ישנן תיאוריות שחריקת שיניים נגרמת על ידי תקלות במוליכים העצביים ובמנגנון של מערכת העצבים המרכזית שגורם להפרעות שינה. הפרעת שינה היא שינוי פתאומי בעומק שלב השינה, היא עלולה להיות מלווה בהגברת דופק הלב, שינויים בנשימה ופעילות שרירים כמו הזזת הרגליים.המניעים לגורמים אלה עשויים להיות אפקטים פסיכולוגיים שנובעים משינה בנוכחות אור יום שפוגע בשינה ערבה. מחקרים הראו כי חלק הארי של חריקת השיניים בזמן השינה (86%) מתרחשת בזמן המעבר בין שלבי השינה (NREM 3-4). מחקר אחר הראה כי כאשר יוצרים גירוי עצבי בזמן הפרעות שינה אצל אנשים שידוע כי הם חורקי שיניים החלו מחזורי חריקות שיניים אצל אנשים אלה. בנוסף, מחקרים אחרונים משערים כי שלבי חריקת השיניים עשויים להיות מלווים בזרימת מיצי קיבה במעלה הוושט, חומציות יתר של הוושט, בליעה וירידה בזרימת הרוק בפה. מחקר אחר מתאר קשר בין שלבי חריקת השיניים בזמן השינה לבין שינה על הגב.
כפי שתואר לעיל, הפרעה להולכה העצבית של דופמין (מוליך עצבי) במערכת העצבים המרכזית מוערכת כגורם לחריקת שיניים. הראיות לכך נובעות מתצפיות על חומרים שמשפיעים על שחרור הדופמין בעת חריקת השיניים כמו L-DOPA, אמפטמין וניקוטין. ניקוטין מגרה שחרור דופמין, תופעה זו מסבירה מדוע שכיחות חריקת השיניים כפולה בקרב מעשנים.
גורמים נפשיים.
מחקרים רבים הראו כי ישנם גורמי סיכון נפשיים משמעותיים לחריקת שיניים בערות, במיוחד אורח חיים לחוץ. ראיות אלה נעשות משמעותיות יותר ויותר, אך עם זאת אינן חד משמעיות. בנוסף, חוקרים שונים טוענים כי לחץ נפשי הוא הגורם המרכזי לחריקת שיניים. חורקי שיניים מגיבים באופן שונה ללחץ, עוינות, ודיכוי ביחס לאנשים שאינם חורקים שיניים. לחץ הוא גורם בעל קשר משמעותי לחריקת שיניים בזמן הערות, אולם טרם הוכח קשר בין חריקת שיניים בזמן השינה ללחץ ואף נטען כי לא קיים קשר בין השניים. הוכח כי קיימות רמות לחץ גבוהות יותר אצל ילדים חורקי שיניים. כמו כן, נמצא כי חורקי שיניים בני 50 יהיו בעלי אחוז גבוה יותר של רווקים ורמת השכלה גבוהה יותר. לחץ כתוצאה ממקום העבודה ושעות עבודה קיצוניות עשויים להשפיע על חריקת שיניים. מחקרים שדנו בחריקת שיניים ניסו לבדוק האם ישנו מאפיין אישיותי מסוים המעלה את הסיכון לחרוק שיניים, כמו למשל: אגרסיביות, תחרותיות, והיפראקטיביות. בנוסף, טוענים מחקרים אלו כי כעס מודחק ותסכול יכולים לגרום לחריקת שיניים. חריקת שיניים בזמן הערות מתרחשת לעיתים בזמן פעילות שדורשת ריכוז מוגבר כמו נהיגה, קריאה ועבודה מול מחשב. גם בחקר חריקת שיניים אצל חיות הגורמים הנפשיים הוצעו כגורמים לכך. חוקרים שחישמלו למוות עכברי מעבדה מצאו כי עכברים שצפו בחישמול הגיבו בפעילות שרירית שדומה לפעילות השרירים בזמן חריקת השיניים באופן גבוה יותר מאשר עכברים שלא צפו בחישמול עכברי המעבדה למוות. החוקרים הסבירו מקרה זה בכך שעכברי המעבדה שצפו בחישמול הגיבו לכך בלחץ גבוה שגרם להתנהגות זו.
גורמים גנטיים.
