קיריון שב לגאורגיה בספטמבר 1917 ונתקבל בברכה על ידי מנהיגי הדת בגאורגיה. זמן קצר לפני כן, ב-12 במרץ 1917, השיבה הכמורה הגאורגית את מעמד האוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית וקיריון נבחר, ב-1 באוקטובר של אותה שנה, לקתוליקוס-פטריארך של גאורגיה, וקודש בקתדרלת סווטיצחובלי תחת השם קיריון השני. הקדשתו של קיריון נערכה בנוכחותם של נציגים של בריטניה, צרפת, איטליה, ארצות הברית ובלגיה. הסינוד הקדוש ביותר של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית סירבה להכיר במהלך וכתוצאה מכך נשבר השיתוף בין שתי הכנסיות. בנוסף לזה הוא עמד מול אופוזיציה של קבוצת כמרים גאורגיים שהתנגדה לסמכותו. בבוקר 27 ביוני 1918 הוא נמצא מת במעונו, במנזר מרתכופי, בנסיבות מסתוריות. הוא נקבר בקתדרלת סיוני. הסינוד הקדוש של הכנסייה הגאורגית הפכה אותו לקדוש בקאנוניזציה שנערכה ב-17 באוקטובר 2002.
גיורגי סדזגלישווילי
גיורגי סאדזאגלישווילי
גיאורגי סאדזאגלישווילי
גיאורגי סדזגלישווילי
קיריון השני, פטריארך גאורגיה
שר המלחמה (סרט)
שר המלחמה (Lord of War) הוא סרט קולנוע אמריקאי שנכתב ובוים על ידי אנדרו ניקול, בכיכובו של ניקולס קייג' שמגלם סוחר נשק לא חוקי על רקע מלחמות האזרחים באפריקה.
הסרט יצא בארצות הברית ב-16 בספטמבר 2005 וזכה לביקורות מעורבות. אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 61%. בשבוע הראשון לאחר יציאתו גרף הסרט 9,390,144 דולר, ובסך הכל הכניס 72,617,068 דולר.
עלילה.
יורי אורלוב הוא בן למשפחת מהגרים אוקראינית שחיה בניו יורק ומתפרנסת ממסעדה קטנה שבבעלותה. בעקבות התנקשות של המאפיה האוקראינית במסעדה של הוריו מבין יורי שבני אדם צריכים נשק כמו שהם צריכים אוכל והוא מחליט לספק את הצורך הזה. הוא מתחיל לסחור בנשק ומצרף אליו גם את אחיו ויטלי בטענה שהוא אינו יכול לסמוך על אף אחד אחר. בעקבות אחת מעסקאות בה נאלץ יורי לקבל חבילות של קוקאין כתשלום עבור הנשק, הופך ויטלי למכור לסמים. זמן קצר לאחר מכן יורי מתחתן עם דוגמנית בשם אווה פונטיין ולזוג נולד בן.
ב-1991, בעקבות התפרקות ברית המועצות ובזכות קשריו המשפחתיים באוקראינה עסקיו מתרחבים והוא הופך לאחד מסוחרי הנשק הגדולים תוך שהוא מתעלם מהחלטות אמברגו שהטיל האו"ם על מכירת נשק באזורי מלחמה שונים בעולם.
יום אחד מגלה אווה את עיסוקיו האמיתיים של בעלה ומשכנעת אותו להפסיקם, אך לאחר זמן קצר מגיע לביתו אחד מלקוחותיו הוותיקים, אנדרו בפטיסט, השליט האכזרי של ליבריה, עם בנו, שכבר הפך ל'ידיד' של יורי, ומפתה אותו למכור לו נשק תמורת סכומי כסף גדולים במיוחד. יורי נוסע לאפריקה בעצמו יחד עם אחיו ויטלי. במהלך ביצוע העסקה נרצחים בסמוך אליהם אשה וילדיה, וויטלי מנסה לשכנע את יורי לעצור את מכירת הנשק. בעקבות סירובו של יורי, ויטלי מפוצץ חצי מהמשלוח באמצעות רימון יד והורג את בנו של בפטיסט שעמד בדרכו. בניסיון למנוע ממנו לפוצץ גם את שאר המשלוח הוא נורה ונהרג בידי חייליו של בפטיסט.
