השפעתה התרבותית האומנותית ובעיקר האדריכלית של זימבבואה הגדולה ניכרה מאז נפילתה, ואולי אפילו קודם לכן, במבנים שסגנונם הושפע ממנה בבירור. כך למשל ידוע ששליטיה של ממלכת מוטאפה שהייתה אחת משתי הממלכות שהוקמו על ידי גולי זימבבואה הגדולה ונוסדה לאחר היעלמותה המשיכו לבנות מבנים המזכירים מאוד את החורבות של זימבבואה הגדולה, אם כי קטנים יותר. ממלכות נוספות שהושפעו מזימבבואה הגדולה היו ממלכת טורווה, אימפריית רוזבי שהייתה החשובה מבין המדינות האלה ונמיביה. כמו כן קיים עוד מספר לא מבוטל של מבנים דומים ברחבי האזור, כ־150 מבנים בתוך זימבבואה, קרוב למאה מבנים בבוצואנה, ומספר לא ידוע של מבנים במוזמביק.
עם זאת, נראה שההשפעה החשובה ביותר של זימבבואה הגדולה היא על זימבבואה המודרנית. ב־1960 כאשר תושבי זימבבואה, שנקראה אז "רודזיה", דרשו עצמאות, שילם השלטון הלבן של איאן סמית' להיסטוריונים כדי שיכתבו מחדש את ההיסטוריה של זימבבואה כך שתתאים לאידאולוגיה של השלטון הלבן. דבר זה התאים לאידאולוגיה של השלטונות הקולוניאליים, אשר גרסו כי לפני בואם לא הייתה תרבות באפריקה. לאחר הכרזת העצמאות ב־1985 חיפשו תושבי המדינה החדשה שם שייצג את מקורותיהם בצורה הולמת ובה בעת יהווה הוכחה לעוצמתה של זימבבואה לפני העידן הקולוניאליסטי. השם "זימבבואה" התאים בדיוק למטרה זו. זימבבואה, אשר משמעותה בבנטו "בית מקודש" או "מושבו הפולחני של המלך", הייתה ההוכחה המרשימה ביותר לעבר כזה, ולכן נקראה המדינה על שם החורבות, שהיו לאתר הלאומי ולאתר הארכאולוגי היחיד שעל שמו נקראת מדינה.
שבר מצומצם
אלן קליין
אלן קליין (באנגלית: Allen Klein; 8 בדצמבר 1931 - 4 ביולי 2009), איש עסקים יהודי אמריקאי. למד חשבונאות והתפרנס מניהול עסקים לסלבריטאים בכלל ולמוזיקאים בפרט. ידוע בעיקר בשל עבודתו עם להקות הביטלס והרולינג סטונז.
ביוגרפיה.
קליין נולד למשפחה יהודית ממוצא רומני שגרה בניו ג'רזי. אמו של קליין נפטרה עוד לפני מלאה לו שנה, ואביו השאיר את אלן הצעיר ואת שתי אחיותיו בבית יתומים יהודי. מאוחר יותר עבר להתגורר אצל דודתו. כנער, קליין עבד בעבודות שונות, בזמן שלמד בבית ספר-לילה. הוא לא היה תלמיד מצטיין בבית הספר אך הצליח היטב במתמטיקה.
קליין נשא לאישה את בטי, לאחר שסיים את לימודיו בקולג'. לזוג שלושה ילדים: ג'ודי, מנהלה הנוכחי של חברת "ABKCO", ג'ייד וג'ניפר.
קליין התפרסם לראשונה כשעזר לזמר בובי דארין לקבל את כספו בחזרה מחברת התקליטים שלו. דארין קיבל המחאה בסך מאה אלף דולר על תמלוגים שלא ניתנו לו, והתחלק בהם עם קליין. קליין נקרא "רובין הוד" של המוזיקה הפופולרית. קליין התחבב על היוצרים, אך לא זכה לחיבה מחברות התקליטים שאצלם עבדו.
