שמואל אבא (בהונגרית: Aba Sámuel בערך 990 אבא-אוּיוואר – 5 ביולי 1044 פיזשאבון או אבאשאר) היה המלך השלישי של ממלכת הונגריה, בין השנים 1044-1041. לפני כן כיהן שנים רבות כפאלאטין (בהונגרית - "נאדור" או "נאדוראישפאן") של הונגריה (1038-1009) שהיה התפקיד הבכיר ביותר אחרי המלך. יש מיחסים לו מוצא קאבארי (kabar, kavar), שבט כוזרי שהתלווה להונגרים בפלישתם מזרחה, שדתם לא הייתה יהודית וכונו "ההונגרים השחורים". נחלתו של שמואל אבא הייתה באזור הרי מאטרה. ככל הנראה היה שמואל אבא נשוי לאחות של אישטוואן הקדוש.
שמות ורקע משפחתי.
משפחת אבא או אובא (Genus Aba (Oba הייתה אחת ממשפחות האצילים הנכבדות בקרב ההונגרים ולפי מסורות משפחתיות התקיימה עוד מהמאה ה-9.
הכרוניקה "מעשי ההונים וההונגרים" (Gesta Hunnorum et Hungarorum) מקשרת אותה למלך ההונים אטילה.
בני משפחת אבא נחשבו צאצאים של בנו הלגיטימי החצי-אגדי של אטילה, צ'אבה (Csaba).
במהלך המאות 12-13 משפחה מורחבת זו של צאצאי צ'אבה התפצלה לכמה ענפים שאימצו לעצמם שמות לפי האחוזות שהיו נחלתם.
לפי המסורת ההונגרית, תשע-עשרה משפחות אצילים הונגרים יצאו ישירות מחלצי בני בית אבא ומשתייכות לשבט אבא (Genus Aba), ואלו הן: אטינאי, באטורי, באטורי של גאגי', ברטוטי, בודאמרי, צ'ירקה, צ'ובאנקה, פריצהי, גאג'י, הדרי, קצר, קומפולטי, לאצקפי של נאדאשד, רדאי, שירוקאי, שומושי של שומוש, וונדגי והאחרונה - ויטז.
בניגוד למסורות אלה, למעשה אינם ידועים שמות של נציגים של שבט אבא לפני המאה ה-11.
הכרוניקה של אנונימוס מהמאה ה-13 מספרת שארפאד, מייסד הישות המדינית ההונגרית בפאנוניה ומייסד השושלת ההונגרית הראשונה, חילק אדמות רחבות באזור הרי מאטרה המיוערים, לשניים משריו, אד (Ed) ואדמר (Edömér). לדברי הכרוניקן היו אלה ממוצא קומני, דבר בלתי סביר מפני שמדובר בתקופה שקדמה שנים רבות להגעת הקומאנים לאזור. אחיין של אד ואדמר, בשם פוֹטה (Pota) או פאטא (Pata) הקים את העיר מאטרה-אליה (Mátraalja) בתחום אותה נחלה. לפי דברי אנונימוס, שמואל אבא היה נצר לאותו פאטא. לדבריו, המלך שמואל נקרא גם "אבא" מתוך יחס של חיבה. יש סבורים כי שם זה קשור למילה בעלת משמעות דומה לזו שבעברית - אבל בשימוש אצל עמים טורקים או קרובים של ההונגרים - קרובה של המילה ההונגרית "Apa".
אחרי המלך שמואל, דמות היסטורית שנייה שנשאה בהונגריה את השם "אבא" היה "פטר לבית אבא" ("Aba nembéli Péter") שהוזכר בשנת 1067 ושייתכן כי היה בנו.
כרוניקה אחרת מהמאה ה-14 מקשרת את המלך שמואל, דרך אמו, עם מוצא לא הונגרי, אלא "חווארזמי" (?) או "חאליסי", או לחליפין, קאבארי או סקיתי. באגדות על צ'אבה ההוני מצוין כי אחד מבניו נשא אשה "קורוזמינית".
המוצא הקאבארי, ולפיכך כוזרי, רמז יחד עם צלילי שמו הנוצרי - שמואל אבא, על קשר יהודי.
הייתה קיימת אף השערה כי היה בן דת יהודית שהתנצר מאוחר יותר לרגל חתונתו.
מצד שני, הקאבארים היו שבט מרדן מקרב הכוזרים שככל הנראה, לא קיבל את הדת היהודית. לפי השערות אחדות היה שמואל אבא נוצרי נסטוריאני. הואשם בפתיחות כלפי הפאגאנים.
