בחודש נובמבר התקדם דה מונפור אל הגבול הצפוני של חבל לנגדוק, אל המבצרים הניצבים לאורך נחל דורדון, באזור שליטתו של ברנאר דה קאסנאק, מהמנהיגים הצבאים של הקתרים. מבצר דום נעזב לפני הגעתו של דה מונפור וגם מבצר מונפור (על אף הדמיון בשם אין למבצר קשר ידוע עם דה מונפור) שנעזב כאשר דה מונפור התקרב אליו. בהמשך מסעו של דה מונפור הגיע לשני המבצרים המרשימים, קסטֶלנוֹ ובֵּנאק.
דה מונפור מצא גם מבצרים אלה ריקים והציב בהם חיל משמר. הוא פירק את הביצורים, אך לא פגע באוכלוסייה שהייתה תחת חסות מלך צרפת.
החלטות ועידת לטראנו הרביעית.
בולת ההכרזה על ועידת לטראנו הרביעית, שהתכנסה בארמון לטרן הרומאי, פורסמה ב-19 באפריל 1213 (שנתיים לפני הכינוס) עם הכותרת Vineam Domini Sabaoth. המועצה נועדה לטפל בבעיות השונות שעמדו בפני הכנסייה הקתולית במערב ובהן המאבק להכפפת השליטים החילוניים לסמכות הכס הקדוש, המאבק בפריחת המינות, גיוס לוחמים למסע צלב אל ארץ ישראל ועוד.
הכינוס נפתח ב-11 בנובמבר 1215, בנוכחות האפיפיור, נציגים של 80 מחוזות כנסייתיים, 412 בישופים ו-800 אבות מנזרים. במהלך הכינוס התקבלו החלטות שנועדו לסיים את המלחמה בלנגדוק ולהסדיר נושאי ריבונות ובעלות על חבלי ארץ ונשיאה בתארים שונים. אל הכינוס הגיעו גם הרוזנים רמון השישי, רמון רוג'ה דה פואה שלמדו זכות על עצמם וגי דה מונפור שטען לזכויות אחיו, סימון דה מונפור הרביעי.
על פי החלטות הוועידה, סימון דה מונפור הוכרז רוזן של טולוז, בנוסף לתוארי ויקונט ודוכס של חבלים אחרים, כמו כן בנוסף לתואר שנלקח מהרוזן רמון השישי, איבד הלז לטובת סימון דה מונפור את כל האדמות שדה מונפור כבש מידיו.
החלטה נוספת קבעה שבנו של רמון השישי, רמון השביעי, מקבל את התואר ויקונט פרובאנס וחבל פרובנס יוחזק בנאמנות עבורו עד הגיעו לגיל בגרות.
המרד בחבל לנגדוק.
את המרידות נגד הרוזן (הטרי) סימון דה מונפור הרביעי התחיל ברנאר דה קאסנאק ששב אל ארמון קסטלנו והרג את חיל המצב שהשאיר שם דה מונפור. דה מונפור חזר באוקטובר עם כוח משלוח לכיבוש מחודש של המבצרים והריגת המגינים הקתרים. ברנאר דה קאסנאק התנהל בצורה שמנעה את לכידתו והמשיך להעסיק את חילות דה מונפור.
באפריל 1216 דה מונפור נשבע אמונים למלך פיליפ והכיר בו כריבון על כל כיבושיו.
בוקר.
בין נחלותיו של רמון השישי הייתה גם בוקר, ששכנה בפרובאנס, אך למרות זאת השתלט עליה סימון הרביעי דה מונפור והעמיד שם חיל מצב בראשותו של Lambert de Thury. באפריל 1216 נחת המרקיז רמון השביעי, בנו של רמון השישי, שהגיע לגיל בגרות, במרסיי ולקח לידיו את השלטון על פרובנס. רמון השביעי שם מצור על בוקר ואביו חיפש תגבורת בממלכת אראגון. דה מונפור נחפז לבוא לעזרת העיר, אך חיל המצב הצלבני הנצור החזיק מעמד שלושה חודשים עד שאזל מזונם. דה מונפור נכשל בהתקפותיו על הצרים ולבסוף נאלץ לשאת ולתת איתם על כניעת המבצר, בתאי שיינתן לנצורים לצאת. זו הייתה המפלה הגדולה הראשונה שספג דה מונפור.
זמן קצר לאחר אובדן בוקר נאלץ דה מונפור להיחפז לדיכוי מרד שפרץ בבירתו, טולוז. לאחר זאת יצא למאבק בביגור וספג מפלה נוספת בסוף 1216, בלורד שבהרי הפירינאים.
