נולד מנשואי ברנאט דויטש (1826–1893) ולאורה וייס (1837–1904). יוז'ף למד בצעירותו בבית הספר הגבוה בווינה Hochschule für Bodenkultur והיה בן דודו הראשון של הברון שאנדור הטווני-דויטש. בשנת 1884 הפך לבעלים המשותף של החברה "דויטש איגנץ ובנו", ומשנת 1888 היה מנהל מפעל הסוכר בהטוון.
הברון קארוי הטווני-דויטש.
קארוי היה בנם של ברנאט דויטש ולאורה וייס. קארוי הטווני-דויטש (1863–1944) נכנס לעסק המשפחתי של "איגנץ דויטש ובנו" (DIF) בשנת 1890. הוא היה חבר בדירקטוריון של מספר חברות גדולות בבעלות המשפחה. ב־23 באוקטובר 1908 הוא ואֶחיו קיבלו את התואר ברון מהמלך. הוא קיבל 16.38% מהכנסות חברת "דויטש איגנץ ובנו" בשנת 1921 וכבר 20% בשנת 1933. הברון קארוי הטוואני-דויטש התחתן עם רנה צ'אני ונולדו להם שני ילדים: מריאן הטווני ויאנוש הטווני.
בלה הטווני-דויטש.
בלה הטווני-דויטש (1866–1933) היה חבר בשותפות הכללית של "דויטש איגנץ ובנו" משנת 1897. בשנת 1913 הוא הפך לחבר מועצת המנהלים של מפעל הסוכר בבעלות המשפחתית בהטוון, ושירת גם בדירקטוריונים של שלושה מפעלי סוכר אוסטריים ובבנק האוסטרו-הונגרי. בשנת 1921 היה ברשותו 20.97% מהעסק המשפחתי. אשתו, קלרה טאוסיג, הייתה בתו של מנכ"ל הרכבות הממלכתיות האוסטריות. הם גרו בווינה ונולדו להם שני ילדים: פאל הטווני (1900–?) ), פטר הטווני (1936-1903).
הדור החמישי.
הברון לאיוש הטווני מהטאוון.
אביו של לאיוש היה הברון שאנדור הטווני-דויטש ואמו אמה (1858–1901). הברון לאיוש הטווני (בודפשט, 28 באוקטובר 1880 - בודפשט, 12 בינואר 1961) היה סופר, מבקר, היסטוריון ספרות, זוכה פרס קושוט (1959), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. כונה "הפטרון האחרון". רשמית היה חבר בעסק המשפחתי משנת 1916, אך בשנת 1918, בשל תפקידיו במהפכת 19–1918 המשפחה חששה לעסק שלה ולכן נתנה לו פיצויי פיטורים (אשר בשנת 1921 היו 9% משווי החברה).
הברון פרנץ הטווני מהטוון.
אביו היה הברון שאנדור הטווני-דויטש, ואמו אמה. הברון פרנץ הטווני מהטאוון (בודפשט, 29 באוקטובר 1881 - לוזאן, 7 בפברואר 1958) היה צייר, למד אצל אדולף פניאש ושאנדור ביהארי בבודפשט, ואז המשיך את לימודיו בבאיה מארה ובפריז. הוא בילה שנים באיטליה, בגרמניה ובספרד. באופן רשמי היה חבר בעסק המשפחתי משנת 1916; חלקו בשנת 1921 היה 11%.
הברונית אירן הטווני מהטאוון.
אביה היה הברון שאנדור הטווני-דויטש, ואמה אֶמָה. אירן (1885–1944) נישאה לאלברט הירש. בעלה הפך בשנת 1910 לחבר בשותפות הכללית ובשנת 1913 היה כבר חבר בדירקטוריון של כמה חברות שלחברה המשפחתית היה בהן עניין. חלקם בהכנסות העסק המשפחתי היה בשנת 1921: אלברט הירש 5%, אירן הטווני 9%. בשנת 1933: אלברט הירש 6.3%, אירן הטווני 10.8%.
אנדרה הטווני.
אביו היה הברון יוז'ף הטווני-דויטש (1858–1913), ואמו הייתה פאני לאצקו (1888–1964). אנדרה הטווני (1892–1961) הפך לשותף בחברה "דויטש איגנץ ובנו" בשנת 1916. בסוף שנות העשרים של המאה הקודמת יזם את הקמת "מפעל המזון של שימורי עגבניות של הטוון". הוא היה חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
ברנאט הטווני.
אביו היה הברון יוז'ף הטווני-דויטש, ואמו פאני לאצקו. ברנאט הטווני (בודפשט, 1900 - פריז, 1980), בשמות אחרים נקרא גם ברטלן הטווני, היה מזרחן. הוא למד כימיה ואז מסחר, אך עזב את שניהם. הוא עבד בטחנות הקמח קונקורדיה זמן מה, ואז היגר מהונגריה בשנת 1939. לאחר מסעותיו באסיה כתב ספר בשם "ההיסטוריה של השאלה הסינית". הוא תרגם ופרסם במינכן עם הסברים את קובץ השירים הפילוסופי דאו דה ג'ינג.
פעולות היורשים.
במהלך מלחמת העולם השנייה התפזר רכוש המשפחה ובמיוחד דברי האומנות שחלקם הגיעו למוזיאונים. היורשים האמריקנים של המשפחה הגישו תביעות נגד כמה מדינות להשבת או לפיצוי בגין יצירות האמנות הנ"ל. תוצאת התביעות עדיין לא ידועות.
אוניברסיטת יוטה
אוניברסיטת יוטה (באנגלית: University of Utah; בקיצור: UofU או The U) היא אוניברסיטה ציבורית בסולט לייק סיטי, שבמדינת יוטה בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1850 ולומדים בה נכון ל-2019 כ-33,000 סטודנטים.
היסטוריה.
האוניברסיטה נוסדה בסולט לייק סיטי ב-28 בפברואר 1850 ונקראה תחילה אוניברסיטת דזרט (University of Deseret), הפעילות הופסקה ב-1852 בהיעדר תקציב. ב-1867 חודשה הפעילות במתכונת מצומצמת, כבית ספר למינהל עסקים וב-1869 חזרה לפעילות באופן מלא. ב-1894 שונה שם המוסד לאוניברסיטת יוטה והוענק לה שטח של 60 אקר (240 דונם) מאדמות הבסיס הצבאי . במהלך השנים סופחו לשטחה שטחים נוספים מהבסיס.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) שימשו מבני האוניברסיטה לאירוח הכפר האולימפי.
ב-2019 צורפה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
בשטח הקמפוס פועל , , , מרכז אורתופדי, מכון נוירופסיכיאטרי, ו. בתחום התרבות פועל בשטח האוניברסיטה , ו.
משפחת פולאני (פולאצ'ק)
משפחת פולאני (פולאצ'ק) (בהונגרית: Polányi (Pollacsek) család) הייתה משפחה יהודית-הונגרית שחבריה מילאו תפקיד מרכזי בהיסטוריה ההונגרית ומילאו תפקיד מרכזי בחיים האינטלקטואליים ההונגריים.
אילן היוחסין.
חנוך פולאצ'ק (המאה ה-18 - ?)
מקור המשפחה.
מוצא המשפחה במזרח, כנראה ברוסיה. בזקרפטיה, בעיר אוז'הורוד שהייתה בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית פעלה טחנת קמח במאה ה-18 שהייתה בבעלות המשפחה. בן המשפחה הראשון הידוע, חנוך פולצ'ק, היה חקלאי במחוז ארווה ושילם יותר מיסים מכל שאר היהודים במחוז. חלק מהמשפחה עבר מאוחר יותר לווינה בסוף המאה ה-19.
צ'ר (בהונגרית: Csér) הוא כפר זעיר מאוד במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
ככפרים רבים באירופה, אוכלוסיית הכפר נמצאת במגמת ירידת מ-62 תושבים בשנת 1990 עד ל-29 תושבים בלבד בשנה 2019.
יהודי צ'ר.
בצ'ר חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אצטדיון סנט'אליה
אצטדיון סנט'אליה (באיטלקית: Stadio Comunale Sant'Elia) היה אצטדיון שמוקם בקליארי שבאיטליה. במשך כ-40 שנים שימש האצטדיון בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל של קליארי מהסרייה א'. האצטדיון נהרס בשנת 2017 ולידו נבנה אצטדיון זמני בשם ה"סרדיניה ארנה" שם שיחקה קליארי עד לבנית אצטדיונה החדש.
היסטוריה.
