בפרק 25 בעונה השלישית של התוכנית "מכסחי המיתוסים" נקבע שהמיתוס "מכוסח", ומדובר רק באגדה.
בפרק 17 בעונה השלישית של התוכנית "סאות' פארק", "הקונצרט העולמי", הושמע במהלך הקונצרט צליל חום שגרם לכלל אוכלוסיית העולם לצורך בריקון המעי ללא שליטה.
בפרק החמישי בעונה הראשונה של התוכנית "פאר טי.וי.", חלקו השני של הפרק עוסק בלהקת המטאל של פאט אד, אשר באחת מהופעותיה מוצא מרווין את הצליל החום, ודבר זה מביא לפרסום הלהקה.
אוניברסיטת בוסטון
אוניברסיטת בוסטון (באנגלית: Boston University; בראשי תיבות: BU) היא אוניברסיטה פרטית השוכנת בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
היסטוריה.
אוניברסיטת בוסטון נוסדה ב־1839 כבית ספר ללימודי תאולוגיה על ידי שליחי הכנסייה מזרם המתודיזם, והוכרה כאוניברסיטה על ידי רשויות מסצ'וסטס בשנת 1869.
19 בתי ספר וקולג'ים עם מעל 300 תוכניות לימוד. עם 4,107 חברי סגל ו־33,678 סטודנטים (נכון ל־2021), אוניברסיטת בוסטון היא האוניברסיטה הפרטית הרביעית בגודלה בארצות הברית והמעסיק הרביעי בגודלו בעיר.
U.S. News &amp; World Report מדרג את אוניברסיטת בוסטון במקום ה־40 מבין כל האוניברסיטאות בארצות הברית בלימודי תואר ראשון (נכון ל־2021). האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר וחברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
בתי ספר וקולג'ים.
בתי הספר והקולג'ים באוניברסיטת בוסטון:
ההתנגדות לתורת האבולוציה
עבד אלעזיז רנטיסי
שער הדמעות
ציוד נייד
אנתוני סנטאסירה
אנתוני סנטאסירה (באנגלית: Anthony Edward Santasiere; 9 בדצמבר 1904, ניו-יורק - 13 בינואר 1977, הוליווד) היה שחמטאי אמריקאי.
קריירת השחמט.
בשנת 1923 חלק סנטאסירה מקום 13-14 בתחרות אגם הופטקונג (ניצחו: אברהם קופצ'יק ופרנק מרשל). בשנת 1924 הגיע למקום השלישי בתחרות ניו יורק אחרי פרנק מרשל וקרלוס טורה רפטו . בשנת 1927 חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות ניו יורק (ניצח: אלברט פינקוס). בשנת 1928 ניצח סנטאסירה בתחרות בופלו, ובשנת 1929 הגיע למקום השלישי אחרי הרמן שטיינר ויעקב ברנשטיין. בשנת 1930 חלק מקום ראשון בתחרות אוטיקה עם נורמן לסינג.
בשנת 1931 הגיע למקום השביעי בתחרות ניו יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה) וחלק מקום שלישי-רביעי בתחרות רומא (אליפות מדינת ניו-יורק- ניצח: פרד ריינפלד).
בשנת 1934 חלק מקום 9-10 בתחרות סירקוז (ניצח: שמואל רשבסקי).
בשנת 1935 הגיע למקום השביעי בתחרות מילווקי (ניצח: ראובן פיין).
בשנת 1938 חלק מקום 10-11 באליפות השנייה של מדינת ניו-יורק (ניצח: שמואל רשבסקי). באותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות בוסטון (ניצחו: ישראל הורוביץ ויצחק קשדן).
בשנת 1944 סנטאסירה הגיע למקום השני, אחרי שמואל רשבסקי באליפות הפתוחה ה-45 של ארצות הברית שהתקיימה בבוסטון, וניצח בתחרות הפתוחה ה-46 שהתקיימה בשנת 1945.
בדו-קרב ההיסטורי של שנת 1945 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות, דו-קרב שהתקיים באמצעות הרדיו שיחק סנטאסירה נגד דוד ברונשטיין והפסיד בשני משחקיו. בשנת 1949 הגיע למקום השני, אחרי סנדרין באליפות הפתוחה של ארצות הברית.
סנטאסירה ניצח בתחרות באיטליה בשנת 1953, וניצח את בובי פישר הצעיר בשנת 1957 בתחרות פתוחה. באותה שנה בובי פישר כבר היה אלוף הנוער של ארצות הברית וכן ניצח באליפות הפתוחה של ארצות הברית לבוגרים.
עיסוקים מעבר לשחמט תחרותי.
סנטאסירה היה מורה למתמטיקה בתיכון. תחביביו כללו כתיבה יצירתית וציור תמונות שמן. בנוסף כתב בצורה נרחבת על נושאי שחמט בביטאון American Chess Bulletin.
מניוקה
מנדיוקה
מאבק סוציאליסטי
הכושים העברים
עדלידע
גבעת וימינאלה
גבעת וימינאלה (באיטלקית: Viminale; בלטינית: וימינאליס Collis Viminalis) היא הקטנה מבין שבע גבעות רומא. צורתה כצורת אצבע המשתפלת לכיוון דרום מהרמה הנמצאת צפונית לרומא. הגבעה נמצאת בין גבעת הקווירינאלה בצפון-מערב לגבעת אסקווילינו בדרום-מזרח.
אורכה של הגבעה מצפון לדרום כ-700 מטרים, שטחה כ-240,000 מ"ר, וגובהה מעל פני הים נע בין 50 ל-57 מטרים. בעת העתיקה היא הייתה גבוהה יותר.
מקור שמה של הגבעה בערבות (בלטינית "וימינה") שצמחו שם.
הגבעה הפכה חלק מהעיר רומא בעת בניית חומת סרוויוס, והייתה המחוז השישי של רומא בתקופת אוגוסטוס.
גבעה זו הייתה לאורך השנים הפחות חשובה מבין שבע הגבעות, ולא נבנו עליה אתרים בעלי חשיבות.
כיום מצויות על הגבעה תחנת רומא טרמיני ובית האופרה של רומא.
שען
שען הוא אומן מומחה לתיקון ובניית שעונים מכניים. כיום, כאשר רוב השעונים מיוצרים ביצור תעשייתי מדובר במקצוע הולך ונעלם, במיוחד בתחום הייצור.
השעון המכני מורכב מעשרות גלגלי שיניים וקפיצים זעירים. על מנת שהשעון יתפקד בדיוק לאורך זמן על הגלגלים לנוע בתיאום מושלם. לפיכך, כדי לטפל בגלגלי השיניים, עונד השען על עינו זכוכית מגדלת ייחודית, ומטפל בגלגלי השיניים באמצעות מלקטת (פינצטה) ומברגים זעירים ייחודיים. עבודתו דורשת ריכוז, סדר והקפדה רבה על הפרטים.
השענות נחשבה מתקופת הרנסאנס (המאה ה-15) ועד ראשית המאה ה-20 למקצוע מתוחכם, הדורש תשומת לב רבה לפרטים, יצירתיות ויכולת טכנית ברמה הגבוהה ביותר. ניתן להשוות את תדמית המקצוע דאז לתכנות מחשבים במחצית השנייה של המאה ה-20. שענים ידועים נדדו בין ערי העולם, בנו שעונים על מגדלים מרכזיים וזכו לכבוד ולתהילה. למשל השען שבנה את השעון האסטרונומי בפראג, הצרפתי אברהם לואי ברגה, האחים רושט השווייצרים או ר' משה שפירא, שהתקין את השעונים בבית הכנסת זהרי חמה בירושלים. שענים אלה התחרו זה בזה ביצירתיות ובתחכום על ידי הוספת בובות מכניות או הוספת חוגות מדידה (למשל - תצוגה אסטרונומית של מצב כוכבים שונים וכדומה). בתי-מלוכה הזמינו שעונים מיוחדים משובצי יהלומים או בנויים באופן מיוחד, במאה ה-19 נפוצה אופנה החושפת את מנגנון השעון ומפארת את עבודתו של השען. מאידך טרחו שענים על המצאת שעונים קלים ונוחים לאדם הפשוט. כך הומצאו שעון הכיס ושעון היד.
