אחד הכותבים הפוריים בתחום הוא דני סנדרסון, במילים שכתב ללהקת כוורת. כך עושה השיר 'יו-יה' פרפרזה על פתגמים עבריים, ובשינוי אות (אך לא בשינוי קול) נבנית בדיחה על הפתגם: למשל "יש סוף לכל דבר" הופך ל"יש סוף לכל דוור"; "טובים השניים מן האחד" הופך ל"טובעים השניים מן האחד". דוגמה נוספת הוא השיר הבלדה על ארי ודרצ'י.
שארל לוץ
איציק כהן (חלוץ)
יצחק (איציק) כהן (נולד ב-1 בינואר 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
כהן החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, וב-17 בנובמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי כפר כנא במסגרת גביע הטוטו. בינואר הושאל למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים במדיה הבקיע עשרה שערים עד לסיום העונה והיה לכובש המצטיין של הקבוצה.
בקיץ חזר להפועל ירושלים וצורף לסגל הקבוע של הקבוצה הבוגרת. ב-24 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, במשחק מול הפועל מרמורק בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה. עד לסיום העונה, רשם כהן 32 הופעות בהן כבש 5 שערים, אך קבוצתו ירדה לליגה א'.
בקיץ הושאל למועדון ספורט אשדוד מליגת העל. וב-30 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–0 על בית"ר ירושלים. בסך הכל רשם כהן חמש הופעות ליגה במדי אשדוד, בנוסף לשלוש הופעות בגביע הטוטו והופעה אחת בגביע המדינה. בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, אך לאחר שרשם רק חמש הופעות בכל המסגרות במדי הכח, חזר בספטמבר 2011 להפועל ירושלים. כהן הבקיע 6 שערים במדי הקבוצה עד לסיום העונה, ואת עונת סיים כמלך השערים של הליגה הלאומית עם 18 שערים.
ב-28 באוגוסט 2013 חתם כהן לחמש שנים בבית"ר ירושלים. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-31 באוגוסט 2013, בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. את עונת סיים כהן כמלך השערים של בית"ר ירושלים עם שבעה שערים. גם בעונה שלאחר מכן היה כהן מלך השערים של הקבוצה, עם שמונה שערים.
ב-3 בינואר 2016 חתם כהן לשלוש וחצי שנים במכבי נתניה, ובסיום אותה עונה ירד עמה לליגה הלאומית. ב-20 ביולי 2016 חתם כהן לעונה אחת בהפועל קטמון ירושלים, ובמדיה כבש עשרה שערים ב-32 הופעות בליגה הלאומית.
ב-29 בספטמבר 2017 חתם כהן במכבי הרצליה.
לאחר שאת עונת התחיל כשחקן חופשי, בינואר חתם בהפועל ירושלים מליגה א' צפון, אך לא שיחק בה, ולקראת סוף העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ב-27 באוגוסט 2019 החליט לחזור לשחק וחתם בבני אילת מליגה ב'.
מפריח היונים (סרט)
מַפְרִיחַ הַיּוֹנִים (באנגלית: Farewell Baghdad, בערבית: مطير الحمام) הוא סרט חניכה ישראלי שעשייתו נסתיימה בשנת 2013, אך הוא יצא להקרנות בכורה במרץ 2014, ולהקרנות מסחריות באפריל 2014. עלילת הסרט מבוססת על הרומן בעל אותו שם, "מפריח היונים", מאת הסופר יליד עיראק אלי עמיר. הסרט בוים על ידי נסים דיין, שגם כתב את התסריט. את הרעיון לסרט הגתה השחקנית אהובה קרן, והתסריט תורגם על ידיה לערבית יהודית.
על פני כמעט שעתיים, ודרך סיפורו של נער יהודי כבן 16, טווה "מפריח היונים" את סיפור ימיה האחרונים של הקהילה היהודית בבגדאד של שנות ה-50 של המאה ה-20, ערב עלייתה של כמעט כל הקהילה לישראל במבצע עזרא ונחמיה. ממלכת עיראק של אותם ימים ליקקה את פצעי תבוסתה במלחמת העצמאות אל מול מדינת ישראל המוקמת, ונקרעה בין מלוכנות, בדלנות, וקומוניזם. ומנגד, הקהילה היהודית העתיקה בעולם, אשר מנתה כשישית מהאוכלוסייה של הבירה בגדאד, התחבטה אף היא בין הקשר ההיסטורי והתרבותי עם העם העיראקי, התמיכה הגוברת בתנועה הקומוניסטית, ובין הזדהותה עם מדינת ישראל והציונות.
