באולימפיאדת קלגרי (1988) עלה מספר הספורטאים הפינים לשיא חדש - 53. הישגיהם הצטמצמו ל-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, אך הם שמרו על המקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית ושווייץ. קופץ הסקי מתי ניקנן ניצח בכל התחרויות בענף, וזכה ב-3 מדליות זהב: בקפיצה מגבעה גבוהה, בקפיצה מגבעה רגילה ובתחרות הקבוצתית. בסקי למרחקים בלטה מריו מאטיקיינן-קאלסטרם, שזכתה במדליית זהב במירוץ ל-5 ק"מ ובמדליות ארד במירוץ ל-10 ק"מ ובמירוץ השליחות. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליה האולימפית הראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני בבית הגמר, אחרי ברית המועצות.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) נרשם שיא נוסף במספר המשתתפים הפינים - 62. הם זכו ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות. קופץ הסקי טוני ניימינן זכה במדליות זהב בקפיצה מגבעה גבוהה ובתחרות הקבוצתית, ובמדליית ארד בקפיצה מגבעה רגילה. בסקי למרחקים זכתה מריוט לוקרינן במדליית זהב במירוץ ל-5 ק"מ ובמדליית כסף במירוץ ל-15 ק"מ. נבחרת הגברים זכתה במדליית ארד במירוץ השליחים. המדליסט הרביעי היה הביאתלט הארי אלורנטה, שזכה במדליית ארד במירוץ ל-10 ק"מ.
אולימפיאדת לילהאמר (1994) זכו 61 הספורטאים הפינים ב-6 מדליות, ובפעם השנייה בהיסטוריה אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. מיקה מולולה היה הספורטאי הבולט במשלחת. הוא זכה במדליית כסף במירוץ הסקי למרחקים ל-50 ק"מ ובמדליות ארד במירוץ ל-30 ק"מ ובמירוץ השליחים. מריה-ליסה קירווסניימי זכתה בשתי מדליות ארד, במרוצים ל-5 ול-30 ק"מ. גם נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת קנדה וגברה במשחק על המקום השלישי לנבחרת רוסיה.
באולימפיאדת נאגנו (1998) עלה מספר המשתתפים הפינים ל-85. הם זכו ב-12 מדליות, מהן 2 מדליות זהב. מיקה מולולה שיפר את הישגיו מלילהאמר. הוא זכה במדליית זהב במירוץ ל-30 ק"מ ובמדליות ארד במירוץ ל-10 ק"מ ובמירוץ השליחים. קופץ הסקי יאני סוינינן זכה במדליית זהב בקפיצה מגבעה רגילה ובמדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה. סאמפה לאיונן זכה בשתי מדליות כסף בסקי נורדי משולב, במירוץ ל-15 ק"מ ובמירוץ השליחים. יאנה לאהטלה וסאמי מוסטונן זכו במדליות כסף וארד, בהתאמה, בסקי חופשי, והביאתלט וילה רייקנן זכה במדליית ארד במירוץ ל-10 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח זכתה שוב במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת רוסיה, וגברה על נבחרת קנדה במשחק על המקום השלישי. גם נבחרת הנשים בהוקי קרח זכתה במדליית ארד, בטורניר האולימפי הראשון שנערך אי פעם. הנבחרת סיימה במקום השלישי בבית בן 6 נבחרות, וגברה על נבחרת סין במשחק על מדליית הארד.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) מנתה המשלחת הפינית 98 ספורטאים. הם זכו ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות. סאמפה לאיונן זכה במדליות זהב בכל תחרויות הסקי הנורדי המשולב שנערכו: בתחרות הספרינט, בתחרות היחידים ובתחרות הקבוצתית. חברו לנבחרת, יאקו טאלוס, זכה גם במדליית כסף בתחרות היחידים. יאנה לאהטלה זכה במדליית הזהב הרביעית, בסקי חופשי. קופץ הסקי מאטי האוטמקי זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית ובמדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה.
102 ספורטאים פינים השתתפו באולימפיאדת טורינו (2006). הם זכו ב-9 מדליות, אך אף לא במדליית זהב אחת. המדליות הושגו בלא פחות מ-8 ענפים שונים, בשלושה מהם הייתה זו זכייה ראשונה של ספורטאים פינים במדליות. הענף היחיד שבו זכו הפינים ביותר ממדליה אחת היה קפיצות סקי. מאטי האוטמקי זכה בשתי מדליות כסף, הן בקפיצה מגבעה רגילה והן בתחרות הקבוצתית. טניה פואוטיאיינן זכתה במדליית כסף בסקי אלפיני, בסלאלום ענק, והייתה לפינית הראשונה שעושה זאת. מיקו רונקיינן זכה אף הוא במדליית כסף, בסקי חופשי. וירפי קויטונן ואיינו-קאייסה סארינן היו הפיניות היחידות שזכו במדליה בסקי למרחקים, מדליית ארד במקצה הספרינט לזוגות. גולש השלג מרקו קוסקי זכה במדליית ארד והיה לפיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף, וגם נבחרת הגברים בסקי נורדי משולב זכתה במדליית ארד. נבחרת הגברים בהוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת רוסיה והפסידה לנבחרת שוודיה במשחק הגמר (הפסד שהיה ההפסד היחיד שלה בטורניר כולו). טמו סלאנה ואולי יוקינן הבקיעו כל אחד שישה שערים, יותר מכל שחקן אחר בטורניר, והשוער אנטרו ניטומקי היה המצטיין בטורניר. נבחרת הגברים בקרלינג זכתה אף היא במדליית כסף, שהייתה זכייה ראשונה בענף, לאחר שגברה בחצי הגמר על בריטניה והפסידה במשחק הגמר לנבחרת קנדה.
אולימפיאדת ונקובר (2010) הייתה מהחלשות שידעה המשלחת הפינית. 95 הספורטאים הפינים זכו ב-5 מדליות, ובפעם השנייה ברציפות איש מהם לא זכה במדליית זהב. פטו פירוינן רשם את ההישג הגבוה ביותר, מדליית כסף בגלישת שלג. איינו-קאייסה סארינן זכתה בשתי מדליות ארד בסקי למרחקים, במירוץ ל-30 ק"מ ובמירוץ השליחות. שתי נבחרות ההוקי קרח זכו אף הן במדליות ארד. נבחרת הנשים הפסידה בחצי הגמר לנבחרת קנדה וגברה, לאחר הארכה על נבחרת שוודיה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הגברים הפסידה לנבחרת ארצות הברית בחצי הגמר וגברה על נבחרת סלובקיה במשחק על המקום השלישי.
גם באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכו הפינים ב-5 מדליות, אך לראשונה מזה 12 שנה, אחת מהן הייתה מדליית זהב, בה זכו ליבו ניסקאנן וסמי יאוהוירווי, במרוץ הסקי למרחקים הקבוצתי. במרוץ המקביל לנשים זכו אחותו הגדולה של ניסקאנן, קרטו, ואאינו קאיסה-סארינן. שתיהן זכו גם במדליית כסף במרוץ השליחות. במדליית כסף נוספת זכתה גולשת השלג אני רוקיירווי. נבחרת הגברים בהוקי קרח שוב זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת שוודיה בחצי הגמר, וגברה על נבחרת ארצות הברית במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכו הפינים בשש מדליות. ליבו ניסקאנן זכה במדליית הזהב היחידה בסקי למרחקים. קריסטה פמקוסקי זכתה במדליית כסף ובשתי מדליות ארד בסקי למרחקים, נבחרת הוקי קרח נשים זכתה במדליית ארד ואני רוקיירווי זכתה במדליית ארד בגלישת שלג.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
פרימורדיאליזם
פרימורדיאליזם (Primordialism - קמאיות) היא תפיסה היסטוריוגרפית מודרנית, אשר טוענת לערך וחשיבות קדמוניותן של אומות.
