הקבוצה ממשיכה לכיוון הגבול עד שהם נתקלים במארב של המורדים. הכוח המונה כשמונה לוחמים נלחם בגבורה בקרב מול עשרות רבות של חיילים מורדים וחמושים, אך סופגים פציעות ואבדות מקרב הכוח. בעור שיניהם כשהם פצועים ומדממים, מצליח הכוח להגיע קרוב לגבול ולכוון את מטוסי הקרב (F18) שנשלחו לחפות עליהם - לתקוף ולהשמיד את המורדים. הם מגיעים לגבול קמרון, שם חייהם ניצלים. הפליטים הניצולים בוכים ומתרגשים משמחה, כאשר הקטע המרגש היה כאשר אחת הניצולות, פיישנס (אקוסואה בוסיה), אישה ניגרית יפה, מודה בדמעות ובבכי לסגן ווטרס הפצוע והמדמם ואומרת לו : "אני מצטערת על החיילים שלך שנפלו. לא אשכח אותך לעולם. אלוהים לא ישכח אותך לעולם. תודה, לוטננט."
כוח החילוץ, ביחד עם ד"ר קנדריקס, ממריא עם המסוקים בחזרה לנושאת המטוסים.
סומלית
סומלית (Afsoomaali) היא שפה אפרו-אסיאתית, ממשפחת השפות הכושיות. סומלית היא השפה הרשמית בסומליה משנת 1972, ודוברים אותה 18.6 מיליון אנשים, בהם 500,000 כשפה שנייה. השפה נפוצה בעיקר באזור קרן אפריקה ובמדינות סומליה, ג'יבוטי ואתיופיה, כאשר השפה הקרובה ביותר אליה מבחינה לשונית היא שפת האורומו. ייחודיות הסומלית היא שמדובר בשפה הכושית הנחקרת ביותר, כאשר תיעודים אקדמיים כלפיה נמצאים עוד מהמאה ה-19.
דב בעריש הרציגר
הרב דוב בריש הרציגר (נפטר בכ"ה בשבט תר"ו 21 בפברואר 1846), היה רבה של בנדין בדרום מערב פולין. היה נשוי לרבנית שרה בת הרב אברהם אופנהיים.
תולדות חייו.
אביו היה הרציג. למד אצל רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי, תלמיד החוזה מלובלין שעמד בראש ישיבה בפיוטרקוב. בספר השאלות ותשובות של הרב פצנובסקי, "ברית אברהם", מובאות כמה תשובות לרב הרציגר, שבהן הוא מכתיר את התלמיד "הרב החריף המופלג המושלם במעלות ומדות". כמו כן למד בישיבתו של רבי ירמיהו רוזנבוים.
בספר קדש הילולים מובא מסופר כי במקרה מסוים הסתמך היהודי הקדוש על פסיקתו.
בתו אסתר נישאה לברוך, בנו של רבי ישכר דב בארון מרדושיץ. ובזיווג שני לרבי שלמה שטענצל הדיין של העיר צ'נסטוחובה.
הרב הרציגר נקבר בבית העלמין ב"גבעת הארמון" בעירו והוקם אוהל על קברו. מדי שנה הודלק נר ונאמר קדיש על קברו. הנאצים החריבו את בית העלמין בשואה.
לאב (פירושונים)
ארנה מר ח'מיס
ארנה מר-ח'מיס (20 במרץ 1929 – 15 בפברואר 1995), הייתה פעילת זכויות אדם ישראלית שעסקה רבות בנושא זה בחברה הפלסטינית. בשנת 1993 זכתה בפרס הקיום הנכון בסטוקהולם.
ביוגרפיה.
מר נולדה בראש פינה למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי. הוריה היו זינה (לבית רבינוביץ') ופרופסור גדעון מר, רופא וחוקר ישראלי בעל שם עולמי שחקר את מחלת המלריה בארץ ישראל. בנערותה למדה בתיכון בטבריה ובכפר הנוער בן שמן והייתה פעילה בתנועת הנוער גורדוניה. בנעוריה הצטרפה לפלמ"ח, נהגה ללכת עם כאפיה שהפכה למזוהה איתה. במלחמת העצמאות שירתה בין השאר כנהגת ג'יפ ביחידת סיור בפיקוד רפי איתן, אז קצין המודיעין של הגדוד הראשון בחטיבת יפתח שמטרתה סיכול פעילותם של בדווים ממאהלים עוינים בנגב. אחרי מלחמת העצמאות למדה שנה בסמינר למורים ולמדריכים של עליית הנוער בבית הכרם, ירושלים.
בהמשך הצטרפה למפלגה הקומוניסטית, שם הכירה את צליבא ח'מיס, ערבי-נוצרי ומנהיג פועלים בנצרת.
בשנת 1953 התחתנה בטקס פרטי עם ח'מיס במועדון מק"י. לאחר הנישואין עברה לגור בנצרת, שהייתה תחת ממשל צבאי, אף על פי שתחילה לא קיבלה אישור כניסה לעיר מן המושל. על כך ישבה בכלא שבועיים עד שניתן לה הרישיון. עם נישואיה הוסיפה לשם משפחתה את השם "ח'מיס". בעקבות נישואיה עם ערבי, הוחרמה על ידי משפחתה. מר-ח'מיס התגוררה עם משפחתה בנצרת ולמדה ערבית.
ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, נאסרה מספר פעמים על הפגנות ומחאות נגד שלטון ישראל ביהודה ושומרון.
בתחילת 1968 יצאה עם משפחתה לפראג, שם שימש בעלה כנציג רק"ח, וכתב עבור העיתון "בעיות השלום והסוציאליזם", ששימש כביטאון התנועה הקומוניסטית העולמית.
היא חוותה את האביב של פראג ואחרי הכיבוש הסובייטי נשלחה עם ילדיה למשך שנה למוסקבה. בעקבות דיכוי התנועה העממית הצ'כית למען רפורמה דמוקרטית עזבה מר-ח'מיס את המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1971 שבה המשפחה לחיפה. בשנות ה-70 נפרדו בני הזוג ח'מיס.
בשנות השמונים הייתה מעורבת בוועד בפעילות ועד הסולידריות עם ביר זית והוועד נגד המלחמה בלבנון. ארנה אף הייתה שותפה מרכזית בהקמת ועד ציבורי בחיפה שנקרא "הלאה הכיבוש" שאיגד פעילים רדיקליים יותר, רובם תומכי פתרון המדינה האחת.
בזמן האינתיפאדה הראשונה, כאשר ישראל סגרה את בתי הספר בגדה המערבית, פעלה ארנה מר לעזור לתוכנית "החינוך העממי" שהקימה מסגרות חלופיות לילדי בתי הספר. בעקבות פעילותה זו ראתה צורך להקים מרכז תרבות קהילתי לילדים המושפעים מהאלימות סביבם, כדי לשלבם בחברה באמצעות התיאטרון.
לארנה ולצליבא נולדו שלושה בנים - ספרטק, ג'וליאנו ואביר. שני ילדיה, ספרטק וג'וליאנו, נשאו שמות מהפכניים.
ספרטק (1954–2017) למד מספר שנים באנגליה. היה נשוי לאזרחית בריטית אמידה. בני הזוג נפרדו ב-1982. מ-1993 חי עם רונית בתל אביב, אותה הכיר בסיני. היה בעל דעות אנרכיסטיות. ספרטק נקבר בבית העלמין הנוצרי בחיפה, לצד אביו.
הבן אביר (1961–2019) שירת בצה"ל כחובש ולטענת ספרטק סבל מהלם פוסט-טראומטי מאז מלחמת לבנון הראשונה. אביר נפטר בישראל ונטמן בבית העלמין בזיכרון־יעקב.
ספרטקוס ואביר הקימו את להקת The A במהלך שנות השמונים, אחת מלהקות האנרכו-פאנק הבודדות בישראל שהורכבו מחברים ערבים.
ארנה מר נקברה בקיבוץ רמות מנשה, מקום בו נקבר מאוחר יותר גם בנה, ג'וליאנו.
בראיון שהתפרסם בעיתון "הזמן הוורוד", בנובמבר 2000 טען ג'וליאנו מר שהוא ביסקסואל ושגם אימו הייתה לסבית.
הקמת תיאטרון האבן.
בשנת 1989 אימצה את מחנה הפליטים ג'נין, והקימה בו תיאטרון ילדים, לו קראה "תיאטרון האבן". היא אספה קבוצה של ילדים בני תשע-עשר וערכה איתם הצגות באמצעים הפשוטים ביותר. המקום נקרא בפי המקומיים "הבית של ארנה". תיאטרון זה בא כדי לקדם הבנה באמצעות האמנויות, המשחק, השירה, המוזיקה והריקוד, בשילוב של תושבי ג'נין והסביבה עם הישראלים. התיאטרון החל פעילותו במהלך שנות האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 והמשיך עד שנת 1994 לערך. התיאטרון הסתייע במתנדבים רבים. בנוסף הגיעו למקום תיירים רבים, מחו"ל, ישראלים ופלסטינים שהשתתפו וסייעו בארגון האירועים. תושבי מחנה הפליטים ג'נין חשדו בתחילה בכוונותיהם של ארנה וג'וליאנו, שסייע לה. הם כינו אותם "סוכנים של השב"כ", והחמאס איים על חייה. רק לאחר זמן רב השתכנעו בכנותם, ושיתפו איתם פעולה. בשנת 2006 הקים ג'וליאנו מר את "תיאטרון החופש" במקום.
אחת משאיפותיה של ארנה בהקמת התיאטרון הייתה ללמד ילדים לבטא עצמם באמצעות המשחק בתיאטרון, ולהקנות להם השכלה וחינוך במקום מערכת החינוך הפורמלית שכשלה.
ערב מותה ממחלת הסרטן, בהיותה חולה, ערכה ביקור פרידה אצל "ילדיה" במחנה הפליטים בג'נין.
ג'וליאנו היה שחקן בלהקת התיאטרון של ארנה, ומאוחר יותר הבמאי ומנהל הלהקה והתיאטרון. תוך כדי כך צילם את ארנה ואת הילדים במשך שש שנים, עד למותה ולסגירת התיאטרון, וביים את הסרט "הילדים של ארנה" שהוקרן לראשונה בשנת 2003.
2011 ברפובליקה העממית של סין
2011 ברפובליקה העממית של סין הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 62 שנה מיום היווסדה.
Google Cloud Print
Google Cloud Print (מאנגלית: ענן הדפסה של גוגל) הוא שירות מבוסס ענן, המאפשר למשתמשי דפדפן גוגל כרום ומערכת ההפעלה אנדרואיד הדפסה דרך הרשת באמצעות 'חשבונות גוגל'. השירות הושק על ידי גוגל באפריל 2010 והמהדורה הראשונה שיצאה לאור לשוק הופעלה בחודש ינואר 2011. השירות משמש כמרכיב ההדפסה של מערכת ההפעלה Chrome OS של גוגל, המבוסס ענן.
במרץ 2011, החל שיתוף פעולה בין גוגל לבין HP שהשיקו סדרת מדפסות של HP שיתמוך בשירות Cloud Print. המדפסות מתחברות לאינטרנט במקום העבודה או בבית ונרשמות בשירות Cloud Print של גוגל, אשר דרכו יכולים המשתמשים להתחבר ממכשירי אנדרואיד, אייפון, אייפד או מהדפדפן כרום במחשב האישי. המדפסות מאפשרות להגדיר הרשאות גישה המתבססות על חשבון משתמש של גוגל.
בנובמבר 2019 גוגל הכריזו כי השירות לא ימשיך לעבוד אחרי 31/12/2020.
Google Summer of Code
בטי קת'ברט
אליזבת' "בטי" קת'ברט (באנגלית: Elizabeth "Betty" Cuthbert; 20 באפריל 1938 - 6 באוגוסט 2017) הייתה אתלטית אוסטרלית, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות זהב, 3 מהן היא השיגה באולימפיאדה אחת (מלבורן 1956), בריצות היוקרתיות ביותר: 100 מטר, 200 מטר ושליחות. נוסף לכך הייתה שיאנית עולם בריצות ל-60 מטר, 100 יארד, 200 מטר, 220 יארד ו-440 יארד. כינויה היה "נערת הזהב".
היא האצנית היחידה בהיסטוריה, הן בגברים והן בנשים, שזכתה במדליית זהב אולימפית בריצות ל-100 מטר, 200 מטר ול-400 מטר.
ביוגרפיה.
קת'ברט נולדה במרילנדס (פרבר במערב סידני) שבניו סאות' ויילס וגדלה בארמינגטון (פרבר של סידני).
אולימפיאדת השיא.