אדם התובע יתומים בטענה שאביהם המנוח היה חייב לו כסף, אפילו אם בידו שטר חוב, לא יכול לפרוע את חובו מהירושה עד שישבע שאביהם לא פרע את החוב.
הוצאות מכספי היתומים.
מצוות.
כל מצוות עשה, הן מדברי תורה והן מדברי סופרים, שיש לה קצבה (כלומר: סכום מוגדר) - מוציאים מכספי היתומים על מנת לקיימה, כגון סוכה, ארבעת המינים, ציצית, שופר, תפילין, מזוזה, ספר תורה ומגילת אסתר. אמנם, יש שסייגו שהדברים אמורים רק במצווה שאי-אפשר להמתין עד שהיתומים יגדלו ויקיימו אותה בעצמם, אבל אם אפשר להמתין - לא לוקחים מכספם לשם כך.
אין נותנים צדקה ופדיון שבויים ממעות יתומים, משום שכל הזמן יש עניים וממון היתומים יגמר אם יתנו צדקה ממנו. יש אומרים שלבית דין יש רשות להוציא מעות יתומים לצדקה או לתת סמכות לאפוטרופוס לעשות כן, ויש סוברים שאין לבית הדין סמכות זו.
אולם, אם הצדקה היא לטובתם, למשל כדי להחשיבם או אם היו חולים לתת צדקה לרפואתם - מותר. נחלקו הפוסקים מי מוציא מכספי היתומים לצדקה כדי להחשיבם. יש האומרים שרק בית הדין מוסמך לכך, ולא האפוטרופוס, ויש אומרים שגם האפוטרופוס רשאי להוציא צדקה ממעות היתומים.
מיסים.
מיסים שמוטלים על בני העיר לצורכי שמירה, וכן מיסים לצורכי ציבור כמו תיקון הדרכים, גובים גם מן היתומים, אבל לא מיסים לצורכי מצוות של בני העיר כדוגמת בניית בית כנסת, רכישת ספר תורה, וכדומה, משום שהם אינם בני-מצווה.
מיסים שמוטלים על ידי הנכרים, לדעת הרמב"ן ועוד כמה ראשונים - נחשבים כמו הוצאות שמירה, כי האינטרס של הגוים לשמור על היהודים הוא בשביל המיסים שמשלמים להם. אך לדעת ר"י מיגאש ועוד, אין לגבות מיסים אלו מיתומים
הוצאות נוספות.
מותר לבית דין לוותר בממון היתומים כדי למנוע מריבות ביניהם.
חובות.
חובות שחייבים ליתומים אינם נשמטים בשמיטה, שכן בית הדין הוא "אביהם של יתומים" ולכן כל החובות כלפיהם נחשבים לחובות לבית הדין שאינם נשמטים, ואפילו הייתה הלוואה בעל פה. לדעת כמה מן הראשונים, הפטור משמיטת כספים הוא גם לאחר שהיתומים גדלו, שכן בעת יצירת החוב היו פטורים משמיטה.
אישות.
קידושי יתומה.
במצב רגיל, אב יכול להשיר את בתו בעודה קטנה ולקבל את קידושיה. את היתומה יכולים להשיא אמה ואחיה. אך בניגוד לקטנה שאביה חי, קידושי יתומה תופסים מדרבנן בלבד.
מיאון.
במקרה שהשיאוה אחיה ואמה, תיקנו חכמים תקנה לטובתה שעד שהיא גדלה והופכת לנערה היא יכולה "למאן", כלומר למחות על נישואין אלו ולהודיע כי אינה חפצה בהם, ובכך היא מבטלת אותם למפרע ללא גט. הנימוק לכך הוא משום שקידושי יתומה הם מדברנן, כדלעיל. המיאון לא חייב להיות מפורש, אלא כל גילוי דעת מצדה החשב שהיא אינה חפצה לקיים את הנישואין מבטל את הנישואין. קטנה שמיאנה חוזרת למצבה הקודם, וזכות קידושיה שמורה לאמה ואחיה.
