בצעירותו שיחק טזאמטה בנבחרת הנוער של קמרון, ובשנת החליט לשחק עבור נבחרת גינאה המשוונית. ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות נגד . ב-29 במרץ 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד . הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2012.
דניאל הבר
דניאל בראם הבר (באנגלית: Daniel Bram Haber; נולד ב-20 במאי 1992) הוא כדורגלן עבר קנדי-יהודי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
הבר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קורנל במדיה כבש 17 שערים ובישל 8 שערים במשך שנתיים בהם שיחק בקבוצה. בסוף עונת 2012 הוא זכה בתואר כדורגלן השנה של ליגת המכללות ונכלל בנבחרת העונה של הליגה לצד חלוצים נוספים לרבות פטריק מלינז.
ב-6 בינואר 2013 חתם לשנתיים וחצי במכבי חיפה. בשלושת החודשים הראשונים שלו בישראל הבר לא זכה לדקות משחק, אך שותף ב-4 משחקים לקראת סיום העונה בהם כבש שני שערים.
ב-24 ביוני 2013 חתם הבר באפולון לימסול הקפריסאית. ב-28 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד אלקי לרנקה.
לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו בלרנקה, ב-25 ביולי 2014 הושאל לאיה נאפה בה היה שותף ב-30 משחקים בהם כבש רק 3 שערים.
ב-22 ביולי 2015 חתם בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
בינואר עזב את המועדון וחתם בוייטקאפס 2, קבוצת המילואים של מועדון ה-MLS ונקובר וייטקאפס.
ב-23 במאי 2013 הבר זומן לראשונה לסגל נבחרת קנדה לקראת המשחק נגד . 5 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד קוסטה ריקה בו הפסידה קנדה 0–1. בהמשך הוא זומן לעוד מספר משחקי ידידות.
רצח הקונסולים בסלוניקי
רצח הקונסולים בסלוניקי, (באנגלית: The Salonika Incident, בטורקית: Selanik vak'ai müellimesi,ביוונית:Σφαγή των προξένων בבולגרית:Убийство на консулите в Солун) הוא אירוע לינץ' במאי 1876 בימי השלטון העות'מאני שבו נרצחו שני דיפלומטים מטעם גרמניה וצרפת על ידי המון מוסלמי מוסת בסלוניקי . המאורע עורר תגובות חריפות במערב אירופה ותרם להחרפת היחסים בין האימפריה העות'מאנית למעצמות האירופיות. הרצח אירע לאחר שנוצרים חטפו נערה נוצריה ממוצא בולגרי שהתאסלמה בניגוד לרצון משפחתה. למשבר הדיפלומטי שהתעורר בעקבות הרצח הייתה השפעה על ערעור מעמדה המדיני של האימפריה העות'מאנית ועל התנעת רפורמות בממשל העות'מאני.
הרקע.
מלחמת העצמאות היוונית ( 1820 - 1832) לוותה במעשי טבח המוניים, התעללות וגירוש של עשרות אלפי נוצרים ומוסלמים ברחבי יוון. המתח הבין עדתי ברחבי האימפריה העות'מאנית נמשך גם בשנים שלאחריה. אחד משיאיו היה במהומות שפרצו ב 1858 בג'דה שבחצי האי ערב שבהן נרצחו 25 נוצרים, ביניהם הקונסולים הבריטי והצרפתי ובתגובה הופגזה העיר על ידי אוניית קרב בריטית. האימפריה העות'מאנית הלכה ונחלשה במאה ה 19. עתידה של האימפריה והאינטרסים של המעצמות שרצו לזכות ביתרונות בשטחיה נודעה כשאלה המזרחית, שהעסיקה את מדינות אירופה במאה ה 19. האימפריה נזקקה לסיוע הצבאי שהושיטו לה אנגליה וצרפת נגד רוסיה במלחמת קרים וגם להלוואות ולהשקעות מן המערב. אך ההזדהות עם המאבק של היוונים ושל עמים נוצריים נוספים בבלקן לעצמאות ותקריות דמים בין נוצרים למוסלמים היטו את דעת הקהל האירופאית כנגד האימפריה שנתפסה כמושחתת ומנוונת.
