בתחילה הייתה הכנסייה הארמנית חלק מעולם הכנסייה הגדול יותר. הקתוליקוס שלה היה השתתף בקונסיל האקומני הראשון של ניקאה ובקונסיל האקומני הראשון של קונסטנטינופוליס. מאחר שלא יכול היה ליטול חלק בקונסיל של אפסוס, שלח הקתוליקוס איזאק פרטייב איגרת כי הוא מסכים לכל החלטותיה. הכנסייה הארמנית החלה מתרחקת מעולם הכנסייה הגדול יותר ב-373, כאשר המלך פאפ מינה את הקתוליקוס יוסיק מבלי לשלוח אותו קודם לקיסריה כדי שיקבל סמיכה לתפקידו.
הנצרות הלכה והתחזקה בארמניה בעקבות תרגום התנ"ך לארמנית על ידי התאולוג הארמני, הנזיר מסרוב הקדוש. עד המאה החמישית הייתה הארמנית שפה מדוברת אך לא כתובה. התנ"ך והליטורגיות היו ביוונית. הקתוליקוס סאהק הטיל על מסרוב ליצור אלפבית ארמני, והוא השלים את המלאכה ב-406. התנ"ך, התפילות ומזמורי הקודש תורגמו לארמנית ונכתבו בכתב החדש, והדבר פתח תקופה של פריחה ספרותית והתחדשות תרבותית ארמנית.
שלא כמו בכנסיות מזרחיות אחרות, התנ"ך הארמני כלל בתחילה רק 39 מספרי הברית הישנה. הספרים המכונים אפוקריפה או חיצוניים תורגמו רק במאה ה-8 ולא נקראו בכנסיות עד המאה ה-12.
מונופיסיאניות.
מבחינה היסטורית, הכנסייה הארמנית נחשבת על ידי התאולוגים הקתולים והאורתודוקסים למונופיסיאנית, משום שכמו הכנסייה האורתודוקסית הקופטית דחתה את החלטות קונסיל כלקדון שגינה את המונופיסיאניות. הכנסייה הארמנית ניתקה רשמית את קשריה עם רומא וקונסטנטינופוליס ב-554, במהלך הקונציל השני בדווין שבארמניה, בו נדחתה הנוסחה הדיופיסיאנית של קונסיל כלקדון.
ברם, הכנסייה האורתודוקסית הארמנית טוענת כי זהו תיאור שגוי של עמדתה התאולוגית. היא רואה במונופיסיאניות מינות, ושותפה לפרשנותו של אוטיכס ולגינוי שנתקבל בקונסיל כלקדון, אך אינה מסכימה עם הנוסחה שהתקבלה באותה ועידה. במקום זאת דבקה הכנסייה הארמנית בדוקטרינה שהגדיר קיריל מאלכסנדריה, הנחשב קדוש גם בעיני הכנסיות הכלקדוניות, בה מתואר ישו כישות המאחדת בתוכה טבע אלוהי וטבע אנושי גם יחד. ראייה זו את טבעו של ישו נקראת מיאפיסיאניות.
מבנה הכנסייה והנהגתה.
בראש הכנסייה האפוסטולית הארמנית עומד "קתוליקוס" (ברבים "קתוליקוי"). ברם, אין לבלבל בין הכנסייה האפוסטולית הארמנית עם הכנסייה הקתולית הארמנית, שהיא כנסייה קתולית מזרחית הקשורה לכס הקדוש ברומא. כיום ממלא את תפקיד הקתוליקוס של כל הארמנים קארקין השני (נהגה לעיתים גארגין), היושב באצ'מיאדזין. קתוליקוס נוסף הוא הקתוליקוס של קיליקיה, היושב באנטליאס שבלבנון, ועומד בראש הכנסיות השייכות לכס הקדוש של קיליקיה. מקור החלוקה במעברים התכופים של מושב המינהל הכנסייתי בתקופת השלטון העות'מאני ואחר כך גם בתקופה בה הייתה ארמניה חלק מברית המועצות. ברם, הקתוליקוס של כל הארמנים טוען כי הקתוליקוס של קיליקיה כפוף לו מבחינה תאורטית. הכנסייה האפוסטולית הארמנית היא אחת מכמה כנסיות אפוסטוליות, בהן מחליטים אנשי העדה בעצמם אם ברצונם להמשיך ולהחזיק את הכמרים בכנסיותיהם או להחליפם באחרים. כך נהוג גם אצל הבפטיסטים ובכנסיות עדתיות (congregational churches) אחרות.