אם גדלה הבת ולא מחתה על הנישואין, חלוקים האמוראים רב ושמואל מה תהיה ההלכה במקרה כזה. לפי הכלל האומר אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות, סובר רב כי ברור שכאשר דר עמה הבעל הוא קיים ביאה לשם קידושין, וממילא הנישואין העכשוויים הם נישואין מהתורה ואין אפשרות למחות אותם למפרע. לעומת זאת, שמואל סבור כי אין אדם מעלה על דעתו את הבעיות האפשריות, ומתוך הרגל הנישואין הקודמים, הוא לא מעלה על דעתו לקיים ביאה לשם קידושין, ולכן מספק יש לנו להחמיר ולומר שמא לא קידש אותה שוב בביאה, ובמקרה שקיבלה קידושין מאדם אחר, עלינו לחשוש שהקידושין השניים תקפים, היא צריכה לקבל גט משניהם, כלומר גם מהבעל הראשון וגם מהשני
יתומה בחיי אביה.
קיים מצב מיוחד בהלכה, שבו קטנה שאביה עדיין חי מוגדרת מבחינה הלכתית כיתומה, ולכן מצב זה מכונה "יתומה בחיי אביה". כאשר קטנה שאביה השיא אותה וקיבל את קידושיה ובכך הם תקפים מן התורה, אם התגרשה בעודה קטנה, אינה חוזרת לרשות אביה כמקודם אלא לידי עצמה, ואם היא רוצה להתקדש היא מקבלת את כספי קידושיה.
מפקד קהילות הונגריה
מפקד קהילות הונגריה היה מעין מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1944 בידי המועצה המרכזית של יהודי הונגריה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית להונגריה במהלך מלחמת העולם השנייה ובתחילת שואת יהודי הונגריה. המפקד נועד למפות את מקומם ומספרם של היהודים החיים בהונגריה באותה עת. המפקד נערך על ידי שליחת שאלון לקהילות, ומלמד רבות את חוקרי התקופה, עד כמה היה מצבם של הקהילות היהודיות בכי רע.
שאלון "מפקד הקהילות".
ב-7 באפריל 1944 שלחה המועצה המרכזית של יהודי הונגריה מכתב מיוחד אל הקהילות היהודיות בהונגריה ובו נכתב (בתרגום לעברית): "בשם המועצה המרכזית של יהודי הונגריה, אנו מבקשים מראשי הקהל הנכבדים להחזיר לנו תוך 24 שעות מקבלת מכתב זה את שני השאלונים המצורפים כשהם ממולאים בפרטים המדויקים בהתאם למצב הקהילה בתאריך 31 בדצמבר 1943. הנתונים מן השאלונים דרושים לנו באופן מיידי לצורך התארגנות הארצית של יהודי הונגריה, על פי פקודת השלטונות. נוכח המצב הנוכחי והאחריות הכבדה המוטלת עלינו, נא לראות קריאתנו זו כמחייבת ולבצעה בדייקנות. אנו מפנים את תשומת לבם של ראשי הקהל הנכבדים לעובדה ש"המועצה המרכזית של יהודי הונגריה" הוא גוף הממונה על ידי השלטונות הממלא את פקודותיו של האחרון ונושא במלוא האחריות לביצוע החובות המוטלים עליו. על כן, הנמנעים מביצוע קפדני ומדויק של ההוראות שמשוגרות אליהם על ידי המועצה המרכזית, צפויים לשאת בתוצאות חמורות".
ראשי הקהילות נדרשו למלא את השאלונים בהתאם לסעיפים הבאים:
לאחר המלחמה.
המידע שהתקבל מן הקהילות הועתק על כרטיסים בגודל 23X26 ס"מ, ואלו נתגלו על ידי מנהל הארכיון היהודי הונגרי בבודפשט, בבניין הסמינר לרבנים בתוך שתי ארוניות מתכת שלא נפתחו מאז מלחמת העולם השנייה ועד אותו יום.
ובשנת 1994 אחרי שעיבדו את הנתונים בכרטיסים, הוציאו יוסף שוויצר () וקינגה פרוימוביץ' את נתוני מפקד הקהילות בשני כרכים בשפה ההונגרית.
מצב הקהילות.
על פי התשובות שהתקבלו בשאלונים של המפקד, ובזכות העובדה שמרבית הקהילות שלחו את תשובותיהם, נאסף ידע עצום על מצבם באותה העת. תשובות רבות נכתבו בנימה אישית ובבקשות לעזרה דוגמת: "המשפחות מרוששות לגמרי", "אין הכנסות", "מבני הקהילה הוחרמו", "הרב נעדר", "ראש הקהילה נעדר", "סכנת נפשות", "רוב הגברים בקהילה נמצאים בשירות העבודה" וכן עדכונים על כך שהחל ריכוז היהודים במבני בית חרושת בעיר או מבנים אחרים.
