עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון שטויבן למפקד קורפוס המילואים ה-18 במסגרת הארמייה הרביעית הגרמנית ולחם עם כוחותיו בחזית המערבית במרוץ אל הים. פון שטויבן פיקד על כוחותיו בקרב שמפאן הראשון אשר בעקבותיו עוטר בעיטור פור לה מריט, ובהמשך בקרב ורדן שבמהלכו ספג הקורפוס שבפיקודו אבדות כבידות. ב-4 ביוני 1917 מונה פון שטויבן למפקד הארמייה ה-11 הגרמנית בחזית המקדונית.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של הגנרל הצרפתי לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת הוארדאר במטרה להכריע את החזית המקדונית. עיקר המאמץ רוכז נגד הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של פון שטויבן והארמייה הראשונה של צבא בולגריה בפיקודו של סטפן נרזוב. הבולגרים קרסו בשלבים הראשונים של המתקפה ופון שטויבן הסיג את כוחותיו עד לעיר ניש בסרביה. ב-12 באוקטובר הוכנעו הגרמנים על ידי הארמייה הסרבית ה-1 ונסוגו לכיוון בלגרד. פון שטויבן חילק את הארמייה לשני גייסות ה-61 וה-62 והם המשיכו בנסיגה מסודרת צפונה וב-11 בנובמבר הגיעו לעיר סולנוק בהונגריה והניחו את נשקם. ב-31 בינואר 1919 פרש משירות פעיל.
פון שטויבן הלך לעולמו ב-1935 והוא בן 80. הוא נקבר בבית העלמין "אינווליד" בברלין.
ארצו
ארצו (איטלקית: Arezzo) היא עיר בטוסקנה שבאיטליה. ארצו היא עיר עתיקה שנוסדה על ידי האטרוסקים במאה ה-7 לפנה"ס. העיר פרחה בימי הביניים המאוחרים והרובע העתיק שלה שומר על אופיו מתקופה זו. ארצו היא בירת נפה באותו שם, היא ממוקמת בדרום-מזרח טוסקנה, כ-80 ק"מ דרומית מזרחית לפירנצה. בארצו צולם הסרט האיטלקי על השואה "החיים יפים" (La Vita è bella).
גאוגרפיה.
ארצו ממוקמת בדרום-מזרח טוסקנה, כ-80 ק"מ דרומית מזרחית לפירנצה. שוכנת על גבעה בגובה 296 מטר מעל פני הים, ומתנשאת מעל מישור ההצפה של נהר הארנו. הרובע העתיק של העיר הנמצא על צלע הגבעה, מוקף חומה ושומר על אופיו המדיביאלי.
היסטוריה.
ארצו, בשמה הקדום ארטיום, היא אחת הערים העתיקות בטוסקנה. נוסדה על ידי האטרוסקים במאה ה-7 לפנה"ס. הייתה אחת משתים עשרה הערים החברות בליגה האטרוסקית. היא מוזכרת בכתבי ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס כאחת מה"בירות האטרוסקיות" (Capitae Etruriae). העיר נכבשה על ידי רומי בשנת 311 לפנה"ס. בתקופת מלחמת האזרחים הרומית (בעשור השני של המאה הראשונה לפנה"ס) תמכה ארטיום בסיעה הפופולרית, במהלך השתלטות הסיעה היריבה בראשות סולה, חרב חלק גדול מהעיר. אולם העיר התאוששה במהרה, ובתקופת שלטונו של אוגוסטוס הייתה לה שוב תקופת פריחה. לפי אחד המקורות הייתה אז העיר השלישית בגודלה באיטליה. במאה השלישית או הרביעית ניתן לעיר מעמד של בירת מחוז כנסייתי (דיוקסיה). בישופי העיר היו גם השליטים הפיאודליים שלה. בשנת 1098 השתחררה העיר משלטון הבישופים והפכה לעיר-מדינה עצמאית. בכך החלה תקופת פריחה חדשה, תקופה בה נבנו רוב המבנים העומדים כיום ברובע העתיק של העיר. מהבחינה המדינית ארצו תמכה בסיעת הגיבלינים והייתה במאבק מתמיד כנגד פירנצה שתמכה בגואלפים. מאבק זה נסתיים ב-1384 בניצחון פירנצה ומאז הפכה ארצו לבת חסות של פירנצה.
הקהילה היהודית בארצו.
ידיעות ראשונות על יהודים בארצו קיימות מסוף המאה ה-14, אז היו בה מספר בנקאים יהודים. הם גורשו ב-1406, אולם הורשו לשוב בהמשך המאה ה-15. ב-1557 הדוכס קוזימו הראשון התיר למספר משפחות יהודיות, שנמלטו מגזרות האפיפיור פאולוס הרביעי, להתיישב בארצו. אולם ב-1570 נאלצו היהודים לעזוב את העיר ולעבור, כמו כל יהודי הדוכסות הגדולה של טוסקנה, לגטו שהוקם בפירנצה. במחצית השנייה של המאה ה-18 שוב קמה קהילה יהודית קטנה בעיר, קהילה זו נתחסלה במהלך המאה ה-19.
איתן אטיה
איתן אטיה (נולד ב-21 באוגוסט 1968) הוא מנכ"ל פורום ה-15.
ביוגרפיה.
אטיה שירת כטייס קרב בחיל-האוויר ובתפקידים שונים ביחידת שלדג. בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במינהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1997 ל-1998 התמחה אצל היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין.
בין השנים 1999 עד 2002 שימש אטיה כיועץ מקצועי לשלושה שרי משפטים: ח״כ צחי הנגבי, ח״כ לשעבר דר׳ יוסי ביילין וח״כ לשעבר מאיר שטרית. היה ממנהלי פרויקט תהליך פירוק משרד הדתות בשנת 2000 והיה שותף לרפורמות נוספות במשרד המשפטים.
פורום ה-15.
בשנת 2002 היה אטיה ממקימי המטה הניהולי של פורום ה-15 (פורום הערים העצמאיות) ומשמש מאז כמנכ"ל הפורום. הפורום הוא ארגון המאגד את 15 הערים העצמאיות בישראל, ערים שאינן מקבלות מענקים מהממשלה, כגון "מענקי איזון" או "מענקי פיתוח".
במהלך שנים אלה היה שותף לקידום ותכנון יוזמות שהשפיעו על פניו ומעמדו של המטרופולין בישראל, בהן: קידום תוכנית מתאר ארצית (תמ"א 35) - תוכנית המתאר הארצית המשולבת לבניה, לפיתוח ולשימור, אשר שמה דגש על פיתוח הריכוזים העירוניים של ישראל ובלימת תופעת הפרוור; קידום רפורמות חקיקה בתחומי השלטון המקומי, המיסוי העירוני, בתחום התכנון והבניה ובתחום הסביבה; קידום יוזמות כלכליות וטכנולוגיות עירוניות; ייצוג הערים הגדולות בכנסת ובממשלה; והובלת מאבקים ציבוריים שונים, לרבות מאבק להגנה על החינוך הממלכתי בישראל, מאבק כנגד החלטת מינהל מקרקעי ישראל להפשרת הקרקעות החקלאיות בישראל לבנייה מסיבית ועוד.
בשנת 2008 עמד מאחורי התוכנית לצירוף הערים הגדולות בישראל לאמנה הבינלאומית להגנת אקלים ולצמצום פליטות גזי חממה של הארגון הבינלאומי ICLEI (ביוזמה זו חברות כל ערי העולם המובילות – ניו יורק, לונדון, פריז, טוקיו, סן-פרנסיסקו, לוס אנג'לס ועוד, וכעת גם הערים הגדולות של מדינת ישראל). תוכנית זו מקדמת בכל הערים הגדולות בישראל תוכניות אב עירוניות להפחתת זיהום אוויר וצמצום פליטות גזי חממה, תוך שימת דגש מיוחד על טיפול בפסולת ומיחזורה, קידום בנייה ירוקה והתייעלות אנרגטית במבנים, שימוש מושכל ובר-קיימא במרחב הציבורי, ושיפור ושכלול התחבורה הציבורית והשימוש בה.
בשנת 2013 קידם אטיה את החלטת פורום ה-15 לאמץ את התקן הישראלי לבניה ירוקה, ת״י 5281, כתקן בניה מחייב בבנייה החדשה. עד כה הצטרפו ליוזמה זו 18 ערים גדולות, בהן הבניה למגורים, משרדים, תעסוקה, מלונאות ועוד חייבת לעמוד בתקן הבניה הירוקה. בשנת 2014 הוביל אטיה מול משרדי הפנים, האוצר והמשפטים את קידום ״חוק עיריות איתנות״, שקבע מעמד מיוחד של ״עיר איתנה״ לעירייה העומדת ברשימת תנאי סף של איכות ניהולית ותפעולית - מעמד המעניק לה סמכויות רחבות ומיוחדות במספר תחומים, בהם: תקצוב, פיתוח, קידום מיזמים גדולים ועוד.
