חז"ל והפרשנים העלו מגוון הצעות ליישוב הפסוקים.
עשה מדעת ה'.
יש מפרשני המקרא שסברו שגזרות יהושע מקורן בדבר ה'.
כך למשל, סובר הרד"ק. הוא אינו רואה קושי שהדבר אינו מוזכר בפירוש משום שפעמים רבות המקרא אינו מפרש הכול, והדברים נלמדים מאליהם.
גם האברבנאל סבור שמקור הגזרות הוא א־לוהי. אך בשונה מהרד"ק, הוא סובר שהציווי הא־לוהי עליהן כן מובא בכתובים. לפני כיבוש יריחו, מלאך ה' מתגלה אל יהושע ואומר לו: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו – קֹדֶשׁ הוּא". האברבנאל סבור שבהוראה זו ציווהו המלאך על שתי הגזרות: "'כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא' - שיהי חרם המקום וכל אשר בו, וזה: אם לשעתו ואם לדורות, שתמיד יהיה חרם לא תבנה", ולכן יהושע אומר לישראל "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'" – כי ה' ציווה על כך.
החזקוני אף לומד כלל מהמילים: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'", שכל מקום שנאמר הביטוי: "לפני ה'" משמעו שהדבר היה על פי הדיבור האלוהי.
עוד הסבורים שעשה כן על פי ה': רבי אברהם בן הרמב"ם רבי משה אלשיך.
עשה מדעתו וה' הסכים עימו.
במדרש במדבר רבה מובאים שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
א. משום שיריחו נכבשה בשבת.
ב. מעין דין עיר הנידחת.
ג. על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.
מכל מקום, לפי כל ההסברים, יהושע גזר זאת משיקול דעתו האישי. אכן, מתגובת ה' לחילול הגזרות מוכח שאף אם ה' לא יזם את הגזרות, הוא אשרר אותן למעשה ונתן להם מעמד מחייב לחלוטין.
כך מפורש בתלמוד הירושלמי: "שלושה דברים גזרו בית דין של מטה והסכים בית דין של מעלה עמהם... חרמה של יריחו", וכן במקום אחר בבמדבר רבה: "דבר זה עשה יהושע מדעתו, והסכים הקדוש ברוך הוא על ידו... ומנין שהסכימו על ידו? שנאמר: 'וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם, הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'".
כדעה זו סברו גם הרלב"ג והמלבי"ם.
ה' אישר אך לא הסכים עקרונית.
גם בתלמוד הבבלי מובא שיהושע גזר את הגזרות מדעתו, וה' אישר אותן. אולם, הבבלי מדגיש שלמרות האישור הא־לוהי, דעת ה' לא הייתה נוחה בגזרה זו: "'וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ: קֻם לָךְ' – מה תלמוד לומר: 'קֻם לָךְ'? – אמר ליה: 'אתה גרמת להם!'", וביאר שם רש"י: "שלא היה לך לאסור עליהם ביזת יריחו". הגמרא מוכיחה זאת מכיבוש העי, ששם אישר ה' לישראל ליהנות מהביזה: "וְעָשִׂיתָ לָעַי וּלְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לִּירִיחוֹ וּלְמַלְכָּהּ – רַק שְׁלָלָהּ וּבְהֶמְתָּהּ תָּבֹזּוּ לָכֶם".
אכן, אף אם יהושע טעה ולא היה צריך לגזור, ודווקא עכן צדק וכיוון לדעת האל, עדיין נענש על שעבר על הגזרה משום שה' נתן ביד יהושע סמכות הנהגה על העם.
לפי זה היה מי שרצה ללמד זכות על עכן, שלא חטא מרשעות, אלא מטעות. כך הסביר למשל הרב יחזקאל פנט:
בפירוש "כלי יקר" מובאת דרשת חז"ל המחזקת הבנה זו: "ואראה (-עכן) שכתוב בתורה: 'וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ' - וערבו לי דברי תורה מדברי סופרים גזרתך (-יהושע) שגזרת!". דרשה זו מתבססת על היתר התורה המפורש לקחת משלל הערים הכבושות.
מטרת הגזרות.
מדרש במדבר רבה מביא שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
הסברים אלו נכונים לשתי הגזרות.
הרלב"ג מציע שלושה טעמים לגזרות יהושע:
תוקף הגזרות בימינו.
