עומרי מתפרנס מהוראה, נשוי לענת שבהריון והשניים מתקשים להתפרנס. גל פרסומים בעיתונות על חברות ישראליות שנרכשו במאות מיליונים והביאו להתעשרות היזמים ועובדי החברה, משכנע את עומרי ללכת לראיון עבודה בחברת הייטק שמפרסמת כי היא עומדת להרכש בקרוב ושמחפשת איש מכירות. מנכ"ל החברה הזחוח, אמיר, מתרשם מעומרי החרוץ והתמים ומקבל אותו לעבודה. עומרי נהנה מיד משדרוג בשכרו ותנאים נלווים נוספים. בחברה מבקרים מידי תקופה משקיעים פוטנציאלים וכולם מתכוננים לבואם ומשננים מה מותר ומה אסור לומר למשקיעים כדי לא לפגוע בסיכויי המכירה של החברה. עומרי זוכה לאמון המנכ"ל ונשאב כמעט מיידית לימי עבודה שנמשכים לתוך הלילה, ומבלה פחות ופחות במחיצת אשתו וילדם שזה אך נולד. כעבור שלש שנים, העלילה מתמקדת בשבוע עבודה בן חמישה ימים שבו שוב אמורים לבקר בחברה משקיעים פוטנציאלים מאירופה. בתחילתו של השבוע מתממש רומן אסור בעבודה בין נועה, מנהלת כח האדם של החברה לבין עומרי, על רקע שעות העבודה הארוכות והתרחקות עומרי מאשתו ענת בשנותיו העסוקות בהייטק. בתחילת הרומן, עומרי עדיין זוטר ממנהלת כח האדם, אך שעומרי כובש את לב המשקיעים עם מצגת משכנעת במיוחד, זוכה לקידום שהופך את היוצרות והוא ממונה להיות סמנכ"ל המכירות של החברה והופך לבכיר ממנה. עומרי מנסה להפסיק את הרומן ונועה מתנגדת ומאיימת לחשוף את הרומן האסור. המשקיעים מודיעים כי הם רוכשים את החברה, ועומרי מתעמת עם מנכ"ל החברה, שמעוניין לפרוש עשיר, ומנסה לחייב את עומרי להחליפו. עומרי ניצב בפני בחירה מכרעת, לקבל בחיוב את קידומו למנכ"ל, או להתפטר. הקידום כולל בונוס של מיליון וחצי דולר, לצד ההבנה כי בזאת מוותר עומרי על נישואיו לענת בשל הרומן ואיומיה של נועה. לחלופין להתפטר, פירושו לוותר על הכסף והקריירה שבה בחר על לאותו הרגע. בסיומו של אותו שבוע מודיע עומרי לאשתו כי הוא מתכוון להתפטר, אך להפתעתו, היא מתנגדת לכך, ועתה לאחר שנים של התרחקות, האישה מעדיפה את הכסף על הבעל. עומרי מנסה לשכנע אותה שעדיין לא מאוחר והם יכולים לתקן את יחסיהם. סוף אופרת הרוק שונה כמה פעמים בהופעות השונות, כאשר בחלקן עומרי פורש ונלחם על נישואיו, ובחלקן, הוא מקבל עליו את ניהול החברה והולך אחרי הכסף בלב כבד.
חני לוז
חנה רינה (חני) לוז (נולדה ב-27 בדצמבר 1965, ד' בטבת ה'תשכ"ו) היא מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, וכלת הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2013.
ביוגרפיה.
לוז נולדה בניו יורק לאליהו קנובסקי, לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ולתמר קנובסקי. עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1973 והם התיישבו ברחובות.
לוז היא בוגרת אולפנת הרב בהר"ן, בעלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני (בהצטיינות) בתקשורת ועיתונות מהאוניברסיטה העברית. לאחר לימודיה, עבדה מספר שנים בחברת הייטק.
נשואה למכבי, אם לשישה. התגוררה בבית אל מאז שנות התשעים של המאה העשרים ועד 2015, אז עברה לגור בלוד.
עבודתה בתקשורת.
לוז עבדה כעיתונאית בהצופה, אנשים ומחשבים, מקור ראשון, ערוץ 7 ובשבע ושידרה פינות העוסקות בביקורת התקשורת גם בגלי ישראל.
פרסמה מאמרים בעיתונים ואתרים רבים ובהם ynet, מעריב, דה-מרקר, News1, שורש, סרוגים, ישראלי פטריוטי -KR8, ובביטאוני שבת מובילים כגון עולם קטן, מעייני הישועה, ומעט מן האור.
מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. המרכז עוסק במעקב תקשורת, בשמירת זכויות הפרט והכלל מול כלי התקשורת, ובפעילות לקידום מדיניות "שמיים פתוחים" והורדת חסמים המונעים את פתיחת שוק התקשורת.
בשנת 2013 זכתה לוז בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת.
במסגרת הפעילות הציבורית היא השתתפה בדיוני וועדות כנסת שעסקו בתקשורת. בין השאר בדיונים על חוק רשות השידור, חוק הרשות השנייה, ובדה-לגיטימציה של ישראל בתקשורת העולמית.
בשנת 2015 התמודדה לוז במסגרת הפריימריז במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, אולם הגיעה למקום לא ריאלי והוצבה לבסוף במקום ה-32 ברשימה לכנסת.
אברהם שמעון הלוי אנגל-הורוביץ
הרב אברהם שמעון הלוי אנגל-הורוביץ (ר' שימעל'ה זעליחובער, תרל"ו, 1876 - תש"ג, 1943) היה ראש ישיבה ומשגיח רוחני בישיבות מזרח אירופה.
ביוגרפיה.
נולד בזליחוב בפולין, ועל שם עיירת הולדתו כונה כל ימיו – ר' שמעון מזליחוב. אביו היה יצרן של חומץ, מחסידי קוז'ניץ. אחרי שאביו נשא אשה בזויווג שני עזב את ביתו ולמד כעשר שנים בבית מדרשו של האדמו"ר רבי אבי עזרא זעליג אלעזר מקוז'ניץ. מגיל צעיר כבר נודע כעלוי. אחרי נישואיו היה סמוך על שלחן חותנו כנהוג אז, ומשנתרושש חותנו, חזר לעיר הולדתו ועסק כאביו בייצור חומץ על מנת שלא להתפרנס מהתורה. אחרי שמפעלו ליצור חומץ פשט את הרגל עבר לעסוק במסחר בכלי חרסינה וראה ברכה בעמלו, אולם לאחר זמן עסקיו חוסלו.
הוא יצא לעיר צאנז בגליציה ושם לימד בישיבה לצעירים, משם עבר ללמד בישיבה בקאשנוב, ומשם עבר ללמד בישיבת בית ישראל בסטולין. לאחר מכן היה ראש ישיבה בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בהסכמת הריי"צ מליובאוויטש.
היה נוסע לרבי משה יחיאל אלימלך מלברטוב. ולרבי אהרלה מקוזניץ. ולרבי פנחס מאוסטילה.
עיקר פרסומו היה כשהחל לשמש בשנת תרצ"ב (1932) כר"מ ומשגיח וכמשפיע בישיבת חכמי לובלין. ר' שמעון התבלט בדרכו המיוחדת, בתפילתו הארוכה, ובהיותו עטוף בטלית ותפילין עד חצות היום, וכן נודע כבעל זיכרון פנומנלי וכבקי בעל פה בכל ספרות חז"ל והפוסקים, וכן בספרי הקבלה ספרי מהר"ל והחסידות.
דעותיו היו ייחודיות ויוצאות דופן. הביע התנגדות חריפה לעיסוק בשיטת הפלפול ודרש מתלמידיו ללמוד רק באופן של לאסוקי שמעתא אליבא דהלכתא, ולהיות בקי בתנ"ך ומשניות ובתלמוד על הסדר, כמו כן היה מתנגד חריף לחסידויות בית פשיסחה ובין השאר התנגד להחמרות ביחסי אישות הנהוגות בגור וכן התנגד לעיסוק במוסר על פי שכל האנושי ובפרט לשיטת נובהרדוקוכמו כן שיחותיו היה בנויים על כתבי קבלה וכתבי האר"י.
דעותיו והנהגותיו אלו עוררו מתיחות בינו לבין ר' מאיר שפירא והנהגת הישיבה. מספר חודשים אחרי פטירת ראש הישיבה (1933), התגברה המתיחות בינו לבין ההנהגה החדשה של הישיבה ויו"ר יח"ל האדמו"ר רבי שלמה אייגר מלובלין פסק שעליו לעזוב את הישיבה תלמידיו עוררו מהומה רבה בישיבה והמשטרה נאלצה להתערב להשקיט את הרוחות, תלמידיו כונו "שמעונאים".
אחרי עזיבתו כתב מאמר מיוחד בו הסביר בהרחבה את שיטתו בעבודת ה' ודרכו בלימוד התורה ותשובתו לטענות מתנגדיו.
אחרי לובלין עבר להתגורר בעיר קרקוב שם לימד חוג תלמידים מצומצם, והמשיך לעמוד בקשרי מכתבים ומאמרים עם תלמידיו, נגידי העיר החזיקו אותו כלכלית, בין הנגידים הבולטים היה ר' עקיבא טייכטל סוחר בדים מפורסם בקרקוב.
בסתיו תרצ"ט (1938) ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, פרסם בדפוס כרוז בשם "שובה ישראל", ובו קרא ליהודים, ליטוש את התרבות האירופית והמותרות, ולדבוק בשמירת התורה והמצוות. את הכרוז סיים במילים –"גורו לכם מפני חרב, כי לא אדם הוא ה' אלוקי ישראל שתעשו איתו פשרות, והוא בפשרות לא יחפוץ...היבדלו מדרכי העמים ומהבלי תענוגיהם וחכמתם...כי באם לא בהכרח לגלות מלכותו יתברך לעד על ידי הייסורים הקשים המפורשים היטב בשירת האזינו".
בעת חיסול גטו קראקא, יצא הרב מעוטף בטליתו. שוטר יהודי הבחין בו ורצה להצילו, אך הוא סירב להצעתו במילים: "כלך לך מזה! אינני רוצה שתצילני! ברצוני לצאת יחד עם כל היהודים – על קידוש ה'!". בקיץ תש"ג (1943) גורש ר' שמעון יחד עם יהודי קראקא אל מחנות ההשמדה על ידי הכובש הגרמני, ומצא בתוכם את מותו.
דברי תורתו ומכתביו ומאמרים לזכרו כונסו בספר "נהרי א"ש" על ידי תלמידו הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב.
מקלה
שמעון מזליחוב
אוברי פלזה
אוברי כריסטינה פלזה (באנגלית: Aubrey Christina Plaza; נולדה ב-26 ביוני 1984) היא שחקנית, קומיקאית, מדבבת ומפיקת סרטים אמריקאית. נודעת בעיקר בזכות תפקידיה בתור אפריל לאדגייט בסדרה "מחלקת גנים ונוף" של רשת NBC, בתור לני באסקר/אמאל פארוק בסדרה "לגיון" (מבוסס על מארוול קומיקס של "אקס-מן") של רשת FX, ובסרט קומדיית הנעורים בכיכובה "התנסות חובה".
ביוגרפיה.
פלזה נולדה בוילמינגטון, דלאוור שבארצות הברית למשפחה נוצרית. בת לברנדט, פרקליטה ממוצא אירי ואנגלי, ולדייוויד פלזה, יועץ פיננסי ממוצא פוארטו-ריקני. לה שתי אחיות קטנות, רנה ונטלי, כאשר השנייה היוותה לה השראה לדמותה של אפריל ב"מחלקת גנים ונוף".
קריירה.
בטלוויזיה.
קריירת המשחק של פלזה החלה ב-2006, לאחר שהשתקמה משבץ שקרה לה במהלך תקופת לימודיה בבית הספר למשחק באוניברסיטת ניו יורק. באחד מתפקידיה הראשונים במקצוע גילמה מתמחה ב-NBC בפרק בעונה הראשונה של הסיטקום "רוק 30".
ב-2009, היא לוהקה לסדרה הקומית והמוקומנטרית המצליחה של ערוץ NBC, "מחלקת גנים ונוף", שם היא גילמה את אפריל לאדגייט וזכתה לפרסומה הגדול. בזכות הסדרה היא הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס אמי בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית" וגם הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית בטובה ביותר בסדרה קומית".