במאה ה-17 טען וילם, נסיך אורנז' לקדימות בסדר הירושה לכתר האנגלי, כנכדו של המלך צ'ארלס הראשון, מעל לבנות דודותיו הנסיכה מרי והנסיכה אן, שנולדו מנישואיו של אביהן, ג'יימס השני לפשוטת העם אן הייד. טענותיו של הנסיך וילם התבססו על המנהג הקונטיננטלי של נישואים מורגנטיים, שלא היו מקובלים באנגליה, לפיהם למרי ואן לא הייתה זכות לרשת את הכתר כבנותיה של משרתת פשוטה. לבסוף, כדי לבסס את תביעותיו לכתר גם בעיני החוק האנגלי, נישא וילם לנסיכה מרי, וכשמת המלך צ'ארלס השני הוכתרו בני הזוג כמונרכים במשותף.
חוק הנישואים המלכותיים של שנת 1772 קבע, כי כל נישואים של חבר משפחת המלוכה הבריטית ללא הסכמת המונרך המכהן הם אינם חוקיים. חוק זה הוביל לכך שנסיכים בריטים רבים, שנישאו בטקסי חתונה רשמיים וחיו עם בנות זוגן ועם משפחותיהם, גילו פתאום כי נישואיהם לא תקפים. כתוצאה מכך נשותיהם וילדיהם, שנחשבו כעת לממזרים, איבדו כל זכות לתארים או לרכוש. חוק זה נוגד את הגדרתם של נישואים מורגנטיים, הנחשבים לחוקיים.
בשנת 1936 הציע המלך אדוארד השמיני לראש ממשלת בריטניה דאז, סטנלי בולדווין, כי הוא ינשא לאהובתו ווליס סימפסון בנישואים מורגנטיים ובכך תימנע ממנה ומילדיה האפשרות לרשת את תאריו ונכסיו. בולדווין, לאחר התייעצות עם כל ממשלות חבר העמים הבריטי, דחה את הרעיון והמלך אדוארד נאלץ לוותר על כתרו כדי להנשא.
נישואים מורגנטיים מצד הכלה.
במהלך ההיסטוריה היו מקרים מעטים בהם אישה אצילה נישאה לגבר ממעמד נחות יותר בנישואים מורגנטיים. בדרך כלל במקרים של נישואים מורגנטיים מצד הכלה, לא היו אלו נישואיה הראשונים. לנישואים כאלו יש שתי דוגמאות מפורסמות:
מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נישאה בגיל 18 לקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה. בשנת 1814, לאחר הדחתו של נפוליאון, ברחה מריה לואיזה יחד עם בנה לווינה והוכרזה כדוכסית פארמה. בשל היותה דוכסית ריבונית בזכותה האישית ולא כרעייתו של דוכס, הייתה חופשית מריה לואיזה להנשא כרצונה לאחר מותו של נפוליאון בשנת 1821. הדוכסית נישאה בנישואים מורגנטיים למאהבה, הגנרל אדם אלברט פון נייפרג, לו ילדה שלושה ילדים שלא ירשו את תאריה.
מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות הפכה לעוצרת ספרד בשם בתה הקטינה איזבלה לאחר מותו של בעלה, פרננדו השביעי, מלך ספרד. שלושה חודשים בלבד לאחר מותו של המלך נישאה מריה כריסטינה בנישואים מורגנטיים לאוגוסטין פרננדז מוניוז, אחד משומריה בארמון. למוניוז הוענק התואר "דוכס ריאנסארז" ולשבעת ילדיהם הוענקו תוארי דוכסות ורוזנות שונים.
סטפני, נסיכת מונקו בת למשפחת האצולה לבית גרימלדי. אביה הוא רנייה השלישי, נסיך מונקו ואמה היא גרייס קלי. היא הצעירה במשפחתה; אחיה הגדולים הם אלבר השני, נסיך מונקו וקרוליין, נסיכת הנובר. נישאה לאחד המאבטחים של משפחת המלוכה, כשנה ורבע לאחר שנולדה בתם השנייה.
חותם הסנאט האמריקני
חותם הסנאט האמריקאי
סמל הסנאט האמריקאי
סמל הסנאט האמריקני
נימצוביץ' - קפבלנקה מוקדמות תחרות סנקט פטרסבורג ב-1914
באר מילכה
בְּאֵר מִלְכָּה הוא מושב בהקמה במועצה האזורית רמת הנגב, כ-3 ק"מ צפון מערבית ליישוב כמהין.
היסטוריה.
