לאחר ההדבקה, הנגיפים דוגרים ומתרבים בגוף במשך פרק זמן של 5-8 ימים. מרבית המחלות הנשימתיות חולפות מעצמן כעבור מספר ימים, אולם חלק מהזנים מוגדרים אלימים יותר מהאחרים (למשל זנים 4 ו-7), ועלולים לגרום למחלות נשימתיות קשות בילדים מתחת לגיל 5. כמו כן, דלקות דרכי העיכול, הנגרמות על ידי זנים 40-41 מצריכות לעיתים קרובות אשפוז בבית חולים.
מניעה.
בהיותם נגיפים "ערומים", מפגינים נגיפי Adenoviridae שרידות גבוהה מאוד בתנאי הסביבה. הדבר מאפשר להם להתקיים פרק זמן ממושך יחסית מחוץ לגוף המאכסן (שבוע בטמפרטורה של 36°C, 3-8 שבועות בטמפרטורה של 25°C, למעלה מחודשיים בטמפרטורה של 4°C). שרידות זו מתבטאת בעמידות גבוהה לתנאי יובש, לחות וקרינת UV (יוצא הדופן הוא זן 40, אשר נמצא רגיש לקרינת UV) כמו גם לכימיקלים שונים, לרבות: כהלים, ריכוז נמוך של כלור, בסיסים וחומצות. עם זאת, נגיפי האדנו מגלים רגישות רבה לכימיקלים דוגמת: נתרן תת-כלורי בריכוז של 1%, Sodium dodecyl sulfate בריכוז של 0.25%, גלוטראלדהיד בריכוז 2% ופורמלין. היות שרוב נגיפי Adenoviridae מועברים דרך האוויר על ידי תרסיס, שמירה על היגיינה נאותה, הכוללת שטיפת ידיים קבועה וכיסוי הפה והאף ברגע שיעול ועיטוש, מהווה אמצעי יעיל ביותר לשמירה בפני ההידבקות. שטיפת ירקות ופירות וכן בישול מזון והרתחת המים מהווים מניעה בפני הדבקות בזנים 40-41 (חימום ל-56°C במשך 30 דקות, או מנגד חימום ל-60°C במשך 2 דקות מספיק כדי להרוס את נגיפי האדנו).
עבודה עם נגיפי "Mastadenovirus" נחשבת לבעלת סיכון ביולוגי ברמה 2 (Biosafety level 2).
אבחנה.
כיום נהוג להשתמש במספר שיטות לזיהוי הנגיף, הן סרולוגיות והן שיטות של וירולוגיה קלאסית.
בהקשר האבחנתי חשוב לציין, שהיות ונגיפי האדנו עלולים להישאר בגוף גם לאחר היעלמות סימני המחלה, אבחנה חיובית לעיתים אינה משקפת את המצב הבריאותי של הפרט.
טיפול וחיסון.
כיום לא קיים טיפול תרופתי נגד נגיפים במשפחת Adenoviridae. עיקר הטיפול הרפואי מתבסס על טיפול תומך בסימפטומים הנלווים, דוגמת הורדת חום ושיכוך כאבים.
בעבר פותח חיסון נגד הזנים 4 ו-7 של הסוג "Mastadenovirus", הנחשבים לאלימים ביותר לבני האדם (מחוללי מחלות בדרכי הנשימה). החיסון ניתן לחיילי ארצות הברית בין השנים 1971–1999, אולם הופסק כאשר החברה שסיפקה חיסונים אלה הפסיקה את ייצורם. ב-16 במרץ 2011 אושר מתן החיסון זה, שפותח מחדש בהתבסס על החיסון המקורי משנת 1971, על ידי טבע תעשיות פרמצבטיות.
לנגיפי Adenoviridae מהסוג "Aviadenovirus" מצויים כיום שני חיסונים זמינים: חיסון על בסיס וירוס מוחלש וחיסון על בסיס וירוס מומת. חיסונים אלה ניתנים לעופות על מנת למנוע תחלואה בתסמונת הטלה ירודה ובדלקות של מערכת העיכול.
לזני הנגיף CAdV-1 ו-CAdV-2 מהסוג "Mastadenovirus" קיים כיום חיסון על בסיס וירוס CAdV-2 מוחלש, הניתן לכלבים במסגרת חיסון ה-DA2PPC.
ניצול למטרות מחקר.
