תחנת הרכבת הר קינג הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-19, והיא כיום אחת משבע תחנות בקר לשעבר שבשטח הגן הלאומי סטארט.
אהרון הפנר
הרב ד"ר אהרון הפנר (; כ"ח בתמוז ה'תרכ"ה, 22 ביולי 1865, פלשן , פרוסיה - א' בטבת ה'תרצ"ט, 23 בדצמבר 1938, ברסלאו, פולין) היה רבם של הקהילות קוזמין וירוצין , ד"ר לתאולוגיה והיסטוריון יהודי גרמני.
מחקריו עסקו בהיסטוריה של היהודים במה שהיה אז החלק המזרחי של הקיסרות הגרמנית וכיום מערב פולין כחלק מההיסטוריה הכוללת של העמים שבתוכם ישבו.
סיפור חייו מגלם בתוכו את סיפורם של יהודי גרמניה אשר ניסו לשמר את היהדות לצד השתלבות בחברה הגרמנית ואת שברון לבם בעקבות רדיפות הנאצים.
קורות חייו.
הפנר נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיר פלשן דאז בפרוסיה (גרמניה) וכיום בפולין. משפחתו התגוררה במשך דורות במחוז שבו גם כיהן מאוחר יותר כרבם של הקהילות קוזמין וירוצין.
העיר פלשן הייתה חלק מממלכת פולין עד חלוקת פולין בשנת 1793. לאחר החלוקה עברה פלשן לידי פרוסיה. למרות השלטון הפרוסי היו מרבית תושבי פלשן פולנים ובעיר היה גם מיעוט גדול של יהודים, אולם השלטון וגם החינוך היו בידי הגרמנים.
מקצוע האפייה עבר מדור לדור במשפחתו, ולמרות המצוקה הכלכלית שאליה נקלעה משפחתו הוא למד במקביל ללימודי היהדות גם בבית הספר היסודי בעיר.
לאחר מכן התכונן ללמוד בגימנסיה באמצעות לימודי לטינית ויוונית בעזרתו של רב העיר ועבר לעיר אוסטרוב על מנת ללמוד בגימנסיה באוסטרוב שהייתה עיר מרכזית יותר. נחשף הן ליהדות המסורתית כפי שהוחזקה על ידי יהדות רוסיה שאז שלטה גם בפולין והן לרוחות ההשכלה שנשבו ביהודי גרמניה.
באוסטרוב התיידד עם התלמידים הגרמניים-נוצריים שלמדו איתו וביניהם אוטו לנדסברג , לעתיד פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי מגרמניה אשר שימש כחבר בפרלמנט של גרמניה ושר המשפטים בממשלת גרמניה בשנת 1919.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבר לברלין שם למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובמקביל למד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין, בשנת 1890 הוסמך לרבנות ולאחר שהגן בהצטיינות על תזת הדוקטורט שלו שעסקה במגילת רות ובתוספות האפוקריפיות לספר דניאל הוסמך גם כדוקטור לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת האלה.
בקיץ 1890 הוזמן על ידי הקהילה היהודית בקושמין לכהן כרב ובשנת 1906 גם החל לכהן כרבה של ירוצין, באותן שנים החל לעסוק גם במחקר הקהילות היהודיות במזרח אירופה וגם החל לכהן כמפקח על בתי הספר היהודים במחוז.
הוא לא הסתפק בהנהגה רוחנית אלא גם היה פעיל מאוד בתחום הסעד והבריאות. הוא דאג להעביר חולים מבני הקהילה שנזקקו לאשפוז למרכזים רפואיים גדולים כגון טורון וברסלאו וכן ייסד את הסניף המקומי של אגודת ישראל.
הפנר כיהן כרבם של הקהילות עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה והקמת פולין חזר השטח שבו היו הקהילות לשלטון פולני והיהודים שראו עצמם כגרמנים עקרו לאזורים שנשארו בידי גרמניה של ווימר.
יחד עם בני קהילתו עבר הפנר לברסלאו שם המשיך לכהן ברבנות, ועסק במחקר היסטורי. כמו כן, הוא הקים שם וניהל את ארכיון הקהילה היהודית.
עם עליית הנאצים לשלטון החלו רדיפות יהודי גרמניה, הפנר שכבר היה אדם זקן הרגיש נבגד על ידי מדינתו. בשנת 1938 נאסרו שני חתניו בידי הגסטפו במחנה הריכוז בוכנוולד ובליל הבדולח נשרפו כל בתי הכנסת בעיר.
