לפני יציאת הסרט דיווחו כמה מקורות כי היו מחלוקות מרובות בין פוקס המאה העשרים לטראנק במהלך ההפקה. לאחר שלא היו מרוצה מהגרסה המקורית של טראנק, פוקס הורתה על שינויים משלהם בסרט ללא פיקוחו של טרנק, תוך שינוי והשמטת נקודות עלילה מרכזיות מסוימות מגרסתו של טרנק. גורמים רבים אחרים טענו כי הייתה "התנהגות לא תקינה" מצד טראנק בעריכת הסרט, מה שהביא לטיפול השלילי של פוקס בו. טרנק פרסם הודעה בטוויטר יום לפני יציאתו של הסרט וביקר את הסרט המוגמר. הוא הביע אי שביעות רצון ביחס לתוצר הסופי, "לפני שנה הייתה לי גרסה פנטסטית של זה. וזה היה מקבל ביקורות [נהדרות]. ככל הנראה לעולם לא תראו את זה. עם זאת, זו המציאות." טרנק מחק את ההודעה זמן קצר לאחר מכן. בעוד ראש מחלקת ההפצה של פוקס, כריס ארונסון, טען שפוקס תמכה בגרסתו של טרנק לסרט, לעומת זאת השחקן טובי קבל הצהיר, "אני אומר לכם, האמת הכנה היא ש[הגרסה של טרנק ל]סרט נהדר שלעולם לא תראו. זה חבל. גרסה אפלה בהרבה ולעולם לא תראו אותה." למרות זאת, טרנק הודה שחלק גדול מהסצנות שתכנן לא צולמו ובכך הפך את הגרסה שלו לכמעט ולא קיימת. בהמשך הוא התנער מהסרט על ידי הסרתו מרשימת הפילמוגרפיה באינסטגרם שלו.
פסקול.
בינואר 2015, מרקו בלטראמי נשכר להלחין את הפסקול של הסרט. המוזיקאי פיליפ גלאס גם הוא נשכר לעבוד עם מרקו בלטרמי על הפסקול באותו חודש. בנוסף לכך, אמן ההיפ-הופ EI-P הקליט שיר עבור כתוביות הסיום של הסרט.
הפסקול של הסרט פורסם ב-14 באוגוסט 2015 בידי חברת סוני הקלטות. ביולי 2015, בלטרמי שיתף את משתתפי כנס קומיק-קון השנתי הבינלאומי בסן דייגו את תחושותיו בשלבי הלחנת הפסקול של הסרט. בלטרמי תיאר את פסקול הסרט כ"מפחיד" ו"מסתורי".
ביקורות.
הסרט ספג ביקורות שליליות מאוד עוד לפני יציאתו לאקרנים. אבנר שביט מאתר וואלה! טען שהסרט מנסה לכלול יותר מדי מידע, שהאפקטים המיוחדים אינם טובים, יחסית לתקציב הגדול של הסרט ו"לא קורה בו כלום". גם ב-ynet נכתב שהעלילה והדמויות שטחיות והאפקטים דלים. ובסינמסקופ של פורטל מאקו כתב יאיר רוה כי הסרט נראה כ"גרסת חיקוי זולה ל'הנוקמים'". באתר Rotten Tomatoes נתנו לסרט 10 משתמשים ציון טוב מתוך 102 גולשים, בעוד 92 נתנו לו ציון לא טוב.
הכנסות.
ב-9 באוגוסט 2015, הכניס הסרט סכום של 25.9 מיליון דולר ממכירות כרטיסים ביום הראשון להקרנתו באמריקה הצפונית ו-34.1 מיליון דולר נוספים במדינות אחרות והגיע, סך הכל, לסכום של 59.8 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 120 מיליון דולר (200 מיליון דולר נוספים הלכו לשיווק והפצת הסרט).
בסך הכל סרט הכניס 167.9 מיליון דולר ואומנם כיסה את ההוצאות אך לא הוכתר כהצלחה קופתית בהשוואה לז'אנר הקומיקס.
אומנם תחילה תוכנן סרט המשך שצפוי היה לצאת לאקרנים ב-6 ביוני 2017, אך בנובמבר 2015 הוא נדחה למועד בלתי ידוע ולבסוף בוטלה הפקתו.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
זוסיא קניאזר
זיזי (זוסיא) קניאזר (1938 - 7 בספטמבר 2016) שימש כראש ענף 2 (ענף ירדן) בחטיבת המחקר באמ"ן ערב מלחמת יום הכיפורים. במסגרת תפקידו האזין לשיחת חוסיין, מלך ירדן עם ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר בה התריע חוסיין כי צבאות מצרים וסוריה מצויים בעמדת זינוק למתקפה נגד ישראל, ודיווח על תוכנה. בדיונים בחטיבת המחקר הוביל גישה הטוענת כי פני מצרים למלחמה וננזף על פעילותו. במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-9 באוקטובר מונה בפועל להיות ראש ענף 6 (ענף מצרים) במקומו של יונה בנדמן.
קורות חייו.
קניאזר נולד בשנת 1938 בקריית חיים, למשפחה שעלתה לארץ ממזרח אירופה. הוא התגייס לגרעין נח"ל, שימש כקצין בנח"ל, ולאחר מכן עבר למודיעין לתפקיד קמ"ן "גוש מגן" (עוטף עזה כיום). בהמשך שימש כקצין פיענוח בפיקוד הדרום וייצר את מפות העבירות שבהן השתמש צה"ל במלחמת ששת הימים.
בשנת 1964 עבר לחטיבת המחקר לענף 2 (ענף ירדן) וכעבור שנה עבר לענף 6 (ענף מצרים), בו תפקד כראש המדור הצבאי במהלך מלחמת ששת הימים ובימי מלחמת ההתשה, וכן כממלא מקום ראש הענף, עד שמונה לראש ענף 2 בשנת 1971.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים מונה להחליף את סא"ל יונה בנדמן בתפקיד ראש הענף המצרי, תפקיד אותו מילא עד לאחר סיום השיחות בקילומטר ה-101. לאחר המלחמה שימש בתפקידים שונים בהם קמ"ן פיקוד המרכז וראש מחלקת בקרה והשתחרר בשנת 1985, בדרגת אלוף-משנה. אחר כך עבד בחטיבה הביטחונית של משרד מבקר המדינה ובמשך שנים רבות הרצה בקורסים צבאיים ובימי עיון על מחדל מלחמת יום הכיפורים.
קניאזר נפטר ב-7 בספטמבר 2016, כשהוא מותיר אחריו את אשתו תמי, עמה התגורר ברמת השרון, שני ילדים וארבעה נכדים.
פעילותו נוכח מלחמת יום הכיפורים.
קניאזר היה בין הקצינים באמ"ן שהעריכו במהלך מאי 1973 כי פני מצרים למלחמה והוא הוסיף לטעון כן בשבועות שלפני המלחמה. בעקבות עמדתו הוא הודר, לדבריו, מדיוני הערכת המודיעין בנושאי מצרים, מודר מחומרים מודיעניים בנושא, ואף נאמר לו כי אם ימשיך בדרך פעולה זו, לא יקודם לאל"ם.
במסגרת תפקידו כראש ענף ירדן היה אחראי להאזין לשיחת חוסיין, מלך ירדן עם ראש הממשלה גולדה מאיר שנערכה ב-25 בספטמבר 1973 במתקן "המוסד" בתל אביב. הוא נשלח לעקוב אחר המפגש מחדר צדדי מאחורי הקלעים, ולתעד אותו.
בסיום השיחה, שנמשכה כארבע שעות ותוכנה לא פורסם במלואו מעולם, דיווח קניאזר לראש חטיבת המחקר, אריה שלו ולראש ענף 5 (ענף סוריה) אביעזר יערי על כך שהמלך התריע כי צבאות סוריה ומצרים בעמדות זינוק למתקפה, וכי יעשו זאת במתואם. למחרת ננזף על כך שדיווח את תוכן השיחה הממודרת ליערי, אף שלא דיווח על המקור. לימים טען קניאזר כי היה קצין המודיעין היחיד שהאזין בקשב לכל תוכנה של השיחה בין מאיר וחוסיין, ולכן הופתע כשלא הוזמן לדיונים שהתקיימו אודותיה למחרת אצל שר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל דוד אלעזר.