שם אביו אינו ידוע. לפי מקורות אחרים אמו הייתה בת של הנסיך הונגרי (גזה?) שנישאה לנכבד קבארי.
עלייתו לכס המלכות.
שמואל היה יליד צפון הונגריה. נולד בטירת גונצה - באבאאויוואר ("מצודת אבא החדשה") במחוז (רוזנות) אבא.
נשא לאשה את אחת הבנות של הנסיך גזה מבית ארפאד ושל הנסיכה שרולטה, אחות קטנה של המלך אישטוואן הקדוש. דרך נישואי אחותו לשמואל אבא, השיג המלך אישטוואן שליטה על אזורים במזרח הונגריה. הוא העניק לשמואל אבא את התואר "אישפאן", אחר כך "נאדור אישפאן", כלומר "רוזן פאלאטין" של הונגריה. אחרי מותו של אישטוואן הוכתר כמלך נכדו, פטר אורסאולו.
פטר סילק את שמואל מהחצר והוביל מדיניות של התקרבות לאימפריה הרומית הקדושה.
חוגים שהתנגדו להתחזקותם של הכנסייה ושל בעלי האחוזות הגדולות תמכו בשמואל, שבגלל יחוסו למלך אישטוואן, היה לטוען לכתר. אכן בשנת 1041 הצליח שמואל אבא להדיח את פטר מכס המלכות ולעלות לשלטון.
פטר אורסאולו ברח אל בן בריתו, הקיסר הגרמני היינריך השלישי, בעוד שמואל הוכתר כמלך השלישי של הונגריה בכנסייה בצ'נאד, בחבל באנאט.
מדיניות הפנים.
בהגיעו לשלטון, המלך שמואל הוציא להורג ועינה את תומכיו של פטר אורסאולו וביטל גזרות שהטיל פטר על האיכרים. בשבוע הקדוש של חג הפסחא באפריל 1044 כרת בצ'נאד את ראשם של חמשים אצילים, מול עיני הבישוף גלרט הקדוש, שנוא נפשו.
נטען שלתמיכה רבה זכה המלך בקרב המעמדות הנמוכים שעדיין דבקו באמונות פגאניות ונצרותם הייתה עדיין חלשה. משום כך עורר את זעמם של ראשי הכנסייה הקתולית הצעירה בארצו ובראשה, הבישוף ממוצא ונציאני גלרט (גררד) שישב בצ'נאד.
בכתביו, כינה אותו גלרט "אבא חסר האמונה", "איש שפל" (hominem cimicis) וצבוע (hypocritam hominem).
נוצר רושם כי המלך החזיר את ההונגרים לחברה השבטית של פעם על חשבון החברה הפאודלית החדשה.
ביטול המיסים על האיכרים יחד עם ההתחייבות לשלם לגרמניה מס שנתי תמורת שלום, גרמו להתרוקנות אוצר הממלכה. החליט אז להטיל מיסים על הבישופים ודרש בחזרה מהכנסייה את התרומות שקיבלה בעבר מבית המלוכה. ביטל, בדומה לקודמו פטר, את ההטבות שקיבלו הנזירים הבנדיקטינים מהמלך אישטוואן הקדוש.
מחוות הוקרה לכנסייה כמו בניית המנזר החדש באבאשוואר, לא יכלו לכפר בעיני אנשי הכנסייה על הנזק הרב שגרם להם. בהדרגה קמה נגד שמואל אבא חזית מאוחדת של הכנסייה ושל מעמד האצילים.
מדיניות חוץ.
שמואל אבא חיפש שלום עם הקיסר הגרמני על מנת להרחיק את סכנת ההתערבות הגרמנית לטובת יריבו, פטר אורסאולו. בשנת 1043 עלה בידו להשיג הסכם שלום עם היינריך השלישי אבל במחיר כבד של ויתור על שטחים ותשלום מס שנתי לאימפריה.
כשמעמדו התכרסם מבפנים בעקבות האופוזיציה החזקה של האצילים והכנסייה, גם הקיסר היינריך השלישי הביע זעם על אי עמידתו של שמואל אבא בתנאי ההסכם והחליט לתמוך ללא סייג בהחזרת השלטון לידי פטר אורסאולו.
מותו.
כוחות המתנגדים ובראשם המלך המודח, פטר אורסאולו, בסיוע גרמני, תקפו את צבא המלך והביסו אותו בקרב מנפו על יד העיר גיור. המלך שמואל ברח מזרחה. יש גרסאות שונות לגבי נסיבות מותו: גרסה אחת טוענת שנפל בשבי והוצא להורג בפקודתם של פטר
והקייסר היינריך, לפי הגרסה השנייה הגיע בבריחתו ל גדת הנהר טיסה, שם נרצח בחניקה בתוך מחסן
על ידי אויבים מקרב המקומיים.
לא ידוע מה היה גורלם של אשתו ובניו, אבל שבט אבא המשיך גם אחר כך לתפוס מעמד משפיע בצפון הונגריה. שמו נשמר גם בשם המחוז אבאוּי - טורנה, שהוא כיום מחולק בין הונגריה (חלק ממחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן) ובין סלובקיה - המחוז אבוב) ובשמות מספר יישובים.
קברו.
שמואל אבא הובא לקבורה בהתחלה בכנסייה ביישוב פלדברה בחבל חווש. לפי אגדה, כעבור שנים אחדות כשפתחו את קברו, מצאו שבגדיו נשמרו ללא פגע ושפצעיו הגלידו. הדבר פורש כנס מן השמיים ובהמשך הועברה גופתו למנזר ב-אבאשאר, שהוקם על ידו (Abasári monostor), ואינו קיים עוד בימינו.
קברו של המלך נתגלה מחדש במאה ה-18 ביקב בורוזו שבישוב אבאשאר. במרתף שנבנה בתוך סלעים. בפקודת הברון שמואל האלר הונחה מעליו מצבה משיש (תוצרת שיטו Süttő) וכתובת עם אותיות מנחושת.
לקריאה נוספת.
György Pray "Annales regum Hungariae: ab anno Christi CMXCVII ad annum
MDLXIV", פרק Samuel alias Aba ע' 46-49
Georg Ludwig Schultz, Vienna 1763
דגל אטול ביקיני
דגל אטול ביקיני הוא דגל אשר אומץ בשנת 1987 על ידי תושביו לשעבר של אטול ביקיני באיי מרשל.
רקע היסטורי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיד ארגון האומות המאוחדות את האטול, יחד עם איי מרשל כולם ואיים נוספים במיקרונזיה, בידיה של ארצות הברית כשטח חסות. ב-1946 פונו האיים מתושביהם, והאטול הפך לשטח ניסויים בפצצות אטום ומימן. בין השנים 1946 ו-1958 בוצעו 23 פיצוצים בחלקו הצפון-מזרחי של האטול, וב-1 במרץ 1954 בוצע פיצוץ "קאסל בראבו" - הניסוי הראשון בפצצת מימן אשר הוטלה מן האוויר. נשורת גרעינית שנוצרה במהלכו של ניסוי זה פגעה בתושבי איי מרשל באטולים שממזרח לביקיני, ושלושה מאיי אטול ביקיני עצמו התאדו ונעלמו.
הדגל.
הדגל דומה לדגל ארצות הברית מה שמייצג את אמונתם של התושבים כי ארצות הברית עדיין חבה להם חוב בעקבות פינויו של האטול והפגיעה שנגרמה לתושבים. הדגל מורכב משלושה-עשר פסים אופקיים בצבעי אדום ולבן ומלבן כחול בקנטון. 23 הכוכבים הלבנים בקנטון מסמלים את 23 איי האטול. שלושת הכוכבים השחורים בצידו הימני העליון של הדגל מסמלים את שלושת האיים שהתאדו בניסוי "קסל בראבו". שני הכוכבים השחורים בפינתו הימנית התחתונה של הדגל מסמלים את שני האיים בהם מתגוררים התושבים וצאצאיהם כיום, והמרחק בין שתי קבוצות הכוכבים מסמל את המרחק בין שלושת האיים המקוריים לשני האיים המיושבים בהווה - הן זה הפיזי והן מבחינת איכות חייהם של התושבים. משמעות האמרה "MEN OTEMJEJ REJ ILO BEIN ANIJ" במרשלית המופיעה על הפס השלישי מלמטה, היא "הכל בידי האל", והיא מסמלת את דברי מנהיג התושבים למפקד הצבא האמריקאי, לאחר שהאחרון ביקש מהתושבים בשנת 1946 להתפנות מבתיהם "למען טובת המין האנושי".
התובע הכללי של הפדרציה הרוסית
שר ההגנה הרוסי
המשרד למצבי חירום של רוסיה
המועצה לביטחון לאומי (רוסיה)
פלמיירס