אליאנה רוס-לאטינן (אנגלית: Ileana Ros-Lehtinen; נולדה ב-15 ביולי 1952), היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי-קובני. הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, המייצגת את המחוז ה-18 ולאחר מכן ה-27, של פלורידה מטעם המפלגה הרפובליקנית מ 1989 עד 2019. בשנים 2011–2013 כיהנה כיו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים.
קורות חיים.
נולדה בהוואנה לאם יהודייה שהתנצרה, בת להורים שהיו מראשי קהיליית יהדות ספרד בהוואנה, ולאב קתולי. משפחתה עברה לארצות הברית בשנת 1960. היא למדה באוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל והמשיכה ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת מיאמי. בשנים 1983–1987 כיהנה כחברת בית הנבחרים של פלורידה ובשנים 1987–1989 כחברת הסנאט של פלורידה.
רוס-לאטינן נוקטת קו עקבי ונחרץ בשני נושאים מדיניים: תמיכה בישראל והתנגדות למשטר הקומוניסטי של פידל קסטרו ויורשו ראול קסטרו בקובה.
רוס-לאטינן היא הנציגה הנשית הבכירה ביותר בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית. כמו כן, היא הנציג הרפובליקני הראשון שנבחר מטעם מדינת פלורידה.
ויליאם דווננט
סרילנקן איירליינס
סרילנקן איירליינס (בסינהלית: ශ්‍රී ලංකන් ගුවන් සේවය, בטמילית: சிறீலங்கன் எயர்லைன்ஸ், באנגלית: SriLankan Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של סרי לנקה, בצי החברה 26 מטוסים והיא מפעילה טיסות ליעדים באסיה, אפריקה ואירופה.
תולדות החברה.
החברה הוקמה על ידי ממשלת סרי לנקה ביולי 1979, לאחר פשיטת הרגל של חברת התעופה אייר ציילון (Air Ceylon).
בתחילה נקראה בשם "אייר לנקה" (Air Lanka), והיא הפעילה שני מטוסי בואינג 707 אותם חכרה מסינגפור איירליינס.
בשנות השמונים הוסיפה החברה יעדים חדשים, ובשנת 1990 היו לה 26 יעדים. בדצמבר 1992 רכשה החברה מטוסי איירבוס A320 חדשים.
בין השנים 1999 ל-2000 רכשה החברה מטוסי איירבוס A330 ו-A340.
בשנת 2004 סבלה סרילנקן איירליינס מרעידת האדמה במדינה, וממלחמת האזרחים בסרי לנקה.
בהמשך החלה החברה לבסס את קולומבו כמרכז לטיסות למזרח אסיה, והיא פתחה מספר קווים חדשים בעיקר להודו ולמזרח התיכון.
כחלק מאסטרטגיה זו החלה להפעיל טיסות ללא הפסקה ממאלה ללונדון, פריז, וטוקיו.
הסכמי שותפות קוד.
לסרילנקן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא סרילנקן איירליינס באתר Airliners.net
אברהם האפט
אברהם האפט (22 בפברואר 1892 - 6 בינואר 1965) היה מפעילי תנועת העבודה, ממיסדי דגניה ב' ומיוזמי כופר היישוב ומגבית ההתגייסות בתקופת היישוב וקרן המגן בתקופת המדינה. ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
ביוגרפיה.
האפט נולד בפוצב שבבלארוס (שנקראה אז "רוסיה הלבנה") לבן ציון האפט ששימש כרבה של העיר קלינצי. למד בחדר ואחר כך בגימנסיה שם הכיר את הציונות. עלה לארץ ישראל בשנת 1913 ועבד כחלוץ במושבות יהודה וב-1914 הצטרף לקבוצת "עבודה" שנוסדה בפתח תקווה. ב-1917, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, התגייס לגדוד העברי שם חלה ואושפז בנשך מספר חודשים בבית חולים צבאי באלכסנדריה שבמצרים. לאחר המלחמה הצטרף לגדוד העבודה והיה ממארגני מבצע סלילת הכבישים של הגדוד בחיפה ובעפולה. בשנת 1920 נמנה האפט על הגרעין המייסד של קיבוץ דגניה ב'.
ב-1926 נשלח לארגון החלוץ בפולין כנציג ההסתדרות הציונית העולמית ושהה שם כשנה.
ב-1934 היה פעיל בארגון ההעפלה הבלתי ליגאלית והיה שותף בהבאת אניית המעפילים ולוס ארצה.
בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט היה אברהם האפט מיוזמי וממייסדי "כופר היישוב", מגבית שעסקה באיסוף תרומות לצרכים ביטחוניים, כגון גיוס מתנדבים לשורות ההגנה, הכשרת לוחמים, הקמת גדרות וביצורים ליישובים וסלילת צירי ביטחון. בתקופה זו גם יזם את הקמת "האיגוד למען תוצרת הארץ" לעידוד צריכת התוצאת החקלאית.
בעת מלחמת העולם השנייה היה האפט חבר בוועד ההצלה וכן פעל בגיוס מתנדבים לצבא הבריטי ולבריגדה העברית והיה מפעילי "מגבית ההתגייסות" שעסקה באיסוף תרומות שנועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים, ובהמשך למען ניצולי השואה.
לאחר המלחמה מילא תפקידים ציבוריים רבים, בשנת 1949 נבחר להיות חבר ועד אספת הנבחרים. הוא שימש כראש המועצה האזורית עמק הירדן הממונה למשך שנה וב-1950 הוא ניצח בבחירות מסודרות לתפקיד וכיהן עד 1956. בתפקידו הוא פעל רבות בענייני ביטחון וכן בקידום מפעלים כלכליים אזוריים (מפעל המים, בית הבשלה לבננות ועוד).
בתקופה שלפני מלחמת סיני היה האפט פעיל בקרן המגן, שנועדה לאסוף כספים לחימושו של צה"ל, כדי לאזן את הפער בינו לבין צבא מצרים, שנוצר בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית.
מ-1957 ועד 1960 עבד האפט כגזבר של מפא"י וכן כמרכז ענף הפירות בתנובה.
על שמו המרכז לנוער בצמח, בו התקיימו הלימודים של המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן בשנותיה הראשונות.
משפחתו.
בתקופת ההתיישבות בדגניה נישא לשושנה שעלתה מבוברויסק. לזוג נולדו ארבעה ילדים- שתי בנות ושני בנים. האפט נפטר בשנת 1965 לאחר מחלה קשה. זוגתו שושנה נפטרה ב-1980.
בועז זיסו
בועז זיסו (נולד ב- 29 באפריל 1966) הוא ארכאולוג, המשמש כפרופסור לארכאולוגיה של התקופה הקלאסית במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין (זוס) וחבר במכון לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן מאז שנת 2004. זיסו הוא גם עורך כתב העת לענייני נומיסמטיקה (חקר מטבעות עתיקים) "ישראל נומיסמטיק ג'ורנל (Israel Numismatic Journal).
ביוגרפיה.
זיסו למד לימודי תואר ראשון ותואר שני בארכאולוגיה במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המוסמך שלו, משנת 1995, עסקה בקברים וקבורה בירושלים בשלהי תקופת הבית השני, והיוותה מחקר המשך לדוקטורט של פרופ' עמוס קלונר שנכתבה בשנת 1980.
זיסו סיים בהצטיינות עבודת דוקטור באוניברסיטה העברית בשנת 2002, בהנחיית פרופ' דן בר"ג. נושא העבודה: "היישוב הכפרי ביהודה משלהי תקופת הבית השני עד ימי מרד בר-כוכבא". העבודה מציגה מידע מסכם אודות יותר מ-300 אתרים יהודיים שהתקיימו בשלהי תקופת הבית השני ובימי מרד בר כוכבא במרחב הגאוגרפי המשתרע מנחל שילה בצפון עד בקעת באר שבע בדרום, וממדבר יהודה במזרח עד מישור החוף במערב.
זיסו המשיך בלימודי פוסט דוקטורט, באמצעות מלגה של יד הנדיב (קרן רוטשילד) בתוכנית להיסטוריה עתיקה וארכאולוגיה ים-תיכונית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית. לאחר מכן קיבל מלגת מחקר במכון למדעי הרוח באוניברסיטת קלגרי שבקנדה, שם סיים כתיבת המהדורה האנגלית המעודכנת של הספר על עיר הקברים של ירושלים בימי הבית השני, יחד עם פרופ' עמוס קלונר. הספר התפרסם בשפה האנגלית בהוצאה המדעית Peeters בשנת 2007.
