המנזר הראשון הוקם באתר בשנת 648 על ידי נזירים שנמלטו ממנזר מר סבא בעקבות הכיבוש הערבי והגיעו לרומא. הנזירים השתתפו בוועידת הלטרון ובסיומה הקימו מנזר במבנה אחוזה נטוש שמצאו (באותה עת פחתה אוכלוסיית רומא והיו בה מבנים נטושים רבים). על פי מסורת מקומית היה האתר שייך לסילביה הקדושה, אימו של האפיפיור גרגוריוס הראשון אשר ציוותה במותה את האתר למנזר, אולם ככל הנראה מקורה של מסורת זו במאה ה-12.
המנזר שהוקם שגשג במהלך המאה השמינית והתשיעית ונזיריו אף השתתפו במשלחות רשמיות שנשלחו לביזנטיון ובועדות שנערכו בקונסטנטינופוליס כנציגי הכנסייה הקתולית והאפיפיור. בשנת 768 נכלא במנזר האנטי-אפיפיור קונסטנטינוס השני בטרם הוצא להורג על ידי הלומברדים.
המנזר שופץ במאה העשירית והועבר למסדר הבנדיקטיני של מונטה קאסינו ושופץ שוב במאה ה-13 בטרם הועבר לנזירי קלוני. במאה ה-15 הועבר המנזר לנזירים הציסטרציאנים.
בשנת 1959 הפכה הכנסייה לכנסייה טיטולרית.
תיאור המבנה.
בקדמת המבנה נמצאת אכסדרת עמודים שנבנתה במאה ה-13. במרכז הכנסייה אולם תווך שמשני צדדיו שני אולמות צידיים. במבנה שלושה אפסיסים. ככל הנראה הכנסייה נבנתה תוך שימוש מבני בעמודים שנלקחו ממבנים עתיקים.
מתחת לכנסייה נמצאת קריפטה שנבנתה באתר בו היה, על פי המסורת, ביתה של סילביה הקדושה, ובה מוחזקים שרידים של סבאס.
סן סבא (פירושונים)
סן סבא (בלטינית: San Saba) הוא סבאס – קדוש נוצרי שחי במאה החמישית.
חן א-לבן
נבחרת ליטא בכדורסל
נבחרת ליטא בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ליטא. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הליטאית.
נבחרת ליטא נחשבת לאחת נבחרות הכדורסל הטובות באירופה ובעולם. הנבחרת זכתה שלוש פעמים באליפות אירופה בכדורסל (בשנים 1937, 1939, 2003) וכן סיימה שלוש פעמים ברציפות במקום השלישי במשחקים האולימפיים (בשנים 1992, 1996, 2000). באליפות העולם בכדורסל סיימה ליטא במקום השלישי בשנת 2010.
סגל הנבחרת.
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
הערות שוליים.
רשמי של כדורסל ליטאית LKF
אבוליציה
אָבוֹלִיצְיָה (Avolition – חוסר רצייה), נכתב גם אָווֹלִיצְיָה, היא מצב פסיכולוגי המאופיין בחוסר תשוקה או הנעה להשגת מטרות משמעותיות. מקרה פרטי של אבוליציה היא אבוליה.
הלוקים באבוליציה אינם יכולים לקחת יוזמה, ואם לקחו, לא תהיה להם המוטיבציה לסיים את שהתחילו. במקרים קשים, הם לא יוכלו לצאת לעבוד, לאכול, או לדאוג לאנשים הקרובים אליהם. אבוליציה מתגלה בדרך כלל אצל לוקים בסכיזופרניה, והיא אחד מארבעת התסמינים השליליים העיקריים של ההפרעה, כאשר שלושת הנוספים הם אפקט קהה, אלוגיה ואנהדוניה. לעיתים אבוליציה באה יחד עם היגיינה ירודה, בשל היעדר הרצון והיעדר ראיית החשיבות שבניקיון הגוף והסביבה. לעיתים מבלבלים בינה לבין אדישות רגילה, אך אדישות חולפת לאחר זמן מסוים, והיא אינה פתולוגית. אם אדם מבצע את המשימות אשר הוא מעוניין לבצע, אך אינו נהנה מהן כלל, הוא לוקה באנהדוניה.
דאצ'י, מלך איבריה
דאצ'י (בגאורגית: დაჩი) או דארצ'י (დარჩი) או דארצ'יל (დარჩილი, דארצ'ילי) הידע גם כדאצ'י אוּגַ'רמֶלי (უჯარმელი) משושלת צ'וסרויד היה מלך הממלכה המזרח גאורגית, ממלכת איבריה, שעל פי המקורות הגאורגיים הכתובים מימי הביניים, שלט במשך 12 שנה משנת 522 לערך ועד ל-534. הוא קיבל את כינוי "אוג'רמלי" ("שבא מאוג'רמה") כיוון שמקום מגוריו הייתה אוג'רמה.
