בשנת 1980 התפרסם אלבומה הבא של הלהקה, Extensions, אשר הביא ללהקה את להיט הפופ השני שלה במצעדי הפזמונים בארצות הברית: Twilight Zone/Twilight Tone. הלהיט נכתב בידי אלן פול וג'יי גריידון כהוקרה לסדרת הטלוויזיה האהודה של CBS "אזור הדמדומים" (השיר מוכר לקהל הישראלי כמוזיקת הרקע לפינה "60 שניות" בגל"צ). באלבום אף נכללה גרסת כיסוי ווקלית לנעימת הג'אז Birdland שהפך לסימן ההיכר של הלהקה. בזכות ביצוע נעימה זו זכתה הלהקה לראשונה בפרס גראמי.
בשנת 1981 השיגה הלהקה ציון דרך בתולדות המוזיקה כאשר הייתה ללהקה הראשונה שזכתה בפרסי גראמי הן קטגוריות הפופ והג'אז באותה שנה. השיר Boy from New York City (גרסת כיסוי ללהיט משנת 1965 של להקת The Ad Libs), אשר הגיע לעשרת הגדולים במצעדי הפזמונים בארצות הברית, זכה בפרס על ביצוע הפופ הטוב ביותר על ידי צמד או להקה ווקלית. השיר Until I Met You זכה בפרס על ביצוע הג'אז הטוב ביותר, על ידי צמד או להקה. שני השירים הופיעו באלבומה החמישי של הלהקה: Mecca for Moderns.
בשנת 1982 זכתה הלהקה שוב בפרס גראמי, על ביצוע הג'אז הטוב ביותר לצמד או להקה, וזאת בזכות ביצועה לשיר הידוע Route 66. השיר הופיע בפסקול הסרט Sharky's Machine בכיכובו של ברט ריינולדס.
בספטמבר 1983 התפרסם האלבום Bodies and Souls אשר שניים משיריו נכנסו למצעדי פזמוני הרית'ם אנד בלוז. השיר Spice of Life הגיע למקום השני במצעד (ואף למקום 40 במצעד הפופ) והבלדה Mystery הגיעה למקום ה-80 במצעד. למרות חוסר-ההצלחה היחסי של Mistery, השיר הפך לאחד האהודים ביותר של הלהקה ואף זכה לגרסת כיסוי של אניטה בייקר.
אלבומה הבא של הלהקה, Vocalese, אשר יצא בשנת 1985, זכה להערכה מפי המבקרים ושיריו הביאו ללהקה 12 מועמדויות לפרס גראמי. שניים מן השירים זכו בפרס גראמי. האלבום הבא, Live, היה הקלטה מהופעה חיה של רבים משירי הלהקה. השירים אף הופיעו בקלטת VHS ובתקליטור.
אלבומה של הלהקה, Brasil, היה מבוסס על עבודת הלהקה עם יוצרים ברזילאים, בהם איוואן לינס, מילטון נסימנטו, דז'וואן, וז'ילברטו ז'יל. האלבום Brasil זיכה את הלהקה בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד או להקה.
בשנת 1991 התפרסם על ידי חברת סוני אלבומה ה-12 של הלהקה, The Offbeat of Avenues, ובו שירים שנכתבו בידי ארבעת חברי הלהקה. אחריו הופיע תקליטור ושמו The Christmas Album.
החברה חזרה להקליט בחברת התקליטים אטלנטיק והוציאה את האלבומים: Tonin' (אוסף להיטי רית'ם אנד בלוז ופופ משנות ה-60), The Manhattan Transfer Meets Tubby the Tuba (אלבום שירי ילדים), Man-Tora! Live in Tokyo (הקלטת הופעה חיה ביפן בשנת 1986) ובשנת 1997 פרסמו של האלבום Swing המכיל שירים בסגנון הסווינג משנות ה-30. אלבומם האחרון בחברת אטלנטיק, The Spirit of St. Louis, ראה אור בשנת 2000 והוקדש לשיריו של לואי ארמסטרונג. בשנת 1998 הוכנסה הלהקה להיכל התהילה של הלהקות הווקליות.
בשנת 2003 פרסמה הלהקה את אלבומה Couldn't Be Hotter בחברת ההקלטות Telarc, ובו הקלטת הופעה חיה מן האלבום שהוקדש ללואי ארמסטרונג. בשנת 2004 פורסם האלבום Vibrate. בשנת 2005 פורסם האלבום An Acapella Christmas. בשנת 2006 פורסם האלבום The Symphony Sessions, ובו אוסף מלהיטי הלהקה בביצוע מחודש לתזמורת סימפונית ולתזמורת פופ וכן האלבום הכפול The Definitive Pop Collection, המכיל אוסף מגוון של שירי הלהקה.
