בשנת 2001, סקאלון התנגדה להצעה לשינוי החוקה האירית שתאפשר את גלולת היום שאחרי והתקן תוך רחמי. התיקון לחוקה קרה עקב משאל עם שנערך בשנת 2002, אז היא התמודדה שוב כמועמדת עצמאית בבחירות האיריות, אולם היא קיבלה רק 3.5% מכלל קולות המצביעים ולכן לא נבחרה. ביוני 2004 היא איבדה את מקום מושבה בפרלמנט האירופי כאשר היא מקבלת 13.5% מסך הקולות. מאוחר יותר באותה שנה היא נכשלה בניסיון להשיג את התפקיד לכהונת נשיא אירלנד.
בפברואר 2005 סקאלון חזרה לעולם הבידור כאשר היא הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "The Afternoon Show" של רשת השידור RTÉ. בשנת 2006 היא הצטרפה לתוכנית "Celebrity Jigs 'n' Reels" שזהה במתכונתה לתוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים". סקאלון ובן-זוגה בתחרות, הרקדן רונן מק'קורמק, העפילו לשלב הגמר שם הם סיימו במקום השני.
בשנת 2006, סקאלון ובעלה דמיאן, השיקו חברת תקליטים בשם DS Music Productions. בתחילת שנת 2007, חברת התקליטים Heartbeat Records תבעה את החברה אותה הקימו סקאלון ובעלה על הפרת זכויות יוצרים באלבומים שהוציאו תחת חברת התקליטים החדשה שלהם.
בשנת 2009 סקאלון הפכה לשופטת בתוכנית המציאות "The All Ireland Talent Show", המבוססת על התוכנית הבריטית "Britain's Got Talent". בתחילת שנת 2011 היא השתתפה בתוכנית "Celebrity Bainisteoir", אולם נאלצה לפרוש ממנה לאחר שהיא הודיעה שהיא תתמודד שוב בבחירות לנשיאות אירלנד.
מיכאיל ארציבאשב
טאשיזם
טאשיזם (בצרפתית: Tachisme, נגזרת של המילה 'tache', שפירושה כתם) הוא סגנון ציור מופשט צרפתי שהיה פופולרי בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. המונח משמש על מנת לתאר אמנות מופשטת לא גיאומטרית שהתפתחה באירופה, ומתאפיינת בעבודת מכחול ספונטאנית, טפטופי צבע, כתמי צבע הנובעים היישר מהשפופרת, התזות של צבע וסימנים דמויי שירבוט שמזכירים קליגרפיה. לעיתים קרובות הסגנון נחשב למקבילה האירופית של האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי, למרות שקיימים הבדלים סגנוניים בין שני הזרמים. כמו חבריהם האמריקאים, ציירי הטאשיזם הצרפתיים הפיקו עבודות גדולות ממדים, אך ביחס לעבודות אמריקאיות כמו אלה של ג'קסון פולוק ווילם דה קוניג, עבודותיהם של אמני הטאשיזם היו אלגנטיות וליריות יותר, ולעיתים קרובות כללו קווים מעודנים וגוונים מעורבבים ושקטים. אמני הטאשיזם, בנוסף על כך, ראו עצמם פחות מחויבים מציירי הפעולה ליצירה מתוך השראה נפשית בלתי מרוסנת.
הציירת הישראלית לאה ניקל היא דוגמה לאמנית שהושפעה רבות מהטאשיזם, אליו התוודעה בעת שהותה בפריז. ביצירותיה היא משתמשת בצבעוניות עזה, במשטח עבודה גדול ובטכניקות של חריטה, ציור באמצעות אצבעות, טפטוף ושרבוט; זאת על אף שהיא בונה מכל אלה קומפוזיציה מאורגנת.
רקע היסטורי.
הטאשיזם היה חלק מתנועה גדולה של אמנות אינפורמלית שפעלה לאחר מלחמת העולם השנייה, תוך נטישת ההפשטה הגאומטרית לטובת צורת ביטוי אינטואיטיבית יותר, בדומה לציור פעולה האמריקאי. שם נוסף לסגנון הטאשיזם הוא מופשט לירי. תנועת האמנות האוונגרדית קוברה קשורה גם היא בטאשיזם, וכך גם הקבוצה היפנית גוטאי .
