הקבוצה הוקמה בשנת 2006, כשקנתה את הזכויות של קבוצת זמנה מינסק שהייתה אז בליגה הבלארוסית הראשונה ולכן החלה את משחקיה בליגה זו (הליגה השנייה ברמתה בבלארוס) ולא בליגה הבלארוסית השנייה (הליגה השלישית ברמתה בבלארוס). כיום משמשת זמנה מינסק כקבוצת המילואים של מועדון הכדורגל מינסק.
בשנת 2007 עלתה מינסק לראשונה לליגת העל הבלארוסית אך ירדה כעבור עונה אחת, אחרי עונה אחת בליגה הבלארוסית הראשונה עלתה מינסק שוב לליגת העל הבלארוסית. בשנת 2010 רשמה מינסק את מיקום השיא שלה בליגה וסיימה במקום השלישי ובכך היא הבטיחה השתתפות ראשונה בליגה האירופית. הישג השיא של מינסק בגביע בלארוס הוא הגעה לחצי הגמר בשנת 2007.
בשנת 2013 זכתה בתואר הראשון שלה, כשזכתה בגביע הבלארוסי.
פיטר פינץ'
פרדריק ג'ורג' פיטר אינגל פינץ' (באנגלית: Frederick George Peter Ingle Finch; 28 בספטמבר 1916- 14 בינואר 1977) היה שחקן קולנוע אוסטרלי יליד אנגליה. זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על תפקידו בסרט "רשת שידור" בשנת 1976. פינץ' היה שחקן הקולנוע הראשון שזכה בפרס האוסקר לאחר מותו, השני היה הית' לדג'ר שזכה ב-2008; שניהם אוסטרלים.
ביוגרפיה.
פינץ' נולד בלונדון, בנם של כימאי ומטפס הרים אוסטרלי בשם ג'ורג' פינץ׳ (אשר ניסה לטפס על האוורסט במשלחת הראשונה ביחד ג'ורג' מאלורי) ושל אלישיה גלאדייס פישר הבריטית, הוריו של פינץ' התגרשו כאשר היה בן שנתיים.
כשהגיע לגיל 40 נחשף לעובדה שג'ורג' פינץ' אינו אביו הביולוגי, ושאביו האמיתי היה חייל בצבא ההודי. במשמורת על הילד זכה ג'ורג' ופיטר נלקח מאמו ועבר לגור עם "סבתו" לורה פינץ' בהודו ובצרפת, לפני שנסע בגיל 10 לאוסטרליה לגור עם דודו בסידני.
למד במוסדות לימוד צרפתיים עד לגיל 10 ולאחר מכן בתיכון מקומי בסידני.
קריירת משחק.
לאחר שסיים את לימודיו החל להופיע עבור במאית התיאטרון האוסטרלית דוריס פיטון, הופיע במופע הוודוויל "Royal Easter Show" השנתי שהופק לקראת חג הפסחא. בעקבות המלצות שקיבל עבר פינץ' לשדר ברדיו האוסטרלי ולאחר מכן גם השתתף בסדרת דרמה. את כישוריו גילה שחקן הקולנוע לורנס אוליבייה שהזמין אותו להופיע על בימות התיאטרון בלונדון. פינץ' סבל מפחד במה ולכן החליט לנטוש את התיאטרון ועבר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 לסרטים אוסטרלים כגון: "העכברים של טובורק", "הרכבת של אבנט" ו"מצאתי מכלאה".
עבר להוליווד ב-1950 והשתתף בסרט "סיפור מיניבר", ב-1956 קיבל תפקיד גדול ראשון בעיבוד הקולנועי "עיירה כמו אליס" עליו קיבל את פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, באותה שנה הופיע בסרט המלחמה הבריטי "הקרב על נהר פלאט".
ב-1959 זכה לתפקיד מרכזי בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה", שם גילם את ד"ר פורטונטי.
בתחילת שנות ה-60 זכה בשני פרסי באפט"א, פרס MIFF ופרס דב הזהב לשחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל ברלין על הופעותיו הראשיות בסרטים "משפטי אוסקר ויילד" ו"אין אהבה לג'וני".
שיחק בסרט ההרפתקאות "מעוף הפניקס" בדמותו של קפטן האריס, בדרמה התקופתית של ג'ון שלזינגר "הרחק מן ההמון הסוער" ובדרמה הבריטית "אוכל הדלעת".
