ב-1889 נסעה מהודו לקשמיר ולדאק, עברה בגבול טיבט והמשיכה לטהראן וממנה לצפון פרס, לכורדיסטן ולטורקיה. ב-1894 הפליגה מאנגליה ליפן ולקוריאה. במסעה הגדול האחרון, בשנת 1896, חזרה לסין ושטה על ספינת נהר במעלה היאנגצה ויוּבלו האן עד למחוז סצ'ואן. ב-1901, והיא בת 70, הספיקה לנסוע למרוקו, סיירה ברכיבה בהרי האטלס והרחיקה עד מחוזות הבֶּרבֶּרים במדבר. איזבלה בירד התכוננה לצאת שוב לסין, אך מתה באדינבורו ב-1904, סמוך ליום הולדתה ה-73.
איזבלה בירד נחשבה לנוסעת נועזת מאוד. היא טיילה הרבה בגפה, להוציא משרתים מקומיים, בתנאים לא פשוטים ולא נטולי סכנות, שבמהלכם סבלה מכוויות קור, משבָרים בזרועות ובצלעות, לא אחת הייתה קרובה לטביעה ואף חלתה בכולרה. מסעותיה מפליאים לאור בריאותה הרופפת, אם כי ניכר שדווקא בתקופת מסעות חלו אצלה התאוששות ושיפור (נאמר עליה שהייתה "נכה בארצה וגיבורה כשמשון בחו"ל"). חלק ממסעותיה התנהלו באזורים ובאתרים נידחים, כאלה שבהם לא הייתה נוכחות אירופית מאורגנת, והיא אף הגיעה למקומות שעדיין לא היו מוכרים לאדם המערבי. למרות תלאות הדרך וחוסר הנוחות בירד דאגה להופעה אישית נאותה במושגים הוויקטוריאניים (את מכנסי הרכיבה הסתירה היטב תחת שמלתה הרחבה).
ב-1890 הייתה איזבלה בירד-בישופ האישה הראשונה שהתקבלה כעמיתת כבוד בחברה הגאוגרפית של סקוטלנד, ושנתיים לאחר מכן הייתה האישה הראשונה שנבחרה כחברה בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית. בירד נתפסה למלאכת הצילום אחרי מלאת לה 60 שנים וב-1897 התקבלה כחברה בחברה המלכותית הבריטית לצילום .
על מצבת-הקבורה המשפחתית צוין ש"מתה באדינבורו אחרי מסעות מפרכים בארצות רבות".
כתביה.
איזבלה בירד כתבה בהתמדה ובפירוט על קורותיה וחוויותיה, וכתבי המסעות שלה העניקו לה מעמד של ידוענית. ספריה ראו אור ברובם בהוצאת ג'ון מאריי בלונדון ותורגמו לשפות שונות. חלקם מבוססים על המכתבים שכתבה לאחותה הנרייטה, ופרקים רבים בהם פורסמו תחילה בכתבי-עת.
חיבוריה הנודעים ביותר הם: אישה אנגלייה באמריקה (1856); הערות על אדינבורג הישנה (1869); איי הוואי (1875); אוסטרליה המאושרת: רשמים מוויקטוריה וממלבורן (1877); חיי גבירה בהרי הרוקי (1879); דרכים לא כבושות ביפן (1880); חצי האי המלאי והדרך אליו (1883); מסעות בפרס ובכורדיסטן (1891); בקרב הטיבטים (1894); קוריאה ושכנותיה (1898); עמק היאנגצה ומעבר לו (1899); תצלומים סיניים (1900).
אריגה, סריגה ולבוש.
