לאחר שפרש מתפקיד ניהולי ב"אסם" פנה גד פרופר לעסוק בהשקעות שונות ובתפקידים ציבוריים. במחצית השנייה של שנות ה-80 שימש במקביל כיו״ר מועצת המנהלים של חברת "פרופר בע״מ", חברת ההחזקות המשפחתית, יו״ר מכון היצוא, וחבר דירקטוריון במספר חברות: הבנק הבינלאומי, פ.י.ב.י. אחזקות, הפניקס חברה לביטוח, אפריקה ישראל להשקעות, ו"פיוניר בטון מובא ומחצבות".
בשנת 1995 היה שותף להקמת חברת הנדל"ן המניב ויתניה, ושימש כיו"ר בחברה במשך מספר שנים.
בשנת 1996 היה שותף להקמת ערוץ הקניות.
בשנת 1998 הפרידו בני משפחת פרופר את המניות שהחזיקו במשותף בחברת "אסם", שבמקביל רכש תאגיד המזון השווייצרי נסטלה את השליטה בחברה. ביוני 2004 מכר פרופר מניות נוספות, ו"נסטלה" הגדילה את חלקה בחברה לכ-52%. בפברואר 2012 מכר פרופר את כל המניות שעוד החזיק באסם, כ-5% ממניות החברה, לחברת "נסטלה", תמורת 369 מיליון שקל.
בשנות ה-2000 שימש יו"ר לשכת המסחר של ישראל והאיחוד האירופי, יו"ר ארגון הגג של לשכות המסחר והתעשייה הדו-לאומיות, יו"ר מועצת המנהלים של סייקלטק ודירקטור במועצת העסקים ישראל - בריטניה. והיה חבר בחבר הנאמנים של מספר גופים, בהם אוניברסיטת תל אביב, מכללת שנקר ומוזיאון תל אביב לאמנות.
ב-2008 נבחר לשמש יו"ר איגוד תעשיות מוצרי בנייה וצריכה בהתאחדות התעשיינים.
מאז שנת 1997 משמש כקונסול כבוד של ניו זילנד בישראל. בשנת 2008 קיבל את אות לגיון הכבוד של צרפת על תרומתו במשך יותר משני עשורים לקידום קונצרן לוריאל.
באוקטובר 2015 מונה לנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.
חיים אישיים.
מתגורר ברמת השרון, נשוי לאתי (אחותה של חנה לסלאו) ואב לשניים.
אחיו של גד הוא דן פרופר, ששימש מנכ"ל "אסם" ואחר כך יו"ר הדירקטוריון שלה.
שרי הרינג
שרי הרינג (Cherry Heering) הוא שם המותג המפורסם של ליקר דובדבנים המיוצר על ידי חברת פיטר הרינג מדנמרק המתמחה ביצור משקאות ליקר שונים. לשרי הרינג הרשאה מלכותית מאת מרגרטה השנייה ואליזבת השנייה.
ליקר שרי הרינג מיוצר מאז שנת 1818 ונמכר ברחבי העולם. הליקר מהווה מרכיב חשוב בקוקטיילים שונים (כגון סינגפור סלינג), בשל הגוון האדום העז שהוא מקנה למשקה.
ליקר שרי הרינג מכיל 24% כוהל בנפח, שיעור גבוה יחסית לליקרים אחרים על בסיס פירות. הפרי המשמש כחומר הגלם לייצורם נקטף בחוות גידול דובדבנים בקרבת קופנהגן. הליקר עובר תקופת יישון של שלוש שנים. בסך הכל מיוצרים בשנה כ-13 מיליון בקבוקי שרי הרינג.
4 Intimate Nights with Beyoncé
שלמה קאמינקר
שלמה קמינקר
סיידו דומבייה
סיידו דומבייה (בצרפתית: Seydou Doumbia; נולד ב-31 בדצמבר 1987 ביאמוסוקרו) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת החלוץ בחמרון ספרטנס.
I'll Be There
"I'll Be There" הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום, Third Album, של חמישיית הג'קסונים אשר הופץ ב-28 באוגוסט 1970 על ידי מוטאון.
