מקומות בהם ניתן למצוא קואסיט כוללים את מכתש המטאור (מכתש ברינגר) בווינסלו (Winslow), במחוז קוקונינוו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), במכתש סינקינג ספרינגס (Sinking Springs ) שבאוהיו, ובמכתש קנטלנד (Kentland ) במחוז ניוטון באינדיאנה שבארצות הברית; במכתש נרדלינגר רייס (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתשי ואבאר ברובע אל-חלי בערב הסעודית; ובקימברלי שבדרום אפריקה.
מונופול מגנטי
בפיזיקה, מונופול מגנטי הוא חלקיק משוער שהוא מגנט עם קוטב אחד בלבד. במונחים טכניים יותר, יהיה לו "מטען מגנטי", באנלוגיה למטען חשמלי. ההתעניינות המודרנית במונופולים מגנטיים נובעת מתאוריות של פיזיקת החלקיקים, בייחוד תאוריות מאוחדות גדולות ותורת העל-מיתר, אשר חוזות את קיומם.
התאוריה הקלאסית של מטען מגנטי קיימת עוד מאז ניסוח משוואות מקסוול (1884), אך היא נחשבת פחות חשובה או מעניינת מהתאוריות הקוונטיות של מטען מגנטי, אשר הוצגו לראשונה ב-1931 במאמר מאת פול דיראק.
במאמר זה, דיראק הראה כי אם מונופולים מגנטיים קיימים, הם יסבירו את הקוונטיזציה של המטען החשמלי ביקום. מאז פרסום המאמר בוצעו מספר חיפושים שיטתיים למונופולים. ניסויים ב-1975
וב-1982
הפיקו תוצאות אשר בתחילה היה נדמה כי הן מוכיחות את קיומם של מונופולים, אך כיום מוסכם כי הן לא היו חד-משמעיות.
מכאן, עדיין ייתכן כי מונופולים מגנטיים אינם קיימים כלל.
גילוי מונופולים היא בעיה פתוחה בפיזיקה ניסיונית. התאוריות המודרניות בפיזיקה תאורטית גורסות כי המונופולים קיימים, וחלקן, כמו תורת המיתרים, אף דורשות אותם כתנאי הכרחי לנכונות התאוריה. ג'וזף פולצ'ינסקי, תאורטיקאי-מיתרים בולט, תיאר את קיומם של המונופולים כ"אחד מההימורים הבטוחים ביותר שניתן לעשות בקשר לפיזיקה שעדיין לא נתגלתה".
התאוריות הללו לא בהכרח סותרות את הראיות הניסיוניות: בחלק מהמודלים, יש סיכוי נמוך מאוד לחזות במונופולים מגנטיים מאחר שהם מסיביים מכדי להיווצר במאיצי חלקיקים, ונדירים מכדי שחלקיק תועה יתגלה בגלאי חלקיקים.
יומון העם
יומון העם (בסינית: 人民日报; בפין-יין: Rénmín Rìbào, "יֶנְמִין יִיבַּאוֹ") הוא עיתון יומי סיני, היוצא לאור על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. לעיתון תפוצה שנעה בין שלושה לארבעה מיליון עותקים וכן מהדורות מקוונות בשפות אחדות. ככלל, העיתון מבטא את עמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מדיניותה.
העיתון הופיע לראשונה ב-15 ביוני 1948, לקראת סיום מלחמת האזרחים בסין, והמערכת שכנה בעיר פינגשאן במחוז חביי. עם השלמת השתלטות הקומוניסטים על סין הועברה מערכת העיתון לבייג'ינג בחודש מרץ 1949. העיתון היה תחת שליטה הדוקה של בכירי המפלגה הקומוניסטי הסינית, ובעת שלטונו של מאו דזה-דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו.
יומון העם בעת מהפכת התרבות.
בעת מהפכת התרבות שימש יומון העם אחד המקורות הבודדים למידע על המתרחש בסין - הן כלפי העולם והן בתוך סין. בתקופה זו, נחשבו מאמרי המערכת של העיתון כעמדות הרשמיות של ההנהגה הסינית ושיקפו את האקלים האנטי-אינטלקטואלי של אותה תקופה. פעמים רבות שימש העיתון כמדד למעמדם הפוליטי של בכירים במפלגה, בהנהגה ובצבא - על פי מיקום הידיעות אודות האישים נמדד גם מעמדם.
