ב־2004 המי הוציאו שני שירים חדשים "Old Red Wine" ו־"Real Good Looking Boy" (שכללו את פאלאדינו וגרג לייק על הבס), כחלק מרצף של סינגלים, ויצאה לסיבוב הופעות עולמי, ביפן, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית. בפעם נוספת, כל ההופעות יצאו בדיסקים. הלהקה עלתה לכותרות בפסטיבל האי וייט של אותה שנה, 34 שנה לאחר הופעתם האגדית בפסטיבל הראשון של שנות השבעים, וזכתה בביקורות נלהבות. באותה שנה מגזין הרולינג סטון דירג את הלהקה במקום העשרים ותשע ברשימת "מאה האמנים של כל הזמנים".
הלהקה הכריזה שבאביב 2005 ייצא אלבום ראשון מזה עשרים ושלוש שנה, ובמרץ 2005, אתר האינטרנט של טאונסנד הודיע כי שחרור האלבום ידחה בזמן מה, וכן גם סיבובי ההופעות בממלכה המאוחדת ובארצות הברית. עיכובים אלו היו בעקבות הקלטות אטיות של החומרים החדשים בעקבות מחויבותו של סטרקי למסע ההופעות עם להקתו, אואסיס. ביולי 2005 ביצעו חברי הלהקה את השירים "Who Are You" ו־"Won't Get Fooled Again" במופע הלייב 8. המתופף סטיב וייט לקח את תפקידו של סטרקי ודאמון מינצ'לה הופיע על הבס.
באוקטובר 2006 זכו חברי הלהקה בפרס למפעל חיים הראשון ע"ש פרדי מרקיורי ב"טקס פרסי המוזיקה".
ב־30 באוקטובר של אותה שנה יצא האלבום החדש של הלהקה "Endless Wire", האלבום הראשון שכלל חומרים חדשים מזה עשרים ושלוש שנה. האלבום כלל את המיני אופרה הראשונה מאז "Rael" שיצאה באלבום "The Who Sell Out", לפני 39 שנים. עם יציאתו האלבום זינק למקום השביעי של מצעד "הבילבורד" ולמקום התשיעי במצעדים הבריטים.
באותה שנה יצאה הלהקה למסע הופעות לקידום האלבום שהתחיל באירופה והמשיך לשאר העולם, מסע ההופעות הראשון מאז 2004, וההופעה הקצרה ב"לייב 8". מופעי חימום במסע ההופעות כללו את הפריטנדרס ורוז היל דרייב.
בימים אלו, רדיו Sirius Satellite מציג תחנת רדיו הפועלת עשרים וארבע שעות ביממה, המוקדשת להמי. התחנה מופקדת בידי טאונסנד ודלטרי ומציגה הקלטות נדירות, ראיונות ושידורי הופעות. התחנה החלה לשדר ב־21 בספטמבר 2006.
בנובמבר 2006, זאק סטרקי הוזמן להיות המתופף הקבוע של הלהקה, אך הוא סירב.
ב־7 בפברואר 2010 הופיעה הלהקה במופע המחצית של משחק הסופרבול שנערך במיאמי.
התפתחות מוזיקלית.
השנים המוקדמות.
כל אחד מארבעת חברי הלהקה ניגן בלהקה שהיוותה את המי. פיט טאונסנד וג'ון אנטוויסל נגנו יחדיו בלהקה עד אשר דלטרי הזמין את אנטוויסל להצטרף ללהקתו, שם הופיע על הגיטרה. טאונסנד אמר בהזדמנות כי באותה תקופה, דלטרי היה הנגן הטוב ביותר, ממנו ומאנטוויסל. לאחר עזיבתו של אנטוויסל את להקתו עם טאונסנד, הוא הציע לדלטרי שטאונסנד יחליף את הגיטריסט השני בלהקה שלהם, רג בוואן, וזה הסכים. Detours כללו לבסוף את הסולן קולין דאווסון, דאג סאנדום על התופים, אנטוויסל על הבס, טאונסנד על גיטרת רית'ם ודלטרי בתור הגיטריסט המוביל.
הלהקה החלה לנגן תחת שם זה, אך גם תחת השמות הנוספים The High Numbers ולבסוף The Who.
התקופה הקלאסית.
בתקופת אמצע שנות השישים לאחר שטאונסנד, דלטרי, אנטוויסל ומון היוו את ההרכב המלא, המי מצאו את סגנונם המוזיקלי. היא נגנה מוזיקת רוק רועשת, כאשר דלטרי שודרג לעמדת הסולן של הלהקה, אשר לא ניגן עוד על כלי נגינה מלבד על תוף מרים ומפוחית פה מדי פעם (בעיקר בהופעות ובעיקר בשיר "Baba O'riley" על מנת להחליף את הכינור). עוד בתחילת דרכם הלהקה משכה תשומת לב רבה כששלושת הנגנים - טאונסנד על הגיטרה, אנטוויסל על הבס ומון על התופים - היוו את התפקיד המוביל בשירים רבים. לפעמים הבס הוביל יותר מהגיטרה, ולפעמים התופים היוו כוח ועוצמה רבה יותר מאשר רק לספק את הקצב. התוצאה הייתה מוזיקה צורמנית ביותר ולעיתים מתוחכמת יותר מכל הופעות הרוק המקובלות של אותה תקופה. עד היום כל אחד מחברי הלהקה זכור על תרומתו לעולם הרוק: קית' מון זכור על התיפוף היצירתי ורב ההשפעה שלו, טאונסנד על כתיבת השירים הרגישה שלו לצד ריפי הגיטרה העוצמתיים שלוף בנוסף לשימוש הנרחב בקלידים ובסינתיסייזר, אנטוויסל על נגינת הבס הזריזה והלא רגילה, ודלטרי על שירתו העוצמתית והאמוציונלית.
מלבד לקית' מון, כל חברי הלהקה האחרים היו בעלי יכולות ווקאליות, והשתתפו בשירה במספר רב של שירים (גם מון שר בשירים מדי פעם). דלטרי היה הסולן הרשמי אשר קיבל את רוב תשומת הלב על הבמה, וביצע את רוב השירים. אנטוויסל שר את השירים שהוא כתב, וגם ביצע תפקידי דמויות בשירים שונים כמו "Summertime Blues". טאונסנד לפעמים לקח על עצמו את תפקיד הסולן, או שהוא ודלטרי החליפו בתורות במהלך שיר, כמו בשיר "Naked Eye" או "Pinball Wizard", או שלפעמים דלטרי היה אחראי על רוב השירה וטאונסנד הצטרף בקטעי מעבר, כמו ב-"Bargain" ו-"Baba O'Riley".
השירה של השלושה תרמה ללהקה כאשר השלושה שרו יחדיו בפורמט של מקהלה, בשירים כמו "Listening to You" ו-"Odorono". טכניקת השירים בשירים מוקדמים של הלהקה כמו "My Generation" נקראה "קריאה ותגובה", בה הסולן שר שורה וקולות הרקע החזירו לו בתשובה. כל אלו עזרו ללהקה כאשר לא יכללו לממן זמרי ליווי באולפני ההקלטות כאשר הקליטו את השיר "A Quick One, While He's Away".
שינויים מאוחרים.
בשנת 1971 המי החלה להתנסות בסינתסייזר באלבום "Who's Next". השימוש המתמשך בקלידי סינתסייזר היו מה שקבע את הבסיס של השירים, וכל שאר הנגנים בלהקה, כולל מון על התופים, קבעו את הקצב לפיו. הטכניקה הזו נחשבה לחלוצה אשר הקדימה את זמנה והשימוש בה לא היה נפוץ עד שנות השמונים בלהקות כמו דפש מוד. בהופעות, הקלטות הסינתסייזר היו מוכנות מראש במטרה לבצע את השירים בלי לוותר על הסינתסייזר ומון חבש אוזניות כדי להבטיח תיאום מושלם עם הסינתסייזר כדי להכניס את שאר חברי הלהקה למקצב הנכון. בהופעות הראשונות בהן בוצעו השירים עם הסינתסייזר התיאום לא היה כראוי וכתוצאה מכך היו מתחים וזעם רב בין חברי הלהקה על הבמה, וזאת כי טכניקת השימוש בסינתסייזר בהופעות לא הייתה מפותחת דיה.