המערכה על טולוז ומות סימון דה מונפור.
בתחילת 1217 יצא סימון דה מונפור למערכה נגד הרוזן דה פואה ובמהלך חודשי פברואר - מרץ כבש את מוֹנגרֶנייה והמשיך הלאה. המרקיז הצעיר, רמון השביעי, ניצל את היעדרו של דה מונפור והעביר קבוצה גדולה של אראגונים, שחצו את הרי הפירינאים, אל תוככי העיר טולוז, אליה נכנסו ב-13 בספטמבר. דה מונפור שב והטיל מצור על העיר, אך כוחותיו לא התאימו למשימה זו והוא נאלץ לבנות מתקני מצור, כי ביצורי העיר נותרו חזקים. באביב התחיל דה מונפור לתכנן את כיבוש העיר, אך במהלך הכנותיו, כשיצא לעזרת אחיו, גי דה מונפור, שנפגע מחץ, פגע בסימון אבן שהרגה אותו.
מותו של סימון דה מונפור, זמן לא רב לאחר מות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, הביאו לשינוי במהלך מסע הצלב, שאיבד מתנופתו ונשאר ללא מנהיג. רמון השביעי והרוזן דה פואה ניצלו את הנסיבות והביסו צבא של אבירים צפוניים. האפיפיור החדש, הונוריוס השלישי, פנה אל מלך צרפת וביקשו לסייע בידי הבן הבכור של סימון דה מונפור, אמורי דה מונפור. אמורי דה מונפור המשיך במערכה, אך בהצלחה פחותה בהרבה.
קובי פרג'
קובי פרג' (נולד ב-31 באוגוסט 1980, י"ט באלול ה'תש"ם בפתח תקווה) הוא שחקן, מגיש רדיו, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי. סרטיו התיעודיים זכו להצלחה בבתי הקולנוע ואף היו מועמדים לפרסי אופיר, ביניהם "פוטו פרג'", "להאיר את יוסי" ו"המלכה שושנה". פרג' ידוע גם בשל יצירתו וכיכובו בקומדיית המצבים "הפיג'מות", בדרמה היומית "תאג"ד" ובקומדיה "סברי מרנן".
ביוגרפיה.
פרג' נולד בפתח תקווה לדליה ולעזרא פרג', צלם ואחד ממקימי חנות הצילום "פוטו פרג'". משפחת פרג' עלתה מבגדאד בעיראק בשנת 1951 והתיישבה במעברת עמישב בפתח תקווה.
שחקן.
את דרכו החל פרג' בתיאטרון צה"ל יחד עם אילן רוזנפלד ועודד פז. לאחר שחרורם יצרו השלושה את קומדיית הקאלט "הפיג'מות", ששודרה במשך 9 עונות בערוץ הילדים. השלושה כתבו ושיחקו בתפקידים הראשיים בסדרה.
לאורך השנים פרג' יצר תוכניות ילדים נוספות וכן לקח חלק בעשרות תפקידי אורח בסדרות שונות. שיחק בטלוויזיה בין השאר בסדרות: תאג"ד", "האחיות המוצלחות שלי", פגע וברח של נטפליקס, "ילדי בית העץ", "שב"ס" ומשנת 2017 הצטרף לקאסט הקבוע של "סברי מרנן" (קשת, ערוץ 12). כמו כן פרג' מוביל בקולו את הסדרה "להציל את חיות הבר".
בין תפקידיו בקולנוע - סרטו של אבי נשר, "פעם הייתי", מפריח היונים של ניסים דיין, "הכל שבור ורוקד" השל נוני גפן ו"קריוקי" של משה רוזנטל.
פרג' הוא גם שחקן תיאטרון. בין השנים 2014–2018 שיחק בתיאטרון הקאמרי, בין ההצגות: "חולה אהבה בשיכון ג" ו"ציד המכשפות". משנת 2019 החל לשחק בתיאטרון בית לסין בהצגות: "לילה אחד, מרקוביץ" בבימויו של עירד רובינשטיין ו"סינית אני מדברת אליך" בבימויה של ציפי פינס.
במאי.
בשנת 2016 החל פרג' את דרכו כבמאי קולנוע תיעודי עם סרט הביכורים שלו "פוטו פרג'". הסרט מגולל את סיפור משפחתו שעלתה מעיראק והקימה את חנות הצילום המיתולוגית, והפכה שם נרדף לצילום בישראל. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2016 וזכה בפרס הצילום בפורום היוצרים הדוקומנטריים. הסרט הוקרן בפסטיבל ירושלים ובפסטיבלים רבים בעולם, והופץ מסחרית בבתי הקולנוע בארץ.
