בנובמבר 2001, שכרה מ"כלל ביטוח" הזכיינית שזכתה במכרז הערוץ השלישי, קבוצת "ישראל 10" שהייתה אז בשליטת יוסי מימן (40%), אלפרד אקירוב (20%) ומשקיעים נוספים, שני קומות בהם הקימה את משרדיה המרכזיים ואת אולפניה. באוגוסט 2002 התאחדה קבוצת "ישראל 10" עם הזכיינית השנייה "שידורי עדן" להפעלה משותפת של ערוץ עשר. בקומות ה-16 וה-23 של המגדל שכנו חברת החדשות של ערוץ עשר, חדרי המערכת, אולפן החדשות הדינמי, אולפן הרדיו, הדסק ומשרדי ההנהלה. השטח המסחרי הושכר בחלקו הגדול לרשת "סופר-פארם, וחלקו למסעדות וחנויות אחרות. בדצמבר 2002 שכרה "הפניקס" מ"כלל ביטוח" קומה נוספת במגדל.
בינואר 2004 רכשה חברת "ישראלום" מחברת "שיכון עובדים" שליש מבניין מטה פלאפון תמורת 61 מיליון שקל ועלתה להחזקה של שני שלישים בו. בינואר 2010 רכשה חברת "אמות השקעות" את חלקה "ישראלום", תמורת 260 מיליון שקל, ומאז הוא בבעלותה הבלעדית.
ביוני 2005, הודיעה חברת "פלאפון" שלא תחדש את השכירות לבניין המטה שלה, אך אחר כך חידשה את החוזה.
ביוני 2009 נמכר המרכז המסחרי במתחם תמורת 29.2 מיליון שקל.
במרץ 2014 עברו משרדי אתר nana10 לתוך משרדי ערוץ עשר בבית הוורד.
בספטמבר 2019 הודיעה חברת "פלאפון" כי היא מעבירה את משרדיה לפתח תקווה, ועיריית גבעתיים בחנה את האפשרות לעבור לבניין. במהלך שנת 2020 שיפצה חברת "אמות השקעות" את הבניין והוא שודרג ל
באפריל 2020, בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, החליטה הנהלת הערוץ שלא לחדש את השכירות בבניין ולעבור לבניין "רשת", ברמת החייל שבתל אביב.
בסוף 2021 עברה חברת "סימילרווב " לבניין מטה "פלאפון" לשעבר. בפברואר 2022 שכרה חברת "נקסט סיליקון" את 5,000 המ"ר הנותרים בבניין.
אגד 454
בית הכנסת טמפל (פשמישל)
בית הכנסת "טמפל" (בפולנית: Synagoga Tempel w Przemyślu) היה אחד ממספר בתי כנסת בפשמישל (Przemyśl) שבפולין.
היסטוריה.
בית הכנסת טמפל עמד ברחוב יגלונסקה (Jagiellonska), ליד הנהר סן. הוא נחנך ב-18 בספטמבר 1890. מבנה הלבנים המסיבי נבנה בסגנון רומנסק, ובסגנון אדריכלי פופולרי בו נבנו בתי כנסת במאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים. הוא תוכנן על ידי האדריכל סטניסלב מאיירסקי (1872–1926), בוגר בית הספר הפוליטכני בלבוב. התפילות התקיימו בחלקן בפולנית ולטמפל היה עוגב. בניגוד לבתי כנסת רפורמיים במאה העשרים, בטמפל הייתה גלריה נפרדת לנשים, בעוד גברים ישבו בקומה הראשונה.
בספטמבר 1939, בעת הפלישה הנאצית, נשרף בית הכנסת "הטמפל" על ידי הפולשים הנאצים.
בשנת 1956 נהרסו שרידי בית הכנסת.
לורי טראהן
לורי א. לורירו טראהן (באנגלית: Lori A. Loureiro Trahan; נולדה ב-27 באוקטובר 1973) היא פוליטיקאית ואשת עסקים אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מסצ'וסטס.
ביוגרפיה.
טראהן נולדה בלוול שבמסצ'וסטס. אביה, טוני לורירו, היה בן להורים פורטוגלים. אביו היה יליד פורטו שבצפון פורטוגל, ואמו נולדה בברזיל להורים פורטוגלים, עקב מות אמה עברה לחיות עם קרובי משפחה באיים האזוריים. אמא גם היא ממוצא פורטוגזי חלקי.
