השואה גרמה ליהודים רבים (נרצחים וניצולים ואף כאלו שלא חוו אותה באופן ישיר) לתהיות בדבר ההשגחה הפרטית ויחסו של אלוהים לעם ישראל. לחלקם גרמה השואה למשבר אמוני דרמטי, ואף לכפירה בקיומו של אלוהים. לעומת זאת, חלקם דווקא התחזקו באמונתם בעקבות השואה. עם זאת, פרופ' אליעזר שבייד טוען כי רוב היהודים, לא שינו את אמונתם לכיוון זה או אחר בעקבות השואה, וקביעה זו אושרה גם במחקר מדעי. הקושי הוליד בהם כוחות ורצון לדבוק באמונתם למרות כל הקשיים. אליעזר שבייד מסביר תופעה זו בכך ש"האמונה מעוגנת בחוויות תשתית... שכיוון שנחוו והוכרו שוב אין הניסיונות הביוגרפיים וההיסטוריים הבאים אחריהם יכולים להכחישם". מסכימים למסקנה זו גם פרופ' אליעזר ברקוביץ, ניצול שואה בעצמו, ופרופ' אבי שגיא. משבר האמונה התעורר דווקא אחרי המלחמה, כאשר לא נמצא פתרון תאולוגי משביע רצון לבעיית הצדקת האלוהים. נעשו ניסיונות להתמודד מול עולם אמוני מורכב בתקופת השואה, ובניהם האדמו"ר מפיאסצ'נה, ר' קלונימוס קלמיש שפירא.
משמעותה הדתית של השואה.
תאוריות ופרשנויות רבות ומגוונות עולות מאז תום מלחמת העולם השנייה בניסיון לספק הסבר דתי לפרוץ השואה, כמו גם סיבה מניחה את הדעת לאי התערבותו של אלוהי ישראל בנעשה בה. יש הסבורים שלא ניתן ואף אסור להסביר את השואה מבחינה דתית, ויש שלא ראו את השואה כאירוע חריג אלא כשאר הצרות שהתרחשו בהיסטוריה היהודית. לעומת זאת, יש הסוברים, כי השואה באה כעונש משמיים בעקבות חטאיהם של היהודים, בשינוי התורה על ידי התנועה הרפורמית שהוקמה בברלין, או ההתבוללות העצומה והאתאיזם שפשו בחלק ניכר מיהדות גרמניה, אף על פי שרק יהודי גרמניה זכו לתקופה הארוכה ביותר להגר מחוץ למדינה ולהינצל מהשואה, מאביב 1933 ועד אוקטובר 1941.
יש הרואים את הנספים כקורבנות כפרה או טיהור של עם ישראל. אחרים סבורים שהשואה נועדה לעודד את העלייה לארץ ישראל, ויש שסברו כי השואה באה כעונש על האמירה שמדינת ישראל היא אתחלתא דגאולה. יש הדורשים את סמיכות האירועים של השואה ועליה חופשית לארץ ישראל, כפי שדורשים את סמיכות הפרשיות של התורה שרומזים על קשר וסיבה על סירוב היהודים לעלות לארץ ישראל לפני השואה, וכפי גודל החורבן – כך גודל הישועה והגאולה. יש המדמים את יסורי השואה כחבלי לידה, שככל שהמכאובים יותר גדולים – כך הלידה הולכת וקרבה, ועם ישראל ייוולד מחדש.
לעומתם, יש הרואים בה הוכחה לאי-קיומה של ישות אלוהית, ובעקבות כך – הצדקה לדבוק באורח חיים חילוני, השולל את קיומה.
עיפרון הטבע
הרקול פלורנס
וסילי איבנוביץ' צ'פאייב
וַסִילִי אִיבָנוֹבִיץ' צָ'פַּאיֶב (ברוסית: Василий Иванович Чапаев; 9 בפברואר 1887 – 5 בספטמבר 1919) היה חייל בצבא האימפריה הרוסית ולאחר מכן מפקד בצבא האדום.
על אף הישגיו הצנועים יחסית בקרבות, צ'פאייב הפך לאחד מהגיבורים המזוהים ביותר של הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה בזכות הספר שכתב עליו הפוליטרוק ששירת ביחידתו דמיטרי פורמנוב והסרט "צ'פאייב" שצולם על פיו וזכה להצלחה עצומה ברוסיה וגם להכרה בינלאומית. צ'פאייב – יחד עם כמה מחבריו ליחידה – היו גם לנושאן של בדיחות רוסיות רבות.
ביוגרפיה.
ישנן מספר גרסאות לגבי מקום הולדתו של צ'פאייב. לפי המהדורה משנת 1930 של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, צ'פאייב נולד בעיר בלקובו (Балаково) שבמחוז סמרה. משפחתו אכן התגוררה בבלקובו בין השנים 1897–1908, אך באחת מן ההקרנות הראשונות של הסרט "צ'פאייב", בני הכפר בּוּדַיְקָה (Будайка) בצ'ובשיה (כיום חלק מהעיר צ'בוקסרי) זיהו אותו - אף על פי שזה היה שחקן, ואכן נמצאו מסמכים שלכאורה מאשרים זאת. אביו של צ'פאייב היה ממוצא ארזיה ואמו ממוצא רוסי וצ'ובשי.
צ'פאייב גויס לצבא האימפריה הרוסית בשנת 1908. נלחם במלחמת העולם הראשונה, עוטר בארבעה עיטורי גאורגי הקדוש על הצטיינות בקרבות והועלה לדרגת רב-סמל. ב-1917 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, ובמלחמת האזרחים שפרצה בעקבות מהפכת אוקטובר לחם לצד האדומים. מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-138 בבחירות דמוקרטיות שהונהגו אז בצבא האדום. היחידות תחת פיקודו כבשו מידי הצבא הלבן את הערים סמרה, וולסק (Вольск), וסיזרן (Сызрань) וקבעו בהן את המשטר הסובייטי. כן השתתפו בהתקפות על הערים אורנבורג ואורלסק (Уральск).
בנובמבר 1918 נשלח צ'פאייב ללימודים במטה הכללי של הצבא האדום, אך בינואר 1919 חזר לחזית. חייליו הביסו שלוש אוגדות של הצבא הלבן וכבשו את העיר אופה, ועל כך זכה צ'פאייב בעיטור הדגל האדום.
בסוף קיץ 1919 עבר הרגימנט של צ'פאייב לחזית אורל. ב-5 בספטמבר יחידתו נמצאה בעיירה לבישצ'נסק (Лбищенск) ומנקודה זו עקבותיו של צ'פאייב אבדו; ביום הזה כנראה מצא את מותו. נסיבות מותו המדויקות אינן ידועות. ברור שהמקום הותקף על ידי קוזאקים שלחמו לצד הצבא הלבן. על פי התיאור בספר של פורמנוב ובסרט על פיו, צ'פאייב טבע כשניסה לחצות בשחייה את נהר אורל. לפי גרסתם של שני חיילים הונגרים אשר שירתו ברגימנט של צ'פאייב, הוא נורה על גדת הנהר. החיילים ניסו להעביר את מפקדם הפצוע לגדה השנייה, ושם ראו שהוא מת וקברוהו. הגדה שבה הוא נקבר, לפי גרסה זו, מוצפת היום. בכל מקרה, מעולם לא התקבלה ידיעה רשמית על כך שגופתו נמצאה.
השפעה תרבותית.
הרומן "צ'פאייב" נכתב בשנת 1923 על ידי הפוליטרוק דמיטרי פורמנוב ששירת עמו. על פי האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, פורמנוב הציג את צ'פאייב כגיבור רומנטי המוביל את מרד העם הפשוט למען ניצחון המהפכה הקומוניסטית. על אף היותו ספר עלילתי, התבססותו על אירועים אמיתיים ותמיכת הממשלה בו גרמה לכך שאנשים רבים ראו בו ביוגרפיה מהימנה של צ'פאייב והאנשים בסביבתו, אך ידוע שאין הדבר כך - חלק מהדמויות בספר דמיוניות, ותיאורי הקרבות אינם מדויקים.
הסרט "צ'פאייב", המבוסס על הרומן של פורמנוב, יצא בשנת 1934 וזכה להצלחה עצומה בתוך ברית המועצות. הוא זכה אף בכמה פרסים בינלאומיים, וקיבע את דמותו של צ'פאייב כאחד החיילים הרוסים הידועים ביותר אי פעם.
