נותר בשטח ציוד רב, ערמות עפר רוויות בשאריות נפט ומכלי תפעול עשויים מפח חלוד ומתפורר הממשיכים לזהם את הסביבה.
לוריאן (כדורגל)
מועדון הכדורגל לוריאן (בהגייה צרפתית: lɔˈryɑ̃ bʁətaɲ syd), המכונה לוריאן, הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר לוריאן המשחק בליגת העל הצרפתית. המועדון הוקם בשנת 1926 והופיע לראשונה בליגת העל הצרפתית בכדורגל בעונת 1998/99.
היסטוריה.
ב-2 באפריל 1926 הוקם המועדון מחבל הארץ ברטאן בתור מועדון חובבני.
משנת 1995 נחשב המועדון למקצועני אף על פי שלמועדון היו תקופות בהם היה מקצועני: בין השנים 1967–1977 ובשנים 1988–1991.
בעונת 2002 זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי והגיעה לגמר גביע הליגה הצרפתי, שם הפסידה 0–2 לבורדו. בעונת 2002–2003 הודחה בסיבוב הראשון בגביע אופ"א על ידי הקבוצה דניזליספור מטורקיה.
בעונת 2005–2006 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה הצרפתית השנייה. מקום זה הוביל בשנה שאחריה לליגה הראשונה. בעונת 07–2006 סיימה הקבוצה במקום ה-14 בליגה הראשונה ועונה לאחר מכן במקום העשירי.
את עונת 09–2008 סיימה גם היא במקום העשירי ועונה לאחר מכן במקום השביעי. בעונת 2008/2009 הקבוצה העפילה לשמינית גמר הגביע הצרפתי ובעונות 2010/2011 ו-2012/2013 הקבוצה הגיעה לשלב רבע גמר הגביע הצרפתי.
בסוף עונת 2016/2017 ירדה לוריאן לליגה הצרפתית השנייה וחזרה לליגה הראשונה בסוף עונת 2019/2020.
סגל הקבוצה.
(קפטן שני)
(בהשאלה ממונקו)
ארמיה
השושלת האיחשידית
אוניברסל
ילדי בוכנוואלד
ילדי בוכנוואלד הם 244 ילדים ממחנות ריכוז שונים בגרמניה אשר קובצו במחנה בוכנוואלד.
מחנה בוכנוואלד שוחרר על ידי הכוחות האמריקאים באפריל 1945. בעת השחרור, לחלק מהילדים לא היו בגדים במידות המתאימות להם. הפתרון נמצא לאחר שנפרץ מחסן אשר בו אוחסנו בגדים של הנוער ההיטלראי. אלו חולקו אז לילדים תושבי בוכנוואלד כך שיוכלו לשמש אותם בחודשים שלאחר מכן. במאי אותה שנה הגיע הרב מרקוס, קצין יהודי-אמריקאי, ואסף את כל הילדים שהגיעו למחנה ואשר רצו לנסוע לפלשתינה.
ביוני 1945 החלו להישלח ילדי המחנה ברכבות לצרפת. באקואי חיכה להם בית הבראה שנשכר על ידי אוז"ה, ארגון צדקה יהודי צרפתי. יהודית המנדינגר ניהלה את בית היתומים לילדי בוכנוואלד. במקום התקבצו באותה עת כ-500 נערים, מבוכנוואלד ומברגן-בלזן. ב-3 ביולי 1945 יצאו 152 מהנערים באקואי למסע לכיוון ארץ ישראל, מלווים בנציגי הסוכנות היהודית. ב-7 ביולי הפליגה הקבוצה ממרסיי על אונייה של הצי הצרפתי והגיעה לנמל ג'נובה. לאחר כשעתיים בג'נובה הפליגו באוניית העולים מטרואה וב-15 ביולי הגיעו לנמל חיפה.
החל מיולי של אותה שנה הקבוצה השתכנה למספר חודשים בארמון "Château d'Ambloy" בכפר Ambloy בחבל Loir-et-Cher שהיה בבעלות משפחת מרצבך.
עם "ילדי בוכנוואלד" נמנים:
ניצב (אמנות הבמה)
ניצב, ולעיתים סטטיסט, הוא שחקן בתפקיד שולי אשר אינו מערב מלל או יכולות משחק מיוחדות, שלרוב מופיע כדמות אחת מתוך רבות ברקע ההתרחשות המצולמת, בלא שדמותו נושאת השפעה עלילתית, כי אם משלימה אווירה מבוקשת זו או אחרת, ולכן קרוי בתעשיית הבמה גם "Non-actor". ניצב שמבצע קטע דיבור, או שורת דיאלוג, קרוי "ביט" ("Bit Part").
הפקות שדורשות ניצבים שוכרות אותם על-פי רוב ליום צילומים אחד או יותר, ובוחרות אותם, לרוב, על פי מראה חיצוני ומאפיינים פיזיים התואמים את סוג הדמויות שאותן מבקש התסריט לשזור ברקע מאחורי הדמויות הראשיות.
הפקות מסוגים שונים דורשות היקף משתנה של ניצבים: סרטי-מלחמה לדוגמה, דרמות היסטוריות רחבות-יריעה או לחלופין אופרות-ענק, עושים שימוש במספר רב של ניצבים – לעיתים מאות. השחקנים הזוטרים נקראים לבוא על-פי רוב עם בגדיהם היומיומיים, בהתאם לצורכי הסצנה שבה הם יופיעו, ובמידת הצורך מולבשים במקום, וברוב המקרים משולמים על פי יום עבודה. לעיתים קרובות יום כזה עשוי לארוך שעות רבות ולכלול רק אפיזודות צילום מועטות, שביניהן הפוגות ארוכות שבהן הניצב נותר על הסט. רבים מהשחקנים הידועים ביותר על המסך החלו את דרכם כניצבים: בראד פיט, שירלי טמפל, סילבסטר סטאלון ואחרים.
במרבית הפעמים סוכנויות שחקנים או אף סוכנויות-ניצבים ייעודיות מספקות את הניצבים להפקות השונות, כאשר באחדות מארצות המערב, האחרונים זוכים להגנתם של איגודים מקצועיים. בישראל פועלות סוכנויות שחקנים המגייסות ניצבים לסרטוני פרסומת, לסדרות טלוויזיה, לסרטי קולנוע ולמגוון הפקות מקור.
הופעת קמע היא סוג של הופעת ניצב קצרצרה ביותר, של ידוען או של אחד מאנשי ההפקה, שאינו שחקן, בסרט או על הבמה. אלפרד היצ'קוק, למשל, הופיע בהופעת קמע, בכ-37 מתוך 52 סרטיו הוא. דויד גרוסמן הופיע בהופעת קמע בסרט "מישהו לרוץ איתו", שהופק על פי ספרו. סטן לי הופיע בהופעת קמע בכל סרטי מארוול וסוני עד למותו.
סטטיסט
ניצבות
רמי וייץ
רמי וייץ (נולד ב-11 במרץ 1953) הוא שדרן ספורט ישראלי המשדר בערוצי הספורט של צ'רלטון ובעבר בערוץ הספורט, מבכירי שדרני הספורט בישראל.
ביוגרפיה.
וייץ החל את דרכו ככתב במחלקת הספורט של ערוץ 1 ב-1975, וכעבור מספר שנים עבר למחלקת החדשות ושימש ככתב משפטי במבט לחדשות. ב-1987 חזר לשדר ספורט, ולאחר שיורם ארבל עזב את רשות השידור ב-1990 הפך יחד עם מאיר איינשטיין לאחד משני השדרים המובילים בערוץ. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 שידר את משחקי ליגת העל בכדורגל וליגת האלופות. בקיץ 1994 עבר וייץ לערוץ הספורט כמחליפו של יורם ארבל שעבר לערוץ 2. עם מעבר זכויות השידור של ליגת האלופות לערוץ הספורט הפך וייץ לשדר המזוהה עם המפעל לצד הפרשן שגיא כהן, כאשר השידור הזכור ביותר שלו היה הניצחון הדרמטי של מנצ'סטר יונייטד על באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות 1999. בנוסף, שידר וייץ בערוץ הספורט: כדורגל ישראלי, ליגה אנגלית, ליגה ספרדית ואת מונדיאל 2002.
