הרי קטסקיל (באנגלית: Catskill Mountains) הוא אזור של רמה מבותרת במדינת ניו יורק, מצפון-מערב לעיר ניו יורק ומדרום-מערב לעיר אולבני. אזור הרי קטסקיל מהווה את חלקה המזרחי של רמת אלגני ויש הרואים בו את המשך הרי האפלצ'ים אל שטח מדינת ניו יורק, אף שאין זהות גאולוגית בין האזורים. הרי הקטסקיל הם ממערב לנהר הדסון ונמצאים על גבול שישה מחוזות במדינת ניו יורק.
גאוגרפיה.
בשוליים המזרחיים של האזור ההרים עולים בחדות ב"מתלול קטסקיל" מעמק נהר הדסון. גבולם המערבי של הרי קטסקיל הרבה פחות ברור, כיוון שההרים יורדים בהדרגה בגובהם ובשיפועיהם ומתמזגים לרמת אלגני. לא קיים קונצנזוס אף באשר לגבולות הצפוניים והדרומיים של הרי קטסקיל, ההסכמה היחידה היא כי המגיע לכביש I-88, לנהר דלאוור או לרכס שוואנגונק (Shawangunk Ridge) יצא מתחום האזור.
אזור הפוקונוס הנמצא מדרום-מערב לקטסקיל, בתחומי מדינת פנסילבניה, הוא למעשה המשך האזור מבחינה גאוגרפית אך תחת שם אחר. באזור הקטסקיל יותר משלושים פסגות בגובה שמעל 1,000 מטר, וערוציהם של שישה נהרות מרכזיים עוברים באזור. הר סלייד הוא הגבוה בקטסקיל, בגובה 1,274 מטר.
באזור הקטסקיל נמצאת אף חלק משמורת יער ניו יורק. כ-60% משטח הקטסקיל מורכב מאדמות פרטיות, אך נעשים מאמצים נמשכים להעביר שטחים נוספים לרשות הציבור.
היסטוריה.
איות שמם המקורי של ההרים היה Kaatskil, מקורו בשם שהעניקו למקום מהגרים הולנדים שהתיישבו באזור במאה ה-17, ואיות זה עדיין מצא ביטוי בסיפורו של וושינגטון אירווינג "ריפ ואן וינקל". באתרים שונים בהרי קטסקיל עדיין ניתן למצוא מוסדות הדבקים באיות המקורי.
במהלך המאה ה-19 הפך האזור למוקד משיכה לעשירי העיר ניו יורק אשר הקימו באזור בתי נופש כמפלט מהמולת העיר. ההרים, כמו גם עמק הדסון, משכו לאזור אף ציירים שבאו לצייר את נופי האזור. במקביל התקיימה באזור אף פעילות ערה של חוות חקלאיות וכריתת עצים, פעילות שהכחידה רבים מנופי היער.
במאה ה-20 החלו מאמצים לשמר את הנוף הייחודי לקטסקיל על ידי הקמת פארק קטסקיל ושמורת יער. תדמיתו של אזור, כאזור נופש מועדף המשיכה גם במאה ה-20, ובמחצית המאה ברוב אזור הקטסקיל היו אתרי נופש וחניוני קמפינג. קבוצות אתניות רבות מן העיר ניו יורק, בהן גרמנים, צ'כים, ויהודים הקימו אתרי נופש. נודעו במיוחד אתרי נופש שנועדו לאוכלוסייה היהודית של ניו יורק ואשר זכו לכינוי רצועת הבורשט, אתרים בהם קומיקאים ומוזיקאים רבים החלו את דרכם המקצועית (יש אף המכנים בהומור את האזור בשם "האלפים היהודיים"). אף שהדגש על האופי האתני של נופשי האזור פחת במידה רבה מאז שנות ה-60, תדמית רצועת הבורשט עדיין נותרה במידה רבה חלק ממורשת הרי קטסקיל, וכמה מאתרי הנופש מאותה תקופה עדיין פעילים. אזור הקטסקיל הוא אף מוקד לרבבות ילדים ומבוגרים המגיעים למחנות קיץ מדי שנה.
בתחילת המאה ה-21 החלו קמים באזור אתרי נופש קטנים יותר, הפונים לקהל המחפש חופשה פעילה בטבע וכן נופשים המגיעים בעונת הסקי בחורף.