בשנה זו גם היה שותף לתיקון 101 בחוק התכנון ובניה, אשר קבע מוסד חדש בתחום התכנון - ״ועדה מקומית עצמאית לתכנון ובניה״. זהו מעמד מיוחד המוענק לוועדה מקומית העומדת בסטנדרטים מחמירים של התנהלות מקצועית, ואשר קידמה ״תוכנית מתאר עירונית כוללנית״, ומכוח מעמד זה מוסמכת לקדם תוכניות בניין עיר (תב״עות) ללא צורך באישור הוועדה המחוזית. בשנת 2016 הוביל אטיה את חקיקתו של ״חוק האופניים״, שהסמיך את הפקחים העירוניים לאכוף נסיעה לא מורשית של קורקינטים ואופניים חשמליים על מדרכות העיר.
בשנת 2018 קידם במסגרת פורום ה-15 את אישורה של תוכנית ״ברית ערים לאיכות חיים וסביבה״, תוכנית המשך ל״אמנת האקלים״ של פורום ה-15 משנת 2008. התכנית החדשה מקדמת שישה תחומי סל מרכזיים בפעילות הקיימות והסביבה בערים, לרבות תנועה עירונית, אנרגיה, פסולת ומיחזור, קהילה וחברה ועוד. עד כה הצטרפו 20 ערים גדולות ליוזמה זו. בשנת 2019 השיק פורום ה-15 את ״מדריך שקיפות המידע העירוני״, ובכך מביא הלכה למעשה לקידום שקיפות המידע העירוני באתרי האינטרנט של הערים בישראל. החל משנה זו החל פורום ה-15 בהובלת אטיה בעבודה ממוקדת רב שנתית להכנת ערי ישראל לאתגרי העתיד של המאה ה-21. עבודה זו כוללת מיפוי האתגרים העתידיים של ערי ישראל, וגיבוש חדש בתחומי התכנון והכלכלה העירונית. על פי המלצתו של אטיה, אישר פורום ה-15 כי פעילות זו, כמו כל המיזמים הקודמים שתוארו לעיל, יהיו פתוחים לכל רשות מקומית שתחפוץ בכך, ולא יהיו אקסקלוסיביים לערי ה-15 בלבד.
אטיה נשוי ואב לשני ילדים. הוא מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
דוד בית אריה
דוד בית אריה (במקור: דוד אינטריליגטור; ז' באדר תרס"ג, 6 במרץ 1903 – י"ז בתמוז תשמ"ט, 20 ביולי 1989) היה פעיל ציוני, מיוזמי וממקימי "כפר הנוער הדתי" ותנועת הקיבוץ הדתי, ממייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובאנגליה, ציר בקונגרסים ציונים, חבר הנהלת הסוכנות וראש מחלקת הנוער והחלוץ שלה בסקציה האמריקאית, בניו יורק. בין תפקידיו הרבים שימש כחבר הוועד המנהל של בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".
ביוגרפיה.
בית אריה נולד בשם דוד אינטריליגטור ב-1903 בקובנה שבליטא הרוסית (כיום ברפובליקה הליטאית השנייה), כבנם הרביעי מתוך תשעה של משפחת אינטריליגטור. למד ב"חדר", בגימנסיה הריאלית העברית, בישיבת סלובודקה, וב-1922 יצא ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה של בון שבגרמניה וסיים את הפקולטה לחקלאות ב-1926. בזמן לימודיו עבר הכשרה חקלאית בחוות ההכשרה רודגס. היה בין מייסדי ברית חלוצים דתיים בגרמניה ובמשך כשנתיים ניהל את רודגס. בעת שהותו בגרמניה ארגן יחד עם ישעיהו ליבוביץ (לימים פרופ' ליבוביץ) תנועת צעירי מזרחי.
ב-13 בנובמבר 1929 עלה לארץ ישראל עם הגרעין הראשון והיה ממקימי קבוצת רודגס ליד פתח תקווה.
הגה את רעיון הקמתו של "כפר הנוער הדתי" (שימש מנהל ההכשרה לנוער דתי בחוות רודגס ב-1928 וניהל את חוות ההכשרה בגרינגסהוף/Geringshof ב-1933).