מפעלו האחרון של רואו טרם מותו היה "בית הספר לטכנולוגיה" של האוניברסיטה הפתוחה. על תרומותיו הרבות בתחום החינוך, העניקה לו האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור כבוד לפילוסופיה בשנת 1982.
את מחשבותיו אודות הדרכים לקדם את מערכת החינוך פרסם מקס רואו במסמך ששמו "ממערכת בתי-ספר למערכת למידה בישראל". המסמך מציג את הצעדים הנדרשים להובלת מערכת למידה חדשנית, המבוססת על למידה יחידנית ועושה שימוש נרחב בטכנולוגיה מודרנית מתוך רצון ליצור שוויון הזדמנויות.
פרס רוטשילד ע"ש מקס רואו.
בשנת 1987 החליטה יד הנדיב להעניק פרס לאנשי חינוך הפועלים מתוך הצטיינות, יוזמה וחדשנות במערכת החינוך בארץ ע"ש מקס רואו. ועדת הבחירה של הפרס כוללת נציגים של משרד החינוך, חברי סגל של האוניברסיטה בתחום החינוך, ואנשי ציבור.
אוניברסיטת נאנסי
אוניברסיטת נאנסי (בצרפתית: Nancy-Université) כללה שלושה מוסדות להשכלה גבוהה בעיר נאנסי, בחבל לורן שבצרפת לפני שאוחדה לתוך אוניברסיטת לורן ב-1 בינואר 2012.
עם יותר מ-50,000 סטודנטים, אוניברסיטת נאנסי הייתה החמישית בגודלה בצרפת.
ספריות.
לאוניברסיטת נאנסי היו מספר ספריות אקדמיות. הספרייה האקדמית של אוניברסיטת נאנסי 2, נפתחה בידי הנשיא אלבר לברן, כשהיא מכילה 500,000 מסמכים, מתוכם כ-250,000 ספרים, ב-35 מקומות.
היסטוריה.
האוניברסיטה המקורית של נאנסי נוסדה ב-1572 בעיר סמוכה על ידי שארל השלישי, דוכס לורן, ושארל, קרדינל לורן והועברה אל נאנסי ב-1768. האוניברסיטה נסגרה על ידי המהפכנים ב-1793 ונפתחה מחדש ב-1864.
גברדייסק
גברדייסק (ברוסית: Гвардейск; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני Tapiau; בליטאית: Tepliuva; בפולנית: Tapiawa/Tapiewo) היא עיר במחוז קלינינגרד שברוסיה.
היסטוריה.
לראשונה מוזכרת ב-1255 כיישוב פרוסי בשם טפיאוב. בחצי השני של המאה ה-13 שכן ליד העיר מבצר של המסדר הטבטוני, בין 1280–1290 בעיר נבנה מבצר עשוי מעץ, ב-1351 נבנתה טירת אבן.
בין 1469 ל-1722 בטירת העיר החזיקו את הארכיון של המסדר הטבטוני.
ב-6 באפריל 1722 פרידריך וילהלם הראשון העניק לטפיאוב מעמד של עיר והעניק לה סמל. ב-1807 לעיר נכנס צבאו של נפוליאון, ב-1902 בעיר נפתח מרכז לבריאות הנפש, ב-1904 החל לצאת לאור עיתון העיר, ב-1914 בזמן הפצצה ארטילרית על העיר הושמד ארכיון עירוני.
לאחר מלחמת העולם השנייה העיר סופחה לברית המועצות ושמה שונה לגברדייסק.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית גברדייסק לפי שנים:
אליהו פיינשטיין
רבי אליהו הלוי פיינשטיין (מכונה: רֶבּ אֶלֶ'ה פרוז'ינער; ז' בטבת ה'תר"ג, 10 בדצמבר 1842 - כ"ז בתשרי ה'תרפ"ט, 11 באוקטובר 1928) היה רב ליטאי, רבן של ערים שונות ברחבי ליטא, שהתפרסם בעיקר כרבה של עיר רבנותו האחרונה, פרוז'ני.
ביוגרפיה.
נולד בסלוצק לרב אהרן הלוי פיינשטיין, בהיותו פעוט עברו הוריו להתגורר בעיירה סטרובין שבה התמנה אביו כרב. בילדותו התקרב לרב יוסף פיימר רבה של סלוצק. בהיותו בן שלוש עשרה, התארס עם גוטא כישא בת הרב יצחק יחיאל דוידזון מקורליץ, ונכדת רבי יששכר בער דוידזון רבה של קאפולי. חמיו לעתיד, שלח אותו להשתלם בלימודי רבנות בישיבת וולוז'ין, והוא התפרסם בה כעילוי.
