קוואן עזב את מינץ לוין כדי להצטרף לממשל המושל דיבאל פטריק ב-2009. כיועצו הקרוב של פטריק, קוואן היה אחראי על הפעילות המשפטית של הרשות המבצעת ופיקח על מועמדי המושל לשפיטה בבתי המשפט של מסצ'וסטס, כולל זה של נשיא בית המשפט העליון רודריק ל. אירלנד. הוא שימש כיועץ המשפטי הראשי של פטריק במשך שנתיים ולאחר מכן כראש הסגל מינואר 2011 עד נובמבר 2012, כאשר הכריז על כוונותיו לשוב למגזר העסקי. הוא המשיך לשרת את המושל כיועץ בכיר עד מינויו לסנאט. כאשר מונה לסנאט, הצהיר כי אין לו שום כוונה להתמודד למשרה ציבורית עם פקיעת מינויו באומרו: "תהא זו קריירה פוליטית קצרה מאוד. אני לא מועמד לתפקיד. אני לא מועמד לשירות הציבור בכל עת היום או בעתיד".
בדצמבר 2012 הכריז הנשיא ברק אובמה על מינויו של יו"ר ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, ג'ון קרי, למזכיר המדינה האמריקאי, ובכך התפנה מושב בסנאט אותו קרי אייש במשך 28 שנה. על פי החוק במסצ'וסטס, בית הנבחרים מעניק למושל המדינה את הזכות למנות באופן זמני אדם שיאייש את המושב הפנוי בסנאט. המושל פטריק הודיע ​​כי הוא בוחן מועמדים שמעולם לא התמודדו בעבר לתפקיד, שיאיישו את המושב באורח זמני, ושיוותרו על התמודדות בבחירות המיוחדות.
ב -30 בינואר 2013 הודיע ​​פטריק על מינויו של קוואן לסנאט. בכך קוואן נהפך לסנאטור האפרו-אמריקאי השני ממסצ'וסטס אחרי אדוארד ברוק. הוא שירת לצד טים סקוט והייתה זו הפעם הראשונה ששני אפרו-אמריקאים כיהנו בו בזמן בסנאט. תקופת כהונתו של קוואן החלה רשמית ב-1 בפברואר 2013, לאחר שהתפטרותו של קרי נכנסה לתוקף. הוא הושבע על ידי סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ב-7 בפברואר. במהלך כהונתו בסנאט היה חבר בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות ובוועדת החקלאות, התזונה והיערנות. תקופת הכהונה פגה ב-16 ביולי 2013, כאשר אד מרקי הושבע לתפקידו בעקבות ניצחונו בבחירות המיוחדות.
המשימה המיוחדת של דוג
המשימה המיוחדת של דוג (באנגלית: Dug's Special Mission) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות, המבוסס על הסרט "למעלה" של פיקסאר ואולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט בוים ונכתב על ידי רוני דל כרמן יחד עם בוב פטרסון בהפקת גאלין זוסמן.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-10 בנובמבר 2009, כבונוס למהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט "למעלה". בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2009 גם כבונוס למהדורת ה-DVD של הסרט "למעלה". אורך הסרט הוא כ-4 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית, הולנדית ורוסית).
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחרי הסיפור של דוג, הכלב החביב מהסרט "למעלה". במהלך הסרט רואים כיצד אלפא, בטא וגאמא מנסים להיפטר מדוג ולהרחיק אותו ממסע הציד שלהם בעקבות ציפור בה חושק "הבעלים". במהלך הסרט רואים גם כיצד דוג פגש את קארל פרדריקסון וראסל.
דמויות ומדבבים.
במאי הסרט בעברית היה שרון כהן ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
הפקה.
במאי וכותב הסרט, רוני דל כרמן, סיפר שהסרט נוצר בשביל להשלים פערים בעלילה על דוג ובשביל להרחיב על זהותו החביבה. עוד הוא אמר שהוא בהחלט מוכן לעשות סרטים נוספים הקשורים לדוג.
ביקורת.
בסקירה של האוסף "אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2" בו הסרט הקצר נכלל, אתר "Common Sense Media" כתב שאומנם יש אלימות במהלך הסרט, אבל היא יותר מצחיקה מאשר מרגיזה. אתר האינטרנט "IGN", כתב שילדים ומבוגרים כאחד יכולים לבלות מן הסרט שמזכיר את הלוני טונס. אתר רשת הטלוויזיה "CBBC" כתב שהסרט נהדר.
אר דאידרדו
אבה שינזו
פרס פולר למוזיקה
הרז&quot;ה
האחים מזראטי
האחים מזראטי - 5 האחים מזראטי (מתוך 7) ייסדו וניהלו את יצרנית רכבי היוקרה מזראטי הקרויה על שמם (בין השנים 1926–1937).
היסטוריה.
שבעת האחים מזראטי נולדו לרודולפו וקרולינה בעיר "Voghera" בנפה פאביה במחוז לומברדיה באיטליה. רודולפו היה נהג קטר.
אלפיירי הראשון נפטר בגיל שנה (1885-1886). הבן שנולד אחריו היה קרוי על שמו "אלפיירי השני". האח מריו 1890–1981), היה צייר, האח היחיד שלא עסק בענף כלי הרכב. בשנת 1969 כיבד בנוכחותו נשיא איטליה השביעי סנדרו פרטיני תערוכה שלו בעיר "Voghera" .
בשנת 1914 הקימו האחים מזראטי בית מלאכה למצתים שהיה קרוי: "Società omonima Officine Alfieri Maserati".
שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, להיווסדותו של המותג מזראטי.
בשנת 1937 מכרו את מפעל הרכב לתעשיין אדולפו אורסי, אך נשארו לעבוד במפעל לפי חוזה למשך 10 שנים.
בשנת 1947 הקימו 3 מהאחים מזראטי: בינדו, אטורה וארנסטו בבולוניה את מפעל מכוניות המרוץ והספורט "O.S.C.A" (שם רשמי: "Officine Specializzate Costruzione Automobili—Fratelli Maserati S.p.A"). המפעל פעל עד שנת 1967.
במרכז בולוניה רחוב על שם "האחים מזראטי" (Via Maserati).
המחזות האחרונים של שייקספיר
המחזות האחרונים של שייקספיר. כינוי לקבוצת המחזות "פריקלס", "סימבלין", "אגדת חורף" ו-"הסערה", הנבדלים משמעותית ממחזותיו הקודמים באווירתם הפחות דרמטית ובסגנונם הרומנטי, ובקרבתם הנושאית והסגנונית זה לזה. במאה השנים האחרונות מחזות אלו זכו לתשומת לב מיוחדת של המבקרים המודרניים, ויש המחשיבים אותם לפסגת יצירתו של שייקספיר.
המחזות האחרונים.
המחזות האחרונים הם מעין אביב מאוחר, או סתיו מוקדם, של שייקספיר. לאחר הפסימיות הקשה של "המלך ליר" ו-"טימון איש אתונה" מגיעה תפיסת-עולם אופטימית וחיננית. עולם חדש מתגלה למשורר, כזה המזכיר את הליריות של מחזותיו המוקדמים, אולם עם כובד-ראש ומלאכת אמנות של אמן בשיא יצירתו. כתב גאורג ברנדס: "אחרי ובמשך משבר אלים של תיעוב כלפי האנושות, שייקספיר השלים בהדרגה עם החיים על ידי איזו אצילות נפש צעירה ונשית, ועל ידי כל השירה הסובבת אותה והבאה בעקבותיה... לאיזה דמויות המקום החשוב ביותר באסיף המפואר של המשורר, אם לא לדמויות הצעירות והנשיות של מרינה, אימוג'ן, פרדיטה, מירנדה. הבריות הנערתיות והנטושות האלו אבודות ושוב נמצאות, סובלות עוולות חמורות, ובשום מקרה לא מוערכות כראוי; אך קסמן, טהרתן, ואצילות-טבען מנצחים את הכל".
