בשנת 2007 התגוררו בתחומי עיריית וסטמאנאאיאר המקיפה את כל הארכיפלג 4,044 איש, כולם בהיימאיי, בעוד שיתר האיים אינם נושבים ובדרך כלל אינם נגישים. כלכלת האי נסמכת על בעיקר על הדיג שהיקפו השנתי כשני מיליון טונות ועל התיירות. במידה פחותה עוסקים תושבי האי גם בצייד תוכי ים ובחוואות. האי מחובר ליתר איסלנד בקשר אווירי המופעל משדה התעופה המקומי על ידי חברת פליגפיילג איסלנדס ועל ידי מטוסים פרטיים וטיסות שכר מקומיות, ובנוסף פועל קו מעבורת המחבר את נמל וסטמאנאאיאר לת'ורלאוקסהן (Þorlákshöfn) בדרום-מערבה של איסלנד.
למרות גודלו, האי ידוע בנופיו ובשבילי ההליכה שחוצים אותו, וכן במיליוני הציפורים שמתגוררות בו דרך קבע או חולפות דרכו. מושבת תוכי הים באיים מונה כשני מיליון פריטים, והיא נחשבת לגדולה בעולם. במקום מגרש גולף ומדי שנה מתקיים בו פסטיבל ת'יואוהאוטיד' (Þjóðhátíð) בסוף השבוע הראשון של חודש אוגוסט. בפסטיבל משתתפים כ-10,000 איש, שרובם מגיעים לאי מרחבי איסלנד.
דה קולוניזציה
איי וסטמאנאאיאר
תכליל (מינרלוגיה)
תכליל הוא אי-סדירות נראית - חומר או מבנה המצוי בתוך חומר טבעי, בגביש של מינרל או בסלע ואינו מרכיב יסודי שלו. תכליל יכול להיות: גביש של מינרל אחר, גז ונוזל, או פגם כגון סדק, שבר או חוסר רציפות בצמיחה.
"טביעות האצבע" של הטבע.
תכלילים בגבישים מספקים מידע חשוב לכמה מענפי הגאולוגיה: מינרלוגיה, גמולוגיה ופלאונטולוגיה. נתונים חשובים על טמפרטורה ולחץ ומידע כימי משמשים כעין "כמוסת זמן" ומאפשרים הצצה לסביבת ההיווצרות של הגביש.
מכלול החומרים והפגמים בתוך הגביש מהווה מעין טביעת אצבע ייחודית לו, ומספק מידע על תהליכים שונים שחלו בעת התגבשותו ואחריה, על מקורו הגאולוגי ועל האזור הגאוגרפי בו נכרה. במקרים רבים ניתן אף לזהות את המכרה המסוים בו נמצא.
כאשר מדובר באבן חן, חשוב לזהות את התכלילים לא רק כדי לאמת את מקורה הטבעי אלא גם כדי שלא לפגום בה בשלבי החיתוך והליטוש, להימנע מהסרת כמות גדולה של חומר יקר ולהעניק לה את המראה הטוב ביותר באמצעות הדגשת תכונותיה הייחודיות.
חקר התכלילים.
מדענים רבים רותקו על ידי התכלילים אותם ראו בגבישים.
רוברט בויל (Robert Boyle) כתב ב"מקורות ומעלות של אבני חן" (Origin and Virutes of Gems) על: "פיסת גביש במרכז טיפה של מים..."
הגאולוג הבריטי הבולט הנרי קליפטון סורבי (Henry Clifton Sorby) פרסם בשנת 1858 מסכת מקיפה על תכלילי נוזל וגז במינרלים וסלעים בשם "על מבנה מיקרוסקופי של גבישים" (On the Microscopical Structure of Crystals). מחקרו תיעד את המורפולוגיה של סוגי תכלילים שונים והציע נוסחה לחישוב הלחץ והטמפרטורה בהם נוצרו.
חוקר הטבע אייזק לי (Issac Lea) היה הראשון להשתמש במונח "תכלילים" (Inclusions). שנותיו הארוכות היו מוקדשות למחקר מיקרוסקופי של תכלילים באבני חן ובמינרלים. לי צבר אוסף ניכר של מינרלים וצדפות אשר נתרמו לסמית'סוניאן. האוסף שהותיר כולל אלפי דוגמאות של אבני אודם, ספיר, כריזובריל, טורמלין, גארנט, קוורץ ואבנים אחרות, והוא ממוין ומלווה באיורים המראים את התכלילים המעניינים.
