אופטלמוסקופיה מתבצעת כחלק מבדיקה גופנית שגרתית או בעת בדיקת ראייה מקיפה. היא משמשת לזיהוי והערכה של הפרדות הרשתית מהעין, או לחלופין מחלות עיניים שונות כגון גלאוקומה.
בבדיקת מטופלים הסובלים מכאבי ראש, או מגלים סימפטומים של דסקות נפוחות או פפילדמה (papilledema), אופטלמוסקופיה היא סימן מפתח שיכולה לסמן עלייה בלחץ תוך-גולגולתי (ICP), שנוצר כתוצאה מהידרוצפלוס, הפרעה נוירולוגית ולעיתים אף גידול מוחי.
על חולים הסובלים מסוכרת לבצע בדיקות אופטלמוסקופיה באפן שגרתי, בתדירות של כל שישה חודשים עד שנה. זאת כיוון שאובדן ראייה כתוצאה מהסוכרת יכול להימנע על ידי טיפול לייזר ברשתית, במידה ואובחן מוקדם.
עבור יתר לחץ דם, שינויים משמעותיים ברשתית לרוב מחקים את השינויים המתבצעים במוח, ויכולים לחזות או להצביע על שבץ.
הרחבת האישונים.
על מנת לאפשר בדיקה טובה יותר דרך האישון, אשר מגביל את הבודק בשל אור מהאופטלמוסקופ, רצוי לגרום להרחבת האישונים על ידי שימוש בזרזים שונים, כגון טרופיקאמיד (tropicamide).
במכשירים מודרניים וחדשניים, ניתן ליצור תמונה באיכות גבוהה דרך אישונים אשר קוטרם קטן (כ-2 מילימטרים בערך), כך שהרחבת האישונים אינה נדרשת בעת שימוש בהם.
ניהול עצמי בחינוך
ניהול עצמי של בתי ספר הוא תפיסה ניהולית-חינוכית שבבסיסה מתן אוטונומיה וסמכות לבית הספר, המאפשרים לבית הספר לפעול כארגון עצמאי, הן בהיבט הפדגוגי, הן בהיבט הארגוני, והן בהיבט הכלכלי. ההנחה היא כי אלו יתרמו משמעותית לשיפור ההישגים והאקלים החינוכי.
משנת הלימודים תשע"ב מיושם במשרד החינוך, בהובלת המינהלת לניהול עצמי, מהלך להעברת בתי הספר היסודיים למודל ניהול עצמי. המהלך כולל איגום של משאבים ממשרד החינוך ומהרשות המקומית באמצעות מודל של סל תלמיד, אשר מועבר לידי בית הספר על ידי הרשות המקומית.
ניהול עצמי (עבודה) מבטא מהלך המכוון ביזור בתוך מערכת החינוך ולצמצם את ההשפעות הבירוקרטיות על בתי הספר. ניהול עצמי מכוון להגדיל את כמות הסמכויות הניתנות לבית הספר כך שבית הספר יוכל קבלת החלטות באורח עצמאי בתוך מסגרת של תכתיבים המוגדרים על ידי הרשות המרכזית".
יש קושי בהגדרת המושג ניהול עצמי, כי הגדרתו של המושג היא פונקציה של הקונטקסט הפוליטי והחברתי שבמסגרתו הוא מופעל .
המושג בית ספר בניהול עצמי מתייחס לתוכנית, או לפילוסופיה, שאומצו על ידי בתי ספר במטרה לשפר את הרמה הלימודית בבית הספר, וזאת באמצעות העצמה במשפט של המורים, ההורים ונציגי הקהילה, ושיתופם בקבלת החלטות.
קיימת מחלוקת הן לגבי פירוש המושג, הן ביחס לקבוצות אינטרס שיש לשתף בקבלת ההחלטות, הו ביחס לתחומי השיתוף והן ביחס למידת השיתוף.
