מבנגלדש ווייטנאם, התושבים מוצאים נחמה בהתבוננות בתוכניות טלוויזיה של השכנים הבולגרים ובמיוחד בשמיעה בסתר של רדיו אירופה חופשית. אבקת חלב נרשמת לתינוקות רק במרשמי רופא. התושבים מבלים רוב זמנם בתורים בפתח חנויות למצרכים בסיסיים. הנשיא צ'אושסקו מפקיע לצרכיו בניינים שונים, אף את "ארמון הילדים" (ארמון ה"פיונירים" - ארגון ה"צופים" הקומוניסטי) שהוקם על ידי המשטר הקומוניסטי עצמו בשנות החמישים בארמון האורוות המלכותיות. בימי צ'אושסקו זוכה בכל זאת בוקרשט בכמה פרויקטים חשובים - קו רכבת תחתית ובבניין חדש לתיאטרון הלאומי, כמו כן בית מלון חדש ומרכזי כמו המלון אינטרקונטיננטל. ושדה תעופה בינלאומי חדיש באוטופן (או אוטופני). אבל, מעל לכל, בשנות השמונים משקיעים הנשיא ניקולאה צ'אושסקו ואשתו הרבה כסף, מחשבה ומאמץ בבנייה מחדש של הבירה לצורך הקמת ארמון ענק ושכונה של הנומנקלטורה על חשבון חלקים גדולים של בוקרשט ההיסטורית שעל גדות הנהר דמבוביצה. נהרסים לחלוטין רחובות רבים ושלמים על בתיהם המצועצעים, על האנדרטאות, המנזרים והכנסיות העתיקות, על מנת לפנות שטח לבניינים הגרנדיוזים של הצ'נטרול צ'יביק ("המרכז האזרחי"). בולטת במיוחד גולת הכותרת - "בית העם" - שם אופמיסטי של הארמון החדש של המשפחה הנשיאותית, הבנוי לפי שיגיונותיו.
בעיר נשארים בכל זאת עדיין כמה אזורים היסטוריים שלמים וללא פגע.
המהפכה בדצמבר 1989 והשלטון הדמוקרטי שלאחריה.
אחרי תהליך הפרסטרויסקה והתחלת מדיניות הגלסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות ונפילתם זה אחר זה של מספר משטרים קומוניסטים במזרחי אירופה נפל ניצוץ המהפכה נגד המשטר גם במבצר שנראה בלתי חדיר של משטר צ'אושסקו ברומניה. בעקבות המרד בעיר טימישוארה שסילק את ההנהגה הקומוניסטית המקומית, בעזרת התקשורת ותעשיית השמועות התפשט אש המהפכה גם לבוקרשט הבירה. אספה המונית שכונסה על ידי צ'אושסקו ב-22 בדצמבר 1989 ברחבה לפני בניין הוועד המרכזי של המפלגה הפכה למפגן מחאה. באווירה העמומה של אנדרלמוסיה מוזנת משמועות על גרעיני התנגדות של הסקוריטטה ושל המשטרה ועל נטישת המשטר על ידי הצבא, על "טרוריסטים" זרים או מקומיים המנסים לירות בעם ולדכא את ההתנגדות, התפשטו בעיר חילופי יריות הדדיות ממקורות ירי שונים כשלא ברור מי נגד מי. ליריות נפלו בעיר מאות קרבנות. משולהב על ידי האמונה בצדק דרכו ומרצון להדיח את השלטון הפושע, המונים נאספו במרכזים חשובים של העיר ותמכו במהפך השלטוני. הדיקטטור צ'אושסקו ואשתו ברחו במסוק מארמונם ונעצרו זמן מה לאחר מכן, נשפטו במשפט מאולתר קצר והוצאו להורג. אחרי מותם הרוחות נרגעו בהדרגה והוקם בבוקרשט שלטון חדש של החזית להצלה לאומית בראשות יון אילייסקו.
קמו מחדש המפלגות ההיסטוריות יחד עם הופעת עשרות מפלגות חדשות והשלטון הפך לרב מפלגתי. בהדרגה תוך מכשולים לא מעטים קמה דמוקרטיה חדשה עם חילופי שלטון כל כמה שנים ורומניה נווטה בזהירות, לפי דעות אחדים מוגזמת, אל החזרה לכלכלת השוק.
ההתלהבות מחופש הדיבור והמחשבה הביאה לפריחה מחודשת של התקשורת, של חיי התרבות והבידור. מצד שני שכבות רחבות באוכלוסייה - במיוחד בקרב הפנסיונרים והמובטלים התמודדה עם תנאי עוני קשים.