נוסף על השימוש בשעונים למדידת הזמן, נעשה שימוש בכרונומטר (שעון בעל דיוק רב) לצורכי ניווט ימי, לאחר שכרונומטר מדויק מספיק פותח על ידי בונה השעונים האנגלי ג'ון הריסון.
לאחר שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר ייצור שעונים עבר לייצור תעשייתי ובמיוחד לאחר שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר עלות הייצור של שעונים הוזלה מאוד ונכנסו שעונים דיגיטליים זולים יחסית, הפכו ייצור שעונים מכניים באופן ידני ותיקון שעונים לבלתי כדאיים כלכלית. כתוצאה מכך שענים רבים הפסיקו לייצר שעונים מחוסר ביקוש ומגמות ללימוד שענות נסגרו.
פעילות תיקון שעונים נעשית בימינו במעבדות משוכללות של מותגי השעונים המובילים. מעבדות אלה מצוידות בציוד ייעודי לשעוני המותג.
שרדנה
השרדנה או שרדן (Sherden), הם אחת מקבוצות גויי הים הנזכרות בתעודות מצריות בכתב החרטומים. מוצאם מאזור הים התיכון, אך המקום המדויק של מוצאם אינו ידוע. המידע עליהם אינו רב ומשאיר שאלות פתוחות לא מעטות. גויי הים הוגדרו על ידי אגיפטולוגים בסוף המאה ה-19 כקבוצות של עמים או שבטים, שפשטו על החופים הצפוניים והמזרחיים של הים התיכון במהלך המאות 14 עד 12 לפנה"ס. במיוחד ניתן לעקוב אחרי תנועותיהם באזורי אנטוליה, סוריה, כנען ומצרים. רוב האזכורים עליהם הם ממקורות מצריים, אך השרדנה נזכרים גם באוגרית ובמכתבי אל עמארנה.
הממצאים.
לבושם וציודם האופייני של השרדנה היה זהה לגויי הים האחרים, פלשתים, ת'כר (סיקולו) ואחרים, פרט לקסדה. ציוד זה כלל מגן מאורך, חרב עם להב ארוך, בגד בעל עיבוד דמוי צלעות מעור או מתכת, שמלה קצרה וקסדה בעלת שתי קרניים בולטות. קסדה אחרונה זו אפיינה רק את השרדנה.
מקור המידע על שריונם ושאר הציוד בתבליטים שנתגלו על הקיר המזרחי של מקדש, מדינת האבו, במצרים. המקדש נמצא ממערב לנילוס וממול לעיר לוקסור, בירת הממלכה החדשה.
אזכורים בכתובים.
לראשונה הם נזכרים במכתבי אל-עמארנה מ-1350 לפנה"ס לערך. שני המכתבים עם אזכורים לשרדנה נשלחו על ידי נסיך גבל. שלושת המכתבים, מספר 81 ו-123-122, הם של ריב-הדה (Rib-Hadah) נסיך גבל. ריב-הדה כותב לפרעה שעבד-אשרתו מלך אמורו לוחץ אותו קשות. במכתב 81 נאמר כך: "שרדנ (Sirdanu) שאני מכיר אותו ברח אל עבדאשרת. לפי פקודתו נעשה המעשה!". במכתב 122 הוא כותב: "פחר פשע נגדי. הוא שלח סת (סוג של שליחים/נוודים) והם הרגו את השרדנ, ושלושה אנשים הביא למצרים. כמה זמן העיר כועסת עלי?".
אזכור של השרדנה מופיע גם באונומסטיקון של אמנופה.
ויליאם פוקסוול אולברייט פקפק אם אמנם מדובר בשבט השרדנה, אך מרוב העדויות עולה שהכוונה הייתה אליהם. המכתבים מגבל מוכיחים שהשרדנה הגיעו למזרח הים התיכון כבר במאה ה-14 לפנה"ס, ובכך קדמו בהרבה לפלשתים ולשאר השבטים מגויי הים. כבר בתקופה זו שימשו כשכירי חרב בצבאות השונים.