הזוג נישא בח' בתמוז ה'תר"ך (1860), בשנים הבאות ישב בעירו של חותנו ועסק בהרחבת היקף ידיעותיו בתלמוד הבבלי והירושלמי. הוא עשה לו למנהג עד סוף ימיו, לסיים מדי שנה את שני התלמודים, ובלכתו ברחוב היה משנן משניות בעל פה.
בפסח תרכ"ג (1863) נפטר אביו, והוא התמנה תחתיו כרבה של סטרובין, במשרתו זו החזיק שבע שנים. הוא סירב להצעה לכהן כראב"ד בעיר בריסק לאחר פטירת הרב איסר יהודה מאלין. בשנת תר"ל (1870), עזב הרב יהושע רבינוביץ את רבנות העיר קלצק לטובת רבנות נעשוויז והרב פיינשטיין התמנה במקומו כרבה של קלצק. עם פטירת חמיו בתרל"ג נאלץ למלא את מקומו בקורליץ, עד שנת תרל"ט, אז התמנה כרבה של חסלוביץ וכיהן בה חמש שנים.
באספת הרבנים אחרי פרעות הסופות בנגב, היה המתנגד היחיד לפניית הרבנים לבקשת רחמים מאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, כי סבר שפרעות בסדר גודל כזה, בהכרח קיבלו סיוע ארגוני או הסכמה שבשתיקה מהממשל בסנקט פטרבורג, ולכן פנייה לממשל עלולה רק לפגוע במצב היהודים.
בשנת תרמ"ד (1884) עזב הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן (לימים "הגדול ממינסק") את רבנות פרוז'ני לטובת רבנות מינסק, והרב פיינשטיין נקרא למלא את מקומו. הוא כיהן בתפקידו זה עד פטירתו בכ"ז בתשרי ה'תרפ"ט, 11 באוקטובר 1928.
ספרו "הליכות אליהו", סודר מכתביו לאחר פטירתו והוא כולל פרשנות וחידושים על משנה תורה לרמב"ם ושו"ת בענייני הלכה. הספר נדפס בשנת תרצ"ב.
משפחתו.
הוא השיא את גיסתו, אחות אשתו, פייא גיטל דוידזון, לרב דוד פיינשטיין. בנם היה הרב משה פיינשטיין ונכדם הרב יחיאל מיכל פיינשטיין. גיס נוסף, היה הרב יעקב קנטורוביץ.
אגד 214
אליהו הלוי פיינשטיין
רוטנבורג על הטאובר
רוטנברג על הטאובר (בגרמנית Rothenburg ob der Tauber) היא עיירה על הדרך הרומנטית, נמצאת במחוז אנסבך שבפרנקוניה במדינת בוואריה שבגרמניה.
העיירה מפורסמת ברובע השמור מימי הביניים, המהווה יעד תיירות חשוב.
רוטנברג הייתה עיר חופשית מימי הביניים המאוחרים (ימי הביניים הגותיים) ועד 1803, מאז ועד 1972 הייתה עיר המחוז של מחוז רוטנבורג. ברפורמה העירונית בבוואריה בשנת 1972 הוכפפה למחוז אנסבך.
העיר מחולקת ל-39 שכונות.
שם העיר.
השם הגרמני מתורגם כ"המבצר האדום מעל הטאובר" וזאת כי העיירה נמצאת על רמה המשקיפה על נהר הטאובר (Tauber) במרחק של כ-60 ק"מ מערבית לנירנברג.
משפחת האצולה המקומית ייסדה ערים נוספות בשם רוטנבורג, אחת מהן נמצאת היום בשטח פולין, אחת בשווייץ וארבע בגרמניה.
היסטוריה.
בשנת 950 לערך נבנתה על ידי הפאודל המקומי מערכת סכרים קטנים במקום שבו נמצאים היום גני המצודה. ב-1070 לערך הסתיימה בניית המצודה עצמה במיקום השולט על הנהר, המצודה המקורית נהרסה ברעידת האדמה של 1356 .
שושלת הגרפים המקומית לבית קומבורג-רוטנבורג (Comburg-Rothenburg) נכחדה ב-1116 עם מותו של היינריך לבית רוטנבורג-קומבורג, שהוריש את אדמות המבצר למנזר של קומבורג (Kloster Comburg). הקיסר היינריך לא אישר תרומה זו ומסר את הנחלות של שושלת קומבורג-רוטנבורג לידי אחיינו קונרד לבית הוהנשטאופן, לימים קונרד השלישי, מלך גרמניה. קונרד בנה ב-1137 על הקרקע את הטירה הקיסרית, שם היה בית המשפט הקיסרי והכריז על היישוב כעל עיר, בימיו נבנו חומות העיר. בנו של קונרד, פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה , קיבל ב-1157 את תואר האבירות "פרידריך מרוטנבורג" מידי פרידריך ברברוסה.
