גרובר הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ובשפה וספרות אנגלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בעיתונאות מבית הספר לתקשורת המונים של אוניברסיטת בוסטון. בתקופת שהותו בארצות הברית ערך והגיש במשך 7 שנים את "שעת הרדיו הישראלית" בתחנה המסחרית WNTN בעיר ניוטון, מסצ'וסטס. במהלך התוכנית שודרו בשידור חי מהדורות חדשות בעברית ובאנגלית מקול ישראל בירושלים. גרובר היה העיתונאי הישראלי הראשון והיחיד שהשיג ראיון בלעדי עם ג'ימי קרטר בזמן המרוץ לנשיאות, הוא ראיין גם את שר החוץ הנרי קיסינג'ר ואת המועמד לנשיאות ג'ורג' בוש האב.
בשנת 1981 הצטרף למחלקת החדשות של רשות השידור, ושימש במשך 31 שנים ככתב בערוץ הראשון. תחילה עבד במשך כ-5 שנים כעורך בדסק החוץ של מחלקת החדשות, לאחר מכן התמנה ככתב במגזין החדשות השבועי "יומן", והכין סרטים דוקומנטריים עבור מחלקת החדשות ועבור התוכנית "מבט שני". את כתבתו האחרונה על שדות החיטה בצפון הנגב הגיש פרדי בחודש יולי 2012. כאשר פרש מרשות השידור הותיר אחריו בארכיון רשות השידור כ-1,000 כתבות וסרטים דוקומנטריים.
בין סרטיו הבולטים של גרובר: "מפרץ הזבל", על הרס שכונת עג'מי הערבית ביפו; "באמצע העולם ימינה", על מושבים של יוצאי כורדיסטן בגבול הצפון; "אם סויסה לא בא לאופרה", על הפקת האופרה "כרמן" בשכונת נווה אליעזר בדרום תל אביב; "יד על הלב", על ניתוחי לב של ילדים ממדינות העולם השלישי, בבית החולים וולפסון בחולון; "משטרן עד מוצרט", על חייו של הכנר היהודי אייזק שטרן במלאת לו 80 שנה. הכין כתבות פרופיל על סטיבן הוקינג, אריאל שרון, עמוס עוז, אהרן אפלפלד, סמי מיכאל, מאיר שלו, ואנשי רוח רבים אחרים.
סיפורה של משפחת גרובר.
בחודש יוני 1941, כאשר הנאצים פלשו לעיר לבוב, פולין, נסטור זנון סניאדאנקו, אז בן 23, הזמין את אנטוניה גרובר, שותפתו לספסל הלימודים בפקולטה לפילולוגיה גרמנית באוניברסיטת לבוב, להסתתר בדירתו. היא התחבאה בדירתו במשך כשנתיים, וכך ניצלו חייה. שאר בני משפחתה, למעט אחיה (אשר נשלח ללמוד רפואה בפריז לפני המלחמה) נרצחו על ידי הנאצים.
נסטור ואנטוניה התחתנו בחודש אוגוסט 1945. כאשר אנטוניה נדרשה לעזוב את לבוב, ביחד עם שאר אזרחי פולין לשעבר, במסגרת הסכם הרפטריאציה עם רוסיה, נאלץ נסטור לשנות את שם משפחתו לגרובר, כדי שיוכל להתלוות אל אשתו, אנטוניה גרובר. נסטור נשאר אוקראיני ואתאיסט בהכרתו עד סוף ימיו. נסטור נפטר ב-16 בספטמבר 1979 וקבור בבית העלמין הקאתולי בחיפה.
בשנת 1951 הצטרף נסטור לחברת הנפט של, לימים פז, ושם הועסק כפקיד במחלקת המכירות. אנטוניה הייתה מורה לפסנתר בקריית חיים ובקונסרבטוריון למוזיקה ברחוב הפרסים בחיפה. בשנת 2008, 27 שנים לאחר מותו, הוכר יוסף גרובר נסטור זנון סניאדאנקו כחסיד אומות העולם.
