אסתר ח"ג ויתקון (לבית זילבר), משוררת, ציירת ומרצה לספרות. נולדה בחיפה וגדלה בקריית טבעון. בשנת 1960 הגרה משפחתה לניו-יורק וחזרה ארצה כעבור שנה. היא עברה עם משפחתה לרמת גן, שם קיבלה חינוך דתי בבית-הספר הממלכתי דתי "יבנה" והתיכון הדתי "הרואה". ויתקון היא מוסמכת אוניברסיטת בר-אילן בספרות עברית משנת 1978 ומרצה לספרות במכללה האקדמית "אורות ישראל" באלקנה.
ספרה "ריפאות הצבעים" זיכה אותה בפרס ראש הממשלה (1998) וכן במלגה מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
היא עורכת כתב העת האינטרנטי "מעמקים" השייך לאתר "דעת" וכותבת שירה וסיפורי ילדים. כמו כן הציגה מציוריה במספר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד.
ספרה "חוצה שומרון" זיכה אותה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר לשנת תשס"ז. היא נבחרה על ידי משרד החינוך לפרויקט סופר-אורח לשנת תשע"א ותשע"ב.
ויתקון כתבה מאמרים, בעיקר על שירת משוררים והיא חברה באגודת הסופרים העבריים., משנת 1992, חברת אס"י. כמו כן יזמה והנחתה ערבי ספרות רבים בבית הסופר בתל אביב.
חיים אישיים.
אסתר ויתקון נשואה ואם לשלושה ומתגוררת באריאל.
מאמרים ורשימות על יצירותיה.
על "בלעדייך איני שווה"
האומה האנגלית
מטרה (עיר)
מָטֶרָה (איטלקית: Matera) היא עיירה ופרובינציה במחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. כלכלת העיירה מבוססת על חקלאות; בסוף שנות ה-90 החלה להתפתח בה תעשייה ענפה של ריהוט עור.
מטרה ידועה בשל "הסאסי במטרה" (איטלקית: Sassi di Matera) הנמצאים בשטחה; משמעות הביטוי היא "הסלעים במטרה", אלו מערות פרהיסטוריות ששימשו למגורי אדם. המערות נמצאות בשני אזורים בחלק העתיק של העיר: "סאסו קאבאוסו" ו"סאסו באריזאנו". ה"סאסי במטרה" הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1993. כיום אסור לתושבים להתגורר ברובן כי רובעי בתי-המערות נחשבו לשכונות עוני. התושבים יושבו מחדש וחלק מן המערות משמש כיום כבתי הארחה מיוחדים.
ב-17.10.2014 נבחרה העיר לשמש כבירת התרבות של אירופה לשנת 2019, יחד עם פלובדיב שבבולגריה.
תרבות.
בשל הבנייה העתיקה המצויה באזור הסאסי, צולמו באזור סרטי קולנוע רבים שהשתמשו במקום כתפאורה חיה לסרטים היסטוריים, שביקשו להציג ערים עתיקות מתקופת התנ"ך, ובהן ירושלים העתיקה. להלן מספר סרטים שצולמו במקום:
קסים קסם
קסִים קסָם (באנגלית: Vision On) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים.
הסדרה הופקה בבריטניה על ידי BBC1 בין השנים 1977-1964. בישראל היא שודרה בטלוויזיה החינוכית, בדיבוב עברי, במהלך חלק משנות ה-70 וה-80.
התוכנית נועדה בתחילה לילדים כבדי שמיעה והורכבה מפסיפס של קטעים קצרים שהתלכדו לכלל תוכנית, כשכל פרק עסק בנושא מסוים. קטעי התוכנית כללו מלאכת יד, אנימציה, פנטומימה וכיוצא בזה גירויים חזותיים שאינם מצריכים שמיעה מיטבית. שמה האנגלי של התוכנית, "Vision On", מרמז על קהל היעד המקורי והוא משחק מילים על שלטים מוארים עם הכיתוב "Vision On - Sound On" הדולקים באולפני טלוויזיה כל אימת שמצולמת תוכנית.
עם הזמן צברה התוכנית מעריצים נאמנים גם בקרב אוכלוסיית הילדים השומעים, ונודעה בתכניה שהיו הומוריסטיים ואיכותיים.
את שיר הפתיחה כתבה והלחינה דפנה אילת והיא שרה אותו עם נתן דטנר.
