ב-2010 קיין השתתף בלמעלה מ-40 מפגשים המוניים של תנועת מסיבת התה, והחל לציין לראשונה כי ייתכן והוא שואף להתמודד לנשיאות ב-2012. משהצטרף באופן רשמי, זכה בסקרים מטעם הרפובליקנים בפלורידה, אילינוי, וכן זכה בתמיכת פדרציית הנשים הרפובליקאית. הוא הציג תוכנית בשם "9,9,9", ומשמעותה: 9 אחוזי מס הכנסה, 9 אחוזי מס חברות, 9 אחוזי מס מכירות. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות רבה בקרב הרפובליקנים, בעיקר מצידה של מתמודדת נוספת, מישל בקמן, ואף הועלו האשמות כנגד קיין שהרעיון המקורי איננו שלו אלא שייך לכותבי משחק וידאו אמריקאי.
סקר בקרב הרפובליקנים, שנערך ב-7 באוקטובר 2011, הראה כי קיין הוא המתמודד המוביל ב-20% בפריימריז הרפובליקני.
גישה נוספת של קיין אשר משכה אש משני צידי המתרס נוגעת למדיניות ההגירה שלו. ב-17 באוקטובר, במהלך מסע בחירות באריזונה, אמר קיין כי צריך "להרים גדר חשמלית" על גבולה של ארצות הברית עם מקסיקו. לאחר מכן טען כי מדובר בבדיחה, אך בהמשך תיקן את עצמו בשלישית ואמר כי הוא איננו שולל את הרעיון של גדר חשמלית על הגבול.
ב-17 באוקטובר פורסמו חשדות כי קיין השתמש בכספים שנתרמו למסע הבחירות שלו למטרות אישיות ולקידום מקורבים לו. חשדות דומים עלו גם לגבי יריבו הפוליטי מיט רומני.
לגבי סוגיית ההפלות, אמר קיין כי הוא "אישית נגד הפלות, אך סבור כי ההחלטה צריכה להיות בידי המדינות ולא בידי הממשלה", עמדה אשר נתקלה בהתנגדות מצד רפובליקנים רבים.
כשנשאל לגבי עמדתו באשר לישראל אמר כי: "הדוקטרינה שלי תהיה: 'אם אתה מסתבך עם ישראל, אתה מסתבך עם ארצות הברית של אמריקה'". משנשאל בדיבייט בנבדה לגבי עסקת שליט, אמר קיין כי "לא מקיימים משא ומתן עם טרוריסטים בשום תנאי", אך מיד שינה מעט את גרסתו ואמר "אבל חייבים לבדוק כל מצב לגופו ולשקול את כל העובדות. אני בטוח שראש הממשלה בנימין נתניהו היה צריך לשקול הרבה דברים לפני שהוא קיבל את ההחלטה. על פני השטח, אנו לא יכולים להגיד האם זה היה הדבר הנכון לעשות. מקבל החלטות אחראי צריך לשקול את הכל". באוקטובר 2011 פרסם אתר החדשות "פוליטקו" תלונות של שתי נשים, שעבדו ברשת הפיצות שניהל קיין, כי רמז להן רמיזות מיניות בוטות, ואחת התלוננה כי הוא ניסה לגעת בה בלי הסכמתה. קיין הכחיש בתוקף את האשמות כי הטריד מינית נשים.
ב-3 בדצמבר 2011, הודיע במסיבת עיתונאים, כשאשתו עומדת לצידו, שעקב ההאשמות נגדו שפגעו, לדבריו, בו ובמשפחתו הוא פורש מהמירוץ לנשיאות, אך הצהיר כי ימשיך לתרום פוליטית במסגרת תנועה שתוביל לשינוי בוושינגטון.
נפטר מנגיף הקורונה ב-30 ביולי 2020. התגורר באטלנטה והיה חבר בכנסייה הבפטיסטית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)]]
[[קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2000]]
[[קטגוריה:מועמדים בבחירות המוקדמות מטעם המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית]]
[[קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים]]
[[קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים]]
[[קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2012]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרדו]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו במגפת הקורונה]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020]]
[[קטגוריה:תנועת מסיבת התה: אישים]]
ג'יבס וווסטר
ג'יבס וְווּסטר (באנגלית: Jeeves and Wooster) היא סדרת טלוויזיה קומית בריטית.