לי פרסם שלושה מסמכים על תצפיותיו, ואלה היוו יסוד להתפתחות חקר התכלילים באבני חן ובמינרלים:
לי נטה לגישה שונה במקצת מקודמיו. במקום הכללה מורפולוגית, כימית ופיזיקלית של תוכן הגבישים, הוא התעניין יותר במיון הסוגים השונים ואסף בלהיטות חומר על אופיים של סוגי התכלילים בקורונדום, בקבוצת הגארנט, בטופז, בספינל ובקוורץ. עבודתו של לי התמקדה בעיקר באבני חן, בעיקר עקב משיכתו לקסמן הרב, כמו גם בשל העובדה שפניהן המלוטשים סיפקו חלון מושלם להתבונן דרכו ולבחון את התכלילים. עד היום מסווגים תכלילים במינרלים ובאבני חן לפי גישתו של לי:
זיהוי תכלילים.
תכלילים רבים נראים לעין, למשל מחטי רוטיל בקוורץ או אִיזוּר בטורמלין. תכלילים אחרים הם קטנים הרבה יותר, ולשם זיהויים נדרשים עזרים נוספים.
סוגי תכלילים.
תכלילים פרוטוגנטיים.
סוג זה של תכלילים נוצר לפני התגבשות האבן, חלקם נוצרו בסביבת ההתגבשות ואחרים הגיעו לשם בדרכים שונות (סחף, רוח) או אף נוצרו מאותה תמיסה ממנה התגבשה האבן.
תכלילים סינגנטיים.
סוג זה של תכלילים נוצרו ביחד עם האבן, בשלבים שונים של התגבשותה ובדרך כלל יש להם קשר מינרלוגי אמיץ לאבן. תכלילים אלה מסודרים בסדר סימטרי מסוים המקביל לסדר התגבשות האבן.
תכלילים אפיגנטיים.
סוג זה של תכלילים נוצרו באבן לאחר השלמת ההתגבשות או שהם מכילים חומרים שנלכדו באבן בשלבים קודמים ועברו תהליכים מסוימים לאחר גמר ההתגבשות.
אלק דאגלס-הום
דפוס וילנא
רובע המדינה
רובע המדינה (ערבית المدينة العتيقة, "אלמדינה אלעתיקה", מילולית: "העיר העתיקה") הוא רובע נפוץ בערי צפון אפריקה. המדינה בדרך כלל מוקפת חומה, ומכילה בתוכה סמטאות ומבוכים רבים. רובעי המדינה נבנו על ידי הערבים במאה ה-9. פירושה של המילה "מדינה" הוא פשוט "עיר" או "עיירה" בערבית המודרנית.
ברובע המדינה ישנם בדרך כלל מזרקות, ארמונות ומסגדים עתיקים. המונומנטים במדינה משומרים היטב משום חשיבותם התרבותית (וגם משום שהם מוקדי משיכה תירותיים).
בשל סמטאותיה הצרות, המדינה חופשית בדרך כלל מתנועת מכוניות, ובמקרים מסוימים אף מתנועות אופנועים או אופניים. הרחובות יכולים להיות באורך של פחות ממטר. במספר מדינות נעשה שימוש כדי להאט ולבלבל פולשים, בגלל רחובותיה הצרים והמפותלים.
איג'יפטאייר
איג'יפטאייר (בערבית: مصر للطيران [תעתיק מדויק: מצר ללטיראן]; באנגלית Egyptair) היא חברת התעופה הלאומית של מצרים וחברת התעופה הגדולה במדינה. איג'יפטאייר הוקמה ב-7 ביוני 1932 בשם מִצְר אייר והחלה לפעול באופן רשמי ביולי 1933 בקו קהיר-אלכסנדריה. בשנת 1971 קיבלה החברה את שמה הנוכחי.
הלוגו של חברת התעופה הוא דמותו של הורוס, אל השמים במיתולוגיה המצרית העתיקה, אשר תואר בדרך כלל כבז או איש עם ראש של בז.
תולדות החברה.
החברה נוסדה ב-7 במאי 1932 והחלה את פעילותה באוגוסט 1933 בטיסות בקו קהיר-אלכסנדריה.
חברת התעופה חגגה את שנתה ה-75 בשנת 2007, וב-11 ביולי 2008 היא הצטרפה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס. באותה הזדמנות החליפה החברה את סמלה וקבעה עיצוב חדש למטוסיה.
