לאחר מכן החלה בקר בסיור הרצאות בערי צפון מטעם האגודה. ביוני 1869 הצליחו בקר וחברותיה להשיג זכות הצבעה לנשים בבחירות לרשויות המקומיות . לאחר קמפיין שמטרתו להכליל נשים בוועד המנהל של בתי ספר, היא הייתה אחת מארבע נשים שנבחרו בשנת 1870 לוועד המנהל של בתי הספר במנצ'סטר. היא כיהנה בתפקיד עד יום מותה. באותה שנה הקימו בקר וחברתה ג'סי בוצ'רט את כתב העת "הז׳ורנל לסופרג׳יזם נשי" וזמן קצר אחר כך החלו לארגן סיורי הרצאות ברחבי בריטניה שבהן נשים היו אלו שנאמו, דבר נדיר באותה תקופה. בהרצאה בשנת 1874 במנצ'סטר שאורגנה על ידי בקר, אמלין פנקהרסט בת החמש עשרה הגיעה למפגש הציבורי הראשון שלה למען זכות בחירה לנשים.
"הז׳ורנל היה" כתב העת הפופולרי ביותר בנושא סופרג׳יזם בבריטניה של המאה ה -19. בספרו על התנועה: "Votes for Women: The Story of the Battle" רוג'ר פולפורד טוען: ההיסטוריה של העשורים משנת 1860 עד 1890, מבחינת הסופרג׳יזם היא ההיסטוריה של לידיה בקר. הז׳ורנל פרסם נאומים מרחבי הארץ, מתוך בית הנבחרים ומחוצה לו. בקר פרסמה את ההתכתבויות שלה עם תומכיה ועם מתנגדיה, במיוחד בשנת 1870, כשהצליפה בחבר בית הנבחרים מקרנארבונשייר לאחר שהצביע נגד הצעתה המאפשרת לנשים להצביע.
בשנת 1880, בקר ועמיתותיה למאבק ניהלו קמפיין למען זכותן של נשים להצביע לבית הנבחרים התחתון באי מאן. באופן בלתי צפוי הן הצליחו והבטיחו לראשונה זכות הצבעה לנשים באי בבחירות במרץ 1881.
בקר הפכה ליו"ר הוועדה המרכזית של האגודה הלאומית לזכות הצבעה לנשים. ארגון זה הוקם בשנת 1871 כדי לשדל את הפרלמנט. חברי הוועד האחרים כללו את הלן בלקברן, מיליסנט פוקט, ג'סי בוצ'רט, אווה מקלארן, מרגרט ברייט לוקאס, פריסילה ברייט ברייט מקלארן ופרנסס פאוור קוב .
היה שוני מהותני בראיית הנשיות בין בקר לפמיניסטיות אחרות בנות תקופתה. היא האמינה שאין הבדל טבעי בין האינטלקט של נשים וגברים, והייתה קול חשוב בקידום מערכת חינוך לא מבוססת מגדר בבריטניה.
בשונה מסופרג׳יסטיות אחרות היא דחפה לזכות הצבעה לנשים לא נשואות. בקר האמינה שנשים הקשורות לבעלים, ויש להן מקורות פרנסה יציבים, פחות נואשות להצביע מאשר אלמנות ורווקות. הגישה שלה הפכה אותה למטרה ללעג של כותבי טורי דעה, ופרשנות ושל ציירי קריקטורה בעיתונים.
מורשתה של לידיה בקר.
בקר נפטרה מדיפטריה בעיירת הספא אקס לה בן בצרפת, בשנת 1890, בת 63 הייתה במותה.
עם מותה החליט צוות ז׳ורנל "הסופרג׳יזם הנשי" לסגור את העיתון.
אוסף ספרים של נשים, שכלל ספרים מאוסף הלן בלקברן, מאוספי חברותיה, וממקורות נוספים, אוגד בשני ארונות ספרים מעוטרים בפורטרטים של לידיה בקר ושל קרולין אשורסט ביגס. ארונות ספרים אלה הוענקו למכללת גירטון.
שמה של לידיה בקר בחרוט בחלק התחתון של אנדרטת מובילי הרפורמות (reformers) בבית הקברות קנסל גרין בלונדון.