הסדרה היא עיבוד טלוויזיוני של קליב אקסטון לספריו האהובים של פלהאם גרנוויל וודהאוס "סיפורי ג'יבס", בכיכובם של סטיבן פריי ויו לורי.
הסדרה הופקה ביו השנים 1990–1993 עבור רשת השידור הבריטית גרנדה, וכוללת ארבע עונות עם 23 פרקים סך הכל.
עלילה.
הסדרה עוסקת בעלילותיהם של ג'נטלמן אנגלי עשיר ולא פיקח במיוחד, ברטראם (ברטי) ווּסטר (יו לורי), ומשרתו האישי המוכשר ג'יבס (סטיבן פריי).
ברטי ווסטר שהוא רווק חביב, מהודר, ובטלן, מסתבך בעלילות רומנטיות ואחרות ונקלע למצבים בלתי אפשריים, מהם הוא נחלץ בעזרתו של משרתו הנאמן ג'יבס.
במהלך הסדרה מנסה ברטי לחמוק מניסיונות השידוך של דודותיו אגתה ודליה, ולפתור את בעיותיהם הרומנטיות והכספיות של חבריו. אולם הפתרון לתסבוכת מצוי בכישרון, הידע והחכמה של ג'יבס.
העלילה מתרחשת בשנות השלושים של המאה העשרים באנגליה ובארצות הברית, ומציגה בהומור את חיי המעמד הגבוה באנגליה, ופער הדורות בין האריסטוקרטיה הוותיקה לדור הצעיר שלה. עלילות שלושת פרקים הראשונים בעונות השלישית והרביעית מתרחשות בארצות הברית.
בסדרה מככבים לורי ופריי, ששתפו פעולה עוד לפני בחירתם לתפקיד בסדרה כצמד שחקנים, והופיעו בתוכנית "קטעים עם פריי ולורי". מלבדם, לרבות מהדמויות מתחלפים השחקנים בין עונות הסדרה, כמו למשל הדודות אגתה ודליה.
לברטי בסדרה כישרון שירה ונגינה בפסנתר, שלא כמו במקור הספרותי, כך שבתפקיד זה באו לידי ביטוי כשרונותיו של לורי כזמר וכפסנתרן, בפרודיה על שירי התקופה.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 1993.
נעימת הפתיחה בסגנון ג'אז-סווינג חוברה במיוחד לתוכנית על ידי אני דודליי ונקראת "ג'יבס וְווּסטר". הנעימה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור מוזיקה מקורית לשנת 1993.
הסדרה שודרה בישראל במסגרת ערוץ 2 הניסיוני בראשית שנות התשעים.
אחיזה טיפולית מרסנת
אחיזה טיפולית מרסנת (באנגלית: Therapeutic holding) היא טכניקה יישומית בה אדם בוגר, לרוב מחנך או מטפל, אוחז באדם אחר על מנת לרסנו ולסייע לו להירגע. הטכניקה משמשת כתגובה אל מול תוקפנות רבה ובלתי נשלטת של אדם, במטרה למנוע פגיעה שלו באחר או בעצמו. אותו אדם מוחזק בתקיפות אך ללא תוקפנות, עד לשלב בו הוא נרגע ולא מהווה סכנה. האחיזה מגבילה את יכולת התנועה של האדם וכן יוצרת קרבה גופנית.
לרוב, משתמשים באחיזה אנשי צוות במוסדות חינוך וטיפול, שעברו הכשרה מעשית מתאימה.
מטרות הטכניקה שונות ומגוונות: האחיזה יכולה לשמש לריסון המטופל, הפסקת ההתנהגות התוקפנית והצבת גבול; האחיזה יכולה לאפשר להורה או הדמות המטפלת להשיב לעצמה את הסמכות ההורית, ובגישות מסוימות מטרתה היא יצירת קרבה והתקשרות. מסרים אפשריים שמנסה ההורה או המטפל להעביר באמצעות הטכניקה, הם: "אני נמצא/ת כאן", "לא אעזוב אותך", "אני יכול/ה לשאת את הכעס והכאב שלך", ו"אשאר איתך כמה זמן שזה ייקח".
רקע.
האחיזה הטיפולית מבוססת על הטכניקה של רוברט זסלו (Robert Zaslow), פסיכולוג אמריקאי שטיפל במטופלים הלוקים בתסמונות הספקטרום האוטיסטי. לטענתו, האחיזה הכפויה יוצרת סביבה בטוחה עבור האדם, המסייעת להפחתת ביטויי הזעם המאפיינים את הלוקים בתסמונות אלו.
הטכניקה התפתחה לא מתוך תאוריה, אלא מתוך ההתנסות בשטח, במסגרות שונות כמו בתי חולים פסיכיאטריים, פנימיות ועוד.
השימוש בטכניקה.
הספרות המקצועית מתארת טכניקות שונות לאחיזה הטיפולית. ככלל, ניתן להבחין בין טכניקות אחיזה המיועדת לטיפול בילדים קטנים מול טכניקות המיועדות לשימוש בילדים גדולים ובמבוגרים שהסכנה שנשקפת מהם גדולה יותר.
עם ילדים קטנים האחיזה מתבצעת בישיבה על הרצפה, כאשר המבוגר אוחז בילד כשגבו של הילד צמוד לבטנו של המבוגר, והרגליים והידיים של המבוגר מונעים את תנועת הילד. אחיזה של ילדים גדולים או מבוגרים מתבצעת בכמה שלבים ואפשרויות. יש שיטות בהן המטפל אוחז את המטופל תוך כדי עמידה יציבה ובטוחה, כאשר גבו של המטופל צמוד לבטנו של המטפל, ידיו של המטפל מקיפות את ידי המטופל, וראשו כפוף מאחורי כתפו של המטופל (כדי למנוע פגיעת ראש בראש). יש שיטות הכוללות הפלה זהירה של המטופל על הארץ ואחיזת ידיו מאחורי גבו כשפניו מופנות למטה. לעיתים יש צורך בשניים או שלושה אנשים כדי לבצע את האחיזה. במהלך כל סוגי האחיזה, קיימת חשיבות רבה לנשימה רגועה של המטפל, שבהדרגה "עוברת" אל המטופל, לצד העברת מסר של ביטחון, יציבות וסמכות. כן קיימת חשיבות לכך שלא תהיה מניעה טוטאלית של כל תנועה של המטופל, אלא אפשור תנועה חלקית, במיוחד של כפות הידיים והרגליים ושל הצוואר והראש; האחיזה באזורי הגוף האחרים מונעת פגיעה אפשרית של תנועות חלקיות אלו.
לאחר תחילת האחיזה לריסון המטופל, האחיזה יכולה להימשך בין מספר דקות ועד מספר שעות, והיא מסתיימת כאשר המטופל מראה סימנים של רגיעה ושליטה עצמית. יש חשיבות רבה לכך שהאחיזה לא תיעשה ממקום של כוחניות או מרגשות של כעס או פגיעה. האחיזה אינה אמורה להוות עונש.
ביקורת.
בתחילת המאה ה-21 ספגה השיטה ביקורת רבה ויעילותה כשיטת טיפול מצויה במחלוקת. בנוסף, האחיזה עלולה לסכן את המטופל והמטפל, וידועים מקרים בהם ילדים ומבוגרים נפגעו מטיפול זה. פורסמו אף מקרי מוות והפרעת דחק פוסט-טראומטית בילדים בעקבות טיפול בהחזקה. בהיעדר פיקוח, ייתכן אף שימוש מופרז בכוח בעת שימוש בשיטה זו.
מעבר לאפשרות לפגיעה פיזית, השימוש באחיזה עלול לפגוע בביטחון העצמי של המטופל. מטופלים שנפגעו בעבר מאלימות אף עלולים לחוות את האחיזה כשחזור של הטראומה.
המחלוקת לגבי הגדרת מטרת השיטה יכולה להביא לשימוש לא הולם באחיזה. באופן טבעי, הורה או איש מקצוע שמתמודד מול זעם ואלימות שמופנה אליו, עלול להשתמש באחיזה באופן בלתי מבוקר וללא התאמה לצורכי המטופל.
הערות שוליים.
דייוויד ב' נורמן
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה