בחומס מתקיימים מספר פסטיבלים שנתיים, והעיר מארחת, יחד עם שכנתה תדמור, את הפסטיבל העממי של המדבר ואת פסטיבל אל-באדייה. בפסטיבל העממי של המדבר מוצגות מסורות עתיקות ותלבושות של השבטים שוכני המדבר הסורי, ובמסגרתו נערכים מופעי מוזיקה בשתי הערים. הפסטיבל נערך בשבוע הראשון של חודש מאי. לפסטיבל אל-באדייה, הנערך בעיקר בעיר תדמור ורק חלק קטן מאירועיו מתקיימים בחומס, מגיעים מדי שנה ה-60,000 מבקרים והוא מתקיים בשבוע האחרון של חודש מאי. בין האירועים בפסטיבל מתקיימים מרוצי סוסים, גמלים ומכוניות. תחרויות רכיבה, קונצרטים ומופעי תיאטרון, תערוכות של עתיקות ועבודות יד. בנוסף מתקיימים בעיר אף פסטיבל אל-נסארה ופסטיבל קראק דה שבלייה והעמק. מדי שנה נערך אף פסטיבל בכנסיית מר אליאן, המושך אליו עולי רגל רבים.
ספורט.
בעיר שני מועדוני כדורגל. מועדון הכדורגל אל-כראמה נוסד בשנת 1928 והוא מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בסוריה. המועדון מוכר וידוע בסוריה ובמדינות שכנות במזרח התיכון לאחר שזכה שמונה פעמים באליפות הליגה הסורית ושמונה פעמים בגביע הסורי. בשנת 2006 שיחק מועדון אל-כראמה בשלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית.
מועדון הכדורגל השני בעיר הוא אל-ואת'בה אשר נוסד בשנת 1937. אצטדיון הכדורגל על שם ח'אלד בן אל-וליד ובו 35,000 מושבים, משמש כמגרש הבית לשתי הקבוצות. מספר שחקני כדורגל בולטים ברמה הלאומית הם בני חומס, ביניהם, פיראס אל חטיב המשחק בקבוצת אל-קדיסיה בליגת העל הכוויתית וג'יהאד אל-חוסיין המשחק בליגת העל הסעודית.
חינוך.
מאז שנת 1979 פועלת בעיר חומס אוניברסיטת אל-בעת', שהיא האוניברסיטה הרביעית בגודלה במדינה ובה כ-36,000 תלמידים מן המניין. מוסד אקדמי זה נודע בתוכניות הלימוד בהנדסה. באוניברסיטה פועלות פקולטות לרפואה, הנדסה, מדעי הרוח ומדעים, וכן פועלות בה תוכניות לימודים דו-שנתיות להכשרה מקצועית. זוהי האוניברסיטה היחידה בסוריה המציעה תוכניות לימודים בהנדסת מאגרי נפט וברפואה וטרינרית.
במחוז חומס פועלים למעלה מ-1,700 בתי ספר יסודיים ועל-יסודיים וכ-15,000 גני ילדים, רובם מוסדות ציבוריים. בשנת 2007 למדו במערכת החינוך היסודי במחוז 375,000 תלמידים (גילאי 6–15), 36,000 תלמידים בבתי הספר התיכוניים (גילאי 15–18), וכ-12,000 תלמידים בבתי ספר מקצועיים.
תחבורה.
חומס היא מרכז תחבורתי בסוריה בזכות מיקומה המרכזי בין ערי החוף לערים שבפנים המדינה. התחנה המרכזית לתחבורה ציבורית היא קארמק, ברחוב חמאת, כ-1.5 ק"מ מצפון למרכז העיר. מתחנה זו יוצאים קווי אוטובוס לרוב ערי סוריה וכן לערים מרכזיות בלבנון, ערב הסעודית, וטורקיה. תחנה מרכזית "מפוארת" ממוקמת מעט צפונה מתחנת קארמק.
בחומס פועלת תחנת רכבת גדולה, ממנה יוצאות רכבות של הרכבת הסורית (בצרפתית: Chemins de Fer Syriens) לדמשק ולחלאב. נמלי התעופה הקרובים ביותר לעיר הם: נמל התעופה הבינלאומי על שם באסל אל-אסד בלטקיה ממערב, נמל התעופה הבינלאומי של דמשק מדרום, נמל התעופה הבינלאומי של חלב מצפון, ונמל התעופה תדמור במדבר הסורי ממזרח.
בין חומס לטריפולי שעל החוף קיים כביש מהיר, כמו גם בין חומס לדמשק.
יהודים בחומס ובסביבתה.
תשעה ק"מ ממערב לחומס נמצאת "ח׳ירבת אל-יהודיה". ק"מ דרומה נמצאת 'אום חרתין אל-יהודיה'. על פי התלמוד הירושלמי משפחות הגרים "בני עשתור" שהתגוררה בחומס היו אומרים בתפילתם "אלוהינו ואלוהי אבותינו" מאחר שהם נישאו לבנות ישראל כשרות. "מן המקורות הספרותיים המעטים שברשותינו עולה תמונה מיוחדת במינה של יישוב אמיד שבא אל היהדות מן הנכר וקיים את יהדותו בדבקות". מדרום לחומס על גדות נהר ארנת, זוהתה קדש העתיקה (תל נאבי מנדה) ומקומו של קרב קדש המפורסם. בראש התל נמצא קבר קדוש שבמסורת תושבי המקום נקרא על שם בנימין - אחרון בניו של יעקב אבינו. בתקופה מאוחרת יותר מסופר כי יהודי חומס הצטרפו לצבא הפרסי הכובש.
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית הוא תואר שהונהג מאמצע שנות ה-70, והוא מוענק לכדורגלן מתחת לגיל 23 שהיה המצטיין בפרמייר ליג באותה שנה.
פונדי
פוֹנְדִי (Fondi) היא עיר קטנה בנפת לאטינה במחוז לאציו באיטליה, השוכנת במחצית הדרך בין רומא ונאפולי. אוכלוסייתה מונה 34,000 נפש.
העיר קיימת מעל 1000 שנים. לפני בניית האוטוסטרדה שבין שתי הערים בסוף שנות החמישים של המאה העשרים הייתה פונדי נקודה חשובה בויה אפיה, המקשרת בין רומא וברינדיזי, נמל היציאה והכניסה המקשר בין רומא ויוון על הים האדריאטי.
סיקסטוס הראשון
סיקסטוס הראשון (בלטינית: Sixtus I; מת בשנת 125) היה אפיפיור משנת 115 עד 125. ספר השנים של האפיפיורים של הוותיקן מזהה אותו כבן רומי שמשל משנת 117 או 119 עד 126 או 128. על-פי הליבר פונטיפיקליס, הוא העביר שלושה חוקים להתנהלות הכנסייה וכיהן כאפיפיור בתקופתו של אדריאנוס; על-פי אוזביוס מקיסריה, הוא כיהן בין 114 ו-124.
הוא מוזכר לעיתים קרובות כמרטיר, כמו רבים מקודמיו על כס האפיפיור, אך אין בסיס היסטורי כלשהו להגדרתו ככזה. קבור בותיקן.
יום החג שלו הוא ה-3 באפריל.
אדמונד בורק
מרטיריות
טלספורוס
טלספורוס (בלטינית: Telesphorus; נפטר בשנת 137) היה האפיפיור השמיני במספר שכיהן החל משנת 125 או 126 ועד שנת 136 או 137 לספירה. כהונתו החלה תחת שלטון הדריאנוס והוא חזה ברדיפת הנוצרים על–ידו, רדיפה שבאה אל קיצה תחת שלטון אנטונינוס פיוס. ספר השנים של הוותיקן טוען כי היה יווני במוצאו ושלט מ-127 או 128 עד 137 או 138. המסורת של מיסת חצות בחג המולד וחגיגת הפסחא ביום ראשון (כדי להבדיל מחג הפסח שיכול לחול בימים נוספים), שמירת שבעה שבועות של תענית לפני הפסחא ושירת הגלוריה מיוחסים בדרך כלל לתקופת כהונתו, אך היסטוריונים רבים מפקפקים אם הייחוס הזה מדויק.
