העוצמה והתנופה שהפגינה המפלה הפופוליסטית, יחד עם מה שתפסה כהוכחה לכישלון השיטה הקיימת בשל מדיניותו הכלכלית של קליבלנד והמשבר הכלכלי, עודדו אותה לקראת הבחירות של 1896. במדינות השונות החלו להיווצר קואליציות מקומיות בין נציגי הפופוליסטים לנציגים שמאליים של הדמוקרטים והקשר בין שתי המפלגות התחזק, בחסות האופוזיציה הפנימית ההולכת ומתחזקת לקליבלנד בתוך מפלגתו.
מערכת הבחירות לנשיאות של 1896.
במפלגה הדמוקרטית הלך והתבלט נציג המדינה החקלאית נברסקה בקונגרס, ויליאם ג'נינגס ברייאן, בן ה-36, כדובר נלהב של רעיונות דומים מאוד לרעיונות הפופוליסטיים. במהלך הבחירות המקדימות לראשות המפלגה הדמוקרטית נשא בוועידת המפלגה הדמוקרטית את אחד הנאומים החשובים ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה בארצות הברית, "נאום צלב הזהב", בו אמר, תוך התייחסות לדרישת הפופוליסטים כנגד תקן הזהב וכהתרסה מול בעלי ההון: "לא נרשה לכם לצלוב את האנושות על צלב של זהב".
ברייאן זכה במועמדות מפלגתו לנשיאות ושילב במצעה את הדרישה לביטול תקן הזהב, את הסיסמה 16 ל-1 הפך לסיסמת הדמוקרטים. בתגובה נטשו הדמוקרטים תומכי מדיניות לסה פר בהנהגת גרובר קליבלנד (שכונו בלעג "דמוקרטי הבורבון") את המפלגה וצמצמו את בסיס התמיכה שלה.
בוועידת המפלגה הפופוליסטית בסנט לואיס, שהחליטה להורות לתומכי המפלגה לפעול לבחירתו של ברייאן, התריעו הרדיקלים שפירוש הדבר הפיכת המפלגה הדמוקרטית לפופוליסטית וקבורת המפלגה הפופוליסטית כגוף נפרד. מה מטעם לקיים מפלגה נפרדת, ישאל הבוחר, אם המפלגה הדמוקרטית פועלת לכאורה באותו הקו? זאת ועוד, הם התריעו על כך שהמפלגה הדמוקרטית אימצה רק מרכיב אחד במצע הפופוליסטי, חשוב ומרכזי ככל שיהיה, אין הוא חזות הכול.
מועמדותו של ברייאן, שנתפס כמועמד פופוליסטי עוררה את חששם של בעלי ההון והוא נכשל בבחירות. גם נבואת הרדיקלים התגשמה, בוחרים רבים שהצביעו בבחירות ארבע שנים קודם לכן להציגים פופוליסטים, הצביעו בבחירות 1896 לדמוקרטים.
שקיעה והתפוררות.
הנשיא הנבחר, מקינלי, הציב בראש סולם העדיפויות שלו את איחוד כל האמריקאים סביב דגל הפטריוטיזם. בכך ראה דרך לעקוף ולפתור את הסכסוכים המעמדיים. ואכן, מלחמת ארצות הברית–ספרד שימשה הן כגורם פטריוטי מלכד והן כדרך ליצירת שוק לממכר עודפי התוצרת האמריקאית, דבר שסייע להעלאת מחירי התוצרת. עקב הישגיו הכלכליים, הרוח הפטריוטית והצוות הפופולרי לבחירות לנשיאות ארצות הברית 1900, שכלל את תאודור רוזוולט כסגן נשיא, זכתה המפלגה הרפובליקאית בניצחון סוחף מול ויליאם ג'נינגס ברייאן שייצג את המפלגה הדמוקרטית.
המפלגה הפופוליסטית סבלה מהצלחתה היחסית במישור המקומי. הקואליציות המקומיות עמן הגיעו הפופוליסטיים להסדרים בשלל מנגנונים מדינתיים עם דמוקרטים ורפובליקאים כאחד, פרטו את הלהט שאפיין את המפלגה לעשרות סוגיות פוליטיות יומיומיות ושחקו את הפוליטיקאים המקומיים בעיני הציבור.
עליית המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, בראשותו של מנהיג הפועלים יוג'ין דבס, סחפה קולות רבים שהביעו בעבר סימפתיה לרעיונות הפופוליסטיים ונהו אחר מנהיג כריזמטי יותר ובעל סדר יום עשיר יותר מסדר היום הפופוליסטי.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1904 ובבחירות לנשיאות ארצות הברית 1908 הריצה המפלגה את תומאס אי. ווטסון (Thomas E. Watson) כמועמדה לנשיאות. כישלונו הנחרץ סתם את הגולל על המפלגה.
