לעומתו, לדעת הרא"ש עיקר מגמת המצווה לכתוב ספר תורה היא לימוד התורה. בעבר כשהיה מותר לכתוב רק את התורה שבכתב המצווה הייתה כתיבת עשרים וארבע ספרי התנ"ך, כיום לאחר שנכתבה התורה שבעל פה המצווה העיקרית המוטלת על האדם היא קניית ספרי קודש מודפסים כתנ"ך, משנה ותלמוד ופירושיהם. רוב המפרשים ביארו שהרא"ש רק הרחיב את גדר המצווה, אולם גם לשיטתו כתיבת ספר התורה על גבי קלף ובדיו נשארה מצווה בעינה. מיעוטם סוברים שלפי הרא"ש אין כלל מצווה בכתיבת ספר תורה, וכל החיוב עבר לרכישת ספרים בהם האדם יקיים מצוות תלמוד תורה.
בימינו, אין לומדים תורה מתוך ספר התורה הכתוב על קלף, וממילא אין צורך בספר התורה בביתו של האדם. על כן, נהוג שכאשר אדם כותב או קונה ספר תורה, הוא נותנו בפיקדון לבית הכנסת, לתועלת קריאת התורה בציבור. על הנותן להימנע מלהקנות את ספר התורה לביהכ"נ, שכן אז הספר אינו שלו, והוא אינו מקיים עוד את המצווה, בדומה למי שמכר את הספר לאחר.
חדשות מן העבר
חדשות מהעבר היא תוכנית טלוויזיה לילדים, אשר עוסקת באירועים ובאישים היסטוריים, ומציגה אותם בצורה עדכנית. את התוכנית מגישים מירי נבו ועידן אלתרמן.
מבנה התוכנית.
פורמט התוכנית פותח על ידי חברת ההפקות "קודה תקשורת", ומטרתו היא להביא לצופים מידע אודות האירועים והאישים אשר מוצגים בתוכנית, בפורמט של מהדורת חדשות עדכנית ומעניינת. כמו כן במהלך התוכנית חל שימוש ברשתות החברתיות על מנת להציג ציטוטים או תמונות.
בדומה לרוב התוכניות ששודרו בחינוכית בשנים האחרונות, גם "חדשות מן העבר" הועלתה קודם ליוטיוב עוד טרם שידור הבכורה בטלוויזיה.
אבי טנג'י
אבי טנג'י (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
אבי טנג'י נולד והתחנך בבית שאן, ויש לו שבעה אחים. בתיכון למד במגמת דרמה. בשנת 1987 התגייס לצה"ל, ולאחר שחרורו השתתף בפרסומות לטלוויזיה למוסד לביטוח לאומי, למשרד ההסברה, ל"ביתילי" ולחברות נוספות.
בשנת 1991 חזר לעיר מולדתו בית שאן, התחתן ונולדו לו ארבעה ילדים. טנג'י נטש את הבמה ועבד במרכז העתיקות.
בשנת 2010 החל ללמוד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. השתתף בתוכניות טלוויזיה לילדים – "קופיקו", "מריו" ו"מיסטר צ'יפס".
לאחר כשנה השתתף בסדרות הטלוויזיה "סברי מרנן", "החיים זה לא הכל", "אלנבי", "עבודה ערבית", "טקסי דרייבר", "אחת אפס אפס", "כאן גרים בכיף", "30 ₪ לשעה" ו"שנות השמונים". בתור "אלברט השוטר".
בקולנוע השתתף בסרטים "איגור ומסע העגורים", "התחנה" ו"לעבור את הקיר".
השתתף בהצגה "זוג בהפרעה", לצד אבנר דן והדר לוין, ובהצגה "תו מחיר", בבימויו של מוטי חובה.
כמו כן השתתף בקליפים "אבא" של רגב הוד, "ניו יורק" של דנה לפידות. ובקליפ "האיש מלמטה" של דקל שחרור, בו הוא התחפש לקבצן והופיע בכנסת לצד חברי כנסת שונים במטרה לבדוק את יחסם לעניים.
