ב-2007 החל לשמש ככתב הבידור, התרבות והחברה של "ידיעות אחרונות" ובעל מדור הרכילות "העלוקה", מדור אותו כתב במשך 13 שנים.
החל משנת 2008 הגיש פינת בידור בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 וערוץ 10 וכן בתחנות רדיו שונות ובהן רדיו ללא הפסקה ורדיו ירושלים.
בשנת 2009 החל קומה להנחות אירועים שונים ברחבי הארץ.
בשנת 2012 הנחה את תוכנית הראיונות "שמועה אופנתית" בערוץ האופנה. בשל הצלחת התוכנית, ששודרה גם בערוץ 10. בשנת 2013 הגיש את התוכנית "שמועות" בערוץ 10, תוכנית ראיונות אישית בה הוא מעמת ידוענים עם שמועות שהתפרסמו עליהם.
בתחילת 2015 החל להנחות תוכנית שבועית בשם "סלבריישן" בערוץ 2 של רשת.
באוקטובר 2015 החל להנחות תוכנית רדיו ברדיוס 100FM וברדיו לב המדינה בשם "עולים קומה", שם הוא מסכם את השבוע האחרון, כשלצידו ידוען אורח.
במקביל לעבודתו ב"ידיעות אחרונות", החל קומה ליצור סרטי דוקו לזכיינית ערוץ 2 - רשת. במקביל פיתח את תוכנית האולפן שלו ויצא לראיין את הסלבריטאים בסביבתם הטבעית, בביתם ("סלבריישן עד הבית"). התוכנית שודרה ברצועת הפריים טיים של הערוץ.
בשנת 2017 פיתח יחד עם רן עוזר את הפורמט הטלוויזיה "פושאפ", תוכנית ראיונות עם סלבריטאים בחדר הכושר, בה נוגע קומה בנושאים של דימוי גוף, ביטחון עצמי, הרגלי כושר והתזונה של הסלבריטאים.
בשנת 2019 התחתן עם בן זוגו רן עוזר.
בשנת 2020, עם פרוץ משבר מגפת הקורונה בישראל, הקים אתר חדש הנושא את שמו שעוסק בתוכן בשלל תחומים ובמדור המלצות - "צחי קומה ממליץ".
באוקטובר 2021 העונה השישית של תוכנית האירוח "סלבריישן" בהגשתו עלתה לשידור בערוץ רשת 13 וזכתה להצלחה רבה. בעונה התארחו בין היתר: רן דנקר, מירי מסיקה, עדן חסון, חנה לסלאו, יובל המבולבל ועוד.
דן גבע
דן גבע (נולד ב-1964) הוא במאי וצלם קולנוע תיעודי.
ביוגרפיה.
דן גבע נולד בחיפה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות יתרה. לאחר לימודו בסם שפיגל למד גבע במסלול הבינתחומי באוניברסיטאות תל אביב והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטאות ת"א.
גבע ביים, צילם, כתב והפיק בשיתוף אשתו נואית גבע, סרטי תעודה שזכו בפרסים והוקרנו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו "תחשוב פופקורן" (2004), עיבוד מודרני לסרט "האיש עם מצלמת הקולנוע" של הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו "צד רביעי למטבע" (2006) היה מחווה לסרט "צד שלישי למטבע" (מסה קולנועית פילוסופית על מדינת ישראל בת ה-12) של הבמאי הצרפתי כריס מרקר. בנוסף ביים גבע פרקים בסדרה "תקומה" עבור הטלוויזיה הישראלית, ואת הסדרה התיעודית "23 דברים שצריכים לעבור" עבור רשת, ערוץ 2. בשנת 2005 נערכה רטרוספקטיבה של סרטיו בחמישה סינמטקים ברחבי הארץ.
גבע מלמד קולנוע תיעודי בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל ובעבר לימד בקולג' מרילנד לאמנויות ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.