שיתוף הפעולה השני של פינץ' ושל הבמאי ג'ון שלזינגר היה ב-1971 בסרט "יום ראשון הארור", עבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס הבאפט"א הרביעי שלו.
בסרט הופיע פינץ' כד"ר דניאל הירש, רופא יהודי הומו מזדקן החולם על נסיעה משותפת ליוון עם אמן צעיר המנהל מערכת יחסים מקבילה עם גרושה בשם אלכס גרווייל (גלנדה ג'קסון).
ב-1976 השתתף בתפקיד ראשי בסאטירה של סידני לומט "רשת שידור", תפקידו בסרט היה הווארד ביל מנחה תוכנית הטוק שואו "חדשות הערב" אשר מפוטר בבושת פנים מתפקידו, מאבד את שפיותו והופך למטיף כנגד התקשורת.
פינץ' נפטר ב-14 בינואר 1977 מהתקף לב בבית מלון בברלי הילס, כשבועיים לפני שהופעתו זיכתה אותו בפרס גלובוס הזהב וכחודשיים לפני טקס האוסקר בו הפך השחקן האוסטרלי הראשון בהיסטוריה שזוכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לאחר מותו. את הפרס עלתה לקבל אלמנתו אלנתה פינץ'.
עוד לפני מותו זכה לגלם את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בסרט "פשיטה על אנטבה", המתאר את סיפורו של המבצע של סיירת מטכ"ל "מבצע יונתן", הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי.
חיים אישיים.
היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו: נישואיו הראשונים היו לבלרינה הרוסייה תמרה טשינרובה, השניים היו לשחקנית הדרום אפריקאית יולנדה טרנר.
פינץ' נישא בפעם השלישית למייביס "אלתה" בארט. לטענתה של השחקנית ויויאן לי הוא ניהל עמה רומן במהלך הסרטת הסרט "הליכת פיל".
לפינץ' ארבעה ילדים משלושת נישואיו.
נקבר ב"בית הקברות הוליווד לנצח" שבהוליווד, לוס אנג'לס.
קניין ארבע אמות
קניין ארבע אמות במשפט העברי הוא תקנה שקבעו חז"ל, לפיה חפץ של הפקר שייך לאדם שחפץ זה נמצא בקרבתו (במרחק עד שני מטרים) והוא רוצה לזכות בו.
הגדרה פיזית.
המושג "ארבע אמות" מופיע בכמה קישורים בהלכה.
בהלכות תחום שבת, השטח מוגדר כריבוע של 8*8 אמות, מכוון צפון-דרום, עם האדם באמצע (כלומר: ארבע אמות לכל כיוון).
בהלכות הוצאה בשבת, השטח מוגדר כריבוע של 4*4 אמות, מכוון צפון-דרום.
בהלכות תפילה, לדעת אחד הגאונים השטח שאסור לשבת ליד המתפלל הוא 2*2 אמות, אמה לכל כיוון וסך הכל ארבע אמות, ולדעת רוב הראשונים השטח מוגדר כ8*8 אמות, ארבע אמות לכל כיוון.
לדעת הלבוש, בהלכות קניין, ההגדרה היא כמו בהלכות הוצאה, כלומר ריבוע של 4*4 אמות עם האדם באמצע.
התקנה וטעמה.
בדרך כלל פעולת קניין והעברת בעלות מאדם לחברו דורשת מעשה מסוים, כגון משיכה של החפץ הנקנה, שמבטאת את ההסכמה בין הקונה למוכר, או, במקרה של זכייה מהפקר, את רצונו של הקונה לזכות בחפץ. קיימת אפשרות לזכייה בחפץ גם ללא מעשה, כאשר החפץ מגיע לשטח שבבעלות הקונה ("קניין חצר"), כשיש כוונה של המוכר והקונה שהגעת החפץ לשטח האמור תהווה פעולת קניין והעברת בעלות מזה לזה. דרכי קניין אלו הן מדאורייתא ונלמדות בתלמוד מפסוקים שונים במקרא.
התנא אבא כהן ברדלא חידש, ששטח בן ד' אמות סביב האדם נחשב כמעין "חצר" שלו, והחפץ הנמצא בו נחשב כשלו, גם אם שטח זה אינו בבעלותו של האדם, ובלשונו: "ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום". התלמוד מסביר שזוהי תקנת חכמים, שנועדה למנוע מריבות בין אנשים שמוצאים חפץ של הפקר: הראשון מביניהם שיתקרב לחפץ - זכה בו, ללא צורך בהרמתו.