העיתון כמבטא המשטר.
מאמרי המערכת ביומון העם נחשבים על ידי מומחים לסין מחד ועל ידי תושבי סין מאידך כמבטאים של מדיניות הממשלה והמפלגה הקומוניסטית של סין. בעיתון קיימת אבחנה בין מאמרי המערכת, פרשנויות ודעות. למרות שכל החומרים הכלולים העיתון עוברים אישור של מוסדות המפלגה הקומוניסטית של סין, קים מדרג ברור בין החלקים שצוינו, ומאמרי המערכת נחשבים למבטאים המדויקים ומוסמכים יותר של מדיניות המפלגה והנהגת סין. מאמר דעה או פרשנות המופיע בעיתון, יכול לרמז לקוראים על מחלוקת או ויכוח בקרב ההנהגה, בעוד שמאמר מערכת מעיד על עמדה רשמית של המשטר. לאחר מותו של מאו זדונג חשפו מאמרי המערכת את פעילות כנופיית הארבעה והצביעו את הדרך למדיניות הפרגמטית של ממשיכי דרכו של מאו.
מודרניזציה של העיתון.
כיום העיתון אינו מהווה מקור בלעדי למידע על סין ועבור תושבי סין, כבעבר. עיתונים מתחרים מבית ומחוץ הביאו לשינויים רבים בעיתון, ואחד מהם הוא העלאת מהדורה מקוונת של העיתון (בשנת 1997). באתר האינטרנט של העיתון מופיעים גם פורומים, בהם יכולים הקוראים להגיב ולהתדיין על נושאים שונים. כמו כן כוללת גרסת האינטרנט של העיתון גם תרגומים לרוסית, צרפתית, אנגלית וערבית.
מרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס
המרכז לסרטן ע"ש מ.ד. אנדרסון באוניברסיטת טקסס (באנגלית: The University of Texas M. D. Anderson Cancer Center) הפועל ביוסטון טקסס הוא אחד מן המרכזים הרפואיים הבולטים בעולם בטיפול ובמחקר על מחלות סרטניות. זהו מוסד מחקר אוניברסיטאי, המעניק תארים אקדמאיים, יחד עם בי"ח המטפל בחולי סרטן.
היסטוריה.
מרכז מ.ד. אנדרסון נוסד על פי חוק שקיבל בית המחוקקים של מדינת טקסס בשנת 1941, אשר הפך את המרכז לחלק ממערכת הקמפוסים של אוניברסיטת טקסס. קרן מ.ד. אנדרסון, הקרויה על שם בנקאי מטנסי, מונרו דנוויי אנדרסון, שמת שנתיים קודם לכן והיה בעל חברה סוחרת כותנה, הגדולה בעולם, הסכימה להעניק למרכז החדש סכום זהה לזה שתעניק לו מדינת טקסס, אם המרכז ייקרא על שמו של אנדרסון מייסדה, וכך אכן היה.
המרכז כיום.
מרכז אנדרסון הוא כיום אחד מ-41 מרכזים אמריקאיים כוללניים לסרטן, המוכרים על ידי המכון הלאומי לסרטן. במרכז מטופלים מדי שנה למעלה מ-108,000 חולים והוא מעסיק למעלה מ-18,000 אנשי צוות.
בתשע מתוך 11 השנים האחרונות, כולל שנת 2012 דורג מרכז מ.ד. אנדרסון במקום הראשון מבין המרכזים הרפואיים לטיפול בסרטן בארצות הברית.
הכנסותיו של המרכז ב-2012 הן קרוב לשלושה מיליארד דולר, כאשר כשלושה רבעים מתוכם באים מתשלומי החולים המטופלים בו, וקצת יותר מעשירית, מתרומות. חלקה של מדינת טקסס בתקציבו הוא פחות מ-5%.
בית הדין הבינלאומי הפלילי לרואנדה
מחוץ לתחרות
המרכז לסרטן ע&quot;ש מ.ד. אנדרסון באוניברסיטת טקסס
ספר מקבים
ספר חשמונאים
ספר מכבים
אנאכרוניזם
אקספו 67'
התערוכה העולמית הבינלאומית של 1967 (באנגלית: 1967 International and Universal Exposition), הידועה בקצרה כאקספו 67' הייתה התערוכה העולמית שנערכה בעיר מונטריאול, קנדה, בשנת 1967. תערוכה זו נחשבת עד היום לגדולה ולמוצלחת ביותר מבין כל הירידים העולמיים שנערכו, בה השתתפו 62 מדינות וביקרו יותר מ-50 מיליון מבקרים. התערוכה העולמית נערכה מ-27 באפריל ועד 29 באוקטובר. ביומה השלישי של התערוכה נרשם שיא עולמי במספר המבקרים - 569,000 מבקרים ביום אחד, מספר שיא המחזיק עד היום.