להלן כרונולוגיה של המחזות האחרונים לפי צ'יימברס:
למרות הקשר הברור בין "פריקלס" לבין "הסערה", יש המשמיטים מהרשימה את "פריקלס" כי נכתב חלקית על ידי שייקספיר ואינו באותה איכות בה כתובים שאר המחזות. יש המוסיפים לקבוצה הזו גם את המחזות "הנרי השמיני" ו-"שני שארים אצילים" שחוברו על ידי פלטשר ושייקספיר בשנים 1612–1614, אלא שהמחזות הללו שונים בהרבה מאפיינים מהמחזות הקודמים.
הגדרת המחזות האחרונים כקבוצה בפני עצמה.
בהוצאה הראשונה (1623) של מחזות שקספיר, מחזותיו חולקו לקומדיות, היסטוריות, וטרגדיות. אלא שכבר שייקספיר תיאר (בפי פולוניוס במחזה "המלט") את סוגי המחזות כך: "הטובים בשחקני העולם הם לטרגדיה, קומדיה, היסטוריה, פסטורלה, פסטורלה קומית, פסטורלה היסטורית, היסטוריה טרגית, פסטורלה טרגי-קומי-היסטורית, ולכל חזיון שאין לו סוג וכל מחזה שאין לו סיג". פרדריק בועז כינה את שלושת המחזות "סוף טוב הכל טוב", "מידה כנגד מידה", "טרוילוס וקרסידה", בשם "מחזות בעייתיים", כי בנושאם ובמזגם אי-אפשר לכנותם קומדיות או טרגדיות. כעבור שנים ספורות, דאודן שם לב לייחודם של המחזות האחרונים כקבוצה בפני עצמה ביצירה השייקספירית, וכינה אותם "רומנסות" (בדומה להגדרה "כל חזיון שאין לו סוג וכל מחזה אין לו סיג"). אשלי תורנדייק ציין שהשם "רומסנות" מציין לא רק את ההבדל בין מחזות אלו למחזותיו הקודמים של שייקספיר, אלא את דמיונם לרומנסות שחיברו באותה תקופה בומון ופלטשר, עמיתיו של שייקספיר. ההבחנה של דאודן הביאה לעניין רב של המבקרים המודרניים (ריילי, מקהייל, טיליארד, וילסון נייט, טרברסי, נורתרופ פריי, ואחרים) במחזות האחרונים.
ייחודם של המחזות האחרונים של שייקספיר.
למחזות האחרונים מספר מאפיינים משותפים:
כתב אדוארד דאודן: "מהתשוקה הטרגית המסתיימת בשיא של "טימון איש אתונה", פתאום אנו עוברים ליופי ובהירות; ממחזות העוסקים בניתוק אלים של הקשרים האנושיים, לקבוצה של מחזות העוסקים בהידוק הקשרים האנושיים, באיחוד מחדש של קרובים נפרדים, בסליחה של אויבים, בכפרה על עוול - לא על ידי מוות, אלא על ידי תשובה, פיוס בין איש ואשתו, בין ילד ואביו, בין חבר וחבר". ג'ון מקהייל כתב: "אפשר לומר כך: ברומנסות שקספיר כותב לא לקיים את חוקי האמנות (הדרמטית), אלא לשביעות-רצונו; והחיים והמעשים שברומנסות אינם החיים המתוחים המרוכזים האידיאלים של טרגדיה או קומדיה, אלא החיים לאמתו של דבר". (הגדרה לכאורה פרדוקסלית). כתב הנרי באקלי צ'רלטון: "המחזות האלו מגלים את מלאכת היצירה של יד אמן ושל שכל אמן. ברוחם מסמנים את ההשגה של השקפה בהירה על החיים וביטחון בטוב התכליתי; ובאמנותם תפיסה שלמה של כח יצירתי ואדישות מתנגדת לטכניקה שמרנית. נושאם עוולות מרות ולאחר מכן תשובה, פיוס וסליחה: בסיפורים שוכנות טרגדיה ואידיליה, אולם סופם טוב".
Minnesota Multiphasic Personality Inventory
אר. ג'יי. בארט