כפי שקורה אצל מלחינים בתקופת הרנסאנס, מעט מאוד ידוע על ראשית חייו, ואפילו מקום הולדתו לא נודע. ייתכן שנולד בגרמניה של היום, משום שבכמה מסמכים איטלקיים הוא נזכר בתואר "ד'אלמניו" או "ד'אלמניה" ("הגרמני"). את רוב חייו עשה במשרות באיטליה, צרפת וארצות השפלה, אם כי בתולדותיו יש פערים של חוסר ידע באשר לפעילויותיו ונראה שעזב רבות ממשרותיו ללא קבלת רשות. הוא היה זמר בשירות הדוכס לודוביקו ספורצה ממילאנו משנת 1471 עד 1474, בתקופה שמקהלת הקאפלה המילאנזית התרחבה לאחד ההרכבים הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה; לואזה קומפר, יוהנס מרטיני, גאספאר ואן ורבקה ועוד כמה מלחינים-זמרים היו גם הם במילאנו באותן שנים.
בשנת 1474 כתב הדוכס ספורצה מכתב המלצה לאגריקולה אל לורנצו דה מדיצ'י, והמלחין יצא לפירנצה. ידוע, שבשנת 1476 היה אגריקולה בקמבריי שבארצות השפלה, שם עבד כנראה כזמר. לגבי התקופה הארוכה שבין 1476 ל-1491 אין ידיעות חותכות פרט לכך, שחלק מן הזמן עשה בקאפלה המלכותית הצרפתית ונראה שבמשך התקופה הזו ביצר את המוניטין שלו כמלחין, כי בשנות ה-90' של המאה ה-15 הייתה דרישה רבה ליצירותיו ותחרות על שירותיו בין צרפת לנאפולי. בשנת 1500 התקבל לעבודה אצל פיליפ היפה, שהיה דוכס בורגונדיה ומלך קסטיליה. נראה שהתלווה אל הדוכס במסעותיו באימפריה שלו; בתקופה זו כבר נחשב לאחד המלחינים המכובדים ביותר באירופה. כאשר היה בוואיאדוליד שבספרד באוגוסט 1506, נפגע במגפת הדבר שפרצה שם וב-15 באוגוסט הלך לעולמו.
סגנון מוזיקלי.
סגנונו של אגריקולה מקורב לזה של יוהנס אוקכם, בייחוד בראשית הקריירה שלו. לקראת סוף חייו השתמש בכתיבתו בטכניקת אימיטציה כללית, שהייתה אופיינית לז'וסקן דה פרה. אומנם רק מעטות מיצירותיו ניתנות לתארוך מדויק, אך הוא משתמש בפירוש ברבים מן הנהלים הקונטרפונקטליים הלא-אימטטיביים, המתאפיינים במורכבות ובשונות רתמית, שמקובל יותר לקשר עם אוקכם. עם זאת, שלא כאוקכם, אגריקולה היה מוכן לשלב חזרות, סקוונצות וכן, יותר ויותר, אימיטציה כדרך מלחינים אחרים שפעלו בסביבות 1500, כשהטכניקה נפוצה יותר בשימוש.
אגריקולה כתב מיסות, מוטטים, מוטט-שאנסונים, שירים חילוניים בתבניות הקבועות (formes fixes) שהיו שכיחות אז בשימוש כמו הרונדו והברז'רט ושאר צורות השאנסון, ומוזיקה אינסטרומנטלית. הרבה מן המוזיקה האינסטרומנטלית שלו התבססה על מוזיקה חילונית משל ז'יל בנשואה או אוקכם. רבות מן היצירות האלה נעשו פופולריות מאוד בשלהי המאה ה-15.
אגריקולה הוא בין המעטים במעבר בין סגנון האסכולה הבורגונדית לסגנון דור האסכולה הפרנקו-פלמית של ז'וסקן, שכתבו מוזיקה בשני הסגנונות.
מעל כל הנוסחים השונים בסגנון המוזיקלי הכללי של אגריקולה לאורך חייו כמלחין פעיל, היה לו סגנון ייחודי ונבדל במפורש, שנקודת המוצא שלו הייתה הקווים הנפתלים, חדורי המסתורין, של אוקכם. המוזיקה שלו מצטיינת לעיתים קרובות בפעלתנות ועושר פרטים, גדושה בסקוונצות, חזרה על יחידות רתמיות ומוטיביות קצרות ושאיפה להשתלט על הפעמה היסודית, המצטיירת לעיתים כמעט כסטיה, אם באמצעות הארכת תבניות סיומת כדי להגיע לקדנצה על הפעמה ה"שגויה", או בהסטת הפעמה המטרית של קולות מסוימים לעומת אחרים (לדוגמה, בפרק ה"אגנוס דאי" החותם את המיסה שלו, הממושכת שלא כרגיל, 'In myne zin' מופיע הקנטוס פירמוס בצלילים שווים במשך זמן של אחת-עשרה שמיניות כל אחד במופע הראשון, ואחר במשך זמן של חמש שמיניות כל אחד במופע השני, או ב"סאלבה רגינה" השני, שם הוא מקזז בחלק ממופע הקנטוס פירמוס שמינית לכל אורכו, כששאר הקולות מתקדמים בשני המקרים במשקל מרובע מחמיר יותר ממעל.) עוד "משחקים" שהוא משתעשע בהם במוזיקה כוללים הצגת חידות מודוס ומוזיקה פיקטה ("מוזיקה מזויפת", שרישום תוויה אינו תואם את החומר המושר או המנוגן) לפני המבצעים (למשל, בפרק ה"קיריה" במיסה Le serviteur הוא משתעשע בקנטוס פלאנוס המוכר ברמיזות לאפשרות של הטיה מודאלית בשילוב עקבי של במולים נוספים.) המוזיקה דורשת מיומנות אתלטית גבוהה בכל הקולות וזמרים מעולים במיוחד נדרשים לביצוע תפקידי השירה הנמוכים, בניגוד לפונקציות ההרמוניות הפשוטות, שרוב בני זמנו כתבו לשילובי טנור-בס ביצירותיהם. במקרים רבים מגיח במפתיע מקבץ מורכב ומשוכלל של מוטיבים מהירים מתוך מרקם איטי קודם (לדוגמה, התפרצות הדואטים עתירי הפרטים המתחילה ב"גלוריפיקמוס טה" ומגיעה לשיאה ב"אדורמוס טה" בפרק ה"גלוריה" של Missa In myne zin). המוזיקה של אגריקולה זכתה להערכה רבה בימיו ולתגובות שונות מצד פרשנים בני זמנו - אחד כינה אותה "מטורפת" ואילו אחר תיאר אותה כ"נשגבת".
אגריקולה אחרים.
יש עוד מלחינים בשם אגריקולה, שלעיתים מבלבלים ביניהם לבין אלכסנדר:
מסנני צ'בישב
מסנני צ'בישב הם מסננים אשר משמשים לצורכי עיבוד אותות (בהנדסת חשמל ובפרט באלקטרוניקה) המתבססים על פולינומי צ'בישב.
ישנם שני סוגים של מסננים: מסדר ראשון ומסדר שני.
מסנן מסדר ראשון.
ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה.
מסנן מסדר שני.
ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה.
טכנולוגיה גרעינית
טכנולוגיה גרעינית היא טכנולוגיה המשלבת תגובות של גרעין אטומי. ניתן לראות יישום של טכנולוגיה זו במגוון תחומים, מגלאי עשן לתחנות כוח גרעיניות לפצצות אטום. קיים חשש ציבורי גדול מפני השימוש והפיתוח של טכנולוגיה זו, וכל פיתוח בתחום נבחן בעין ביקורתית.
היסטוריה.
גילוי: בשנה 1896, אנרי בקרל עסק בחקר מלחי אורניום כאשר גילה תופעה חדשה אשר נקראה עם הזמן רדיואקטיביות. בקרל, פייר קירי ומארי קירי החלו לחקור את התופעה. במהלך המחקר הם בודדו את היסוד רדיום, יסוד רדיואקטיבי מאוד. הם גילו כי חומרים רדיואקטיביים מפיקים קרינה אינטנסיבית מסוגים שונים, אשר אותם הם כינו קרני אלפא, קרני בטא וקרני גמא. חלק מהקרינה הזו יכולה לעבור דרך חומר רגיל, וכולם גורמים לנזק עם היחשפות רבה מדי – כל החוקרים נפגעו מכוויות רדיואקטיביות, אך לא התייחסו אליהם בכובד ראש.
תופעת הרדיואקטיביות נוצלה על ידי יצרני תרופות, אשר הוציאו מספר פטנטים של טיפול רפואי בעזרת רדיואקטיביות. אך כצפוי תרופות אלה גרמו נזק רב גם בכמויות קטנות ולא הועילו למטופלים, ורבים מהמדענים שעסקו בפיתוח הנושא נפטרו ממחלת הסרטן כתוצאה מהיחשפותם. טיפול רפואי רדיואקטיבי נעלם עם הזמן, אך שימושים אחרים נותרו – כמו שימוש ברדיום כדי לייצר מחוגים זוהרים בכלי מדידה. עם ההתקדמות בהבנת האטום, מהות הרדיואקטיביות החלה להתבהר: ישנם יסודות לא יציבים, ויכולים להתנוון תוך פליטת אנרגיה רדיואקטיבית.