ישנם חוקרים המעלים את האפשרות כי הרגישות לחריקת השיניים עוברת בתורשה. ל-50%–21% מחורקי השיניים יש בן משפחה מדרגה ראשונה שחרק שיניים בילדותו. נתון זה מובא כראיה לכך שישנם גורמים גנטיים לחריקת השיניים, אולם עד כה לא נמצאו גורמים גנטיים המאשרים טענה זו. ילדים להורים החורקים שיניים בזמן השינה הם בעלי סיכוי גבוה יותר לחרוק שיניים מילדים שהוריהם אינם חורקים שיניים.
תרופות.
חוקרים טוענים כי תרופות מסוימות, הן תרופות מרשם והן תרופות שאינן כאלה, עשויות לגרום לחריקת שיניים, אולם אחרים טוענים כי אין מספיק הוכחות לכך. דוגמאות לחומרים כאלה הן: קוקאין, אלכוהול, דופאמין אגוניסט, דופאמין אנטגוניסט, נוגדי דיכאון טריציקליים, SSRI, אמפטמינים (כולל אלה שנלקחים מסיבות רפואיות). בדיווחים שונים נטען כי בעת נטילת SSRI, חריקת השיניים נפסקה לאחר הורדת המינון של תרופה זו. מקורות אחרים טוענים כי חריקת שיניים כתוצאה משימוש מSSRI היא נדירה, וכי היא מתרחשת רק בשימוש ארוך טווח.
בהמשך לכך, נמצא כי צריכה מוגזמת של קפאין תורמת להחמרת חריקת השיניים. אצל מכורים לסמים, חריקת שיניים היא הפרעה נלווית נפוצה. בנוסף, דווח כי בעת צריכת הסם אקסטזי אנשים עלולים להתחיל לחרוק שיניים, חריקת השיניים מתחילה מיד לאחר נטילת הסם למשך כמה ימים. רמת הפגיעה בשיניים בקרב נוטלי אקסטזי גבוהה יותר מאשר חורקי שיניים שאינם נוטלים אקסטזי.
גורמים סוגריים.
סגירת השיניים מוגדרת בפשטות כ"מגע בין השיניים", בזמן הלעיסה והנגיסה. סגר לקוי הוא מצב רפואי שבו השיניים העליונות והתחתונות אינן נסגרות באופן מושלם. מצב זה יכול להיגרם בין אם הלסתות מתאימות בגודלן זו לזו ובין אם לא. סגר לקוי הוא כה נפוץ עד שלעיתים נשאלת השאלה האם בכלל קיים מצב של "סגר מושלם", ובכלל, סגר לקוי הוא מצב המתואר בספרות כמצב שהוא "רגיל בהיותו לקוי". טיפול בבעיות סגר מתייחס למצב רפואי שבו יש הפרעה לתפקוד התקין של השיניים בעת הנגיסה, והוא מתאר לרוב טיפול נקודתי במספר שיניים בלבד.
בעבר האמינו כי בעיות סגר הן הגורם היחיד לחריקת שיניים. הסיבה לכך היא הטענה כי אדם שחורק שיניים עושה זאת על מנת לאזן את הסגר שלו על ידי הקטנת השן, ועל ידי כך לנסות לגרום לכל השיניים לנגוע אחת בשינה בעת סגירת השיניים. אולם, בעיות סגר נפוצות מאוד, ולעיתים קרובות אינן גורמות לבעיות רפואיות. במיוחד אצל חורקי שיניים בשינה, אין עדות לכך שטיפול בבעיות הסגר יטפל בחריקת השיניים. אנשים ללא שיניים כלל, בעלי שיניים תותבות, יכולים לחרוק שיניים, למרות העובדה ששיניים תותבות משנות לעיתים את סגירת השיניים. רוב המקורות המודרניים תומכים בטענה כי סגר השיניים מתפקד כגורם קטן ביותר, ואף כלל לא, לחריקת שיניים. אך לא ניתן לקבוע באופן חד משמעי את תפקידו של סגר השיניים כגורם לחריקת שיניים בגלל מיעוט ראיות ושיטות מחקר בעיתיות בהם השתמשו החוקרים במחקרים אלה. מספר קטן של חוקרים טוענים כי שינויים קטנים במכניקת הסגר של השיניים עשויים לגרום לחריקת שיניים.
מצבים נלווים לחריקת השיניים.
