אופיו של הדליריום מסווג לשניים לפי ההתנהגות הפסיכומוטורית של המטופל: היפראקטיבי והיפואקטיבי. סוגים אלה מייצגים שני קצוות על קשת התסמינים, אם כי על פי רוב דליריום מסתמן אצל מטופל בצורה מעורבת. בסוג ההיפראקטיבי ניכרים חזיונות שווא בולטים, אי-שקט ועוררות יתר, אשר עלולים להיות מלווים באי-יציבות של מערכת העצבים האוטונומית, וזהו מצב מסכן חיים. סוג זה מתאים לתסמונת גמילה מאלכוהול. בקצה השני, בסוג ההיפואקטיבי המטופל מכונס בעצמו ושקט, ניכרת אפתיה וההתנהגות איטית. סוג זה מתאים דווקא להרעלת תרופות מקבוצת הבנזודיאזפינים.
הדליריום מתפתח במהרה על פני שעות עד ימים ונמשך לפרק זמן קצר של ימים עד שבועות. מהלכם של מצב ההכרה והתסמינים תנודתי לאורך היממה, עם נטייה להופעת הבלבול בלילה ובשעות הבוקר המוקדמות, תופעה הנקראת באנגלית sundowning.
מלבד התסמינים והסימנים המאפיינים את הדליריום כשלעצמו, תסמינים וסימנים נוספים יכולים להצביע על האטיולוגיה העומדת מאחורי התפתחותו.
בדיקות עזר.
אף שהאבחנה של דליריום היא קלינית, בדיקות העזר בעת דליריום עשויות לסייע באבחון האטיולוגיה העומדת מאחורי התפתחותו. הבירור המעבדתי הראשוני בדליריום כולל ספירת דם ובדיקת דם לרמות אלקטרוליטים ותפקודי כבד וכליות. מעבר לכך, במטופלים מבוגרים, אשר ההסתמנות של מחלה זיהומית אצלם אינה תמיד מתבטאת בעליית חום, מתבצע בירור זיהומי ראשוני לאיתור זיהומים שכיחים. מאידך, במטופלים צעירים יותר ישנה נטייה לבצע בשלב מוקדם סקירה טוקסיקולוגית של סמים בדם ובשתן. בדיקות נוספות הנכללות במסגרת הבירור הבסיסי הן אק"ג ובדיקות גזים בדם. לעיתים מתבצעת גם בדיקת דימות של המוח, אולם לעיתים קרובות הבדיקה אינה מסייעת באיתור האטיולוגיה. כאשר בבירור הראשוני אין רמז לאטיולוגיה, מורחבת סדרת הבדיקות בהתאם לחשד הקליני.
אבחנה.
כלי אבחנה.
האבחנה של דליריום היא אבחנה קלינית, כלומר אינה נעזרת בבדיקות עזר, והיא מתבצעת ליד מיטת החולה לאחר בחינה מדוקדקת של תולדות החולה והבדיקה הגופנית.
DSM-5.
הגישה הפסיכיאטרית לדליריום, כפי שמתבטאת במהדורה החמישית של ה-DSM, מגדירה דליריום לפי חמישה קריטריונים הממוספרים באותיות מ-A עד E:
A – הפרעה בקשב (כלומר, ירידה ביכולת להפנות קשב, למקד אותו, להתמיד בו ולהסיט אותו) וברמת ההכרה (התמצאות ירודה בסביבה)
B – ההפרעה מתפתחת על פני פרק זמן קצר (בדרך כלל שעות עד ימים ספורים) ומייצגת שינוי מרמת הקשב וההכרה הבסיסית, עם תנודות בחומרתה במהלך היום.
C – הפרעה נוספת בתפקוד הקוגניטיבי (למשל, חסכים בזיכרון, חוסר התמצאות, שפה, יכולות מרחביות ותפישה)
D – ההפרעות בקריטריונים A ו-C אינן מוסברות בצורה טובה יותר עד ידי הפרעה נוירוקוגניטיבית קיימת, מאובחנת או מתפתחת אחרת ואינן מתרחשות בהקשר של רמת עוררות ירודה מאוד, כמו בתרדמת.
E – ישנה עדות מתולדות החולה, מהבדיקה הגופנית ומממצאי המעבדה שההפרעה היא תולדה פיזיולוגית ישירה של מצב רפואי אחר, הרעלת חומרים או גמילה מהם (כלומר, בשל סמים או תרופות), חשיפה לרעלן או כתוצאה מאטיולוגיות מרובות.