"מפריח היונים" הוא הסרט הראשון בתולדות הקולנוע הדובר ערבית יהודית (ספציפית, בגדאדית יהודית), וכמנהג יהודי עיראק, הדיבור מתובל גם בביטויים מן המקורות (כגון "בר מינן", "תשעה באב", ו"יציאת מצריים") במבטא ניכר. כאשר הדמויות משוחחות עם ערבים מוסלמים, הניב משתנה מעט והופך לערבית עיראקית מוסלמית.
הדמויות.
בית עִמַארִי.
משפחת חִזקֵאל עִמַארִי.
ראשל וחזקאל מתגוררים בדירה הסמוכה למשפחת סלמן עמארי. דלתות שתי הדירות נפתחות אל חצר פנימית ששער מפריד בינה ובין הרחוב.
משפחת אַבּוּ אַדְּוּאַר.
משפחת אבו אדואר מתגוררת בקומה העליונה של אותו מבנה בו מתגוררים בני שתי המשפחות הגרעיניות המרכיבות את בית עמארי.
כאבי, נורי, אדואר ואמירה לומדים באותו בית ספר תיכון. כאבי ואדואר מתרועעים, וסלמן ואבו אדואר יוצאים לבלות ולהשתכר יחד.
דמויות נוספות.
יהודים.
הקדימון לסרט מכריז כי הוא יספר את סיפורן של ארבע נשים. אלו הן ככל הנראה, ראשל, ואמירה אשר אליהן מגלה כאבי אהבת נעורים, ונעימה וסלימה, אשר סביב דמותן חג סלמן.
עלילה.
חיפוש הנשק בבתי משפחות עמארי.
הסרט נפתח במראהו של כאבי היושב שָׁלֵו אל מכתבתו. את שקט האשמורת האחרונה מפר קולונל המשטרה העיראקית, חַמִיד עַבְּדְּ אֶל עַזִיז (קובי פרג'), אליו מצטרפים החיילים/שוטרים מוחמד ועדנאן (תאופיק ברהום). השלושה חובטים בשער החצר הפנימית הפונה לרחוב. וכשכאבי פותח את השער, הם פורצים אל שתי הדירות, תוך שהם סוחבים עמם את חזקאל האזוק, הנראה כמי שחווה לילה של חקירה אלימה במיוחד. השוטרים כובלים את חזקאל לסורג החלון, ופוצחים בחיפוש ברוטאלי אחר נשק מוסלק.
בין השיטין של הדין ודברים בין הקלגסים ובני הבית המנוערים ממיטותיהם נחשפים בפני הצופה בני משפחת עמארי. הצופה גם מבין כי חזקאל נעצר בעוון שכתב מאמר בעיתון המבקר את הממשלה העיראקית. (מהספר עולה כי המאמר הזהיר את היהודים מהצפוי להם בעיר בצרה של שָׁפִיק עַדַּס הסוחר היהודי העשיר המקורב לבית המלוכה, בזאת בעוון הברחת נשק לישראל ותמיכה בתנועה הקומוניסטית).
במהלך החיפוש מוצא עדנאן עוּד בארון שבחדר השינה של סלמן ונעימה. בניגוד לשאר החפצים אותם הוא מטיח אל הרצפה, השוטר מניח את העוּד בכבוד ובזהירות על המיטה.
סופו של עניין שהחיפוש אינו מניב דבר. המשטרה העיראקית שבה על עקבותיה וגוררת עימה את חזקאל למקום לא ידוע. בזמן החיפוש, סלמן שיצא ככל הנראה לבלות, אינו בבית. הוא חוזר הביתה, ממש עם עזיבת המשטרה, והישר אל תוכחתה של נעימה על עיתוי שובו.
הביקורים אצל חזקאל.
כאבי מוביל את המשפחה בניסיונותיה לאתר את חזקאל, להיפגש עמו, ואולי אף לשחררו. תחילה נערך ניסיון כושל להשתמש בשירותיו של זילכה, עורך דין יהודי אשר חבש את ספסל לימודי המשפטים עם סלמן. לאחר מכן, שולח סלמן את כאבי לבקש עצה אצל אַבּוּ צָאלַח.
