באייאקס הוא התפתח בעיקר כמגן שמאלי קלאסי. מאמן הקבוצה דאז, רונאלד קומאן, הפך את קיבו להיות קפטן הקבוצה. כאשר שימש כקפטן, אייאקס שלטה בלא עוררין בליגת העל ההולנדית, בזכות סגלה הצעיר והמוכשר. באותה הקבוצה הצעירה נכללו הכוכבים בעתיד רפאל ואן דר וארט, זלאטן איברהימוביץ' ואנדי ואן דר מיידה. קיבו שיחק תפקיד חשוב בהגנת אייאקס, שכמעט והצליחה להעפיל לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2002/2003.
רומא האיטלקית, הביעה לראשונה עניין בקיבו בשלהי 2003. באותה העת, לרומא היו חובות פיננסיים עצומים, והוטל ספק רב ביכולתה להחתימו בשורותיה. על מנת להשקיט את הסערה סביב מצבה הכלכלי, רומא ביקשה הלוואה בנקאית על מנת לרכוש את שירותו של קיבו, אך הבקשה נדחתה על הסף. למרות זאת, אחרי ניסיונות רבים וכושלים, רומא רכשה את קיבו מאייאקס תמורת סכום המוערך ב-18 מיליון אירו. קיבו שיחק במועדון מרומא במשך 4 עונות, כאשר היה בורג עיקרי בהגנת הקבוצה, ואף זכה עימה בגביע האיטלקי בעונת 2006/2007.
ב-27 ביולי 2007, אינטר מילאן החתימה את קיבו על חוזה לחמש שנים, אחרי ששילמה עבורו 16 מיליון אירו.
בעונת 2009/2010 קיבו היה חלק מהעונה הטובה ביותר בהיסטוריה של אינטר והיה שותף לטרבל בו זכתה הקבוצה. ב-22 במאי 2010, הוא גם זכה לפתוח בגמר ליגת האלופות נגד באיירן מינכן.
ב-31 במרץ 2014 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
קיבו שיחק במדי הנבחרת הרומנית 75 פעמים, בהם כבש 3 שערים. הוא שיחק עבור רומניה במהלך טורנירי יורו 2000 ו-2008. ב-21 במאי 2011 הודיע על פרישה מהנבחרת הלאומית.
מאצ'יי ז'וראבסקי
מאצ'יי סטניסלאב ז'וראבסקי (בפולנית: Maciej Stanisław Żurawski, נולד ב-12 בספטמבר 1976) כדורגלן עבר פולני, יליד העיר פוזנן, ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו 72 הופעות ו-17 שערים במדי נבחרת פולין.
בין השנים 1990-1998 שיחק בקבוצת עיר הולדתו ורטה פוזנן ומשם עבר לקבוצה הגדולה יותר של העיר, לך פוזנן, בה שיחק בין השנים 1998-2000. משנת 2000 עד עונת 2005/2006 שיחק בויסלה קראקוב ומשם עבר לקבוצת סלטיק מסקוטלנד. לאחר מכן שיחק בלאריסה ובאומוניה ניקוסיה, ובעונת 2010/11 שב לשחק בוויסלה קראקוב עד לפרישתו ממשחק פעיל באותה השנה.
זוראבסקי נבחר לשחקן הפולני של השנה בשנת 2002.
מטול B-300 שיפון
B-300, או בגרסתו המשופרת שיפון, הוא מטול אישי לרקטות נ"ט (נגד טנקים) ורקטות נגד ביצורים, שפותח ויוצר על ידי התעשייה הצבאית. ה-B-300 משמש כיום את חיל הנחתים האמריקני בגרסה משודרגת בשם SMAW ואילו השיפון נכנס לשירות בצה"ל בשנת 2000.
למרות שכל המטולים שיוצרו בנויים לאותה מטרה, תכנון המטול של כל דגם שונה באופן מהותי.
היסטוריה ורקע לפיתוח.
ה-B-300 פותח בתעשייה הצבאית בעקבות הלקחים שהפיק צה"ל ממלחמת יום הכיפורים ואחר כך ממבצע שלום הגליל. במלחמות אלה הבין צה"ל את כוחם הרב של גייסות רווי נשק נ"ט בבלימת מערכי שריון והסתערויות טנקים והחליט שעליו לצייד את חיל הרגלים הישראלי בנשק נ"ט אישי.
בצה"ל בחנו שתי אלטרנטיבות:
לבסוף החליטו בצה"ל שיש צורך בנשקי נ"ט משני הסוגים: טילי נ"ט מונחים כנגד טנקי מערכה שמסוגלים לחדור כל שריון ולפגוע במטרה באופן מדויק, ומנגד - נשק נ"ט זול והמוני שישמש כסיוע כבד לחי"ר ויהיה יעיל כנגד מבנים ומטרות שריון.