לאחר מותו של קית' מון ב-1978, המתופף, קני ג'ונס, התבקש על ידי טאונסנד להצטרף ללהקה, וזה היה חבר הלהקה הרשמי האחרון שהצטרף. השתתפותו של ג'ונס ארעה בתקופה הארוכה ביותר בה הלהקה לא הופיעה. עם הצטרפותו של ג'ונס ויתרו חברי הלהקה על הכוח שהיה לשלושת הנגנים המקוריים והחלו להופיע עם קלידן, בדרך כלל ג'ון "ראביט" באנדריק, ותזמורת כלי נשיפה. על התזמורת הם ויתרו במהרה אך חזרו לסיבובי הופעות ב-1989 עם הרכב מורחב שכלל גיטריסט נוסף וזמרי ליווי. סיימון פיליפס החליף את ג'ונס על התופים בסיבוב ההופעות של שנת-1989. סיבובי ההופעות של השנים 96–97 כללו גם הם את ההרכב המורחב הזה אשר עזר להם בביצוע יצירת המופת שלהם משנת 1973, "Quadrophenia". המתופף זאק סטרקי, החליף את פיליפס בשנת 1996. בתחילת 1999, הלהקה כמעט החזירה את הכוח שבשילוב בין שלושה הנגנים כאשר רק עבודת קלידים תמכה בהם. אז הם הוסיפו את אחיו של פיט טאונסנד, סיימון, שניגן בהופעות בתור גיטריסט שני ומבצע קולות רקע בשנת- 2002.
מאז ההופעות של שנת 1996, סטרקי, בנו של רינגו סטאר, הוא המתופף הפעיל של הלהקה. סטרקי זכה להוכרה על שהחזיר את המרץ ללהקה בזכותו האנרגיה הרבה שלו וסגנון הנגינה שלו שהזכיר רבות את מון, המתופף המקורי. מון היה המורה לתיפוף של סטרקי והעניק לו את ערכת התופים הראשונה שלו.
מותו של ג'ון אנטוויסל ערב סיבוב ההופעות של שנת 2002 הוביל לצירוף של נגן אולפן, פינו פלאדניו בתור נגן הבס בהופעות.
המי התחילו את הקריירה שלהם בכיסוי שירי רית'ם אנד בלוז, ומעולם לא נטשו את השורשים הללו. אפילו לאחר שעברו סגנונות מוזיקליים רבים הם המשיכו לבצע שירי R&amp;B קלאסיים כמו "Young Man Blues" ו-"Summertime Blues" במהלך ההופעות שלהם, כל סיבובי הופעות האיחוד.
היבטים נוספים.
חברי הלהקה היו חיות במה מטבעם: דלטרי, הסולן, היה מאוד דינמי בתפקידו, והיה ידוע בהשלכת המיקרופון שלו לכל עבר עם הכבל הנמתח שלו בצורת פלצור. טאונסנד התפרסם בסגנון הנגינה האגרסיבי שלו עם הנפות היד הפורטת כמו טחנת רוח (טאונסנד טען שהוא קיבל השראה לכך מהגיטריסט קית' ריצ'רדס, מלהקת הרולינג סטונז, כאשר צפה בו בהופעה מסובב את זרועותיו כדי להתמתח. ריצ'רדס עצמו טען כי מעולם לא זכר שעשה פעולה כזו). מון, שסיגל לעצמו דימוי של מטורף, נהג לחבוט בתופיו בעוצמה רבה. בין כל המהומה שיצרו השלושה, אנטוויסל נהג לעמוד בשקט, לעיתים לאורך כל הופעה, ונראה משועמם כביכול מכל הרעש בעוד ניגן על הבס באופן מורכב עוצמתי וחדשני. חברי הלהקה הוסיפו פן נוסף להופעותיהם עם בדיחות, תרגילים והקדמות מורחבות לשיריהם. טאונסנד אמר פעם שרק ההפוגה בין סיבובי ההופעות הייתה מה שמנע מהם להתנוון ולהפוך לסוג של הצגה. במהלך ההופעות הם נהגו גם לשוחח עם הקהל בין השירים. האינטראקציה בין הקהל ללהקה הייתה רבה במהלך ההופעות של "Tommy" ו-"Quadrophenia", כאשר טאונסנד חש בצורך להסביר את עלילות האופרות לקהל. במהלך ההסברים הללו, מון נהג להגיב בציניות והומור כדי לעורר את הקהל.