על פי עדות קניאזר, ב-6 באוקטובר 1973, הוא עמד על כך שתפרוץ מלחמה באותו היום, והורה לענף שתחת פיקודו לרדת לבור בשעה 13:00, שעה אחרי כן פרצה המלחמה. יומיים אחרי פרוץ הלחימה, נמסר לו על ידי אריה שלו כי הרמטכ"ל דוד אלעזר אינו מוכן עוד לקבל עדכונים מאריה שלו ומרע"ן 6 יונה בנדמן (ראש הענף המצרי), ואת תפקידם מול הרמטכ"ל ימלא קניאזר. הוא שימש בתפקיד זה עד לסיום השיחות על הפסקת האש.
הדמות הראשית בסרט "שתיקת הצופרים" נבנתה על בסיס פעילותו של קניאזר בימים שלפני המלחמה.
דורות מגופי בקרה
הגר אלמביק הצופה
הגר אלמביק הצופה (נולדה ב-30 במרץ 1955) היא מעצבת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1955 וגדלה בתל אביב. הוריה ילידי תל אביב, נעה לבית גולדמן ועמנואל הצופה פסל אמן ורב חובל אשר חייו נקשרו בהיסטוריה של מדינת ישראל. עמנואל למד במכללה לאמנות בצלאל ופסליו מוצגים ברחבי העיר תל אביב בהם פסל הסירה ברחבת מוזיאון תל אביב ועוד. במהלך שנות ילדותה, בחופשות מהלימודים הצטרפה הגר להפלגות עם אביה ונחשפה באמצעותו לעבודות אמנות חשובות ולתערוכות במוזיאונים ברחבי העולם. בהשראתו החלה לעסוק באמנות פלסטית וציור. הגר אם לבת, לי אלמביק מעצבת תלבושות בתעשיית הקולנוע הישראלי.
בין השנים 1973–1976 למדה במדרשה לאמנות בהרצליה, בין מוריה היו יאיר גרבוז, רפי לביא ואליהו גת. בשנת 1976 נסעה בעקבות בן זוגה אז, משה אלמביק לעיר דיסלדורף בגרמניה. שם התמחתה בתחום האומנות הפלסטית באקדמיה לאמנות דיסלדורף בניהולו של האמן יוזף בויס. בשנת 1983 חזרה לישראל וסיימה לימודי תואר ראשון במכללת שנקר במגמת עיצוב.
אופנת הגרה.
עם סיום לימודיה בשנקר הקימה בשנת 1987 את המותג המצליח ״הגרה״ וניהלה אותו קרוב לשני עשורים. בשנת 2003, בעקבות משבר כלכלי הרשת נמכרה.
אופנת אלמביקה.
בשנת 2005 הקימה את רשת האופנה "אלמביקה" בשותפות עם האנתרופולוגית ד"ר ג'ודי פדלון. סגנונה של אלמביק הוא אסתטי, נשי, עשיר בטקסטורות. האג'נדה שמובילה את אלמביק בעיצוביה היא כבוד והקשבה לצורכי הגוף הנשי על כל גווניו. בדרך זו מאפשרת אלמביק לאישה לבטא עצמה על פי נתוניה הטבעיים. מקורות ההשראה של אלמביק הם הרחוב הישראלי הכולל בתוכו מראות, צבעים ואנשים. סגנון העיצוב שלה תואר כסגנון המותאם גם לגוף הנשי המלא. העיתונאי איתי יעקב כתב עליה: ״...קלאסיקה ישראלית במילים אחרות, לפגוש בגד של אלמביק דומה לביקור במחלקת הסיפורת הישראלית בספרייה הציבורית, תמיד תמצא שם משהו שיקלע לטעמך, החיבור אל הדי.אן. אי של כולנו...״ שבוע האופנה ״גינדי תל אביב״ היווה עבור אלמביקה תנופה אדירה בהרחבת הרשת. קניינים ומפיצים שהגיעו מרחבי העולם קידמו את הייצוא של אלמביקה לארצות הברית, איטליה, קנדה, אוסטרליה, הולנד, בלגיה אירלנד ואנגליה.
לאלמביקה 14 חנויות ברחבי ישראל, מחיפה ועד אילת. חנות הדגל ממוקמת ברחוב אבן גבירול 87 בתל אביב והיא היבואנית והמשווקת הבלעדית של מותג הנעליים United Nude.
תצוגות אופנה ועיצובים מיוחדים.