בשנים הראשונות של המשטר החדש שלטון חזית ההצלה הלאומית התגונן מפני תנועות מחאה המוניות בבוקרשט של האופוזיציה, של הסטודנטים והאקדמאים בשיטות שנראו לקוחות מהארסנל של גופים טוטליטריים.
כך קרה בעת האירועים הקרויים "מינריאדות" בינואר, פברואר ו-13-15 ביוני 1990 כשהנשיא יון איליסקו והממשלה גייסו לדיכוי המהומות את ארגון כורי הפחם מעמק הז'יו ופטרושאן בראשותו של מירון קוזמה. באלימות נגד המפגינים שכונו על ידי הנשיא "גולנים" ,כלומר "פרחחים", הכורים המוסתים על ידי אנשי הבולשת, השתמשו באלימות רבה. הכורים גויסו עדיין לצרכים פוליטיים גם בסתיו 1990 כשגרמו להדחת ראש הממשלה פטרה רומן. בשנים האחרונות נוהלו חקירות ומשפטים נגד האחראים לאירועים אלה שהכתימו בזמנו את דימוי רומניה החדשה בעולם.
בשנים האחרונות ראש העיר בוקרשט טריאן בססקו שהצטיין בניהול ענייני הבירה נבחר להיות נשיא המדינה.
אחרי המהפכה מ-1989 החלו הרומנים בשחזורה של בוקרשט העתיקה. לאחר שנת 2000, בעקבות ה"בום" הכלכלי של רומניה, העיר עברה מודרניזציה ואזורים היסטוריים רבים שוקמו לתפארתם הקודמת.
החל מ-1 בינואר 2008 עם כניסת רומניה לאיחוד האירופי בוקרשט הפכה לאחת מעריה החשובות.
חודש ארגון
יעל אביב
יעל אביב (נולדה ב-10 ביוני 1945) היא מלהקת שחקנים ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
יעל אביב נולדה בלודז' בפולין בשם גיזה וידזר. היא עלתה לישראל בעליית גומולקה ולמדה בבית ספר אליאנס בתל אביב. בעקבות רצונה להתפרסם היא נהגה לברוח מבית הספר ולהגיעה לכסית שם פגשה את דוד אבידן ועידוא בן גריון. באותה תקופה העניק לה מנחם גולן את השם "אביב". אחד מחברי נעוריה היה הבמאי בועז דוידזון. עוד לפני שהייתה בת 18 החלה להשתתף בפרסומות, בסרטי קולנוע ובתיאטרון (תיאטרון חיפה, תיאטרון בימות והתיאטרון הקאמרי). בקיץ 1963 היא השתתפה בצילומי הסרט אולי תרדו שם ולקראת סוף 1963 לוהקה לתפקיד גלינה במשפחת שמחון. בשנים 1965-1969 למדה משחק בפריס. היא הגיעה לשיא הצלחתה ב-1971, כשהשתתפה בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק". היא הופיעה בהצגות שונות, שהאחרונה שבהן הייתה במחצית הראשונה של 1973, השפעת קרני גמא על ציפורני החתול.
בעקבות הצטרפותה לקבוצת העין השלישית התנתקה מעולם הקולנוע ובספטמבר 1973 עזבה את ישראל עם בעלה, עורך הדין והסופר יצחק שני, ללונדון, שם נולדה בתם, הצלמת תאי שני. משם עברו לגואה שבהודו שם התגוררה כעשר שנים ועסקה בעיצוב אופנה. כשבתה הגיעה לגיל בית ספר עברה עם משפחתה לבלגיה כדי שהבת תוכל ללמוד בבית ספר בין לאומי שם. לאחר כשבע שנים בבלגיה נפרדה מבעלה, ובשנת 1994 חזרה אביב לישראל ושימשה עוזרת-במאי שלישית בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה". אחר כך עסקה בליהוק לפרסומות בערוץ 2 ובהדרגה הפכה למלהקת בכירה לסרטים ולסדרות טלוויזיה. אחת התגליות הגדולות הנזקפות לזכותה היא יעל בר זוהר, אותה ליהקה לפרסומת של בגדי ים, כשבר זוהר הייתה נערה בת 15.
תולדות בוקרשט
דומיניק סוויין
דומיניק אריאן סוויין (באנגלית, Dominique Ariane Swain; נולדה ב-12 באוגוסט 1980) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, המוכרת בעיקר מתפקידה כלוליטה בסרט הנושא את שמה "לוליטה" משנת 1997.