התקרית בסלוניקי משקפת גם את המעמד המיוחד שהיה לקונסולים באימפריה העות'מאנית כתוצאה מהסדרי הקפיטולציות שהעניקו לקונסולים של מדינות אירופה וארצות הברית פריבילגיות מיוחדות שהבטיחו את חסינות אזרחיהן החיים באימפריה. גם לקיומה של מדינה יוונית-נוצרית עצמאית בשכנות לסלוניקי, ולמתח הגובר בין נוצרים ומוסלמים בבלקן הייתה השפעה על החיים הבינעדתיים בעיר. חולשתה של האימפריה ומעמדם המיוחד של הקונסולים החריפו את המתח בין המוסלמים לעדות הנוצריות בערים מעורבות כמו סלוניקי, שדווקא התאפיינה במידה רבה של הרמוניה וסובלנות בין העדות הדתיות שחיו בה.
ההתאסלמות והחטיפה.
סטפאנה, נערה נוצרייה בת 16, ממוצא בולגרי, מהכפר בוגדנצי, שנמצא אז במקדוניה רבתי באימפריה העות'מאנית, (כיום משתייך למקדוניה הצפונית). החליטה להמיר את דתה לאסלאם בניגוד לרצון אמה, כנראה בעקבות אהבתה לצעיר טורקי מוסלמי. משפחה מוסלמית שבביתה מצאה מחסה החליטה לקחת אותה לסלוניקי כדי לבצע שם את התהליך האדמיניסטרטיבי הנדרש על פי החוק כדי להשלים את המרת הדת. החוק העות'מאני דרש שהמתאסלם יופיע בפני קונסול מקומי ויעיד שהוא ממיר את דתו כאדם בוגר ושפוי ומרצונו החופשי. הנערה הגיעה לסלוניקי ב-23 באפריל לפי לוח השנה היוליאני (5 במאי לפי הלוח השנה החדש) שהיה יום החג של גאורגיוס הקדוש. אימה שהייתה במקום זיהתה אותה ובעזרת קבוצת יוונים נוצרים חילצה אותה מידי מלוויה המוסלמים. המשטרה הטורקית הפרידה בין הניצים וליוותה את הנערה, על פי בקשתה, לבית המושל. המון נוצרים שנמצאו בסביבה בגלל יום החג, שביניהם היה גם ג'ורג' אבוט, אחיו של הקונסול הגרמני הנרי אבוט, חטפו את הנערה מידי השוטרים. הם קרעו את לבושה המוסלמי והעלו אותה על כרכרה של הנציג הקונסולרי של ארצות הברית, פריקלס חאג'י לאזארו, שנקרתה למקום והביאו אותה למקום מסתור בביתו של נכבד יווני. למחרת נפוצה בקרב המוסלמים השמועה שהנערה נחטפה ואולי אף נאנסה על ידי נוצרים.
מוסלמים רבים התאספו לפני בית המושל ודרשו את שחרורה מידי הנוצרים כדי שתשלים רשמית את העברתה לדת האסלאם.
הלינץ'.
המושל של סלוניקי הבטיח למשלחת של האזרחים המוסלמים הזועמים כי ידאג לכך שהנערה תוחזר ותתאסלם כדין. הוא שיגר מסר בהול לנציגות הקונסולרית האמריקאית ובו דרש כי הנערה תישלח בפני המועצה המנהלית. אך משהנערה לא הגיעה, התאסף ליד הנציגות הקונסולרית המון זועם. כח משטרה שהגיע לא הצליח לבלום את הקהל המוסת שאליו נוספו אנשים חמושים שהגיעו מן הבזאר, ונהרו לכיוון מסגד "סאטלי ג'אמי" (Saatli Camii "המסגד עם שעון").
הקונסול הגרמני, הנרי אבוט והקונסול הצרפתי, ז'ול פול מולן ששמעו על האירוע, החליטו לפגוש את המושל בניסיון למצוא פתרון למצב הנפיץ, אך הם הוקפו על ידי המון מוסלמי ונדחפו לחדר צדדי ליד המסגד. בקרב ההמון נפוצו כנראה שמועות שהם נכנסו למסגד, ושהתנהגותם הייתה שחצנית ומבזה. על אף הניסיונות של המושל והמשטרה להגן על הקונסולים, האנשים פרצו פנימה ורצחו את הדיפלומטים במוטות ברזל. אחרי שגילה כי הקונסולים נרצחו ציווה המושל לשמור על גופותיהם והעמיד משמר בפני הנציגות האמריקאית. בינתיים הגיעה למקום גם סטפאנה בריאה ושלמה, בליווי אלפרד אבוט, אחי הקונסול הנרי אבוט שנרצח. משראה זאת ההמון נרגע ויצא לחגוג ולירות יריות שמחה באוויר.
