הפעילות נעשית בעיקר בקהילה והיא כוללת קורסים, סדנאות ומפגשים קבוצתיים. הארגון פועל למען שינוי חברתי והעלאת התודעה הפמיניסטית בקרב ציבור הנשים הערביות בפרט, והציבור הערבי והיהודי בישראל בכלל. הארגון מקיים שיתופי פעולה עם קשת רחבה של ארגוני זכויות האדם, ארגונים פמיניסטיים, ארגוני חברה אזרחיים ומוסדות ציבוריים ואקדמאיים. במהלך שנות פעילותן הצליחו נשות הארגון ליצור תשתית לדיאלוג רחב סביב נושאים הקשורים במעמדן של הנשים הערביות בישראל ולזכויותיהן החברתיות, החוקתיות והאזרחיות.
המחלקה לעבודה קהילתית.
במחלקה זו מנסים לעזור לנשים ערביות להתארגן ברמת השטח, לפתח תוכנית פעולה, ולהפעיל את עצמן ואת הנשים הסובבות אותן בדרך שינוי חברתי קהילתי למען השגת ערכי החזון. ובעיקר מחויבות לפיתוח תוכניות עבודה ברות ביצוע ותוכניות מקצועיות המבוססות בקהילה ולענות על הצרכים המקומיים.
מטרת העבודה הקהילתית לחולל שינוי חברתי קהילתי, לבסס את המחשבה הפמיניסטית ולהפצת המחשבה המגדרית כשיח קיים ומתן משמעות ולגיטימציה לפעילות זו, עידוד נשים ליטול תפקיד פעיל במרחב הפרטי והציבורי כאחד ולתרום מניסיונן ומתפיסת עולמן למען הכלל, מתוך תקווה להבטיח את זכויותיהן של כלל הנשים בלי אפליה על כל גילויה. המחלקה חברתית קהילתית פעילה בכמה מישורים, הרצאות, קורסים, מפגשי נשים, סדנאות הסברה, קבוצות תמיכה והעצמה, כדרך להגברת המודעות והקניית כלי התמודדות ודרכי פעולה בחברה ובקהילה. ומכאן נולדה עמותת אסוואת, ישות עצמאית בתוך תנועת הנשים "כייאן", אשר פועלת לשינוי חברתי והעלאת התודעה הפמיניסטית בקרב נשים ערביות בפרט, הזקוקות לאוזן קשבת.
המחלקה המשפטית.
הפעילות המרכזית של כייאן, היא פעילות שטח ועבודה עם קבוצות נשים בקהילה, במטרה להניען לפעולה למען עצמן ולמען הקהילה. בשל חוסר המודעות של נשים רבות לזכויותיהן המשפטיות, ומאחר שהסיוע המשפטי המוצע על ידי כייאן משלב בתוכו רגישות והבנה עמוקה לצרכים הייחודיים של נשים, בולטת במיוחד המחלקה המשפטית בעמותה.
נושאי הפעולה בכלל מתמקדים בזכויותיהן של הנשים הערביות למען השגת שוויון אישי וחברתי, ביטוח לאומי, שכר הוגן ותנאי תעסוקה הוגנים, כולל הגנה מפני הטרדה מינית במקום העבודה ויחס שווה במסגרת דיני משפחה אשר מתממשות דרך מתן ייעוץ משפטי פרטני אישי, איסוף מידע ונתונים, הרצאות והסברה בקהילה ועבודה מול רשויות.
בתחום הפרטני מוענק ייעוץ אישי לנשים אשר אין להן נגישות לייעוץ משפטי במסגרות אחרות. חוסר נגישות זה נובע ממחסור במשאבים, מקשיי שפה, מפערים תרבותיים ופערי ידע. הייעוץ האישי שמעניקה כייאן מאופיין ביחס אישי ואף אינטימי, אשר מאפשר לנשים ערביות מוחלשות מאוד לדעת כי העומדת מולן היא עורכת דין בעלת אוזן קשבת ורצון אמיתי לסייע. מדובר בסיוע ייחודי המוענק רק על ידי עמותת כייאן.
בתחום של איסוף נתונים פועלת המחלקה לתיעוד מידע המגיע מהשטח בנוגע להפרת זכויות של נשים ונערות (אלימות מינית, אלימות במשפחה, חינוך חובה, תעסוקה וזכויות אדם). עמותת כייאן משתמשת בממצאים שעולים מאיסוף הנתונים והפניות הפרטניות, לצורך קידום שוויון זכויות של נשים ערביות על פי חוק ובפני רשויות החוק.
