הקומדיה האלוהית.
בפואמה "הקומדיה האלוהית" שכתב דנטה אליגיירי בתחילת המאה ה-14, ונחשבת לפואמה השירית הגדולה ביותר בספרות האיטלקית, נחשבת הבגידה לחטא חמור ביותר. בגיהנום, המתואר ביצירה זו, נמצאים הבוגדים במעגל התשיעי, המחולק לארבעה אזורים:
א-נאקורה (נפת שכם)
אַ-נַּאקוּרַה (בערבית: الناقورة) הוא כפר פלסטיני בנפת שכם ליד ההתנחלות שבי שומרון. מספר תושביו, נכון לסוף שנת 2006, הוא 1,658. בכפר נקבת מים קדומה, "מעיין חתום", שממנה זרמו מים אל העיר שומרון העתיקה.
המעיין.
שמו של הכפר מעיד על ייחודו. המילה "נאקורה" פירושה נקרה, והכפר כולו מכונה על שום נקרה חצובה המצויה בו ומובילה אל מעיין מים בשם עין הארון (עין אהרון). מימיו זורמים דרומה אל הכפר סבסטיה.
בשנת 1924 ביקר ב"עין הארון" החוקר יוסף ברסלבי וזיהה במקום מערכת מתקנים אשר הוליכה את המים לשומרון. בין השאר מצא ברסלבי בנקבה גומחת תפילה הפונה צפונה. לדעתו, היה זה מקדש אלילי לפולחן מאיומסה, שם הגזור מן המילה מים, והוא מציין מקום פולחן לאל המים.
שמורת חומש.
שמורת חומש המשתרעת סביב פסגת ג'בל אבו יזיד, 724 מטר מעל פני הים, מצויה קרוב ליישוב א-נאקורה. מרבית השמורה נמצאת בשטחי C באחריות אזרחית וביטחונית ישראלית. השטח אינו מנוהל כיום כשמורת טבע. בתחום השמורה נמצא חתך גאולוגי אופייני לצפון השומרון, והצומח בשטח מגיב להבדלי הקרקע הקיימים ברכס, אם כי החורש הטבעי באזור זה נכחד זה מכבר.
אפל II
דיר שרף
דיר שרף (בערבית: دير شرف, פירוש: "מנזר כבוד") הוא כפר פלסטיני בנפת שכם. מספר התושבים בסוף שנת 2006 היה 2,759. הכפר מהווה צומת דרכים בין כביש 57 (טולכרם–שכם) לבין המשך כביש 60 (ירושלים–ג'נין). כחצי קילומטר צפונית מזרחית לכפר עברה מסילת הרכבת הטורקית שנסללה במלחמת העולם הראשונה מתחנת הרכבת מסעודיה (סבסטיה) לשכם. תוואי זה הוא שלוחה של הרכבת מג'נין לדרום הארץ שהושלם לאחר חציבת מנהרת רמין. התכנון היה להמשיכו משכם לירושלים, אולם הביצוע הופסק בלחץ צרפת שחששה למצב הכלכלי של המסילה בין יפו לבין ירושלים. בסופו של דבר פוצלה המסילה בתחנת סבסטיה וסעיף אחר של המסילה המשיך לטול כרם ומשם לבאר שבע. סעיף האחר של המסילה המשיך בתוואי המתוכנן והושלם רק עד שכם. בתוואי זה בנוי היום הכביש היוצא משבי שומרון להר עיבל.
שלוחה מסעיף המסילה לשכם הוביל לפאתיה הצפוניים של דיר שרף, מעט דרומה, מול הכניסה המזרחית לשבי שומרון (היום סגורה). שם מצויה קבוצה של מבנים בני קומה אחת (ראו בתמונה) ששימשו מחסנים של הרכבת.
לפי כתבים עתיקים היה בדיר שרף מנזר לנשים. אדם זרטל בסקר הר מנשה כותב שהסוקרים לא מצאו עדות לכך בכפר.
בת אל גטרר
בת אל גטרר (נולדה ב-4 בפברואר 1988) היא לוחמת טאקוונדו, מרצה ומורה לחינוך גופני ומתמטיקה ישראלית, אלופת אירופה (סנקט פטרבורג 2010) במשקל של עד 57 ק"ג. ייצגה את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביוגרפיה.
גטרר גדלה בכוכב יעקב בבית דתי, לה חמישה אחים, אביה אריק עוסק במערכות סולאריות ואמה עקרת בית. בתיכון למדה באולפנת עפרה. החלה ללמוד הגנה עצמית במתנ"ס בנווה יעקב, אצל המאמן חיים שלום כהן. בגיל 9. בעצת מאמנה, החלה להתאמן בטאקוונדו בגיל 12, במועדון אחי יהודה בירושלים, מאז החלה להתחרות באופן מקצועי.
בשנת 2006 היה הישגה המשמעותי הראשון של גטרר בזירה הבינלאומית כשזכתה במדליית זהב באליפות שוודיה הפתוחה.
בשנת 2007 זכתה במדליית זהב באליפות אוסטריה, ובמדליית ארד באליפויות שוודיה ובלגיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה הודחה בקרב השני.
בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באיסטנבול בינואר 2008, הייתה גטרר אחת מתוך ארבעה נציגים ישראלים, ונחשבה לבעלת הסיכויים הנמוכים ביותר לסיים את הטורניר בהצלחה, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה. עם זאת, היא הפתיעה וסיימה במקום השלישי, שהקנה לה את הכרטיס לאולימפיאדת בייג'ינג תחת הדרכתה של המאמנת נועה שמידע. לאחר הטורניר היא זכתה במדליית זהב גם באליפויות גרמניה והולנד.
באולימפיאדה עצמה הודחה גטרר בסיבוב הראשון על ידי סגנית אלופת אירופה מרטינה זובצ'יץ' מקרואטיה, בקרב שבו הובילה על מתחרתה עד ל-15 השניות האחרונות.
בנובמבר 2008 זכתה גטרר במדליית זהב באליפות קרואטיה הפתוחה, ובשנת 2009 זכתה במדליית כסף באליפות בלגיה ובאליפות העולם לדוברי צרפתית שנערכה בצרפת. כן סיימה במקום החמישי באליפות ספרד. ב-2010 זכתה שוב במדליית זהב באליפות הולנד.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכתה גטרר במדליית זהב. הייתה זו הזכייה הראשונה של לוחם או לוחמת ישראלית במדליית זהב באליפויות אלו.
חיים אישיים.
גטרר מתגוררת בירושלים, היא סיימה לימודים לתואר ראשון חינוך גופני ומתמטיקה, ולומדת תואר שני בחינוך גופני.
בת-אל גטרר
ילנה בוסינובה
ילנה בוסינובה (באוקראינית: Олена Босінова, ברוסית: Елена Босинова; 6 ביולי 1951 - 26 באוגוסט 2005; כ"א באב תשס"ה) הייתה פעילת ימין ישראלית שהציתה את עצמה למוות במחאה כנגד תוכנית ההתנתקות. בוסינובה היא הראשונה בישראל שנקטה בהצתה עצמית כפעולת מחאה פוליטית כנגד השלטון.
ביוגרפיה.
נולדה באודסה, שבשטח אוקראינה (אז ברית המועצות). הייתה מהנדסת במקצועה, וכן למדה היסטוריה ופילוסופיה יהודית. עם הגעת השינויים הפוליטיים והפרסטרויקה הצטרפה לארגון הדמוקרטי-ליברלי "ממוריאל", שעסק בחקר פשעי המשטר הסובייטי ובעזרה לקורבנותיו. בנוסף הייתה פעילה מרכזית בקהילה היהודית באודסה, וסייעה לקשישים ולחולים יהודים.
בשנת 2000 עלתה לישראל עם אמה. התיישבה בקדומים, וחייתה על קצבה חודשית. היא המשיכה לעסוק בנושאים של זהות יהודית, לקחה קורסים ביהדות בשפה הרוסית באוניברסיטת בר-אילן ובין היתר השתתפה בהפעלתו של חוג לחיזוק הזהות היהודית בקרני שומרון, שגם סייע למעוניינים לעבור גיור.
לקראת יישום תוכנית ההתנתקות ניסתה להשתתף במשאל מתפקדי הליכוד, ללא הצלחה. בהמשך, לאחר ששרון הביא את התוכנית לאישור הממשלה, נפגשה עם חברי הליכוד במטרה לשכנעם לפעול כנגד ההתנתקות ופרסמה מאמרים ארוכים באתרי אינטרנט ברוסית, שבהם הביעה את חששה שההתנתקות תמיט אסון על ישראל. בשלב מסוים החלה בשביתת רעב מול הכנסת שהסתיימה ללא תוצאות. בהמשך יצאה למחאות בצמתים, ועוכבה פעמיים לחקירה.