שווינצר ולנדסמן מזכירים בספרם דוגמאות נוספות, על מענה שהתקבל מאחת הקהילות שנכתב בידי אישה שסיפרה כי לא נותרו עוד גברים בקהילה, או מכתב בו נכתב שלא נשאר עוד אדם משכיל בקהילה שידאג לציבור.
אחת הגלויות העצובות הגיעה מקהילת נאג'דוברון (Nagydobrony) בתאריך 16 באפריל 1944 ובה מסופר כי כל יהודי הכפר כבר ארזו את מטלטליהם וממתינים להוראות, כפי שנכתב במכתב, נאמר להם כי הם מועברים לאונגוואר, "אנא שאלו ליעד שלנו באונגוואר" מתחנן הכותב. כיום ידוע שהיהודים רוכזו באונגוואר כתחנת ביניים לקראת גירושם למחנה ההשמדה באושוויץ.
לקריאה נוספת.
קהילות הונגריה, פרופ' שלמה שפיצר, מפעל מורשת יהדות הונגריה - מכון ירושלים, תשס"ט.
סוזנה מ. סולטר
סוזנה מדורה סולטר (באנגלית: Susanna Madora Salter; 2 במרץ 1860 – 17 במרץ 1961) הייתה פוליטיקאית ופעילה חברתית אמריקאית. היא שימשה כראשת העיר של ארגוניה, קנזס, והייתה האישה הראשונה שנבחרה לראשות עיר ואחת הראשונות שנבחרו לכל תפקיד פוליטי בארצות הברית.
תחילת דרכה.
סוזנה מדורה קינסי נולדה ב-2 במרץ, ב-1860, במחוז בלמונט שבאוהיו. היא הייתה בתם של אוליבר קינסי ותריסה אן וייט קינסי, צאצאים של מתיישבים קווייקרים מאנגליה.
בגיל 12, היא עברה עם הוריה לקנזס, שם התיישבה המשפחה בחווה סמוך לסילבר לייק, קנזס. שמונה שנים לאחר מכן, היא החלה לימודיה במכללה החקלאית של קנזס (היום באוניברסיטת קנזס) בעיירה מנהטן, קנזס. התירו לה לדלג על לימודי שנה א' מכיוון שלמדה בקורסים ברמת אוניברסיטה בעודה בתיכון, אך מספר שבועות לפני קבלת התואר, היא נאלצה לנשור מהלימודים עקב מחלה.
בעודה סטודנטית, פגשה את לואיס אליסון סולטר, עורך דין שאפתן ובנו של סגן מושל קנזס לשעבר, מלוויל ג'יי סולטר. הם התחתנו זמן קצר לאחר מכן ועברו להתגורר בארגונניה, שם הייתה סולטר פעילה בארגון הנשים הנוצרי נגד צריכת אלכוהול ובמפלגת האיסור, דרכם הכירה את פעילת ההתנגדות לאלכוהול הידועה קארי ניישן.
בשנת 1882, היא ילדה את התינוק הראשון שנולד בארגוניה, בנה פרנסיס ארגוניה סולטר. לסוזנה ולואיס סולטר היו בסך הכל תשעה ילדים, אשר אחד מהם נולד בתקופת כהונתה כראשת העיר ומת בינקות. בעקבות התאגדות העיר בשנת 1885, אביה ובעלה נבחרו לראשות העיר ומזכיר העיר הראשונים, בהתאמה.
ראשת העיר הראשונה.
סולטר נבחר לראשות העיר של ארגוניה ב-4 באפריל 1887. תוצאות הבחירות באה לה כהפתעה, משום ששמה הוצב בקלפי בתור מתיחה על ידי קבוצה של גברים שביקשו להשפיל נשים פעילות פוליטית, ובכך להרתיע אותן מהשתתפות בממשל. משום שעל פי החוקים המקומיים לא היה על המועמדים להכריז על עצמם באופן פומבי לפני יום הבחירות, סולטר בעצמה לא ידעה שהיא מועמדת לפני שהקלפיות נפתחו. כאשר, ביום הבחירות עצמו, היא הסכימה לקבל על עצמה את התפקיד אם תיבחר, ארגון הנשים הנוצריות נטשו את המועמד בו תמכו עד לאותו היום, והצביעו עבור סולטר בהמוניהן. בנוסף, יו"ר המפלגה הרפובליקנית המקומית שלח משלחת אליה הביתה כדי לוודא שבכוונתה לכהן, וכשקיבלו תשובה חיובית, גם הרפובליקנים הצביעו עבורה, וכך היא זכתה בבחירות עם רוב של שני שלישים.