מולטו אסטקה
בית סורסוק
בית סורסוק הוא מבנה היסטורי גדול ומפואר בן ארבע קומות ברחוב רזיאל מספר 4 ביפו, שהיה בבעלותה של משפחת סורסוק מביירות.
היסטוריה.
בשנת 1921 רכשה המשפחה מבנים אחדים ברחוב בוסטרוס (לימים רחוב רזיאל), שיפצה אותם ובנתה מבנים נוספים. גולת הכותרת של בניית המשפחה ברחוב היא "בית סורסוק" שנחנך בשנת 1925 - השנה בה מכרה משפחת סורסוק לקרן הקיימת לישראל את מרבית אדמות עמק יזרעאל.
מרפסת לכל חדר בחזית מדגישה את אופיו המלוני האחיד של הבית. סגנונו של הבניין מאפיין את סגנון הבנייה שהיה נפוץ ביפו במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ומתאפיין גם בסגנון "קולוניאלי צרפתי–אירופאי" של חזית מלון כשל ערי החוף האירופיות, אף כי על פי המסורת היפואית של המאה ה-19 נהגו להשתמש בשיש איטלקי (קררה).
הבית נחנך על ידי הנציב העליון הבריטי, לורד הרברט פלומר. בבניין שכנו משרדים יוקרתיים של יפו, חברות ספנות, קונסולים זרים וגדולי הסוחרים, ובנוסף משרדיהן של חברות יהודיות ובהן לשכת המסחר של תל אביב וחברתו של מאיר דיזנגוף שעברה אליו מ"בניין הוועד הארץ ישראלי" ששכן באותה העת ברחוב רזיאל 17 ושבו פעלה התנועה הציונית בראשית ימיה.
היהודים נטשו את הבית והרחוב במאורעות 1936. אחרי מלחמת העצמאות וכיבוש יפו ב-1948 נמסר הבית לידי משרד הביטחון ושימש את משרדי השקם שעברו אליו ב-1974 עד להעברתם אל בניין היסטורי אחר, בשדרות ירושלים 8.
מולטו אסתתקה
אברהם יצחק אולמן
הרב אברהם יצחק אולמן (נולד בשנת 1947) הוא רב, דיין ופוסק הלכה, חבר בד"ץ העדה החרדית בירושלים.
תולדותיו.
נולד בגרוסוורדין שברומניה ליעקב דוב ולשושא, משפחת אביו היא מצאצאי הרב שלמה זלמן אולמן ממאקווא שבהונגריה, בעל "יריעות שלמה". סבו הוא הרב אלימלך גולדשטיין, מחבר הספר "אמירה יפה". בשנת 1960 עלה עם משפחתו לישראל. בצעירותו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ולאחר מכן בישיבת "בית יוסף צבי" דושינסקי בירושלים.
לאחר נישואיו מונה לראש כולל תרביצ"א בירושלים, למו"ץ בעדה החרדית ולאחר מכן לדיין בבית דין של העדה החרדית וכן כמכשיר מטעם מערכת הכשרות של הבד"ץ. כמו כן מכהן כרב בית כנסת 'נר ישראל'-זופניק בשכונת גבעת שאול וכרב השכונה מטעם העדה החרדית. לאחר פטירת הרב יעקב בלוי, מונה במקומו להיות רבו של ועד הכשרות של העדה החרדית.
הרב אולמן משתייך לחסידות דושינסקיא.
בנו הרב חיים צבי אולמן הוא ראש כולל לאקענבאך בירושלים, בנו השני הרב מאיר שמעון אולמן הוא מו"ץ מטעם העדה החרדית בבית שמש. אחותו שרה היא אלמנתו של הרב בנימין אייזנר, איש חינוך דתי-לאומי.
אנטנה (פירושונים)
הוועדה לביטחון המדינה (בולגריה)
הוועדה לביטחון המדינה (בבולגרית: Комитет за държавна сигурност או בקיצור ДС) היה השירות החשאי, (המקביל לקג"ב בברית המועצות) של בולגריה, מ-1925 ועד 1990. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית שימש הארגון כזרוע מרכזית לרדיפת מתנגדי המשטר ואף קיבל הנחיות מהק.ג.ב..
