בשנת 2014 נאם את הנאום המרכזי בכנס MIPTV, "פוקוס על ישראל", שהתקיים בקאן, צרפת. באותה שנה, זכתה קשת, תחת ניהולו של ניר, באות לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית בשל "פריצת הדרך התרבותית ושבירת תקרת הזכוכית במכירת תוכניות ומיזמים טלוויזיוניים ישראליים לשוק הבינלאומי בכלל והאמריקאי בפרט". בשנת 2018, נבחר ניר לפתוח את שבוע הטלוויזיה הישראלית במוזיאון התרבות של העיר מרסיי שבצרפת, וכן זכה בפרס התרומה לתוכן של TBI ובפרס התרומה לתוכן בפרסי החדשנות של פסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי MIPCOM. בשנת 2019, פתח את כנס NATPE האמריקאי לטלוויזיה בנאומו "האיש בעל כדור הבדולח", וקיבל את פרס החזון של פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס לשנת 2019 (Visionary Award), כהוקרה על פועלו בתעשיית התוכן העולמית. בשנת 2021, נבחר זו השנה החמישית ברציפות לרשימת 500 המשפיעים בתעשיית הבידור העולמית של מגזין וראייטי.
פרשת דודו טופז.
בשנת 2004, התוכנית "הראשון בבידור" של הבדרן הישראלי דודו טופז ירדה ממסך קשת. לאחר שתוכנית בעלת פורמט דומה בערוץ 10 נכשלה, בשנת 2008 הותקף ניר בידי בריונים סמוך לביתו ונחבל קשות. בשנת 2009, טופז הואשם במעורבות בהתקפה על ניר, לצד האשמות נוספות על תקיפות אנשים אחרים בתעשיית הבידור הישראלית. האירוע האלים נתברר כחלק מגל מעשי תקיפה של אנשי תקשורת שבוצעו בידי שליחים מטעמו של טופז, ששם קץ לחייו מאוחר יותר.
שמיר (תבלין)
נמל התעופה ואצלב האוול
נמל התעופה ואצלב האוול (בצ'כית: Letiště Václava Havla Praha; נקרא בעבר נמל התעופה רוזינֵה) הוא נמל התעופה הראשי בעיר פראג. נמל התעופה ממוקם באזור פראג-6. בשנת 2007 הוכרז כנמל התעופה הטוב ביותר במרכז ומזרח אירופה. נמל התעופה ואצלב האוול משמש כנמל הבית של חברת התעופה צ'ק איירליינס.
היסטוריה.
צ'כיה נחשבת לחלוצה בתחום התעופה האזרחית באירופה עוד משנת 1919. הצורך בבניית שדה תעופה נוסף בפראג החל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עקב העומס הרב ששרר בנמל התעופה הישן "קְבֶּלה" והצורך להפריד לחלוטין את התעופה האזרחית מזו הצבאית. נמל התעופה רוזינה נפתח ב-5 באפריל 1937, ונשא את שמו של פרבר העיר פראג בו הוקם. באותה שנה זכה רוזינה בתערוכה הבינלאומית בפריז במדליית זהב עקב תכנונו האדריכלי היעיל, מעשה ידי האדריכל א. בנש.
ב-5 באוקטובר 2012 לרגל יום הולדתו ה-76 של נשיא צ'כיה הראשון לאחר נפילת הקומוניזם ואצלב האוול שונה שמו של נמל התעופה מנמל התעופה רוזינה-פראג לנמל התעופה פראג-ואצלב האוול.
בשטח נמל התעופה ממוקמים משרדים של רשות התעופה האזרחית הצ'כית. עד להקמת המכון לחקירת תאונות אוויריות כאישות נפרדת, חקירות תאונות אוויריות בצ'כיה בוצעו ממשרדים אלו.
בתי נתיבות.
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
טיסות לישראל וממנה.
חברת צ'ק איירליינס מפעילה קו טיסה יומי בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת סמארט וינגס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת Travel Service Airlines מפעילה בין 3–4 טיסות עונתיות בקיץ בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת אל על מפעילה טיסה יומית בין נמל התעופה בן-גוריון והנמל.
חברת ריינאייר הפעילה בעבר שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לאילת-עובדה, ומפעילה כיום שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לנמל התעופה רמון.