הדמיון לכנסיות אחרות.
בכל הקשור לליטורגיה, רב המשותף לסממנים החיצוניים של הפולחן הלטיני, במיוחד כפי שהיה נהוג בתקופת ההיפרדות, מאשר לאלו של הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות. לדוגמה, הבישופים חובשים מצנפות (miter) הזהות כמעט לגמרי עם אלו של הבישופים המערביים. כמו כן, הם אין משתמשים בדרך כלל באיקונוסטסיס שלם להפרדה בין המזבח לחלל המרכזי של הכנסייה (navis), אלא בווילון, כפי שהיה נהוג במערב בתקופת ההיפרדות. לחני התפילות והמזמורים הם ארמניים.
הכמרים הארמניים מתחת לדרגת בישוף רשאים להינשא קודם סמיכתם, ולשמות המשפחה של צאצאיהם נוספת התחילית "טר" (או "דר" בארמנית מערבית), שמשמעותה "אדון", המציינת את יוחסם.
הכנסייה כיום.
כיום ישנן קהילות אפוסטוליות ארמניות גדולות במדינות רבות מחוץ לארמניה: ברוסיה, גאורגיה, צרפת, ארצות הברית, לבנון, סוריה, קנדה, אוסטרליה, קפריסין, ישראל, יוון, בולגריה, בלגיה, אסטוניה, אנגליה, גרמניה, איטליה, הולנד, שוודיה, שווייץ, ארגנטינה, אורוגווי ועוד. חשיבות מיוחדת יש לכנסייה האפוסטולית הארמנית באיראן ולפטריארך הארמני של קונסטנטינופוליס בטורקיה. בשתי מדינות איסלמיות אלה מהווים הארמנים את המיעוט האתני הנוצרי הגדול ביותר.
הכנסייה הארמנית
שמואל ברזובסקי
רבי שמואל ברזובסקי (נולד בכ"ט באלול ה'תרצ"ו, 16 בספטמבר 1936) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות סלונים. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. מתגורר בשכונת מאה שערים, ירושלים.
קורותיו.
נולד לרבי שלום נח ברזובסקי, האדמו"ר מסלונים; ולרבנית חוה מרים, בתו של האדמו"ר ה"ברכת אברהם" מסלונים. למד בישיבת בית אברהם - סלונים, שבה כיהן אביו כראש ישיבה. נישא לשיינא רחל (תרצ"ט - כ"ב בטבת תשס"ו), נכדת האדמו"ר בעל ה"אמרי חיים" מויז'ניץ, בת חתנו רבי נפתלי חיים אדלר מדז'יקוב. עוד לפני שנישא השתלב כר"מ בישיבת סלונים.
לאחר שאביו התמנה לאדמו"ר (בשנת תשמ"א) התמנה תחתיו לכהן כראש ישיבת בית אברהם. בתקופה זו נטה להסתגר. במשך שנים נהג להתפלל מדי ליל שבת בכותל המערבי, עד שמונה לאדמו"ר. מעט אחרי פטירת אביו בז' באב ה'תש"ס מונה מתוקף צוואתו לאדמו"ר. בתקופת כהונתו השתדל לשנות את סגנון החסידות שנחשבת כ'חסידות ליטאית' ופתוחה יחסית, ולהחדיר לבוש חסידי יותר בקרב חסידיו, כמו גם את הדיבור בשפת היידיש.
בדברי תורתו הוא מרבה לעסוק בפסוקים מהנ"ך ובדברי ספר המספיק לרבי אברהם בן רמב"ם. כאביו, הוא מדגיש את ערכי "שמירת הברית" וה"קדושה", המציינת בחסידות סלונים את השאיפה להמעטת יחסי אישות בין הבעל לאשתו. הוא נחשב לאדמו"ר שמרן יותר מאביו.
בשנת 2005, בזמן תוכנית ההתנתקות, יצא בצורה חריפה כנגד התוכנית ובבחירות שלאחריה הורה לחסידיו לא להצביע לרשימת יהדות התורה - עקב תמיכתה בתוכנית.
שיחותיו ודברי תורתו נערכים ויוצאים לאור מדי שנה בשם "דרכי נועם" על ידי מכון "דרכי נועם" בביתר עילית. המכון מוציא את דברי תורתו על סדר המועדים וכן הוציא את ספרו "משכנותיך ישראל" על הנהגת הבית. בשנת תשע"ה יצאו שני כרכי "דרכי נועם בעבודת ה'" מסודרים לפי נושאים, הכוללים את שיחותיו לתלמידיו כשכיהן כראש ישיבת בית אברהם סלונים. מתוך שיעורי הגמרא שלימד כראש ישיבה יצא ספר על מסכתות יבמות וכתובות.
