האריגה עצמה מתבצעת בישיבה על האדמה, כאשר כל פעם מתקדמת האורגת עם הבד ומתיישבת על החלק שכבר נארג ועל ידי כך מתקרבת לקצה הלא ארוג ובכך גם עוזרת לשמור על המתח של החוטים. ההחלפה בין החוטים של השתי, על מנת ליצור את ארג הבד, נעשית אף היא בצורה ידנית בעזרת כישור, ודורשת כוח פיזי בגלל מתח החוטים והנטייה שלהם להיקשר אחד בשני. החוטים עצמם מוחזקים על המוט שעליו מתוחים חוטי ההפרדה (הליצים) ושכבה אחת תמיד נשארת קבועה ומורמת על ידי שתי אבנים או פחיות מצדי המוט, בעוד האורגת מחליפה ביניהם במשיכה ידנית.
עיצוב ודיגום.
באריגה הבדואית משתמשים לרוב בחיבור ארג בד, שהוא חיבור האריגה הפשוט ביותר. כמו כן משתמשות הבדואיות בחיבור אריגה נוסף הנקרא אריגת פְּנֵי שְׁתִי, הנותנת מראה בו הדוגמה המתקבלת מורכבת מצבעי השתי, וחוטי הערב אינם נראים לעין. מראה זה נותן דוגמאות רוחביות, לאורך כל האריג. לרוב מראה זה יהיה בעל רקע שחור או לבן. ליצירת בדים מורכבים ועשירים יותר, משלבות הבדואיות את שתי הטכניקות, אחת שנותנת מראה פְּנֵי שְׁתִי והשנייה נותנת מראה פְּנֵי עֶרֶב. מראה פני הערב שונה ממראה השתי בכך שהדוגמאות שיתקבלו, יהיו אורכיות ויופיעו לפרקים בבד חלק. לעיתים ניתן לראות יריעות המורכבות מרצועות שנארגו בטכניקות שונות, ולאחר הורדה מהנול חוברו יחדיו לכדי יצירת בד חדש. ליצירת דוגמאות נוספות והחלפת צבעים, משתמשות האורגות בשיטה שנקראת אריגה חלקית – היא מתבצעת על ידי אריגה בקבוצה קטנה של חוטים והחלפת צבעים בהתאם לקבלת הדוגמה הרצויה. שיטה זו מקנה יותר חופש בבחירת הדוגמאות והצבעים.
בדיגום הבדים ישנם סמלים ודוגמאות מגוונים: יונים, כנפיים, גמלים, ירח וכוכבים ועוד. הדוגמאות בדרך כלל מועברות על פי המסורת מאם לבת, אך אין מחויבוּת להישאר נאמנים למסורת, ניתן לדגם באופן חופשי לפי נטיית ליבה של האורגת. רוב האריגים מסתיימים בגימורים מעוטרים. כל מקבץ חוטים נאגד לכדי צמה צבעונית, לכמה צמות שמתחברות באמצע יחד, או לפונפונים.
ישנה השקעה בגימורים עשירים ודקורטיביים, ואף מושקעת הרבה עבודה בקישוטים רבים מסביב כגון צמות ופונפונים הנקשרים לברכי הגמלים.
שימוש ומוצרים.
כמעט ואין הבדל בציוד הביתי של הבדואים בין הקבוצות והשבטים השונים, למעט במוצרים הארוגים כמו האוהל ומחיצותיו, כריות וכיוצא בזה. לכל אזור או שבט יש את ההעדפות שלו. העובדה שלא ניתן לשייך סגנון מסוים לשבט מוגדר, נובעת מהיותם נוודים. כמו כן נשים הנישאות לגברים משבטים אחרים, מעבירות עימן את הדוגמאות שהן רגילות להן.
מוצרי האריגה בתרבות הבדואית: אוהלים, שקי אחסון, תיקי אוכף, כריות, שטיחים שמיכות ומוצרי מחייה בסיסיים לחיי נוודות.
בשבטים מסוימים אין אפשרות לארוג את סך כל האריגים הנחוצים למחיה עקב חיי הנוודות, מפאת חוסר המיומנות באריגה, או חוסר הזמן בשל תחזוק המשק והצרכים הבסיסיים, לכן במקרים אלו יקנו הבדואים את האריגים הנחוצים להם מבדואים אחרים או ממקורות חיצוניים, למעט בדים מיוחדים כמו מחיצת האוהל שבדרך כלל מועברת מדור לדור.