אבו צאלח מפנה את כאבי לכרים. עד מהרה מתברר שכרים חושק בראשל, ומקווה לזכות בחסדיה בתמורה לפעולתו למען חזקאל.
בשעת בוקר מוקדמת, סלמן מוביל את כאבי למקום מסתור הנשק בבית. כאבי צורר את כלי הירי המועטים בשק, ומוקדם בבוקר, עוד לפני שהוא הולך לבית הספר, נושא הוא אותו ברחובות בגדאד אל אבו צאלח.
כרים מדריך את כאבי כיצד להתחפש ולהתנהג כמחלק תה פשוט. כאבי עוטה על עצמו כתונת, נוטל מגש שבו מחלקים את התה, וכך מבקר מספר פעמים את חזקאל במרתפי הבולשת העיראקית (ה-CID). חזקאל הנמק מבקש מכאבי להסתיר את מצבו, ולהעביר מסר לקהילה, ובמיוחד לאבו צאלח, כי הגיע הזמן לעבור ל"שלב הבא". כלומר לעזוב את עיראק ולעלות לישראל.
בכלא נתקל כאבי באדם המכונה "הארמני", ראש ההתנגדות הקומוניסטית, המתריס נגד הסוהרים בשירת האינטרנציונל (בשפה הערבית).
המשאית אל אירן.
כאבי ואדואר יוצאים לבלות יחד. הם מבקרים בבית בושת, שם כאבי ההמום נחשף לתמונה קשה של מכירה פומבית של בתולה לכל המרבה במחיר, ואחר כך, פרישת הסדין המוכתם בדם מפתח החלון שמעל. כאבי ככל הנראה אינו מנצל את שירותי המקום, ומסתפק בתיאוריו האירוטיים של אדואר. לאחר הביקור, השניים מגיעים גם אל בית הקפה של אבו סעדון שבו, לקולה של סלימה השרה את שיריהם של האחים סלאח ודאוד אל-כוויתי, מבלים אבו אדואר, כרים וסלמן.
אמירה עוגבת אחרי כאבי, תוך שהיא מקניטה אותו קלות על חשקו בראשל. אבו אדואר וסלמן מתדיינים, ספק ברצינות ספק בחיוך, בפרטי הנישואין בין הזוג בהתהוות, ושילובו של כאבי בעסקי היונים.
עם הוצאתו להורג של ה"ארמני", מנהיג הקומוניסטים, מבינים הכול כי הממשלה העיראקית תפנה עתה לטפל בשאלת היהודים והמחתרת הציונית. מנהל בית הספר, אוּסְתָּז נָאווּי (הסופר אלי עמיר במעין הופעת קמע) שולח את כאבי ואדואר להזהיר את סלים. כאבי מגייס כסף מאביו כדי לאפשר לסלים להצטרף למשאית שמארגנת התנועה המובילה יהודים הבורחים אל איראן בדרכם לעלות לישראל.
אמירה אף היא מתכננת להצטרף למשאית. טרם נסיעתה היא מגלה את אהבתה לכאבי, והשניים מתנשקים בשוק. הנשיקה מביאה לעימות בין כאבי ואדואר, אולם כאבי מבהיר לאדואר כי לא יניח לו להתערב בקשר ביניהם. אמירה עולה על המשאית, אך לא לפני שהיא מבטיחה לכאבי שתחכה לו שם, וכיוון ש"ישראל קטנה", לא יקשה עליו לאתר אותה שם. סלמן מגלה קורת רוח מפעולתו זו של כאבי בתנועה הציונית.
בעקבות בריחתה של אמירה, אבו אדואר הזועם מתעמת עם אבו צאלח, וטוען כנגדו שהוא חילל את כבודה של אמירה והבריחה לאחר מכן לישראל. אבו אדואר בכעסו מאיים על אבו צאלח כי ירצחנו נפש ויתאבד, או ילשין עליו לשלטונות. הרוחות נרגעות רק בהתערבותו של סלמן. פתחייה הבידואית שופכת דלי מים צוננים על ראשו של אבו אדואר, וההלם מסייע בידו להתעשת.
חוק הוויתור על האזרחות.