ה-RPG-7 נבחן כנשק נ"ט אישי וזול אך נפסל בגלל חוסר דיוק כנגד מטרות נעות בטווחים גדולים. למרות זאת, בגלל תפוצתו הרבה והעובדה שמאות מטולים ואלפי רקטות נלקחו שלל במלחמות ישראל והפשיטות על בסיסי ארגוני הטרור הערביים, הוא נכנס לשימוש ביחידות צה"ל השונות. בנוסף רכשה ישראל מהאמריקאים את רקטת ה-M72 LAW שנורתה ממשגר חד-פעמי. חסרונן העיקרי של רקטות הלאו הוא כושר חדירת השריון הנמוך שלהן.
ה-B-300.
כל אלה היו רק פתרון זמני. החל מאמצע שנות השבעים החלה התעשייה הצבאית לתכנן ולפתח מערכת של מטול ורקטות ישראלית שתענה על הדרישות הבאות:
אחרי מספר ניסיונות כושלים הציגה התעשייה הצבאית באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 את ה-B-300. ה-B-300 הורכב ממשגר רב-פעמי שעליו הותקנו כוונות אופטיות. רקטות ה-B-300 אוחסנו במארז אטום (על מנת להגן על הרקטות בתנאי סביבה קשים). כדי להטעין את המשגר ברקטה כל מה שנדרש מהחייל הוא להסיר את המכסים האוטמים את פתחי המשגר והמארז ולחבר את המארז לקצה האחורי של המשגר. זוהי פעולה פשוטה ביותר וכתוצאה ממנה אפשר להכשיר חיילים במהירות לשימוש ב-B-300 ולהכין משגר B-300 לירי תוך כ-20 שניות. כעת כל שנותר הוא לכוון ולירות אל עבר המטרה. המארז היה חד-פעמי ובתום השיגור נשרף חלקית והפך לא שמיש.
ה-B-300 ענה על כל הדרישות הללו, אך סבל ממספר בעיות. בגלל בעיות תקציב הוא נכנס לשירות מוגבל בצה"ל, כאשר רוב המטולים הגיעו אל היחידות המיוחדות שהשתמשו בו כנשק נגד ביצורים ומבנים בהם הסתתרו מחבלים.
ה-B-300 אומץ בידי חיל הנחתים האמריקני. במכרז שערכו המרינס גבר ה-B-300 על תותח ללא רתע תוצרת "Carl Gustav" השוודית וב-1984 נכנס לשירות במרינס. בנשק נתגלו מספר בעיות, חלקן נבע מהבדל בין מתארי הלחימה הישראלים (מדבר, יבשה) למתארי הלחימה של המרינס (ים, ביצות, לחות וכו'). המרינס הכניסו מספר שיפורים ותיקונים לדגם והוא נכנס לשירות תחת השם SMAW שפירושו "Shoulder-Launched Multipurpose Assault Weapon". נשק זה נמצא בשירות המרינס עד היום.
השיפון.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה חטיבת הטילים (RSD) של התעשייה הצבאית לפתח את השיפון (Shiphon), מטול רקטות מתקדם המבוסס על ה-B-300 SMAW המשודרג. השיפון, כמו ה-B-300, תוכנן כמטול רקטות אישי זול שיגשר את הפער בין רקטות נ"ט דוגמת ה-RPG-7 והלאו (LAW) לבין טילי נ"ט מונחים דוגמת ה-TOW עורב והגיל (ATGM).
מבנהו של השיפון שונה מזה של משגר ה-B-300. השיפון מורכב בעצם ממארז חיצוני המכיל בתוכו רקטה אחת. מארז זה מהווה גם את המשגר עצמו. כדי להפוך את המארז למשגר מוכן לירי כל מה שיש לעשות זה לחבר אליו את מנגנון הירי ומערכת בקרת אש (ראו בהמשך). אחרי הירי אפשר לנתק את מנגנון הירי ובקרת האש ולהשתמש בהם פעמים נוספות על מארז אחר. את המארז הריק ניתן לטעון ברקטה נוספת ולהכשיר לשימוש נוסף ("השמשה") על ידי נשק מוסמך ("qualified armorer").