הקניית ידע משפטי על ידי חלוקת חומר מודפס וחוברות הדרכה לנשים, ומתן הרצאות בשטח, כנסים במטרה להעלות את המודעות לנושאים המשפטיים הקשורים לנשים.
המידע שנאסף על ידי עמותת כייאן מפורסם ומועבר לגורמי אכיפה ולגורמים משפטיים וחקיקתיים.
פסקי דין שהארגון היה מעורב בהם.
פלוני נ' בית הדין השרעי.
העותרים: האגודה לזכויות האזרח בישראל, כייאן-ארגון פמיניסטי, סיוע לנשים ונערות נגד אלימות, שדולת הנשים בישראל, פלוני, הפנו את העתירה הזו כנגד החלטת ביה"ד השרעי שהורה על העברת קטינים בני 7 ו-9 למשמורת האב, בהסתמך על חזקה הלכתית בדין השרעי. לטענת העותרים, החזקה מנוגדת להוראות חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות וחוק שיווי זכויות האישה, ולכן אין החלטות בית הדין יכולות לעמוד. ביהמ"ש העליון, בשבתו כבג"ץ, קיבל את העתירה ופסק כי: על סוגיית משמורת קטינים הנדונה בביה"ד השרעי חלים חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות וחוק שיווי זכויות האישה. חוקי המדינה בענייני משמורת קטינים חלים על ביה"ד הדתי, וביה"ד השרעי בכלל זה; על בתי הדין לכבד את חוקי המדינה.
סוגיית המשמורת טעונה הכרעה בהתאם לטובתם של הקטינים וטובתם בלבד. מעבר לגיל 6, יש לבחון את טובת הילדים בלא הישענות על חזקה כלשהי, אלא ראוי לבסס את ההכרעה על יסוד מערך נתונים כולל המוצג בפני ביה"ד, ולהסיק מתוכו מהי חלופת המשמורת שתיטיב ביותר עם הקטינים. במסגרת בחינה זו, יש לתת משקל ראוי לתסקירי אנשי המקצוע המחווים דעתם על יסוד מפגש עם הילדים והמשפחה, ועל בסיס ניסיון מקצועי מצטבר.
בית המשפט העליון קבע שבכל הנוגע לסוגיות מעין אלו חשוב מעל הכל עקרון טובת הילד שהוא המהות של הדיון, וחסם השפעות חברתיות, דתיות, לאומיות וכו, שעלולות להתנגד לעקרון חשוב זה.
אריאל ורומן
אריאל ורומן (נולד ב-14 בפברואר 1973) הוא במאי ותסריטאי קולנוע ישראלי, מוכר בעיקר בשל סרטיו ההוליוודים "אייסמן" (2012), "קרימינל" (2016) ו-"המלאך" (2018).
חיים וקריירה.
ורומן גדל ברמת אביב והתחיל להתנסות בקולנוע בגיל 12 עם מצלמת 8 מ"מ שהוריו קנו לו. כנער נהג לצלם יחד עם קבוצת חברים סרטים קצרים במצלמה זו ולערוך אותם בעצמו. בריאיון לעיתון הארץ אמר "זו הייתה אובססיה שלי, צילמתי יותר מ-40 סרטים כאלה - על שוטרים, פושעים, אפילו איזה חייזר שמגיע לכדור הארץ והורג את כל הגברים". ורומן העביר את שירותו הצבאי ביחידת 669. בסיום שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באנגליה. בזמן שהותו באירופה עסק בין היתר גם בתקליטנות והפך לתקליטן טראנס. בגיל 28, הוא יצא ללמוד קולנוע בניו יורק.
בשנת 2001 כתב וביים את הסרט הקצר "Jewel of the Sahara" בכיכובו של שחקן לא מוכר באותה תקופה, ג'רארד באטלר. סרט זה זכה להצלחה והוקרן במספר פסטיבלים. במהלך הסרט, מתמחה ממשפחה אמידה התלווה עם ורומן על מנת ללמוד את המקצוע ובסוף עבודתו על הסרט קיבל ורומן מאותו מתמחה המחאה בסך 900 אלף דולר ואמר לו "הנה המימון לסרט הראשון שלך". תקציב זה אפשר לו לצלם את המותחן "Rx", מיד לאחריו קיבל הצעה לביים סרט נוסף בשם "Danika".
על סרטו הבולט ביותר עד כה, אייסמן, החל ורומן לעבוד כבר בשנת 2005 כאשר צפה בסרט תיעודי של רשת HBO על הרוצח השכיר ריצ'רד קוקלינסקי שעבד בשירות המאפיה משנות ה-60 ועד שנות ה-80 ולפי הערכות רצח במשך השנים יותר מ-125 בני אדם. ורומן ושותפו לכתיבה, מורגן לאנד, עברו ביחד על תיקיו הפליליים של קוקלינסקי וקראו יותר מ-1,000 עמודים של תמלול הדיונים שהתנהלו בבית המשפט בעניינו של הרוצח. באוגוסט 2012, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה ובמאי 2013 יצא לאקרנים ברחבי העולם.
מאונטיין וויו
מאונטן וויו
מאונטן ויו
נור אינייאט חאן
נור אינייאט חאן (Noor-un-Nisa Inayat Khan; 1 בינואר 1914 – 13 בספטמבר 1944) הייתה סופרת צרפתייה ממוצא הודי, ששירתה כסוכנת של מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (SOE). היא פעלה בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרה על ידי הגרמנים והוצאה להורג. בעבור שירותה עוטרה לאחר מותה בעיטור צלב ג'ורג'.
ראשית חייה.
אינייאט חאן נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה, הבכורה במשפחה בת ארבעה ילדים. אביה חזראט אינייאט חאן, שהיה צאצא למשפחה הודית מוסלמית מיוחסת (צאצא בין השאר לשליטי ממלכת מייסור במאה ה-18), היה מוזיקאי ומורה לסופיות. אמה, המשוררת אמינה בגום (שמה במקור היה אורה מינה ריי בייקר) הייתה אמריקאית במוצאה. חודשים אחדים לאחר לידתה עקרה משפחתה ללונדון שבבריטניה. ב-1920 עברו לפריז.
אינייאט חאן למדה בפריז פסיכולוגיה של הילד בסורבון ומוזיקה בקונסרבטואר של פריז והחלה לעסוק בכתיבת שירה וסיפורים לילדים. בשנת 1939 יצא לאור ספרה Twenty Jataka Tales.
באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת, נמלטה משפחתה לבורדו ומשם לבריטניה.
במלחמת העולם השנייה.
שליחותה לצרפת.
למרות שהושפעה מההשקפות הפציפיסטיות של אביה החליטו אינייאט חאן ואחיה וילייאט להתגייס למלחמה נגד גרמניה הנאצית. במכתב שכתבה הביעה תקווה שההודים יצטיינו בלחימה במלחמה זו, על מנת שכך ייבנה גשר בינם לבין העם הבריטי. בנובמבר 1940 התגייסה לחיל העזר האווירי לנשים. היא עברה אימונים כאלחוטאית והתנדבה לקצונה.
בהמשך, בזכות השפה הצרפתית שבפיה, שנות חייה בצרפת והכשרתה כאלחוטאית גויסה אינייאט חאן למחלקה F שבמנהלת המבצעים המיוחדים, שתחום פעולתה היה צרפת. בפברואר 1943 החלה באימונים בבסיסי הדרכה שונים של המנהלת. במהלך אימוניה אימצה את השם "נורה בייקר". למרות שחוות הדעת על התאמתה לתפקיד היו מעורבות היא נשלחה לצרפת לאחר תקופה קצרה, כשאימוניה חלקיים בלבד, וזאת בשל המחסור באלחוטאים שם.
בליל ב-16 ביוני 1943 הגיעה אינייאט חאן לצרפת הכבושה במטוס קל מדגם לייסנדר, שנחת במנחת מאולתר בצפון צרפת. שם הקוד שניתן לה היה מדלן ושם הכיסוי שתחתיו פעלה היה ז'אן-מארי רנייה. היא עשתה את דרכה לפריז והצטרפה לרשת הריגול שכינויה היה "רופא" (Physician).
בחודש ומחצה שלאחר מכן עצר שירות האס דה הגרמני את כל מפעילי האלחוט של רשת רופא למעט אינייאט חאן וכן פעילים רבים אחרים של הרשת. היא נותרה האלחוטאית היחידה בפריז והוסיפה לשדר מסרים מהסוכנים הנותרים של הרשת. לדברי מפקד מחלקה F היא גם דחתה הצעה לעזוב את צרפת ולשוב לבריטניה. היא פעלה בתנאים קשים, כשהיא עוברת ממסתור אחד לשני תחת מצוד גרמני מלווה במכשירי איכון שידורי רדיו, שהלך והתהדק סביבה.