מקור שם הכפר הוא בעצי האשל הגדלים באזור וכאות כבוד לחיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל. בית הספר החקלאי וכפר הנוער הצמוד אליו הוקמו בשנת 1952 במטרה להעניק חינוך חקלאי לנערים ולנערות מהמושבים שהוקמו באותן שנים בנגב הצפוני. כפר הנוער כלל בתחילה גם את מגורי המורים והמדריכים ובעשורים שלאחר שנות ה-50 מכן התפתח יישוב סביב כפר הנוער, וקיבל ממנו את שמו.
היסטוריה.
שנות ה-50-60.
בית הספר "אשל הנשיא הוקם ב-1951 וכפר הנוער באותו שם הוקם בשנת 1952 בצמוד אליו. בית הספר הוקם בסמוך למועצה אזורית מרחבים ונועד לשרת את אוכלוסייתה. טקס ההקמה הפתיחה התקיים בסוף נובמבר 1952.
זלמן וילקומירסקי תיפקד כמנהל הכפר בשנים הראשונות והקים מסורת של התגוררות המנהל במקום. בתחילת דרכו בית הספר שם דגש על הענקת השכלה חקלאית, מקצועית ועיונית לאוכלוסיית תלמידים של מושבים, קיבוצים ועיירות פיתוח אשר הוקמו בנגב צפוני-מערבי בשנים הראשונות להקמת ישראל. מתוך רעיון של תיעוש מזורז, בו דגלה מפלגת מפא"י, נבע כי במדינת ישראל ישנו צורך גבוה ביצרנים- בעלי מקצוע, חקלאיים מושכלים. עם הקמתם של אזורי פיתוח ובנייה בתוכם מפעלים רבים, ביקוש לבעלי מקצוע עלה עוד יותר. המטרה הייתה למנוע עלייתו של אחוז ה"צווארונים הלבנים" בקרב הישראליים בהשוואה לעובדי משק חקלאי ותעשייה. לדבריו של שר החינוך, זלמן ארן (פעל בין השנים 1955-1960, 1963-1969), ישראליים חייבים לכלכל את עצמם ודרך הטובה ביותר היא הקמת תעשייה ושימור אופייה החקלאי של ישראל (לעומת מדינות אירופאיות, בהן משק חקלאי הצטמצם). לדבריו, לימודים מקצועיים וחקלאיים באים לגדל זרעים (תלמידים) לתעשייה וכלכלה המפותחים של ישראל. הוא תמך רבות בהקמתם והרחבתם של בתי הספר המחנכים כוח עבודת כפיים של ישראל. "אשל הנשיא", בהיותו בית הספר חקלאי גם הוא שיקף את מדיניותו של ארן זלמן- ב"אשל הנשיא" לאורך שנים רבות הודגשה חשיבותה של השכלה לעבודת כפיים.
מערכת חינוך בית ספרי.
בתחילת דרכו בית הספר החקלאי "אשל הנשיא" דגל בהכשרת דור חדש של חקלאיים. במובן זה בית הספר העניק הכשרה, אשר ישמש בוגרי בית הספר בעבודתם במשקים פרטיים של הוריהם (משק זעיר) ובמשקים מושביים. בסיומו בית הספר בוגרים יצאו עם תעודות מקצועיות, אשר אפשרו להם להשתלב בשוק העבודה בתחומי חקלאות ותיעוש. מדובר בחינוך ארבע שנתי מכיתות ט' עד יב'.
מגמה מקצועית.
תחומים בהם עסקו תלמידי מגמה מקצועית הם: מכונאות, אגרונומיה, ניהול משק זעיר, נגרות, חשמלאות. המקצועות אלו יועדו לבנים. תלמידות למדו כלכלת בית. בסיום ארבע שנים במגמה מקצועית בוגרים קיבלו תעודת גמר ממשלתית. תלמידי מגמה ברובם גרו בפנימייה ועבדו במשק חקלאי שישה ימים בשבוע. חלק מתלמידים התחיל לעבוד עוד לפני זריחת השמש, בשעה 4-5. זה נבע מצורך לחלוב פרות. תלמידים חולבים התחילו ללמוד בשעה שבע וחצי. לדבריו של זאב מילר (מנהל השלישי של אשל הנשיא), בשעת 11 התלמידים מרוב העייפות נרדמו על שולחנות בית הספר. תלמידים שעבדו בשעות הבוקר המאוחרות למדו אחרי צהריים- דבר הקשה על התלמידים ללמוד בצורה פרודוקטיבית. לדעתו של זאב מילר, מגמה מקצועית במצבה הקיים הייתה מיותרת וחסרת משמעות קידומי.
