התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל את ששת השירים הללו. שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, היה "עשר המכות". הוא לא יצא על התקליט, אלא על תקליט שדרים בודד לרדיו בלבד.
הצוות פורק, וכעבור שנתיים הוקם מחדש, במהלך מלחמת יום כיפור, בשל המלחמה, והופיע עם כמה שירים חדשים, הבולט בהם הפך ללהיט ענק, "על שלושה פשעי דמשק" שכתבה זרובבלה ששונקין והלחין יאיר מילר (לימים הוקלט השיר על ידי סולן הלהקה משה הלל). הצוות פורק כעבור מספר חודשים מועטים ולא קם מחדש שוב.
דולינה
אלכסיס מאלון
אלכסיס מאלון (בצרפתית: Alexis Mallon, 8 במאי 1875 – 7 באפריל 1934) היה בלשן, מזרחן, אגיפטולוג וארכאולוג צרפתי, כומר ישועי שהתיישב במזרח התיכון, עבד במצרים, בלבנון ובארץ ישראל. היה פרופסור לאגיפטולוגיה במכון האפיפיורי למקרא ברומא ופרופסור בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת סן ז'וזף (של הישועים) בביירות ומנהל הראשון של הסניף בירושלים של המכון האפיפיורי למקרא.
תרומותיו המדעיות העיקריות היו חיבור ספר קלאסי לדקדוק השפה הקופטית שפורסם לראשונה בשנת 1904 ואחר כך במהדורות חוזרות במהלך המאה ה-20, וכמו כן תגלית האתר מהכלקוליתי בתוליילת ע'סול, בעבר הירדן.
ממייסדי סניף המכון האפיפיורי למקרא בארץ ישראל.
אחרי 1913 גויס האב מאלון למאמצים להקמת מכון אפיפיורי למקרא בירושלים. הקמת המכון התעכבה בגלל מריבות בין נציגי הישועים ובין נציגים של ה"אקול ביבליק" הדומניקנית בירושלים ועם נציגי הכרמליטים בחיפה. מאלון נמנה עם הישועים הראשונים שהגיעו ב-1912 לארץ ישראל אז תחת השלטון העות'מאני. פריצת מלחמת העולם הראשונה אילצה אותו ואת עמיתיו לעזוב את הארץ. הוא חזר בדצמבר 1919. בסופו של דבר הוקם בירושלים סניף של המכון שמרכזו ברומא ולא מכון עצמאי. בשנת 1925 מונה מאלון להיות מנהלו של הסניף בירושלים שנפתח ביולי 1927.
עבודותיו בתחום השפה והתרבות הקופטית.
בשנת 1904, פרסם מאלון לראשונה בביירות, את ספר הדקדוק הידוע שלו על ניב השפה הקופטית - הניב ה"בוהאירי". בפרסומו ציין, בין השאר, את תרומותיהם של הפילולוגים הקופטים מימי הביניים, שלקחו דוגמה מעמיתיהם הערבים מוסלמים. מאלון חקר גם את הספרות הדתית הקופטית, כולל ה"תאוטוקיות".
החפירות בתולילת ע'סול.
בינואר 1929 ערך מלון ביחד עם רוברט קפל, סקר בדרום מזרח עמק הירדן בעבר הירדן, בין השאר התרשם מאוד מהתלוליות הקרויות "תוליילת ע'סול". מאלון מסר לג'ון או'רורק, הרקטור באותם הימים של המכון האפיפיורי למקרא, שמושבו ברומא, כי כדאי לערוך במקום חפירות. לאחר קבלת תרומה כספית ממשפחה אמריקאית ששמרה על עילום שמה, התחיל האב מאסון יחד עם רנה נוויל (שהיה קונסול צרפת בירושלים) ורוברט קפל בחפירות שנמשכו בין דצמבר 1929 ועד שחלה במחלה קשה באביב 1934. האב מאסון נפטר בבית לחם ב-7 באפריל 1934.