בלוקבאסטר
האגודה הבינלאומית לגיאודזיה
האט פוינט
חצי האי האט פוינט (באנגלית: Hut Point Peninsula) הוא לשון יבשה ברוחב של בין 4.8 ק"מ ל-8 ק"מ וברוחב של 38.4 ק"מ, המזדקרת לכיוון דרום-מערב ממורדות הר ארבוס על האי רוס ביבשת אנטארקטיקה. תחנת מקמרדו האמריקאית ובסיס סקוט הניו זילנדי שתיהן תחנות מחקר אנטארקטיות, השוכנות על חצי האי האט פוינט.
היסטוריה.
משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי. חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה".
אתרים היסטוריים ומונומנטים.
כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים כאתרי מורשת היסטוריים מכוח הברית האנטארקטית. הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או אתרי מורשת, בעקבות הצעת ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית. המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה.
הספרייה הלאומית של הודו
הספרייה הלאומית של הודו היא ספרייה לאומית, אחת מתוך 3 ספריות ציבוריות בעלות שם דומה בקולקטה, הודו. הספרייה היא הגדולה ביותר בהודו עם אוסף של 2.2 מיליון ספרים ונמצאת תחת חסותו של משרד התיירות והתרבות של ממשלת הודו. הספרייה הוקמה בשנת 1836 על ידי השלטון הבריטי בהודו בשטח של 30,000 דונם ומשמשת בתור מאגר הספרים הגדול ביותר בעולם של תושבי הודו ומחוץ לה.
הספרייה עברה כמה וכמה גילגולים עד שהפכה להיות הספרייה הלאומית של תושבי הודו. בתחילה שימשה בתור הספרייה הציבורית של קולקטה ולאחר מכן שמשה בתור הספרייה של השלטון הבריטי בהודו. באוספי הספרייה נמצאים מחלקות לפי השפות הרשמיות של הודו וכמה מחלקות בשפות זרות מחוץ להודו.
קפלר 11
מערכות בידור במטוסי נוסעים
הספרייה הלאומית של סין
הספרייה הלאומית של סין (בסינית מפושטת: 中国国家图书馆, ובראשי תיבות: NLC) היא ספרייה הנמצאת בבייג'ינג - בירת סין. אחת מארבע ספריות לאומיות בסין המשמשת כספרייה הציבורית הראשית בה. זוהי הספרייה הגדולה ביותר בסין וביבשת אסיה, עם אוסף של מעל 33 מיליון פריטים
הספרייה מחזיקה באוסף הגדול ביותר בעולם של ספרות סינית ומסמכים היסטוריים בנוסף לאוסף הספרות העתיק ביותר בעולם בשפות הסיניות מתקופת סין הקיסרית ועד ימינו. היא נוסדה על בסיס הספרייה הקיסרית שהוכרזה באופן רשמי בתאריך 24 באפריל 1909 על ידי ממשלת שושלת צ'ינג, אולם נפתחה רשמית רק ב-1912, לאחר מהפכת שינהאי שהעבירה מן השלטון את השלטון הקיסרי. בשנת 1916 קיבלה מעמד של ספריית הפקדה והחלה באיסוף ושימור ספרים. בשנת 1928 שונה שמה של הספרייה ל-"הספרייה הלאומית פייפינג" ולאחר מכן שונה שמה שוב ל-"הספרייה הלאומית של סין". בנוסף לאוסף הספרים, ישנם בספרייה גם מוצגים היסטוריים מתקופות שונות באימפריה הסינית כגון כתובות אבן עתיקות, כלי חרס, ועצמות בעלי חיים שעליהם כתב בשפות סיניות. בין אוספי הספרייה ספרים ב-115 שפות ומחלקה של פרסומי האו"ם.
היסטוריה.
רקע.
התייחסות סינית מוקדמת לספריות ציבוריות במתכונתן המערבית מצויה אצל לין זשו ואצל ויי יואן בגאזטיר (אינדקס גאוגרפי), "המסה המאוירת של הממלכות הימיות", שנוצר ב-1843 בעקבות מלחמת האופיום הראשונה.