פרימורדיאליסטים טוענים, כי הלאומיות החלה כבר בעת העתיקה, אצל היהודים והיוונים. בכך מבקשים הם לבסס את הקביעה לפיה לאומיות איננה הבניה תרבותית (ולכן מלאכותית) אלא תופעה טבעית.
יש הרואים את יסודות התפיסה בהגותם של יוהאן גוטפריד הרדר ויוהאן גוטליב פיכטה, אשר השתייכו אל תנועת "הרומנטיקה" במרחב דובר השפה הגרמנית במאה ה-19.
תפיסה זו נמצאת במחלוקת עזה ומתמשכת, במיוחד מאז מלחמת העולם השנייה. בין מתנגדיה בעלי הגישה המודרניסטית: הנס קוהן, ארנסט גלנר, אלי כדורי, ובנדיקט אנדרסון, חלקם בעלי השקפה מרקסיסטית, כמו ההיסטוריון היהודי הבריטי אריק הובסבאום. בין תומכיה נמצאים היסטוריונים בריטיים, כמו ואדריאן הייסטינגס המצביעים על תופעות קדומות של לאומיות, וכן סטיבן גרוסבי. בעלי העמדה האתנית סימבולית כמו אנתוני סמית מקבלים את טענתם של הפרימורדיאליסטים שאכן ישנן תופעות לאומיות קדם מודרניות אך הם גם מעניקים משקל רב לעידן המודרני ביצירתה של מדינת הלאום.
המתנגדים לפרימורדיאליזם טוענים, כי "האומה" והלאומיות הן המצאות מודרניות, שנועדו לשרת אינטרסים של הגמוניה פוליטית או כלכלית של האליטות.
אף כי ההיסטוריונים הפרימורדיאליסטים מסכימים כי הלאומיות היא תופעה מודרנית; הם טוענים לחשיבותה המעצבת של המורשת הקבוצתית; וזו מהווה בסיס ללאומיות של קבוצה אתנית. בנוסף, הם יוצאים כנגד הדעה שהלאומיות היא תוצר מתוכנן או "מהונדס" של האליטות, ואף שוללים את המילה "המצאה" בהקשר ללאומיות.
הפועל פתח תקווה (כדורסל נשים)
הפועל פתח תקווה היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית, המתמודדת בליגת העל בכדורסל נשים. הקבוצה מארחת באולמה החדש בתיכון "יצחק שמיר" בפתח תקווה.
הקבוצה נקראת כיום הפועל בני פתח תקווה להנצחת פועלו של בני סלע ז"ל (נפטר 15.10.2019) בני, שימש במהלך שנות דור ויותר בתפקידי הנהלה שונים, בשנים האחרונות היה יו"ר המועדון.
המועדון מפעיל בנוסף, עוד שתי קבוצות בת בוגרות ושש קבוצות במחלקת הנערות.
המנהל המקצועי של הקבוצה בליגת העל הוא גיל סלע.
המנהלת המקצועית של מחלקת הנערות היא אושרה אמויאל שהגיעה למועדון לאחר מספר שנים באליצור חולון, במועדון שתי קבוצות קט סל, שלוש קבוצות ילדות, קבוצת נערות ב' וא' שמשחקות יחד בשתי הליגות, קבוצת נשים בליגה א', קבוצת נשים בליגה ארצית וקבוצה בליגת העל.
נקודות ציון בתולדות הקבוצה.
בעונת 1963/64 הגיעה הקבוצה עד למעמד גמר גביע המדינה, אך נוצחה על ידי מכבי תל אביב בתוצאה 46–76.
בעונת 2003/04 נשרה הקבוצה לליגה הלאומית.
בשנת 2005/06, כאשר שיחקה בליגה הלאומית, זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. גם בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד (0–2 בסיכום מול אליצור תל אביב), ובמקביל סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית, אך הפסידה לקבוצת הפועל מעגן מיכאל בפלייאוף את העלייה לליגת העל.
בעונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל (זכתה באליפות הליגה הלאומית) לאחר ניצחון 0–2 בסדרה מול אס"א ירושלים. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע המדינה והפסידה לקבוצת מכבי בנות אשדוד 95-68.