לא כל הצ'רוקים הועברו מאדמותיהם ב"מסלול הדמעות". ויליאם הולנד תומאס, מחוקק חוקים ממחוז ג'קסון עזר ל-600 צ'רוקים להשיג אזרחות של קרוליינה הצפונית. כאזרחים הם היו פטורים ממעבר בכוח למערב. בנוסף, קרוב ל-400 צ'רוקים התחבאו מהכוחות הפדרליים בהרי סנוובירד הגובלים במחוז גרהם, והם היוו את הבסיס למה שנודע האיחוד המזרחי של האינדיאנים הצ'רוקים. מתוך הוקרה לתומאס, קבוצה מערבית זו של הצ'רוקים השתתפו במלחמת האזרחים האמריקנית תחת פיקודו.
בשנת 1887 חולק בסיס ההתיישבות של השבטים, ובהמשך, ב-1898, בוטלו מערכות המשפט והחוק של הצ'רוקים בידי ממשלת ארצות הברית.
אומת הצ'רוקי המודרנית.
אומת צ'רוקי המודרנית הצטיינה במיוחד וחוותה רווחה כלכלית, שוויון ושגשוג עבור כל אזרחיה תחת הנהגתו של צ'יף צ'אד סמית'.
סביבתנות.
כיום, אומת הצ'רוקי היא מהתומכות הגדולות ביותר באמריקה בהגנה על האקולוגיה. מאז 1992, האומה עומדת בראש מועצה בין-שבטית לנושא סביבתנות. תפקיד המועצה להגן על רווחתם של האינדיאנים האמריקאים ומשאביהם וסביבתם הטבעית. לצורך השגת מטרתם, המועצה מספקת תמיכה טכנית, אימונים ושירותי סביבתנות במגוון רחב של נושאים. נכון להיום קיימים מעל ארבעים שבטים החברים במועצה באוקלהומה, בניו מקסיקו ובטקסס.
צ'ירוקי
כביש 264
כביש 264 הוא כביש אזורי המחבר בין כביש 25 בצומת הנשיא לכביש 293 בצומת קמה. אורכו 14.5 ק"מ.
הכביש היווה את החלק הדרומי של הכביש החדש לבאר שבע, שנסלל בין יולי 1949 ליולי 1951, וחיבר את צומת מלאכי לכביש 25 שהוביל לבאר שבע. באותה תקופה היווה הכביש חלק מהדרך הראשית לבאר שבע.
חוף אומאהה
ברי גורדי
ברי גורדי השלישי (Berry Gordy III), הידוע גם כברי גורדי ג'וניור (נולד ב-28 בנובמבר 1929), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי אמריקני. שמו של גורדי נקשר בפעולת חברת מוטאון, שהחל משנת 1959 יצרה צליל ייחודי וסגנון שקירב אמנים אפרו אמריקנים אל הקהל הרחב בארצות הברית ובעולם. ביכולתו לזיהוי כישרון מוזיקלי, ביכולת הניהול שלו, ובכישרונו ליצירת תדמית של המוזיקאים שעבדו במסגרת חברתו, הפך גורדי את חברת מוטאון, ואת המוזיקאים שפעלו במסגרתה להצלחה עולמית. הוא היה אחראי לגילויים ולקידומם של אומנים כסופרימס, הטמפטיישנס, מרווין גיי, ארבע הפסגות, סטיבי וונדר וחמישיית הג'קסונים. ב-1988 מכר גורדי את חלקו בחברת מוטאון לתאגיד המוזיקה האמריקני MCA.
בנו השמיני והצעיר ביותר הוא סטפן גורדי, המוכר כחבר LMFAO רדפו (Redfoo).
פנימייה
פְּנִימִיָּה היא מוסד חינוכי המספק לחניכיו את כל צורכיהם, אשר משולב על פי רוב בבית ספר. המושג "פנימי" מציין כי המגורים והכלכלה הם פנימיים בתוך המוסד הבית-ספרי. תלמידי הפנימיות מבלים את שנות התחנכותם בפנימייה, הרחק מהוריהם, אך בדרך כלל בסופי שבוע, חגים וחופשות הם חוזרים לביתם הקבוע.
מקור השם.
בחלק גדול מהשפות האירופאיות נקראת הפנימייה "אינטרנַאט" (internat), ומילה זו שימשה אף בשפה העברית במחצית הראשונה של המאה העשרים (לצד המילה המחודשת "פנימייה").
לפי מילון Petit Robert הופיעה המילה בצרפתית לראשונה ב-1829, ופירושה "בית ספר שהתלמידים לא רק לומדים בו אלא מתגוררים בו".
המילה העברית פנימייה, היא כנראה תרגום מושאל, ייתכן שנעשה על ידי אליעזר בן-יהודה עצמו, שהשתמש לעיתים קרובות בסיומת –ייה". אולם ייתכן שנוצרה בשלבים שלאחר בן יהודה.
פנימייה טיפוסית.
רבות מהפנימיות בעולם המערבי בנויות לפי העקרונות של הפנימייה האנגלית הטיפוסית. לפנימייה מודרנית טיפוסית יש מספר מבני מגורים במספר רחובות או בשטח סגור השייך לפנימייה. החניכים בדרך כלל זקוקים לאישור לעזוב את שטח הפנימייה.
לרוב המגורים מופרדים לפי מין החניכים. מספר אנשי סגל משמשים כאב בית ומתפקדים למעשה כהורה למחצה לכ-50 חניכים ברוב הזמן ובמיוחד מחוץ לשעות הלימוד. לעיתים אב הבית גם מסייע בתחומי הלימוד ובעיקר מנהל את משק בית המגורים ודואג לכל צורכיהם של החניכים.
חניכים בוגרים יותר זוכים ליותר עצמאות ומסייעים לחבריהם הצעירים יותר. לעיתים מתקיימת תחרותיות בין הבתים השונים בפנימייה, ותחרות זו מעודדת על ידי סגל הפנימייה כשמדובר בתחומים כגון ספורט.
פנימיות בישראל.
הפנימיות הראשונות הוקמו בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 עם ראשית התנועה הציונית. הפנימיות הראשונות שהוקמו פעלו ככפרי נוער שהדגישו את החינוך החקלאי והציוני. פנימיות נוספות הוקמו עם תום מלחמת העצמאות וקלטו נערים עולים רבים, חלקם יתומים, כגון חוות הנוער הציוני שהייתה בין הראשונות לשלב פנימייה עם בית ספר אזורי.
כיום ישנן עשרות פנימיות בארץ אשר מספר המתחנכים בכל אחת מהן נע בין 15–300 ילדים ובחלקן קיימים מעונות משפחתיים המאכלסים בין 7–12 חניכים. הפנימיות בישראל נותנות שירות לכל המגזרים- ממלכתי-חילוני או דתי, חרדי וערבי. בפנימיות מטופלים ילדים ובני נוער. הגדלים בקבוצות גיל שונות או רב גילאיות, בהתאם למודל הטיפול. הילדים מטופלים על ידי מדריכים חינוכיים ומטפלות או זוגות. בשנים האחרונות נושא הטיפול בילדים בסיכון בפנימיות עלה על סדר היום הציבורי, ותשומת לב מיוחד ניתנה לסוגיית פיתוח ושימור הצוות החינוכי והטיפולי. במחקר שבחן את עבודת המדריכים החינוכיים בפנימיות, נמצאו שמונה אסטרטגיות בהן נוקטים מנהלי פנימיות כדי לשמר ולפתח את המדריכים: איתור מדריכים איכותיים ובעלי כישורים מתאימים בעזרת תהליכי מיון קפדניים; קביעת תקופת ניסיון לצורך בדיקת ההתאמה לתפקיד; מתן הכשרה למדריכים מייד עם כניסתם לתפקיד ובמהלך עבודתם; מתן הדרכה קבועה ושוטפת למדריכים; יצירת מנגנונים של תמיכה אישית ומקצועית במדריך; יצירת הסדרי עבודה המתחשבים בצרכים של המדריך כפרט ומתן תמריצים; ניסוח תוכנית עבודה ונהלים ברורים; תיחום היקף העבודה בתקופה ובמשרה. בפנימיות מועסק צוות טיפולי רב מקצועי, הכולל פסיכיאטר, פסיכולוג, עובד סוציאלי ומטפלים בתחומים שונים (דוגמת אומנויות), בהתאם לסוג הפנימייה ולצורכי הילדים בה. כמו כן מתבצעת בפנימיות פעילות העשרה מגוונת. פנימיות בישראל נפוצות פחות מאשר בארצות הברית ואירופה.
סוגי פנימיות בישראל.
בישראל ישנה קשת רחבה של פנימיות המותאמות למגוון צורכיהם של הילדים ובני הנוער; החל מפנימיות הנשענות על מוסדות החינוך הבית-ספרי ושרותי הקהילה בה הן נמצאות, ועד פנימיות המקיימות חלק ניכר מהמענים הנדרשים בתוך המתחם הפיזי של המסגרת. הפנימיות בישראל מסווגות למספר סוגים בהתאם לאוכלוסיות המטופלות בהן:
כפרי נוער וחברות נוער.