Big City Life
Big City Life הוא סינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה מטאפיקס, Signs of a Struggle. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בגרמניה, פולין, אוסטריה, איטליה, שווייץ וניו זילנד. השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים האירופי.
למרות שהלהקה היא בריטית, השיר הצליח יותר מחוץ למדינה ברחבי אירופה, אך עם זאת הגיע גם למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1 בספטמבר 2006, זכה הסינגל בפסטיבל השירים ה-43 הבינלאומי בפולין. השיר הופיע גם כרצועה ברשימת ההשמעה במשחק 2006 FIFA World Cup, ובאלבום האוסף הבריטי "Now That's What I Call Music! 62" ב-2005, מתוך סדרת האלבומים.
חוכמת ההמונים
חוכמת ההמונים היא הדעה הקולקטיבית של קבוצת יחידים. איסוף תשובות של קבוצה גדולה לשאלות הכרוכות באומדן, ידע כללי וחשיבה מרחבית מראה, לעיתים, כי בממוצע מתקבלת תשובה מדויקת יותר מאשר כל תשובה שניתנה על ידי אותם יחידים בקבוצה. הסבר אינטואיטיבי לתופעה זו הוא ה"רעש" הייחודי ליחיד בקבוצה – לכל אדם דעות אישיות ושיקול דעת פרטני, וכאשר לוקחים את ממוצע התשובות של קבוצת יחידים, מצטמצמת השפעת "רעש" זה.
עקרון חוכמת ההמונים גורס שחוכמתו של ההמון גדולה, בתנאים מסוימים, מחוכמתו של המומחה היחיד. על פי רעיון זה, שקלול התשובות שתפיק קבוצה גדולה של אנשים, שאינם מתואמים ביניהם, יהיה לעיתים מדויק יותר מהתשובה הטובה והמלומדת שיפיק מומחה עצמאי. עקרון זה הודגם באוכלוסיות שונות ובניסויים מתחומי חיים שונים.
חוכמת ההמונים - הספר.
מושג חוכמת ההמונים, תוך התמקדות בעולם העסקים, תוּאר בהרחבה על ידי העיתונאי האמריקני ג'יימס סורוויקי, בספרו "חוכמת ההמונים", שיצא לאור בשנת 2004.
במרכזו של הספר מתואר מחקר, המסיק כי דווקא קבוצות מגוונות, נטולות היררכיה ושמורכבוֹת מאנשים שלא מכירים זה את זה, ייתנו את התוצאות הטובות ביותר לארגון. לטענתו, ב-91% מהמקרים, ההמונים מספקים תשובה נכונה לבעיה המוצגת בפניהם, בעוד ששיעור ההצלחה של מומחים בעלי השכלה רלוונטית הוא רק 65%.
תנאים לקיום חכמת המונים.
על פי סורוויקי, כדי שחוכמת המונים תהיה אפקטיבית בצורה מיטבית, עליה לקיים את כל התנאים הבאים:
היבטים של חוכמת המונים.
סורוויקי מתייחס לשלושה היבטים של חוכמת המונים:
מנת משכל קבוצתית.
בנוסף לסורוויקי, קבוצת חוקרים, ביניהם אניטה וו. וולי ותומאס מאלון, חקרו מהם המשתנים המשפיעים על מנת המשכל הקבוצתית. במחקר "ראיות לפקטור אינטליגנציה קולקטיבית בביצועים של קבוצות אנושיות" זיהו וולי, מאלון ושותפיהם את "גורם c" (באנגלית: Collective factor).
"גורם c" שימש ככלי לחוזי תוצאות המבחנים של קבוצות אנשים שהשתתפו במחקר. המבחנים כללו משחקי חשיבה, ניהול משא ומתן עם קבוצות אחרות, פתרון חידות ועוד. מחד גיסא, "גורם c" לא הושפע מלכידות קבוצתית, מוטיבציה או משביעות רצון משאר חברי הקבוצה; מאידך גיסא, נמצאו שלושה משתנים המשפיעים על "גורם c" באופן משמעותי.
שלושת המשתנים המשפיעים על "גורם c":
חוכמת ההמונים ברשת.