בכל כתביה נתנה איזבלה בירד ביטוי לידיעותיה על אריגים ועל סריגים. בספרה "דרכים לא כבושות ביפן" מ-1880 תיארה את תולעי המשי, כמו גם את טווית המשי והכותנה, את הכנת החוטים מקליפת עצים ואת הנול הנקשר לגב. בספרהּ על סין היא הרחיבה מאוד את תאוריה על תעשיית האריגים שם. איזבלה נסעה תמיד עם עבודת הסריגה והצינורה שלה. ביפן השתמשה במסרגת הצינורה כדי להוציא אידרת דג שנתקעה בגרונו של ילד. לא אחת שעשעה מקומיים באופן הסריגה והרקמה שלה. בקולורדו שבאמריקה לימדה אם ובת חלוצות לסרוג. כשסיימה את טיפוס ההרים בקולורדו תיארה על בגדיה כסימן לתלאות הדרך שעברה בהצלחה. חלק מבגדיה נחתכו על ידיה כדי לשמש כמגבות כלים. בירד תיקנה את גרביה כל כך הרבה פעמים עד שלא נותר כמעט כלום מהצמר המקורי שמהן נסרגו.
בעת סיוריה בהוואי, החליטה בירד לא לרכב בישיבה על הצד, כיאות למה שנחשב כמהוגן לנשים, משום שלבישת המחוך וצורת הישיבה הזו עיוותה את עמוד השדרה שלה. בירד הכינה לעצמה חליפת רכיבה, מורכבת ממכנסיים רחבים עם כיווצים שכיסו את נעליה. ומעליהם חצאית לצניעות. בסין אימצה לעצמה שמלה מקומית וכן מעיל רחב בעל כיסים רחבים שבהם נשאה כל מיני חפצים שימושיים למסע, ביניהם מנורת נפט ואקדח טעון. ביפן לבשה שמלת מסע קצרה מטוויד בפסים בצבע אבק, עם נעליים גבוהות מעור. על ראשה חבשה כובע יפני קלוע מבמבוק עם כיסוי בד כותנה.
שולי דברים.
איזבלה בירד היא אחת הדמויות הראשיות במחזה של קריל צ'רצ'יל מ-1982 – "נשים בצמרת". בערך הויקיפדי על אודות מחזה זה יוּחד לבירד פרק נפרד.
אמן הווידאו בן הגרי התייחס למסעותיה של איזבלה בירד באחת התמונות בסרטו "הכּפיל" (תערוכת "אינברט", גלריה רוזנפלד בתל אביב, 2011), שם הוא מחזיק בספר מ-1900 בשם "שני מטיילים מודרניים" שהוקדש לה ולהנרי מורטון סטנלי.
צוות ניו הורייזונס קורא לאחד המישורים הנמוכים בכוכב פלוטו בשם Bird Planitia לכבודה של איזבלה בירד.
רם פראסאד ביסמיל
רם פראסאד ביסמיל (באנגלית: Ram Prasad Bismil ) (11 ביוני 1897 – 19 בדצמבר 1927) היה מהפכן הודי אשר השתתף בקשירת הקשר במיינפורי בשנת 1918, בשוד הרכבת בקאקורי בשנת 1925, הידוע בכינוי הקשר בקאקורי, ונאבק נגד האימפריאליזם הבריטי. לצד היותו לוחם חירות, הוא היה גם משורר אשר ביטא את הלאומיות ההודית וכתב בהינדית ובאורדו בשמות העט: רם, אגיאט וביסמיל. את פרסומו קנה בשם משפחתו "ביסמיל". רם פעל עם התנועה הרפורמיסטית ההודית "אריה סמאג'" ושאב השראה מן הספר "סטיארת' פראקאש" אשר נכתב על ידי סוואמי דיאננד סאראסוואטי. הוא קיים גם קשר סודי עם המהפכן ההודי לאלה האר דאיאל באמצעות הגורו שלו סוואמי סומדב אשר הטיף את ערכי תנועת אריה סמאג'.
ביסמיל נמנה עם מייסדי הארגון המהפכני האיחוד הרפובליקני של הינדוסטן. הלאומן ההודי בגד סינג העלה על נס את ביסמיל כמשורר בולט באורדו והינדית. כמו משורר גדול-סופר של אורדו והינדי, אשר תרגם את ספרו של ויליאם מייקפיס תאקרי "קתרין" מאנגלית והספר "הבולשביקים" מבנגלית.
תחילת דרכו.
רם פראסאד ביסמיל נולד ב-11 ביוני 1897 בשאחג'אהנפור, במחוזות הצפון-מערביים בהודו הבריטית. הוא למד הינדי מאביו ונשלח ללמוד אורדו ממורה דת מוסלמי. הוא התקבל לבית הספר בשפה האנגלית, אף על פי שאביו התנגד לכך והצטרף לתנועה הרפורמית ההודית בשאחג'אהנפור.
