ב-15 ביולי 2019 קיבל ספנסר על עצמו לשמש בתפקיד מזכיר ההגנה בפועל ואמר שהוא "מצפה להמשיך לשמש בתפקיד זה עד שמינויו של מזכיר ההגנה הקבוע תאושר על ידי הסנאט והוא יתפוס את תפקידו. בזמן זה אמשיך לשמש כמזכיר הצי". ב-23 ביולי, עם כניסתו לתפקיד מזכיר ההגנה של מארק אספר, קיבל ספנסר על עצמו את תפקיד סגן מזכיר ההגנה בפועל ומילא תפקיד זה עד לכניסתו של דייוויד נורקוויסט ב-31 ביולי 2019.
ספנסר פוטר מתפקידו ב-24 בנובמבר 2019.
טבח קראנדירו
טבח קראנדירו (בפורטוגזית: Massacre do Carandiru) התרחש ביום שישי, 2 באוקטובר 1992, בבית הסוהר קראנדירו בסאו פאולו, ברזיל, כאשר המשטרה הצבאית הסתערה על הכלא בעקבות מרד אסירים. הטבח, שהותיר 111 אסירים הרוגים, נחשב להפרה המשמעותית ביותר של זכויות אדם בתולדות ברזיל.
התקרית.
הטבח התרחש בשל מרד אסירים. בסביבות השעה 13:30 אחר הצהריים, שתי כנופיות נקלעו למאבק אחרי משחק כדורגל; הקרב הסלים במהירות להתפרעות שנמשכה שלוש שעות. דווח על אסירים שתוקפים זה את זה בסכינים ובצינורות. הסכסוך כלל 2,069 אסירים נגד 15 סוהרים, מה שהביא לכך שהסוהרים איבדו במהירות את השליטה באסירים. בסביבות השעה 14:15 אחר הצהריים הודיע מנהל הכלא, ד"ר חוסה איסמאיל פדרוסה, למשטרה הצבאית המקומית, המשטרה הצבאית של מדינת סאו פאולו ( Polícia Militar do Estado de São Paulo) על המרד. הצבא קיבל לידיו את הפיקוד המלא על בית הסוהר כשהגיע בסביבות השעה 14:30 אחר הצהריים אף על פי שמנהל הכלא רצה לנהל משא ומתן עם האסירים באמצעות מגפון, הוא הוריק על ידי צוותו מכיוון שהמשטרה כמעט מחצה אותו. האסירים הופשטו, ננעלו בתאים ונורו. אסירים אחרים נהרגו על ידי כלבי משטרה. השוטרים שיחררו את כלביהם במספרה, לשם נלקחו האסירים הפצועים. המתקן שימש כבית עיכוב, לא כלא של ממש, כלומר האסירים לא נידונו או הורשעו ולמעשה המתינו למשפטם.
בסוף היום 111 אסירים נהרגו; ועוד 37 נפצעו. עדויות בליסטיות העידו כי 515 כדורים נמצאו באסירים. יתר על כן, פצעי ירי נמצאו בעיקר בפנים, בראש, בגרון ובחזה. ידי ההרוגים נמצאו מול הפנים או מאחורי הראש המצביעות על תנוחות התגוננות. כמו כן דווח על ידי המשטרה כי נהרגו עדים, אסירים פצועים ואף כאלה שנאלצו להזיז גופות. אף שוטר לא נפצע. בסיכומו של דבר, מחקרים מצביעים על כך שאסירים רבים הוחזקו ללא הגנה והוצאו להורג באופן מכוון ללא משפט.
לאחר התקרית.