חריקת שיניים מאובחנת, בדרך כלל, כתוצאה מהתסמינים של המחלה (בדרך כלל כאב ופגיעה בשן), ולא כתוצאה מתשומת לב לתהליך עצמו. הכוחות הרבים שפועלים בתהליך חריקת השיניים עלולים לגרום להשפעות מזיקות על מערכת הלעיסה; בעיקר השיניים, חיבור הלסת התחתונה עם הגולגולת, רצועת מיסב השן ושרירי הלעיסה שעשויים להיפגע כתוצאה שימוש יתר בהם.
פגיעה בשן.
פרסומים רפואיים רבים מתארים פגיעה בשן כתוצאה מחריקת שיניים. אולם, חלקם אינם מצליחים לתאר קשר חיובי בין השניים. פגיעה בשן הנגרמת כתוצאה ממגע בין השיניים מתוארת כשחיקה, והיא הביטוי המרכזי ביותר לפגיעה בשן כתוצאה מחריקת שיניים. פגיעה זו משפיעה בעיקר על המישור הסיגרי של השן. צורת השחיקה ומיקומה על השן תלויות בצורה בה חריקת השיניים מתרחשת, לדוגמה: כאשר השיניים החותכות והניבים של הלסתות הנגדיות מתחככות זו בזו יכולה להיגרם שחיקה של השיניים במישור הסיגרי. על מנת לשחוק את השיניים הקדמיות בפה, על הלסת התחתונה לנוע קדימה, אלא אם השיניים בין כה וכה נוגעות זו בזו. חורקי שיניים עלולים לחרוק גם את השיניים האחוריות, הטוחנות, ובכך לגרום לפגיעה בתלולית השן. כאשר חריקת השיניים נמצא במצב מאוד מתקדם, עלולה להיחשף שכבת הדנטין של השן. שכבה זו רכה יותר וחשופה יותר לעששת ומחלות שיניים אחרות. אם השיניים נשחקו במידה גבוהה מאוד, הן עלולות להישבר תחת עומס הכוחות הפועלים בחריקת שיניים.
תזוזת השן.
התפיסה כי טראומה סוגרית (שעלולה לקרות כתוצאה מחריקת שיניים) היא גורם לדלקת חניכיים ונסיגת חניכיים אינה מאוד מקובלת. רצועת מיסב השן (periodontal ligament) עשויה להגיב לכוח המופעל עליה כתוצאה מסגירת השיניים על ידי ספיגה של העצם המכתשית (alveolar bone). דבר זה עשוי לגרום לתזוזה יתרה של השיניים, אולם שינויים אלה הפיכים אם הכוח מופסק. כמו כן, לחץ מוגבר על השיניים כתוצאה מחריקת שיניים עלול לגרום להתפתחות מוגברת של מחלות חניכיים, אולם הטיפול המקובל לכך הוא צימצום רובד החידקים בפה ולא טיפול סוגרי. בנוסף, מחלות חניכיים הן גורם מקובל יותר לתזוזת השיניים מאשר חריקת שיניים
כאב.
רוב חורקי השיניים לא יחושו שום כאב. מעבר לכך, נוכחות כאב או חומרתו אינם מעידים בהכרח על חומרת המקרה. ניתן להקביל כאבים בשרירי הלעיסה כתוצאה מחריקת שיניים לכאבי שרירים כתוצאה מעבודת השריר לאחר מאמץ. הכאב עשוי להיות מורגש בזווית הלסת, או מעל האוזן ועשוי להיות מתואר ככאבי לסת או כאב ראש. רוב (אולם לא כל) חורקי השיניים חורקים שיניים באמצעות שימוש יתר בשריר המלעס ושריר הצדע (שרירים שמבצעים תנועת פתיחה וסגירה של הפה). אולם חלק מחורקי השיניים חורקים רק את השיניים הקדמיות, פעולה שמערבת בצורה מעטה את שרירים אלה. בנוסף, עשוי להיות כאב במפרק הלסת, כאב זה יורגש קדמית לאוזן או בתוך האוזן עצמה. השפעה נוספת היא "קנקים" במפרק הלסת. כאב נוסף עלול להתפתח כתוצאה מדלקת ברצועת מיסב השן. רצועה זו אינה אמורה לעמוד בכוחות כה רבים שמופעלים עליה ובתדירות כה גבוהה ולכן היא עלולה להידלק ולצור תחושת כאב. עובי שכבת הדנטין וזגוגית השן עשוי לקטון.
אבחון.