תוכנית האווקואציה
תוכנית האווקואציה (תוכנית הפינוי; הידועה גם בשם תוכנית העשור) הייתה תוכניתו של זאב ז'בוטינסקי, שהגה וניסה להוציאה לפועל בשנת 1936. מטרתה הייתה ליישב מיליון וחצי יהודים מיהודי אירופה בארץ ישראל משני עברי הירדן, בתקופה של 10 שנים.
בחודש יוני 1936 התקבל זאב ז'בוטינסקי, ראש בית"ר ונשיא הצה"ר, בוורשה אצל קולונל יוּזף בֵּק, שר החוץ הפולני, לאחר שהשמיע את הקריאה לפינוי בעצרת המונים בעיר. ז'בוטינסקי העלה בפניו את תוכנית האווקואציה לפיה ייושבו מיליון יהודים וחצי מיהודי אירופה בארץ ישראל בתקופה של 10 שנים. מחצית ממספר זה יבואו מפולין. ז'בוטינסקי הדגיש כי העלייה לארץ ישראל תהיה מרצונם של המהגרים, ואין כל כוונה לכפותה על איש. עלייה כזו עשויה הייתה לקדם את הקמתה של המדינה היהודית בארץ ישראל. הרעיון נתקבל על ידי קולונל בק, מאחר שבהגשמתה ראה דרך ליציאתם של היהודים מפולין, כאשר מדינה יהודית ריבונית תפתח את שעריה בפניהם.
ראשיתה של התוכנית בתוכנית העשור, אותה הציג ז'בוטינסקי בקונגרס הציוני ה-18 כבר בשנת 1933, התוכנית עדיין לא הייתה מגובשת, אולם אחת המשימות שנולדו בעקבותה היא ההחלטה לגייס את "מצפון העולם" באמצעות "תנועת פטיציה" (עצומה) אותה יזמה הצה"ר, ובמרכזה עצומה המופנית אל ראשי המדינות והפרלמנטים באירופה. מטרתה להסב את תשומת לבם לבעיית היהדות בגולה ולקיום ההבטחה לסיוע להקמת בית לאומי בארץ ישראל. את תנועת הפטיציה החרימה בתוקף ההסתדרות הציונית והחליטה כי כל חבריה מחויבים שלא לפעול תחת עצמאות פוליטית ("סעיף המשמעת"), החלטה זו הובילה את הנהלת הצה"ר להודיע על פרישתה באפריל 1935, בוועידת פריז, ולהקמת ההסתדרות הציונית החדשה ב-25 באותו חודש.
קריאתו זו של ז'בוטינסקי ונסיונותיו לגייס את נציגי הממשל הפולני ונציגים של ממשלות מזרח אירופיות נוספות גרמו לביקורת נגדו ונגד תומכיו. זאת גם בשל מגעיו עם הממשלה הפולנית, שנחשבה בעיני רבים לאנטישמית ופשיסטית. בנוסף, ארגון הפועלים היהודי "הבונד" התנגד להצעתו של ז'בוטינסקי, מפני שהייתה מנוגדת ליעדו - השתלבות יהודית בפולין סוציאליסטית עתידית.
תוכניתו של ז'בוטינסקי לא יצאה אל הפועל, בשל התנגדות פנימית ובעיקר מכיוון שפולין הייתה תלויה בממשלת בריטניה, אשר התנגדה לתוכנית בשטחי המנדט שבשליטתה.
France 2
France 2 (קרי: פראנס דֶה) הוא ערוץ טלוויזיה צרפתי, וחלק מקבוצת הטלוויזיה הצרפתית, הכוללת גם את France 3 ,France 5 ו-France 4. הצבע המזוהה עם הערוץ הוא אדום. כיום הערוץ משדר תוכניות דרמה, קומדיה וחדשות.
בישראל, הערוץ משודר ב-HOT באיכות HD וב-YES לא באיכות HD.
היסטוריה.
ב-21 בדצמבר 1963 הושק הערוץ בשם RTF 2 (חברת RTF היא חברה ממשלתית שקדמה ל-ORTF, שמתעסקת בטלוויזיה ורדיו), אחרי שנה הערוץ עבר לשליטת ORTF, החברה עברה מיתוג מחדש והוחלף לה השם ל La Chaîne 2.
ב-1 באוקטובר 1967 בשנה 14:15 (שעון צרפת) הערוץ החל לשדר בצבע. בשנת 1975 הערוץ עבר מיתוג מחדש ושינה את שמו ל-Antenne 2. ב-1992 הערוץ שינה את שמו ל-France 2 וכך נקרא הערוץ עד היום (2011).
ב-30 בספטמבר 2000 היה מעורב צוות חדשות של הערוץ שכלל את השדרן הצרפתי שארל אנדרלן ואת הצלם הפלסטיני טאלאל אבו ראחמה בפרשת מוחמד א-דורה בה הם תיעודו את מותו לכאורה של נער פלסטיני מאש צה"ל. התמונות הקשות שלהבו את ההמון הערבי בישראל וברשות הפלסטינית והגבירו את המהומות באזור. מאוחר יותר קבע תחקיר של צה"ל כי א-דורה לא נהרג מאש צה"ל אלא מאש פלסטינית. אחרים האשימו את צוות France 2 שצילם את התקרית בביומה ואף בזיופה. France 2 הגיש תביעה משפטית על הוצאת דיבה כנגד פיליפ קרסנטי, פוליטיקאי ואיש עסקים יהודי-צרפתי, שטען שהקלטת מזויפת. עד היום נושא זה שנוי במחלוקת.
מכון רנטגן
תוכנית האבקואציה
טכנאי רנטגן
שיקוף רנטגן
זאבז'ה
זאבז'ה (בפולנית: Zabrze) היא עיר בדרום פולין, בחבל שלזיה ליד קטוביץ. בעיר מתגוררים כ-190,000 נפש. היא ממוקמת בגבעות שלזיה, על הנהר ביטומקה, יובל של נהר האודר.
זאבז'ה ממוקמת בפרובינציית שלזיה שהוקמה מחדש בשנת 1999, קודם לכן העיר הייתה שייכת לפרובינציית קטוביץ.
זוהי אחת הערים בתוך אגד ערים של 4,620,624 תושבים. כלל המטרופולין של קטוביץ במחוז שלזיה מאוכלס ב-5,294,000 תושבים.
הגרמנים בימי השלטון הנאצי שונה שם העיר ל"הינדנבורג", ובהמשך הוקם בה מחנה ריכוז. לאחר מלחמת העולם השנייה, העיר הוחזרה לפולין בשנת 1945 ושמה הושב ל"זאבז'ה". ב-19 במאי 1945 גורשו רוב התושבים הגרמנים מהעיר.
כלכלה.
כמו כל הערים האחרות באזור, היא עיר תעשייה המאוכלסת בצפיפות, היא מרכז חשוב של מכרות פחם וברזל וכן תעשיית מתכת, זכוכית, כימיקלים, נפט, מבשלות, ועוד.
יהודים.
בית הכנסת של העיר, אשר היה קיים מאז 1872, נהרס בפרעות ליל הבדולח בחודש נובמבר 1938.
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בעיר בית יתומים לילדים יהודים ניצולי השואה.
ספורט.
לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. הבולט שבהם הוא גורניק זאבז'ה בכדורגל. ישנו מועדון כדורגל נשים בשם KKS - Kobiecy Klub Sportowy Zabrze. קבוצת כדוריד בשם "KS NMC POWEN". ומועדון שמפעיל קבוצת כדורעף בשם "ספרטקוס זאבז'ה". וקבוצת כדורסל בשם MKKS (Miejski Koszykarski Klub Sportowy -מועדון ספורט כדורסל עירוני), ששיחק בליגת העל עד 2002.
תמונות מהעיר
האורגות מלקיה
קבוצת האורגות בלקייה הוא פרויקט של נשים בדואיות שהוקם על ידי עמותת נשים ערביות בדואיות בנגב (במקור: מלקיה) הנקראת "סידרה" (בערבית: עץ מבורך הצומח במדבר והוזכר בקוראן), הנועד לשמר את אומנות האריגה הבדואית העוברת מדור לדור ועל ידי כך לספק פרנסה לנשים אלו, בפרויקט זה מייצרות הנשים אריגים המשמשים בעיקר כטקסטיל לבית באריגה ידנית.
רקע.
הפרויקט התחיל ב-1991 על ידי מספר נשים מקומיות מלקיה והכפרים הסמוכים לה. הקבוצה הלכה והתגבשה לכ–150 נשים. המפעל והפרויקט כולו על הצד הניהולי, שיווקי, העיצובי והטכני מתוחזק על ידי נשים מן המגזר הבדואי בלבד. ישנה הקפדה על אי העסקת ילדים, וכל מי שעובדת במפעל, עובדת שם מרצונה החופשי.