הסרט ממחיש את עבדות בני ישראל בכתובת שנמצאה במערת מכרה שבסרביט אל-ח'אדם ובה נכתבה פנייה בכתב אלפביתי שתואר בסרט כמעין כתב עברי עתיק לאל בשם "אל" (כפי שבני ישראל כינו את אלוהים) מצד אחד העבדים שיושיע אותם מן המצב הקשה הזה של העבדות, עשר המכות מוסברות בסרט כתופעות מהתפרצותו של הר הגעש סנטוריני שביוון ועל פי הסרט המכות והשפעותיהן מופיעות בכתובות מצריות כמו פפירוס איפוור (פפירוס ליידן מספר 344) וכן מוסברת חציית ים סוף (הוצע לזהות את המילה העברית "סוף" עם המילה המצרית "טוף") במקום שנקרא נהר "אל בלע" בכתובת מצרית שבה רשום כי אדם בשם "נסיך המדבר" (לכאורה משה) הוביל אנשים שכונו על ידי המצרים בשם ה"מרושעים" (כביכול העברים) למקום זה ושם נוצרה חציית הים שמוסברת בכתובת בכתב הירוגליפי כ"שלוש גלים" המסמלים "ימה" שלצידם מופיעים שני "סכינים" שמשמעותם "נחצה לשניים".
ההסבר המדעי לתופעת חציית ים סוף בסרט מוצג כתזוזה של הלוחות הטקטוניים שגרמו ליבשות בכלל ולמצרים בפרט לנוע 1.5 מטרים לאחור וכתוצאה מכך נוצרו שטחי אדמה בימה שבהם חצו בני ישראל את ים סוף. בני ישראל חיו בעיר אווריס שבה חיו גם סוחרים יווניים בני התרבות המיקנית שהגיעו למצרים, ואף היוו חלק ממאמיניו של משה, כנזכר בתורה בשם "ערב רב", ואותו עם היווני הנקרא: "דננוי" הוא זה שהפך לשבט דן המקראי, שעזר לבנות את כלי המשכן. לפי ההסבר, חלק מאנשי הדננוי חזרו לאי מולדתם היווני לאחר יציאת מצרים, והנציחו בקבר מלפני כ-3,500 שנה את יציאת מצרים. על לוחות הקבר מצויר לוחם חמוש ברומח רכוב על מרכבה המובלת על ידי סוס כשהוא רודף אחרי אדם אשר אוחז במקל, בין שני צידי הים. בציורים נוספים ממשיך תיאור המרדף ושם הנרדף מסתובב אל הרודף ומרים את מקלו מעלה ובציור השלישי מרכבת הרודף וסוסיו מתפרקת בתוך גלי הים, והנרדף ממשיך לעמוד.
הסרט טוען כי ג'בל חשם א-טריף הוא הר סיני המקראי, תוך כדי הצגת כמה וכמה טענות לביסוס טענתו.
הסרט מתאר את שלושת כלי המשכן כנראים בתכשיט שמוצג במוזיאון יווני באתונה הסוקר בין היתר גם את התרבות המיקנית, כולל מראהו של ארון הברית ששכן באוהל מועד. בסרט מוצג הר סיני כג'בל חשם אל-טאריף, הר הנמצא בטווח של כ-35 קילומטר מתמנע, אותו מכנים יוצרי הסרט בשם: "הר השם", כאשר המיקום של ההר נחשף בעזרת רמזים למיקומו כפי שהם מובאים בתנ"ך עצמו.
הסבר אמוני לזווית המדעית של יציאת מצרים מספקים קמרון ויעקובוביץ':
ביקורת.
הסרט ספג ביקורת מצד חוקרי מקרא ואיג'יפטולוגים, ששללו את מסקנותיו של יעקובוביץ' ואת שיטות העבודה שלו.
האגיפטולוג מנפרד ביטאק, שראיון איתו נכלל בסרט, כתב עליו מאמר ביקורת חריף. הוא טוען שדבריו בסרט נערכו כך שנוצר רושם כי הוא תומך בטיעון של יעקובוביץ', בעוד שהוא מתנגד למספר נקודות מפתח בו. הוא העריך שדברי שאר מומחים שרואיינו בסרט, כמו דונלד רדפורד מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, זכו לטיפול דומה. ביטאק גם פטר כ"שטויות" טענה בסרט שהוא חושש מן השלטונות המצריים.
כריס הרד, פרופסור לדתות באוניברסיטת פפרדיין, הציג סדרת מאמרי ביקורת על הסרט. בין טענותיו:
הארכאולוג המקראי והבריאתן ד"ר כתב במאמר ביקורת אודות הסרט שיעקובוביץ משנה את לוחות הזמנים כרצונו ומפרש ממצאים ארכאולוגיים באופן שגוי. לדוגמה:
יעקב לפידות
יעקב לפידות (נולד ב-1942) הוא אלוף (במיל') בצה"ל, כיהן כמנכ"ל המשרד לביטחון הפנים.
ביוגרפיה.
לפידות נולד ברחובות, התגייס לצה"ל ב-1960 ושירת בחיל השריון. ב-1965 מונה למפקד פלוגת צמ"פ בגדוד 52. במלחמת ששת הימים לחם כמ"פ קמ"ט - פלוגה ס' בגדוד 52 בחטיבה 14.
לאחר מלחמת ששת הימים היה חבר בצוות קליטת טנקי השלל מהמלחמה והסבתם לטנקי טירן. במבצע רביב ב-1969 פיקד על כוח השריון שמנה שישה טנקי שלל מסוג טירן 5. בין 1970 ל 1972 היה מפקד גדוד 79 בחטיבה 401. פיקד על קורס קציני שריון מ-1972 עד לאוקטובר 1973.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, מונה למפקד "כוח לפידות", גדוד מוקטן מאולתר שפעל בחזית הדרום. הכוח, שמנה שתי פלוגות טנקים ופלוגת חרמ״ש השתתף במאמצים לחבירה למעוז בודפשט המנותק. בהמשך הלחימה, פיקד לפידות על גדוד 196, גדוד שהורכב משתי פלוגות מקורס קציני שריון והשתייך לחטיבה של גבי עמיר, תחת פיקוד אוגדה 162. הגדוד בפיקודו לחם במבצע אבירי לב באזור צירי "עכביש" ו"טרטור".
לאחר המלחמה מונה למפקדה של חטיבה 265, חטיבת טנקי טירן. בשנים 1974 עד 1976 שירת כמפקד חטיבה 14, בהמשך שירת כסגן מפקד אוגדה 252 בסיני, כמפקד אוגדה 440 (אוגדת טנקי שלל), כמפקד אוגדה 252 וכראש מטה פיקוד הדרום. באפריל 1984 מונה לסגן מפקד המפח"ש. באוגוסט 1986 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד המכללה לביטחון לאומי, תפקיד בו שירת עד 1990. בתחילת 1990 מונה על ידי הרמטכ"ל דן שומרון, לעמוד בראש וועדה שתחקור הדרכים למניעת תאונות בצה"ל, הייתה זו הוועדה הראשונה שטיפלה בנושא בדרג ובהיקף כזה. במלחמת המפרץ שימש עוזרו של שר הביטחון לענייני העורף.
לאחר שחרורו, מונה ב-1991 למנכ"ל משרד המשטרה (שבתקופתו הפך למשרד לביטחון הפנים) וכיהן בתפקיד עד 1996.
חיים אישיים והשכלה.
לפידות בוגר תואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. ובוגר תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
אמפיטריטה
אמפיטריטה (ביוונית: Αμφιτρύτη) היא אלת ים ואשתו של פוסידון במיתולוגיה היוונית. פירוש השם אמפיטריטה בא משתי מילים ביוונית: "אמפיס", שפירושה משני צדדיו, ו"טריס", שפירושה שלישי.
דמותה.
לפי פסאודו-אפולודורוס, אמפיטריטה היא בתם של הטיטאנים אוקיינוס וטתיס והייתה בין 3,000 האוקיינידים. לפי הסיודוס, אמפיטריטה היא בתם של נראוס ודוריס והיא נריאדה.
אמפיטריטה בילתה את רוב זמנה בשירה ובריקודים עם אחיותיה. יום אחד ראה פוסידון את אמפיטריטה ליד האי נקסוס ומיד התאהב בה. הוא הציע לאמפיטריטה נישואים ובגלל שהייתה כל כך ביישנית היא ברחה והתחבאה בזרמי האוקיינוס האטלנטי הרחוקים משאר העולם. פוסידון מאוד רצה למצוא אותה, אז הוא שלח את דלפין (מלכת הדולפינים) למצוא אותה והיא שכנעה אותה לחזור ולהינשא לפוסידון.
אמפיטריטה הייתה אשתו המוכרת ביותר של פוסידון וביחד הם הולידו את טריטון בן הים. לרוב במיתולוגיה נראית אמפיטריטה רוכבת על מרכבה רתומה לסוסים על פני הגלים עם פוסידון. לאמפיטריטה הייתה גם בת, שלא מפוסידון, בשם רודה (Rhode).