יורם אוברקוביץ'
יורם אוברקוביץ' (8 בנובמבר 1938 - 11 ביולי 2003) היה איש ציבור, יו"ר ועד העובדים של חברת החשמל ועסקן ספורט ישראלי.
ביוגרפיה.
אוברקוביץ' נולד בפתח תקווה, שם גם למד בבית הספר על שם הס ובתיכון ברנר. שירת בצה"ל כמדריך לאימון גופני. לאחר שחרורו, למד במשך שנתיים באוניברסיטת בר-אילן, ועסק בענפי הספורט כדורסל וכדוריד במסגרת אגודת הפועל פתח תקווה בה פעל משחר נעוריו כשחקן ולימים כמאמן.
ב-1962 התקבל לעבודה בחברת החשמל, ומאז ועד יום מותו עבד בחברה והיה מזוהה עמה יותר מכל. בנוסף, שימש בתפקידים ציבוריים שונים, ובהם חבר הוועדה המנהלת של חברת העובדים ודירקטור בחברות כלכליות. כמו כן פעל רבות בקהילת הספורט בישראל. בבחירות לכנסת החמש עשרה הוצב במקום השלישי ברשימת עם אחד, אך המפלגה זכתה לשני מנדטים בלבד והוא לא נכנס לכנסת.
אוברקוביץ' היה נשוי לרונית, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בנו עמית, בעלה לשעבר של העיתונאית גאולה אבן, מונה ביוני 2015 למנהל חטיבת משאבי אנוש וארגון בחברת החשמל.
נפטר מדום לב ב-11 ביולי 2003.
בחברת החשמל.
ב-1962 החל אוברקוביץ' את דרכו בחברת החשמל כאיש טכני בהקמת תחנת הכוח באשדוד, ואחר כך עבר לתפקידים פקידותיים. ב-1974 נבחר לראשונה לוועד העובדים של החברה. ארבע שנים לאחר מכן נבחר ליו"ר הוועד הארצי שלה, ונותר בתפקיד זה עד יומו האחרון.
ועד העובדים של חברת החשמל הוא גוף רב עוצמה המייצג כ-17,000 עובדים קבועים, זמניים ופנסיונרים – הנמצאים ברשימת מקבלי השכר הגבוהים בישראל. הוועד נמנה עם 13 הוועדים הגדולים במשק, הנחשבים לכוח משפיע בכלכלת ישראל, ואוברקוביץ' היה אחד מדובריו הקולניים, שלא היסס לצאת גם נגד ראשי ההסתדרות.
לראשונה התפרסם אוברקוביץ' בציבור בשביתה הגדולה של העובדים ב-1978, אשר נמשכה שבועיים, ובמהלכה חלו שיבושים קשים ומכוונים באספקת החשמל. מאז ובמשך 25 שנים הנהיג אוברקוביץ' מאבקים ושביתות לשיפור התנאים של עובדי החברה, ולזכותו נזקפים תנאי העבודה המשופרים שלהם, הכוללים מלבד שכר גבוה גם שירותי צרכנייה, מרפאות שיניים, קרנות סעד ועוד. הוא נחשב בעל השפעה על העובדים, אשר סרו למרותו ללא עוררין, וכן על הנהלת החברה בהרכביה השונים.
ב-2007 תרמה חברת החשמל לעיריית פתח תקווה פסל לזכרו. היצירה, המכונה "פסל העפרונות", עוצבה בידי רפי פלד והוצבה בדרך אם המושבות פינת דרך זבולון המר.
דמותו של יורם אוברקוביץ' נותרה שנויה במחלוקת. הוא נחשב מנהיג כריזמטי הפועל בנחישות למען העניינים אליהם הוא קשור. העובדים לצדו ראו בו סמל ומנהיג והלכו אחריו באש ובמים. מנגד, היו שראו בו אדם כוחני ודורסני. תפקידו המרכזי כיו"ר אחד הוועדים החזקים במדינה ביצר את מעמדו כאיש שאינו חושש להתעמת עם הממשלה, ומוכן להחשיך את הבתים במדינת ישראל כדי להשיג לעובדיו תנאים טובים – גם כאלה שנראו בעיני הציבור כבלתי הוגנים, כגון חשמל חינם לכל עובד. בכלי התקשורת זכה לכינוי "האיש עם השאלטר ביד".
אוברקוביץ' וקהילת הספורט.