את ארבעת זמרי הלהקה, המהווים את עמוד שדרתה לאורך למעלה מארבעה עשורים, מלווה תזמורת המנהטן טרנספר: ירון גרשובסקי (מנהל מוזיקלי, קלידים), אדם האולי (גיטרה), סטיב האס (תופים וכלי הקשה) וכן נגן גיטרה בס.
מאז שנת 1975 פרסמה הלהקה 24 אלבומים מיצירותיה והופיעה בהופעות אורח בעשרות הקלטות של אומנים אחרים. אלן פול, שריל בנטין וג'ניס סיגל אף מופיעים כזמרי סולו.
סמיון ארונוביץ גרשגורן
סמיון ארונוביץ גרשגורן (ברוסית: Семён Аронович Гершгорин; 24 באוגוסט 1901 - 30 במאי 1933) היה מתמטיקאי יהודי רוסי הידוע בשל עקרון עיגולי גרשגורן, שמסייע להעריך את גודל הערכים העצמיים של מטריצה.
חייו.
גרשגורן נולד כשמעון הירשהורן, (האות H התחלפה ב-Г במעבר לרוסית) בעיירה פרוז'ני, במערב האימפריה הרוסית (היום נמצאת העיירה בתחומי מדינת בלארוס). משנת 1923 למד במכון הטכנולוגי של פטרוגראד. ב-1930 מונה כפרופסור לאלגברה במכון הפוליטכני של סנקט פטרבורג (לנינגרד דאז). עסק במחקרים בנושא תאוריה של פונקציות של משתנים מורכבים.
בשנת 1929 פרסם עבודה שחקרה שיטות לפתרונות משוואת לפלס.
ב-1931 פרסם את חיבורו "Über die Abgrenzung der Eigenwerte einer Matrix" (אודות מגבלות של ערכים עצמיים במטריצות), בו תיאר את עיגולי גרשגורן.
סמיון גרשגורן
פול דסמונד
דסמונד מוריס
שאול צ'רניחובסקי
ברדיצ'בסקי
הריסון
האריסון
יצחק פרנהוף
יצחק פרנהוף (ביידיש איצי פערנהאָף ובגרמנית: Isaac Fernhof; 1866 – 23 בפברואר 1919) היה עיתונאי וסופר עברי ציוני, שכתב בעברית, ביידיש ובגרמנית.
חייו.
יצחק פרנהוף נולד לחיה (לבית פליגלר) ולישראל בבוצ'אץ' בשנת 1866. בהיותו בן 7 נפטרה אמו. אביו נישא בשנית ופרנהוף עבר לגור אצל אחי אמו. פרנהוף למד עברית, יידיש וגרמנית, וקרא את כתביהם של גתה, שילר והיינה, תוך שהוא מתפרנס ממתן שיעורים פרטיים בעברית וכותב בשעות הפנאי.
פרנהוף פרסם כמעט בכל כתבי-העת שהתפרסמו באותה תקופה, ועשה ניסיונות להקים עם חבריו כתבי עת חדשים, כגון "הירדן" ו"הצעיר : ירחון לספרות יפה ולעניני החיים", כתבי עת שאותם ערך. את "הירדן" ערך יחד עם אלעזר רוקח.
לאחר נישואיו נעשה סוחר קמח, וניהל את טחנת הקמח של חותנו ואת מחסנו.
הספר הראשון שהוציא, "מאגדות החיים", לא זכה לביקורות אוהדות.
בבוצ'אץ' הקים פרנהוף כתב עת ספרותי בשם "ספרי-שעשועים", שיצא במספר חוברות, והיה בעל השפעה על חוג מצומצם של קוראי עברית בגליציה. מעל דפי עיתון זה הופיעו כמה משיריו הראשונים של שאול טשרניחובסקי – "נצאה, נגורה שאננים" (), מסה על ארבעה אבות מעולם החסידות מאת מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, "אבי זקני" מאת ראובן בריינין, ומאמר על "ספרות מקורית" ועל ערך התרגומים מאת יוסף קלוזנר. עוד לקח חלק בעיתון ש. בן-ציון.