אקספו 67' נערכה כחלק מחגיגות המאה לקונפדרציה הקנדית. במקור, תוכננה התערוכה העולמית של שנה זו להיערך במוסקבה כדי לציין 50 שנה למהפכת פברואר של 1917 אולם מסיבות שונות החליטו הסובייטים לבטלה וקנדה נבחרה לארח את התערוכה ב-1962.
לטובת התערוכה הוקם האי המלאכותי איל נוטרדאם (Île Notre-Dame) במרכזו של נהר סנט לורנס. לאחר התערוכה המשיכה להתקיים באתר תערוכת "אדם ועולמו" במהלך חודשי הקיץ עד שנת 1981. במהלך תקופה זו נזנחו מרבית המבנים ונסגרו. כיום משמש אתר אקספו 67' פארק ובו כמה מן המבנים שנשתמרו מהתערוכה.
מרבית מן הקנדים רואים בה כאחד מהישגיה התרבותיים החשובים ביותר של ארצם.
בעקבות התערוכה הוקמה קבוצת הבייסבול הקנדית הראשונה ששיחקה בליגת הMLB, המונטריאול אקספוז, שלימים עברה לוושינגטון די. סי. והיא כיום הוושינגטון נשיונאלס.
השתתפות.
בלטו בהיעדרן הרפובליקה העממית של סין, ספרד, דרום אפריקה, מרבית מדינות דרום אמריקה ומרבית מדינות ערב. כווית שהשתתפה תחילה עזבה את התערוכה עם פרוץ מלחמת ששת הימים במחאה על התנהלות המערב מול ישראל.
הביתנים.
במסגרת התערוכה הוקמו יותר מ-90 ביתנים על ידי המדינות המשתתפות. ביתנים אלו נבנו על ידי אדריכלים בכירים המייצגים את מדינותיהם והם פיארו את היכולות החדשות בתחום העיצוב, הבנייה והטכנולוגיה. מורשתה האדריכלית של תערוכת אקספו 67' נחשבת לאחת המרשימות מבין התערוכות העולמיות. בביתנים עצם הוצגו בעיקר תערוכות אמנות ועיצוב והביתן הפופולרי ביותר בקרב המבקרים היה זה של ברית המועצות שמשך לבדו כ-13 מיליון מבקרים.
הביתן האמריקאי משך תשומת לב מיוחד גם כן בחדשנותו. הביתן נבנה בתוך כיפה גאודזית ענקית - מבנה אשר המציא בקמינסטר פולר שתכנן גם את הביתן בתערוכה. הביתן שכונה "הביוספרה" היה פורץ דרך גם במבנה החדשני וגם בניצני הבנייה הירוקה שהציג לעולם.
ביתן ישראל -
במרכזו פסל מסתובב בגובה 6.5 מ' עשוי מראות מעוגלות שבתנועתן יוצרות השתקפויות צבעוניות משתנות.
בנוסף מיצג הבא להמחיש את בעיית המים ופיתוח החקלאות בישראל על ידי בריכה ובתוכה פרחים מכניים שנפתחים ונסגרים בהתאם לכניסת ויציאת המים .
פרי עיצובו של האמן והמעצב הישראלי דן ריזינגר, חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת 1999.
Israel pavillion, Montreal Expo-
A small revolving scuplture, backed by 6.5m curved mirror, created ever-changing reflections of color
made by the israeli designer and artist DAN REISINGER . ISRAEL PRICE WINNER FOR 1999
בניין מרשים נוסף שנבנה לקראת התערוכה, אך לא כביתן, היה פרויקט הביטאט 67' שתכנן האדריכל הישראלי-קנדי משה ספדיה (נבנה ללא קשר לישראל). הפרויקט נועד להיות בית מגורים והציג שימוש חדשני בבנייה טרומית וצורת מגורים יוצאת דופן. הבניין משמש למגורים עד היום.
אקספו 67
קאיונגה