לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938 ובמהלך 1939 עד לתחילת המלחמה, היו פעולות אלה בשיאן ומדי מספר שבועות אורגנה קבוצה של נמלטים שיצאה בחסות לייקה לארצות הברית. מפעל ההצלה הזה זכה לכינוי "רכבת החופש של לייקה". בפרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרו גבולות גרמניה ויציאת המשלחות הופסקה. אך לייץ ה-2, משפחתו, ובכירים בחברתו לא חדלו מסיוע ליהודים – פעילות הכרוכה בסיכון רב.
בכיר בחברה נאסר על ידי הגסטפו באשמת סיוע ליהודים ושוחרר רק לאחר תשלום כופר גבוה על ידי לייץ ה-2. ד"ר אלזי קון-לייץ , ביתו של לייץ ה-2, נאסרה על ידי הגסטפו, והוחזקה במאסר כחודשיים (ספטמבר–נובמבר 1943) בפרנקפורט, באשמה שסייעה לנשים יהודיות לחצות את הגבול לשווייץ. בשנת 2007 הכירה "הליגה נגד השמצה" בפעולות הצלה אלה והעניקה אות הוקרה לארנסט לייץ ה-2 (courage to care) בטקס שנערך בפלורידה ארצות הברית במעמד נכדתו קורנליה קון-לייץ.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1918 ארנסט לייץ ה-2 היה בין מייסדיה של המפלגה הדמוקרטית הגרמנית שלא האריכה ימים, ופורקה מעט לאחר מינוי היטלר לקנצלר ב-1933. לייץ ה-2 היה ידוע כמעסיק שדאג לרווחת עובדיו. כבר בשנות ה-20 כאשר השתוללה היפר-אינפלציה בגרמניה ונוצר מחסור חמור במזון ובמוצרי יסוד, דאג לייץ ה-2 לייבא מצרכי מזון מדנמרק השכנה עבור עובדיו. הוא אף הנהיג מטבע משלו שהופץ בקרב אנשיו והעניק להם מידה מסוימת של יציבות כלכלית. במהלך מלחמת העולם השנייה היה ארנסט לייץ ה-2 חבר במפלגה הנאצית אך לא חדל להשמיע את דעותיו הליברליות דמוקרטיות. במסמך שהכין לאחר המלחמה, לקראת שימוע בבית המשפט על חברותו במפלגה, טען ארנסט לייץ ה-2 כי אולץ לפעול בדרך זו על מנת לשמור את המפעל והחברה בבעלותו ולמען רווחתם של עובדיו. במהלך מלחמת העולם השנייה הוסב המפעל ליצור מיכשור אופטי צבאי, כגון כוונות ירי והפצצה, עבור מטוסי חיל האוויר הגרמני. במפעל בווצלר הועסקו במלחמת העולם השנייה מאות נשים אוקראיניות בעבודות כפייה. בשנת 1998 הגישו ניצולי שואה תביעת פיצויים נגד החברה ששמה הוסב בשנת 1972 ל"לייקה". בשנת 1999 הממשלה הגרמנית ביחד עם כ-100 חברות גרמניות, וביניהן "לייקה", הגיעו להסדר תשלום פיצויים בהיקף 7.5 מיליארד דולר לניצולים.
עזריאל שוחט
עזריאל שוחט (18 במרץ 1906 – 28 במרץ 1993) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה מוטלה שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית, בתחום המושב, בחבל פּוֹלֶסיה (כיום בבלארוס). כשהיה בן שלוש התייתם מאמו.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, והחל ללמוד בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין. בשנת 1930 סיים את לימודיו בבית המדרש למורים, ומאז לימד במשך ארבע שנים במושב מרחביה שבעמק יזרעאל. בסיום עבודתו כמורה במרחביה, שב שוחט לירושלים והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בעיר. במהלך לימודיו, בשנת 1936, פרסם את מאמרו הראשון: "היהודים בירושלים במאה הי"ח". בשנת 1939 העניקה לו האוניברסיטה תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל ובסוציולוגיה של היהודים, והוא החל ללמד בבית הספר התיכון "שילוח" בעיר תל אביב. בשנת 1946 חזר לירושלים והחל ללמד בבית המדרש למורים, שבו למד בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20.