ליבו של הפנר לא עמד בכך והוא נפטר מיד לאחר מכן.
על מצבתו ביקש לחרוט רק את המילים "רב בקושמין 1890-1920", אותה קהילה נכחדת שבניה העדיפו לנטוש את בתיהם ולהישאר נאמנים לזהותם היהודית גרמנית.
מחקריו.
תחילה חקר הפנר את תולדות הקהילות היהודיות בחבל פוזן ולאחר מכן הרחיב את מחקריו גם לתולדות יהודי ברסלאו (חבל שלזיה).
הפנר ביצע את מחקריו לפני מלחמות העולם והשואה בתקופה שמרבית הארכיונים שהושמדו במאה העשרים היו עדיין נגישים, זו גם הסיבה שלמרות הזמן הרב שעבר מאז ביצע את מחקריו הם עדיין נחשבים לאבן יסוד במחקר יהדות פולין וגרמניה.
מחקרו המונומנטלי היה יחד עם הרב הרצברג על יהודי חבל פוזן.
Posen, 1901 Aus Vergangenheit und Gegenwart der Juden und der Jüdischen Gemeinden in den Posener Landen
(מהעבר אל ההווה של הקהילות היהודיות בחבל פוזן) אשר פרסה את קורות יהדות חבל פוזן מראשית ימי הביניים ועד חלוקת פולין.
מחקר נוסף עסק ביהודי ברסלאו
(Jtidische Persb'nlichkeiten in und aus Breslau (Breslau: Schatzky, 1931
ארכיון קהילת ברסלאו (ורוצלב) שאותו הקים וניהל ניצל בשואה והועבר למכון ההיסטורי היהודי בווארשה.
משפחתו.
בנו של ד"ר הרב הפנר, היה ד"ר יצחק אריה (ארנסט) הפנר היה רופאם של אנשי האצ"ל והלח"י שטיפל בהם תוך סיכון עצמו ובני משפחתו.
חתנו, יעקב (אוטו) מרקוס שהצליח להינצל בדרך לא דרך ממחנה הריכוז כתב לאחר הגיעו לארץ את הביוגרפיה של ד"ר הפנר.
דקל (סרט)
דקל (ברוסית: Пальма) הוא סרט קולנוע מותחן דרמה-קומית רוסי משנת 2021, המבוסס על מקרה אמיתי. השחקנים הראשיים בסרט הם כלבת רועה גרמני בשם "ליליה" המגלמת את הכלב "דקל" והילד לאוניד באסוב. משתתפים בו בין היתר השחקנים ויקטור דוברונראבוב, ולדימיר אילין, ולריה פיודורוביץ', יאן צפניק ועוד. הסרט צולם ברוסיה.
הסרט שהיה אמור לצאת לאקרנים ב-4 ביוני 2020, הוקרן לבסוף במרץ 2021, לאחר שיציאתו נדחתה בעקבות השפעות מגפת הקורונה ברוסיה.
רקע.
הסרט מבוסס על מקרה אמיתי של כלבת רועה גרמני בשם "דקל" שנשכח בשדה התעופה דמודדובו. הטייס שגילה את הכלב ונקשר אליו - ויאצ'סלב אלכסנדרוביץ' ולנטיי בשנת 1967 היה בן 44. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה טייס קרב, הופל בשנת 1943 והגיע למחנה הריכוז דכאו, ממנו נמלט. לאחר המלחמה הוא עבר את כל הבדיקות וחזר לטוס בטייסת המחלקה הגאולוגית הלשכה הממשלתית ייניסיי-סטרוי, אך בשנת 1950 נעצר ונידון לעשר שנים במושבת עונשין בגין תסיסה אנטי-סובייטית. בשנת 1961 מעמדו שוקם והוא וחזר לתפקיד.
לאחר פרסום כתבה בקומסומולסקאיה פרבדה נמצא גם הבעלים לשעבר של הכלבה, אך הוא לא חזר לכלבה. בנורילסק נמסרה לטייס ולנטיי פיסת נייר מכוסה באותיות חסומות ללא חתימה. בהערה נכתב כי לפני שנה ושמונה חודשים, מי שכתב אותה טס ממוסקבה ליניסיי דרך נורילסק. סימני הכלבה: אוזן שמאל קרועה ועין שמאל חולה. פרט זה נתן סיבה להניח כי הבעלים לשעבר של הכלבה באמת כתב את הפתק: בכתבה לא נאמר כי עינה של הרועה הגרמנייה נפצעה. הטייס ויאצ'סלב ולנטיי לא יכול היה לקחת את הכלבה לעצמו בגלל הנסיעות המתמידות שלו. לכן דיילת בשם ורה קוטליארבסקאיה לקחת חסות על הכלבה.