בתלמוד הבבלי מובא שאמוראים שונים היקשו על שיטה זו ממשניות, ומכוח משניות אלו התלמוד מסייג את פרטי הדין (ראו להלן), אך לא הובא אמורא החולק במפורש על אבא כהן ברדלא. לעומת זאת בתלמוד הירושלמי מובאת דעת רבי יוחנן החולק וסובר שאין אדם זוכה במציאה עד שתבוא לידו.
התלמוד הירושלמי אף מביא מקור לקניין ארבע אמות מדברי דוד המלך. כיצד מתיישב "בְעָנְיִי" עם עושר כה רב? מכאן שעושר זה לא הגיע לידיו של דוד המלך, אלא מיד בעמידתו סמוך לו (מסתבר - בזמן מלחמותיו) - הקדיש אותו לבית המקדש, וחלות ההקדש מוכיחה שהעמידה ליד הרכוש דיה לאפשר זכייה בו. הירושלמי מציע פירושים אחרים לפסוק, כגון ש"בעניי" פירושו - עוני יחסי בהשוואה לקב"ה, ולפיהם אין ראיה לדין זה. מסוגיית הירושלמי משתמע, אפוא, שקניין ארבע אמות איננו תקנת חכמים, אלא זהו דין תורה, לדעת הסוברים כך.
המקום.
במשניות במסכת פאה ובבא מציעא נאמר שעני הנופל על פאה והמוצא חפץ של הפקר ונופל עליו - אינו זוכה בו. על פי זה מסייג התלמוד את דברי אבא כהן ברדלא "בכל מקום", וקובע שתקנה זו לא נאמרה על שטח פרטי של אדם אחר, ואף לא על רשות הרבים שבה מהלכים אנשים רבים (ואין לאף אחד "ארבע אמות" המיוחדות לו. רש"י). הקניין חל רק בשטח הפקר או בשטח ציבורי שאין מהלכים בו בצפיפות.
הכוונה לקנות.
על פי שיטה אחת בתלמוד אין הקניין חל אלא אם העומד בצד החפץ התכוון לקנותו בדרך זו של קניין ארבע אמות. לעומת זאת אם נפל עליו - הוכיח שכוונתו לזכות בו בדרך זו (וטעה בכך, שכן דרך זו איננה מועילה מבחינת ההלכה), ולכן לא זכה בה. להלכה נחלקו הראשונים האם נפילתו על החפץ מבטלת את קניינו, ולפי השיטה שנפילה איננה מבטלת את קניינו - תקנת חכמים חלה על אף שגילה דעתו שאין ברצונו לקנות על פיה; או מטעם אחר, שהנפילה לא מלמדת שאינו מתכוון לקנות בדרך זו, אלא מטרתו רק לכסות את החפץ לבל יקחוהו אחרים.
בקבלת גט.
במשנה במסכת גיטין נאמר, שהזורק גט לאשתו ברשות הרבים, והוא קרוב אליה – היא מגורשת בו, כאילו נמסר בידיה או לרשותה הפרטית. התלמוד מסביר שהכוונה שהגט הגיע לארבע האמות הקרובות לה, ומקום זה נחשב כרשותה הפרטית, על פי ההלכה של קניין ארבע אמות.
יש בכך קושי, שכן קניין ארבע אמות הוא מדרבנן, כאמור, וכיצד יכולים חכמים לקבוע שאשה שמדאורייתא איננה נחשבת כמגורשת (שכן הגט לא הגיע אליה ממש) תיחשב כמגורשת? על כך משיבים הראשונים בשלושה אופנים: א. הדבר אפשרי על פי הכלל: הפקר בית דין הפקר, המקנה לחכמים זכות להעביר בעלות על חפץ מאדם לחברו, וממילא תקנת חכמים מגדירה את ארבע אמותיה של האשה כשייכות לה באופן מוחלט. ב. כדי להקל על גירושיה של אשה במקרה הצורך ולמנוע עגינות, הקלו חכמים להפקיע למפרע את קידושיה הראשונים. ג. לעניין גט ארבע אמותיה של האשה נחשבות כרשותה מדאורייתא, מאחר שאין על כך ערעור וויכוח. רק במקרה שבו יש ויכוח מי זכה בחפץ המקום אינו נחשב מדאורייתא כרשותו הבלעדית של האדם, ולכן נזקקו חכמים לתקן תקנה מיוחדת.
מכל מקום, מסקנת התלמוד היא שאין לגרש באופן זה, אלא בנתינה ישירות ליד האשה.
במכירה ומתנה.