במהלך מלחמת העצמאות נרשם ללימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית, והשלים אותם בשנת 1956. היה מתלמידיהם של בן-ציון דינור ויצחק בער. את עבודת הדוקטורט שלו עיבד מאוחר יותר לספר בשם "עם חילופי תקופות: ראשית ההשכלה ביהדות גרמניה", שיצא בשנת 1960 (ה'תשכ"א) בהוצאת מוסד ביאליק. במחקר זה ניסה לעמוד על התהליכים החברתיים, המדיניים והכלכליים שהובילו לתנועת ההשכלה. למעשה, שוחט הקדים את השינויים המחשבתיים והשינויים באורחות החיים של יהודי גרמניה למחצית הראשונה של המאה השמונה-עשרה, וטען כי לא החלו במחצית השנייה של המאה, כפי שמניחים רוב החוקרים. ברוך מבורך טען כי שוחט קרא את המקורות בצורה סלקטיבית ובחר רק מקורות שהתאימו לרעיון שניסה להציג, וכי התמונה המתקבלת לאחר עיון במקורות הכוללים היא אחרת לחלוטין. יעקב כ"ץ קיבל מספר מטענותיו של שוחט, אך טען כי התהליכים שעליהם הצביע אינם נובעים בהכרח מתחילתו של הלך רוח חדש, ואפשר לפרש אותם כווריאציות של התבנית המסורתית.
בשנת 1963 הוקם בעיר חיפה "המכון האוניברסיטאי של חיפה" (לימים היה לאוניברסיטת חיפה), שהעניק בתחילת דרכו תואר בוגר אוניברסיטה של האוניברסיטה העברית במדעי הרוח ובמדעי החברה, ושוחט הוזמן ללמד בחוג להיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1965 העתיק את מקום מגוריו לחיפה, וקודם לדרגת מרצה במכון. במשך תקופה היה ראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה.
בשנות השבעים התמקדו מחקריו ביהודי רוסיה הצארית והאימפריה הרוסית. שוחט הקדיש מחקר למוסד הניהולי-פקידותי "הרבנות מטעם", מחקר שיצא כספר. בשנים אלו גם חיבר מחקר על תולדות קהילת פינסק שבקרבתה גדל, כחלק מספר הזיכרון לקהילה. החיבור מתחיל בגל הפוגרומים של 1881, וסופו בתקופת כיבוש הסובייטי של פינסק. בשנת 2008 תירגמו משה רוסמן ומארק ג'יי מירסקי את המחקר לאנגלית. מחקרו בשנת 1975 פרש לגמלאות, אך המשיך לפרסם ולחקור עד שחלה מספר שנים לפני פטירתו.
הוא עסק בהיסטוריה היהודית מתקופת המקרא ועד השואה, וחיבר ספרי לימוד. היה מעורכי הכרך הרביעי של האנציקלופדיה החינוכית וכתב עבורה מספר ערכים.
בנו היחיד, ד"ר יניר שוחט, היה היסטוריון ומרצה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה.
ספריו.
ביבליוגרפיה של כתביו עד שנת תשל"ו הוציא צבי שכטר בשנת תשל"ח.
חרובסק
חרובסק (ברוסית: Ха́ровск) היא עיר במחוז משנה חרובסק במחוז וולוגדה שברוסיה. העיר ממוקמת על גדתו השמאלית של נהר קובנה, כ-90 ק"מ מצפון לעיר וולוגדה. אוכלוסיית העיר נמצאת בירידה מתמדת מאז שנת 1989 – ב-2010 היא מנתה כ-10,079 תושבים, ואז מנתה כ־13,083 תושבים.
היסטוריה.