החפירות חודשו אחרי מותו בין השנים 1936–1938 בניהולו של רוברט קפל. הממצאים בשכבה ארכאולוגית שנמצאה קרוב לפני השטח. החפירות וחשפו ישוב עתיק מאוד, בלתי מבוצר, שפרח בתקופה שבין התקופה הנאוליתית ובין תקופת הברונזה הקדומה. כדבריו של מאסון, כשהשבטים העברים בהנהגת יהושע בן נון הגיעו לאזור, התלים עם שרידי היישוב הקדום נראו בדיוק כמו בימינו ולא משכו תשומת לב. בהתחלה סבר האב מאסון שהיישוב הוא אולי אחת מערי הככר הנזכרות בסיפור התנ"כי על סדום ועמורה. בחפירות אלה הסתבר לראשונה שהאתר מייצג תרבות חדשה בארכאולוגיה באזור. שכונתה לאחר מכן "התקופה הכלקוליתית". ממצאי החפירות בתלוליות ע'סול נמסרו למוזיאון האפיפיורי למקרא בירושלים.
בשנת 1924 מצא מאלון את מערת שוקבא. במערה נערכו לאחר מכן חפירות בראשותה של דורותי גארוד. במערה התגלתה והוגדרה התרבות הנטופית.
מומיה מצרית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביא מאלון לסניף המכון האפיפיורי למקרא בירושלים, מומיה מצרית מתקופת בית תלמי - מתנת המכללה הישועית באלכסנדריה. המומיה נשמרת במוזיאון המכון והוצגה בתערוכה גם מוזיאון ישראל. המומיה קיבלה את השם "אלכס" לזכר הכומר-המדען.
דרין
דרין (באלבנית: Drin או Drini; במקדונית: Дрим) הוא נהר בצפון אלבניה.
גאוגרפיה.
אורכו של הנהר 160 ק"מ, והוא הנהר הארוך במדינה. הוא נוצר ממיזוגם של נהר הדרין הלבן, שמקורו בהר ז'לייב שבקוסובו ונהר הדרין השחור שמקורו באגם אוחריד במקדוניה, בסמוך לעיר קוקס שבצפון-מזרח המדינה. הוא זורם מערבה, ומתפצל לשני נתיבים - הדרומי נשפך לים האדריאטי בסמוך לעיר לז'ה, והצפוני נשפך לנהר בויאנה, סמוך לעיר שקודרה. החלק הצפוני קצר ב-15 ק"מ מהדרומי, אך זורמים בו יותר מים, והוא מכונה בשל כך "הדרין הגדול" (Drini i Madh). בעבר זרם אף הוא ישירות לים האדריאטי, אך שיטפון שאירע ב-1858 היטה את מסלולו.
בין 1973 ל-1986 הקימה ממשלת אלבניה לאורך הנהר שלושה סכרים לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית: וָאוּ אי דֶייס, פיֶירזָה וקוֹמאן. הסכרים יצרו אגם מלאכותי לאורך תוואי הנהר, אגם קומאן (או אגם פיירזה), ולשם כך הועתקה העיר קוקס ממקומה. האגם משתרע גם על שטח קטן הנמצא בתחומה של קוסובו, ויצירתו ללא תיאום עם ממשלת יוגוסלביה גרמה למתיחות בין המדינות, שגם כך לא היו ביניהן יחסים דיפלומטיים. לאורכו של חלק מהאגם, בין קומאן לפיירזה, פועל שירות מעבורות, שלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחת שעריה הפך לאטרקציה תיירותית.
קו מטרופוליטן
קו מטרופוליטן (באנגלית: Metropolitan line; "עירוני") הוא הקו העתיק ביותר ברכבת התחתית של לונדון. הקו נפתח ב-10 בינואר 1863 והוא כולל כיום (2010) 34 תחנות (מתוכן 9 מתחת לקרקע). מסלול הקו שונה מיום פתיחתו, ומספר תחנות שבעבר היוו חלק ממנו נכללות היום בקווים האמרסמית' וסיטי, דיסטריקט וסירקל. המטרופוליטן היה בעבר הקו הראשי של הרכבת התחתית. כיום זהו הקו התשיעי בעומסו במערכת הרכבת התחתית של לונדון.
המטרופוליטן הוא הקו בעל מגבלת המהירות הגבוהה ביותר במערכת הרכבות התחתית של לונדון ומהירותו מגיעה למעל מ27 מטרים לשנייה. לפני סוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 עמדה מגבלת המהירות בחלקו הצפוני של הקו מתחנת הרכבת הרואו-און-דה-היל על 113 קמ"ש. מאז הוגבלה מהירות מערך הרכבות של המטרופוליטן ל-80 קמ"ש. קו המטרופוליטן וקו הסנטרל הם שני הקווים היחידים במערכת התחתית שכוללים תחנות מחוץ ללונדון רבתי.
קו המטרופוליטן הוא קו תת-קרקעי, והוא נמצא כ-5 מטרים בלבד מתחת לקרקע ונבנה בשיטת חפור וכסה - חפרו את רחובות העיר עד לעומק הרצוי וכיסו את החפירה בתקרה שעליה נמצאים פני הרחוב.
היסטוריה.
תכנונים לבניית קו המטרופוליטן החלו בשנת 1853 עם ההתאגדות של רכבת המטרופוליטן הצפונית (שמה המקורי של רכבת המטרופוליטן), אשר הייתה רשאית להקים קו מרכבת גרייט וסטרן בתחנת הרכבת התחתית פדינגטון לתחנת הרכבת התחתית פרינגדון, עם חיבור לרכבת גרייט נורת'רן בקינגס קרוס. העבודה על הרכבת החלה בפברואר 1860 בשיטת הבנייה "חפור וכסה". שיטה זו גרמה להפרעה חמורה בתנועה של צפון לונדון; במהלך העבודה נהר הפליט פרץ את הביוב בתוך החפירות וגרם להצפות מרובות בחלק הבנוי של המנהרה.
המסלול הראשון נפתח מפדינגטון לרחוב פרינגדון בינואר 1863. מאוחר יותר באותה השנה, הוצע כי על כל קווי הרכבת התחתית להיות מקושרות בידי מערכת תחתית. הפרלמנט המליץ כי הדרך הטובה ביותר לעשות את זה היא לעצב "מעגל פנימי", חלק שיהיה קיים ברכבת המטרופוליטן. חלק חדש מהרכבת נבנה בידי חברה אחרת (Metropolitan District Railway) תוך שימוש במטרופוליטן שיבנה את קווי החיבור.
בין פתיחת הקו ועד לשנות ה-30 של המאה ה-20 הרכבת הורחבה עד שאורך המסילה עלה על 145 קילומטרים שרובו חושמל בהדרגה מ-1905. בשנת 1933 רכבת המטרופוליטן הולאמה בידי חברת "London Passenger Transport Board" והפכה באופן רשמי לקו במערכת של הרכבת התחתית של לונדון.
דפוס השירות הנוכחי.
קו המטרופוליטן שונה מן הקווים האחרים של הרכבת התחתית של לונדון כיום — הוא פועל בשירות אקספרס מהיר, בדומה לקו פיקדילי אך בשעות השיא של הרכבת המהירות משתנה.
המטרופוליטן הוא הקו היחיד שאינו חולק אף נקודת מפגש עם קו הדיסטריקט. זאת מפני שחלק מתחנותיו המקוריות סופחו לתחנות קו סירקל וקו האמרסמית' וסיטי.
קינגס קרוס סיינט פנקראס
אגם גארדה
אגם גארדה (באיטלקית: Lago di Garda) הוא האגם הגדול באיטליה והוא יעד תיירותי פופולרי. אגם גארדה נמצא בצפון איטליה, בערך באמצע הדרך בין מילאנו לוונציה ובין הרי האלפים לעמק הפו. אזור אלפיני זה, נוצר כתוצאה מתנועת קרחונים, בסופו של עידן הקרח האחרון. האגם וקו החוף שלו מחולקים בין הפרובינציות ורונה (בדרום מזרח), ברשה (דרום מערב) וטרנטו (צפון). צידו הצפוני של האגם הוא הררי.
בדרום האגם מצויה העיירה העתיקה סירמיונה המהווה יעד תיירותי פופולרי. בעיירה נמצאת מצודת סקאליג'רו מהמאה ה-13. בעיירה הייתה וילה של המשורר הרומאי גאיוס ולריוס קאטולוס, ותיירים מבקרים בשרידי ספא רומית הנקראת "Grotte di Catullo" אף על פי שאין ראייה המקשרת את קאטולוס לבניין זה. בעיירה נמצאים מעיינות חמים של גופרית. בצפון האגם נמצאת עיירת הנופש ריבה דל גארדה ועל שפת האגם טיילת יפה העוברת לאורך החלק הדרומי של העיירה. סמוך לאגם נמצא גם פארק השעשועים גארדלנד, אחד הפארקים המפורסמים באיטליה.
האגם נגיש מצפון דרך מעבר ברנר, מדרום חולפת מסילת הרכבת ונציה-מילאנו ולה תחנת רכבת בדסנצאנו דל גארדה. לגדות האגם חולפות שתי אוטוסטרדות (22 ו-4). על האגם קיים שירות מעבורות המקשר בין נקודות מרכזיות בו ואף שרות רחפות.
הדרין השחור