על פי הרשומות הגאורגיות מימי הביניים היה דאצ'י בנו הבכור של וחטנג גורגסלי ואשתו בּאלֶנדוּחט, בתו של המלך הפרסי מהשושלת הסאסאנית, הורמיזד השלישי (هرمز بن يزدجرد). הוא ירש את אביו, שפתח בהפיכת נפל כנגד ההגמוניה הסאסאנית, ונקט בקו פייסני מזה של אביו. ממקום מושבו באורג'מה שבקאחתי, שהוכרה כאחוזה מלכותית כבר מימי הצ'וסרוידים הראשונים, הוא עשה מאמצים מיסיונריים מיוחדים להמשך ניצור של נתיניו ההרריים. הוא הרחיב את העיר טביליסי והשלים את בניית מבצרה, שהחלה בימי אביו.
דאצ'י נפטר בשנת 534 ובנו באקור השני ירש אותו.
דארצ'י
דארצ'יל
דאצ'י אוג'רמלי
יהודה אברבנאל
רבי דון יהודה אַבְּרַבַנְאֵל (ה'ר"כ, 1460 - ה'ר"צ, 1530 לערך) היה רב, רופא, פילוסוף יהודי ומשורר, בספרות העולמית נודע בשם לאונה אבראו (Leone Ebreo).
קורות חיים.
נולד בפורטוגל לרבי דון יצחק אברבנאל. בצעירותו למד רפואה והתפרסם כרופא מוכשר. בשנת ה'רמ"ג (1483) ברח עם אביו לקסטיליה בעקבות התנכלות המלך ז'ואאו השני לאביו יצחק אברבנאל, וקבע את מגוריו בעיר טולדו. בשנת ה'רנ"א (1491) בהיותו בקסטיליה נולד בנו יצחק (הנקרא על שם סבו).
שנה לאחר מכן, בעקבות גירוש היהודים מספרד, נדדו האב יצחק ובנו יהודה לאיטליה והגיעו לנאפולי. אולם קודם שעזבו מנע מלך ספרד מיהודה לקחת את בנו הקטן, יצחק, במחשבה למנוע את יציאת הרופא היהודי מהארץ. המלך זמם להטביל את בנו של יהודה לנצרות ובכך למנוע את יציאת משפחת אברבנאל מהארץ ולאלצם להתנצר. אולם כאמור יצחק ובנו יהודה אברבנאל הצליחו לברוח והגיעו לאיטליה.
עם כיבוש העיר נאפולי על ידי הצרפתים בשנת 1495 (ה'רנ"ה), עקר יהודה לג'נובה שם עסק ברפואה, ובמקביל עבד על ספרו הידוע 'שיחות על האהבה'. שם גם הגיעה אליו הידיעה על התנצרותו של בנו הבכור יצחק. ליהודה נולד בן שני שנקרא שמואל אך הוא נפטר בגיל חמש בלבד.
בשנת ה'רס"א (1501) נקרא לשוב לנאפולי ולשמש שם כרופא החצר. בשנת 1503 כתב את שירו 'התלונה על הזמן' וההשערה היא שהוא נכתב על מנת לשכנע את בנו שישוב ליהדותו. בשנת ה'רס"ז 1507 עזב יהודה את נאפולי ואין ידיעות ברורות על שנים אלו בחייו. יש המשערים שנסע לפגוש את בנו יצחק ששב אל היהדות ועזב את פורטוגל. ישנה תעודה משנת ה'רפ"א (1521) המציינת את השתדלותו של יהודה למען היהודים בנאפולי. שנת מותו המדויקת אינה ידועה, אך ידוע שבשנת ה'רצ"ה (1535), כשהודפס ספרו 'שיחות על האהבה', כבר לא היה בין החיים.
הספר שיחות על האהבה.
יהודה אברבנאל כתב את ספרו ויכוח על האהבה (באיטלקית Dialoghi di Amore) בשנת ה'רס"ב (1502) בערך, אך הספר נדפס לראשונה רק בשנת ה'רצ"ה ברומא. הספר זכה לתפוצה רבה מאוד בתקופתו, ועד שנת ה'שס"ז (1607) יצא באחת עשרה מהדורות איטלקיות.
