בסוף שנת תשל"ט עבר תאונת דרכים קשה, ובכ"ח בניסן תש"מ נפטר, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
יצחק שטערנהעלל
ג'ורדאש ישראל
ג'ורדאש ישראל (באנגלית: Jordache) היא קונצרן החזקות, אשר נמצאת בשליטת האחים ילידי-ישראל ג'ו, רפי ואבי נקש. החברה משקיעה בנדל"ן, מלונאות, תעופה, חקלאות ותעשייה. מנהלת נכסים בהיקף של מעל למיליארד דולר.
בסוף שנות ה-60 הקימו האחים נקש חנות בגדים בברוקלין שממנה צמחה ענקית הג'ינס האמריקאית "ג'ורדאש" , שהאחים ייסדו. בהמשך הם עברו לעסקי נדל"ן ומלונאות.
תחומי פעילות.
מלונאות.
בבעלות הקבוצה מספר בתי מלון ברחבי הארץ ובאירופה (בעלות, ניהול או בעלות וניהול).
בישראל:
לקבוצה מספר מלונות מושכרים: מלונות "יערים" ו"גורדוניה" ליד מעלה החמישה, בהרי ירושלים, מלון "Be קלאב" באילת ומלון כפר הנופש רמות ליד מושב רמות מעל הכנרת.
בנוסף לבתי המלון בישראל, בבעלות הקבוצה גם מספר בתי מלון באירופה אשר מנוהלים על ידי גורם חיצוני.
האחים נקש
אלן קורבי
אלן הנסן קורבי (באנגלית: Ellen Hansen Corby.; 3 ביוני 1911 - 14 באפריל 1999) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "משפחת וולטון". קורבי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1948 על הופעתה בסרט "כזאת הייתה אמא").
ביוגרפיה.
קורבי נולדה בשם אלן הנסן בעיר ראסין שבוויסקונסין וגדלה בפילדלפיה במשפחה ממוצא דני. בצעירותה עסקה במשחק חובבני על במה וניסתה את מזלה בהוליווד בעבודות מזמנדות.
קריירת משחק.
קולנוע.
קורבי החלה את הקריירה שלה כשחקנית קולנוע בתחילת שנות ה-30 אך פרצה לתודעה רק בשנת 1948 בקומדיה של ג'ורג' סטיבנס "כזאת הייתה אימא" בתפקיד דודה טרינה, תפקיד מוערך ביותר של קורבי בעבורו היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1950 שיחקה קורבי בדרמת כותלי העלא של ג'ון קרומוול "כלואה" בתפקיד האסירה אמה ברבר. בהמשך שנות ה-50 הופיעה קורבי עבור אלפרד היצ'קוק במותחן הפסיכולוגי "ורטיגו" בתפקיד מנהלת בית המלון, עבור בילי ויילדר בדרמה הקומית "סברינה" בתפקיד גברת מקריידל המזכירה של ליינוס לרבי (המפרי בוגרט) ובמערבון הקלאסי "שיין" בתור גברת ליז טרורי.
טלוויזיה.
קורבי הופיעה במהלך הקריירה שלה בעשרות של סדרות טלוויזיה, אך היא התפרסמה באופן רשמי בסדרת הדרמה המשפחתית "משפחת וולטון" בתפקיד אסתר וולטון הסבתא של משפלת וולטון. בעבור התפקיד זכתה קורבי בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה ובשלושה פרסי אמי.
חיים אישיים.
קורבי הייתה נשואה במשך 10 שנים לצלם הקולנוע פרנסיס קורבי, לא נולדו לה ילדים.
קורבי סבלה בשנותיה המאוחרות בעיות רפואיות חוזרות ונשנות שכללו מקרה של שבץ מוחי. קורבי נפטרה ב-14 באפריל 1999 ב"בית החולים Motion Picture" שבוודלנד הילס, קליפורניה בגיל 87.
היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון" שבעיר גלנדייל.
