מיה קלה בנצור (נולדה ב-5 בספטמבר 1958) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופה ושיאנית ישראל באתלטיקה קלה, ייצגה את ישראל באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) וכיום ד"ר לפיזיותרפיה ומנהלת המחלקה לטיפול בפגיעות ספורט במכון וינגייט.
ביוגרפיה.
נישאה בשנת 1982 לאריק בנצור.
בעלת תואר ראשון בחינוך גופני, תואר שני בפיזיותרפיה ובעלת תואר שלישי באוניברסיטת חיפה. ד"ר לפיזיותרפיה במכון וינגייט. מנהלת המחלקה לטיפול בפגיעות ספורט. פיזיותרפיסטית נבחרת ישראל במשחקים האולימפיים.
התאמנה בקבוצות הפועל חיפה ומכבי חיפה.
קריירה כאתלטית.
אלופת ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכתה בנצור בשתי מדליות אישיות, זהב וארד. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.14 מטר, לפני אורית אברמוביץ' מהפועל חדרה (5.01 מטר) וחנה אנגל מרמת השרון (5.00 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.38 מטר, אחרי אורית אברמוביץ' (1.65 מטר) ומיכל למדני מהפועל חדרה (1.56 מטר) ובכך הייתה לאלופת ישראל באתלטיקה הצעירה ביותר, בת 13 שנים ו-10 חודשים.
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1973 זכתה בנצור בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.39 מטר, אחרי טובה פינק מהפועל תל אביב (5.44 מטר) וסמדר לובנו מהפועל העמקים (5.33 מטר) ומדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.5 שניות, אחרי אסתר רוט-שחמורוב (11.5 שניות) ואלה קציר מהפועל רמת גן (12.1 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.46 שניות ומדליית כסף בקפיצה לרוחק, בתוצאה של 5.58 מטר, אחרי טובה פינק (5.62 מטר) ולפני זיוה רבינוביץ' (5.44 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1974 זכתה בנצור במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.42 מטר, אחרי רות זלוצנקו מהפועל רמת גן (5.55 מטר) וזיוה רבינוביץ' מהפועל תל אביב (5.50 מטר).
בתחרויות "הגימנסיאדה" (אליפות העולם לתלמידי בתי ספר תיכוניים) שנערכו בוייסבאדן, גרמניה המערבית בספטמבר 1974 זכתה בנצור במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש לנערות עד גיל 16 של 5.71 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1977 זכתה בנצור במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.68 מטר, אחרי אורנה עוזיאל מהפועל רמת גן (5.78 מטר) ולפני סיגל קשת מאס"א תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש לנערות גילאי 14 של 5.66 מטר. חודש לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אסתר רוט-שחמורוב, ציפי בן-דב וענת להב בשיא ישראלי ובשיא מכביה חדש של 47.88 שניות ומדליות כסף, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 12.19 שניות, אחרי רוט-שחמורוב (11.80 שניות) ולפני ציפי בן-דב (12.23 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אישי חדש נוסף של 25.29 שניות, אחרי רוט-שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 24.03 שניות ולפני ענת להב (25.89 שניות).
בתחרות שנערכה בקארדיף שבוויילס ב-21 ביולי 1979 זכתה בנצור במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.82 מטר ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ענת להב, רבקה קוגמן ואסתר רוט-שחמורוב בשיא ישראלי חדש של 47.68 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכתה קלה בנצור במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.78 מטר, לפני אורן שילרוף מהפועל חדרה (5.50 מטר) ושרון מירו מהפועל ירושלים (5.28 מטר).
אלופה ושיאנית המכביה.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכו בהדר יוסף ביולי 1981 זכתה בנצור בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 5.87 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מיה בן-יהושע, רבקה קוגמן וענת להב בהשוואת השיא הישראלי ובשיא מכביה חדש של 47.68 שניות.
בתחרות שנערכה בארצות הברית באפריל 1983 קבעה בנצור את הישגי השנה של אתלטית ישראלית, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.24 שניות ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.82 מטר, ובכך קבעה את הקריטריון להשתתפות באוניברסיאדת אדמונטון (1983).
שיאנית ישראל.
בתחרות שנערכה בטוסון אריזונה ב-1 במאי 1983 קבעה בנצור בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.16 מטר, שיפור לשיא בן ה-12 שנים של אסתר רוט-שחמורוב (6.14 מטר).
בתחרות שנערכה באולם בפלאגסטאף באריזונה בסוף ינואר 1984 קבעה בנצור בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.06 מטר, שיפור לשיא בן ה-12 שנים של אסתר רוט-שחמורוב (5.98 מטר), שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באותו המקום, בפברואר היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 6.13 מטר. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא סיימה במקום ה-16 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.07 מטר ובמקום 36 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.30 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסן סבסטיאן, ספרד ב-19 באוגוסט היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.27 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי סיגל גונן 6.46 מטר.
תארים והישגים.
זכתה לכבוד באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001".
Loesje
Loesje (ההגייה בהולנדית מקורבת ללוּשֶה, לושייה) הוא ארגון בינלאומי למען חופש הביטוי. הארגון נוסד בארנהם (הולנד) בשנת 1983. בשנת 1989 החל לפעול כארגון בינלאומי. מטרתו לטפח יצירתיות, ביקורת חיובית, רעיונות וחשיבה בנוגע לאירועים אקטואליים, באמצעות ססמאות קצרות על גבי פוסטרים שעליהם חתומה הדמות הפיקטיבית Loesje (שם הולנדי).