המדינה הייתה בהלם גדול מהטבח. התיק הובא בפני הוועדה הבין-אמריקאית של המרכז לצדק ומשפט בינלאומי (CEJIL), ועדת טאוטוניו ויללה לזכויות אדם, וארגון Human Rights Watch, ובשנת 2000, שמונה שנים לאחר הטבח, הם גינו את ברזיל באופן רשמי. בשנת 2013, מאות אנשים הגיעו לצעדה המונית בסאו פאולו לזכר הרוגי הטבח. קרובי משפחה של הרוגים ופעילי זכויות אדם דרשו צדק. המחאות הובילו למספר משפטים של הקצינים שהיו מעורבים בטבח באותה השנה. מפקד המבצע, אלוף-משנה אובירטן גוימראס (Ubiratan Guimarães), נידון בתחילה ל-632 שנות מאסר בגין בחלקו במרד ובטבח שלאחר מכן. הוא היה אחראי על היחידה המשטרתית המיוחדת ROTA שידועה בגישתה האגרסיבית. ב-16 בפברואר 2006, בית משפט בברזיל ביטל את הרשעתו של גוימראס בשל טענות מוטעות; בית המשפט קיבל את טענתו כי הוא רק "מילא אחר הוראות". גוימראס, שהיה גם חבר בגוף המחוקק בסאו פאולו, נרצח בספטמבר 2006. אף על פי שלא לגמרי בטוח, נראה כי מותו הוא תוצאה של תפקידו בטבח ובוצע ככל הנראה על ידי אדם שהתאכזבו מביטול עונשו של הקצין. תוצאה ישירה נוספת של ההתפרעות והטיפול בהתפרעות הייתה איחוד האסירים. נמסר כי אחת הכנופיות הידועות לשמצה בברזיל, Primeiro Comando da Capital (PCC), הוקמה בשנת 1993 כתגובה לאירוע. חברי הכנופיה ששרדו חברו לאסירים אחרים כדי לספק הגנה מפני המשטרה. על פי ההערכה, הקבוצה אחראית למותו של חוסה איסמאיל פדרוסה, מנהל הכלא באותה תקופה. לאחר שנים של לחץ לאומי ובינלאומי, נהרס הכלא ב-8 בדצמבר 2002, המתחם לשעבר הפך לפארק. הטבח גם זכה לתשומת לב בינלאומית. דוגמה לכך היא "ניו יורק טיימס", שפרסם מאמר אחד שכותרתו "111 נהרגו כשהמשטרה הסתערה על כלא ברזילאי במהלך מהומות אסירים" באותה השנה בה התרחש הטבח. הטבח זכה לתשומת לב גם מרשת BBC עם מספר מאמרים שעסקו במחאות ובמשפטים. הטבח עורר גם דיונים מתמשכים, הן בברזיל והן ברמה הבינלאומית על מערכת הכלא של ברזיל. בשנת 2017 פרסם הניו יורק טיימס מאמר שכותרתו "מערכת הכלא הקטלנית בברזיל". קבוצות לזכויות אדם כמו ארגון Human Rights Watch תיעדו גם נתונים סטטיסטיים של אלימות משטרתית בברזיל.
המשפט.
באפריל 2013 נידונו 23 שוטרים שהיו מעורבים בטבח ל-156 שנות מאסר כל אחד בגין הרג 13 אסירים. באוגוסט 2013, 25 שוטרים נוספים שהיו מעורבים בטבח נידונו ל-624 שנים כל אחד בגין מותם של 52 אסירים. באפריל 2014 נידונו 15 שוטרים נוספים ל-48 שנים. אף על פי שהאו"ם דחק בברזיל להעמיד לדין את מי שהושפעו מהטבח בספטמבר 2016, בית המשפט הכריז כי המשפט על טבח קרנדירו בוטל. בית המשפט קבע שהטבח היה מעשה של הגנה עצמית וכי לא היו ראיות לקשר בין הקצינים הבודדים להרוג את האסירים. כתוצאה מכך, התובע יזם ערעור וההליך נמשך. איש מהקצינים שהורשעו לא ריצה עונש. מאז הטבח, העבירה הממשלה הפדרלית בברזיל חקיקה חדשה לרפורמה במערכת הכלא, שיצרה את מחלקת הכלא הלאומית, אך טרם אוכפה לכדי רפורמה משמעותית.
קראנדירו (סרט)
קראנדירו (פורטוגזית: Carandiru) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 2003 בבימויו של הקטור באבנקו. מבוסס על הספר תחנת קראנדירו מאת ד"ר דראוזיו וארלה, רופא ומומחה לאיידס, המגולם בסרט על ידי לואיס קרלוס וסקונצ'לו.
"קראנדירו" מספר כמה מהסיפורים שהתרחשו בבית הסוהר קראנדירו, שהיה הכלא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. הסיפור מגיע לשיאו עם הטבח בשנת 1992 בו נהרגו 111 אסירים, 102 על ידי המשטרה. הסרט היה הדבר האחרון בו נעשה שימוש בכלא לפני שנהרס ב-2002, שנה לפני יציאת הסרט.
באבנקו קובע שקראנדירו הוא "הסרט הכי מציאותי [שהוא] עשה אי פעם", המציג סוג חדש של ריאליזם ברזילאי בהשראת סינמה נובו (לא רק שהוא נועד להציג תמונות של צדדים שונים בברזיל, אלא שצולם גם במיקום והשתמש באסירים רבים בפועל כשחקנים). בשל התמקדות זו המתארת מציאות ובהשראת ספר הזיכרונות, "קראנדירו" יכול להיקרא דוקודרמה או כעדות מהאסירים.