בעת האבחנה של מצב דליריום מצוינת גם לצד האבחנה הסיבה להתפתחותו: המצב הרפואי האחר, החומר או האטיולוגיות המרובות. כמו כן מצוין אם מדובר במצב חריף או מתמשך, ואם אופי ההפרעה הוא היפראקטיבי, היפואקטיבי או מעורב.
כלים נוספים.
כלים נוספים בשימוש של צוות רפואי שלא מתחום הפסיכיאטריה פותחו לאורך השנים על מנת לזהות דליריום. עם זאת, הכלים הללו אינם מזהים את כל מגוון הביטויים של דליריום. אחד הכלים הוא Confusion Assessment Method (שיטת הערכת בלבול, בראשי תיבות CAM), שפותח בשנת 1990 ולפיו האבחנה של דליריום דורשת שלושה קריטריונים מתוך ארבעה, כאשר שני הראשונים חובה שיתקיימו: הופעה חריפה ומהלך תנודתי; ירידה בקשב; חשיבה לא מאורגנת; ושינוי ברמת ההכרה. ל-CAM ישנה גרסה נוספת המותאמת למאושפזים ביחידה לטיפול נמרץ.
עוד סולמות בתחום להערכת דליריום הם: Organic Brain Syndrome Scale (סולם תסמונת מוח אורגנית), Delirium Rating Scale (סולם דירוג דליריום) ו-Delirium Detection Score (סולם גילוי דליריום).
אבחנה מבדלת.
הגם שקיים קשר בין דליריום לקיהיון, אשר מתבטא מחד בסיכון המוגבר להתפתחות דליריום על רקע ירידה קוגניטיבית קיימת ומאידך בנזק המוחי האפשרי לאחר אירועי דליריום, דליריום נבדל מקיהיון במהלכו החריף והתנודתי. בעוד שדליריום, כאמור, מתפתח תוך זמן קצר ובמהלך היממה חל שינוי תנודתי ברמת ההכרה והקשב, קיהיון מתפתח בצורה הדרגתית וזחלנית לאורך שנים ובמהלך היממה רמת הקשב וההכרה נשמרת עקבית. מלבד זאת, ישנם הבדלים באופי הפגיעה בתחומים הקוגניטיביים השונים: הזיכרון הנפגע בדליריום הוא זיכרון לטווח קצר ובקיהיון יותר זיכרון לטווח ארוך; הדיבור בדליריום אינו ברור, בין אם הוא איטי או מהיר, בעוד שבקיהיון יש קושי בשליפת מילים; והחשיבה בדליריום אינה מאורגנת ואילו בקיהיון היא דלה.
אבחנות נוספות שיכולות לבוא בחשבון הן הפרעות נפשיות, לרבות הפרעות פסיכוטיות ואפקטיביות, לאור השינוי בהתנהגות הפסיכומוטורית, מחשבות השווא וההזיות העלולים להתפתח בדליריום. באופן כללי, מחשבות השווא וההזיות בדליריום פחות עקביות ושלמות לעומת סכיזופרניה.
טיפול.
הטיפול העיקרי בדליריום הוא בבעיה הרפואית אשר הביאה לדליריום עצמו. לטיפול כזה ישנה השפעה די מהירה על ביטויי הדליריום. כמו כן, טיפול תרופתי הממוקד בהסתמנות הקלינית של דליריום לרוב מאריך את משך המצב הבלבולי ועלול למסך מידע אבחנתי לאטיולוגיה. עם זאת, כן ננקטים אמצעים לשמירה על מטופל במצב דליריום כאשר הוא מהווה סכנה לעצמו, לרבות פגיעה בטיפול, או לסביבתו. מבין האמצעים הפיזיים, לפעמוני מצוקה ולשומרים אישיים יעילות גבוהה יותר מאשר קשירה. בעת הצורך מתבצע גם שימוש בתרופות, כאשר מינון נמוך של תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות או לא-טיפוסיות הוכח כיעיל. מאחר שבנזודיאזפינים עלולים להחמיר בלבול בשל ההשפעה המרדימה שלהם, הטיפול בהם שמור למקרי דליריום על רקע תסמונת גמילה מאלכוהול או מבנזודיאזפינים.
לטיפול תומך, אשר חלק גדול ממנו יכול להתבצע על ידי בני משפחה ומלווים, ישנה יעילות גבוהה בטיפול במטופלים עם דליריום. החזרה להתמצאות באמצעות ציון המקום והזמן בפני המטופל, בשילוב הצבת שעונים ולוחות שנה בסביבת המטופל ומיקום המיטה בחדר עם חלונות הפונים אל החוץ, עשויים להפחית את הבלבול. עוד מסייעים להפחתת הבלבול משקפיים ועזרי שמיעה למטופלים עם לקות חושית. הקפדה על מחזורי שינה וערות מתאימים ביום ובלילה עשויה להפחית את תופעת הבלבול בשעות הלילה – sundowning. זאת ניתן להשיג באמצעות תאורה חזקה וקיום פעילויות ביום למניעת נמנום, ומנגד שמירה על סביבה חשוכה, שקטה ומעוטת גירויים בשעות הלילה. ניסיון לחקות את הסביבה הביתית באמצעות שימוש במצעים וביגוד מהבית וביקורי משפחה וחברים במהלך היום מפחיתים את החרדה הנלווית לשהייה במקום זר ולמפגש עם צוות רפואי מתחלף.
הקפדה על תזונה ומשק הנוזלים בגוף, כמו גם החלפת חיתולים למטופלים שאינם שולטים על סוגריהם וטיפול בעור סדוק, מסייעים בהקלה על האי-נוחות והבלבול שעלול להיגרם ממנה.
מניעה.
זיהוי גורמי הסיכון לדליריום אצל כל מטופל, בפרט בגיל המבוגר, ומתן מענה הולם לגורמים אלה עשויים להפחית את שיעורי הדליריום. דרכי הטיפול התומך אשר פורטו לעיל מסייעות גם במניעה של דליריום עבור גורמי הסיכון המתאימים.
פרוגנוזה וסיבוכים.
דליריום נמשך ככל שהגורמים לו עדיין קיימים, אולם בדרך כלל הוא נמשך פחות משבוע. לאחר הטיפול בגורמים לדליריום הסימנים הולכים ופוחתים במשך 3–7 ימים, אם כי חלקם נעלמים רק אחרי שבועיים. ככל שגיל המטופל מבוגר יותר וככל שמשך הדליריום ארוך יותר, תקופת ההחלמה ממושכת יותר. הגם שדליריום הוא מצב הפיך כתלות באטיולוגיה שהביאה להתפתחותו, הוא נחשב לגורם פרוגנוסטי רע, בעל פוטנציאל לרמז על עתודה מוחית ירודה. שיעורי התמותה בקרב מטופלים אשר חוו דליריום נאמדים ב-23%–33% בתקופה של שלושה חודשים לאחר האירוע ועד 50% במהלך השנה שלאחר האירוע. שיעורים גבוהים אלה נקשרים בחומרת המצב הרפואי אשר הוביל לדליריום. כמו כן, למטופלים קשישים, החווים דליריום באשפוז, שיעורי תמותה הנעים בין 21% ל-75% עוד באותו האשפוז, ולאחר השחרור 15% נפטרים בתוך חודש ו-25% נפטרים בתוך 6 חודשים.
זקאזיק
זקאזיק (בערבית: الزقازيق, , ; בקופטית: ϫⲱⲕⲉϫⲓⲕ) היא עיר במצרים התחתונה, ממוקמת בחלק המזרחי של דלתת הנילוס והיא בירת מחוז א-שרקיה.
בשנת 2012 אוכלוסיית העיר מנתה למעלה מ-300,000 תושבים. זקאזיק היא מרכז המסחר בכותנה ובדגן במצרים. בעיר נמצאים סוחרים אירופאים רבים.
בעיר מוזיאון ארכאולוגיה קטן שנקרא מוזיאון עורבּי (על שם אחמד עורַבּי ). אוניברסיטת זקאזיק, אחת מהאוניברסיטאות הגדולות במצרים ממוקמת גם היא בעיר, ובה פקולטות שונות לסוגי אומנויות ומדעים שונים.
אוניברסיטת זגזיג הוקמה בשנת 1970 כסניף של אוניברסיטת עין שאמס והייתה האוניברסיטה השביעית שהוקמה במצרים. יש בה פקולטות לחקלאות, סחר, רפואה וטרינרית, רפואה אנושית, חינוך ומדע. מטרתו היא להפוך לאוניברסיטה ציבורית מצרית מכובדת ויש לה תוכניות לבנות ולהתרחב למרכז ללימודי תואר שני.
ברסטואה
שבות דשבות
נמל התעופה המבורג פולסבוטל
א.ב. - חדשות השומרונים
וויהאם עמאשה
חסידות זוויהל
אריק סטולץ
אריק המילטון סטולץ (באנגלית: Eric Stoltz; נולד ב-30 בספטמבר 1961)