הנייטרליות האירית
הרפובליקה של אירלנד הייתה מדינה נייטרלית ביחסיה הבינלאומיים מאז שנות השלושים של המאה ה-20. הקווים המאפיינים נייטרליות זו השתנו לאורך השנים והיא נעשתה שנויה במחלוקת מאז שנות השבעים. מבחינה היסטורית, אירלנד לא נמנתה על הצדדים הלוחמים במלחמת העולם השנייה ומעולם לא הצטרפה לנאט"ו, למרות שבמהלך המלחמה הקרה הייתה אירלנד אנטי-קומוניסטית ולא נמנתה על המדינות הבלתי-מזדהות. התאימות של הנייטרליות האירית עם חברותה באיחוד האירופי הייתה נקודת מחלוקת במשאלי העם בנוגע לחברותה של אירלנד באיחוד מאז שנות התשעים. הצהרתה של ממשלת אירלנד על אמנת ניס במסגרת דיוני מועצת אירופה ב-2002 בסביליה, הביאה לידי הכרה את מדיניותה המסורתית של אירלנד של נייטרליות צבאית ושיקפה את הסגנון הצר של ממשלות אירלנד לדורותיהן. יש המגדירים את הנייטרליות האירית במובנים רחבים ביותר, ככאלה שיש להם מחויבות לפיתוח הבינלאומי, לנושא שמירת השלום ולפירוק הנשק.
תפישת הנייטרליות האירית.
ישנם הבדלים מהותיים בין הנייטרליות האירית לבין הטיפוס המסורתי של מדינות נייטרליות אחרות בעולם:
בעוד שחלק ניכר מהמדינות הנייטרליות (כמו שווייץ ושוודיה) מחזיקות כוחות צבא חזקים, כוחות ההגנה האירים הם כוח צבאי קטן יחסית המונה כ-9,500 איש.
בעוד שרוב המדינות הנייטרליות לא מאפשרות את פעילותם של צבאות זרים בתחומן, יש לאירלנד מסורת ארוכת שנים שבה היא אפשרה למטוסים צבאיים ממדינות שונות לתדלק בנמל התעופה שאנון. על פי חוק משנת 1952, רשאי שר החוץ באופן יוצא מן הכלל, להעניק רשות לכלי טיס צבאיים זרים לטוס מעל שטחה של אירלנד או לנחות בה. הרשות ניתנת בתנאי שכלי הטיס לא יהיו חמושים או לא יישאו כלי נשק, תחמושת או חומרי נפץ ושהטיסות המדוברות לא יהיו חלק מתרגילים צבאיים או פעילות מבצעית.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ויתרה אירלנד על תנאים אלה במקרים בהם כלי הטיס עסקו בפעילות ליישומה של החלטה 1368 של מועצת הביטחון. ממשלת אירלנד הצהירה תמיד שההיתר למטוסים צבאיים לטוס בשמי אירלנד לא מהווה השתתפות בשום עימות צבאי והוא תואם לעמדה הנייטרלית והביאה כדוגמה את העובדה שכוחות של גרמניה הנאצית עברו מפינלנד לנורווגיה הכבושות על ידיה דרך שוודיה הנייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מדינה נייטרלית מאפשרת גם לאזרחיה לשרת בצבאותיהן של מדינות אחרות. אירלנד לא אוסרת על אזרחיה לשרת בצבאות זרים ומספרים משמעותיים של אזרחים אירים שירתו ומשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה, ובמידה פחותה יותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובלגיון הזרים הצרפתי.
היסטוריה.
מלחמת האזרחים בספרד.
על פי חוק שנחקק באירלנד ב-1937 נאסר על אזרחים אירים לנסוע לספרד כדי להילחם לצדו של כל אחד מהצדדים במלחמת האזרחים בספרד.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה, או כפי שנקראה על ידי ממשלת אירלנד, "מצב החירום" (The Emergency), בחרה אירלנד להישאר נייטרלית.