בישראל לעיתים משתמשים גם במושג כפר נוער וחברת נוער. אחת הפנימיות הוותיקות והמפורסמות היא הפנימייה בבית הספר החקלאי כדורי, שבין בוגריה כלולים רבים מראשי המדינה. בארץ קיימות כמה מאות פנימיות נוער. כן קיימות שתי פנימיות צבאיות ומספר פנימיות חקלאיות.
כיום, יש בישראל חמש חברות נעורים- צפית, מבואות עירון, שומריה, חברת הנוער אשבל וחברת הנוער מצפה רמון.
אן מקלב
ורוקיו
ניקולא סאדי קארנו
הדוגמה של אנפינסן
הדּוֹגְמָה של אנפינסן (ידועה גם בתור ההיפותזה התרמודינמית) היא הנחה בביולוגיה מולקולרית שנתמכה על ידי זוכה פרס נובל כריסטיאן ב. אנפינסן. בהתבסס על עבודתו על חלבון הריבונוקלאז, קבע אנפינסן שלפחות עבור חלבונים קטנים וכדוריים, המבנה המרחבי הטבעי נקבע אך ורק על ידי רצף חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. כלומר, לכל רצף חומצות אמינו קיים קיפול מרחבי ייחודי אשר נוצר באופן ספונטני. קיפול ייחודי זה הוא הקיפול הטבעי של החלבון.
ניסוי המפתח.
הניסויים של אנפינסן עם ריבונוקלאז הראו כי חלבון לא מקופל (שעבר דנטורציה) מסוגל להתקפל מחדש (בתהליך הקרוי רנטורציה) באופן ספונטני לקיפול הטבעי. תוצאה זו מראה כי לרצף פוליפפטידי ספציפי קיים גם קיפול מרחבי ייחודי, אליו השרשרת הפוליפפטידית מתקפלת באופן ספונטני. מבנה זה זהה למבנה הפעיל, הקרוי גם המבנה הטבעי (המבנה נטיבי). מבחינה סטטיסטית מדובר במבנה אחד מתוך אינסוף מבנים תאורטיים אפשריים, אך החלבון תמיד מתקפל למבנה ייחודי זה. לפיכך, הדּוֹגְמָה של אנפינסן מצביעה על כך שתהליך הקיפול אינו אקראי, אלא מוכתב על ידי שיקולי אנרגיה שמוכתבים מהרכב ורצף חומצות האמינו של החלבון.
התנאים בבסיס הדּוֹגְמָה.
מקובל להניח כי בתנאים בהם מתרחש קיפול החלבון המבנה הטבעי הוא ייחודי, יציב ונוצר ספונטנית כך שמתקבל המבנה המרחבי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
שלושה תנאים עומדים בבסיס הדּוֹגְמָה של אנפינסן:
כיצד החלבון מגיע למבנה הטבעי, הוא נושא של התחום קיפול חלבונים, שיש לו דּוֹגְמָה קרובה הנקראת פרדוקס לוינתל. על פי פרדוקס זה, מספר הקונפורמציות התאורטי לחלבון גדול באופן אסטרונומי. המשמעות של מספר גדול כל כך של קונפורמציות אפשריות היא כי, גם עבור חלבונים קטנים יחסית, לא ניתן לחזות באופן חישובי את מבנה החלבון על ידי הערכת כל הקונפורמציות האפשריות.
חלבונים מסוימים זקוקים לעזרתו של חלבון נוסף הנקרא שפרון על מנת להתקפל כראוי. הוצע כי יש בעובדה זו כדי להפריך את הדּוֹגְמָה של אנפינסן, ואולם, נראה כי השפרונים אינם קובעים את קונפורמצית קיפול החלבון, אלא מסייעים לתהליך הקיפול הספונטני בכך שהם מונעים אגרגציה של חלבונים לא מקופלים, ומאפשרים להם להגיע למצב הקיפול הטבעי להם מבלי להשפיע בעצמם על המבנה המרחבי של הקיפול הטבעי.
ניקולאס סאדי קארנוט
בנג'מין ברנלי
בנג'מין ג'קסון ברנלי הרביעי (באנגלית: Benjamin Jackson Burnley IV; נולד ב-10 במרץ 1978) הוא סולן וגיטריסט להקת ברייקינג בנג'מין.
חייו.