פאוזי אל-כותוב
פאוזי אל-כותוב ( מערבית: فوزي نامق القطب 1917 -1988), מחבל ערבי-מוסלמי ששימש כקצין חבלה ראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני במהלך מלחמת 1948. הכין מטעני נפץ רבים, בין השאר את המטענים שגרמו לפיצוץ ברחוב בן יהודה בו נרצחו 58 בני אדם.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ב-1917. בצעירותו עבד כחלבן, ומכר חלב בשכונות ירושלים, ביניהן גם בשכונות יהודיות כגון משכנות שאננים. בימי המרד הערבי הגדול, השתתף במספר פעולות התקפה כלפי שיירות יהודיות.
הכשרה כחבלן.
בסוף שנות השלושים למד חבלה בגרמניה הנאצית ובנוסף עבר קורס קומנדו מטעם האס. אס בהולנד. במהלך הקורס סירב למילוי פקודה ובעקבות כך נכלא במחנה ריכוז ליד העיר ברסלאו בגרמניה. בעקבות קשריו של המופתי הירושלמי- חאג' אמין אל-חוסייני עם צמרת ההנהגה הנאצית, שוחרר אל-כותוב ממאסרו. לאחר מכן, חזר לארץ ישראל ועם פרוץ המלחמה באזור, מונה לקצין החבלה הראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני שחנתה בביר זית.
פעולות חבלה בולטות.
לפי ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין, אל כותוב היה האחראי לפיגוע במשרדי העיתון ה"פלסטיין פוסט" (כיום- ג'רוזלם פוסט). הוא הכין את מטען החבלה והרכיב אותו על משאית של הצבא הבריטי. המשאית הובאה על ידי שני חיילים בריטים שערקו מהצבא. בלילה שבין ה-1 ל-2 בפברואר 1948, התפוצצה משאית התופת ברחוב הסולל שבמרכז העיר. מהפיצוץ נהרגו ארבעה אנשים ונפצעו כשלושים. נזק כבד נגרם למבני משרדים ובתי מגורים הסמוכים לפיצוץ.
עשרים ימים לאחר הפיגוע ברחוב הסולל, בוצע הפיגוע ברחוב בן יהודה. אל כותוב היה אחראי על הכנת חומר הנפץ והרכבתו על משאיות. עריקים מהצבא הבריטי הביאו לאל-כותוב שלוש משאיות צבאיות. אחת המכילה שלוש טונות, ושתיים המכילות טונה וחצי כל אחת. אל כותוב העמיס עליהן יותר מטונה טי.אן.טי, מאה קילוגרם תערובת של אשלג ואלומיניום – על מנת להעלות את הטמפרטורה, וכן בקבוקי מולוטוב שפיצוצם יסייע להגדלת טווח הפגיעה על עבר הבתים שבסביבה. ב-22 בפברואר 1948, התפוצצו שלוש משאיות התופת ברחוב בן יהודה בירושלים. מהפיצוץ נהרגו 58 אנשים ונפצעו כ-140 נוספים. שלושה בניינים נהרסו לחלוטין.
ב-1967 היגר לדמשק שם פתח משרד לתרגום הודות לשליטתו בשפות רבות ביניהן- אנגלית, גרמנית, טורקית ואיטלקית. מת ב-8 באוגוסט 1988 ונקבר בדמשק.
הטיגריס הלבן
הטיגריס הלבן (באנגלית: The White Tiger) הוא ספר הביכורים של הסופר ההודי ארווינד אדיגה, זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2008. הספר עוקב אחר קורותיו של בלראם הלאווי, ילד מכפר עני בצפון הודו, שמצליח לצאת ממעגל העוני במחיר כבד. מבנה הספר הוא של רומן מכתבים, בו בלראם כותב במשך שבעה ימים לראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, המבקר בהודו כדי ללמוד על ההתפתחות הזריזה שלה כמעצמה כלכלית בעשור הראשון של המאה ה-21. תוך כדי הסיפור האישי שלו, בלראם חושף את מצב החיים בהודו המודרנית הכולל עוני, שחיתות, עושר רב, פשע, אי-צדק, ופערים הולכים וגדלים בין תהליכי מודרניזציה לשמרנות חברתית.
הספר זכה להצלחה רבה, ובין היתר היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 24 שבועות אדיגה, שבעת הזכייה היה בן 33, הפך לזוכה השני הכי צעיר בפרס ולזוכה הרביעי בלבד שזכה בפרס עבור יצירת הביכורים שלו. הספר מנסה, לפי אדיגה, לתת זרקור ל"חשכה", החלק הנסתר של הודו הענייה, הכפרית שלא זוכה לתשומת הלב של המערב, דרך עיניים של מי שמייצג אותה ללא סנטימנטים או בושה.
