נולד בטוקיו, יפן, ב-1 במרץ 1892. זמן קצר לאחר לידתו אמו לקתה במחלת נפש והתאבדה. אביו, שהתקשה לגדלו, העביר את הילד לטיפולו של גיסו. אקוטגווה התחנך על ברכי התרבות היפנית בבית דודו, שמשפחתו עסקה באמנות טקס התה. בבית הספר למד לימודי סינית קלאסית וקלאסיקות יפניות. באוניברסיטה למד ספרות אנגלית.
כתיבתו.
אקוטגאווה, אשר הושפע רבות מאדגר אלן פו, ביקש לחקור את החריג והמסתורי. הוא כתב, בניגוד למקובל באותה תקופה, על החיים הפנימיים של האדם, ולא את הסיפורים האוטוביוגרפים שהיו פופולריים. הוא האמין שספרות צריכה להיות אוניברסלית, ורצה לקרב דרך עבודותיו בין תרבויות המערב ויפן. הוא ביסס את סיפוריו על סיפורים עתיקים מסין ומיפן, אך סגנונו הושפע מעבודתו כמתרגם מאנגלית ליפנית. תמה מרכזית בכתיבתו הייתה זהות תרבותית ודרכי היווצרותה. גיבורי סיפוריו היו נזירים בודהיסטים, סמוראים, וגם נוצרים מיסיונרים מתקופות היסטוריות ביפן.
ב-1915 כתב את סיפורו המפורסם ביותר, "ראשומון", ואחריו את "ביער", שעל פיהם יצר הבמאי אקירה קורוסאווה את סרטו הידוע.
סוף חייו.
לאחר שסייר בדרום סין וחזר חולה, בריאותו הכושלת ודרישות העולם הספרותי גרמו למצבו הנפשי להתדרדר. הוא התחיל לכתוב סיפורים המבוססים על חייו, אך הם לא זכו להצלחה רבה. אקוטגאווה הגדיר את העולם כאולימפיאדה של משוגעים. ב-1927, כאשר החל לסבול מהזיות, חש כי הוא עצמו עומד להשתגע, והתאבד בנטילת מנת יתר של כדורי הרגעה כשהוא בן 35, והותיר אחריו יותר ממאה וחמישים סיפורים קצרים, אשה ושלושה ילדים.
במכתב שהותיר כתב כי שם קץ לחייו בגלל "חרדה סתומה": "נשים שונות היו מוכנות למות אתי, אך לא הצלחתי להגיע אתן להסכמה לגבי הפרטים. לבסוף החלטתי למות לבד. היה עלי גם להתחשב באשתי... את הלילה האחרון ביליתי עם זונה ושוחחנו על שכרה הזעום. השיחה אתה המחישה לי בפעם נוספת את עליבותם של בני האדם הנאבקים אך ורק כדי לשרוד".
מורשתו.
ב-1934 נוסד על שמו פרס אקוטגווה, הפרס הספרותי החשוב ביפן לספרי ביכורים של כותבים יפנים.
"ראשומון", כשם סיפורו הראשון, הפך למושג המציין סיפורים של אותו אירוע מנקודות מבט שונות, ובו האמת היא יחסית ומשתנה ממְסַפֵּר לִמְסַפֵּר.
לשון הים דריגאלסקי
לשון הים דריגאלסקי הוא מפרץ ברוחב 1.6 ק"מ, הנסוג פנימה 11.2 ק"מ לכיוון צפון ונמצא ממש צפונית לצוק נאטריס לאורך החוף הדרום-מזרחי של ג'ורג'יה הדרומית. את לשון הים מיפתה המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה, 1912-1911, בפיקודו של וילהלם פילכנר, והיא קרויה על שם פרופסור אריך פון דריגאלסקי, מנהיג משלחת גאוס לאנטארקטיקה.
לדברי ל. הריסון מתיוס, ייתכן שלשון הים דריגאלסקי היא המקום שם עשה אנתוני דה לה רושה שבועיים ימים במהלך שהותו באי באפריל 1675.
לאסינה טראורה
לאסינה טראורה (בצרפתית: Lacina Traoré; נולד ב-20 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת החלוץ בבנדירמספור מליגת המשנה הטורקית. בשל גובהו (2.03 מטר) זכה טראורה לכינוי 'הענק העדין', והוא בין הכדורגלנים המקצוענים הגבוהים בעולם.
קריירת מועדונים.