בשנת 2017 הקים פרג' לצד מוריס בן מיור את "סטודיו בן-מיור &amp; פרג'" לסרטים תיעודיים. יחד עם הבמאי והעורך שאולי מלמד החלו השלושה ביצירת סרטים תיעודיים עבור גופי שידור שונים.
בשנת 2018 יצא סרטם הראשון לטלוויזיה "אלבום פרטי".
בשנת 2019 יצא סרטם "להאיר את יוסי" אודות יוסי בנאי. הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי. להאיר את יוסי" זכה בפרס העריכה ובפרס המוזיקה המקורית בפורום היוצרים הדוקומטריים. באותה שנה אף היה היה לסרט הישראלי הנצפה ביותר בסינמטק תל אביב.
ב-2021 יצא סרטו הרביעי, "המלכה שושנה" אודות חייה של הזמרת שושנה דמארי. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל דוקאביב באותה השנה וזכה לשבחים מהמבקרים.
רדיו.
פרג' הוא גם מגיש רדיו. מזה עשור מגיש יחד עם אחיו בן פרג' תוכנית לילית שבועית בגלי צה"ל. כמו כן מגישים השניים תוכניות חג וספיישלים על גיבורי תרבות. בעבר היו ממגישי הרצועה "ציפורי לילה" בתחנה.
פרג' הגיש תוכניות בEco99 (לשעבר רדיו 99), וכיום מגיש גם ברדיו מהות החיים תוכנית לצד ירון ברובינסקי.
חיים אישיים.
פרג' מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, נועה גלונסקה, ושני ילדיהם.
פילמוגרפיה - במאי.
במאי
פילמוגרפיה - שחקן.
טלוויזיה
תיאטרון
קולנוע
מגיש רדיו וקריין
דיבוב
מופעי ילדים
קובי פרג
לאנולין
אברהם שטאל
אברהם שְטָאל (10 ביוני 1933 – 9 באפריל 2000) היה איש חינוך ישראלי, מחבר ספרים בתחום החינוך, מורשת ישראל והלשון.
ביוגרפיה.
אברהם שטאל (Abraham Stahl) נולד בקיץ 1933 בהאג שבהולנד להורים יוצאי מזרח אירופה. בשנים 1942 עד 1945, בעת מלחמת העולם השנייה, שהה במחנות ריכוז בהולנד ובגרמניה יחד עם אמו, אחותו ואחיו. בשנת 1948, בגיל 15, עלה לארץ ישראל בעליית הנוער עם אחותו. בארץ הגיע לכפר הנוער הדתי בכפר חסידים, שם למד עברית וחלק מהתיכון.
בגיל 18 נקטעו לימודיו עם הגיוס לנח"ל. על כן, במהלך השירות בקיבוץ טירת צבי, שמר בלילות, ובימים למד בהתכתבות, ועד סיום שירותו קיבל תעודת בגרות. עם שחרורו למד במכללה הדתית למורים בגבעת וושינגטון, וקיבל תעודת הוראה.
בשנת 1955 נישא לשושנה וַלְק, בתו של המחנך יוסף ולק. במשך שלוש השנים שלאחר מכן גרו ולימדו ביישובים לוזית ונס הרים שבפרוזדור ירושלים, שהיו אז יישובים חדשים שהוקמו על ידי עולים מצפון אפריקה ומכורדיסטן.
בשנת 1958 עברו בני הזוג לירושלים, שם שטאל למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון בחינוך ובספרות אנגלית. בשנת 1960 הדרימו ליישוב אבן שמואל שבחבל לכיש, שהיה אז יישוב צעיר שנבנה כמרכז אזורי עבור מושבי העולים החדשים שקמו בשנות החמישים בחבל. אברהם לימד בבית הספר האזורי באבן שמואל, והקים מדרשה למדריכי נוער, שאותה ניהל עד שנת 1964.
בשנת 1965, חזר עם אשתו וארבעת ילדיהם לירושלים. בשנת תשכ"ז קיבל תואר שני (עבודת הגמר: "לשונם של בני עדות המזרח: ההבדלים הלשוניים בין בני תרבות המזרח ובני תרבות אירופה - מהותם ומקורם"), ובשנת תשל"א-1971 קיבל תואר דוקטור בחינוך, עם דיסרטציה בנושא "מבנה הלשון הכתובה אצל ילדים: בני התרבות המזרחית והתרבות האירופית ומשמעותו לקידום ילדים טעוני טיפוח בישראל".