הדגל עוצב על ידי הוקסלולוג הרברט פיט בשנת 1938, ואומץ רשמית באותה שנה.
אמיל אמבמבה
אמיל ברטרנד אמבמבה (בצרפתית: Émile Mbamba; נולד ב-27 באוקטובר 1982 ביאונדה), הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
אמבמבה נולד בקמרון והחל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון ההולנדי ויטסה ארנהם, שם שיחק ארבע שנים. בשנת 2004 הגיע לישראל ושיחק במכבי תל אביב ומכבי פתח תקווה. בשנת 2006 עבר לשחק בקבוצת ויטוריה סטובאל מפורטוגל.
כאשר עבר בשנת 2007 למועדון ארמה מלאנג, נתלו באמבמבה ציפיות להביא ניסיון אירופאי לליגה האינדונזית, כיוון שהוא אחד מהשחקנים היחידים בליגה ששיחקו אי פעם בליגת האלופות. אמבמבה כבש את שערו הראשון לטובת ארמה מלנג ב-9 בספטמבר 2007. לאחר שנתיים בקבוצה עבר לשחק בקבוצה הקוריאנית מהעיר טגו, ולאחר חצי שנה בקבוצה זו חזר לשחק באירופה כאשר חתם בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית. לאחר מכן שיחק גם במקסיקו ובשנת 2011 חזר לשחק באינדונזיה.
תיאודור פון שווה
תיאודור פון שווה (בגרמנית: Theodor von Scheve; 11 ביוני 1851, קוֹזֶל (חלק מקנדז'ז'ין-קוז'לה המודרנית), שלזיה עילית – 19 באפריל 1922, פָּ(א)צְ'קַאוּ , שלזיה עילית, כיום בפולין) היה שחמטאי גרמני וסופר שחמט.
קצין צבא במקצועו, פון שווה חי בברסלאו שם ייסד את מועדון השחמט על שם אדולף אנדרסן Schachverein Breslau Anderssen. לאחר מכן עבר לברלין, שם שיחק בתחרויות רבות.
פון שווה הגיע למקום השלישי, אחרי ברטולד לסקר וזיגברט טאראש, והגיע למקום השני אחרי קורט פון ברדלבן בתחרויות בברלין בשנת 1881. בשנת 1883 חלק מקום 6–8 (ניצח: הרמן פון גוטשאל), הגיע למקום השני אחרי מקס הרמוניסט והגיע למקום השמיני בתחרות בשנת 1887 (ניצח: פול זוייפרט), ניצח בתחרות בשנת 1889, חלק בשתי תחרויות מקום 3–4 בשנת 1890 ו-1891/1892 (ניצח: הורציו קארו), הגיע למקום השלישי בשנת 1893, ניצח בשנת 1894, חלק מקום ראשון בשנת 1898/99 וחלק מקום 2–3 בשנת 1899/1900.
פון שווה סיים בתיקו שני דו-קרבות נגד קארל אוגוסט ואלברודט +4 -4 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) ועם קורט פון ברדלבן +4 -4 =4. שני הדו-קרבות התקיימו בברלין בשנת 1891.
בשנת 1884 חלק פון שווה מקום ראשון עם ס. לבנטל בתחרות פרנקפורט. חלק מקום 17–18 בתחרות פרנקפורט 1887 (ניצח: ג'ורג' הנרי מקנזי), הגיע למקום הרביעי בתחרות לייפציג 1888 (ניצחו: קורט פון ברדלבן ופריץ רימן), חלק מקום 7–9 בתחרות מנצ'סטר 1890 (ניצח: זיגברט טאראש), חלק מקום 11–13 בתחרות דרזדן 1892 (ניצח: זיגברט טאראש), הגיע למקום ה-18 בתחרות לייפציג 1894 (ניצח: זיגברט טאראש).
התוצאה הטובה ביותר של פון שווה היא מקום 3–4 בתחרות מונטה קרלו 1901 (ניצח: דוד ינובסקי). הוא הגיע למקום השלישי בתחרות פריז 1902, חלק מקום 4–5 בתחרות וינה 1902 (ניצחו: דוד ינובסקי והיינריך וולף), הגיע למקום ה-17 בתחרות מונטה קרלו 1902 (ניצח: גזה מארוצי) , הגיע למקום החמישי בתחרות מונטה קרלו 1904 (ניצחו: פרנק מרשל ורודולף סוידרסקי), חלק מקום 7–8 בתחרות ברלין 1907 (ניצח: ריצ'רד טייכמן), חלק מקום 23–24 בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין), חלק מקום 8–9 בתחרות סן רמו 1911 (ניצח: הנס פארני), חלק מקום 10–11 בתחרות ברלין 1917 (ניצחו: ולטר ג'ון ופאול יונר).
בשנת 1919 פון שווה כתב חיבור פילוסופי בשם "רוח השחמט" – Der Geist des Schachspiel.
מיליאן מרדאקוביץ'
מיליאן מרדאקוביץ' (בסרבית: Миљан Мрдаковић; 6 במאי 1982 – 22 במאי 2020) היה כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
מרדאקוביץ' נולד בניש. הוא שיחק בכל הנבחרת הצעירות של סרביה, גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של אנדרלכט הבלגית. כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון לא הצליח להשתלב, ולאחר מכן שיחק בקבוצות רבות בבלגיה, אוסטריה ואוקראינה.
בשנת 2006 הגיע לישראל ושיחק במכבי תל אביב עונה אחת, ולאחר מכן שיחק גם בפורטוגל, סין וקפריסין. בקיץ 2013 חתם בקבוצת וריה מליגת העל היוונית. בינואר 2014 חתם בקבוצת טמפיינס רוברס מסינגפור. בשנת 2015 שיחק בקבוצת לבדיאקוס ובהמשך השנה עבר לקבוצת וויבודינה נובי סאד. בשנת חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון.
לאחר שפרש מכדורגל ב-2017 החל לעבוד כסוכן שחקנים.
ב-23 במאי 2020 שם קץ לחייו.
צבי הירש מזידיטשוב
רבי צבי הירש אייכנשטיין מזידיטשוב (תקכ"ג, 1763– י"א בתמוז תקצ"א, 22 ביוני 1831) אדמו"ר ומקובל מפורסם, ייסד את שושלת חסידות זידיטשוב.
תולדותיו.
נולד לרבי יצחק אייזיק מכפר סאפרין שבגליציה, מצאצאיו של רבי יום טוב ליפמן הלר בעל ה"תוספות יום טוב", ואחיהם של רבי משה מסאמבור, רבי אלכסנדר מקומרנא, רבי ליפא מסאמבור ורבי ישכר בעריש מזידיטשוב. נישא לרחל פערל מהכפר רודא הסמוך לזידיטשוב.
היה גדול בתורה הן בנגלה והן בנסתר, בשל ידיעותיו המקיפות בספר הזהר כונה בפי גדולי דורו "שר בית הזוהר" (כמליצה על בסיס "שר בית הסוהר" המופיע בסיפור יוסף ואשת פוטיפר בספר בראשית).
השפעתו בגליציה הייתה רבה ולאחר פטירת חברו רבי נפתלי מרופשיץ היה רבי צבי לגדול אדמור"י גליציה בדורו, סימוכין לזה אפשר לראות בהתבטאות המפורסמת של תלמידו רבי חיים מצאנז שאמר: כשאומרים בגליציה סתם "רבי", מתכוונים לבעל ה"עטרת צבי". גם לבנו של רבי חיים, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה מיוחסת אמרה בשם רבי מאיר מפרמישלאן ורבי דוד שפירא (דינוב) המשווה את הנסיעה לזידיטשוב בי"א בתמוז לנסיעה לקברו של רשב"י במירון בל"ג בעומר.
נפטר ממגפת הכולרה בי"א בתמוז תקצ"א (1831). רבי שלמה קלוגר הספיד אותו.
אחר פטירתו כיהן אחיו רבי ישכר בעריש כממשיך דרכו, אולם כעבור שנה בלבד נפטר, ואת מקומו מילא חתנו רבי יהודה צבי מראזלא ובשנת ה'תרט"ו החל אחיינו רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב לכהן כאדמו"ר ודרכו המשיכה השושלת.
רבותיו.
רבותיו המובהקים היו רבי ברוך ממז'יבוז' והחוזה מלובלין, אך היה מחשיב את כל רבני דורו וביקר בחצרותיהם של המגיד מקוז'ניץ, רבי מנחם מענדל מרימנוב, רבי משה לייב מסאסוב, וה"אוהב ישראל" מאפטא, מהם ציטט בספריו. היה ממתנגדיו הגדולים של רבי שמחה בונים מפשיסחה.
תלמידיו.
רבי אליעזר זאב מבוטשעטש היה עורך אליו נסיעות לאחר פטירת רבותיו, בין השנים תקפ"ו - תקצ"א. כמו כן תלמידו המובהק היה אחיינו האדמו"ר רבי יצחק אייזיק ספרין מקאמרנא (המספר על כך שדודו רבי צבי היה מבקש ממנו בצעירותו שיספר לו דברים שנתגלו לו ברוח הקודש, והיה נותן לו על כך מטבעות, אותם היה הוא מחלק לצדקה). חתנו רבי יהודה צבי מרוזדיל, רבי יוסף מאיר וייס מספינקה, רבי אברהם מנארול ורבי יוסף רוטנברג מקוזובה.
גם לאחר פטירתו הפך למורה דרך עבור רבים מגדולי ישראל. בין תלמידיו היה המלבי"ם, שכותב בספרו "ארצות החיים", שהוא תלמיד ה"עטרת צבי" מזידיטשוב. רבי יואל טייטלבוים מסאטמר, שנולד שנים רבות לאחר פטירתו, נהג לכתוב בספריו "מורי ורבי ה'עטרת צבי'", ואמר "אני דבוק בספרים שלו כמו שהייתי דבוק בו אם היינו חיים באותה תקופה". האדמו"ר בעל ה"שומרי אמונים", רבי אהרן ראטה, מצטט בספריו עשרות פעמים את ה'עטרת צבי' ומכנהו בתארים מפליגים כגון "שר בית הזוהר" (תואר שמקובל בדרך כלל לאחיינו רבי יצחק אייזיק ספרין מקומרנא).
ז'יל בנשואה
ז'יל בנשואה (בצרפתית: Gilles Binchois; סביבות 1400 - 20 בספטמבר 1460) היה מלחין פרנקו-פלמי, מראשוני החברים באסכולה הבורגונדית ואחד משלושת המלחינים המפורסמים ביותר בראשית המאה ה-15. אף כי מקובל, לפחות בקרב מלומדים בני ימינו, להציב אותו אחרי בני תקופתו, גיום דופאי וג'ון דאנסטפל, יש מקום לטעון, שהשפעתו הייתה גדולה משל שני האחרים וראיה לדבר, שמיצירותיו לקחו חומר לצורך ציטוט, שאלו מתוכן והוציאו מהן חומר מקור ביתר תכיפות מאשר מיצירותיו של כל מלחין אחר בן תקופתו.
חייו.
בנשואה נולד כנראה במונס, בנם של ז'אן ויוהנה דה בנש, שייתכן ומוצאם מן העיר בנש (Binche) הסמוכה; פירוש השם בנשואה הוא "בן העיר בנש". אביו היה יועץ לדוכס גיום הרביעי מאינו, והיה גם נושא משרה בכנסייה במונס. אין ידיעות על ז'יל עד 1419, אז התמנה לנגן עוגב בכנסיית סן וודרו במונס. ב-1423 עבר להתגורר בליל. ייתכן שבסביבות הזמן הזה שירת כחייל אצל הבורגונדים, או אולי אצל רוזן סאפולק האנגלי, כפי שמשתמע משורה במוטט שיוהנס אוקכם כתב לזכרו בעת מותו.
סמוך לסוף שנות ה-20 של המאה ה-15 הצטרף בנשואה לקאפלת החצר של דוכסות בורגונדיה וב-1431, כשכתב את המוטט Nove cantum melodie, היה לפי כל הסימנים זמר בחצר הדוכס, כיון שהטקסט של המוטט עצמו מונה את כל 19 הזמרים.
בנשואה פרש ועבר להתגורר בסואן (Soignes), ככל הנראה עם פנסיה נכבדה, גמול על שנים ארוכות של שירות מצוין בחצר הבורגונדית.
מוזיקה והשפעה.
רבים רואים בבנשואה את מלחין המלודיה המעולה ביותר במאה ה-15, שחיבר קווים מעוצבים בקפידה, נוחים לשירה ונקלטים בנקל בזיכרון. נעימותיו הופיעו בהעתקים עשרות שנים אחרי מותו ושימשו לא פעם כמקורות לחיבור מיסה של מלחינים מאוחרים יותר. רוב יצירותיו, אפילו מוזיקת הקודש שבהן, פשוטות ובעלות מתווה ברור, עד כדי צמצום סגפני, לעיתים; קשה להעלות על הדעת ניגוד רב יותר מזה שבין כתיבתו של בנשואה למורכבות הקיצונית של הארס סובטיליור מן המאה ה-14. רוב שיריו החילוניים הם בצורת רונדו, שהייתה לצורת השיר הנפוצה ביותר במאה ה-15. בינשואה, מכל מקום, נמנע על פי רוב מכתיבה סטרופית ונהג לעצב את המלודיה שלו בלי קשר לסכימת החריזה של בתי השיר.