בשנת התשס"ט הקים מחדש את כולל רייסין, ופעל לשיקום ושיחזור בית הכנסת העתיק של הכולל בטבריה.
בית הספר בית יעקב בעמנואל.
בשנת 2010 התפרסם בפרשת בג"ץ בית הספר בית יעקב בעמנואל שבה היה לחסידיו תפקיד מרכזי. הוא תמך בהורים של בנות "המגמה החסידית" שסירבו לקיים את פסק הדין וליווה את אבותיהן לכלא.
בין השאר התבטא בפרשה זו בחריפות: .
עם זאת, בהמשך הסכים למתווה שלפיו נערכו במשך שלושת הימים שנותרו עד לסיום שנת הלימודים ימי עיון בנושא אהבת ישראל עבור כל הבנות בעמנואל יחד. על ההצעה שהוגשה לפני בית המשפט והתקבלה, היו חתומים עו"ד גרין בשם האדמו"ר מסלונים ואלי ישי בשם הרב עובדיה יוסף. הוא הסכים למתווה לאחר שהתקבלה דרישתו למחוק ממנו את המילים "על פי החלטת בית המשפט".
משפחתו.
לרב ברזובסקי 14 ילדים. מהם:
פרוצדורה
הצי הקיסרי
פין
פין הוא איבר המין הזכרי. הפין משמש להטלת שתן ולקיום יחסי מין.
בעת ההשתנה, השתן עובר משלפוחית השתן דרך השופכה שבמרכז הפין וזורם החוצה.
לקראת קיום יחסי מין הגופים שבפין מתמלאים בדם והוא מתקשה כאשר מתעורר אצל הגבר גירוי מיני. מצב זה נקרא "זקפה". בעת קיום יחסי מין הטרוסקסואליים (עם אישה), הגבר מחדיר את הפין לתוך נרתיק האישה. עם הגעתו לפורקן מיני, נפלטים מהפין תאי זרע לתוך נרתיק האישה, באמצעות נוזל הזרע. הגופים המתמלאים דם בעת זקפה הם שני גופים הנמצאים בחלקו העליון של הפין והסמוכים זה לזה, והחלק הספוגי שבמרכזו, מסביב לשופכה. החלק הספוגי מתרחב לקראת קצה הפין ויוצר את העטרה (בסלנג: "כיפה"), המכוסה בעורלה.
גודל (אורך והיקף) הפין משתנה מגבר לגבר, אבל כל עוד הוא בתחומי הנורמה, אין הגודל משפיע בהכרח על התפקוד המיני. אורך הפין במצב רפוי הוא 9.16 ס"מ בממוצע, ובעת זקפה 13.12 ס"מ. היקפו במצב רפוי הוא 9.31 ס"מ, ובעת זקפה 11.66 ס"מ. הפין כמעט ולא גדל מהלידה ועד תחילת גיל ההתבגרות (גיל 12 לערך).
בתרבויות שונות נהוגה מילה, שהיא כריתת העורלה העוטפת את ראש הפין. יש הנוהגים כן כמסורת דתית (כמו יהודים) או מתוך מניע תרבותי או בריאותי-מניעתי (כמו בארצות הברית), ויש העושים זאת מטעמי אסתטיקה והיגיינה.
המילים "פין" או "איבר" משמשות בטקסטים פורמליים כגון ספרי ביולוגיה, אך בלשון הדיבור נפוצות מילות הסלנג "זַיִן" או "בולבול", ובעבר גם "זרג".
אנטומיה.
מבנה.
הפין מורכב משלוש עמודות של רקמות: שתי רקמות זקפתיות (corpora cavernosa) ממוקמות אחת על יד האחרת בדופן העליונה, וגוף ספוגי (corpus spongiosum) הממוקם ביניהם בדופן התחתונה.
הגוף הספוגי משתרע החל מהבסיס ועד לקצה הפין, שם הוא יוצר את העטרה ומהווה בסיס לעורלה (קפל עור שמבוגרים יכולים למשוך לאחור כדי לחשוף את העטרה). הדופן התחתונה, במקום שבו מתחברת העורלה לפין, מכונה "רסן" או "רסנית" (frenum). הבסיס המעוגל של העטרה מכונה "קורונה" (corona). קו תפר חיץ הנקבים הוא רכס בולט לאורך הדופן התחתונה של הפין.