מנזר מר אליאס
קווה-וואר
קווה-וואר (שם מלא: 50000 קווה-וואר; באנגלית: 50000 Quaoar, הגייה: kwa-whar) הוא כוכב לכת ננסי וגוף טרנס-נפטוני בחגורת קויפר שהתגלה ב-5 ביוני 2002. הגוף נקרא "קווה-וואר" על שמו של אל הבריאה במיתולוגיה של הטונגווה, שבט אינדיאני מאזור לוס אנג'לס של ימינו. מסלולו של קווה-וואר מרוחק כמיליארד קילומטרים מאחורי פלוטו ומקיף את השמש אחת ל־286 שנים במעגל כמעט מושלם. לקווה-וואר ירח אחד בשם Weywot.
קווה-וואר נמדד באמצעות טלסקופ החלל האבל ונמצא כי קוטרו 1,170 קילומטרים – כ־200 קילומטרים יותר מקרס, כוכב לכת ננסי והגוף האסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים העיקרית, ויותר ממחצית קוטרו של פלוטו. זה היה העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של פלוטו ב-1930. מאז התגלו עוד כמה גופים הגדולים ממנו, כגון מאקה-מאקה.
עמי ויינברג
עמי ויינברג (נולד ב-26 באוקטובר 1953) הוא שחקן, קריין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
ויינברג שירת בצה"ל בלהקת חיל האוויר.
קולנוע.
שיחק בסרטים מבצע יונתן, העיט, אישה זרה ובזמק, מינכן (סרט)
טלוויזיה.
ויינברג שיחק לאורך השנים בסדרות הטלוויזיה קשת וענן (ענן), קשרים מצוירים (זרוס), הופה היי, המחסן של כאילו, רמת אביב גימל, שלוש ארבע חמש וחצי (אינשם), גינת ההפתעות (שפיץ), בחצר של פוקס (פוקס), 5 דקות בהליכה, שוקו טלעד (שוקו), פרפר נחמד (דיבב את בץ לאחר פטירתו של יוני חן), החיים זה לא הכל, אהבה מעבר לפינה, החצר, קרוב לבית, הופ כתמתמים! (כתם), גינת השטוזים של דתיה, השמיניה, על קצות האצבעות, אולי הפעם, מרחב מוגן, האלופה, חוטא, הבורר, חטופים, מבצע קיפוד, החולמים, שבאבניקים, נבסו, ושתיקת הצופרים.
תיאטרון.
בתיאטרון שיחק ויינברג בהצגות "מירל'ה אפרת", "ביבר הזכוכית", "האב", "מחול המוות" ו"המפקח בא" בתיאטרון הבימה; "ינטל", "יסורי איוב" ו"סיפור משפחתי" בתיאטרון הקאמרי; "אביב מתעורר" ו"המדובר בוורדים" בתיאטרון באר שבע; "עקומים" בשנת 1983 בתור הדמות רוּדי, "גטו" ו"חיי נישואים" בתיאטרון חיפה; וב"אורח בא", "ילדה של כולם", "שיחות עם אבי","מבזק חדשות", "משאלה אחת ימינה", "לצאת מהארון" ו"הסודות" בתיאטרון בית ליסין. בשנים 2011–2012 זכה לשבחים משחקו במחזה של דייוויד אוסבורן, "ההוכחה", שהוצג בתיאטרון הספרייה ברמת גן בבימויו של יגאל זקס.
ב-2012 השתתף בסדרה נויורק וגילם את דמותו של דימה, פושע רוסי החי בניו-יורק.
ויינברג עוסק גם בדיבוב. הוא דיבב בתוכניות וסרטי הילדים דובוני אכפת לי, פיקניק הארנבים, אנדריי כלב הים, רובוטס, פאבלו השועל האדום, וואלאס וגרומיט והארנב הקטלני, חוות הקסמים, גלקטיק פוטבול וצעצוע של סיפור 3. בנוסף, בשנת 2021 דווח כי הוא ידבב את דמותו של בץ, בגרסה חדשה של פרפר נחמד בהפקת כאן חינוכית.
בימוי.
ויינברג ביים בבתי ספר למשחק: סופי מוסקוביץ, בית צבי ותיאטרון חולון.
חיים אישיים.
ויינברג היה נשוי לשוש מרציאנו.