השם והתמונה של בקר, לצד 58 שמות אלו שתמכו בזכות הבחירה לנשים, חרוטים על המסד של הפסל של מיליסנט פוסט בכיכר הפרלמנט, בלונדון.
המסמכים של לידיה בקר נמצאים בארכיון שלה בספריית הנשים של בית הספר לכלכלה בלונדון.
קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה
קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה (באנגלית: Tomb of the Unknown Revolutionary War Soldier) הוא אנדרטה הניצבת בכיכר וושינגטון, פארק ציבורי בעיר פילדלפיה, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. היא הוקמה לכבוד החללים האמריקאים של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. היא נחנכה בשנת 1957.
האנדרטה וכיכר וושינגטון הן חלק מפארק העצמאות ההיסטורי הלאומי בפילדלפיה. בכיכר נתגלו קברי אחים של חללי מלחמת העצמאות האמריקאית שמספר הנקברים בהם איננו ידוע, כמו גם זהותם (אמריקאים או בריטים). שרידיו של אחד מהם הוטמנו מתחת לאנדרטה.
האנדרטה היא כותל אבן שלפניו ניצב פסל ארד של מצביא מלחמת העצמאות והנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון. לפני הפסל מוצבת ברחבה להבת אש תמיד המוקפת בגדר שרשרת. בראש כותל האנדרטה חרות המשפט הבא: חירות היא אור שעבורו מתו גברים רבים בחשיכה. משמאל לפסל נחרתה הקדשה לחללים האלמונים שנקברו בכיכר. מימינו נחרתה מובאה מתוך נאום הפרידה של וושינגטון שאותו נשא לקראת תום כהונתו כנשיא.
מתכנן האנדרטה היה ג'י. אדווין ברומבה (G. Edwin Brumbaugh). פסלו של וושינגטון הוא העתק של פסל מאת ז'אן-אנטואן הודון (Jean-Antoine Houdon).
Me אני
me אני היא תוכנית טלוויזיה תיעודית ישראלית, שעוקבת אחר חיי כוכבי הילדים. לסדרה הופקו שתי עונות ששודרו בערוץ הילדים, כאשר הראשונה שודרה בשנת 2014 והשנייה בשנת 2015. לסדרה הופקו 14 פרקים ופרק ספיישל מיוחד בנושא בוליווד.
עלילה.
כל פרק מתמקד באישיות אחרת, הם מתבקשים לבחור מספר תמונות מחשבון האינסטגרם שלהם ובעקבותיהן מספרים למצלמה על אורח החיים שלהם ועונים על שאלות הנשאלות על ידי הבמאי.
המטבח השבדי
גורוזאורוס
גורוזאורוס (ביפנית: ゴロザウルス, באנגלית: Gorosaurus) הוא קאייג'ו בדיוני מסוג אלוזאורוס המופיע בסדרת סרטי גודזילה ובסדרת סרטי קינג קונג. הגורוזאורוס אומנם מתואר כבעל ברית של גודזילה, אך גם מתואר כאויב רב-עוצמה לקונג עצמו. בהמשך גם היה לו תפקיד בולט בסרט השמדת כל המפלצות, שם עזר לגודזילה, אנגירוס, רודן, מות'רה, מאנדה, קומונגא ומינילה במלחמתם נגד הקילאקים ונגד קינג גידורה. הוא הופיע לראשונה במהלך 22 ביולי 1967, בסרט קינג קונג בורח לצד מכה-קונג, מבית היוצר של טוהו וסרטי יוניברסל.
סרטים בהם הופיע.
קינג קונג בורח.
בקינג קונג בורח, גורוזאורוס הוא אלוזאורוס ענק מהאי מונדו. הוא תוקף ומנסה לטרוף את הדמות הנשית הראשית, סוזן ווטסון. קינג קונג מגיע להציל אותה ונלחם בגורוזאורוס כששובר בסופו של דבר את לסתותיו של הגורוזאורוס.
השמדת כל המפלצות.
בהשמדת כל המפלצות, הגורוזאורוס עצמו מופיע באי המפלצות. בסרט, החוצנים משתלטים על הגורוזאורוס באמצעות שליטת מוח ומשחררים אותו בפריז כדי לזרוע הרס רב. הגורוזאורוס חוזר לעצמו וחוזר לאי המפלצות על-מנת להילחם לצד גודזילה, אנגירוס, רודן, מות'רה, מאנדה, קומונגא ומינילה נגד קינג גידורה והחוצנים.
מתקפת כל המפלצות.
במתקפת כל המפלצות, הגורוזאורוס מופיע בקצרה בחלומות של נער צעיר.
גודזילה נגד גייגן.
בגודזילה נגד גייגן, הגורוזאורוס נראה בקצרה מהלך להנאתו באי המפלצות.
קישורים חיצוניים.
https://www.tohokingdom.com/kaiju/gorosaurus.htm - הגורוזאורוס באתר הרשמי של טוהו
הרולד בראון
הרולד בראון (באנגלית: Harold Brown; 19 בספטמבר 1927 – 4 בינואר 2019) היה פיזיקאי גרעין אמריקאי ששימש כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 1977 – 1981 בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. קודם לכן, בממשליהם של הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון, הוא שימש כתת-שר ההגנה למחקר והנדסה בין השנים 1961 – 1965 וכמזכיר חיל האוויר בין השנים 1965 – 1969.
כמי שהוגדר בילדותו ילד פלא, סיים בראון את לימודיו בבית הספר תיכון ברונקס למדעים בגיל 15, ואת לימודי הדוקטור בפיזיקה באוניברסיטת קולומביה סיים בגיל 21. כמזכיר ההגנה, הוא הקים קבוצת עבודה לכינון הסכמי קמפ דייוויד, השתתף במשא ומתן על נושא הנשק האסטרטגי מול ברית המועצות ותמך, ללא הצלחה, באשרור הסכם סאל"ט-2.
ראשית חייו.
בראון נולד בברוקלין, ניו יורק כבנם של אברהם, עורך דין במקצועו, שלחם במלחמת העולם הראשונה ושל גרטרוד לבית כהן, בתו של מנהל חשבונות בבית מסחר ליהלומים. הוריו היו יהודים חילוניים ותומכים נלהבים של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. מגיל צעיר מאוד נמשך בראון ללימודי המתמטיקה והפיזיקה. הוא למד בתיכון ברונקס למדעים, שאותו הוא סיים בגיל 15 עם ממוצע ציונים של 99.5. מיד עם סיום לימודיו הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת קולומביה וקיבל שם תואר ראשון בהצטיינות כבר בגיל 17 וכן פרס מיוחד על הישגים אקדמאים יוצאי דופן. הוא המשיך את לימודיו בקולומביה וב-1949 סיים לימודי הדוקטור בפיזיקה, בגיל 21.
לאחר תקופה קצרה בה עסק בהוראה ובמחקר פוסט-דוקטורט, היה בראון לחוקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בברקלי הוא לקח חלק בבניית טיל הפולאריס ובפיתוח הפלוטוניום. ב-1952 הוא הצטרף לסגל מעבדת הקרינה של אוניברסיטת קליפורניה בליברמור וב-1960 היה למנהלה, לאחר שירש בתפקיד את אדוארד טלר, שבראון היה בן חסותו. בליברמור הוביל בראון צוות של שישה פיזיקאים אחרים, כולם מבוגרים ממנו, שעשו שימוש בכמה מהמחשבים הראשונים ובמתמטיקה והנדסה כדי להקטין את גודלם של ראשי הנפץ התרמו-גרעיניים לשימוש צבאי אסטרטגי. בראון וצוותו תרמו למוניטין של מעבדת ליברמור כאשר עיצבו ראשי נפץ גרעיניים קטנים וקלים מספיק כדי שניתן יהיה להתקינם בצוללות הגרעיניות של צי ארצות הברית. בשנות החמישים הוא שימש כחבר, או יועץ של כמה גופי מחקר פדרליים וכיועץ מדעי בכיר בוועידה להפסקת הניסויים בנשק גרעיני בשנים 1958 – 1959.
בין השנים 1961 – 1965 שימש בראון תחת מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה כתת-השר למחקר והנדסה. ומאוקטובר 1965 ועד פברואר 1969 הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר, בתחילה תחת מקמנארה ולאחר מכן תחת קלארק קליפורד.
בין השנים 1969 – 1977 שימש בראון כנשיא המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
מזכיר ההגנה של ארצות הברית.
מינויו ומשנתו הביטחונית.