בינתיים מגלה אווה שיורי נסע לאפריקה והיא מחליטה לעזוב אותו. בחזרתו לארצות הברית נעצר יורי על ידי סוכן האינטרפול ג'ק וולנטיין שניסה לתפוס אותו לאורך כל הסרט, אך הוא משחרר אותו בעקבות הוראות מהממונים עליו שמעוניינים להשתמש ביורי להפצת נשק במקרים בהם ממשלות רשמיות לא יכולות להיות מעורבות.
פרשנות.
פרטי העלילה והדמויות הסרט מבוססים בחלקם על דמויות ומקרים אמיתיים. דמותו של יורי אורלוב מבוססת על סוחר נשק רוסי בשם ויקטור בוט שנעצר ב-2008. דמות הרודן האפריקני מבוססת בחלקה על דמותו של צ'ארלס טיילור ששלט בליבריה בין השנים 1997-2003. דמותו של קולונל אוליבר סטון רומזת כנראה לאוליבר נורת' שהיה מעורב בפרשת איראן-קונטראס.
הסרט שזכה להמלצת ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל מתאר את הבעייתיות המוסרית של סחר הנשק הבינלאומי המהווה על פי יוצרי הסרט את הגורם המרכזי למעשי זוועה ברחבי העולם. באחת הסצנות אומר סוכן האינטרפול לסוחר הנשק: "נכון, התפקידים היוקרתיים בסוכנות הם אלה שרודפים אחרי מפיצי הנשק הגרעיני, אבל לטבח העם האמיתי אחראים הרובים שלך".
דמותו של סוחר הנשק מוצגת כדמות צינית המוכנה למכור נשק לכל הרוצה בכך ובלבד שישלם. בתחילת הסרט הוא מתאר את עיסוקו במילים: "ישנם 550 מיליון רובים בעולם, זאת אומרת נשק אחד לכל 12 אנשים. השאלה היא: איך נחמש את ה-11 הנותרים". בסוף הסרט נמתחת ביקורת על הממסד השלטוני של החברות במועצת הביטחון של האו"ם בשל מעורבותן בסחר העולמי בנשק.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
שר המלחמה
היכל התלמוד
היכל התלמוד היא ישיבה שהוקמה בתל אביב בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, והייתה המוסד התורני הראשון בתל אביב הקטנה. כיום פועל במקום כולל אברכים.
היסטוריה.
באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל עם קבוצה מתלמידיו והקים בחברון שלוחה של ישיבת סלבודקה. הוא הספיק לשהות בארץ כשנתיים עד שנפטר. בשל מצבו הבריאותי הוא שהה מספר פעמים בחוף הים בתל אביב. כשראה כי בעיר החדשה והמתפתחת אין מוסד תורני הוא עודד את בנו הרב אברהם שמואל פינקל וקבוצה ממקורביו, בהם הרב ישראל זיסל דבורץ, לייסד בה ישיבה. בכך ביקש להשפיע על מצבו הרוחני והתורני של היישוב החדש במרכז הארץ.
בכ"ט בשבט תרפ"ז (1927) נפטר הסבא מסלבודקה, בלי שזכה לראות את חזונו יוצא לפועל. אולם בניו הרב אברהם שמואל פינקל והרב אליעזר יהודה פינקל, יחד עם הרב משה מרדכי אפשטיין וקבוצת תלמידיו של הסבא מסלבודקה, החליטו לפעול להגשמת רעיון הקמת הישיבה בתל אביב. הם נעזרו בעסקניה הדתיים של תל אביב הקטנה, וכמו כן קיבלו המלצות מגדולי הרבנים בארץ ישראל, ובהם הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב איסר זלמן מלצר, שקראו לציבור להירתם ולתרום להקמת הישיבה.