שמעון הגדול
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
סוצ'אבה היא בירת מחוז סוצ'אבה בדרום בוקובינה שברומניה. ראשית הקהילה היהודית בסוחרים יהודיים שהוזמנו בידי נסיך מולדובה להתיישב במקום בראשית המאה ה-15 כדי לחזק את המסחר והכלכלה בעיר. ההתיישבות היהודית במקום נמשכה באופן רציף למעלה מ-500 שנים, וייתכן אף קרוב ל-550, עד הגירוש לטרנסניסטריה בתשרי תש"ב (אוקטובר 1941). בשיאה הגיעה הקהילה ל-8,000 נפשות והיוותה בסביבות 40% ואולי מחצית מכלל התושבים. לאחר השואה שוב שגשגה הקהילה והגיעה ל-6,000 נפשות. גלי עלייה לארץ ישראל והגירה למדינות המערב צמצמו את מספר היהודים עד לעשרות.
תולדות הקהילה.
ראשית הקהילה עד 1775.
בראשית המאה ה-15, נסיך מולדובה, אלכסנדרו צ'ל בּוּן (הטוב) (1432-1400) הזמין יהודים מהונגריה וגאליציה שיעזרו בפיתוח הכלכלה והמסחר. בחצי השני של המאה ה-15 שלט במולדובה הנסיך שטפאן צ'ל מארֶה (הגדול) (1504-1457) שהיה אוהד היהודים ורופאו האישי היה רופא יהודי בשם שמיל. המושל אהרן ווֹדָה (1595-1591) היה ממוצא יהודי. השליט בסוצ'אבה אחריו, הנסיך שטפאן רָזְבָן, פנה ליהודים סוחרים בבקשת עזרה לקידום הכלכלה והמסחר כמו הנסיך אלכסנדרו. העיר הייתה חשובה בחיי המסחר כיוון שהסחורות שהגיעו מגאליציה והונגריה עברו דרך סוצ'אבה לנמלי הדנובה והים השחור.
באמצע המאה ה-17 ברחו יהודים מרוסיה והמדינות סביבה בגלל פרעות ת"ח ות"ט שחוללו הקוזקים בראשות חמלניצקי. מהם הגיעו גם לסוצ'אבה והביאו עימם את החסידות והיידיש.
קהילה מאורגנת החלה להתקיים בראשית המאה ה-18. בראשה עמד רב שהיה ממונה על ענייני משפט, כספים ומעמד האזרח. מינוי הרב נעשה בתמיכת הנסיך אַנְטיו (Antioh) קַנְטֶמִיר (1707-1705) שאישר ליהודים להתיישב בעיר.
שלטון בית הבסבורג (1867-1775).
בזמן כיבוש בוקובינה בידי "בית הבסבורג" האוסטרי ב-1775 חיו בסוצ'בה 50 משפחות יהודיות שכללו 203 נפשות (108 גברים ו-95 נשים). הגנרל אנזנברג הורה ב-1782 לגרש את כל היהודים ש"התגנבו" לבוקובינה מ-1769 ולא שילמו מס שנתי בסך ארבעה גולדן. כך גורשו 31 משפחות שמנו 90 נפשות.
היהודים התפרנסו בעיקר מייצור ושיווק של משקאות חריפים כמו יין שכר, בירה וכהל. הצלחתם פגעה בעסקים דומים של הנוצרים ביאסי וסוצ'אבה. בעלי העסקים הנוצרים יחד עם השלטון המחוזי וארגון יצרני הבירה טענו לפני השלטונות כי לבעלי המפעלים היהודיים אין אישורים הנדרשים להפעלתם. טענתם התקבלה וכל מפעלי היהודים נסגרו ב-1802, הוחלט שליהודים בסוצ'אבה מותר להחזיק רק מזנון. בלי קשר לכך, על כל יהודי המדינה ובכלל זה בסוצ'אבה הוטלו מיסים כבדים. ב-1808 חיו בעיר 73 משפחות, וב-1817 עלה מספר ל-272 משפחות יהודיות, אך היו בקשיים כלכליים גדולים בגלל קושי לשלם את המיסים הכבדים.
לאחר אביב העמים ב-1848 עמים רבים קיבלו עצמאות, והיחס למיעוטים השתנה, וגם היהודים קיבלו שוויון זכויות מלא.