הכוונות האופטיות של משגר ה-B-300 הוחלפו במערכת בקרת אש (FCS, בק"ש) מתקדמת המשלבת מד-מרחק ומחשב ירי המאפשרים ליורה לכוון ולפגוע בדיוק רב במטרות נעות, תוך שמערכת הבק"ש לוקחת בחשבון את כיוון הרוח, הטמפרטורה, הלחות, זווית ההגבה של המשגר, תנועת המטרה והמרחק ממנה. מערכת בקרת האש מגיבה לנתוני הסביבה בזמן אמת ומשלימה את חישובי הירי בפחות משנייה. מערכת הבק"ש היא רב-פעמית והשימוש בה משפר באופן ניכר את דיוק הירי.
השיפון יורה רקטות 96 מ"מ מתקדמות בעל ראש קרבי כפול (טנדם) המציג יכולת חדירה המשתווה לזו של טילי נ"ט מדור ב' ו-ג'. רקטות הנ"ט של השיפון יכולות לחדור מיגון ריאקטיבי שמתחתיו 800 מ"מ של שריון פלדה ואילו הרקטות-נגד-ביצורים יכולות לחדור קירות מבטון מזוין שעוביים כחצי מטר (500 מ"מ). כדי לשפר את טווח הירי מצוידות רקטות השיפון במנוע רקטי דו-שלבי המאפשר להם טווח טיסה של כ-1000 מטר.
כיום נמצא השיפון בשירות ביחידות המיוחדות של צה"ל (מחליף את ה-B-300 המיושן משנות השמונים) וכן בשירות הימ"מ. השיפון משמש אותם בעיקר כנגד ביצורים וכנגד מחבלים המתבצרים בבתים ומסרבים לצאת. בעקבות האינתיפאדה השנייה גבר השימוש ברקטות השיפון למטרות אלו אך במקרים רבים העדיפו היחידות המיוחדות להיעזר בדחפור די-9, כאשר היה זמין.
ישנם דיווחים סותרים על מצב הפיתוח של השיפון; בעוד סקירות אמל"ח מ-2003 טענו שהשיפון נמצא עדיין בשלבי פיתוח מתקדם וכמעט סופי, מקורות אחרים טוענים שרקטות ומטולי שיפון כבר נפרשו אצל יחידות עילית ישראליות והופעלו בשטח עוד בשנת 2000.
תחמושת.
רקטות של B-300.
במטולי ה-B-300 והשיפון ניתן לירות מגוון סוגים של תחמושת. ביניהן:
רקטות של שיפון.
השיפון כולל תחמושת דומה, אך בעלת יכולות משופרות.
רקטות השיפון כוללות מנוע דו-שלבי המגדיל את הטווח המרבי שלהן ל-1000 מטר.
קישורים חיצוניים.
משגר ה-B-300 ו-SMAW:
משגר השיפון:
שונות:
אלירן גולן
מכירה בחסר
מכירה בחסר (המכונה גם "שורט", מאנגלית: "Selling Short") היא שיטה לעשיית רווחים כשערכו של נכס בסיס סחיר בשוק ההון נמצא בירידה. בשיטה זו נמכרים ניירות ערך, סחורות או מטבע זר שאינם בבעלות המוכר במטרה לגריפת רווחים במועד מאוחר יותר, אם ערכם אכן ירד.
המשמעות היא שהסוחר מקבל בהשאלה נייר ערך מבעליו ומוכר אותו בשוק. לאחר זמן מסוים עליו לרכוש אותו מחדש על מנת להחזירו לבעליו. אם בינתיים חלה ירידה בשערו של נייר הערך, הרי שמחיר המכירה גבוה ממחיר הקנייה, והעסקה הייתה רווחית.
תיאור התהליך.
תהליך המכירה בחסר מורכב מכמה שלבים:
אם מחירו של הנכס ירד במהלך תקופת ההשאלה, הרוויח הסוחר את הפרש המחירים (בניכוי עמלת ההשאלה). אם מחיר הנכס במהלך תקופת ההשאלה עלה, נשאר ללא שינוי או ירד אך בסכום הנמוך מגובה עמלת ההשאלה, הרי שהסוחר הפסיד.
ניהול סיכונים.
מסחר בנכס מסוים, מחייב את הסוחר לבנות תוכנית פעולה טכנית ומנטלית מותאמת שתאפשר לו להגיב בהתאם למקרים של שינויים בלתי צפויים בערך הנכס. מטרת התוכנית היא התאמת כמות המסחר לסוחר, בניית תגובות הולמות לתרחישי קצה וקביעת יעדי הפסד נסבלים ובלתי נסבלים. בדרך זו מובאים בחשבון הפסדים פוטנציאליים שעשויים להיגרם ומתאפשר טיפול מותאם ומבוקר בעת הצורך.