לאחר מלחמת העולם השנייה המונח אסכולת פריז התייחס לעיתים קרובות לטאשיזם. עם חסידיו החשובים של סגנון הציור נמנים ז'אן-פול ריופל (Riopelle), וולס (Alfred Otto Wolfgang Schulze), ז'אן דובופה (Dubuffet), פייר סולאג' (Soulages), ניקולא דה סטאל (de Staël), האנס הארטונג (Hartung), ג'רארד שניידר (Schneider), סרז' פוליאקוף (Poliakoff), ז'ורז' מתייה (Mathieu), ז'אן מסג'יה (Messagier) ועוד כמה נוספים (ראה/י רשימת אמנים מטה). רבים מחבריה של תנועת קוברה היו שותפים להתפתחותו של הטאשיזם.
המונח שימש לראשונה בהתייחס לתנועה בשנת 1951, על ידי מבקרי האמנות צ'ארלס אסטיין ופייר גוגון. הביטוי הפך שגור בעזרתו של המבקר והצייר הצרפתי, מישל טאפיה, שהשתמש בו בספרו "Un Art autre" (אמנות אחרת) משנת 1952. הטאשיזם קשור באופן הדוק באינפורמליזם, שלגביו הביקורת התייחסה כסגנון שאין בו הצגת של הצורה עצמה. במאה ה-19 שימש המונח באופן אחר, כאשר הוצג בזלזול ביחס לאימפרסיוניסטים ולקבוצת המאקיאיולי האיטלקית.
מערכת הרבייה של הגבר
אידה צורית
אידה צוֹרית מגד (נולדה ב-30 בינואר 1926) היא סופרת, מסאית, מחזאית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
צורית נולדה בתל אביב בשם אידה צירלין. סיימה את בית המדרש למורות ביפו (היום, מכללת לוינסקי לחינוך). לאחר לימודי דרמה ומחול בארצות הברית, הופיעה בתיאטרון העברי "פרגוד" בבימויו של פיטר פריי.
משנת 1952, לאחר חזרתה לישראל, החלה לפרסם מסות על ספרות ואמנות, ב"משא" ובעיתונים נוספים בישראל. ביניהן: "הקרבן והברית", מונוגרפיה על נתן אלתרמן, "החיים, האצילות", ביוגרפיה חלקית על אמיר גלבע ועיונים במרכיבים הקבליים-חסידיים של שירתו. "שירת הפרא האציל", ביוגרפיה של המשורר אבות ישורון ועיונים בשירתו. רומנים המסתמכים על דמויות היסטוריות: "אשתו המנודה", על אשת בנימין זאב הרצל, "אהבת חיים" על אירה יאן אהובתו של חיים נחמן ביאליק, "העלמה והמשורר", על צילה בינדר אהובתו של נתן אלתרמן. עוד פרסמה רומנים, סיפורים קצרים וספר שירה בשם "צל הזמן".
צורית היא אלמנתו של הסופר אהרן מגד. בניה הם הסופר איל מגד וההיסטוריון עמוס מגד.
1983 בברית המועצות
1983 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-66 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
השפתיים הקטנות
שינגן
ליב גלאנץ
טאב (פירושונים)
ריגר
ריגר הוא שם משפחה ממקור לטבי, על שם ריגה, בירת לטביה (Riger).
פתח הנרתיק
השפתיים החיצוניות
השפתיים הפנימיות
Stratolaunch
Stratolaunch הוא מיזם מסחרי לשיגור לוויינים וחלליות באמצעות מערכת שיגור רקטית הנישאת לאוויר על ידי מטוס נושא ייעודי. בנוסף לשיגורי לוויינים, תאפשר המערכת שיגור בני אדם במסגרת מיזמי תיירות בחלל. המיזם הושק רשמית בדצמבר 2011, והוא יוזמה של המיליארדר האמריקאי פול אלן. שותפים למיזם מהנדס המטוסים והחלליות ברט רוטאן וחברת דינטיקס.
המטוס הנושא.
מטוס מיוחד המתוכנן על ידי ברט רוטאן והחברה שבבעלותו - סקיילד קומפוזיטס - אמור לשאת לאוויר את המשגר, שיינשא מתחת למרכז הכנף של המטוס. למטוס תצורה דומה למטוסים אחרים שתוכננו על ידי רוטן - שני גופים המחוברים באמצעות הכנף. למטוס הנושא שישה מנועי סילון והוא אמור להיות המטוס בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם. משקלו בעת ההמראה יעמוד על כ־540 טונות.