תחילת הקריירה.
כמי שנולד באביג'אן בירתה הפוליטית של חוף השנהב, החל טראורה את קריירת שלו ככדורגלן, תחת הדרכתו של המאמן הצרפתי ז'אן מרק גיו, בבית הספר לכדורגל של המועדון אסק מימוזה. בשנת 2006, הצטרף למועדון הכדורגל סטאד ד'אבידג'אן, שם שיחק כשנתיים, עד לינואר 2008, עת עזב את חוף השנהב, והצטרף למועדון הכדורגל הרומני צ'.פ.ר. קלוז'.
הופעת הבכורה של טראורה במדי צ'.פ.ר. התקיימה במשחק מול מועדון פ.צ. קופנהגן, במסגרת משחקי הליגה האירופית למועדונים 2009–10. במשחק זה הבקיע את השער השני. הוא הבקיע שער נוסף במסגרת ההפסד הביתי 2–3 לספרטה פראג.
במהלך העונה טראורה פתח בכל המשחקים ושיחק 90 דקות. הוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו כשקם מהספסל במהלך משחק נגד אסטרה ג'יורג'יו ב 13 באוגוסט 2010.טראורה קיבל את האדום הראשון שלו לאחר עבירה אכזרית במהלך המחצית השנייה בהפסד 0–3 ליאשי ב-20 באוגוסט 2010. ב-15 בנובמבר הבקיע את הצמד הראשון שלו בקריירה במהלך ניצחון 0–3 על גלוריה ביסטריטה. בשלב הבתים של ליגת האלופות 11–2010 טראורה הבקיע שער אחד בניצחון 1–2 על בזל ושער אחד בתיקו 1-1 מול רומא.
קובאן קרסנודאר.
בפברואר 2011, טראורה עבר לקובאן קרסנודאר מליגת העל הרוסית תמורת 6 מיליון €. במשחק הראשון של העונה ב 13 במרץ 2011, טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו כשקם מהספסל בהפסד 0–2 לרובין קאזאן. ב-2 באפריל, טראורה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו לאחר שקם מהספסל בניצחון 1–3 על ספרטק מוסקבה.את עונתו הראשונה בליגה סיים עם שלושים ושמונה הופעות ושמונה עשר שערים. במהלך הקריירה שלו בקבוצה טראורה הושווה רבות לבן ארצו החלוץ סיידו דומבייה.
אנז'י מחצ'קלה.
ב-29 ביוני 2012,אנז'י מחצ'קלה דיווחו כי הם החתימו את טראורה תמורת סכום שלא פורסם. דיווחים בתקשורת העריכו את דמי ההעברה סביב 18 מיליון €. עם הצטרפותו למועדון, טראורה קיבל את המספר 19 ושם לעצמו מטרה להפוך את המועדון למצליח יותר לעתיד הקרוב.
אדוארד וילמוט בליידן
אדוארד וילמוט בליידן (באנגלית: Edward Wilmot Blyden; 3 באוגוסט 1832 - 7 בפברואר 1912) הוגה דעות, מדינאי ודיפלומט ליברי יליד איי הודו המערבית הדנים. מאבות הפאן אפריקאיות. בליידן השתמש בציונות כמודל לחזרת האפרו אמריקאים למולדתם אפריקה, כדרך להשגת זכויות אזרח והשתתפות ביצירת חברה מתוקנת.
שנים ראשונות.
בליידן נולד באי סנט תומאס, שהשתייך אז לאיי הודו המערבית הדנים, לעבדים משוחררים בני עם האיגבו. כנער בן 13 נפגש עם כומר פרוטסטנטי בשם ג'ון פ. נוקס (John P. Knox), שהתרשם מלימודיו ומיכולותיו, נטל אותו תחת חסותו והרחיב את לימודיו. ב-1850, מעט לפני מלאת לבליידן 18, לקחו אותו נוקס ואשתו לארצות הברית על מנת לרשום אותו לאוניברסיטת רטגרס, בה למד נוקס בשעתו. בקשתם סורבה באוניברסיטה שו ובשני סמינרים לכמרים נוספים. נוקס הציע לבליידן לחבור לתנועת החזרה לאפריקה ולעבור לליבריה, בה יוכל לתרום מיכולותיו לפיתוח האומה החדשה.
ליבריה.