ראש ממשלת אירלנד, איימון דה ואלירה, הצהיר בנאומים שנשא במהלך המלחמה שמדינות קטנות צריכות להישאר מחוץ לעימותים בין מדינות גדולות. מכאן נבעה מדיניותה הרשמית הנייטרלית של אירלנד והמדינה לא הכריזה באופן פומבי על תמיכתה באחד מהצדדים הלוחמים. עם זאת, בעוד שטייסי הלופטוואפה שנאלצו לנחות על אדמת אירלנד ומלחי הקריגסמרינה שספינותיהם נטרפו על חופי אירלנד, נכלאו, טייסי חיל האוויר המלכותי, חיל האוויר המלכותי הקנדי וחילות האוויר של צבא ארצות הברית, הורשו ברוב המקרים לחצות את הגבול לצפון אירלנד. אלה שנכלאו, הוגדרו כ"אורחי האומה" (guests of the nation). השגרירות הגרמנית בדבלין נאלצה לשלם עבור מחייתם. במקרים בהם הטייסים לא היו במשימה מבצעית, הם הוחזרו לארצם. בעוד שלטייסי בעלות הברית היה קל לטעון שהם לא היו במשימה מבצעית, לטייסי הלופטוואפה היה קשה לטעון טענה כזאת. לקראת סוף המלחמה, לא הייתה השגרירות הגרמנית מסוגלת לשלם עבור מחייתם של הטייסים הכלואים, והם נאלצו לעבוד בחוות כדי לממן את מחייתם.
מטוסי בעלות הברית הורשו לטוס מעל מחוז דניגול בדרכם לבסיסים במחוז פרמנה שבצפון אירלנד. רבים ממטוסים אלו יוצרו בארצות הברית והוטסו על ידי חיל האוויר המלכותי. מעבר זה היה ידוע בשם "מסדרון דניגול". עד היום ניתן עדיין להבחין בסימני ניווט קלושים על ההרים באזור זה. כמה התרסקויות אירעו באזור זה וגופותיהם של הטייסים הועברו אל מעבר לגבול. עם העברת הגופות, ביצע משמר כבוד אירי טקס שכלל תרועת אבל שהושמעה על ידי חצוצרה ותפילת אשכבה שנשא כומר. באחד המקרים, כאשר קצין בריטי הודה לאנשי המשמר האירי על הטקס המכובד, השיבו לו האירים: "זהו הכבוד שלנו והתהילה שלכם".
מטוסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית שטסו לכוון צפון אפריקה, תדלקו בנמל התעופה שאנון ומטוסים ימיים תדלקו במעגן פוינס הסמוך. 1,400 מטוסים ו-15,000 נוסעים עברו בדרך זו במהלך המלחמה.
במהלך המלחמה שירתו כ-70,000 אזרחים של אירלנד הנייטרלית בכוחות המזוינים של בריטניה, בנוסף לכ-50,000 מתושבי צפון אירלנד ולמספר רב יותר של אירים שהתגוררו בבריטניה עוד לפני פרוץ המלחמה. מחיילי כוחות ההגנה האירים שערקו כדי לשרת בצבא הבריטי, נשללו עם שובם לאחר המלחמה כל התגמולים הכספיים וזכויותיהם הפנסיוניות ובמשך שבע שנים לאחר מכן נאסר עליהם לעבוד בכל מקום עבודה שמומן על ידי המדינה. כ-200,000 אירים היגרו לבריטניה כדי להשתתף בכלכלת המלחמה ורבים מהם נשארו שם לאחריה.
מודיעין הצבא האירי חלק מידע עם הצבא הבריטי ופגישות סודיות התקיימו ביניהם כדי להחליט על הצעדים שיש לנקוט במקרה שהגרמנים יפלשו לאירלנד כדי לתקוף את בריטניה. התוכנית כונתה תוכנית W ובמסגרתה תוכננה פעילות משותפת של צבאות בריטניה ואירלנד במקרה של פלישה גרמנית. עם זאת, מפקד הדיוויזיה האירית השנייה, הגנרל הוגו מק'ניל, שהוצבה על הגבול עם צפון אירלנד, קיים דיונים פרטיים עם שגריר גרמניה באירלנד, על סיוע צבאי גרמני במקרה של פלישה בריטית מהצפון. במסגרת מבצע ארי-הים, שהיה תוכנית פלישה גרמנית לבריטניה, תוכנן גם "מבצע גרין" לכיבוש אירלנד. דוחות של השירות המטאורולוגי האירי היו חיוניים מאוד לתזמון של הפלישה לנורמנדי.