ב־1997 הצטרף לרשות השידור ובשנים 1997–2000 היה תחקירן במהדורת חדשות הלילה "מהיום למחר" של חטיבת החדשות בערוץ הראשון. בשנים 2000–2003 היה עיתונאי בדסק חדשות החוץ, ב־2003 היה עורך וכתב "מבט". בשנים 2004–2007 שימש כתב בדסק החוץ של חדשות ערוץ 2. בשנים 2010–2015 שימש גם ככתב מגזין וכעורך משנה במהדורה המרכזית.
במסגרת עבודתו העיתונאית סיקר בין היתר את הניסוי במאיץ החלקיקים בשווייץ ב־2008 ואת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל ב־2014, סיקורים אשר זכו לביקורת במגזין התקשורת העין השביעית.
אילת מצגר
אילת מצגר (נולדה ב-13 בדצמבר 1963, כ"ז בכסלו תשכ"ד) היא אשת תקשורת ישראלית, נציבת פניות ציבור בארגון ועידת התביעות ולשעבר מנכ"לית הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ביוגרפיה.
מצגר נולדה ב-1963 בקליפורניה, ארצות הברית וגדלה בטורונטו, קנדה. בגיל 18 עלתה לישראל. היא השנייה מבין שלושת ילדיהם של אורי זהר ושלומית. בשנת 1989 סיימה תואר בוגר ביחסים בין-לאומיים, ולימודי ערבית והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. מאוחר יותר סיימה תואר שני במדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית.  בשנת 2002 סיימה לימודי מיומנות ניהול למנהלים בכירים במרכז הישראלי לניהול.  דוברת אנגלית, עברית וצרפתית.
מצגר נשואה, ולה שלושה ילדים (שני בנים ובת).
קריירה.
מצגר החלה בעבודתה בתקשורת ב-1988 שמשה כמתרגמת ועורכת חדשות בלשכת העיתונות הממשלתית עד 1989, בתפקידה עסקה בתרגום מעברית לאנגלית של מהדורות ומבזקי החדשות ברדיו  עבור עיתונאים זרים הפועלים בישראל.
בין השנים 1990- 1993 הייתה מנהלת רכש תוכניות במנהלת ההקמה של שידורי ערוץ 2, במשרד התקשורת, שם הייתה אחראית לרכש תוכניות זרות לשידור במסגרת שידורי הניסיון של ערוץ 2 והתנהלותו, לקיום משא ומתן, עריכת חוזי רכישת זכויות שידור מול חברות בישראל ובעולם. בין השנים 1993- 2001 הייתה ראש אגף פרסומות, סקרים ומידע – אחראית על חוק חופש המידע ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במסגרת תפקידה הייתה אחראית על הקמת מערך הפיקוח על תשדירי הפרסומות המשודרים בערוצים המסחריים, הקמת תחום המחקר ברשות השנייה וקביעת מערך מדידת שיעורי הצפייה בטלוויזיה המסחרית- הוועדה הישראלית למידרוג, שעמדה בראשה בשנים 2000- 2001. ב-2004 הייתה חברה בוועדת פרס סוקולוב לעיתונות .
בין השנים 2001- 2012 מצגר שימשה כסמנכ"ל לענייני טלוויזיה ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במסגרת תפקידה הייתה אחראית על מערך ההסדרה של פעילות ערוצי השידור המסחריים – ערוצים 2, 10 וחברות החדשות. בנוסף, הייתה אחראית על קביעת מדיניות ההסדרה, אכיפה וקביעת סנקציות כלפי גורמי השידור. מצגר הייתה אחראית גם על קביעת המלצות למועצת הרשות במסגרת הליכי מכרז של הערוצים 2 ו-10. הייתה אחראית לאישור לוחות השידור של הערוצים, אחראית להכנת דוחות תקופתיים של תפקוד הערוצים לציבור ולמשרדי הממשלה וגורמי ההסדרה הרלוונטיים וקיום קשרי עבודה רציפים עם איגודי הפרסום, איגודי היוצרים, גורמי השידור וגורמי ציבור בעלי עניין.