הקונסולים.
הקונסול של גרמניה בסלוניקי, הנרי "יאנקו" אבוט, בן 34, היה נתין עות'מאני ממוצא אנגלי, בן למשפחת סוחרים ידועה ובעלת השפעה, שהשתלבה בקהילה היוונית ואימצה את הדת הנוצרית אורתודוקסית. הוא קיבל בשנת 1872 גם את האזרחות הבריטית.
הקונסול הצרפתי, ז'ול פול מולן, בן 39, כיהן בעבר כסגן קונסול ביפו. אמו חיה בפריז.
שניהם היו נשואים לאחיות של הסוכן הקונסולרי של ארצות הברית, פריקלס חאדזי-לאזארו, שהיה נתין רוסי, ובן למשפחה יוונית מכובדת בסלוניקי. אחיו היה רופא בשגרירות הרוסית באיסטנבול ואחד מדודיו כיהן כפקיד קונסולרי בעיר לאריסה.
התגובות בעולם.
יומיים לאחר הרצח, שיגר הקונסול הבריטי, שניסה גם הוא להתערב במצב ונכשל, מברק לשגרירות הבריטית באיסטנבול בו הודיע ש"שני הקונסולים נרצחו, האירופאים בהיכון, מוכי אימה. היוונים מתחמשים, מחשש לטבח כללי"
וביקש את הגנת הצי המלכותי:
הידיעות על רצח הקונסולים פורסמו בעיתוני מדינות אירופה ובארצות הברית בהדגשה יתרה ועוררו זעזוע ניכר. המעצמות האירופיות דרשו מטורקיה למצוא את האשמים ולמצות איתם את הדין. ביסמרק רצה בהתחלה מפגן כוח ימי בעל עוצמה, אולם אלברכט פון סטוש, מפקד הצי הגרמני, התנגד לתגובה מוגזמת. למפרץ תרמאיקוס שבסלוניקי הגיעו בסופו של דבר ב-19-16 במאי 1876 מעל 20 אוניות מלחמה של גרמניה, בריטניה וצרפת שכיוונו את תותחיהן בג'סטה מאיימת אל העיר.
בלווייה הממלכתית של הקונסולים השתתפו 200 קצינים מן האוניות הזרות השונות תחת שמירה של ימאים חמושים בני מדינות רבות: צרפתים, אנגלים, רוסים, גרמנים, אוסטרים, איטלקים ויוונים. זיכרון הקונסולים כובד ב-200 מטחי תותח מתוך האניות הזרות. הנוכחות המאסיבית של האוניות, השתתפות הימאים הזרים בהלוויה ומטח התותחים נועדו לאותת לסולטן העות'מאני שיזדרז לרסן את המוני הקנאים מקרב נתיניו המוסלמים.
עם הנכבדים שהשתתפו בהלווייה נמנה אף הרב הראשי של יהודי סלוניקי, אברהם גטניו.
תגובת השלטונות העות'מאנים.
בעקבות האירועים, השלטון באיסטנבול הרגיש מבוכה רבה מול דעת הקהל והממשלות הזרות והודיע שהאחראים לרצח ולאי מניעת הרצח ישפטו וייענשו בחומרה.
מושל סלוניקי, מהמט רפט פאשה הוחלף על ידי שריף פאשה, שהגיע לעיר עם תגבורות צבאיות.
נעצרו כ-53 חשודים בהשתתפות בלינץ'. מתוכם נמצאו אשמים 35. שישה מקרבם, שהוצגו כמנהיגי המהומות, הוצאו להורג בתליה על רציף הנמל ללא משפט ויש ששיערו שהם לא היו בדיוק הרוצחים. עם הנשפטים היו עניים, משרתים, עבדים, ומספר צעירים מן הפרובינציה שביקרו בעיר.
השלטון נקט באמצעי ענישה חמורים על אזלת היד של כוחות המשטרה והצבא בסלוניקי שלא התערבו בזמן שמושל העיר עצמו הוחזק יחד עם הקונסולים כבן ערובה במסגד.
אכן התברר שכוח של ימאים בפיקוד קפטן הקורבטה "איג'לאליה" שהיה בעיר לא התערב באירוע.