האסטרואיד 29 אמפיטריטה , שהתגלה ב-1854 על ידי אלברט מארת', נקרא על שמה.
ויקטור כריסטנקו
ויקטור בוריסוביץ' חריסטנקו (ברוסית: Ви́ктор Бори́сович Христе́нко; נולד בצ'ליאבינסק, ב-28 באוגוסט 1957) הוא ראש ממשלת רוסיה לשעבר (24 בפברואר - 5 במרץ 2004) ושר התעשייה (מ-4 במרץ 2004 ועד לינואר 2012).
ביוגרפיה.
ב-1979 הוא סיים את לימודיו במכון להנדסה מכנית בצ'ליאבינסק תוך התמחות בכלכלה וניהול בנייה. ב-1983 השלים תואר שלישי במכון לניהול במוסקבה.
קריירה פוליטית.
במהלך סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 היה בתפקידים שונים בממשל של מחוז צ'ליאבינסק. ביולי 1997 ויקטור כריסטנקו עבר למוסקבה והתמנה לסגן שר האוצר בממשלת ויקטור צ'רנומירדין. באפריל 1998 התמנה לסגן ראש הממשלה האחראי על מדיניות הפיננסית. בתפקיד זה הוא כיהן בממשלות שונות במהלך 1998-2000. כריסטנקו כיהן כראש ממשלת רוסיה בפועל (ממלא מקום ראש הממשלה) במשך מספר שבועות בשנת 2004 לאחר שהנשיא ולדימיר פוטין פיטר את מיכאיל קסיאנוב וממשלתו. מעמדותו לא הוגשה לאישור הדומה.
ב-1 במרץ 2004 פוטין קידם את מיכאיל פרדקוב לתפקיד ראש הממשלה הבא וחריסטנקו מונה לשר התעשייה בממשלת פרדקוב. הוא המשיך לכהן כשר התעשייה גם בממשלת פוטין השנייה והתפטר בינואר 2012. הוא מונה ליושב ראש הוועדה הכלכלית שאמורה לטפל בנושאים שונים של ברית כלכלית בין רוסיה, בלארוס וקזחסטן. תקופת הכהונה היא 4 שנים.
הוא קיבל עיטור הכבוד (2012) ומדליית עיטור ההצטיינות למען המולדת (2006,2007)
רעייתו השנייה של כריסטנקו היא שרת הבריאות והרווחה, טטיאנה גוליקובה (משנת 2003). מנישואים קודמים יש לו 3 ילדים.
לפידות (פירושונים)
יבגני פרימקוב
יבגני מקסימוביץ' פרימקוב (ברוסית: Евгений Примаков; 29 באוקטובר 1929, קייב, אוקראינה – 26 ביוני 2015) היה מדינאי יהודי רוסי ממוצא אוקראיני (שמו המקורי - יונה פינקלשטיין), שר החוץ הרוסי לשעבר (1996–1998), ראש ממשלת רוסיה (1998–1999), ראש המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב. ושירות הביון המרכזי של ברית המועצות הראשון (מ-1991 עד 1996).
מעט מאוד ידוע על אביו, שנהרג כנראה במהלך הטיהורים הגדולים. אמו הייתה רופאה. למרות היותו יהודי, פרימקוב לא היה חבר באף ארגון יהודי ברוסיה. פרימקוב נחשב למומחה בינלאומי לענייני המזרח התיכון, והיה ראש הדסק העיראקי של הקג"ב הסובייטי. מאז יוני 2011 עמד בראש חברת גלונאס, החברה האחראית על מערכת הניווט הלווייני של רוסיה.
קורות חיים.
נעוריו והשכלתו.
פרימקוב נולד בקייב, באוקראינה הסובייטית וגדל בטביליסי, גאורגיה. הוא קיבל השכלה גבוהה במכון ללימודים מזרחיים במוסקבה ועבד באוניברסיטת מוסקבה.
כעיתונאי וכאיש ביון.
מ-1956 עד 1970 היה עיתונאי עבור הרדיו וכתב לענייני המזרח התיכון של העיתון "פראבדה", שלימים היה לעורכו הראשי. בעת עבודתו ככתב המזרח התיכון שיתף פעולה עם המינהל הראשי הראשון של הקג"ב (סוכנות הביון הסובייטית) במשימות מודיעיניות, כששם הצופן שלו היה "מקסים".