פרנהוף התקבל, על סמך המלצתו של דוד צבי מילר, כמורה בבית ספר של הברון הירש, בזלוצ'וב ואחר כך בסטניסלאב. הוא ניסה להמשיך להוציא את "ספרי שעשועים" גם בזלוצוב, אבל בגלל בעיות מימון הצליח להוציא רק שתי חוברות נוספות.
ספרו החשוב הוא "ספר המתנגדים" (יצא בעברית בהוצאת אגודת הסופרים העברים ליד "דביר", ה'תשי"ב). כתב היד המקורי של הספר אבד במשרדי הוצאת "העולם" במוסקבה במהלך מלחמת האזרחים שאחרי מהפכת אוקטובר, ושוחזר מטיוטות על ידי בנו וילי (ויליאם). שלא כמו החסידים והחסידות, שזכו לסופרים רבים שתיארו אותם, חיבורו זה היה הספר העברי הראשון שניתח בצורה ספרותית את המתנגדים.
בעת הפרעות שנערכו באוקראינה בשנת 1917, נמלט פרנהוף עם משפחתו לווינה. עם שוך המהומות השאיר פרנהוף את משפחתו בווינה וחזר ללמד בסטניסלאב, ושם חלה. הוא נפטר מטיפוס ב-23 בפברואר 1919, והותיר אחריו אלמנה, שלושה בנים ובת.
סוגיית תרגום המונח 'Der Judenstaat' לעברית.
פרנהוף היה זה שטבע לראשונה את המונח "מדינת ישראל". הוא פרסם בשנת 1896, בעברית, את האוטופיה 'שני דמיונות' (במסגרת חוברת ב' שנכרכה בכותר 'ספרי שעשועים', בעריכת פרנהוף). באוטופיה התייחס לספרו של הרצל, מדינת היהודים, שראה אור קודם לכן באותה השנה, ותרגם את המונח Judenstaat לשם "מדינת ישראל", אף שעד אז, וגם לאחר מכן, תורגם לשם "מדינת היהודים". כן חזה שהדגל הלאומי של המדינה שתקום יהיה 'דגל מרוקם מגן דוד', שפתה תהיה עברית, המנונה יהיה 'התקווה', ואף שיבץ בין ארבעת דפי חיבורו בתים מתוך 'תקוותנו' של אימבר. את ה"מיניסטרים" במדינת-ישראל לעתיד לבוא כינה 'שרים'.
סוגיית 'מי היה הראשון שהציע ברבים את השם מדינת ישראל' לקראת הכרזת העצמאות, ומי המציאו מעיקרו, המשיכה להיות נדונה בשנים שלאחר מכן, בה בעת שראשוניותו של פרנהוף כמעט ונשתכחה.
עזרא ונחמיה
נינו אבסדזה
נינוֹ אבֶּסָדזֶה (בגאורגית: ნინო აბესაძე; נולדה ב-12 באפריל 1965) היא פעילה פוליטית ישראלית, לשעבר חברת הכנסת מטעם סיעת קדימה. טרם היבחרה לכנסת הייתה עיתונאית ישראלית בשפה הרוסית, וקודם עלייתה לישראל הייתה עיתונאית ידועה בגאורגיה.
קורות חיים.
נינו אבסדזה נולדה בטביליסי לסבטלנה רבינוביץ' יהודיה גאורגית ממוצא אשכנזי, ולאותר אבסדזה , במאי ותסריטאי גאורגי ידוע. הייתה חברת תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית. לאחר שסיימה לימודי קולנוע באוניברסיטה הפתוחה של גאורגיה, עברה ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, סיימה תארים ראשון ושני בספרות רוסית ובבלשנות.
בגיל 23 החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בגיל 25, בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, מונתה למגישת חדשות הערב בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בתפקיד זה ראיינה בין היתר את בוריס ילצין ואת האשמי רפסנג'אני.
אביה נפטר כשהייתה בת 15, ואמהּ ושלוש אחיותיה עלו ארצה בשנת 1991 והתיישבו ברחובות ולאחר מכן באשדוד. אבסדזה נשארה בגאורגיה, שם המשיכה בקריירה עיתונאית. לאחר שראיינה את ברוך בן נריה, שגריר ישראל הראשון בגאורגיה וארמניה בשנים 1993–1996, הפכה לבת זוגו, ולאחר סיום תפקידו ב-1996 עזבה עמו את גאורגיה ועלתה לישראל. באותו זמן הייתה גרושה עם בת. זמן קצר אחרי עלייתה לישראל נולדה לזוג בת נוספת.