השיר הפך לסינגל המצליח ביותר של הלהקה ולסינגל הרביעי שלה, ברצף ("I Want You Back", "ABC", ו-"The Love You Save"), המגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
"I'll Be There" הוא גם הסינגל המצליח ביותר של מוטאון בארצות הברית ב"עידן דטרויט" (1959 - 1972) עם מכירות של 4.2 מיליון עותקים בארצות הברית ו-6.1 מיליון ברחבי העולם.
את השיר שרו מייקל ג'קסון ואחיו הגדול, ג'רמיין כאשר ג'קסון שימש כסולן המוביל.
השיר הוא בלדה והציג את הפוטנציאל של הלהקה לבצע שירים בסגנון שונה מלהיטי ה"פופ מסטיק", שאפיינו אותם.
בשנת 1992, מריה קארי ו-טריי לורנס ביצעו לשיר גרסת כיסוי שהפכה ללהיט והחזירה אותו לתודעת הציבור, שני עשורים לאחר יציאתו המקורית.
מצעדים ודירוגים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הבילבורד הוט 100 וה-בילבורד ריתם אנד בלוז ושהה שם במשך 5 ו-6 שבועות, בהתאמה.
גרסאות כיסוי.
אמנים רבים ביצעו גרסאות כיסוי ביניהן ניתן למצוא את Josie and the Pussycats ומריה קארי.
גרסת מריה קארי.
מריה קארי ביצעה את "I'll Be There" בהופעה הטלוויזיונית, MTV Unplugged אשר שודרה ב-20 במאי 1992. השיר בוצע כדואט רומנטי בין קארי, ששרה את השורות של מייקל ג'קסון וטרי לורנס ששר את השורות של ג'רמיין ג'קסון.
ההופעה הפכה להצלחה ובעקבותיה הוחלט להקליט אותה לאלבום, MTV Unplugged. השיר יצא לאור כסינגל וכבש את פסגת מצעד הבילבורד ואת צמרת המצעדים ברחבי העולם.
ליגיון הכבוד
בס אלברטי
בס אלברטי הוא כינוי לארפג'ו שמנוגן בעיקר בכלי מקלדת. לרוב בס אלברטי משמש כליווי המהווה אך ורק מילוי הרמוני, הוא מורכב מתנועה חוזרת ומתמשכת של תבנית מסוימת המורכבת מאקורדים מפורקים. תבנית הבס האלברטי משתנה מיצירה ליצירה.
מקור המונח.
בס אלברטי נקרא על שם המלחין דומניקו אלברטי שהרבה להשתמש בצורה זאת ביצירותיו.
השימוש בבס אלברטי היה חביב על מלחינים מהתקופה הקלאסית והרומנטית.
Ampelmännchen
יורם צפריר
יורם צפריר (30 בינואר 1938 – 22 בנובמבר 2015) היה פרופסור במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2014. מאז 2001 היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. התחומים העיקריים של פעילותו המדעית היו הארכאולוגיה של ארץ ישראל ומזרח הים התיכון בכלל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. תחום נוסף של פעילותו היה הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל וסביבותיה בתקופות האמורות.
קורות חייו.
נולד וגדל בכפר אז"ר לציפורה ונחמיה פייגין. למד בכפר אז"ר ובבית ספר תיכון חדש בתל אביב. שירת בנח"ל בין השנים 1955–1958 והיה בין מקימי קיבוץ אור-הנר. היה בין מקימי בית ספר השדה במדרשת שדה בוקר, לצד מיכאל גל, בשנים 1963–1965.
במלחמת ששת הימים שירת ביחידת מודיעין של פיקוד הדרום ונפצע קשה בשתי רגליו. למרות הנכות המשיך לשרת במילואים והשתתף במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון כקצין חינוך באוגדת מילואים. השתחרר משירות מילואים בדרגת רב-סרן. את פציעתו, שיקומו ואת השנים שלאחריהם תיעד בספרו פציעה (ספריית אפקים - עם עובד) עליו קיבל את פרס יצחק שדה לספרות צבאית בשנת 1976.