סיפורם של נסטור ואנטוניה התפרסם ב"טוסקה מתה באור", מאמר שכתב יוסי שריד בעמוד הדעות של הארץ, שלושה שבועות לאחר מותה של אנטוניה, בחודש מרץ 2012. אנטוניה ביקשה להיקבר על יד בעלה בבית הקברות הקתולי בחיפה: "הוא הלך אחרי בחייו, ואני אלך אחריו במותי", הסבירה לבנה פרדי בסוף ימיה. הצלתה של אנטוניה הוא אחד משלושה סיפורי גבורה של חסידי אומות העולם אשר נבחרו להופיע בספר "ונתתי להם יד ושם", אלבום המתעד 60 שנות הנצחה, תיעוד, מחקר וחינוך של יד ושם. אביו המנוח של פרדי, נסטור זנון סניאדאנקו, מונצח גם בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון.
בחודש אוגוסט 2014 נסע פרדי גרובר לאוקראינה ופגש לראשונה את בני משפחתו האוקראינית, שהקשר עמם נותק לאחר מלחמת העולם השנייה. מאז ועד היום, פרדי גרובר מעניק מדי שנה מלגות לזכר הוריו, לארבעה סטודנטים וסטודנטיות אוקראינים בבית הספר התיכון בעיר סוקאל שבו למד אביו בצעירותו.
ג'ורג' ו. רנדולף
ג'ורג' וית' רנדולף (באנגלית: George Wythe Randolph; 10 במרץ 1818 – 3 באפריל 1867) היה עורך דין ובעל מטעים אמריקאי וקצין בצבא הקונפדרציה. למשך שמונה חודשים הוא כיהן כמזכיר המלחמה של קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה") בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא ביצע רפורמות בתהליכי הרכש, ניסח את חוק גיוס החובה וחיזק את מערך ההגנה על הקונפדרציה ממערב.
ראשית חייו.
ג'ורג' רנדולף נולד ב-1818 במונטיצ'לו שליד שארלוטסוויל, וירג'יניה למרתה ג'פרסון רנדולף, בתו של נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון ולבעלה, תומאס מאן רנדולף הבן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ובהמשך מושל וירג'יניה, שהיה צאצא של פוקהונטס מצד משפחת אביו. כבנם הצעיר נקרא ג'ורג' על שמו של ג'ורג' וית', מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית ופרופסור למשפטים של סבו, תומאס ג'פרסון. הוא גם היה צאצא של אדמונד רנדולף, המושל השביעי של וירג'יניה. משפחת רנדולף הייתה משפחה מוותיקות וירג'יניה מאז המאה ה-17.
ג'ורג' רנדולף למד למשך תקופה קצרה בקיימברידג', מסצ'וסטס ובוושינגטון די. סי., לשם הוא נשלח על ידי אמו כדי להרחיקו מהצרות המשפחתיות. אביו שקע בחובות רבים. רנדולף שירת כפרח קצונה בצי ארצות הברית בין השנים 1831 – 1839 ובעת שירותו החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה.
ב-10 באפריל 1852 נשא רנדולף לאישה את האלמנה הצעירה מרי אליזבט (אדמס) פופ (1867-1830). לשניים לא נולדו ילדים.
קריירה.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה החל רנדולף בהכשרתו כעורך דין. ב-1840 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא החל לעסוק בעריכת דין בשארלוטסוויל והוא ומרי חיו באחוזת המטעים שלו באדג'היל. ב-1849 הם עברו להתגורר בריצ'מונד. הוא החל להיות פעיל בקהילה והמשיך בעיסוקו כעורך דין. הוא ייסד את המכון המכני של ריצ'מונד והיה פעיל בחברה ההיסטורית של וירג'יניה.
עם הקמת הקונפדרציה לאחר פרישת מדינות הדרום מהאיחוד, התפלגה ארצות הברית לשני מחנות עוינים זה לזה שעמדו על סף מלחמה. משלחת מיוחדת שעליה נמנו רנדולף, ויליאם פרסטון ואלכסנדר ה. ה. סטיוארט, יצאה לוושינגטון, שם הם נועדו ב-12 באפריל 1861 עם הנשיא אברהם לינקולן. הם מצאו את הנשיא נחוש בדעתו להחזיק במבצרים של הממשלה הפדרלית בדרום וב-15 באפריל הם שבו לריצ'מונד.
רנדולף מונה כקצין בדרגת מייג'ור בצבא הקונפדרציה ובהמשך שירת כקולונל בחיל התותחנים בקרב בית אל הגדול. ב-12 בפברואר 1862 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל. רעייתו מרי הייתה פעילה באגודת הנשים של ריצ'מונד שארגנה פעולות סיוע ורווחה לטובת המאמץ המלחמתי.
ב-18 במרץ 1862 מונה רנדולף על ידי נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס למזכיר המלחמה וב-24 במרץ הוא נכנס לתפקידו. הוא סייע לבצע רפורמות במחלקת המלחמה, לשפר את תהליכי הרכש וניסח את חוק גיוס החובה כחוק בעל נוסח זהה לזה שנחקק בווירג'ינה. הוא נודע בעיקר בשל פעולותיו לחיזוק מערכי ההגנה של הקונפדרציה במערב ובדרום, אך על כך הוא נכנס לעימות עם הנשיא דייוויס. בשל בריאותו הרופפת שנבעה ממחלת השחפת בה לקה, הוא התפטר מתפקידו ב-17 בנובמבר 1862.
לאחר המלחמה.
ב-1864 יצא רנדולף יחד עם משפחתו לגלות באירופה ושהה שם באנגליה ובצרפת. ב-1866 הם שבו לוירג'יניה. ג'ורג' רנדולף נפטר ב-3 באפריל 1867 באחוזתו באדג'היל. הוא נטמן במונטיצ'לו באחוזת הקבר של משפחת ג'פרסון.
ספר המצוות של הרמב&quot;ם
בונד 25
ברונו קסרוף
הגי (פירושונים)
כיכר הקתדרלה בוילנה
ריסן (פירושונים)
חמד (פירושונים)
נמדר
נמדר הוא שם משפחה.
ברז'ה
ברז'ה (בצרפתית: Berger) הוא שם משפחה, הצורה הצרפתית של השם .
וולוו סדרה LV66
וולוו סדרה LV66 (בשוודית: Volvo LV66-series) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1931–1936 בשוודיה.
יוצרו 2,370 יחידות.
מאפיינים סדרה LV66.
"וולוו" הציגה את המשאית הכבדה הראשונה שלה בשנת 1931. בניגוד למשאיות הקטנות, שהשתמשו בחלקים מסוימים ממכוניות הנוסעים, סדרת "LV66" נבנתה עם רכיבים המיועדים אך ורק למשאיות. היה צורך ברכיבים חזקים יותר. תכנון רכיבי משאיות מיוחדים, כולל רכיבי מנוע חדש לגמרי עם שסתומים עליונים, תיבת הילוכים ארבעה הילוכים חזקה, חישוקי פלדה, בלמי ארבעה גלגלים הידראוליים, סרן אחורי ושלדה.
דגמי "וולוו סדרה LV66" היו זמינים ללקוחות עם 2 סוגי מנוע: מנוע בנזין או "מנוע הסלמן" .
משנת 1933 היו דגמי "LV66" ו- "LV67" זמינים גם עם ציר אחורי בתצורת חוגון (נלקח מכלי רכב מסילתי), ולכן כושר העמסה המקסימלי הגיע ל-5.25 טון.
בסיס הגלגלים הארוך של דגם "LV70" שימש בעיקר כאוטובוס.
"מנוע הסלמן" (Hesselman engine).
בגלל צריכת הדלק הגבוהה למדי, הלקוחות רצו להוריד את עלות הדלק. זו הייתה הסיבה שוולוו הציגה את מנוע "הסלמן" (Hesselman engine). אלטרנטיבה מנוע זו למנוע הבנזין, ולמנוע הדיזל, תוכננה על ידי הממציא השוודי, המהנדס ג'ונאס הסלמן .
"מנוע הסלמן" התבסס על מנוע הבנזין והיה יחס דחיסה זהה לזה של מנוע הבנזין, אך בזכות משאבת הזרקה בשילוב מצתים מסוג רב עוצמה ניתן היה להפעיל את המנוע על סולר (או כל דלק אחר). מנוע זה הפך פופולרי למדי, אך לא היה יעיל כמו מנוע הדיזל בעל הדחיסה גבוהה. אם המנוע תוחזק כראוי על ידי נהג מנוסה, מנוע זה היה מקור כוח טוב ואמין.
מקונן (פירושונים)
ניידיץ'
ניידיץ' הוא שם משפחה.
בנוביץ'
בנוביץ' הוא שם משפחה.
מילבסקיה
ג'יימס סדון