ב-17 באוגוסט 2005, הציתה את עצמה במרחק לא רב ממחסום שהקימה המשטרה באזור נתיבות. שוטרים שהיו במקום ניסו לכבות את האש שאחזה בה, ולאחר מכן הובהלה לבית החולים סורוקה בבאר שבע במצב אנוש, כשהיא סובלת מכוויות בדרגה 3, ולאחר תשעה ימים מתה מפצעיה, בגיל 54. היא נטמנה בבית העלמין בקדומים והותירה אחריה את אביה, שהיה אז חולה בסרטן ומאושפז בבית חולים.
בוסינובה היא הישראלית הראשונה שבחרה בהצתה עצמית כדרך ביטוי של מחאה פוליטית וממשה את החלטתה (שמואל פרומר, חבר גוש אמונים מקריית שמואל, התכוון להצית את עצמו מול בית ראש הממשלה ב-1978 במחאה על מדיניות הממשלה, אך נעצר על ידי המשטרה, שהוזעקה על ידי הכתב דן סממה).
בגיליון העין השביעית כתב גדי וולפספלד:
לאחר מותה הוקמה ביישוב מגוריה, קדומים, ספרייה תורנית לעילוי נשמתה.
ג'ורג'יו דה קיריקו
קים איל
קים איל () הוא מתאבק צפון קוריאני. הוא זכה בשתי מדליות זהב בהיאבקות במשקל זבוב (עד 48 ק"ג), באולימפיאדת ברצלונה (1992) ואולימפיאדת אטלנטה (1996). כמו כן הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם ב-1991.
משנת 2006 נכלל איל קים בהיכל התהילה של FILA (התאחדות מקצועות ההיאבקות הבינלאומית).
טוויגי
טוויגי (באנגלית: Twiggy, נולדה בשם לזלי הורנבי ב-19 בספטמבר 1949) היא דוגמנית-על, שחקנית וזמרת אנגלייה, זוכת פרס גלובוס הזהב.
קורות חייה.
טוויגי נולדה בלונדון, השלישית מבין שלוש בנות. מגיל צעיר אימה למדה אותה לתפור והיא תפרה לעצמה בגדים.
היא החלה לפעול בעולם הדוגמנות של שנות ה-60, ומזוהה עם עיניה הגדולות, עפעפיה הארוכים ומבנה גופה הרזה. היא ממשיכה כיום לדגמן, למשל בקמפיינים עבור חברת מרקס אנד ספנסר ובקמפיינים פרסומיים שונים.
בהמשך הקריירה שלה כיכבה במספר סרטים, בהם הקומדיה המוזיקלית "חבר שלי" (The Boy Friend) ב-1971, עליו זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב (עבור השחקנית הטובה ביותר ופריצת השנה). בשנת 1998 גילמה תפקיד קטן בסרט "Brand New World" לצד גיא פירס.
ב-1966 החלה בקריירה מוזיקלית כשהוציאה מספר סינגלים. ב-1971 השתתפה בפסקול הסרט "חבר שלי". הוציאה מספר אלבומים, בהם "Twiggy" משנת 1976 שהגיע למקום ה-33 במצעד האלבומים הבריטי, וכן מספר אלבומים בשנות ה-2000.
מעבר לכך, הופיעה כשופטת בתוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה". בנוסף, יצרה בשיתוף עם פראן דרשר את סדרת הטלוויזיה "נני" (The Nanny). היא גם מחזיקה ליין אופנה שהיא מעצבת, וכותבת בלוג אופנה.
חיים אישיים.
ב-1977 נישאה לשחקן מייקל ויטני, וביתם נולדה ב-1978. ויטני נפטר בעקבות התקף לב ב-1983. ב-1984 הכירה את השחקן לי לוסון. שניהם השתתפו בסרט "מאדאם סוזאצקה" ב-1988, ונישאו בסוף אותה שנה. לוסון אימץ את ביתה של טוויגי. כיום הם מתגוררים בלונדון.
יאקוב קאטס
יאקוב קאטס (10 בנובמבר 1577, בראוארסהאפן - 12 בספטמבר 1660, האג), היה משורר ומדינאי הולנדי.
יאקוב קאטס למד משפטים בליידן שבהולנד ובאורליאן שבצרפת והתפרנס מספר שנים ממקצוע זה. לאחר מכן החל להתפרנס מאחוזה בה החזיק.