כבר בשנות ה-70 דובר במוסדות המיישבים על הקמת יישוב בבאר מילכה ובינואר 1979 הופקדה תוכנית מפורטת של היישוב. בעקבות הסכם השלום בין ישראל ומצרים דובר על הקמת שישה יישובים באזור ובאר מילכה נועד להיות אחד מהם. בנובמבר 1985 עלתה למקום כיתת משמר שהחזיקה את המקום עד הגעת גרעין הנח"ל לזיקים שהקים במקום היאחזות נח"ל ב-22 בינואר 1986. ב-19 ביוני 1986 התקיים במקום טקס רשמי של עלייה על הקרקע. ביולי 1990 נסגרה ההיאחזות, אשר לטענת הסוכנות סיימה את תפקידה עם הקמת כמהין.
באפריל 1998 יזמה תנועת המושבים הקמת מושב חדש במקום. בנובמבר 2001 החל גרעין מפתח של תנועת בני המושבים להכשרת האזור לעלייה מחודשת על הקרקע.
גרעין המשפחות נוסד בשנת 2002, התארגן ביישוב כמהין הסמוך. באוגוסט 2003, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז הדרום אישרה למתן תוקף את הקמת היישוב, והוכרז על תחילת עבודות ההקמה, אך הן התעכבו מאחר שמדיניות שר השיכון דאז, אפי איתם, הייתה העדפת ההתיישבות ביהודה, שומרון והמשרד לא העביר את התקציבים הדרושים להקמת התשתית למושב החדש. רק ביוני 2006 אוכלס המקום לראשונה.
ביוני 2007 התגוררו במקום כבר 12 משפחות, אך חברת בזק סירבה לחברו לרשת הטלפונים בגלל העלות הגבוהה.
בשנת 2012 נחנכה רפת ענק במושב, הגדולה במדינה. הרפת מיועדת לאכלס בשלב הסופי 1000 פרות חולבות. בשלב הראשון של ההקמה הושקעו 13 מיליון שקלים לאכלוס 250 חולבות.
גאוגרפיה.
בנקודת המפגש של נחל לבן עם נחל ניצנה נמצאת באר עתיקה, שנקראת בערבית "ביר-מלגה" או "ביר-מלקה". פירוש השם: באר המפגש. הבאר כרויה מדרגות סחף, ותוחמת את אפיק נחל לבן מדרום. עומקה כ-19 מטר, בחלקה התחתון היא חצובה בסלע גיר ובחלקה העליון היא חצובה ומדופנת באבני גיר. על פי הבאר יש תקרה מקומרת עם פתח מלבני מחושק בפסי ברזל. ארבע שקתות יצוקות בטון מקיפות את פי הבאר.
קבוצת פולקסווגן
קבוצת פולקסווגן AG (בגרמנית: Volkswagen AG) היא יצרנית כלי רכב גרמנית. החל מ-2015 הפכה ליצרנית כלי הרכב הראשונה בגודלה באירופה. שוק הליבה של הקבוצה הוא האיחוד האירופי, וחברות הבת החשובות שלה כוללות מותגי רכב ידועים כאאודי, בנטלי, סקודה, למבורגיני, פורשה, בוגאטי, סיאט, והמותג פולקסווגן עצמו. בבעלותה של הקבוצה נמצאות גם החברות פולקסווגן רכב מסחרי וסקאניה, המייצרות כלי רכב מסחריים ומשאיות, ודוקאטי המייצרת אופנועים.
בשנת 2007 מכירות הקבוצה עמדו על כ-6.19 מיליון כלי רכב, כ-10% משוק הרכב העולמי. באותה השנה הכריזה החברה כי בכוונתה להכפיל את מכירותיה ובכך לעבור על טויוטה ולהפוך ליצרנית הרכב הגדולה בעולם עד 2018.
בשנת 2015 נחשפה פרשת "דיזלגייט" - החברה זייפה נתוני זיהום בכחצי מיליון כלי רכב.
היסטוריה.
פולקסווגן נוסדה ב-1937 כקונצרן לאומי על ידי המשטר הנאצי בגרמניה כדי למכור את החיפושית. ב-1945, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, השתלט הצבא הבריטי על המפעל ההרוס. מייג'ור איוון הירסט, מפקדו של המפעל, ניסה לפרקו ולשלוח אותו לבריטניה, אך אף יצרנית רכב לא הייתה מעוניינת במכונית, שלפי דו"ח רשמי בריטי "לא עמדה בדרישות הטכניות הבסיסיות ממכונית". כחלק מהתוכניות התעשייתיות לגרמניה מפעלים רבים, ובהם מפעלה של פולקסווגן, עמדו בפני סכנת פירוק. מספר המכוניות הגרמניות שיוצרו אז הוגבל לכ-10% ממספר המכוניות שיוצרו ב-1936. המפעל לא פורק מכיוון שייצר כלי רכב לצבא הבריטי וב-1948 מסרה ממשלת בריטניה את החברה לגרמניה, והיא נוהלה על ידי בכיר אופל לשעבר היינריך נורדהוף.