בנייר עמדה שהוגש למנהל הכללי של משרד החינוך על ידי פרידמן. י, חוקרים הציעו הגדרה של בית ספר בניהול עצמי, כלהלן:
"בית ספר בניהול עצמי מציב לעצמו מטרות חינוכיות, חברתיות ומנהליות ברורות, ובו המורים, התלמידים, ההורים והקהילה שותפים בקבלת ההחלטות, והמנהל והצוות חותרים בנחישות להגשמתן. פדגוגיה והמינהל בבית הספר גמישים ומשתנים במשך הזמן בהתאם לצרכים ולמשאלות של השותפים השונים לתהליך החינוכי. בית הספר עצמאי במידה רבה בהפעלת ניהול משאבי אנוש והמקורות הכספיים שלו, והמשאבים זמינים לאנשי הצוות, הרשאים להשתמש בהם בגמישות. אקלים ארגוני בבית הספר פתוח ומבוסס על אוטונומיה ואמון. בית הספר מדווח לרשויות המרכזיות על המטרות שהציב לעצמו, על האופן שבו הקצה את משאביו וקבע את סדר העדיפויות שלו, ועל התפוקות החינוכיות והחברתיות שלו".
הספרות המקצועית בתחום "'בתי הספר בניהול עצמי"' אינה עוסקת בהתנתקות ממערכת החינוך אלא בהעברת סמכויות מהמשרד הממשלתי להנהלת בית הספר, המאפשרת טיפוח ייחודיות בית ספרית בהתאם לצורכי התלמיד ולציפיות ההורים והקהילה – כחלק ממדיניות כוללת הנקבעת בידי המשרד הממשלתי; לשון אחר: הסטת מרכז הכובד של קבלת החלטות ממוקד חיצוני למוקד פנימי. תהליך של ביזור סמכויות מנהליות וחינוכיות מן המרכז לפריפריה.
שינוי בתפיסת תפקיד המורה.
בראש רשימת האפיונים הארגוניים המשותפים לבית הספר, כמערכת וקהילה, יש לציין שיתוף פעולה הדוק בין המורים בצוות בכל הקשור לעבודתם במוסד ובכל הקשור לקביעת מדיניותו ומטרותיו בכלל זה. בבתי ספר אלה המורים מוסמכים, כפרטים וכקבוצות, לעצב את עבודתם ולבצעה בהתייחס לפוליטיקה המוצהרת והכתובה של בית הספר. שיתוף פעולה זה מגביר את תחושת האחריות המשותפת לעיצוב דמות החיים במוסד. מספר חוקרים תומכים במסקנה שבתי ספר בעלי גישה מערכתית הגיעו להישגים טובים יותר בהשוואה לבתי ספר ביורוקרטים. השינוי המרכזי בתפיסת תפקיד המורה מאופיין בהדגשת הפרופסיונאליות של המקצוע בתחומים של: פיתוח תפקידים שונים בעבודת בית הספר, מתן אוטונומיה למורים בקבלת החלטות הקשורות להוראה ודרישה מהמורים לקבל אחריותיות לתפקיד ברמה גבוהה ביותר. לשתף את המורים בקבלת החלטות והכוונה ב"קבלת החלטות שיתופית" היא בדרך-כלל למעורבות של מורים בקביעה כיצד ינותב התקציב, מי יועסק במשרה, וכל סמכות אחרת שניתנה לבית הספר. על פי רוב, בית הספר בניהול עצמי מכונן מועצה בית ספרית ובה נציגים של כל הציבור. אופן הבחירה של המשתתפים ותחומי אחריותם משתנים מאוד ממחוז למחוז וכן בתוך המחוזות; יש מועצות המורכבות ממורים הנבחרים מכלל בית הספר, על פי כיתות או על-פי מחלקות, אחרות מורכבות מנציגי ועדות קיימות, בבתי ספר מסוימים המועצה כוללת את כל הסגל ובאחרים פשוט מחלקים את התקציב בין המורים
מאפייני בתי ספר בניהול עצמי.
בית ספר בניהול עצמי ניחן במאפיינים הבאים:
בית הספר בניהול עצמי בישראל.
הנחת היסוד העומדת מאחורי הרעיון של בית ספר בניהול עצמי היא שמתן אוטונומיה לבית הספר מעניקה לו את היכולת להסתגל לסביבה המשתנה תדיר, להתחדש, להתייעל, להיות קשוב לצורכי התלמידים ולשאת באחריות לתוצאות והחלטותיו. בדומה לכך אדם רואה במתן אוטונומיה לבית הספר כתנאי לקיום בית ספר בניהול עצמי, אחד המרכיבים של האפקטיביות הבית ספרית .