במקביל לעבודתו בערוץ הספורט, שידר וייץ כדורגל ישראלי במסגרת "הדקה ה-91" ברשת ולאחר מכן בטלעד, ואף המשיך לשדר עבור ערוץ 1 במונדיאל 1998, יורו 2000 ויורו 2004. וייץ אף שידר את מכבי תל אביב ביורוליג בשנים 2003–2005, שנתיים בהן זכתה באליפות אירופה.
בשנת 2003 עבר וייץ לשדר עבור ערוצי הספורט של צ'רלטון, אבל המשיך לשדר עבור ערוץ הספורט במשחקי ליגת האלופות ובהזדמנויות אחרות.
בזמן עבודתו בצ'רלטון, ידע וייץ רגע מביך כאשר דווח עליו ביולי 2012, כי הלך לישון במהלך משחק ששידר בשלהי חודש ינואר של אותה שנה, במסגרת הגביע הספרדי, בין אספניול ומיראנדס .
בסוף שנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בטלנובלה האלופה כאיתן, מנהל התוכנית של זהבה אבוקסיס.
בשנת 2011 עזב רמי וייץ את ערוץ הספורט. באותה שנה, החל לשדר ביחד עם רון קופמן, משה פרימו ואחד הקולגות שלו, מאיר איינשטיין, בתוכנית רדיו יומית בתחום הספורט, אך עזב אותה לאחר תקופה קצרה. בסוף שנת 2013 התפטר מצ'רלטון לאחר מחלוקות. בקיץ 2014 וייץ חזר לערוץ ושימש שדרן במשחקי יורו 2016.
בשנת 2017 מונה וייץ לשדר הכדורגל הבכיר של תאגיד השידור כאן עם הקמתו, ולקראת מונדיאל 2018 מונה למנהל מבצע השידורים ולשדר הבכיר בטורניר, ושידר לראשונה את משחקי חצי הגמר והגמר, כשלצידו הפרשן מוטי איווניר.
וייץ ידוע בהקפדתו על הגיית שמותיהם של שחקנים באופן הנהוג במדינתם, על אף שספג ביקורת על כך במהלך השנים.
מתגורר במושב גבעת יערים. נכדו של איש קק"ל יוסף ויץ, ואחיינם של רענן ויץ ויחיעם ויץ.
בתו, מיכל וייץ, היא מפיקת סרטים תיעודיים. בשנת 2021 השתתף בסרט התיעודי שביימה בתו, קופסה כחולה, על חייו של יוסף ויץ.
ממלכת סיציליה הנורמנית
ממלכת סיציליה הנורמנית הייתה ישות מדינית ששלטה על האי סיציליה ועל דרום חצי האי האפניני הידוע בשם איטליה.
הממלכה הנורמנית נוסדה על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה בשנת 1130 ועברה לשלטון האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1194, המדינה הנורמנית הייתה השלב הראשון בהיסטוריה של ממלכת סיציליה שהתקיימה, בגלגולים שונים, עד לשנת 1861 בה התאחדה עם ממלכת איטליה.
רקע.
הנורמנים אשר שמם נגזר מכינוי ל"אנשי הצפון", היו פולשים סקנדינבים (במיוחד ויקינגים-דנים) שאימצו את הדת הנוצרית ואת השפה הצרפתית העתיקה, יצרו באמצעות שילוב מסורתם זהות תרבותית חדשה הנפרדת משכניהם הצרפתים ובני ארצות מוצאם הסקנדינביים. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-9 לספירה החלו בכיבוש החלק הצפוני של צרפת הידוע בשם נורמנדי, ממנו התפשטו לכל חלקי אירופה. הכיבוש העיקרי והחשוב ביותר היה כיבוש אנגליה, אשר החל בקרב הייסטינגס ב-1066. ממלכה נוספת הוקמה בדרום איטליה ונסיכות על חופי הלבנט, והיוותה חלק מממלכת ירושלים הצלבנית.
הכיבוש הנורמני של דרום איטליה.