בשנת 1894 החלה בנייתה של מסילת הרכבת בין הערים וולוגדה וארכנגלסק – הוחלט שהיא תעבור בנתיב הקצר ביותר, ולא דרך יישובים קיימים, ובסופו של דבר היא עברה במיקומה הנוכחי של חרובסק. תחנת הרכבת במקום נפתחה בשנת 1894 וכונתה "קובינו"; לאחר מכן שמה שונה ל"לשצ'ובו" (ברוסית: Лещёво), וב-1914 שמה שונה בשנית ל"חרובסקיה". היישוב חרובסקיה (ברוסית: Харовская), שנודע גם בשם חרובסקי (ברוסית: Харовский), הוקם באזור תחנת הרכבת בשנת 1903, יחד עם הקמתו של מפעל זכוכית. ב-1919 הוקמה ביישוב גם מנסרה.
בשנת 1929 הוקם מחוז משנה חרובסק כמסגרת אדמיניסטרטיבית בתוך מחוז וולוגדה והיישוב הפך למרכז המנהלי של מחוז המשנה החדש. לאחר שאוכלוסייתו התפתחה ונבנו בו מפעלים נוספים, בשנת 1954 הוא קיבל מעמד של עיר, אשר שמה שונה לשמה הנוכחי - חרובסק.
ג'וני קר
ג'ון גרהם "רד" קר (באנגלית: John Graham "Red" Kerr; 17 ביולי 1932 – 26 בפברואר 2009) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1954–1966, ואימן בה בין השנים 1966–1970. לאורך קריירת המשחק השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר, וממוצעיו הכוללים הם 13.8 נקודות, 11.2 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
קר נולד בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1951–1954 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה הוליך את קלעיה עם 13.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל אותה למעמד פיינל פור טורניר אליפות המכללות. במשחק חצי הגמר הפסידה אילינוי מול אוניברסיטת סנט ג'ון בתוצאה 59–61, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת סנטה קלרה בתוצאה 67–64. בשתי העונות הבאות קלע קר 17.5 ו-25.3 נקודות למשחק, בהתאמה, אך קבוצתו לא הגיעה להישגים משמעותיים. בסיום עונת 1953/1954 נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big Ten".
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1954 נבחר קר בבחירה השישית, על ידי קבוצת סירקיוז נשיונלס (אשר הפכה בשנת 1963 ל"פילדלפיה 76'"). בעונת הרוקי שלו קלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של רד רוצ'ה, וסייע לסירקיוז לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. לאורך פלייאוף 1955 היה הקלעי השני של קבוצתו, אחרי דולף שייס, כשקלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק. ב-10 העונות הבאות התבסס כסנטר הפותח וכאחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, אשר לאורך התקופה הודחה 5 פעמים בשלב גמר האזור המזרחי. ב-3 מעונותיו בסירקיוז (, ו-) נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בעת עזיבתו את הקבוצה בסיום עונת ניצב קר במקום השני בתולדות המועדון במספר משחקים (834), בנקודות (11,699) ובריבאונדים (9,506).
בספטמבר 1965, לאחר 11 עונות רצופות בסירקיוז/פילדלפיה, הועבר בטרייד לבולטימור בולטס. בעונתו היחידה בקבוצה שימש כמחליפו מהספסל של וולט בלאמי, וקלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק. בדראפט ההרחבה של שנת 1966 נבחר קר על ידי שיקגו בולס, אך הוא החליט לפרוש בטרם שיחק עבורה.
בעת פרישתו ניצב קר במקום החמישי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 10,092. כמו כן החזיק אז קר בשיא ה-NBA עבור משחקים רצופים בהם השתתף (844), והמשיך להחזיק בשיא עד ששבר אותו רנדי סמית' בשנת 1983.
קריירת אימון.
מיד עם פרישתו ממשחק מונה למאמן קבוצת שיקגו בולס, לקראת עונת הבכורה שלה. על אף שרשמה מאזן ניצחונות שלילי 33–48 העפילה שיקגו לפלייאוף מהמקום הרביעי במערב (מתוך 5), והפסידה בסיבוב הראשון מול סנט לואיס הוקס (0–3). בסיום העונה זכה קר בפרס מאמן העונה, ובכך היה הזוכה היחיד אי פעם שקבוצתו רשמה מאזן ניצחונות שלילי. בעונה העוקבת העמידו הבולס מאזן שלילי 29–53, ולאחר שהודח פעם נוספת בסיבוב הפלייאוף הראשון עזב קר את הקבוצה.