טיסת הבכורה התקיימה ב־13 באפריל 2019.
המשגר.
בעבר המשגר המתוכנן למערכת Stratolaunch תוכנן להיבנות על ידי חברת SpaceX, ולהיות מבוסס על המשגר פאלקון 9, כשתתווסף לו כנף עילית, בתצורה המזכירה את המשגר האווירי האמריקני פגאסוס, אם כי בקנה מידה גדול בהרבה. שיתוף הפעולה עם ספייס אקס בוטל ב־2012. שיתוף פעולה בנוגע לפיתוח משגר נישא חדש, שנחתם מאוחר יותר עם חברת Orbital ATK, בוטל גם הוא בשנת 2015. במקום זאת, Orbital ATK תספק למיזם את המשגר הנישא הקיים מסוג פגאסוס.
גברון
עזה צבי
עזה (עַזְקָה) צבי (20 ביולי 1934 - 17 בנובמבר 2011) הייתה מבקרת ספרות, מסאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
עזה צבי, בתו של רפאל צבי, ממייסדי "הבימה", נולדה ב-20 ביולי 1934 ברכבת העמק בדרכה מחיפה לעפולה, זאת מכיוון שאמה, חיה אלפרוביץ', שהייתה ציירת ותפאורנית, לימדה ציור בתל יוסף והתגוררה בחיפה, אך העדיפה את בית היולדות במעיין חרוד המודרני, וכשנתקפה צירים עלתה לרכבת ובמהלך הנסיעה התרחשה הלידה.
צבי הייתה ידידתה של המשוררת זלדה מילדותה ושל המשוררת יונה וולך. הצטלמה בסרט "בירושלים" של דוד פרלוב, בשנת 1963 וסייעה להפקתו. עסקה בתרגום מחזות, בעיקר מחזותיהם של צ'כוב ולורקה; בכתיבת מסות שראו אור בכתבי העת עיתון 77 וחדרים ובעריכה ספרותית. התגוררה שנים רבות ברחוב יואל 11 בשכונת כרם אברהם בירושלים. היא חיה בגפה, מיעטה לצאת מביתה ולא אירחה ידידים.
נפטרה בשנת 2011, ונקברה בבית העלמין בגבעת שאול בירושלים.
במלאת שנה לפטירתה יצא לזכרה ספר זיכרון בעריכת משה גנן (הוצאת עיתון 77), בספר משתתפים: אריאל הירשפלד, הלית ישורון, אילנה צוקרמן, אהרן שבתאי, משה גנן, מיכה כרמון, מאיה קדם, עדנה גבעון שלזניאק, אלישע פורת, אביבה מירום, אלחנן ניר, בלפור חקק, הרצל חקק, ניר חסון, ארז שוייצר, משה גנן, יונדב קפלון, סבינה מסג ואחרים.
ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
אריק גלסנר
אריק גלסנר (נולד ב-22 באוגוסט 1973) הוא סופר, מבקר וחוקר ספרות ישראלי. חתן פרס ברנשטיין לביקורת הספרות לשנת 2007.
ביוגרפיה.
אריק גלסנר, הבכור במשפחה של חמישה ילדים, נולד למשפחה ציונית-דתית, וגדל במושב כפר הרא"ה. אביו, משה גלסנר, היה יוצא ישיבת מרכז הרב בירושלים וממקימי תנועת "התחיה". גלסנר גדל בבית אידאולוגי והמשפחה התגוררה ב-1982 במשך חצי שנה במושב ליד ימית כדי לנסות לעצור את הנסיגה מסיני. כשהיה בן שלוש עשרה נפטר אביו. גלסנר למד בבית הספר היסודי ממלכתי-דתי בכפר הרא"ה ולאחר מכן בישיבה התיכונית בכפר הרא"ה. המשיך ללמוד בישיבה הגבוהה בבית אל, על מנת להשלים מסלול רבנות בן עשר שנים ולעשות שירות צבאי מקוצר. בשנתו השנייה בישיבה גילה את הספרות וגם הבין שאין ברצונו להמשיך ולהיות דתי. הוא עבר לישיבת ההסדר באור עציון, שירת שנה וחצי בחיל השריון, חזר לשנה לישיבה, ואז שב לצה"ל להשלים מסלול שירות של שלוש שנים והשתחרר בגיל 24.