בסוף המאה ה-19, בתגובה למספר תבוסות צבאיות של סין למעצמות המערב, ממשלת שושלת צ'ינג (1912-1644) שלחה מספר משלחות כדי ללמוד על התרבות המערבית. חלק מחברי המשלחת הדיפלומטית הראשונה, שסיירה בשנים 1870-1868 בארצות הברית, בריטניה, צרפת ובמדינות נוספות, העלו את רשמיהם על הכתב. הם ציינו כי הספריות המערביות משכו קהל קוראים נרחב. העיתונאי ליאנג צ'יצאו (1929-1873), שהפך לאחד מהאינטלקטואלים הגולים הבולטים לאחר כישלון רפורמת מאה הימים ב-1898, כתב אודות הספרייה הציבורית של בוסטון והספרייה של אוניברסיטת שיקגו ושיבח את פתיחותן לציבור ואת הימנעות הקוראים מגנבת הספרים המושאלים. דאי הונגצ'י, חבר במשלחת אחרת, ציין את יעילות שיטת השאלת הספרים בספריית הקונגרס.
יסוד הספרייה.
ב-1906 שלח מושל מחוז חונאן מזכר לכתר על כך שהשלים את ההכנות ליצירת ספרייה מחוזית בצ'אנגשה. ב-1908 וב-1909 שלחו פקידים בכירים ממחוזות ליאונינג, שאנדונג, שאנשי, ג'ג'יאנג ויונאן בקשות לחצר לקבל אישור לפתיחת ספריות מחוזיות. בתגובה, ב-2 במאי 1909 משרד החינוך של שושלת צ'ינג הודיע על תוכניות לפתיחת ספריות בכל מחוזות האימפריה. ב-9 בספטמבר באותה שנה פנה ג'אנג ג'ידונג, מנהיגה הוותיק של הפעולה להתחזקות עצמית (תהליך ממסדי למודרניזציה של הכלכלה והצבא הסיני במחצית השנייה של המאה ה-19), בבקשה לקיסר ליסוד ספרייה בבירת סין. בקשתו נענתה בחיוב באותו יום עצמו. המוסד נקרא במקור "הספרייה הקיסרית של פקינג" או "ספריית המטרופוליטן".
למנהלה הראשון של הספרייה מונה הביבליוגרף והפילולוג, מיאו קואנסון (1919-1844) שייסד וניהל שנתיים לפני כן את הספרייה בנאנג'ינג. למרות המלצות מוקדמות למיקום הספרייה באזור שאינו רגיש לשריפות ולשטפונות, נבחר מתחם של אולמות ומקדשים בודהיסטים באזור הגדה הצפונית של אגמי שיצ'אנאי שבבייג'ינג. אתר זה סבל מלחות שפגעה בשימור הספרים וגם סבל מנגישות גרועה לקוראים. הספרייה נשארה במיקום זה עד 1917.
היסטוריה מאוחרת.
הספרייה נפתחה לציבור ב-27 באוגוסט 1912, פחות משנה לאחר הדחת פויי, הקיסר האחרון בשושלת צ'ינג. ממועד זה נוהלה הספרייה על ידי משרד החינוך של הרפובליקה הסינית (1912–1949). מנהלה החדש של הספרייה, ג'יאנג האן (1935-1853) המליץ על הפיכתה לספריית מחקר ועל פתיחת ספרייה נפרדת שתכיל גם מגזינים ופרסומים חדשים פופולריים ותהיה מיועדת לקהל הרחב. ספרייה כזו אכן נפתחה באתר אחר ביוני 1913 והועברו אליה יותר מ-2,000 ספרים מהספרייה הראשית. באוקטובר 1913 נסגרה הספרייה הראשית לקהל לאחר שהתברר כי אולם המקדש בו שכנה קטן מדי ולא נגיש.