אצטדיון סנט'אליה נפתח בשנת 1970 לאחר תואר ה"סקודטו" (אליפות איטליה) הראשון (ועד היום היחידי) של קבוצת קליארי, והחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה אצטדיון אמסיקורה. האצטדיון היה יכול להכיל כ-60 אלף מקומות (אולם האצטדיון הכיל עוד יותר מכך בשיאו כ-70 אלף צופים במשחק של קליארי נגד סנט אטיין).
האצטדיון עבר שינויים נרחבים לקראת מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, על מנת להתאימו לסטנדרט של פיפ״א, במסגרתם הופחתה תכולתו לכ-40 אלף צופים. במונדיאל עצמו אירח האצטדיון 3 משחקים של בית ו' שכלל את נבחרות: אנגליה, הולנד, מצרים ואירלנד. האצטדיון שימש גם לאירועי ספורט רבים אחרים. לפני עונת 2002/2003 האצטדיון עבר בנייה מחדש, גם בעקבות מצבה הרעוע של הקבוצה שהתנדנדה בין סרייה א' לסרייה ב', ונבנה יציע חדש מעל מסלול הריצה שהיה בעבר והיציעים האחרים קורבו לדשא, אך החלק האחורי של היציעים לא היו כשירים לאכלוס, ותכולת האצטדיון לאחר בנייתו מחדש הופחתה בכחצי ל-23,486 מקומות, ובעקבות כך הגורמים הקשורים למהלך זה ספגו ביקורת קשה בעיתונות.
נשיא מועדון הכדורגל של קליארי, מאסימו סלינו, הכריז כי ברצונו לבנות אצטדיון חדש לקבוצה, אולם ראש העירייה של קליארי, אמיליו פלוריס, התנגד למהלך וזאת למרות רצונו של סלינו לממן את הבנייה. למרות זאת התוכנית לבניית האצטדיון החדש הוצגה בספטמבר 2007, כשמועדון הכדורגל קליארי בעצמו נושא בהוצאות. הפרויקט הציג אצטדיון בן 25 אלף מקומות, שבנייתו הייתה צפויה להתחיל באוגוסט 2009 ולהארך שנה בלבד. יותר מאוחר ב-2009 הציגה הקבוצה תוכניות לרצונה לבנות את ה"קאראליס ארנה" ושיהיה מועמד לאירוח משחקים ביורו 2016, אצטדיון שהיה צפוי להכיל 30 אלף צופים, חדר אירוח מיוחד, מסעדה ובית קפה, אך הפרויקט לבסוף לא יצא אל הפועל.
במשך השנים הבאות לקליארי היו בעיות בטיחות באצטדיון והיא עזבה אותו לסירוגין במשך השנים בעקבות חוסר הסכמות או חוסר באישורים לאצטדיון מצד ההתאחדות האיטלקית, והתכולה שלו הופחתה לכ-16 אלף בלבד בעקבות בעיות בטיחותיות.
אצטדיון ה"סרדיניה ארנה".
הסרדיניה ארנה הוא האצטדיון הזמני של המועדון שם הוא משחק נכון להיום. בדצמבר 2015 הציג המועדון קליארי את פרויקט האצטדיון החדש שנבנה בין ה-21 אלף מקומות כולל מתחם חנויות ומסעדה. התוכנית אושרה על ידי המועצה המקומית בפברואר 2017, והעבודות החלו כבר באפריל 2017.
מכיוון שעזיבה של התחום המוניציפלי לא באה בחשבון עבור האוהדים והמועדון, עלה רעיון לבנות אצטדיון זמני בצמוד לסנט'אליה על מנת לאפשר לקבוצה לארח את משחקיה במקביל לבנייה של האצטדיון המתוכנן החדש. באביב 2017 החלו העבודות לבניית האצטדיון הזמני בחניון הסמוך לסנט'אליה, שנקרא "הסרדיניה ארנה" (Sardegna Arena). האצטדיון נבנה באופן מינימליסטי ביותר עם מבנה מתכתי בנוי מראש שמחופה חיצונית על ידי פאנל עץ ופלסטיק. סה"כ האצטדיון מכיל 16,416 מקומות, ועלות הקמתו הייתה 8 מיליון יורו בלבד, סכום נמוך במיוחד לבניית אצטדיון שמאושר למשחק בסרייה א'. האצטדיון החדש של הקבוצה, שנבנה על הריסות הסנט'אליה הישן, צפוי להיות מוכן בשנת 2021.
באת לי פתאום