טראהן למדה בתיכון לוול, שם מאוחר יותר נכנסה להיכל התהילה של הספורט בבית הספר התיכון. בתיכון לוול זכתה במלגת כדורעף למימון לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לטראהן תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובלימודים מקומיים ואזוריים.
אחרי לימודיה הגבוהים, טרהאן עבדה בסגל של מרטי מיהאן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, ובסופו של דבר התמנתה לראשת הסגל. ב-2005 עזבה טרהאן את המגזר הציבורי כדי לעבוד בחברת "צ'ויס-סטרים", חברת תוכנה שיווקית בקיימברידג'. בהמשך התמנתה למנכ"ל מכון קונקיר למנהיגות, חברת נשים וייעוץ קטנה.
באוקטובר 2017 הודיעה טרהאן על מועמדותה לבית הנבחרים בבחירות 2018 לקונגרס. היא התמודדה על מושבה של ניקי צונגס, שייצגה את מחוזות הקונגרס ה-3 וה-5 של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. בספטמבר 2018 זכתה טרהאן בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית כאשר גברה על ראש הסגל של ראש עיריית בוסטון מרטי וולש. בבחירות הכלליות בנובמבר, הביסה טרהאן בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ריק גרין, וסחפה 62% מקולות הבוחרים.
דוד מרדכי אפלבאום
דוד מרדכי אפלבאום (פולנית: Mieczysław Apfelbaum) היה לוחם יהודי פולני במלחמת העולם השנייה. אפלבאום היה ממנהיגי אצ"י בעת מרד גטו ורשה. נהרג ב-28 באפריל 1943 לאחר פציעה קשה באחד מקרבות המרד.
מלחמת העולם השנייה.
אפלבאום שירת בצבא הפולני בעת הפלישה הנאצית לפולין בדרגת לוטננט, ולחם בקרב על הגנת ורשה. כפעיל בתנועת בית"ר הצטרף לאחר כיבוש העיר לארגון הצבאי היהודי (אצ"י) והצליח להשיג קשר עם קצינים פולנים שעזרו לחברי המחתרת. בשנת 1942 פיקד על פלוגה של כ-50 אנשי מחתרת שהיו מצוידים היטב בנשק מסוגים שונים שהוברח אל תוך הגטו מהצד הארי. אפלבאום לקח חלק פעיל בקרבות המרד ובהעלאת רוח הלוחמים, ביניהם הוביל קבוצת לוחמים שתקפה נאצים ברחוב מוראנובסקה ופגעה במספר נאצים ללא שנגרם פגע לאחד מחייליו. ב-26 באפריל 1943 הגיעה ידיעה למפקדה שאפלבאום נפצע קשה בקרב עם נאצים, למחרת בבוקר מת מפצעיו.
שאלת קיומו.
ישנם חוקרים המפקפקים בקיומו של אפלבאום. לא ידועים פרטים ביוגרפיים על אפלבאום קודם למלחמה, בנוסף לא מוכרת תמונה שלו, וכן הוא מושמט מחלק מעדויות אנשי אצ"י. לטענתם הפולנים המציאו את דמותו כדי לייצר אתוס של מורד פולני שהצליח למרוד במשטר הנאצי. מנגד, הסוברים שמדובר בדמות אמיתית טוענים שעקב מיעוט השורדים מקרב אצ"י חסר מידע על דמותו של אפלבאום, בניגוד למורדים מאי"ל עליהם יש מידע רב עקב ריבוי הניצולים היחסי.
הנצחה.
בורשה ישנה אנדרטה לזכרם של אפלבאום ופאוול פרנקל ברחוב סטניסלבה, כחלק מאבני ההנצחה של "נתיב הזיכרון לשואה ולגבורת היהודים". בנוסף קיימת כיכר בעיר לזכר אפלבאום ברובע וולה (Wola) בין הרחובות: סמוצ'ה, פאוויה, דזילנה.
קאשה קובלסקה
קאשה קובלסקה (בפולנית: Kasia Kowalska; נולדה ב-13 ביוני 1973) היא זמרת פולנייה.
ביוגרפיה.
קובלסקה נולדה בעיירה סוליובק שממזרח לוורשה.
עבודתה המוזיקלית החלה בשנות השמונים ששימשה כסולנית עבור מספר להקות.
ב-1994 פצחה בקריירת סולו והוציאה את האלבום "Gemini" (מזל תאומים), מזלה האסטרולוגי, שם האלבום בא לשקף את האישיות שלה.
ב-1995 זכתה בפסטיבל סופוט, באותה שנה הוציאה אלבום השני, האלבום היווה אוסף להופעות חיות אותם ביצעה וגרסאות כיסוי למספר שירי רוק ופופ.
ב-1996 ייצגה את פולין באירוויזיון וסיימה במקום ה-15 עם 31 נקודות.
ב-1997 שרה בגרסת הדיבוב הפולנית של הסרט הגיבן מנוטרדאם.
ב-1997 גם שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Nocne graffiti".
ב-2001 זכתה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית "האמן הפולני הטוב ביותר".
ציפורי חול
ציפורי חול הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 בבימויו של אמיר וולף, עם עודד תאומי, מרים זוהר, דבורה קידר, גילה אלמגור ואמנון וולף בתפקידים הראשיים.
הסרט עוסק בניצולי שואה ומתנהל בשני מישורים: פרשת רצח וחקירת המשטרה.
דבורה קידר זכתה בפרס אופיר לשחקנית משנה. זהו סרטו האחרון של עודד תאומי. הסרט הוקדש לזכרו של הקולנוען אברהם הפנר.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסים נוספים: בימוי - אמיר י. וולף, שחקן ראשי - עודד תאומי, שחקנית ראשית - מרים זוהר, צילום - אמנון זלאייט, עריכה - יצחק צחייק, ליהוק - דידי לובצקי, תלבושות - דני בר שי ואתיה חודק לביא, איפור - רונית דוגו ארביב, פסקול - גיל תורן ואיתי אלוהב).
תקציר העלילה.
גופת גבר, לבוש בחליפה הדורה מתגלה בנחל הירקון. על ידו חקוק מספר כמו של ניצול אושוויץ. על החקירה ממונה פקד אמנון טמנסקי (אמנון וולף), בן לניצולי שואה. הוא מבקש לצאת מהחקירה אבל הממונה עליו, רב פקד דניאלה ברדוגו (שרית וינו אלעד) כופה עליו. אמנון חזר זה עתה מהשעייה בגלל התנגדות בלתי הולמת. הוא זקוק לעבודה כי עליו לשלם מזונות לגרושתו עירית (מלי לוי גרשון) ומחוסר ברירה הוא ממשיך בחקירת הרצח. עירית עובדת במוזיאון בית התפוצות ובעזרת קשריה עם יד ושם היא מגלה כי המספר החקוק הוא של עציר שנספה באושוויץ ב-1942 וכי המספר על הנרצח הוא מזויף. הוא מגלה שהמספר הוא בעצם תאריך ובבדיקה מתברר שבתאריך הזה התאבדה אשתו של אחד בשם עמיקם אבן ששקע בחובות.
מבדיקת הפתולוג (גלעד קלטר) מתברר שהמוות נגרם על ידי דקירות סכין בחזה. לאחר חקירה הוא מגיע לכתובת מקעקע הרמן (רמי הויברגר) והוא מתאר לו את האדם שביקש ממנו לקעקע את המספר על ידו.
העלילה השנייה מתוארת בפלשבק. עמיקם אבן (עודד תאומי) הוא גבר נאה בגיל העמידה. הוא נולד בפולין בשם רומק שטיין אך עלה ארצה לפני מלחמת העולם השנייה. כל משפחתו נספתה בשואה חוץ מאחיו ריבק (יהודה אפרוני) וגיסתו שרה (דינה דורון). עמיקם היה פעם איש עשיר אך איבד את כל כספו ואשתו חנה קפצה אל מותה מהקומה ה-14.
עמיקם הוא כעת איש בודד וחסר כל. הוא שואף להיכנס לחוג של ניצולי שואה שבו יש אלמנות עשירות. הוא עוקב אחרי מודעות אבל של ניצולי שואה, מגיע לאלמנות ומציג עצמו כניצול שואה שהכיר את המנוח במחנות. עם הזמן הוא מצליח להתחבב עליהם ולמשוך כספים מהרנטה שלהן. תחילה הוא גונב מגב' פלדמן (מירי פביאן).
אחר כך הוא מתוודע לאלמנה זיסי גליק (מרים זוהר) שהייתה שחקנית תיאטרון מפורסמת. הוא אומר לה שהכיר את בעלה המנוח במחנות ומחמיא לה על יופייה והיא נענית לו, נותנת לו כספים וקונה לו חליפה מהודרת למרות אזהרותיה של העוזרת ובת ליוויתה גב' הלפרין (דבורה קידר).