בחשוון תרצ"א (1930) נוסדה הישיבה החדשה - "היכל התלמוד". בשנתיים הראשונות פעלה הישיבה בתוך בית הכנסת הגדול שברחוב אלנבי. בשנת תרצ"ג (1933) הונחה אבן הפינה לישיבה ברחוב יהודה הלוי 13 בתל אביב, במעמד הרב הראשי של תל אביב שלמה הכהן אהרונסון וראש העיר מאיר דיזנגוף, וכעבור שנה נחנך הבניין. לימים נקרא הרחוב שבו שוכנת הישיבה על שמה - רחוב היכל התלמוד.
בראשות הישיבה עמדו הרב יוסף פרבר והרב חיים זאב פינקל. נשיא הכבוד היה הרב אליעזר יהודה פינקל. לימים עמד בראשות הישיבה הרב טוביה ליסיצין.
בשונה מישיבות אחרות, נועדה ישיבת "היכל התלמוד" מלכתחילה עבור אברכים נשואים, כדי להכשירם לתפקידי רבנות במושבות וביישובים החדשים שבמרכז הארץ. עשרות בוגרים של ישיבת חברון עברו ללמוד בישיבה ולאחר מספר שנות לימודים מונו לרבני ערים, מושבות, שכונות ועוד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוקמה במתחם "היכל התלמוד" מסגרת מיוחדת לפליטים שהגיעו מאירופה בשם "ישיבת פליטת סופרים". אחד מאנשי הצוות היה שלמה לורינץ. בשנת תש"א הוקמה במקום ישיבה קטנה, "אור התלמוד", שהייתה מסונפת ל"היכל התלמוד". בין רבניה: הרב חיים אריה ברנשטיין, מחבר הספר "הליכות חיים". בין תלמידיה: הרב ברוך דב פוברסקי. בשנות ה-80 הקימה הנהלת "היכל התלמוד", בראשות הרב טוביה ליסיצין, ישיבה קטנה בבני ברק בשם "אור התלמוד", בראשה עמד הרב חיים אלעזר צוובנר, חתנו של הרב ליסיצין. לאחר פטירת הרב ליסיצין היא נקראה על שמו "היכל טוביה".
עם התפתחות בני ברק הסמוכה והידלדלות האוכלוסייה החרדית בתל אביב ירדה קרנה של "היכל התלמוד" והיא הפכה לכולל אברכים. בראש הכולל עמד הרב טוביה ליסיצין ולאחריו בנו הרב דוד ליסיצין.
1988 בארצות הברית
1988 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 212 שנה מיום היווסדה.
קרן המגן
1987 בארצות הברית
1987 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 211 שנה מיום היווסדה.
ישיבת היכל התלמוד
אנמוקס
אנמוקס (מאנגלית: ANaerobic AMMonium OXidation) הוא תגובה אנאירובית שבה הופכים אמוניום וניטריט לחנקן אטמוספירי ומים תוך שחרור אנרגיה. בתנאים סטנדרטיים האנרגיה המשוחררת ( ∆G) היא 358kj.
NH4+ + NO2− → N2 + 2H2O.
התהליך היה מפתיע מפני שעד אז חשבו שניתן לצרוך אמוניום רק בנוכחות חמצן. בתגובה, אמוניום משמשת כמקור אנרגיה, ניטריט כקולט אלקטרונים ופחמן דו-חמצני כמקור פחמן.
התהליך נחזה על ידי מרג'ורי סטפנסון (Stephenson 1930 "Bacterial metabolism") ולאחר מכן בצורתו הישרה על ידי ברודה (Broda 1976). החיידקים עצמם נמצאו לראשונה בתהליך טיהור שפכים, שם צורוני החנקן האלו נפוצים. בטבע נמצאו בים השחור ובקוסטה ריקה, שם מתקיימים התנאים של העדר חמצן ונוכחות אמוניום וניטריט.
החיידק המדובר הוא בקטריה הגדל לאט ובעל ממברנה חיצונית ופנימית. הממברנה הפנימית בנויה מציקלובוטאן (מולקולה נדירה מאוד בטבע - בנויה משרשרת טבעות פחמן מרובעות שבסופה שרשרת פחמן רגילה) יש לו כימיה מיוחדת - שימוש בהידרזין וב NO הנוצרים ונצרכים בממברנה הפנימית.
דב כץ
מערת מיסליה