עוד בעת שהיה תלמיד בן 18 ביסמיל קרא גזר דין אשר דן למוות את בהאי פארמאנאנד, מלומד וחבר של האר דאיאל. באותה תקופה ביקר באופן קבוע בבית תפילה של אריה סאמאג' בשאחג'אהנפור, שם לימד סוואמי סומדב, חבר של פארמאנאנד. כביטוי לזעמו על גזר הדין ביסמיל. חיבר שיר בהינדית אשר שמו "לידתי", אותו הראה לסומדב. בשיר הוא מצהיר על מחויבותו לסלק את השלטון הבריטי מהודו. שנה אחר כך עזב ביסמיל את בית הספר ונסע עם חלק מחבריו ללאקנאו, שם ארגן עמם קבוצת בני נוער במטרה לפרסם ספר בהינדית על ההיסטוריה של עצמאות ארצות הברית. הספר פורסם בהסכמת הגורו סומדב תחת שמות עט. מיד לאחר פרסומו, נאסרה הפצתו על ידי ממשלת אוטר פרדש.
הקשר במיינפורי.
ביסמיל ייסד ארגון מהפכני בשם "מזבח האומה" ויצר קשר עם המהפכן גנדה לאל דיקסיט, מורה בית ספר באאורייה. את הקשר בין השניים איפשר סומדב אשר סבר כי ביסמיל יהיה יעיל יותר בשליחותו אם יהיו לו תומכים מנוסים. לדיקסיט היו קשרים עם אנשי כנופיות בעלי עוצמה במדינה. דיקסיט ביקש לנצל את עוצמתם לצורך מאבק מזוין נגד השלטון הבריטי. בדומה לביסמיל, גם דיקסיט יצר ארגון בני נוער, אשר כונו "שיבז'י", על שם מלך הודי בן המאה ה-17.ב-28 בינואר 1918 ביסמיל פרסם עלון אשר כותרתו "מסר לבני העם", אותו הפיץ לצד שירו "שבועת מיינפורי". במטרה לגייס כספים לתנועתו בוצעו שלושה מעשי ביזה בשנת 1918. בעקבות פעולת אלה החלה המשטרה לחפש אחר אנשי ארגונו וחלקם נתפסו בעודם מפיצים את הספר שנאסר למכירה. ביסמיל הצליח להימלט עם הספרים. בעודו מארגן מעשה ביזה נוסף באזור שבין דלהי לאגרה, הגיע למקום כוח משטרה ואש נפתחה משני הצדדים. ביסמיל קפץ למי נהר יאמונה ושחה מתחת לפני המים. עם היעלמו סברו חבריו וגם המשטרה כי נהרג במהלך העימות. אף דיקסיט נעצר בתקרית עם חבריו והוחזק במצודת אגרה. ביסמיל נמלט לדלהי וחי מאותה עת במחבוא. נפתח נגדו תיק פלילי. מאוחר יותר נמלט אף דיקסיט ממעצרו, שעה שהובא למשפט במיינפורי. תקרית זו נודעה בכינוי "הקשר במיינפורי". ב-1 בנובמבר 1919 הרשיע בית משפט מחוזי את כל המשתתפים בתקרית והכריז על דיקסיט וביסמיל כפושעים נמלטים.
פעולות במחתרת.
בשנים 1919 עד 1920 חי ביסמיל בסתר כשהוא נע ונד בין כפרים שונים באוטר פרדש, תוך שהוא מוציא לאור מספר ספרים. בין הספרים הייתה אסופת שירים שלו ושל אחרים, "לאהאר במחשבותי". הוא אף תרגם שני ספרים מבנגלית ואת הספר "קתרין" מאנגלית. את הספרים פרסם באמצעות כספים שגייס. לאחר מותו, בשנת 1929, פורסם ספר שירים נוסף שחיבר, Kranti Geetanjali, ספר שנאסר להפצה על ידי הראג' הבריטי בשנת 1931.
הקמת ההתאחדות הרפובליקנית של הינדוסטן.