הפלישה הבריטית של שנות השישים הביאה לקליין עוד לקוחות רבים. משהפכו הביטלס לאחת הלהקות החשובות ביותר במוזיקה הפופולרית, התעניין קליין ברכישתם מידי בריאן אפסטיין, דבר שקרה רק בשנת 1967, כשנפטר. עד אז, הוא הפך למנהלם של להקת הרולינג סטונז, במקומו של אנדרו לוג אולדהם, רכש חלק ממניותיה של מטרו גולדווין מאייר, והשתלט על חברת תקליטים מתקשה, קמע-פארקווי, וניסה להפוך אותה לרווחית יותר. כשהסתבך עם החוק על שאמר את שווי מניות החברה, הוא שינה את תוכניותיו. הוא איחד את קמע-פארקווי עם חברת ניהול החשבונות שלו ויצר את החברה שנודעה כ-ABKCO.
בין לקוחותיו של קליין ניתן למנות את זמרי הפופ סטיב לורנס ואדי גורם, זמר הרית'ם אנד בלוז סם קוק, זמר הפולק דונובן, המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, ולהקות הרוק מתבודדי הרמן, החיות, הרולינג סטונז והביטלס. בזמן שעזר ללקוחותיו בענייני כספים, וביצירת חוזים חדשים מהם ירוויחו יותר, לא כל החלטותיו העסקיות היו הטובות ביותר בשבילם. בסופו של דבר קליין גמר כשבבעלותו רוב המוזיקה של הרולינג סטונז, של החיות ושל יוצרים אחרים, דבר שקטע את תקופת הרווח הארוכה שלהם. אמנים אלו לפעמים איבדו גם את הדרך הטובה בעסקים בגלל עבודתו של קליין.
קליין שיחק תפקיד חשוב בהתפרקותה של להקת הביטלס. הוא הרשים מספיק את ג'ון לנון כשהחתים אותו בן לילה, ולנון שכנע את ג'ורג' האריסון ואת רינגו סטאר לקחת את קליין. פול מקרטני, מאידך, החליט לתת לאביה של אשתו לינדה, לי איסטמן, לנהל את חשבונותיו. קליין ואיסטמן לא הסתדרו, ואיסטמן התייחס ללנון וליוקו אונו בצורה גרועה. המחלוקת בעניין אפל רקורדס, ועניינם העסקי האישי, גם תרמו למצבה של הלהקה.
לאחר התפרקותה של הלהקה, לנון, האריסון וסטאר אהבו פחות ופחות את התנהלותו של קליין, ולבסוף פיטרו אותו, ושילמו לו תשלום סופי בסך 3.5 מיליון לירות שטרלינג על שירותיו. מאוחר יותר, קליין נכנס לבעיית מיסים, וריצה מאסר בכלא על שהתחמק מתשלומי מס.
קליין המשיך בקריירה שלו, ו-ABKCO המשיכה להוציא תקליטים ישנים של הוצאת קמע-פארקווי, ושל אמנים איתם עבד קליין. כמעט כל התקליטים נחטפו מהמדפים במשך השנים, מה שהפך שירים קלאסיים כמו "96 Tears", "So Much In Love ו"Bristol Stomp" לכמעט בלתי ניתנים להשגה.
בנו של קליין, ג'ודי, הפך למנהלה של ABKCO, לאחר שבריאותו של קליין הפכה לבלתי יציבה. ב-2005 ABKCO החלה סוף סוף להוציא תקליטורים של מוזיקה שהייתה בבעלותה.
אבו חסן
מִסְעֶדֶת עַלִי קַרַוַאן – אַבּוּ חַסַן (נכתב גם: כַּרַוַאן; בערבית: علي كروان أبو حسن) היא חומוסייה פופולרית וותיקה, הממוקמת ברחוב הדולפין ביפו ונחשבת לאחת החומוסיות הטובות בישראל. החומוסייה מפורסמת בזכות קהל סועדיה הנאמן, המונה יהודים וערבים כאחד, והתור הארוך המשתרך בכניסה אליה בכל יום בשעות הצהריים. את החומוסיה ייסד עלי קרוואן, המכונה אבו חסן.
היסטוריה.
קרוואן החל את דרכו כמוכר חומוס על עגלה ארעית בשכונת עג'מי ביפו, ובשנת 1959 פתח את המסעדה הראשונה בבעלותו ברחוב 60. מסעדת "עלי קרוואן – אבו חסן" הראשונה נפתחה ב-1972 ברחוב הדולפין 1 ביפו והיא פעילה עד היום. לאחר שנים רבות שבהן סירב קרוואן לפתוח סניפים נוספים, הוחלט על פתיחתה של חומוסייה נוספת, גדולה יותר, ברחוב שבטי ישראל 14 ביפו, לא רחוק מהמסעדה המקורית. הצלחתו של הסניף, שעל אף גודלו מתאפיין אף הוא בתור ארוך של סועדים בכניסה, הובילה לפתיחתה של מסעדה שלישית, "פנינת יפו – אחים קרוואן", המציעה לסועדים גם תוספות כגון צ'יפס, פלאפל וסלט.
באוקטובר 2007 נפטר קרוואן, לאחר שנים שבהן מעורבותו בניהול הרשת הייתה קטנה ובנו איבראהים הפך למנהלה.
אופי המסעדה.
המסעדה קטנה, צפופה וכמעט לא מעוצבת. היא פתוחה משמונה בבוקר ונסגרת בשעה ארבע אחרי הצהריים. בשל התור הארוך הנשרך בכניסה נהוגה בחומוסייה ישיבה משותפת של סועדים סביב אותו השולחן, כנהוג במסעדות פועלים רבות. השירות במסעדה מהיר, יעיל ולעיתים אף אגרסיבי. ההזמנה וההגשה לשולחן מתבצעות במהירות רבה, והמלצרים דוחקים לעיתים קרובות בסועדים שסיימו לאכול לפנות את מקומם לממתינים בתור.
תפריטה של המסעדה מצומצם ביותר. המסעדה מגישה ארבע מנות בסיסיות בלבד – חומוס, מסבחה, פול ולבנה – ומנות המשלבות ביניהן. מנת הדגל של המסעדה היא ה"משולש" (בערבית: مثلث – מֻתַ'לַּת'), מנה משולשת הכוללת חומוס, פול ומסבחה. לצד המנות מוגשות פיתות, בצל חי וקעריות רוטב חריף עם מלח לימון. המסעדה לא מציעה לסועדיה תפריט כתוב לעיון סביב השולחן, אלא מציגה את המנות השונות ומחיריהן על קיר המסעדה.
עלי קרוואן
אבו-חסן
עלי כרוואן
בלו הוריזונטי
בצלאל ביוזינסקי
חיים מרגלית-קלוריסקי
חנה מייזל
תאחיזה גנטית
LAMP (חבילת תוכנה)
מכחיש שואה
זכות הציבור לדעת
זכות הציבור לדעת היא זכותו של אדם, ושל הציבור כולו, לקבל מידע הרלוונטי לצרכיו ולתחומי העניין שלו. לזכות זו היבטים אחדים:
את הביטוי "זכות הציבור לדעת" טבע בשנת 1945 קנט קופר, שעמד בראש סוכנות הידיעות "אסושיאייטד פרס". מבחינה משפטית טהורה, השימוש במונח "זכות הציבור לדעת" אינו נקי מקשיים, להבדיל מהשימוש במונחים "אינטרס הציבור לדעת" ו"זכות הפרט לקבלת מידע".
אחד העקרונות להעברת מידע לאזרחים הוא פישוט ניהולי.
רקע.
זכות הציבור לדעת נובעת מן ההנחה הגלומה בבסיסו של המשטר הדמוקרטי לפיה האזרחים ולא השלטון קובעים מה רצוי להם, לפיכך זכותו של האזרח להיות מודע למתרחש בזירה הציבורית היא תנאי מוקדם להשתתפותו בחיים הציבוריים. ידע זה מסייע לאזרח לבחור את נציגיו לשלטון באופן מודע ועל פי העדפותיו המצפוניות, בנוסף חופש המידע עוזר למנוע מאנשי השררה לנהוג באופן בלתי ראוי ובניגוד לאינטרס הציבורי. זכות הציבור לדעת היא מרכיב מזכויות אזרחיות אחרות כגון חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש התנועה וחופש ההתארגנות.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948, עוסקת, בסעיף יט שלה, גם בזכות הציבור לקבל מידע:
כלים להסדרת קבלתו של מידע.
חוק חופש המידע.
לחוק חופש המידע, התשנ"ח-1998 קובע "לכל אזרח ישראלי או תושב הזכות לקבל מידע מרשות ציבורית בהתאם להוראות חוק זה".
בנוסף לזכות זו, קובע סעיף 5 לחוק: "רשות ציבורית תפרסם דין וחשבון שנתי שיכלול מידע על אודות פעילותה ותחומי אחריותה והסבר על תפקידיה וסמכויותיה".
בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר: