לאחר שש שנות שירות השתחרר בודו מצה"ל והצטרף לתיאטרון זירה וכיכב שם בהצגת "מוישה ונטילטור" שהייתה להיט באותה תקופה. לאחר סגירתו של תיאטרון הזירה בשנת 1958 הצטרף בודו ל"תיאטרון דו-רה-מי" וכיכב שם במחזמר המצליח של אברהם גולדפדן "שני קוני-למל".
בנוסף שיחק בין היתר גם בהצגות "פינג`ן" של דן בן אמוץ וחיים חפר (עם ריקה זראי), "שווייק במלחמת העולם השנייה" ו"לה מנדראגולה". עם הקמת תיאטרון חיפה בשנת 1961 היה בודו מן הראשונים שהצטרפו לתיאטרון בעקבות הזמנת מייסדו, יוסף מילוא. הוא שיחק שם בין היתר במחזות, "אילוף הסוררת", "חלום ליל קיץ", "קרנפים", "הרשלה מאוסטרופולי", "משרתם של שני אדונים", "מעגל הגיר הקווקזי", "אנדורה", "אופרה בגרוש", "ימים של זהב", "תעלולי נישואין" ו"המתאבד". במקביל להופעותיו בתיאטרון חיפה הופיע ב"מוישה ונטילטור" בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל) וכן בתיאטרון השדרה בתפקיד הראשי בהצגה "פישק'ה החיגר" על פי סיפורו של מנדלי מוכר ספרים, ובתיאטרון לילך בהצגות "מטורף על הגג" ו"ישראלי באמריקה".
בסוף שנות ה-60 העלה על הבמות הופעת יחיד סאטירית בשם "הצביעו בעד בודו". המופע כלל שירים של דן אלמגור ואפי נצר שהופיעו גם בתקליט. בשנת 1967 הוציא תקליט שכלל ביצועים ברומנית לשירים עבריים מצליחים ונקרא "Cu Bodo La Gramofon". הופיע עם מערכון "שתיים... שתיים..." (עם הקטעים "הטלפון הצימבורי" ו"קריעה למילואים").
בשנת 1975 עזב בודו את תיאטרון חיפה וייסד תיאטרון מסחרי ביידיש עמו הופיע עם שחקנים נוספים בישראל ובחו"ל וזכה להצלחה רבה. בסוף שנות ה-70 הוציא תקליט בשם "יידישקייט" שכלל שירים ביידיש.
בשנת 1992 הצטרף לתיאטרון יידישפיל ומילא בו לאורך השנים תפקידים ראשיים רבים.
בשנת 2009 העלה את הצגת היחיד "לנסקי ביידיש" במסגרת פסטיבל תיאטרונטו.
בודו זכה ב"פרס אדית וישראל פולק" ב-1999, ב"פרס קרן לרנר ליידיש" ב-2000 וב"פרס התיאטרון הישראלי" על מפעל חיים ב-2008. בשנת 2013 הוענק לבודו אות יקיר העיר תל אביב-יפו. בשנת 2016 זכה בודו בפרס הרשות הלאומית לתרבות היידיש.
בקולנוע.
בודו שיחק במהלך השנים בסרטי קולנוע רבים וביניהם בסרטים: "אף מילה למורגנשטיין", "רק לא בשבת", "מוישה ונטילטור" (בגרסה הקולנועית שביים אורי זוהר), "ארבינקא", "השועל בלול התרנגולות", "נחצ'ה והגנרל", "פיצוץ בחצות", "בדרך אל החתולים", "מיליונר בצרות", "מרגו שלי", "כשנותנים - קח!" (סרט ישראלי דובר יידיש), "חמש חמש", "נס בעיירה", "גיא אוני", "איריס", "פעם הייתי" ובכמה הפקות זרות.
בטלוויזיה.
בטלוויזיה שיחק בין היתר בסדרות: "הילדים משכונת חיים", "רחוב סומסום", "פרפר נחמד", "התזמורת", "פעם אחת", "הקומדי סטור", "המסעדה הגדולה", "ייסורי אפרים", "שמש", "משפחה לא בוחרים", "האישה שגנבה 250 מיליון", "משפחת עזאני", "דני הוליווד", "חברות", "מתיר עגונות", "החברים של נאור", "70 מיליון סיבות לעושר", "קופה ראשית" ו"לבד בבית".
חיים אישיים.
בודו היה נשוי לאסתר, עד למותה ב-2014. לזוג שלושה ילדים וארבעה נכדים.