מקיסרות אוסטריה-הונגריה עד מלחמת העולם הראשונה (1918-1867).
תחת שלטונו של הקיסר פרנץ יוזף אוהד היהודים, שהיה קיסר אוסטריה מ"בית הבסבורג" היה קיסר אוסטריה-הונגריה, שגשגה הקהילה היהודית והתפתחה במהירות. מספר היהודים והיחס של מספר היהודים באוכלוסייה הכללית גדלו בהתמדה. ב-1880 (תר"מ) אחוז היהודים בבוקובינה היה 11.8% בקירוב, ובסוצ'אבה מנו היהודים 3,750 נפשות מתוך 10,104 תושבים שהם 37.1%. באותה תקופה רוב הבתים במרכז העיר היו בבעלות יהודית, ושם אחד הרחובות הראשיים היה "רחוב היהודים" (Judengasse), שם שנשמר בפי התושבים עד גירוש היהודים ב-1941 (תש"א). ב-1901 (תרס"א) התגוררו בעיר 6,787 יהודים, וב-1914 (תרע"ד) הגיע מספר היהודים לשיא של 8,000 נפשות. ב-1930 (תר"ץ) מספר התושבים היהודיים היה 3,522 שהיוו כחמישית מהאוכלוסייה הכללית.
אחרי המלחמה העולמית הראשונה עד עלות הנאצים לשלטון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת הקיסרות האוסטרו-הונגרית, נכפה על רומניה משטר דמוקרטי בחוזה ורסאי והיא נאלצה לכבד את מתן הזכויות ליהודים על אף האנטישמיות שרווחה בציבור הרחב ובשלטון. הם מבחינתם רצו לסלק את היהודים מהחיים הציבוריים ומהמוסדות האקדמיים.
תקופת שלטון הנאצים והשואה (1945-1933).
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בתרצ"ג חל שינוי קיצוני ביחס ליהודים והופצה באמצעות העיתונות הסתה אנטישמית שהיו אחראים עליה תנועות אנטישמיות כמו "התנועה הלגיונרית" שנודעה כ"משמר הברזל" או "הכל למען המולדת" שקמה ב-1927 ו"הליגה להגנת האומה הנוצרית" (או "הליגה להגנה לאומית נוצרית") שקמה ב-1923 שקראו אף לרצוח יהודים כי "היהודים מקלקלים ומזהמים כל דבר במדינה". תנועות אלו לא היו יכולות לפעול כפי שרצו בגלל חוזה ורסאי, אך במצב שנוצר לאחר עליית הנאצים בגרמניה, הוציאו לפועל את המטרות שלהם. הכמורה הנוצרית-אורתודוקסית הייתה אדישה לרדיפת היהודים.
גם מפלגות השלטון שהיו "המפלגה ה'ליברלית'" (של משפחת בראטיאנו), המפלגה הלאומית הרומנית והמפלגה הלאומית החקלאית של יוליו מניו, היו אנטישמיות. אמנם הן לא קראו לרצוח יהודים, אך טענו כי ישנם יותר מדי יהודים ברומניה ויש לסלקם. ב-1935 הודיעה המפלגה הלאומית החקלאית כי מצעה כולל העברת כל מקומות העבודה וניהול המפעלים לידי רומנים, וכך הוחמרו הגזרות וכל היהודים פוטרו ממקומות עבודתם שלהם ומתפקידי ניהול כדי שרומנים יתפסו את מקומם. הגזרות הקשות הביאו לידי כך שרבים מיהודי הקהילה רצו לעלות לארץ, אך כיוון שמספר אישורי העלייה (סרטיפיקט) שהעניק שלטון המנדט הבריטי היו מועט, חלק נכבד לא הצליח לעלות.
בתרצ"ז (1937) נאסרה הופעת העתונות הדמוקרטית שרבים מהעיתונאים שלה היו יהודים ונקראה בידי האנטישמים "העיתונות המתייהדת", אך הופיעה עיתונות אנטישמית שהסיתה נגד יהודים, כמו "פורונקה וורמי" (Porunca Vremii) הקיצוני שהוביל את ההסתה הפרועה בעיתונות כלפי היהודים, "אוניברסול" (Universul) ו"קורנטול" (Curentul). בערב תשעה באב באותה שנה נאסר על היהודים לעסוק בתעשיות המשקאות החריפים והטבק, שהיו עיסוקים מובילים בין היהודים. בזמנה הוחלט על תכתיב וינה שבמסגרתו הועברו להונגריה 43,492 קמ"ר בצפון טרנסילבניה.