אומנם רבים מן הסטודנטים הללו באו מרקע דתי-חרדי - אחרון, למשל, היה בו של חזן - לימודי המוזיקה שלהם בקונסרבטוריון דבקו בקפדנות במסורת הקלאסית המערבית. עם זאת, עליית הלאומיות במוזיקה הרוסית עוררה ניצני עניין גם במוזיקה יהודית. בשנת 1895 התחיל סופר היידיש איזאק לייב פרץ לקבץ מילים של שירי-עם ביידיש. אברהם גולדפדן, מייסד התיאטרון היידי ברוסיה, שילב הרבה שירי עם ומוזיקה בסגנון עממי בהפקותיו. בשנת 1898, יזמו שני היסטוריונים יהודים, שאול גינזבורג ופסח מארק ניסיון ראשון ליצור אתנולוגיה של מוזיקה יהודית עממית.
הממריץ העיקרי בתנועה למען מוזיקה יהודית לאומית היה, מכל מקום, יואל אנגל. אנגל, מלחין ומבקר מוזיקה, נולד מחוץ לתחום המושב היהודי, ונטמע כליל בתרבות הרוסית. פגישה עם המבקר הרוסי הלאומי
ולדימיר סטאסוב דחפה את אנגל לחיפוש אחר שורשיו היהודים. "דבריו (של סטאסוב) הכו בדמיונו של אנגל כברק, וניעור בו היהודי," כתב ידידו ועמיתו להלחנה של אנגל יעקב ויינברג, נחיעו רוסי-יהודי ופסנתרן קונצרטים (1956-1879), שהצטרף לסניף המוסקבאי של החברה למוזיקה עממית יהודית. ויינברג היגר לאחר מכן לארץ ישראל, שם כתב את האופרה העברית הראשונה, "החלוצים", ב-1924. אנגל יצא לחקור את מוזיקת העם של היהודים בעיירות היהודיות ועשה את קיץ 1897 במסע ברחבי תחום המושב, בהאזנה לשירי יידיש ותיעודם בתווים. ב-1900, הוציא אלבום של עשרה שירים יהודיים, והגיש קונצרט של מוזיקת עם יהודית, בלוויית הרצאה.
החברה למוזיקה עממית יהודית בסנקט פטרבורג.
בשנת 1908 ייסדו אנגל וחבורה של מוזיקאים בדעתו מן הקונסרבטוריון של פטרבורג (בהם לאזאר סאמינסקי) את "החברה למויקה עממית יהודית של סנקט פטרבורג". מטרות החברה היו לפתח מוזיקה יהודית "באמצעות איסוף שירי עם ... ותמיכה במלחינים יהודים," ולפרסם יצירות ומחקר במוזיקה יהודית.
החברה הפיקה קונצרטים, בעיקר של עיבודים למנגינות עממיות להרכבים שונים, והוציאה לאור עיבודים ויצירות מקור מאת החברים בה. אלה כללו את המלחינים סולומון רוזובסקי, אלכסנדר קריין ומיכאיל גנסין ואת הכנר יוסף אחרון.
לאור התגברות הרגש הלאומי והציוני בקרב האוכלוסייה היהודית, התקבלו קונצרטים אלה בהתלהבות. לדוגמה, בקונצרט בעיר האוקראינית ויניצה "הקבילו את פני האמנים בתחנת הרכבת והעבירו אותם בסך ברובע היהודי של העיר ברוב טקס והתלהבות," סיפר בחזן המקומי. בין האמנים שהופיעו בקונצרטים אלה היו הכנרים יאשה חפץ ואפרם צימבליסט, הצ'לן יוסף פרס וזמר הבס פיודור שאליאפין.
ב-1912, מימנה החברה משלחת, שכללה את המוזיקאי והמחנך היידי זוסמן קיסלגוף, לצורך הקלטת מוזיקת-עם יהודית בעזרת הפונוגרף, המצאתו החדשה של אדיסון. הקבוצה הקליטה יותר מ-1000 גלילי שעווה. האוסף שמור בספריית פרנדסקי, הספרייה הלאומית של אוקראינה בקייב. האוסף הזה הוא בין המקורות האתנוגרפיים החשובים ביותר לחיים היהודיים באוקראינה מאותה תקופה. עוד יוזמה חשובה של החברה היה פרסום "קובץ שירים לבית הספר ולבית היהודי". ספר השירים הזה מקיף שישה כרכים מונומנטליים והוא כולל, נוסף לשירי עם שאספו קיסלגוף ואחרים, גם שירים אמנותיים מקוריים. יש בו גם חלק המוקדש למוזיקה שנכתבה לטקסטים דתיים.
מוזיקה יהודית אמנותית מחוץ לרוסיה.
הצלחת החברה התפשטה ברחבי רוסיה וממנה אל אירופה המזרחית והמרכזית. ב-1913 נוסד סניף בחרקוב, ולאחר מכן במוסקבה ובאודסה. פרוץ מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית שמו קץ לקיום הרשמי של החברה, אבל חבריה המשיכו בפעילויותיהם ובהשפעתם ברוסיה ומחוצה לה. מוזיקאים יהודים-פולנים כדוגמת יאנוט רוטקין יצאו, בהשראת החברה, במיזמים משלהם לאיסוף, עריכה והלחנה של מוזיקה יהודית. ב-1928 נוסדה החברה לקידום מוזיקה יהודית בווינה.
בראשית המהפכה הרוסית, עזבו רוב החברים המובילים של החברה בסנקט פטרבורג את רוסיה. יואל אנגל היגר לברלין בשנת 1922, שם הקים את הוצאת המוזיקה "יובל", שם הוציא מחדש רבות מיצירות החברה. כעבור שנתיים עלה לארץ ישראל והקים את הוצאת יבנה, שהמשיכה את עבודת ההוצאה לאור של "יובל". אנגל מת בארץ ישראל ב-1927. רחוב בתל אביב קרוי על שמו ופרס אנגל, החשוב בפרסי המוזיקה בישראל, מנציח את שמו. לאזאר סאמינסקי היגר לארצות הברית בשנת 1920, והיה שם לדמות ראשונה בחשיבותה בקידום המוזיקה היהודית. הוא היה למנהל מוזיקלי של טמפל עמנואל של הקהילה הרפורמית בניו יורק. במשרה זו התמיד עד מותו בשנת 1959.
בשנת 1932 ייסדה מרים צונזר, יחד עם סאמינסקי, יוסף יאסר ואחרים את MAILAM, מכון לחקר וקידום מוזיקה יהודית בארץ ישראל ובארצות הברית.
סולומון רוזובסקי עלה לארץ ישראל, ומשם עבר לארצות הברית, שם המשיך להלחין, ללמד ולחקור מוזיקה יהודית.
יעקב ויינברג עלה לארץ בשנת 1922, אחרי שהיה קורבן לרדיפות הבולשביקים באודסה. ב-1927 זכתה האופרה העברית שלו "החלוצים" בפרס ראשון בתחרות ההלחנה ליובל המאה-חמישים לעצמאות ארצות הברית. בכספי הפרסיכול היה להגר לניו יורק. יצירותיו הדתיות בוצעו בניו יורק בטמפל עמנואל (שם היה למלחין הבית), כמו גם בבית הכנסת של פארק אבניו וימקא ברח' 92. הוא הצטרף לסגל מורי המוזיקה של מכללת האנטר ולקולג' למוזיקה של ניו יורק (שנסגר מאז). הוא המשיך להלחין, לנגן וללמד. האופרה הקומית שלו, "החלוצים" (1924) בוצעה בקונצרטים בקרנגי הול בפברואר 1941 ושוב בפברואר 1947, ובשנות ה-30' בסיטי סנטר (שנקרא אז "מכה טמפל", בשל האדריכלות המורית שלו). האופרה בוצעה גם בברלין בשנות ה-30' על ידי ה"קולטורבונד", בהשתתפות זמרת הסופרן מאשה בניה. האריה שלה "השיר של שלמה" בוצעה במועד מאוחר יותר, בשנת 1998, על ידי הסופרן קרולין בלקוול באולם אוורי פישר של לינקולן סנטר בקונצרט גאלה "הצדעה ליום הולדת 50 של ישראל" בניצוח לאון בוטשטיין עם התזמורת הסימפונית האמריקאית. הפקה של "החלוצים" תוכננה לברוקלין קולג' בסתיו 2015 לחגוג את פתיחת מרכז אמנויות הבמה החדש שלהם. נכדת המלחין, אלן ל. ויינברג, הפיקה גרסה קונצרטית של האופרה בניו יורק ואפשר לשמוע אותה ביוטיוב.
צחוק הגורל 2
צחוק הגורל 2 (ברוסית: Ирония судьбы. Продолжение) הוא סרט קולנוע דרמה-קומי רוסי שבוים על ידי טימור בקממבטוב.
הסרט מהווה סרט המשך לסרטו של אלדר ריאזנוב "צחוק הגורל".
הקרנת הבכורה נערכה ב-21 בדצמבר 2007. העלילה היא בו זמנית גם סרט המשך וגם גרסה מחודשת: לדמויות הראשיות של הסרט הקודם כבר יש ילדים (ולכן מהווה את "המשכו" של הסיפור המקורי), כאשר מתרחשים ביניהם אותם קונפליקטים שהתמודדו גם הוריהם (ומשחזר למעשה את סיפור העלילה ה"ישן" אך מותאם בהקשר חדש). ההכרזה על הפקת הסרט יצאה כבר ב-2005, במלאת 30 שנה להקרנת הסרט המקורי. התסריט נכתב על ידי אלכס סלאפובסקי.
הסרט, בדומה לקודמו, משלב סיפור אהבה ודמעות והוא מוקרן באופן מסורתי מדי שנה בערב השנה החדשה ברוסיה ובמדינות נוספות מברית המועצות לשעבר.
הסרט נחשב לשובר קופות הרוסי לשנת 2008, לאחר שהוקרן ברוסיה ובחבר המדינות וגרף סכום הכנסות של 55,63 מיליון דולר אמריקני והוא מהסרטים הבודדים ברוסיה שהכניסו למעלה ממיליארד רובלים.
פסקול.
פסקול הסרט מורכב משירי פופ מוכרים ומלודיה בהלחנת יורי פוטיינקו.
קישורים חיצוניים.
האירוניה של הגורל 2
רכס ויליאמס
רכס ויליאמס (באנגלית: Williams Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 25 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט.
הרכס ממוקם בקצהו הדרום-מערבי של האי דני, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
סקוט איסטווד
סקוט איסטווד (באנגלית: Scott Eastwood, נולד ב-21 במרץ 1986) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, בנו של השחקן והבמאי קלינט איסטווד. התפרסם בשלל תפקידיו בסרטים בהם "המנסרים מטקסס 3D", "אהבה למרחקים ארוכים", "יחידת המתאבדים", "מהיר ועצבני 8" ושומר טינה".
ביוגרפיה.
נולד בשם סקוט קלינטון ריבס, במונטריי שבקליפורניה. בנם של השחקן והבמאי זוכה האוסקר קלינט איסטווד והדיילת ג'קלין ריבס, שניהלו רומן בעת שאביו היה במערכת יחסים עם השחקנית הנשואה סונדרה לוק. יש לו אחות צעירה ממנו, קת'רין שנולדה שנתיים אחריו. יש לו עוד שישה אחים ואחיות למחצה ממערכות יחסים שונות של אביו; לורי (1954), קימבר (1964), המוזיקאי קייל איסטווד (1968), השחקנית אליסון איסטווד (1972), השחקנית פרנצ'סקה איסטווד (1993) ומורגן (1996). איסטווד גדל בעיירה כרמל בקליפורניה ואז בגיל 10 עבר להתגורר בהוואי עם אימו, שם חי במשך ארבע שנים, עד שחזר להתגורר בקליפורניה וסיים את לימודיו התיכוניים שם. לאחר מכן ב-2008, קיבל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת לויולה מרימאונט בלוס אנג'לס.
ב-2015 עבר להתגורר בסן דייגו. באוגוסט 2016 חשף איסטווד בפני התקשורת שעבר תאונת דרכים בספטמבר 2014, בה נהרגה בת זוגו באותה עת בשל כרית אוויר פגומה.
קריירה.
איסטווד נבחן בתחילת דרכו לסרטים תחת השם של אמו, על מנת להימנע מלהיקשר לשם אביו ולהצליח בכוחות עצמו. למרות זאת הוא ביצע תפקידים קטנים בסרטים "גיבורי הדגל" (2006), "גראן טורינו" (2008) ו-"אינוויקטוס" (2009) אשר בוימו על ידי אביו.
בשנת 2011 שיחק בסרט "תיכנס לשום מקום" בתפקיד ראשי ראשון לצד שרה פקסטון.
בשנת 2014 שיחק תפקיד משני בסרט המלחמה "זעם" לצדו של בראד פיט. בשנת 2015 כיכב בקליפ לשיר "Wildest Dreams" של הזמרת טיילור סוויפט. באותה שנה כיכב בסרט "אהבה למרחקים ארוכים" אשר היה עיבוד לספרו של ניקולס ספארקס.
בשנת 2016 שיחק בסרט "יחידת המתאבדים" המהווה חלק מהיקום הקולנועי של DC. בשנת 2017 שיחק בסרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 8", וכיכב בסרט "אוברדרייב".