צפריר סיים תואר ראשון בארכאולוגיה ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בשנת 1964 ותואר שני במקצועות האלה בשנת 1968. את עבודת הדוקטור שלו על הנושא ציון - הגבעה הדרומית-מערבית ומקומה בהתפתחות העיר ירושלים בתקופה הביזנטית החל לכתוב בהדרכת פרופ' מיכאל אבי יונה ולאחר פטירתו של אבי-יונה ב-1974, בהדרכת פרופ' יגאל ידין ופרופ' אברהם נגב. תואר ד"ר הוענק לו ב-1976. החל משנת 1969 נמנה עם סגל ההוראה במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, התמנה למרצה בכיר בשנת 1978, לפרופ' חבר בשנת 1981 ולפרופ' מן המניין בשנת 1987. רבים מתלמידיו משמשים היום כמורים וחוקרים בכירים באוניברסיטאות בארץ וברשות העתיקות. בשנת 2014 זכה צפריר בפרס א.מ.ת בתחום הארכאולוגיה (ביחד עם פרופ' נעמה גורן-ענבר). פרש לגמלאות בשנת 2006, אך המשיך את פעולתו האקדמית כחוקר ומחבר, וכן כמדריך של תלמידי מחקר עד פטירתו בנובמבר 2015.
בשנת 2014, הפקיד את ארכיונו האישי במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית.
חפירות ארכאולוגיות.
במהלך לימודיו השתתף צפריר בחפירות ארכאולוגיות רבות. לראשונה בשנת 1956 כמתנדב במצדה (עם שמריהו גוטמן ויוחנן אהרוני) ובמערות מדבר יהודה (בהנהלת יוחנן אהרוני). בשנת 1960 היה חבר במשלחת של יוחנן אהרוני בנחל צאלים והמשיך במשלחתו של פסח בר-אדון במערת המטמון שבנחל משמר ומערות נוספות בסביבה (1962-1960). השתתף בסקר הר הנגב (בהנהלת משה כוכבי) ב-1963. כמנהל שטח עבד בחפירות ערד בשנים 1962–1964 (בהנהלת יוחנן אהרוני ורות עמירן), ברמת רחל (בהנהלת יוחנן אהרוני) בשנת 1962, בתל נגילה בשנים 1962–1963 (בהנהלת רות עמירן), במצדה בשנים 1963–1964 (בהנהלת יגאל ידין), ובשנת 1966 במגידו (בהנהלת יגאל ידין).
צפריר ניהל מפעלים ארכאולוגיים רבים: סקר הדרך הנבטית בין עבדת לשער רמון (יחד עם זאב משל) בשנת 1965; חפירה של מערת מסתור מתקופת מרד בר-כוכבא בעין ערוב (1973); בשנת 1974 חפר סמוך לשער ציון בירושלים (יחד עם מגן ברושי). חפירה רחבת ממדים ניהל ברחובות-בנגב, עיר מדברית מן התקופות הנבטית והביזנטית בהר הנגב, בשנים 1975–1976, 1979, וכן ב-1986 (עם קנת הולום מאוניברסיטת מרילנד). בשנת 1991 חפר בבית הקברות שם (עם הולום, ועם האנתרופולוג פרופ' ישראל הרשקוביץ מאוניברסיטת תל אביב). הוא חפר כנסייה ביזנטית מעוטרת בפסיפס בחורבת ברכות שבגוש עציון (עם יזהר הירשפלד) בשנת 1976. בשנים 1981–1983 חפר בשרידי המבצר החשמונאי-הורדוסי בסרטבה-אלכסנדריון (עם יצחק מגן). בשנים 1983–1984 חפר כנסייה ופסיפסים בבית לויה שבשפלה (עם יוסף פטריך). חפירתו הגדולה ביותר היא בבית שאן (סקיתופוליס הרומית-ביזנטית) בשנים 1980–1981, ובעיקר בשנים 1986–2000 (עם גדעון פרסטר). לכתיבת הפרסום המדעי של חפירה רחבת ממדים זו הוא הקדיש את עיקר עבודתו המחקרית.
עבודתו.