לפי אירנאיוס היה טלספורוס מרטיר, והוא האפיפיור השני בלבד (אחרי פטרוס הקדוש) אשר מות הקדושים שלו זכה לאישוש היסטורי. המסדר הכרמליתי רואה בטלספורוס הקדוש הפטרון של המסדר, משום שנטען שחי על הר הכרמל כנזיר מתבודד.
צלב דרומי (קבוצת כוכבים)
בוהמית
אל מנספלד
אלפרד (אל) מנספלד (Alfred (Al) Mansfeld; 2 במרץ 1912 – 15 במרץ 2004) היה מחשובי האדריכלים המודרניים בישראל. שותף עם האדריכל מוניו גיתאי-ויינרויב וחתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966 במשותף עם האדריכלית דורה גד עבור תכנון מוזיאון ישראל.
מנספלד זכה בחייו בתחרויות ובפרסים, באזכורים באנציקלופדיות ובספרי אדריכלות ואמנות וכן בכתבי עת מקצועיים ישראלים ובינלאומיים, גם בזכות תכנון מוזיאון ישראל וגם בזכות עבודות אחרות בישראל ומחוצה לה. במקביל לעבודתו כאדריכל לימד עשרות שנים בפקולטה לאדריכלות בטכניון בה היה פרופסור מן המניין ודיקן הפקולטה.
חייו.
מנספלד נולד בסנקט פטרבורג ברוסיה, ועבר כילד עם משפחתו לברלין. הוא החל את לימודי האדריכלות בבית הספר הגבוה בשרלוטנבורג בברלין. ב-1933 סולק מהכיתה, יחד עם יהודים אחרים, ועבר לפריז, שם סיים את לימודיו בבית הספר המיוחד לאדריכלות בהצטיינות. בפריז היה מתלמידיו הבולטים של האדריכל הנודע אוגוסט פרה, אמן הבנייה המודרנית בבטון. מנספלד הצטיין גם בציור, רישום, עיצוב וגרפיקה, תחומים שלא זנח גם בהמשך, בנוסף למשיכתו העזה לצילום.
עם קבלת תואר ראשון בשנת 1935 הגיע לחופשת קיץ בתל אביב, שבה כבר התערו הוריו ואחיו הצעיר. הוא עבד ביריד המזרח ושם שוכנע על ידי אדריכל היריד אריה אלחנני לעלות ארצה ולסייע בבניין הארץ. ב-1936, לאחר שזכה בתחרות ארצית לתכנון כיכר מרכזית בנתניה, עבר לחיפה ועבד בשותפות במשך כעשרים שנה עם מוניו גיתאי-ויינרויב. ב-1959 ולאחר שהצעתו המשותפות עם דורה גד זכתה בתחרות לתכנון מוזיאון ישראל בירושלים, פתח משרד עצמאי ועבד בצמוד לאדריכלים דני חבקין, חיים קהת, מיקי מנספלד (בנו) ויהודית מנספלד. מנספלד ניהל את המשרד עד הגיעו לגיל גבורות ועם פרישתו נטלו את המושכות שותפיו: מיקי מנספלד בנו, וחיים קהת.
מנספלד נודע כאחד המורים המשפיעים ביותר על דורות של אדריכלים בישראל. הוא הרצה באוניברסיטאות ברחבי העולם על עבודתו ועל מחקריו (הידועים ביותר הם מחקריו על סטרוקטורליזם). ממסעותיו בעולם השאיר פנקסים רבים ובהם רישומי-עט ואלפי צילומים. מנספלד התקבל כחבר האקדמיה הגרמנית לאמנויות בברלין והאקדמיה הצרפתית לאדריכלות בפריז, והיה חבר פעיל באגודת האדריכלים הבינלאומית. נפטר בחיפה בשנת 2004 והשאיר אחריו אשה (בלה, כלכלנית), שני בנים (מיקי אדריכל, ויואל פרופ' לגאוגרפיה) וארבעה נכדים.
עבודותיו.
מוזיאון ישראל.