הספר תורגם פעמיים לצרפתית, שלוש פעמים לספרדית, פעם אחת ללטינית ושלוש פעמים לעברית. שפת המקור הייתה איטלקית, אך יש חוקרים אחדים הטוענים שהספר נכתב במקור בספרדית.
אף שהיה קיים תרגום של הספר לעברית במאה השבע עשרה לכל המאוחר, הספר לא נדפס בעברית אלא בשנת תרל"ה (1875) על ידי חברת מקיצי נרדמים, ונקרא "ויכוח על האהבה". תרגום מעודכן יצא בתשמ"ג (1983) על ידי מנחם דורמן (כולל מבוא והערות), בהוצאת מוסד ביאליק.
רבי דון יהודה אינו מסתיר את יהדותו בספרו, אף שהשפה שבה נכתב הספר מוכיחה שכתיבתו מיועדת גם לשאינם יהודים. יש סוברים שעובדת יהדותו הקנתה לו חרות מסוימת בכתיבה, אשר אולי לא הייתה מתאפשרת להוגה דעות נוצרי.
פרופ' יצחק יוליוס גוטמן סובר שכתיבתו של רבי יהודה אברבנאל ייחודית בכך שהוא 'אינו כותב כיהודי בשביל יהודים, כמותם של הפילוסופים היהודים אשר בספרד, אלא בשביל חוג בעלי השכלה פילוסופית, העומדים למעלה מכל דת מסוימת'.
קארל גבהארט, מחוקרי אברבנאל והמהדיר של כתביו לגרמנית, מסכם:
הנצחה.
על שמו נקרא המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל.
ג'ובני דה קפיסטרנו
ג'ובאני דה קפיסטרנו (באיטלקית: Giovanni da Capestrano; מכונה גם יוהאן דה קפיסטרנו; 24 ביוני 1386 - 23 באוקטובר 1456) הוא קדוש נוצרי. דה קפיסטרנו היה נזיר, תאולוג ואינקוויזיטור.
דה קפיסטרנו נולד בכפר קפיסטרנו, שמצוי במחוז אברוצו (בממלכת נאפולי). אביו הגיע לנאפולי יחד עם חצרו של לואי הראשון. הוא התחיל את חייו כמשכיל חילוני, ולמד משפטים בפרוג'ה תחת שרביטו של המשפטן בלדוס דה אובלדיס. הוא נשא אישה והפך לפקיד בית משפט. ב-1412 מינה אותו לדיסלאו מנאפולי למושל פרוג'ה. כשפרצה מלחמה בין פרוג'ה וסיגיסמונדו מבית מלטסטה ב-1416 הוא נשלח כשגריר להשכין שלום, אך תחת זאת הושלך על ידי המלטסטים לכלא.
קפיסטרנו השתמש בכוחו הרטורי על מנת לעודד תמיכה במסעות צלב ותקיפתם של "כופרים" לא נוצרים. קפיסטרנו היה מעורב במהלכים צבאיים רבים והצליח להוביל את דלת העם להילחם נגד העות'מאנים במצור על בלגרד.
בשנת 1417 החל לנהל מסע הטפה רצוף השמצות נגד היהודים, שהייתה לו השפעה ניכרת בחצרות הנסיכים והאפיפיור. בין היתר, הגה תוכנית לבנות אנייה ענקית, ולהושיב בה את כל יהודי רומא ולשלוח אותם מעבר לים. הוא גם הפיץ את שנאת ישראל לארצות אחרות באירופה.
הוא פעל בקנאות נגד היהודים, ובכל מקום אליו נדד יזם פוגרומים נגד היהודים, שימש כאינקוויזיטור והוציא רבים מהם להורג בשריפה על המוקד. לפולין הוזמן על ידי בני האצולה כדי להטיף נגד היהודים; בין 1420–1422 הביא לגירוש יהודי רגנסבורג. ב-1427 הביא את האפיפיור להוצאת גזירת הים, לפיה יהודים איטלקיים לא הורשו יותר לשוט על ספינות בים התיכון לכיוון ארץ ישראל. ב-4 ביולי 1453 הורה להעלות על המוקד 41 יהודים בברסלאו בעקבות עלילת דם, מתוך כ-318 שנעצרו ועונו. בפדובה גרם ב-1456 לגירוש ראשי הקהילה. לימים כונה "שוט היהודים" (אנגלית: "Scourge of the Jews").
הוא מת באילוק, ליד ווקובר (כיום בקרואטיה) כתוצאה ממחלת הדבר. ב-1690 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור אלכסנדר השמיני.
Guitar Hero
דאצ'י
נבחרת ארגנטינה בכדורסל