בליידן הפליג לליבריה ב-1850 והרבה לסייר במערב אפריקה. הוא ערך וכתב בעיתונים "Liberia Herald", "The Negro" ו-"The African World" שראו אור בליבריה ובסיירה לאון. כן כתב לביטאון תנועת החזרה לאפריקה "African Depository and Colonial Journal".
בליידן שירת כשגריר ליבריה לצרפת ולבריטניה. בארצות הברית הופיע בפני קהל אפרו-אמריקאי ונאם בזכות שיבה לאפריקה. רק באפריקה, עטן, יוכלו השחורים לזכות בשוויון זכויות אזרחי, ייקחו חלק בבניית חברה צודקת ויסייעו בפיתוח היבשת ממנה שורשו אבותיהם כעבדים. לגישה אידאולוגית זו, שתקרא בהמשך "פאן-אפריקניות", קרא בליידן אתיופיניזם ("Ethiopianism"), על משקל הציונות משורש "ציון". ב-1861 התמנה לפרופסור ללימודים קלאסיים בקולג' ליבריה ובין 1880 ל-1884 כיהן כנשיא הקולג'.
בשנת 1862 נבחר לשר החוץ של ליבריה, תפקד אותו מילא עד 1864. בין 1880 ל-1882 כיהן כשר הפנים של המדינה. ב-1885 התמודד בליידן על משרת נשיא ליבריה מטען המפלגה הרפובליקנית, אך הפסיד להילרי ר. וו. ג'ונסון.
אחרית ימיו.
ב-1901 עבר לפריטאון שבסיירה לאון וניהל מוסדות השכלה למוסלמים. בתקופה זו אימץ את הרעיון לפיו על השחורים השבים למולדתם לדבוק בדת האסלאם, שהיא הנכונה והמתאימה ביותר לשורשיהם. את גישתו זו הביא לידי ביטוי בספרו "Christianity, Islam and the Negro Race".
יחסו לציונות.
בליידן ראה בציונות דגם ראוי לאימוץ עבור שיבת האפרו-אמריקאים מגלותם למכורתם.
בשנת 1898 כתב בליידן:
עמי זאבי
עמי זאבי (נולד ב-1935) הוא איש חינוך, מייסד רשת אמי"ת ומנהלה במשך 25 שנים (1977—2002).
ביוגרפיה.
עמי זאבי נולד בתל אביב לאברהם ורבקה זאבי. בצעירותו עברה המשפחה למושב אביחיל, וזמן קצר לאחר מכן למושב ביתן אהרון, בה הקימו משק חקלאי. כמשפחה דתית, שלחו ההורים את זאבי לבית הספר היסודי תחכמוני בנתניה, ולאחר מכן לבית הספר היסודי בכפר הרואה. בהמשך למד זאבי במדרשית נעם, בה סיים לימודים תיכוניים בשנת 1953. הוא התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל כחבר בגרעין "גאולים" של בני עקיבא בקיבוץ טירת צבי. בקיבוץ פגש את טובה, לימים נישאו ונולדו להם שלוש בנות.
הכשרתו ותחילת דרכו החינוכית.
בשנת 1955 השתחרר מצה"ל, והחל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים חינוך וסוציולוגיה. במקביל ללימודיו עבר כמדריך חינוכי בפנימיית הילדים משק ילדים מוצא בירושלים.
בשנת 1957 החל לעבוד ברשת "אורט". לאחר שמונה שנים שבהן שימש כמנהל הפדגוגי של "אורט הנביאים" בירושלים, הוא הקים את קריית החינוך של "אורט" ברמת גן, וניהל אותה עד 1970. באותה שנה יצא בשליחות המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית לדרום אפריקה כמנהל החינוך היהודי "בגליל הקייפ" למשך שלוש שנים. בשנים אלה גם סיים לימודי דוקטורט בחינוך ובספרות עברית.
בשנת 1973, עם חזרתו עם משפחתו לישראל, שימש כמנהל מערכת המכללות של "אורט" ישראל, מערכת שהוקמה באותם ימים. תקופה קצרה שימש גם מנהלה של המחלקה לחינוך מקצועי בעיריית תל אביב, ובתוקף תפקידו זה היה אחראי על כל בתי הספר המקצועיים בתל אביב. לאחר מכן היה בין מקימי המכון לחינוך טכנולוגי באוניברסיטת תל אביב (מל"ט חולון) שבו שימש כראש המכון לפיתוח וכמרצה בנושאי חינוך.
ניהול רשת אמי"ת.