מגמה עיונית.
לצד מגמה מקצועית פעלה מגמה עיונית. תלמידי המגמה כללו תלמידים מהקיבוצים אורים וחצרים, ממושבי מרחבים ומהפנימיה. התלמידים האקסטרניים נסעו בכל יום לבית הספר. התלמידים האקסטרניים לא עסקו בחקלאות במסגרת משק החקלאי של "אשל הנשיא", אלא בקיבוציהם ובמושבים. בסיום ארבע שנים של לימודים התלמידים ניגשו למבחני בגרות.
שנות ה-70.
ביטול מגמה מקצועית.
בתחילת שנות ה-70 בית הספר נתקל בבעיית מחסור בתלמידים. המחסור נבע מהקמתם של בית ספר יסודי ותיכון במרחבים. כמו כן לדעתם של הורי התלמידים חינוך מקצועי לא ענה על דרישות העולם המשתנה ולא קידם תלמידים. כהרף עין בית הספר נשאר עם 170 תלמידים של פנימייה וילדי קיבוצים. בית הספר הגיע למצב שפל, בכך שאף אחד לא רצה ללמוד בו. כחלק מהביקורת המוטחת על "אשל הנשיא" וכמענה לעזיבתם של תלמידים רבים הנהלת בית הספר פתחה בצעדים לשיפור המראה הכללי שלו. בצעד ראשון הוחלט לתת לתלמידים אפשרות ללמוד, ולא רק לעבוד במשק החקלאי של בית ספר. בתחילת שנות ה-70 ימי העבודה צומצמו ליום אחד. מאז ועד היום תלמידי אשל הנשיא עובדים במשק רק יום אחד בשבוע, לפי חלוקת התלמידים לפי ימים, וכך נוצר רצף עבודה במשק החקלאי. הצעד השני, אשר עורר בזמנו התנגדות רבה בבית הספר, היה ביטול המגמה המקצועית. לדברי מנהל בית הספר באותן שנים, זאב מילר, חלק גדול מסגל בית הספר התנגד לצעד זה, במיוחד מורים בחינוך מקצועי. הם טענו, שתלמידים, אשר לומדים במסלול זה אינם מסוגלים ללמוד משהו אחר. תלמידי מסלול מקצועי ברובם היו יוצאי עדות המזרח, אשר לדבריו של קרל פרנקנשטיין נכללים בקבוצת "טעוני טיפוח" וחייבים תנאי חינוך מיוחדים. חשוב להזכיר שבוגרי מגמות מקצועיות ברחבי ישראל לא עברו הכשרה בצורה מספיקה דיה על מנת להשתתף בשוק העבודה ולהמשיך להשכלה העל תיכונית. לפעמים רמת ההשכלה של תלמידי בתי ספר מקצועיים נפלה מתחת לרמה של הוריהם. יוצאי דופן הם בוגרי בתי ספר למקצוע אליטיסטיים, אשר המשיכו את לימודיהם בטכניון.
רפורמה ואינטגרציה.
קולות הרפורמה והאינטגרציה ב"אשל הנשיא" נשמעו כבר בתחילת שנות ה-70, אך לא קיבלו תמיכה ראויה. עם בואם של מורים צעירים יחסית מאזור המרכז של ישראל, יצאו לדרך הרפורמה והאינטגרציה. ב"אשל הנשיא", אשר כבר משנת 1970 קיבל סטטוס של מקיף, מספר התלמידים היה נמוך במיוחד. בשנים 1974-1975 הוחלט לעורר עניין בבית הספר על ידי צירופם של תלמידים מהיישוב עומר כתלמידים אקסטרניים ביחד עם תלמידי הפנימיה תלמידי הקיבוצים חצרים ואורים ומיעוט מתלמידי המושבים. ארבע הקבוצות שולבו בכיתות הטרוגניות. בהמשך, הוחלט ללכת על עיקרון של חלוקה לשלישים: שליש הם תלמידי עומר, שליש תלמידי קיבוצים, ושליש תלמידי פנימייה. מאותו זמן הלימודים העיוניים של כלל תלמידים נעשו זהים. בסוף שנות ה-70 כל תלמידי בית הספר עסקו בחקלאות. במקביל לזה הוחלט להעלות את הרמה של "אשל הנשיא" והעניין בו, על ידי סגירת המסלול המקצועי ופתיחת מגמות נוספות. יחד עם זאת פותחו קייטנות, פרויקטים מיוחדים (כמו "פרויקט ירושלים", "קיבוץ צעיר"), החלה בנייה חדשה (הקמת אולם תרבות, מגרש כדורגל, ספרייה חדשה), שיפוצים רבים, ואבזור חדש.