בית הספר בניהול עצמי בישראל צמח על רקע של מציאות משתנה שדרשה פתרונות לבעיות, כמו: הישגים לימודיים נמוכים, נשירה רבה של תלמידים מבתי ספר, פערים לימודיים בין קבוצות תלמידים, מורים מנוכרים ושחוקים, תחושת חוסר שביעות רצון מפעילותה של מערכת החינוך ומכך שבית הספר הקונבנציונלי לא השיג את מטרתו. במקביל, התפתחו תאוריות בתחום המבנה הארגוני של בית הספר ובתחום הפרופסיה של ההוראה, וכל אלה יחד הביאו לקידום הרעיון של הקמת בית הספר בניהול עצמי
הגדרת משרד החינוך לבית ספר בניהול העצמי.
משרד החינוך בישראל (1993) מגדיר את בית הספר בניהול עצמי כך:
"בית ספר במסגרת מערכת החינוך הממלכתי, אשר מידה ניכרת של סמכות ואחריות הועברה אליו, והוא נהנה מגמישות מרבית בשימוש במכלול המשאבים העומדים לרשותו, לשם שיפור וקידום הישגיו הפדגוגיים והחברתיים. בית ספר בניהול עצמי פועל כארגון בעל מוקד שליטה פנימי, המקבל החלטות באשר למטרותיו וסדר העדיפויות שלו, במסגרת המדיניות הממלכתית מחד והצרכים המקומיים מאידך. בית הספר מחויב למטרות שהגדיר, קובע ומתכנן את הדרכים להשגתן ואחראי לתוצאות. בית הספר בניהול עצמי מקיים בקרה והערכה ומדווח על הישגיו ותוצאות פעילותו לשותפיו ולמערכת שהאצילה לו את סמכויותיו."
בשנת תשנ"ו החליטה הנהלת משרד החינוך והתרבות על הפעלת הניסוי של מעבר בתי ספר יסודיים לניהול עצמי. הניסוי הופעל בתשעה בתי ספר בארבעה מחוזות של משרד החינוך: הצפון, חיפה, המרכז, והדרום.
ממצאי מחקרים בבתי ספר בניהול עצמי בארץ.
ממצאי מחקרים בארץ מעלים כי:
תוכנית עבודה מקושרת תקציב.
תוכנית העבודה הבית ספרית בניהול עצמי, תתבסס על מדיניות משרד החינוך ותוכנית הלימודים הרשמית, ותבטא יעדי חינוך מחוזיים, עירוניים וקהילתיים, תוך התייחסות לאופייה וייחודה של אוכלוסיית התלמידים, ההורים והמורים.
התוכנית תכלול יעדים מדידים כמותית ואיכותית ותקבע סף הישגי תפוקות לבית הספר בתחומים השונים. לבית הספר ניתנת האפשרות לקבוע את סדרי העדיפויות תוך המרה בין סעיפי תקציב שונים. זאת, למעט תקציב שכר ולמעט כספי תשלומי הורים. בית הספר יוכל להעביר יתרות תקציב משנה אחת לשנייה. בית הספר מקבל כספים ממשרד החינוך ומהרשות המקומית, כמו כן יכול בית הספר לקבל תרומות וחסויות מסחריות ותמיכה ממפעל הפיס. בחלק מן המקרים בית הספר מתנהל כעמותה והוא מנוהל באמצעות ועד מנהל הכולל: מנהל בית הספר, מורים, נציגי הרשות המקומית, הקהילה וההורים. בית הספר יתנהל כמשק כספים סגור, בעל מסגרת תקציבית שנתית כוללת. משרד החינוך והתרבות יעביר לזכותו של בית הספר את מירב המשאבים המצויים בספר התקציב והמיועדים לתלמיד, למורה ולמוסד, וזאת באמצעות תקצוב התלמיד הבודד. בית הספר ייהנה מתקציב כולל, המורכב מתקציבי שכר ותקציבי פעולות. בית הספר רשאי להתקשר ישירות עם ספקים לרכישת מוצרים ושירותים. הבעלות (משרד החינוך, הרשות המקומית, רשת חינוך או עמותה) תשתתף בנושאי ההצטיידות והשיפוצים, על פי מדדים מוסכמים. תקציבי הפיתוח ימשיכו להיות מטופלים ומבוצעים באופן מלא על ידי הבעלות.
היתרונות של בית הספר בניהול עצמי.