ב-19 במאי 2016 התרסק מטוס איירבוס A320 של החברה, שהיה בטיסה 804 מנמל התעופה שארל דה גול שבפריז אל נמל התעופה קהיר, לאחר כניסתו אל התחום האווירי של מצרים מעל הים התיכון.
ב-4 בנובמבר 2019 המזגה חברת הבת איג'יפטאייר אקספרס אל החברה, ומטוסיה נמכרו. מטוסי האיירבוס A220-300 שהיו ממוענים אל חברת הבת, נמסרו לאיג'יפטאייר.
פעילות החברה בישראל.
ב-3 באוקטובר 2021 החלה איג'יפטאייר להפעיל טיסות מקהיר לתל אביב במקום אייר סיני.
החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי של קהיר לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מופעלות במטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה. זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-150 ק"מ בקו אווירי. אורך הטיסה הוא שעה ו-25 דקות. כאשר נתיב הטיסה עוקף את רצועת עזה ומגיע למצרים מכיוון הים, במסלול המאפשר מבט על הדלתא של הנילוס, הנושקת אל תוך הים ויוצרת מארג של תעלות, שטחי חקלאות וכפרי בוץ.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2020:
מקס הרץ פאשא
מקס הרץ פאשא (בגרמנית: Max Herz, בהונגרית: Herz Miksa הרץ מיקשה; 19 במאי 1856 - 5 במאי 1919) היה אדריכל ו מצרי, יהודי, יליד דרום-מזרח טרנסילבניה, כיום אזור שהוא חלק מרומניה.
הצטיין בשימור מונומנטים של האדריכלות האסלאמית במצרים ובניהול המוזיאון לאמנות אסלאמית בקהיר.
רקע: משפחתו ולימודיו.
מקס הרץ נולד למשפחה יהודית מרובת ילדים בכפר אוטלאקה (Ottlaka), אז בממלכת הונגריה, חלק מהאימפריה האוסטרית, בימינו הכפר גרניצ'ר (Grăniceri), במחוז ארד שברומניה. אביו היה חקלאי. אמו הייתה בת למשפחה בשם רוזנפלד ונפטרה כשמקס היה ילד. אחרי מותה בשנת 1868 עבר האב עם ילדיו לגור בעיר טימישוארה באזור באנאט שהיה גם הוא חלק ממלכת הונגריה במסגרת אוסטרו-הונגריה. שם נרשם לבית הספר פרטי של ויזנר אך נאלץ זמנית להפסיק לימודיו בגלל קשייו הכלכליים של אביו, ששלחו לעבוד כחניך אצל סוחר בעיר. הרץ חזר ללימודיו וסיים בשנת 1874 את שנות התיכון בבית ספר חדש שנפתח באותן השנים. מקס הרץ למד אדריכלות בבודפשט באוניברסיטה הטכנית ע"ש המלך יוזף עד שנת 1877 והמשיך את לימודיו בפקולטה לאדריכלות בווינה, אותה סיים בשנת 1880.
חייו ופעילותו במצרים.
בשנת 1881, בהיותו גיל 25, ביקר לראשונה במצרים ושימש כבן-לוויה ומורה פרטי לילדי בעל בית המלון הוטל דו ניל (Hôtel du Nil). הוא הועסק על ידי משפחה זו עוד באיטליה שם בילה את זמנו הפנוי בחקר המונומנטים האדריכליים האיטלקיים.
בשנת 1882 צורף מקס הרץ כאדריכל לצוות המשרד לענייני הווקף, רכש שם את בקיאותו באמנות המוסלמית וקנה לעצמו שם בתחום האדריכלות האסלאמית.
בשנת 1888 התקבל כחבר בוועד לשימור מורשת האמנות הערבית (Comité de Conservation des Monuments de l'Art Arabe) בניהולו של יוליוס פרנץ פאשא (שהיה האדריכל הראשי של הח'דיו תאופיק פאשא), וכעבור שנתיים מונה לתפקיד האדריכל ראשי ומנהל בפועל של הוועד.
בשנת 1892 נשלח מקס הרץ בתוקף מעמדו לארצות הברית כאחראי על הביתן המצרי בתערוכה העולמית בשיקגו המשחזר רחוב שלם בקהיר ("A Cairo street").
מקס הרץ נדרש לפקח על קיטלוג הפריטים של המוזיאון לאמנות אסלאמית בקהיר, ובשנת 1903 מוסד זה נפתח מחדש בהנהגתו בבּאבּ אל-חאלק.