מתגורר בתל אביב.
הצבא העות'מני
דדלי רנדל
דדלי רנדל (אנגלית: Dudley Randall; 1914–2000) היה משורר ומסאי, עורך ומו"ל אמריקני ממוצא אפריקני. שמו המלא היה דדלי פלקר רנדל והוא התגורר בדטרויט, מישיגן - ארצות הברית.
ביוגרפיה.
דדלי רנדל נולד ב-14 בינואר 1914 בוושינגטון הבירה, לארתור ג'ורג' קלייד, שהיה ציר בקונגרס האמריקני, ולעדה ויולה, שעבדה בהוראה. ב-1920 עקרה המשפחה לדטרויט. רנדל התחתן לראשונה ב-1935 עם רובי הדסון. ב-1942 התחתן שנית. אשתו השנייה הייתה מילדרד פינקני. נישואין אלו החזיקו מעמד כמה שנים, אך גם הם באו אל קיצם. ב-1957 נישא רנדל בשלישית, הפעם לוויוויאן ספנסר.
רנדל החל לעבוד ב-1932 בבית היציקה של מפעל המכוניות של פורד בדירבורן, מישיגן. ב-1937 התפטר, ושנה לאחר מכן עבר לשמש כפקיד דואר בדטרויט. בעת מלחמת העולם השנייה שרת בצבא, ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת המדינה וויין בדטרויט, שם עבד במקביל בסוכנות הדואר. ב-1949 קיבל תואר ראשון בשפה האנגלית. ב-1951 קיבל תואר שני במדעי הספרנות, מאוניברסיטת מישיגן. כשהשלים את השכלתו החל לעבוד כספרן, תחילה באוניברסיטת לינקולן בג'פרסון סיטי, מיזורי, ואחר כך בקולג' המדינתי מורגן בבולטימור, מרילנד. ב-1956 חזר לדטרויט והתקבל לעבודה כספרן במערכת הספריות הפדרלית של מחוז וויין. בשנים שלאחר מכן החל לעבוד בכתיבה והוצאה לאור (ראו להלן).
דדלי רנדל נפטר ב-5 באוגוסט 2000, בסאותפילד, מישיגן.
יצירתו.
כבר בשנות לימודיו בבית הספר החל רנדל למצוא עניין בשירה. בגיל 15 הוא פרסם לראשונה שירה מפרי עטו, בעיתון חינמי בדטרויט. במשך השנים הוא המשיך לעסוק בשירה, כאשר המאפיינים של שיריו הם פשטות וריאליות. עיסוקו בשירה הביאו לייסד הוצאה לאור שתעסוק בנושא זה, וב-1965 הוא הקים את הוצאת "ברודסייד פרס" (Broadside Press), שעסקה בפרסום שירים וספרים של סופרים ומשוררים שחורים. פעילותו הרבה זכתה להכרה ציבורית, ובשנת 1981 הוכתר דדלי לחתן השירה של דטרויט.
שיריו המפורסמים ביותר הם: "Ballad of Birmingham" - ("הבלדה של ברמינגהאם"), שיר שכתב ב-1963, בעקבות פיגוע טרור בו נהרגו ארבע ילדות אפרו-אמריקאיות בעיר ברמינגהאם באלבמה. "A poet is not a Jukebox", "Booker T. and W.E.B", "The Profile on the Pillow".
ג'ון לגוויזאמו
ג'ון אלברטו לגוויזאמו (באנגלית: John Alberto Leguizamo; נולד ב-22 ביולי 1964) הוא שחקן, במאי קולנוע, מפיק וקומיקאי אמריקאי יליד קולומביה.
ביוגרפיה.
לגוויזאמו נולד בבוגוטה שבקולומביה, למשפחה קתולית. הוריו אלברטו ולוז לגוויזאמו היגרו עמו ועם אחיו לארצות הברית ב-1968 והתמקמו בקווינס, ניו יורק. לאחר בית ספר תיכון, לגוויזאמו החל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק במגמת תיאטרון.
קריירה.
לגוויזאמו החל כקומיקאי במועדוני לילה ניו יורקים, ואת תפקידי האורח שלו בטלוויזיה ובקולנוע החל כשבשנת 1984 השתתף בסדרה "מיאמי מחלק מוסר". בשנת 1991 הוא כתב והשתתף במחזה בשם "Mambo Mouth", שבו שיחק שבע דמויות. המחזה זכה בפרס המבקרים ולגוויזאמו זכה להכרה ציבורית. הוא הופיע בתפקידי אורח ביותר מ-50 סרטי קולנוע, ביניהם "בנוגע להנרי", "האחים סופר מריו" (בתפקיד לואיג'י), "דרכו של קרליטו" (לצד אל פצ'ינו), "רומיאו ויוליה", "ספון", "החלטה גורלית", "מולן רוז'" (לצד יואן מקגרגור וניקול קידמן), "פגיעה היקפית" (לצד ארנולד שוורצנגר), ו"מחלק 13".
לגוויזאמו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על הסרט "קדילאק של סופשבוע" (1995).
בשנת 2000, לגוויזאמו שיחק בתפקיד שני השדים (ג'יני) במיני סדרה "לילות ערב". בנוסף תרם את קולו בסרט האנימציה "עידן הקרח" והמשכו. לגוויזאמו יצר, כתב, הפיק ושיחק בתוכנית בידור בשפה הספרדית בשנת 1995, והציג את כישרונו הרב בחיקוי דמויות. בשנת 1998 זכה פרס אמי עלה שתתפותו בסרט בשם "Freak" שביים ספייק לי, שמבוסס על מחזה שיצא מוקדם יותר באותה שנה.
בשנת 2003 ביים וכתב את הסרט "בלתי מנוצח" לרשת HBO, שבו גם כיכב לצד ונסה פרליטו.
בשנים 2005–2006, לגוויזאמו הצטרף לצוות השחקנים בסדרה "ER" למשך עונה אחת בלבד.
בשנת 2008 שיחק בחידוש השני של תיאטרון ברודוויי למחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט.
בשנת 2013 גילם את דמותו של רנדי בסרטו של רידלי סקוט "היועץ".
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, איימי ראיין ודיאן קרוגר. באותה שנה שיחק בסרט הפשע "הולופוינט" לצידם של איאן מקשיין, לין קולינס, ופטריק וילסון.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "וייקו" ועל תפקידו היה מועמד לפרס אמי לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
באותה שנה פורסם כי ישתתף בסרטו של בארי לוינסון, "השורד" , המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות. בן פוסטר מגלם את האפט. לצדו משתתפים בסרט דני דה ויטו, בילי מגנוסן, ויקי קרייפס, פיטר סארסגארד ודר זוזובסקי. הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-21 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
חיים אישיים.
בשנים 1994–1996 היה נשוי לשחקנית ילבה אוזוריו.
ב-2003 הוא נישא בשנית למלבישה ג'סטין מאורר בטקס קתולי-יהודי (הוא קתולי ואשתו יהודייה). להם בת ובן. מתגוררים בניו יורק.
חוף האיזמרגד
חוף האיזמרגד (באנגלית: Emerald Coast) הוא אזור בצפון מערב מדינת פלורידה שבארצות הברית.
כלכלת האזור מתבססת על התיירות (בעיקר תיירות חופים, ודיג מים עמוקים), וכן על מתן אספקה לבסיסים הצבאיים הרבים שבו.
אזור זה כולל אתרי נופש רבים בהם: חוף פנסקולה, חוף פורט וולטון, דסטין וסיסייד בה צולם הסרט "המופע של טרומן".
מדי שנה מבקרים בחופי הרחצה באזור כ-4.5 מיליון תיירים (כ-80% מהם מבקרים בדסטין).
באזור מספר בסיסים של צי ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית ובהם: בסיס האוויר של הצי פנסקולה, שדה הורלבורט, בסיס חיל האוויר אגלין, בסיס חיל האוויר טינדאל ובסיס קורי להדרכה טכנית של הצי.
יוהאן לבנטל
יוהאן יאקוב לבנטל (בגרמנית: Johann Jacob (János Jakab) Löwenthal; 15 ביולי 1810 הונגריה - 20 ביולי 1876 אנגליה) היה שחמטאי יהודי מקצועי. לשיא יכולתו הגיע בשנת 1858 כאשר היה מדורג שני בעולם. לבנטל דורג בין עשרים הטובים בעולם בין השנים 1842 ל-1867.
חייו.
לבנטל נולד בבודפשט, בן לסוחר יהודי. הוא רכש את השכלתו בגימנסיה באותה עיר. בשנת 1846 ניצח בדו-קרב מול קרל המפה בווינה +5 -4. קיבל מינוי אזרחי באַדְמִינִיסְטְרַצְיָה של לאיוש קושוט בשנת 1848.