הכלבה נהגה לעמוד ליד המטוסים, בכל רגע מוכנה לברוח. בידיעה על חוסר האמון של הכלבה, ורה קוטליארבסקאיה לקחה חופשה והתיישבה בוונוקובו למשך חודש. האישה זכתה באמון הכלבה, שבילתה את הטיסה ממוסקבה לקייב בהשפעת כדורי שינה בחברת בעלים חדש וטרינר. כשהתעוררה הכלבה בדירת קוטליארבסקאיה, היא לא גילתה תוקפנות, אלא ניסתה כל הזמן לברוח. הבעלים החדש הייתה צריכה לשמור על מרפסת וחלונות סגורים. כעבור חצי שנה הכלבה התרגלה לבית החדש. מאוחר יותר היא ילדה והפסיקה לנסות להימלט.
עלילה.
ברית המועצות, שנת 1977. איגור פולסקי טס במסגרת עבודתו ממוסקבה לירוואן ונאלץ להשאיר את הכלבה הרועה גרמנית שלו בשם "דקל" על המסלול: בשל אי ​​הבנה, לכלבה אין אישור רפואי. דקל מסתתרת בשדה התעופה ופוגשת מטוסים בכל יום על המסלול בתקווה שהבעלים שלה יחזור באחד מהם. אך הזמן עובר ... הכלבה הופכת לקמע של שדה התעופה ומוצאת את עצמה במרכז כל האירועים החשובים בחיי הנוסעים ועובדי שדה התעופה. קוליה בן ה-9, שאחרי מות אמו מגיע לאביו, הטייס ויאצ'סלב לזרב שפוגש את דקל והופך לחברה הטוב ביותר. לזרב יצטרך להרוויח את אמונו של בנו בכך שהוא יבחר בחירה קשה בין קריירה למשפחה ויחליט מה לעשות כשבעליה האמיתיים של דקל יחזור.
יונאס סואוטאמו
יונאס ויליאמי סואוטאמו (בפינית: Joonas Viljami Suotamo; נולד ב-3 באוקטובר 1986) הוא שחקן קולנוע פיני ושחקן כדורסל מקצועני לשעבר. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כצ'ובאקה בסאגת מלחמת הכוכבים לאחר שהחליף את פיטר מייהו, תחילה ככפיל גוף, ב (2015) ולאחר מכן בתפקיד ראשי ב (2017), (2018) וב (2019).
ראשית חיים והשכלה.
סואוטאמו נולד באספו, אווסיימה, פינלנד. בילדותו מילא תפקידים כשחקן במה. סואוטאמו למד באוניברסיטת פנסילבניה (PSU) ומילא את תפקיד הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת פיט סטייט ניטאני ליונס. עם התעניינות בילדות במוזיקה, אמנויות וסרטים הוא למד קולנוע בפנסילבניה והתמקד בפיתוח קריירה באמנויות הבמה. הוא עזב את השירות בצבא בדרגת סגן משנה.
קריירת כדורסל.
קריירת מועדונים.
הוא שיחק שבע עונות בליגות הכדורסל של פינלנד, כולל ארבע עונות בקוריסליגה, ליגת העל הפינית. במשך כמה שנים עבד גם במכירת ביטוחים.
קריירה בנבחרת.
סוטאמו שיחק שלושה משחקים בנבחרת הכדורסל הלאומית הפינית ו-66 משחקים עבור נבחרות הנוער.
קריירת משחק.
סואוטאמו ידוע בעיקר בזכות תפקידו כצ'ובאקה בזיכיון מלחמת הכוכבים, תפקיד בו הוא התחיל ככפיל גוף עבור שחקן צ'ובאקה המקורי פיטר מייהו ב', ככל שבריאותו של מייהו הידרדרה והיה לו קשה יותר לגלם את התפקיד (הוא מת לבסוף ב-30 באפריל 2019), סואוטאמו המשיך לגלם את הדמות בשאר סרטי הסדרה לרבות ', ' (2018) ובסרט '.
רוסקובה
רוסקובה (ברומנית: Ruscova; בהונגרית: Visóoroszi, וישואורוסי; ביידיש: ריסקווע) היא עיירה במחוז מרמורש ברומניה בת 5,541 תושבים. עד השואה התקיימה בעיירה קהילה יהודית.