במהלך השנים, ביצע זיסו חפירות וסקרים ארכאולוגיים רבים ברחבי הארץ, חלקם במסגרת רשות העתיקות, שם מילא, בשנים 1987 - 2002 תפקידי פיקוח, ניהול ומחקר. בין היתר שימש ראש היחידה למניעת שוד עתיקות. החפירות והסקרים התמקדו בירושלים, בכתף יריחו ובנחל מכמש (יחד עם פרופ' חנן אשל) ובאתרים שונים בהרי ירושלים ובשפלת יהודה. בהרי ירושלים זיסו ביצע סקר ארכאולוגי מקיף בשטח של כ-200 קמ"ר במסגרת "סקר ישראל". "מפת שער הגיא" (מפה 104) נסקרה יחד עם דני וייס וגדעון סולימני, וראתה אור כספר בשנת 2004 במסגרת פרסומי הסקרים של רשות העתיקות. עבודת השדה של סקר "מפת שער הגיא" (מפה 100) נמשך. בנוסף, נסקרה על ידו שפלת יהודה הדרומית במפת דבירה.
בחפירה שנערכה יחד עם אמיר גנור בחורבת עתרי הסמוכה לעמק האלה, נחשף כפר יהודי מתקופת הבית השני וימי מרד בר-כוכבא, ובמרכזו מבנה ציבור ששימש כפי הנראה כבית כנסת - אחת מהדוגמאות הקדומות ביותר למבנה מסוג זה. בסקר ארכאולוגי שערך בשנת 2009 במערת התאומים שבהרי ירושלים בשיתוף עם מלח"ם (היחידה למידע ולחקר מערות באוניברסיטה העברית) נמצא מטמון מטבעות הכסף הגדול ביותר מזמן מרד בר-כוכבא שנתגלה אי פעם בפעולה ארכאולוגית מבוקרת בישראל. מטבע נוסף מתקופת המרד מסוג כסף, הנחשב לנדיר, נמצא במערה בנחל תקוע על ידי צוות חוקרים מבר-אילן והאוניברסיטה העברית, ביניהם זיסו. זהו המטבע הראשון מתקופה זו הנמצא במערות נחל תקוע. צדו האחד של המטבע נושא חזית של בית המקדש, וצדו הנשי נושא את השם ״שמעון״, על שם מפקד המרד נגד הרומאים. ממצא זה מעיד, לפי זיסו ושותפיו, על פעילותם של המורדים היהודים באזור המערה. טענה זו מתכתבת עם הקשר בין המורדים למבצר הרודיון, השוכן בסמוך נחל תקוע, ששימש כמקום שלטוני עבור אנשי בר כוכבא.
במהלך השנים פרסם זיסו שלושה ספרים ויותר מ-130 מאמרים מדעיים העוסקים במחקר ירושלים, הרי, מדבר ושפלת יהודה לאורך התקופות הפרסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית. חלק מן המחקרים פורסמו יחד עם שותפים מהארץ ומחו"ל.
בחודש אוקטובר 2011 הוענק לו התואר פרופסור מטעם אוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2014–2017 עמד בראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
משתמטים מעבודה
מתנות
ישעיהו ויינברג
שייקה וינברג
שייקה ויינברג
חומרא וקולא
חומרא וקולא הם שני כיוונים קוטביים בפסיקת הלכה ובמנהגים, כאשר חומרא היא פסיקה שלרוב אוסרת ומחייבת ואילו קולא היא פסיקה שלרוב מתירה ופוטרת.
להגדרות אלו חשיבות הלכתית, המתבטאת, בין השאר, בקביעה ההלכתית כי "ספק דאורייתא לחומרא" ו"ספק דרבנן לקולא".
חומרא וקולא כמדדים לפסיקת הלכה.
לעיתים החומרא והקולא משמשים כמדד לפסיקת הלכה. כך, למשל, נקבע הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא וספיקא דרבנן לקולא", כלומר בספק בדין מקראי יש להחמיר ובספק בדברי חז"ל יש להקל.