ממשלת ברית המועצות טיפחה את מורשת צ'פאייב - על שמו נקראו יחידות בצבא האדום, רחובות בעשרות יישובים, ואף כמה יישובים שלמים. כמו כן, הוקמו מספר אנדרטאות להנצחתו.
בד בבד עם הזיכרון החיובי על צ'פאייב הגיבור, דמותו שימשה גם השראה ליצירות תרבות עממיות: צ'פאייב ודמויות ראשיות אחרות מהסרט עליו הפכו לגיבורים של מאות בדיחות, שלרוב הציגו אותם כבורים נלעגים. בנוסף, בשם "צ'פאייב" כונה משחק לוח נפוץ בקרב ילדי רוסיה, שבו שני מתחרים מנסים להקיש על כלי דמקה ולהעיף מהלוח את כלי היריב.
בשנת 1996 יצא רומן מאת ויקטור פלווין "צ'פאייב והריק", המתאר את צ'פאייב כמעין מורה רוחני המדריך את חבריו ליחידה ברזי זן-בודהיזם. הספר משלב הן קטעים שונים, לעיתים כפרודיה, מתוך ספרו של פורמנוב והן קריצות לבדיחות המאוחרות יותר על צ'פאייב וקרוביו.
טומיגאן
משבר כלכלי
משבר כלכלי (או משבר פיננסי) מתרחש במגוון מצבים בהם מוסדות פיננסיים או נכסים מאבדים באופן פתאומי חלק גדול מערכם, מצב אשר לעיתים מלווה בפשיטות רגל של חברות רבות בתעשייה ועלול אף להשפיע על כלכלת מדינה אחת או יותר.
במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, היו משברים כלכליים רבים אשר היו קשורים בבהלה בבנקים בהם לקוחות הבנקים מיהרו למשוך את הכספים מהחשבונות שלהם משום שחששו שהבנק עלול לפשוט את הרגל. תקופות מיתון רבות החלו כתוצאה מכך. מצבים נוספים אשר מכונים משברים פיננסיים כוללים קריסה של שוק המניות, התנפצות בועות כלכליות וצניחה של ערך המטבע - מצבים אשר עשויים להוביל לעלייה משמעותית באחוזי האבטלה והעוני.
כלכלנים רבים הציעו בעבר תאוריות שונות כיצד מתפתחים משברים פיננסיים וכיצד ניתן למנוע התרחשותם. אף על פי כן, עד היום לא קיימת הסכמה מוחלטת לתאוריות אלו ומשברים פיננסיים ממשיכים להתפתח ברחבי העולם אף במאה ה-21.
דוגמאות למשברים פיננסיים גדולים אשר התרחשו בעבר - המשבר הכלכלי בארצות הברית במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 שהוביל לתקופת השפל הגדול והמשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של ישראל שפקד את המשק הישראלי ושיאו היה בשנת 1951.
Listen To My Heart
Listen To My Heart הוא האלבום הראשון של בואה ביפנית. הוא יצא לאור בשנת 2002, הגיע למקום ראשון ב-Oricon Charts. ולמקום ה-12 בטבלת האלבומים השנתיים ביפן ב-2002. האלבום נשאר ב-Oricon Charts במשך 91 שבועות. באלבום זה בואה הלחינה וכתבה חלק מן השירים.
רשימת השירים.
3:56 - "Listen to My Heart"
4:10 - "Power"
4:33 - "Every Heart -Minna no Kimochi"
4:55 - "Don't Start Now"
4:23 - "Kimochi wa Tsutawaru"
4:37 - "(Share Your Heart (With Me"
4:55 - "Dreams Come True"
4:34 - "Amazing Kiss"
4:33 - "Happiness"
3:34 - "ID; Peace B
3:46 - "Nobody But You"
5:23 - "Nothing's Gonna Change"
4:10 - "[Listen to My Heart [Hex Hector Main Mix: English Version
5:01 - "(The Meaning of Peace(Feat.Koda Kumi"
טומיגן
ארזיה
אֶרְזְיָה (ארזיה ורוסית: Эрзя) - עם אוגרו-פיני, אחד מהעמים הילידים העיקריים של מורדוביה.
ישנו ויכוח אתנוגרפי - האם ארזיה הם עם נפרד או שמא ארזיה ומוקשה הם שני ענפים של העם המורדביני.