אוברקוביץ' נחשב בעשור האחרון לחייו לאחד האנשים החזקים בקהילת הספורט הישראלי. מגוון תפקידיו הרבים הקנו לו את מעמדו, ובהם: יו"ר איגוד הכדוריד, יו"ר איגוד הכדורסל, יו"ר הוועד האולימפי בישראל (1991 - 1997), נשיא "הפועל", ממלא מקום יו"ר המועצה להסדר ההימורים בספורט.
בקהילת הספורט, נחשב אוברקוביץ' כמי שקידם את ענפי הספורט בהם עסק. עם מותו, פרסם הוועד האולימפי הבינלאומי הספד, ובו נאמר על אוברקוביץ' שהיה מנהיג ספורט ישראלי, גדול, אהוב ומקובל על כולם. נאבק בנחישות למען עצמאות הספורט בישראל. חבר יקר ומנהיג.
פלילים.
שמו של אוברקוביץ' נקשר בשתי פרשיות פליליות:
שכונת הגורג'ים
שכונת הגורג'ים או אשל אברהם הייתה שכונה בירושלים ליד שער שכם שנוסדה על ידי יהודים גאורגים שנקראו בפי העות'מאנים בטורקית עות'מאנית, גוּרג'ים.
עם הקמתה נקראה השכונה בשם אשל-אברהם, אולם שם זה לא נקלט וקראו לה בשם תושביה שכונת הגורג'ים או שכונת בתי גורג'ים או בשם בתי ניסן ב"ק, כשם השכונה הסמוכה.
השכונה נוסדה בשנת 1892/1893 על ידי עולים מעליית הגורג'ים, שהחלה כבר במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה. העולים היו ברובם משפחות אמידות, בני ערים, שעסקו דורות בעיקר בסחר התבואה, היין והתבלין. ההתיישבות בירושלים הייתה יעדם הראשון של העולים. העולים התיישבו בכל רחבי העיר, בנו בתי כנסת ליהודי גאורגיה וקיימו חיי קהילה. משה מונטיפיורי אף מזכיר, בשנת 1855, כי בין 19 הכוללים בירושלים נמנה גם כולל גורג'יסטן.
הקרקע שעליה הוקמה השכונה כמו גם שכונת הקווקזים, "בית שמואל", ושכונת "עיר הצדק" ליהודי סוריה ועיראק, היה של ניסן בן ישראל שהקים את השכונה השמינית מחוץ לחומות, שכונת "קריה נאמנה". השכונה כללה כ-100 בתים. הם הקימו מסגרת ארגונית נפרדת בסמכותו של החכם באשי, והקימו בית כנסת, ישיבה, תלמוד תורה, בית עלמין.
מאורעות תרפ"ט החלו ביום שישי 23 באוגוסט 1929 עם סיום דרשת יום השישי בהר הבית, כשהמון רב של מוסלמים חמושים בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות הנמצאות מחוץ לשער - שכונת הגורג'ים וקריה נאמנה. שבעה יהודים נהרגו בשכונות אלה, ביניהן חנה סלנשווילי שנהרגה בעודה מחזיקה את בנה שמואל, שנפצע קשה. בתי השכונה ובית הכנסת של השכונה נהרסו ונשרפו. לאחר מאורעות אלה נמלטו דיירי השכונה אל רבעים אחרים של העיר או עזבו את ירושלים. בשנים האחרונות חודשה ההתיישבות היהודית באזור שער שכם.
שכונת בתי גורג'ים
בתי גורג'ים
שכונת אשל אברהם
אשל אברהם (שכונה)
שלמה (פירושונים)
אקטיביז'ן
מומחה חוץ
ז'וזה דוארטה
ז'וזה פיליו דוארטה (בפורטוגזית: José Filho Duarte; נולד ב-6 ביולי 1980 בברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
דוארטה שיחק במספר קבוצות בברזיל, ביניהן קרוזיירו, ולאחר ששיחק באנאפולינה עבר לשחק באירופה, כשחתם בקלאב ברוז' הבלגית בשנת 2000.
בשנת 2003 הגיע דוארטה לישראל, ושיחק בקבוצות הפועל באר שבע, הפועל נצרת עילית, מכבי תל אביב, הפועל כפר סבא ובני יהודה תל אביב.
בשנת 2008 עבר לשחק בליגה השנייה בסין והחל משנת 2011 הוא משחק בקבוצה Shenyang Shenbei.
הוראס מקוי