גזרת הלקיחה מהחרם הייתה לשעתה, אך גזרת בניית העיר הייתה לדורות. חכמי ישראל דנו אם יש לחוש לגזרה זו גם בימינו. לשאלה זו אף הייתה משמעות מעשית בעשרות השנים שלפני קום המדינה, כשיהודים פעלו לרכישת אדמות הארץ ויישובן, והפוסקים התבקשו לחוות דעתם הלכה למעשה.
חפה
בצמח, חָפֶה (ברבים: חָפִים) הוא עלה מתמחה (שעבר התאמה), ובפרט כזה הקשור במבני הרבייה כגון פרח, שִׁזְרַת תפרחת או קשקש אצטרובל. על פי רוב, חפים נבדלים מן העלים ה"רגילים" של הצמח – שונים בגודלם, בצבעם, בצורתם או במרקמם.
חפים
מאביקים
חפה וקדושין
ניקולאוס השלישי
ניקולאוס השלישי (בלטינית: Nicolaus III; 1225 – 22 באוגוסט 1280) היה האפיפיור מ-25 בנובמבר 1277 עד מותו.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ג 'ובאני ג'אטנו אורסיני נולד בשנת 1225 ברומא, למתאו רוסו אורסיני, והשתייך למשפחת אורסיני המפורסמת. בשנת 1241 הוא מונה לסנאטור רומאי לכל חייו על ידי האפיפיור גרגוריוס התשיעי, ובשנת 1244 מונה לקרדינל ולעוזרו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, ואף ליווה אותו בעת שברח מפני פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1262 הוא מונה לראש האינקוויזיציה, ובשנת 1263 מונה למגן המסדר הפרנציסקני וקלריסה הקדושה.
שלטונו.
לאחר מותו של קודמו יוחנן העשרים ואחד, התעכבה בחירת האפיפיור הבאה במשך שמונה חודשים, ורק ב-25 בנובמבר 1277 נבחר ג'ובאני לאפיפיור בשם ניקולאוס השלישי. ניקולאס היה יריב של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, וניסה לצמצם את השפעתו על איטליה. לכן הוא סירב להמשיך לו את מעמדו כסנאטור רומי, וב-16 בספטמבר 1278, אחרי עשר שנים, ויתר המלך שארל על מעמדו כסנאטור. מעמד זה נלקח לראשונה על ידי האפיפיור עצמו כאזרח פרטי, ולאחר מכן הוחזק בידי אחיו. ניקולאוס גם ניהל משא ומתן קשוח עם רודולף הראשון, מלך גרמניה, והסכים להכתירו כקיסר, רק בעד ויתורו על העיר רוונה והבטחה להחזרת התרומות כבימי לואי החסיד, אולם לבסוף לא יצאה אל הפועל הכתרתו של רודולף כקיסר.
אפילו יותר מאשר הכנסייה והדת, הכוח והמעמד של ביתו של אורסיני היו חשובים לאפיפיור ניקולאוס. הוא דאג בראש ובראשונה להרחבת התהילה והרכוש שלו ושל משפחתו, ואף מינה חמישה מאחייניו לקרדינלים. ב-22 באוגוסט 1280 מת ניקולאוס משבץ, ובמקומו נבחר לאפיפיור מרטינוס הרביעי.
אדריאנוס החמישי
האפיפיור אדריאנוס החמישי (בלטינית: Adrianus V; 11 ביולי 1205 - 18 באוגוסט 1276), היה האפיפיור מ-11 ביולי 1276 עד מותו כחודש לאחר מכן.
ביוגרפיה.
אוטובונו דה פיצ'י נולד ב-11 ביולי 1205 בג'נובה, והשתייך למשפחה פיאודלית מליגוריה, הרוזנים של לאבאנה.
משרתו הכנסייתית הראשונה החלה בשנת 1243, כאשר הוא מונה לכומר אפיפיורי. לאחר מכן הוא קיבל מספר בנפיקיום כנסייתיים, והפך לארכידיאקון בבולוניה (1244) ופארמה (1244 / 1248–1255), קנון וקנצלר של הקתדרלה בריימס (1243-1250), קנון ודיקן בפיאצ'נצה 1247) וקאנון של הקתדרלה בפריז (1244 / 1245–1270). בדצמבר 1251 הוא מונה לקרדינל דיאקון של סן אדריאנו על ידי דודו אינוקנטיוס הרביעי. הוא היה גם הכומר הראשי של בזיליקת סנטה מריה מג'ורה הפטריארכלית (1262).
הוא נשלח לאנגליה בשנת 1265 על ידי קלמנס הרביעי כדי לתווך בין הנרי השלישי, מלך אנגליה לבין הברונים שלו, ולהטיף למסעי הצלב. הוא נשאר שם במשך מספר שנים כנציג האפיפיור, מאוקטובר 1265 עד יולי 1268. עמדתו הדיפלומטית הייתה כזו, ששמו עדיין נזכר על החוק העתיק ביותר של החוק האנגלי, חוק מרלבורו משנת 1267, שבו הכותרת הרשמית מזכירה כעד "הלורד אוטובון, אז הנציג באנגליה". (בנציגות הזאת שירת גם דיפלומט צעיר אחר, לימים בוניפקיוס השמיני) בחודש אפריל 1268 הוא הוציא סדרה של קנונים, אשר היוו את הבסיס של החוק הכנסייה באנגליה עד הרפורמציה הפרוטסטנטית במהלך המאה ה-16.
לפיצ'י היה קשר רחוק להנרי השלישי; אחותו התחתנה עם תומאס, רוזן פלנדריה, שהיה בן דודו של אשתו של הנרי, אלינור מפרובנס.
בהשפעתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, הוא נבחר לאפיפיור במקום אינוקנטיוס החמישי ב-11 ביולי 1276, אך הוא מת בוויטרבו ב-18 באוגוסט 1276 ממחלה, מבלי שהוסמך מעולם לכהונה. אדריאנוס החמישי היה האפיפיור השלישי ב"שנת ארבעת האפיפיורים" - 1276.
הוא ביטל את הבולה אפיפיורית של גרגוריוס העשירי על ניהול קונקלווה, אך מת לפני שחוקק תקנות חדשות, ובמקומו נבחר יוחנן העשרים ואחד לאפיפיור.
כלי יקר (פירושונים)
מחלף נווה אילן
מחלף נווה אילן הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 425 וממוקם סמוך ליישוב נווה אילן ומכאן שמו. המחלף מורכב מגשר בכביש 1 לשני הכיוונים החולף מעל כביש 425. ונותן גישה נוחה ליישובים הנמצאים בכביש 425: קריית יערים, נווה אילן, יד השמונה, וכן למערב הכפר אבו גוש.
היסטוריה.
עד שנת 1971 היה כביש 425 בקטע שבין המחלף דרך אבו גוש (היום כביש 3975), חלק מכביש ירושלים-תל אביב. באותה שנה נחנך קטע כביש 1 העוקף את אבו גוש, ובמקום הוקם צומת T בין כביש 425 לבין כביש 1.
בשנת 2000, בוטל הצומת מאחר שהיה מוקד לתאונות דרכים. במקום לא הוקם רמזור, כדי לא לפגוע בזרימת התנועה בכביש 1, והרכבים הפונים בצומת היו צריכים לחצות את התנועה הכבדה במהירות. לאחר ביטול הצומת אפשרות התנועה הוגבלה רק לבאים מירושלים ופונים אל כביש 425 או ליוצאים מכביש זה לכיוון תל אביב. לבאים מכיוון תל אביב הגישה ליישובי הסביבה הייתה אפשרית רק דרך הכפר אבו גוש הסמוך, שהכניסה אליו הייתה דרך מחלף חמד.
בשנת 2012, כחלק מהעבודות לשדרוג כביש 1, נערך מכרז להקמת מחלף במקום. במרץ 2015 נחנך המחלף.
אינוקנטיוס החמישי
אינוקנטיוס החמישי (בלטינית: Innocentius V; 1225 – 22 ביוני 1276) היה האפיפיור מ-21 בינואר 1276 עד מותו.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פייר דה טארנטייז נולד בשנת 1225 בשמפאני-אה-וזואז, שהשתייכה לרוזנות סבויה. מאז 1264 הוא היה ראש מחוז של המסדר הדומיניקני. בשנת 1272 הוא מונה לארכיבישוף של ליון, ובשנת 1273 מונה לחשמן בישוף של אוסטיה. הוא היה גם פרופסור באוניברסיטת סורבון בפריז. כתלמיד של תומאס אקווינס ואלברטוס מגנוס הוא התפרסם בתחום המדע עם שם גדול יותר מאשר היה לו במהלך כהונתו. במהלך תקופה זו הוא קיבל את התואר דוקטור famosissimus.