שנות ה-80 וה-90.
נמשו תהליכי בנייה, שתילת צמחייה, נפתחו מגמות חדשות, אשר נותנות מענה לכל התלמידים באשל הנשיא. בתחילת שנות ה-2000 מספר המגמות היה בסביבות 19. בתחילת שנות ה-90 נפתחו שידוריו של "רדיו אשל הנשיא", שנחשב לרדיו החינוכי הראשון בישראל. המשק החקלאי של "אשל הנשיא" עבר טרנספורמציה, וקיבל מעמד של מרכז מדעי, העוסק בחקר והתנסות מדעית של תלמידי בית הספר. בתחילת שנות ה-90 אוכלוסיית עומר עזבה את "אשל הנשיא", עקב הקמתו של תיכון ביישוב. אוכלוסיית תלמידי עומר הוחלפה בתלמידי היישוב להבים.
פנימיית אשל הנשיא.
פנימיית אשל הנשיא נוסדה בשנת 1951 לצד הקמת הכפר, והיא משתייכת למינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער. הפנימייה היא פריפריאלית ומתחנכים בה תלמידים מערים ויישובים שונים בסביבה כגון אופקים, שדרות, נתיבות, ב"ש, ירוחם ודימונה, וכן ממושבי הסביבה שאינם נכללים באזורי הרישום של הכפר. במסגרת מבחני הקבלה והרישום לפנימייה החניכים עוברים מבחנים פסיכוטכניים וראיונות אישיים לצד קבוצתיים, על מנת להבטיח גיבוש ודינמיקה של צוות איכותי, בעל מסוגלות עצמית ולימודית גבוהה.
מטרות הפנימייה.
הפנימייה היא פנימייה חינוכית-עיונית הפועלת ללמידה משמעותית, העשרה תרבותית ולרגישות חברתית. הפנימייה שמה לה למטרה לחנך את תלמידיה להישגיות, מיצוי עצמי, העצמה והגשמה בתחומי העשרה, למידה, מנהיגות ומצוינות אישית. כמו כן קיימת דחיפה למעורבות חברתית, לאזרחות טובה ולמאבקים למען צדק חברתי וסביבתי. על מנת להשיג את מטרות אלו, נקבעו מספר יעדים: חינוך למצוינות, יצירת שייכות לכפר ותחושת בית, חינוך לאחריות אישית וחברתית, חינוך להתנדבות בקהילה וגיוס צוות איכותי ושימורו לאורך השנים. את היעדים עליהם עמלים הצוות והחניכים, משיגים התלמידים באמצעות חוגי העשרה, פרויקטים של מנהיגות לצד פיתוח חוש עסקי, שיעורי תגבור בכלל המקצועות וכן ימי למידה מרוכזים.
מבנה הפנימייה.
בפנימייה שש שכבות (ז'-י"ב), כאשר בכל שכבה שני מדריכים, מורה חיילת ומתנדבי שנת שירות מהתנועה הקיבוצית. במשך השנה עוסקת כל שכבה בנושאים שונים במסגרת פעולה שבועית המתקיימת בשכבה, זאת בהתאם לשכבת הגיל. בין הנושאים השונים ניתן למצוא פעולות העוסקות בשייכות לקבוצה (עבור שכבה ז'), אסטרטגיות למידה, התנדבות, אחריות ומודעות סביבתית, הכרת הארץ ושביליה, מנהיגים ומנהיגות, התמודדות עם מצבי לחץ ועומס, הכנה לתיכון, יזמות עסקית (עבור שכבות ח' וט'), הכנה לצבא, הכנה לאקדמיה (שכבות י' ו- י"א), הגשמה עצמית, חשיבה כלכלית בריאה ומפוקחת, פרידה וחזרה הביתה (עבור שכבה י"ב) ועוד..
תלמידי הפנימייה מעורבים מאוד בנעשה במשק החקלאי. בנוסף ליום העבודה אשר לו מחויבים כלל תלמידי בית הספר, החל מסוף כיתה ט', חניכי הפנימייה מעניקים מזמנם האישי משמרות נוספות בשעות אחר הצהריים והערב, ואף בחגים ושבתות, דבר המפתח עבורם ולהם מוסר עבודה, הדדיות, ערבות וראיית האחר באשר הוא אחר ומצוקותיו.
אירועים בפנימייה.