בשנים 2006, 2007, 2012 ו-2013 הייתה מצגר מנכ"לית בפועל של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והייתה אחראית על ניהול ארגון ציבורי סטטוטורי, הובלת תהליך התייעלות של צמצום של התקציב ומצבת כוח אדם, הובלת תהליכים משמעותיים מול שוק הטלוויזיה, ההפקה, הפרסום והמגזר הציבורי. בנוסף, הייתה אחראית על הענקת רישיונות שידור מסחריים – ציבוריים בערוצי הטלוויזיה 2 ו- 10 וב- 16 תחנות רדיו אזוריות כמו גם על רגולציה בשידורים בערוצים אלו. מצגר הייתה גם אחראית להפעלת מערך השידור הדיגיטלי קרקעי (עידן+).
בין השנים 2013- 2015 שימשה כמשנה למנכ"ל, אחראית על מדיניות, מחקר ופיתוח והפקות ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במסגרת תפקידה הייתה אחראית על גיבוש אסטרטגיות רפורמה וקביעת מדיניות להשגת יעדי הארגון, ניהול צוות מחקר וביצוע מחקרים בישראל ובעולם, כתיבת מסמכי מדיניות, דוחות מקצועיים ודוח ועדה ציבורית, ניהול תהליכי מכרז של הפקות, גיבוש תוכניות עבודה, תשתיות והקצאות התקציב לגורמי ביצוע חיצוניים.
מאז מרץ 2016  משמשת כנציבת פניות ציבור בוועידת התביעות.
רמי שני
רם ("רמי" ) שני (נולד ב-8 בנובמבר 1958) הוא עיתונאי ישראלי, כתב גלי צה"ל.
ביוגרפיה.
רמי שני גדל והתחנך בקיבוץ ניר יצחק, בחבל אשכול שבמערב הנגב. ב-1977 סיים שני את לימודיו בתיכון נופי הבשור במועצה האזורית אשכול. בשנים 1977- 1980 שירת בצה"ל בחיל התותחנים, בתפקידים פיקודיים שונים. מאוחר יותר השתתף כמפקד צוות תותח בגדוד מילואים במלחמת לבנון הראשונה.
בקיבוץ היה נהג משאית, שימש כקניין ועבד בתחזוקת מערכות קיטור גדולות. ב-1990 יצא ללמוד הנדסה במכללת רופין, אך שינה כיוון ועבר ללמוד עיתונאות בבית הספר לעיתונות ותקשורת "כותרת" בתל אביב. בשנת 2010 עזב את הקיבוץ ובמשך שנה וחצי גר במושב מסלול במערב הנגב. שנה וחצי לאחר מכן, עבר לבאר שבע.
לצד עבודתו ככתב בגלי צה"ל, עוסק שני בהכשרת מקצועות הרדיו בקרב תלמידים בגילים שונים, תלמידי תיכון במסגרות פעילות שונות וכן בוגרים. הוא מלמד קורס שפיתח על סמך הכשרתו, ניסיונו ולימודיו, למתן כלי פיתוח תוכן לתחנות רדיו קהילתיות המשדרות באמצעות רשת האינטרנט. זאת במקביל לעיסוק השגרתי כעיתונאי.
לשני שלוש בנות מנישואיו הראשונים. חי בזוגיות עם ורד ששון.
קריירה.
שני החל את הקריירה שלו כעיתונאי ב-1993 ככתב במקומון 'כל הנגב' (לימים: 'ידיעות הנגב') מרשת ידיעות תקשורת. לאחר מכן שימש כתב ב"על המשמר", "דבר"' וירחון החקלאות והגינון "משוב"'. החל מ-1995 ובמשך 17 שנים ערך את עלון קיבוץ ניר יצחק "ביתנו".
במקביל לפעילותו בעיתונות הכתובה, שני החל לעסוק גם ברדיו. בשנת 1993 הפעיל אולפן רדיו חינוכי בתיכון אשל הנשיא. בשנת 1996 החל גם לעבוד ככתב רדיו דרום במערב הנגב, ובשנת 1998 עבר מרדיו דרום ל'גלי צה"ל'. מאז הוא מסקר במסגרת תחנת הרדיו הצבאית את אזור הדרום מאשדוד וצפון ים המלח עד אילת.
כעיתונאי, שני היה מהראשונים לדווח על אירוע החטיפה של גלעד שליט ב-2006, לאחר שבמהלך רכיבת אימון על אופניים הבחין בקולות הקרב שהתפתח בעקבות החטיפה. ב-2008 דיווח לראשונה על תחילת מבצע עופרת יצוקה בשבת שבה החל המבצע. הפצצות חיל האוויר פגעו באותו בוקר במאגרי תחמושת בכפרים שמול הקיבוץ בו גר וניתן היה לראות זאת מחצר ביתו. במהלך השנים פרסם עשרות סיפורים של תושבים שנפגעו כתוצאה של ירי הרקטות והפגיעות הנפשיות שנחרטו בהם.