בשנת 1986 הארגון השתתף בבחירות לפרלמנט הולנד, זכה בפחות מ-13 אלף קולות ולא קידם אף מושב.
מלבד פעילות הליבה של הכרזות, Loesje מבצע פרויקטים בינלאומיים בהם אנשים מכל רחבי העולם נפגשים וחולקים חוויות ולומדים אחד מהשני. הארגון מנסה לעורר חופש עיתונות, יצירתיות ואזרחות פעילה באמצעות פרויקטים חדשניים יצירתיים, המאתגרים ומגרים את המשתתפים. הפרויקטים, ככרזות, כוללים מגוון רחב של נושאים ומיקודים, אך הם מבוססים תמיד על ערכים הומניסטיים ויצירתיות.
Loesje פועל כיום בלמעלה מ-30 מדינות, בהן: איטליה, איסלנד, אסטוניה, ארגנטינה, ארמניה, ארצות הברית, בוסניה, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, לטביה, ליטא, מקדוניה, מקסיקו, ניגריה, סלובניה, סרביה, פולין, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קטלוניה, רומניה, רוסיה, שוודיה ושווייץ. בספטמבר 2006 נרשמו באתר האינטרנט של הארגון כניסות מלמעלה מ-100 מדינות שונות.
מספר האנשים היוצרים את הפוסטרים ומפיצים אותם אינו ידוע בוודאות. עם זאת, על-פי רישומי הארגון, ידוע כי כ-500 איש מקבלים את העלון החודשי שמפיץ הארגון בגרסה ההולנדית, וכ-200 נוספים מקבלים את הגרסה הבינלאומית. בנוסף, על פי נתוני משרדי הארגון, העלון בגרסתו האינטרנטית נקרא בתפוצה של למעלה מ-1,000 איש.
כיום יושבים משרדי הארגון הראשיים בברלין (החל מספטמבר 2005), ומשם מפעיל הארגון את מגוון פעילויותיו ברחבי העולם.
זהבה שמואלי
זהבה שמואלי (נולדה ב-19 במאי 1955) היא אתלטית עבר ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בריצות למרחקים בינוניים וארוכים. אלופת המכביה העשירית (1977). ייצגה את ישראל באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) ואף זכתה לכבוד לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה ובאליפות העולם הראשונה באתלטיקה (הלסינקי 1983).
ביוגרפיה.
שמואלי נולדה בשם זהבה שלום ברחובות וגדלה במושב בית עזרא, בת להורים יוצאי עיראק. אחותה הצעירה ממנה ב-4 שנים, מזל שלום, אף היא אתלטית מצטיינת, אלופה ושיאנית ישראל. המאמן איליה בר זאב, גילה את שמואלי בהיותה בת 13, בחוג אתלטיקה שנערך בבאר טוביה. היא התאמנה בקבוצת "איילות". בגיל 16 וחצי פרשה מתחרויות.
אחותה מזל שלום, שכנעה אותה לחזור להתאמן וזאת לאחר ששמואלי כבר הייתה נשואה ואם לשניים והתגוררה ברמת השרון.
במירוץ הקפת התבור (2000 מטר) שנערך במרץ 1977 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 7:27.6 דקות, לפני אחותה מזל שלום (7:40.0 דקות) ומרסל מרסיי (7:55.9 דקות).
אלופת המכביה.
בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר תוצאה של 4:34.96 דקות, לפני ענת מאירי (4:35.42 דקות) ורחל הלה (4:38.90 דקות), שתיהן מישראל.
באליפות ישראל במירוץ כביש, למרחק של 7 ק"מ שנערכה במושב ערוגות בתחילת דצמבר היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 28:04.3 דקות, לפני מזל שלום (29:33.5 דקות).
ב-31 בדצמבר היא זכתה במדליית זהב במרתון טבריה, המרתון הראשון שנערך בישראל, בתוצאה של 3:02.58 שעות (50 התוצאות הטובות בעולם לנשים), מקום 20 כללי ומקום תשיעי מבין הישראלים ובכך הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שמסיימת ריצה זו.
במירוץ הקפת התבור (2000 מטר) שנערך באפריל 1978 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 6:58.7 דקות, לפני פזית פביאן (7:17.5 דקות) ורחל הלה (7:21.2 דקות).
בתחרות האתלטיקה במסגרת כינוס הפועל ה-11 שנערכה ברמת גן בתחילת מאי 1979 זכתה שמואלי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:30.3 דקות, אחרי ענת מאירי (4:29.5 דקות) ולפני רחל הלה (4:38.0 דקות). מדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:38.3 דקות, אחרי מאירי שקבעה שיא בינלאומי חדש של 9:35.6 דקות ומרי סטיוארט (9.35.8 דקות), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי בריצת 1500 מטר.
באליפות ישראל בריצת 3000 מטר שנערכה במאי 1980 זכתה שמואלי במדליית זהב בתוצאה של 9:45.5 דקות, לפני מזל שלום (10:37.7 דקות). באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של
4:29.5 דקות, לפני שולה אבישיד (4:41.2 דקות) ומזל שלום (4:42.4 דקות).