שבת חתן
שבת חתן (ידוע גם כאופרוף או שפינהאָלץ, ביידיש) היא שבת שחלה קודם נישואים או מיד לאחריהם. ישנם מנהגים שונים בשבת זו, העיקרי שבהם הוא להעלות את החתן לתורה לעליית מפטיר. מנהג תימן לומר השמחה במעונו בברכת הזימון בשבת זו.
יש שהזכירו מנהג קדום שהיה נוהג בקצת מהקהילות להפטיר בשבת חתן את ההפטרה "שוש אשיש" במקום את ההפטרה הרגילה שהיו אמורים לקרוא באותה שבת.
מקור המנהג.
מנהג העלייה לתורה בשבת חתן הוא נזכר לראשונה בדברי הלבוש שהזכיר את מנהג זה עליית החתן לתורה בשבת שקודם הנישואים, והובא בקצרה במגן אברהם.
רמז למנהג זה ישנו כבר במדרש תלפיות, שם נכתב ש"חתן דומה למלך", וכפי שהמלך מצווה שיהיו לו שני ספרי תורה, כך החתן עולה לתורה פעמיים, פעם אחת בשבת שקודם החתונה ופעם אחת בשבת שלאחר החתונה.
יש המשערים שטעם המנהג הוא לעורר את החתן להודות לה' על הטובה, שמזכהו לבנות בית בישראל, כמבואר בחמשה קולות המוזכרים בירמיה (לג, יא) שעיקר שמחת חתן וכלה היא ההודיה לה'.
מנהגי השבת.
קידוש.
נוהגים לעשות בשבת זו סעודה ושמחה קטנה (הנקרא 'קידוש') לאחר תפילת מוסף, ולהזמין את כל בני העיר לקידוש. מנהג זה מופיע כבר בדברי הרשב"א.
יש שכתבו שהמקור למנהג זה הוא בפרקי דרבי אליעזר:
שירים וזמירות.
בפוסקים מופיע שנוהגים בשבת זו לזמר לחתן. כיום יש הנוהגים לזמר לחתן לאחר העלייה לתורה ויש המזמרים רק לאחר סיום קריאת ההפטרה והברכות. יש הנוהגים (בעיקר בקהילות החסידיות) לזמר לחתן גם בשבת בבוקר בדרכו לבית הכנסת. גם בסיום התפילה כל הקהל יחדיו מלווה את החתן לביתו בשירה ובזימרה.
יש הסבורים שטעם המנהג על פי המבואר בזוהר (תרומה קמ"ה, א), שמכניסים את החתן לחופה בשירות ותשבחות, ובעליה לתורה יש מעין אותו אור שבחופה, לכן משוררים באותו שעה.
זריקת מיני מגדים.
נוהגים לאחר שעלה החתן לתורה לזרוק עליו מיני מגדים לסימן טוב או לשמחת חתן וכלה. והילדים מלקטים אותם.
מקור המנהג הוא בדברי התלמוד במסכת ברכות שם נזכר שהיו זורקים לפני החתן והכלה בשעה שנכנים לחופה קליות ואוגזים:.
בספר 'טעמי המנהגים' נכתב שהטעם שנהגו לזרוק על החתן אגוזים ושקדים בשעה שעולה לתורה, הוא לרמז, משום ש'אגוז' בגימטריה 'חטא', לרמז למאמר חז"ל שחתן 'מוחלין לחתן על כל עוונותיו', וכן השקדים ממהרים להוציא את פירותיהם, כך מברכים את החתן שיזכה להעמיד תולדות ללא שום עיכוב. ומה שנהגו לזרוק 'צימוקים', לרמז שיזכה לאשה צנועה וחסודה ולא תבוא לידי חטא כמו חווה שסחטה ענבים מעץ הדעת ונתנה לאדם הראשון.
כיום נפוץ המנהג לזרוק ממתקים, לאחל לחתן חיים מתוקים.
זמנה של השבת.
בעדות אשכנז נהוג לחגוג שבת זו בשבת הקודמת לשבוע שיחלו בו הנישואים. יש שכתבו שהטעם לכך הוא על פי המבואר בזוהר שכל השבוע מתברך משבת, לכן יש חשיבות לשבת שלפני הנשואין כי אז הזמן שהשפע כבר מוכן, רק יורד כל דבר בזמנו.