ב-1960, כשחלק מנתחה של הממשלה הגרמנית בחברה החל להיסחר בשוק המניות, שונה שמה של החברה ל-Volkswagenwerk Aktiengesellschaft (פירוש המונח "Aktiengesellschaft" המקוצר לעיתים ל-AG הוא "חברה ציבורית"). ב-4 ביולי 1985 שונה השם ל-Volkswagen AG, המשקף את אופייה המגוון והגלובלי של החברה, ולא רק את מפעלה הראשי ומפקדתה, ה-Volkswagenwerk בוולפסבורג, גרמניה.
תוכנית למיזוג עם פורשה.
שני היצרנים הגרמניים הרבו לשתף פעולה לאורך ההיסטוריה. החל מתכנון הגרסה הראשונה של פולקסווגן (ה"חיפושית") על ידי פרדיננד פורשה, עוד לפני שפורשה ייצר מכוניות בעצמו. הדגמים הראשונים של פורשה היו מבוססים על דגם פולקסווגן (החיפושית) וחלקו רכיבים רבים. מכוניות פורשה רבות בנויות עד היום בתצורה הייחודית של החיפושית: הנעה אחורית ומנוע מקורר-אוויר מאחור. שיתוף הפעולה המשיך לאורך השנים כאשר פולקסווגן היה מותג עממי ופורשה מותג יוקרה,וב-2002 הציגו שתי החברות פיתוח משותף לרכב הכביש-שטח הקאיין של פורשה, יחד עם הטוארג של פולקסווגן. לשני כלי הרכב שלדה זהה, ומיוצרים באותו מפעל, אך העיצוב והכיול שונים.
ב-2005 רכשה יצרנית רכבי הספורט הגרמנית פורשה 20% ממניותיה של קבוצת פולקסווגן. היא המשיכה לרכוש נתחים נוספים מהחברה ובמרץ 2008, כשהיא מחזיקה ביותר מ-31% מהמניות, הכריזה פורשה כי היא מתכוונת לרכוש יותר מ-50% ממניותיה של פולקסווגן. בהקשר זה הוזכר כי מהלך ההשתלטות נבע גם מכוונה להגן על פולקסווגן מפני השתלטות מחוץ לגרמניה. כמו כן, שוער כי על ידי המיזוג, תוכל פורשה להימנע מקנסות שערכם מוערך בכ-400 מיליון אירו בשנה בגין פליטת מזהמים מכלי הרכב שהיא מייצרת על פי התקינה שתדרש על ידי האיחוד האירופי בשנת 2011. ממוצע פליטת המזהמים של דגמי פורשה, שהם בעלי משקל גבוה ומנועים גדולים הנוטים לזיהום אוויר, הוא גבוה, ומיזוג בין החברות ישקלל את כלל דגמי פולקסווגן ויוביל לתוצאות טובות יותר. ממוצע פליטת המזהמים של דגמי פולקסווגן עמד כבר ב-2008 קרוב לתקן המיועד.
עד לינואר 2009 הגדילה פורשה את החזקותיה בקבוצה ל-50.8% והודיעה שבכוונתה להגדיל את החזקותיה ל-75% עד לסוף השנה. בחודש מאי באותה שנה, לאחר שמנהלי פורשה נוכחו לדעת שההון שבידם לא יספיק להשלמת הרכישה, החליטו שתי החברות בישיבה משותפת ב-6 במאי 2009 על מיזוג עתידי בין קבוצת פולקסווגן לפורשה החזקות רכב. הודגש שתישמר העצמאות של חטיבות קבוצת פולקסווגן ובמיוחד עצמאות פורשה.
המיזוג תוכנן להתבצע במהלך 2011. עם זאת, בספטמבר אותה שנה נודע על ביטול המיזוג עקב סיבוכים משפטיים, והוא בוצע באופן שונה בשנתיים שלאחר מכן.
מטחי
מֶטֶחי (בגאורגית: მეტეხი) או מֶטֶחיס אוּבַּני הוא רובע היסטורי של טביליסי גאורגיה, הממוקמת על צוק גבוה המשקיף על נהר הקורה.
מקור השם.