מאר אליאס
מאר אליאס (مار الياس) הוא "אליהו הקדוש".
פלוגות אל קודס
אלפקה (מתכת)
אלפקה (Alpacca) היא סגסוגת המורכבת בעיקר מנחושת (כ-60%) וניקל (כ-20%). לעיתים מכילה גם מתכות נוספות כגון אבץ (עד 20%), בדיל, עופרת וקדמיום. נחשבת לתחליף זול ומוצלח לכסף. אלפקה משמשת לתעשייה, תכשיטנות, כלי אוכל ושימושים רבים נוספים בשל השילוב בין מחיר זול יחסית ותכונות עיבוד טובות.
ראשית השימוש באלפקה מיוחסת לסינים, משם הגיעה המתכת בדרכי מסחר לאירופה. במאה ה-18 נעשה שימוש בסגסוגת דומה על ידי מספר חברות בגרמניה, ובשנת 1823 נערכה תחרות למציאת התחליף הטוב ביותר לכסף. יצרן בשם ברנדורף (Berndorf) הפיץ את המתכת מתוצרתו תחת שם המותג אלפקה (Alpacca) ומכאן נובע הכינוי הנפוץ. עם המצאת הציפוי החשמלי למתכות, נפתחו שווקים חדשים לשימוש במתכת אלפקה, כגון חלקים בכלי נגינה, בעיקר כלי נשיפה כגון סקסופון, קלרינט ואבוב.
הסגסוגת ידועה גם בשמות: כסף גרמני, כסף חדש, פליז-ניקל וכסף-ניקל. כלים שעשויים מחומר זה ומצופים בכסף, מסומנים באותיות EPNS.
גוף-טרנס-נפטוני
גוף-טרנס נפטוני
ליאור טל
ליאור טל שדה (נולד ב-1975) הוא מנכ"ל שותף של המכון הדמוקרטי, מחבר הספר "מה למעלה מה למטה" ומגיש ועורך את הפודקאסט "קולות של רוח" בגלצ. טל שדה הוא איש חינוך, פובליציסט ופעיל חברתי ופוליטי. בעברו כיהן שבע שנים כסמנכ"ל תוכן וראש בית המדרש בקולות, שם הוא הנחה וליווה קבוצות של סוכני שינוי ומנהיגים בכירים בישראל, וכשש שנים כראש המכינה הקדם צבאית בינה. טל שדה פרסם מאמרים רבים בעיתונות, כתבי עת וספרים והוא משמש מרצה אורח במגוון ארגונים ובהם צה"ל.
פעילות פוליטית וחברתית.
במסגרת שירותו הצבאי שירת כלוחם בחטיבת גבעתי ובאוגדת עזה.
בשנים 2003–2005 ניהל את תנועת נוער מרצ והיה חבר בוועידת מרצ. בשנת 2006 עמד בראש מטה הבחירות של צביה גרינפילד בהתמודדות לרשימת המפלגה לכנסת ה-17, בה נבחרה למקום השישי. באותה שנה נבחר טל להנהלת המפלגה הארצית. טל נאבק בתוך מרצ כנגד מגמות של הקצנה פוסט-ציונית ואנטי-דתית. מאז בחירתה של זהבה גלאון לתפקיד היו"ר (2012) הפסיק לפעול במוסדות המפלגה.
בשנת 2005 הקים רשת קהילות לומדות ומתנדבות בשם "זהות", במסגרת הרשת נפגשו עשרות צעירים חילוניים לערבי לימוד שבועיים ועסקו בעשייה חברתית. באותה שנה היה מעורב בהקמת "הישיבה החילונית" של בינה שבה לומדים מאות צעירים חילוניים יהדות מנקודת מבט פלורליסטית וחילונית ובמקביל עוסקים בעשייה חברתית במספר שכונות בדרום תל אביב.
בשנת 2008 קיבל על עצמו לעמוד בראש מכינת בינה, שחניכיה לומדים יהדות ומגוון נושאים הקשורים בחברה הישראלית, פעילים חברתית בשכונות דרום תל אביב וחיים בקבוצות שיתופיות.
בשנת 2015, לאחר שש שנים בראשות המכינה, עבר לעמוד בראש בית המדרש של קולות ומונה לסמנכ"ל התוכן של הארגון.