ביוגרפיה.
דומיניק אריאן סוויין נולדה ב-12 באוגוסט 1980 במאליבו, קליפורניה, בתם של סינדי (לבית פיצג'רלד) ודייוויד סוויין האב, מהנדס חשמל. יש לה שתי אחיות צעירות ממנה, השחקניות צ'לסה סוויין ואלכסיס סווין, ויש לה אח ואחות חורגים מנישואיו הראשונים של אביה. סוויין גדלה במאליבו ושם למדה ב"תיכון מאליבו" ועסקה בספורט ואמנות. הוריה פרודים.
קריירה.
בשנת 1995, כאשר הייתה בת 15 נבחרה סוויין לתפקיד לוליטה בסרט הנושא את שמה "לוליטה" מתוך 2,500 ילדות, והסרט יצא לאקרנים ב-1997. באותה שנה כיכבה גם כביתו המרדנית של ג'ון טרבולטה בסרט "עימות חזיתי".
בשנת 2001 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "פרוצה" בתפקיד של קאט סטורם, אודות אישה צעירה בניו יורק של שנות ה-80, והתמודדותה עם קבוצת אנשי המעמד העליון בשכונתה. לאחר מכן כיכבה במספר סרטים נוספים כגון: "אלפא דוג" בתור הנערה סוזן הארטניין המעורבת בחטיפת הנער זאק מזורסקי (אנטון ילצ'ין). בשנת 2008 גילמה את ננסי בסרט האקשן "פגיון" לצדם של סטנה קטיק, טום ברנג'ר וויליאם פורסיית'.
בשנת 2015 לוהקה לסרט האקשן העצמאי "רוצח שכיר בלונדון" לצדם של מיקי רורק, דריל האנה, אריק רוברטס ומייקל מדסן.
חייה הפרטיים.
סוויין היא דוברת של PETA. בגיל 21 הייתה לצעירה ביותר מבין הדוגמניות אשר הצטלמו בעירום עבור PETA. סוויין איננה צמחונית אך היא מתנגדת לשחיטה של חיות עבור הפרווה שלהן.
אנרי פיליפ פטאן
האיגוד הישראלי לביקורת ואבטחת מערכות מידע
האיגוד הישראלי לביקורת ואבטחת מערכות מידע, הוא אגודה מקצועית הפועל לקידום הידע המקצועי ולהגברת המודעות הציבורית בישראל לנושאי ביקורת מערכות מידע ואבטחת מערכות מידע. האיגוד הוא ביתם המקצועי של מבקרי מערכות מידע, מבקרים פנימיים וחיצוניים, רואי חשבון, ממונים על אבטחת מערכות מידע, העוסקים באבטחת מחשבים ומערכות מידע, אנשי מחשב, מנתחי מערכות מידע ואחרים בעלי זיקה או העוסקים בביקורת ובאבטחת מערכות מידע. לאיגוד יש תקנון, סטנדרטים מקצועיים (תקנים כלליים לביקורת מערכות מידע וגילויי דעת) וכללי אתיקה מקצועית, המחייבים את כל חבריו.
היסטוריה של האיגוד.
האיגוד הוקם בשנת 1979 כעמותה התנדבותית ללא כוונת רווח על ידי קבוצת חברים "משוגעים לדבר", שחזו מראש את חשיבותו העצומה של מקצוע ביקורת המערכות הממוחשבות, במציאות הישראלית. רק מספר שנים לאחר מכן קלט האיגוד לתוכו גם את העוסקים באבטחת מערכות מידע ותיקן את שמו, מטרותיו ועיסוקו – בהתאם.
סניף של האיגוד הבינלאומי.
האיגוד הישראלי מסונף לאיגוד הבינלאומי - ISACA, שמושבו בארצות הברית, ולו יותר מ-165,000 חברים ממעל ל-180 מדינות ויותר מ-200 סניפים שהוקמו ממעל ל-80 מדינות ברחבי העולם. האיגוד הישראלי היה הסניף הראשון באזור אירופה וסומן במספר 40.
האיגוד הישראלי והאיגוד הבינלאומי, באמצעות וועדות בהם חברים נציגים מכל העולם, קובעים תקנים ורמה מקצועית בינלאומית לעבודות ביקורת, בקרה ואבטחה בתחום מערכות המידע. הסניף הישראלי, פעילותו ונציגיו בפורומים הבינלאומיים השונים, זוכים להערכה רבה בעולם.
פעילות האיגוד הישראלי לביקורת ואבטחת מערכות מידע.
פעילויות כלליות.