היות שרצפטורי ה-CAR, אותם מנצלים נגיפי משפחת ה-Adenoviridae על מנת לחדור לתוך תאי האפיתל בגוף, מצויים על מגוון רחב של תאים בגוף, עולה פוטנציאל החדירה של נגיפי האדנו. עובדה זו מנוצלת על ידי חוקרים רבים על מנת להשתמש בנגיפי המשפחה (לרוב בזן 5 בסוג "Mastadenovirus") לשם החדרת פלסמידים סינתטיים, המבטאים גנים שונים, כשיטת טרנספקציה מקובלת ובמסגרת ריפוי גני.
מיון.
משפחת ה-Adenoviridae מתחלקת ל-5 סוגים. לכל סוג קיימת קבוצת פונדקאים טיפוסית, אותה הוא מדביק
הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה
הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה (אנגלית United Nations Economic Commission for Africa; צרפתית Commission économique pour l'Afrique; ראשי תיבות UNECA או ECA) הוא ארגון של האומות המאוחדות שמטרתו לעודד שיתוף פעולה כלכלי בין המדינות החברות בו, הכוללות את כל 53 מדינות אפריקה החברות בארגון האומות המאוחדות (כל מדינות היבשת למעט הישות של סהרה המערבית). הנציבות נוסדה בשנת 1958 על ידי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות ובהמלצתה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
מבנה ארגוני.
מטה הנציבות שוכן באדיס אבבה, בירת אתיופיה, וכפופות לו חמש נציבויות אזוריות:
לנציבות שבע חטיבות:
מטה הנציבות.
קומפלקס מטה הנציבות המכונה "אולם אפריקה" שוכן סמוך ממזרח לכיכר מסקל במרכז אדיס אבבה. המבנה הוקם בשנת 1961 בידי אדריכלים איטלקים, והאמן האתיופי אפוורק תקלה עיצב בו חלון מזכוכית צבועה בשטח של 150 מ"ר, המכונה "אפריקה: עבר, הווה ועתיד". החלון שתופס קיר שלם הוא אחד מיצירות הזכוכית הצבועה הגדולות בעולם.
אדאבאיו אדדג'י עמד באש הארגון בשנים 1975-1991.
FN P90
FN P90 הוא תת מקלע מתוצרת בלגיה שתוכנן ומיוצר על ידי חברת FN herstal החל משנת 1990.
ה-P90 נוצר כמענה לדרישה של נאט"ו למציאת תחליף לכלי-נשק (בעיקר תת-מקלעים) שיורים תחמושת 9 מ"מ פרבלום; הוא תוכנן להיות קומפקטי וקל משקל אך עם זאת רב עוצמה בשביל חיילים ויחידות שנמצאות בכלי רכב (כמו טנק) מאבטחים ויחידות כוחות מיוחדים ולוחמה בטרור. ה-P90 ידוע בארגונומיה ובנוחות הירי שלו שכן הרתע החלש שיוצא מהנשק הוא קטן ביותר וביחד עם צורת האחיזה הנוחה והייחודית והקומפקטיות שלו הופכים אותו לנוח מאוד לשימוש במגוון רחב של סיטואציות כמו ירי בזמן נהיגה למשל (ה-P90 יעיל ונוח לשימוש גם עם יד אחת עקב הרתע החלש שלו) או במקרים בהם רוצים להסתובב עם נשק אוטומטי מוסתר מבלי שיראו. תת-המקלע משמש את היחידות המיוחדות של צה"ל מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. מאחר שהוא משתמש בתחמושת מסוג שונה מ-9 מ"מ הוא נחשב גם לנשק הגנה אישי (Personal Defence Weapon).
הנדסה.
תחמושת.
ה-P90 יורה תחמושת בקוטר 5.7 מ"מ: ה-FN 5.7 (אשר נקרא גם SS190), שיוצרה במיוחד בשביל ה-P90. ה-FN 5.7 הוא כדור קטן קל ומהיר להבדיל מכדורים אחרים שמשמשים תתי-מקלעים בדרך כלל שהם 9 מ"מ וגדולים יותר. כאשר הוא נורה מה-P90 ה-FN 5.7 יכול לחדור אפודי מגן שבדרך כלל יכולים לעצור כדורים רגילים שנורים מרוב תתי המקלעים.
מחסנית.
מחסנית ה-P90 היא ייחודית מאוד בהשוואה למחסניות של כלי-נשק אחרים; המחסנית יושבת על החלק העליון של הנשק לאורכו בזמן שהכדורים עצמם יושבים במאונך לקנה ויוצאים מהמחסנית כשהם ישרים לכיוון הקנה ובכך הופכת להרבה יותר קומפקטית מאשר מחסנית רגילה שמתחברת בקצה אחד לחלק התחתון של הנשק, כל זה יחד עם המשקל הנמוך של התחמושת המחסנית והנשק עצמו בכלל מאפשרת למחסנית להיות בעלת קיבולת של 50 כדורים; קיבולת גבוהה במיוחד יחסית למחסניות אחרות ולכלי-יריה בגודל הזה בכלל ובכל זאת להישאר קומפקטי מאוד נוח וקל משקל.
דגם PS90.
PS90 הוא גרסת קרבין לרובה P90 שיוצר על ידי החברה FN herstal והוצג לראשונה בשנת 2005. לרובה יש תוספות חדשות כגון קנה ארוך יותר ב-407 מ"מ.
הרובה נמצא בשימוש בדומה ל-P90, רק יותר אצל יחידות ללוחמה בטרור ולא אצל הכוחות המיוחדים ומאבטחים.
מרדכי שלו
מרדכי שלו (17 באוקטובר 1926 - 6 באוקטובר 2014) היה מסאי ומבקר ספרות ישראלי, מורה לספרות ואיש ספרות ומקרא.
ביוגרפיה.
מרדכי שלו נולד לצפורה ומאיר שלו (בסלבסקי) בירושלים, היה בוגר הגמנסיה העברית, ואף התגורר בה באחרית ימיו ועד פטירתו.
בגיל 17, בעת טיול במדבר יהודה של אגודת המשוטטים, החליק במפולת עפר ופגע בעליזה גורביץ', אף היא בת 17, שהלכה בעקבותיו, וכך החלה ידידותם. בשנת 1945 הצטרף ללח"י, והיה פעיל במערכת היומון ושידורי הרדיו של הארגון בעקבותיו הצטרפה גם עליזה ללח"י. בהוראת לח"י עבר לתל אביב, ובעקבות געגועיו לעליזה עברה גם היא לתל אביב, והשניים התגוררו בחדר שכור ברחוב המלך ג'ורג'. השניים נישאו בשלהי 1948, והתגרשו בהסכמה כעבור שנה. עליזה גורביץ' נישאה למשורר אורי צבי גרינברג, אותו פגשה בעת אחד מביקוריו של שלו אצלו, ולימים נודעה כמשוררת בשם העט "עין טור מלכא".
בהמשך לפעילותו בלח"י היה, אחרי קום המדינה, נואם מרכזי בוועידת "מפלגת הלוחמים" מיסודו של לח"י בה קידם פשרה: תמיכה במהפכה פרולטרית לפי קווים סוציאליסטיים אך עם ייחודיות עברית. נשא בשנית את הציירת ריקה שידלובסקי, בתם של עליזה ואהרון שידלובסקי, ממייסדי קבוצת כנרת. למרדכי וריקה שלו נולדו שני ילדים: המתמטיקאי והסופר ענר שלו, הנשוי לד"ר דנה שלו מהחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית (בתה של הסופרת וחוקרת המקרא אריאלה דים-גולדברג), והסופרת צרויה שלו, הנשואה לסופר איל מגד. אחיו של מרדכי שלו היה הסופר והמשורר יצחק שלו, ואחיינו הוא הסופר מאיר שלו.
הוא לימד בתיכון בית ירח שבעמק הירדן. על השתלבותו שם סיפר מפיו בנו, ענר שלו: "כשנכנסתי לכיתה היה ציור גדול של שתים־עשרה גולגולות על הלוח. שאלתי מה זה. התלמידים פרצו בצחוק ולא ענו. בסוף אחד מהם אמר, אלה שנים־עשר המורים לתנ"ך שהיו לנו לפניך. ... שבועות אחדים אחר כך הייתי כבר המורה הנערץ ביותר בבית ירח."
הוא עבר ללמד בבית ברל, שם גם התגורר וגידל את ילדיו. בהמשך נמנה עם מייסדי "מכון כרם" להכשרת מורים, שנוסד ב-1975 כמכון הומניסטי יהודי המכשיר בעלי תואר ראשון להוראה בתחומי היהדות, מדעי הרוח, האמנויות והמוזיקה. בשנת 2000 קיבל את פרס עקביהו "לספר שירים עבריים או ספר עברי מתחום הביקורת הספרותית".
נפטר בביתו בירושלים והובא לקבורה בבית הקברות כנרת.
בתו, צרויה שלו, מספרת כיצד עבד מרדכי שלו על מאמר אחד במשך שנים רבות, ועל כך שסירב להוציא לאור את כתביו בספרים, ושמעולם לא הסכים לעזוב את הארץ, ולו ליום אחד, "כי נסיעה לחו"ל זה עניין בורגני נהנתני, וארץ לא עוזבים".