הבמאי צילם את הסרט במיקום בבית המאסר בפועל, ובאופן נאו-ריאליסטי השתמש בקבוצת ענק של שחקנים מתחילים — חלקם אסירים לשעבר.
עלילה.
האירועים מתרחשים בבית הכלא הידוע לשמצה של סאו פאולו קראנדירו, אחת ממערכות הכלא הגדולות והאלימות ביותר של אמריקה הלטינית.
הסרט מספר את סיפוריהם של אסירים שונים בבית סוהר קראנדירו בסאו פאולו דרך המסנן של ד"ר וארלה, שהולך לכלא לבדיקת אסירים שנדבקו בנגיף HIV. בדומה לסרטי פשע ברזילאים רבים, ד"ר ורלה מספר את "קראנדירו", אולם הוא לא מספר את הסיפור שלו. הוא (כמו בוסקאפה ב"עיר האלוהים") משמש כמסנן לסיפורים של אלה שאינם יכולים לדבר.
מוצגים התנאים הלא אנושיים של בית הסוהר, כמו תאי 100 מטרים רבועים המאכלסים לפעמים עד 16 אסירים, כמו גם חוסר השליטה שיש לסוהרים. הסדר בכלא נשלט כולו על ידי האסירים עצמם, מה שמוביל אותם להתמודד עם בעיות כמו רצח, שימוש בסמים, השתוללויות ומחלות, הכל בתוך הכלא.
מפותחים מספר סיפורים, החל מהתמכרות לסמים לרצח וכלה במאבקי משפחה וברומנטיקה. חלק מהסיפורים הזכורים יותר הם ליידי די (נקבה טרנסית) ונישואיהם עם נו וויי, הדינמיקה המשפחתית של דאוסטדטה וזיקו, ההתמכרויות לסם של אזקיאל וזיקו ו"ענייניו "של מאז'סטאדה.
האסירים מוצגים כאנושיים, מה שהופך את ההתפרעויות וטבח קראנדירו לכואב עוד יותר לצפייה. וכך, כאשר הסרט מסתיים בצילומים אמיתיים של הריסת כלא קראנדירו, באבנקו מייצר קתרזיס.
נושאים.
תמימות: בשלב מסוים במהלך הסרט, אבוני שואל בציניות את ד"ר וארלה אם הוא שם לב שכל אסירי קרנדירו חפים מפשע. כל האסירים אכן רואים עצמם חפים מפשע, דבר המדבר לרעיון שהאסירים רואים עצמם אנשים שנאלצים לרדת לפשע. במובן זה, קראנדירו מעסיק את ד"ר וארלה כמתווך חברתי שמאזין לכל גרסאות האסירים, ומאפשר לקהל הצצה לעולמם, מה שמניע את הקהל לראות את העצורים מנקודת מבט אחרת. על ידי מתן קול לאסירים, קראנדירו נותן לאסירים אפשרות לספר את סיפורם מבלי לעמוד בפני שיפוט.
מוסר: נושא המוסר משחק קרוב מאוד לנושא התמימות בקראנדירו. בעוד שחלק מהדמויות אינן חפות מפשע, אחרים (שאשמים) מבצעים את פשעיהם מסיבות פוטנציאליות מוסריות. דאוסדטה (שאין לו היסטוריה של פשע) יורה באחד האנשים שאנסו את אחותו. דוגמה נוספת היא מז'סטדה, שלוקח עליו את האשמה בפשע שביצעה אשתו. מז'סטדה, אף שהוא אשם בכך שיש לו שתי נשים שרק יודעות זו על זו (ואינן שמחות בכך), אינו אשם בהצתה ובניסיון רצח (שהגיעו הוא כלוא).
מערכות המשפט: בעוד שמוקד הסרט הוא הומניזציה של האסירים, הוא עדיין מדגיש את מערכת המשפט הברזילאית הפגומה ואת מערכת המשפט של האסירים עצמם. דאוסדטה, שרוצח אדם על שאנס את אחותו, מבקש במקור לדווח על האונס למשטרה. עם זאת, חבריו ממליצים לו שלא, מכיוון שהמשטרה לא תיקח את טענותיו ברצינות, ולא תחפש להעניש את האנסים. לפיכך, דאוסדטה מרגיש צורך לקחת את העניינים לידיו, ליצור "מערכת משפט" משלו. הרעיון של יצירת "מערכת משפט" או "קוד כבוד לאסיר" מרתק את באבנקו, שהצהיר כי קוד הכבוד הוא אחד ההיבטים המעניינים ביותר בסרט.