ביקוע גרעיני.
רדיואקטיביות היא תהליך איטי וקשה לשלוט בו, והוא אינו מתאים לייצור כלי נשק. אך יש תגובות גרעיניות אחרות. גרעין אטומי בלתי יציב יכול לחוות ביקוע גרעיני כאשר הוא מתפצל לשני גרעינים קטנים יותר ופולט אנרגיה ונייטרונים מהירים. אם נייטרונים אלו יבואו במגע עם גרעין אטומי אחר, הם יכולים לגרום לאותו הגרעין לחוות ביקוע גרעיני. דבר זה יכול להוביל לתגובת שרשרת גרעינית, אשר יכול לגרום לפליטת אנרגיה רבה בזמן קצר. כאשר דבר זה התגלה זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, מדינות שונות החלו לפתח תוכניות גרעיניות עם המטרה ליצור פצצה גרעינית – נשק אשר מנצל את תופעת הביקוע הגרעיני כדי ליצור פיצוץ עם אנרגיה גבוהה בהרבה מפצצות כימיות שונות. תוכנית מנהטן, אשר נוהלה על ידי ארצות הברית בתמיכת בריטניה וקנדה, פיתחה מספר פצצות ביקוע אשר הופעלו ביפן באוגוסט 1945, והביאו לכניעת יפן. במסגרת התוכנית נבנו הכורים הגרעיניים הראשונים, אשר היו בעיקר לשם ייצור נשק ולא לשם אנרגיה חשמלית.
היתוך גרעיני.
טכנולוגיה של היתוך גרעיני נחקר רק ברמה התאורטית במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר מדענים אמריקנים לראשות אדוארד טלר חקרו את האפשרות של ניצול האנרגיות הרבות של הביקוע הגרעיני כדי לגרום להיתוך גרעיני. לאחר שנים של מחקר, ב-1952, הפעילו את פצצת המימן הראשונה, אשר נקראה כך מכיוון שהיא ניצלה את התגובה שבין דאוטריום לטריטיום, איזוטופים של מימן. היתוך גרעיני אנרגטי בהרבה ליחידת מסה מביקוע גרעיני, אך יצירת תגובת שרשרת של היתוך קשה הרבה יותר מאשר ביקוע.
מחקר בתחום השימוש בהיתוך גרעיני לשימושים אזרחיים (להפקת חשמל) החל גם כן בשנות ה-40. אולם, הקשיים הטכניים והתאורטיים מנעו גילוי של שימושים אזרחיים של ההיתוך, והמאמצים נמשכים ברחבי העולם עד היום.
נשק גרעיני.
תכנון של נשק גרעיני הוא מסובך מאוד. ישנו קושי רב בלהבטיח שתגובת השרשרת כילתה חלק גדול מהדלק הגרעיני לפני שהנשק מתפרק. הייצור של נשק גרעיני גם כן הוא מסובך מאוד, מכיוון שלא קיים חומר טבעי בעל יציבות נמוכה מספיק כדי ליצור תופעה זו. איזוטופ אחד אשר קיים בטבע, אורניום 235, הוא בקיע מספיק כדי ליצור תהליך זה, אך הוא נמצא תמיד כשהוא מעורבב עם אורניום 238 היציב יותר. לכן מתחיל תהליך מסובך וארוך של פירוד איזוטופים, אשר מטרתו היא ייצור כמות מספקת של אורניום 235. לחלופין, היסוד פלוטוניום הוא בלתי יציב מספיק כדי ליצור את תופעת הביקוע הגרעיני, אולם הוא אינו נמצא בטבע ויש לייצר אותו בכורים גרעיניים. תוכנית מנהטן ייצרה כלי נשק המבוססים על שתי השיטות הללו.
הפצצות הגרעיניות הראשונות הופעלו על יפן באוגוסט 1945, על הערים הירושימה ונגסאקי, והובילו לכניעת היפנים.
מספר מדינות החלו גם כן בפיתוח נשק גרעיני, כאשר חשוב לציין את מרוץ החימוש אשר התנהל בין ארצות הברית לברית המועצות בזמן המלחמה הקרה. נכון להיום, המדינות בעלות יכולת של נשק גרעיני הן: