לאחר מכן מסופר כי (שם, ). ובהמשך: ().
יוסף בבית פוטיפר.
על פי המסופר, אשת פוטיפר ניסתה לפתות את יוסף לשכב עימה, לאחר שהוקסמה מיופיו. יוסף סירב להצעותיה, בנימוק שהדבר נחשב לבגידה באמון פוטיפר ומהווה חטא לאלוהים. באחד הימים, בהגיע שעת כושר, תפסה אשת פוטיפר את יוסף בבגדו כדי לשדל אותו לשכב עימה. יוסף הסיר את בגדו שאחזה בו, והוא נשאר בידה, ונמלט אל מחוץ לבית. בראותה זאת, קראה אשת פוטיפר לבני ביתה, שלא היו בבית באותה שעה. כשהגיעו, היא שִקרה להם שיוסף ניסה לאנוס אותה, ובעודו פושט את בגדיו זעקה בקול שיבואו לעזרתה, ומשראה כך - נמלט. את אותו הסיפור סיפרה גם לבעלה כששב מעבודתו. פוטיפר כעס על יוסף והביא לתפיסתו, וכלא אותו בבית הסוהר.
הסיפור נחתם (פסוקים כא-כג) בתיאור עלייתו והצלחתו של יוסף בבית הסוהר, המקביל להצלחתו בבית אדוניו בראשית הסיפור. חתימה זו מקשרת את סיפור יוסף ואשת פוטיפר לסיפור חלום שר המשקים ושר האופים שבפרק שלאחר מכן (מ), ואפשר לראות בה גם פתיחה לסיפור זה.
חלומות פרעה.
לפי הסיפור, חלם פרעה שני חלומות רצופים, שאת פתרונם נתן לו יוסף: שבע שנות שובע יגיעו לעולם, ולאחריהם שבע שנות רעב. בעקבות הפתרון הזדרז יוסף והציע לפרעה לאגור מזון בזמן השובע כדי שהארץ תוכל לשרוד בזמן הרעב. פרעה התפעל מהפתרון ומההצעה המעשית שבעקבותיו, ומינה את יוסף על ביצוע משימת אגירת המזון. יוסף ביצע בהצלחה את המשימה ואגר אוצרות מזון רבים, שאותם מכר לאחר מכן ליושבי מצרים.
ירידת האחים למצריים.
הרעב פוגע גם בארץ כנען, ויעקב מבקש מבניו שיסעו למצרים כדי להביא משם אוכל. האחים נוסעים ונתקלים ביוסף, אך הם אינם מזהים אותו, בעוד הוא מזהה אותם. הם משתחווים בפניו, כפי שחזה בחלומותיו בנערותו. יוסף מאשים את אחיו שהם מרגלים וטוען שכדי להוכיח את חפותם, עליהם להשאיר את אחד האחים איתו ובינתיים לחזור לכנען ולהביא משם את בנימין, האח החסר שסיפרו לו עליו. הוא אוסר את שמעון, מצייד אותם בתבואה ושולח אותם חזרה לארץ כנען באזהרה שלא יסכים לראות אותם שוב אם לא יביאו את בנימין.
יעקב שומע את הבשורות הקשות ומסרב לשלוח את בנימין: "אותי שיכלתם: יוסף איננו, ושמעון איננו, ואת בנימין תיקחו?!". כשתם האוכל בבית יעקב והחזרה למצרים היא הסיכוי היחיד להינצל מרעב, יעקב מסכים לשלוח את בנימין אחרי שיהודה מקבל אחריות עליו.
האחים באים למצרים עם בנימין ומובאים שוב בפני יוסף. יוסף מתקשה להסתיר את סערת רגשותיו למראה בנימין ובוכה בחדר צדדי. הוא משחרר את שמעון, יושב עם האחים לסעודה ומצייד אותם בתבואה רבה. אולם לצד זאת הוא מורה למשרתו להחביא גביע כסף באמתחתו של בנימין.
כשיוצאים האחים לדרכם חזרה לארץ כנען, רודף אותם משרתו של יוסף ומאשים אותם בגנבת הגביע. האחים המופתעים מכחישים בתוקף וקובעים: "אשר יימצא איתו מעבדיך ומת, וגם אנחנו נהיה לאדוני לעבדים". בחיפוש שנערך מתגלה הגביע אצל בנימין והאחים מובאים חזרה לבית יוסף. הם מציעים את עצמם כעבדים כדי שיניח לבנימין, אך יוסף מתעקש שרק בנימין יישאר אצלו כעבד והשאר ישוחררו לעלות לשלום אל אביהם.
גנבת הגביע.
באותו הזמן שהביא יוסף את בני יעקב אל ביתו וסעד איתם את ארוחת הצהרים, ציווה יוסף על הממונה על ביתו שימלא את שקי האחים באוכל אך לא ייקח מהם את כספם. בנוסף פקד יוסף על משרתו שיכניס את גביע הכסף המיוחד שלו אל תוך השק של בנימין.
לאחר שהלכו האחים לדרכם פקד יוסף על משרתו לרדוף אחרי האנשים ולמצוא את גביע הכסף שלו. הגביע כצפוי נמצא אצל בנימין. האחים קרעו בגדיהם ויהודה שערב לאביו שיחזיר את הנער ביקש להחליף את בנימין בעונש. אך מכיוון שהממונה סירב לשמוע לא נותרה לאחים ברירה אלא לחזור לעיר.
יוסף מתגלה לאחיו.
לאחר שחזרו האחים למצרים ניגש יהודה ליוסף ופורש בפניו בנאום ארוך את השתלשלות העניינים מנקודת מבטו. הוא מתאר את מערכת היחסים המיוחדת בין יעקב ובנימין ("ונפשו קשורה בנפשו") ואת מצבו הנפשי הרעוע של יעקב מאז היעלמות יוסף. יהודה מדגיש כי הוא ערב לשלומו של בנימין בפני יעקב, ומציע להישאר במקום בנימין כעבדו של יוסף.
יוסף איננו מצליח יותר להסתיר את זהותו מהאחים. הוא משלח את כל הנוכחים מהחדר, פורץ בבכי ומציג עצמו בפני אחיו: "אֲנִי יוֹסֵף, הַעוֹד אָבִי חָי?" האחים נבהלים ושותקים, ויוסף מסביר כיצד התגלגלה מכירתו לטובה, וכיצד הוא מסוגל כעת לכלכל את משפחתו במהלך הרעב השורר במצרים ובכנען. לאחר פיוס הדדי הוא שולח את האחים, עם עגלות וציוד שמספק פרעה, חזרה לכנען, מתוך כוונה שהמשפחה כולה עם יעקב תבוא אל יוסף למצרים.
יעקב יורד למצריים.
יעקב מקבל בהתרגשות גדולה את הבשורה ויוצא לדרך למצרים. הוא עוצר בבאר שבע ומעלה קורבנות, ושם מתגלה אליו אלוהים ומחזק את ידיו בירידה למצרים. יצחק לעומתו, הצטווה להישאר בארץ כנען (). אלוהים מבטיח ליעקב כי זרעו יהיה לגוי גדול במצרים ובסופו של דבר יעלו חזרה לארץ ישראל. לאחר מכן מובאת בתורה רשימה של צאצאי יעקב שירדו למצרים. התורה מונה 70 'יוצאי ירך יעקב' היורדים מצרימה, נשים וגברים, מלבד נשי בני יעקב, יוסף ושני בניו (שהיו כבר במצרים), והוא עצמו.
משפחת יעקב מגיעה למצרים ויעקב ויוסף נפגשים. יוסף מדריך את אחיו לומר לפרעה שהם רועי צאן, כדי שישכן אותם באזור נפרד במצרים. בני יעקב נפגשים עם פרעה ואחריהם בא גם יעקב עצמו ומברך את פרעה. יוסף משכן את אחיו בארץ גושן ומספק להם מזון במהלך שנות הרעב.
במקביל מנהל יוסף את הכלכלה המצרית כולה בזמן הרעב. המצרים הרעבים ללחם נותנים ליוסף את כספם ואת מקניהם, ולבסוף נותנים את אדמותיהם וגם את עצמם לעבדים לפרעה בתמורה לאוכל. יוסף קובע מערכת של מיסים, שבה פרעה מחזיק בכל הנכסים, מספק לעם זרעים לעבודת האדמה והעם מחזיר לו חמישית מן היבול.
ינקלביץ
ינקלביץ (גם: ינקלביץ', ז'אנקלביץ, ז'נקלביץ, ז'אנקלביץ') הוא שם משפחה שמשמעותו "בן יעקב".
ז'אנקלביץ
הגוף הדדי
קרסקס
הגופים הפטמתיים
קרסקאס
הגוף הפטמתי
גופים דדיים
גוף דדי
גופים פטמתיים
גוף פטמתי
הטיית היורה
נעים זילכה
נעים זילכה (בערבית: نعيم زلخة; בגדאד 1879–1929) היה יהודי עיראקי מהקהילה היהודית בבגדאד, עורך דין ושופט, חבר בית הנבחרים העיראקי ופעיל בקהילה היהודית בעיראק.
ביוגרפיה.
ב-1904 החל זילכה לעבוד בתחום המשפטים בבגדאד, עיר הולדתו. ב-1908 היה לשופט בבית-המשפט לערעורים בביירות, כשהוא מחזיק בתפקידו זה למעלה מעשר שנים עד מינויו לסגן נשיא בית-המשפט. בשנת 1921 חזר לעיראק והפך לסגן נשיא בתי המשפט האזרחי בבצרה, ובשנת 1922 לנשיא בית המשפט המחוזי של מחוז דיאלא. הוא נבחר לבית הנבחרים של עיראק בשנת 1925 ונשאר שם עד מותו. היה אחד היהודים הצעירים המעטים בבית הנבחרים העיראקי שהיה לו האומץ להביע התנגדות לממשלה. בשנת 1925 גם התמנה, במקביל לעבודתו בפרלמנט, למרצה בבית הספר למשפטים בבגדאד, והיה פעיל במועצת הקהילה היהודית; הוא נבחר ליו"ר "ועדת ג'שמי", הממונה על ענייני החילונים של הקהילה היהודית, והחזיק בתפקיד זה עד מותו. הוא עשה ניסיונות להכניס רפורמות בחיי הקהילה היהודית ולהגביל את השפעתם של נכבדים דתיים ועשירים; הצליח לאלץ את הרב עזרא דנגור להתפטר מתפקידו כראש הקהילה. מותו הפתאומי של זילכה שם קץ לרפורמות שיזם.
אחיו היה רבי אפרים כהן.
בית המזימות
בית המזימות (באנגלית: Crooked House) הוא סרט בלשי בבימויו של ז'יל פקה ברנר, המבוסס על רומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי שיצא לאור ב-1949. בסרט מככבים מקס איירונס, טרנס סטמפ, גלן קלוז, ג'יליאן אנדרסון וסטפני מרטיני. הצילומים החלו בספטמבר 2016, והסרט שודר בממלכה המאוחדת בערוץ 5 ב-17 בדצמבר 2017.
תקציר עלילה.
סופיה לאונידס, נכדתו של איל ההון היווני-בריטי אריסטיד לאונידס, מבקרת במשרדו של הבלש הפרטי צ'ארלס הייווארד, ומבקשת ממנו לחקור את מותו של אריסטיד. היא חושדת שהסב נרצח בידי אחד מבני משפחתה. סופיה מציינת שבזריקת האינסולין אותה מקבל אריסטיד באופן קבוע, נמהל פיזוסטיגמין מטיפות העיניים שלו, שגרם לו להתקף לב. סופיה מאמינה שהדבר נעשה במזיד. צ'ארלס בחוסר רצון בולט מקבל את תיק החקירה, גם בשל הרומן הקצר שהיה לו עם סופיה בקהיר. צ'ארלס מבקש את אישורו של פקד טאוונר מהסקוטלנד יארד, שמכיר אותו מעבודתו עם אביו של צ'ארלס.
באחוזה של משפחת לאונידס צ'ארלס חוקר את בני המשפחה, ומוצא מניעים לרצח לכל אחד מהם. כולם יורשים סכומים גדולים מעזבונו של ארסיטיד. כולם ידעו על טיפות העיניים, מכיוון שארסיטיד דיבר על כך שאפשר להרוג אותו באמצעותם. כולם נטרו טינה לאריסטיד על כך שהיה בריון מניפולטיבי.
לייד אדית' האבילנד היא אחות אשתו הראשונה של אריסטיד, שעברה לגור באחוזה ולטפל בילדיה היתומים. היא תעבה את גיסה על קשיחותו כלפי נכדיו. אדית מסתובבת באחוזה והורגת חפרפרות בעזרת רובה ציד.
בנו הבכור של אריסטיד, פיליפ, שנא את אביו על כך שדילג עליו כיורש לעסק המשפחתי, ועל סירובו לממן הפקה של סרט לפי תסריט שכתב עבור אשתו, מגדה.
ילדיהם של פיליפ ומגדה, הם שלושת הנכדים של אריסטיד: סופיה, יוסטס (נער נכה בגיל העשרה שמאמין שסבו בז לו), וג'וזפין (ילדה פקחית בת 12, שמרגלת אחרי כולם בבית, ורושמת כל דבר במחברת שלה).
הבן הצעיר, רוג'ר, מנהל את העסק המשפחתי, אבל נכשל בכך, ופעמים רבות חילץ אותו אביו מקשיים כלכליים. אשתו השתלטנית קלמנסי היא בוטניקאית ולה ידע רב ברעלים.