יואב צור
יואב צור (נולד ב-4 ביוני 1954) הוא עיתונאי ישראלי, עורך העיתון מעריב בשנים 2009–2010.
ביוגרפיה.
יואב צור נולד בשנת 1954 בראשון לציון, בנם של דוד ופסיה צור. למד בבית הספר הריאלי בחיפה עד כיתה י' והשלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. שם סיים כחניך מצטיין. שירת בצה"ל במשך 5 שנים בהגנת מטוסים בסיני. צור נשוי ואב לשני ילדים.
בתחילת שנות השמונים החל לעבוד כעיתונאי והיה כתב ועורך בעיתונים מקומיים. עבד בעיתון כאן דרום באשדוד ככתב ספורט ולימים היה לעורכו. ב-1984 החל לעבוד בעיתון חדשות ככתב ספורט וככתב מקומי בראשון לציון. ב-1993 שימש כעורך המקומונים ערים ושתי ערים של רשת שוקן ושל על השרון (בבעלות ידיעות תקשורת).
ב-1998 החל צור לעבוד בעיתון מעריב, הופקד על הקמת מקומונים לעיתון והיה העורך הראשי שלהם. תחת ניהולו החלו לצאת לאור מקומונים בחיפה, חולון, בת-ים, ראשון לציון, נס ציונה ובאזור הדרום. תחתיו כיהנו ברשת המקומונים של מעריב שורה של עורכים, ביניהם מירן שפילברג, רון פלדהיים, אליענה שפר, סימון טטרו ורבים אחרים. צור ניהל את רשת המקומונים עד 2009.
באמצע 2009 מונה צור לעורך מעריב, לאחר התפטרותם מהתפקיד של דורון גלעזר ורותי יובל. הוא שימש בתפקידו עד דצמבר 2010. אז הוחלף על ידי אבי משולם ועבר לכהן כמנכ"ל חברת מעריב החזקות במקומו של עופר נמרודי עד יולי 2011.
בנובמבר 2011 מונה צור לאחראי על מוסף המגזין של מעריב ושימש גם כעורך מוסף הספורט.
בספטמבר 2012 הצטרף צור למשרד יחסי הציבור פאר&amp;לוין תקשורת. לקראת הבחירות הכלליות ב-2015 עבד במטה הבחירות של הליכוד כראש מטה ההסברה, אך בינואר 2015 התפטר מתפקיד זה.
בנוסף לתפקידיו השונים כעיתונאי ועורך, בשנים 2005- 2012 שימש צור כמרצה בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי בהרצליה.
מאז מרץ 2015 צור הוא בעל חברה פרטית לאסטרטגיה וייעוץ תקשורתי.
בינואר 2020 מונה לדובר איגוד דוברי הרשויות המקומיות.
בוריס יופה
בוריס יופה (נולד ב-28 באוקטובר 1946 בליטא, ברית המועצות) הוא רופא ישראלי, פרופסור חבר לכירורגיה כללית וכירורגיית כלי דם באוניברסיטת בן-גוריון, ראש מחלקת כירורגיה כללית וכירורגית כלי דם במרכז הרפואי ברזילי באשקלון. יופה הוא מנתח בכיר וממייסדי כירורגית כלי הדם בישראל.
ביוגרפיה.
יופה נולד ב-28 באוקטובר 1946 בליטא, ברית המועצות. ב-1948 הוגלתה משפחתו לסיביר, שם גדל והתחנך. הוריו עבדו בכפייה עד 1953, אז קיבלה משפחתו חנינה וחזרה לליטא. בשנת 1963 הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר לרפואה באוניברסיטת המדינה של אירקוטסק שבסיביר (רוסיה). בפברואר 1978 עלה לישראל ושירת בצה"ל (1978–1979). בתום שירותו הצבאי עבד בבית החולים שיבא בתל השומר. ב-1982 עבר לאשקלון והתמחה בכירורגיה כללית בבית החולים ברזילי שבעיר.
ב-2009 קיבל יופה תואר פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נכון למרץ 2017, יופה פרסם 33 מאמרים מדעיים.