ב-1274 זכתה העיר למעמד עיר חופשית מידי רודולף הראשון, מלך גרמניה והשתייכה למעגל הפרנקוני , עד ה-25 בפברואר 1803 שאז הפכה לחלק מבוואריה.
ב-1544 הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית לרוטנברג. ב-1579 חתמו ראש העיר וחברי המועצה של רוטנברג על עקרון האמונה הלותרנית (Formula concordiae) של 1577.
ב-30 באוקטובר 1631, במהלך מלחמת שלושים השנים, אחרי מצור קצר, נכבשה העיר על ידי הצבא הקתולי בפיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי. הכוחות הקתוליים נשארו לשלוט בעיר עד 1650, והעיר איבדה את חשיבותה. זו אחת הסיבות לכך שמרכז העיר נשמר כפי שהיה באותן שנים. רק ב-1884 נבנו הבתים הראשונים מחוץ לחומות העיר.
לפי האגדה הסכים גנרל טילי לא להרוס את העיר אם אחד מחברי מועצת העיר יוכל לשתות בפעם אחת מחבית שהכילה 3.25 ליטר יין. ראש העיר הסכים לכך ותוך עשר דקות גמר ללגום את כל היין מהחבית, כך ניצלה העיר מחורבן. מ-1881 נערך מדי שנה פסטיבל לציון אירוע זה הכולל תלבושות מסורתיות, מצעדים ושתיית יין ובירה. השעון בכיכר העיר מצלצל מדי שעה ואז נפתחים שני חלונות. באחד נראה גנרל טילי ובשני - ראש העיר שותה יין.
כבר בתחילת המאה ה-20 הייתה רוטנברג יעד תיירות, הן גרמנית והן מארצות אחרות ובעיקר אנגליה וצרפת.
חלק ממבני העיר נפגעו בהפצצה אווירית שנערכה ב-31 במרץ 1945 על ידי מטוסי חיל האוויר האמריקאי שהתכוונו לפגוע במאגר דלק של הצבא הנאצי. המבנים שוקמו אחרי המלחמה בין היתר בעזרת תרומות אמריקאיות.
יהודי העיר.
הקהילה היהודית של רוטנבורג הייתה אחת הקהילות העתיקות ביותר בגרמניה, האזכור הראשון בכתובים של יהודי שהתגורר בעיר הוא מ-1180. במאה ה-13 חי בעיר הרב מאיר מרוטנבורג. במהלך פרעות רינדפלייש של 1298 כמעט כל הקהילה, כ-450 בני אדם נהרגו. קהילה חדשה שהוקמה בעיר נרדפה במהלך המגפה השחורה של 1349, הואשמה בהפצת המחלה ורבים מבני הקהילה נהרגו. הקהילה נחרבה פעם נוספת בשנת 1379. גם לאחר פוגרום זה התיישבו שוב יהודים בעיר. בשנת 1520 היה גירוש סופי. הנכסים של הקהילה הוחרמו. רק במאה ה-19, התאפשר ליהודים להתיישב מחדש ברוטנבורג.
באוקטובר 1938 אספו הנאצים את שארית יהודי העיר ושלחו אותם למחנות ההשמדה, במקביל הרס הנוער ההיטלראי את בית הכנסת.
טולה (פירושונים)
קלטה אוליביה
קלטה אוליביה (בספרדית: Caleta Olivia) היא עיר בפרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. העיר נמצאת בחוף מפרץ סן חורחה, בחלקה הצפוני של הפרובינציה.
היסטוריה.
בתחילת המאה ה-20 ממשלו של הנשיא חוליו ארחנטינו רוקה יזם הקמה של קו טלגרף מבירת ארגנטינה בואנוס איירס אל אזור כף וירחנס בדרום המדינה. ב-1901, במהלך העבודות של הנחת הקו, עגנה במפרץ קטן באזור ספינה שהכינה את התשתיות לקו. אסקיאל גוטרו שהיה מפקד הספינה זיהה באזור פוטנציאל להקמת התיישבות חדשה, אשר הוקמה ב-20 בנובמבר 1901. ההתיישבות נקראה קלטה אוליביה, ככל הנראה על שם המפרץ הקטן (בספרדית: קלטה) ועל שם אשתו של גוטרו, אוליביה.