חינֶס דֶה פָּאסָאמוֹנְטֵה (בספרדית: Ginés de Pasamonte) הוא דמות בדיונית המופיעה ברומן דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס.
חינס מופיע בפרק 22 בחלקו הראשון של הרומן כאסיר בשיירת אסירי המלך, הנדון לעבודות פרך בספינת משוטים. דון קישוט משחרר אותו ביחד עם שאר האסירים, והוא בורח משומריו ומדון קישוט ונעלם בהרים. חינס מופיע בשם אחר בפרק 26 בחלקו השני של הרומן, כמפעיל תיאטרון בובות נודד המלווה בקוף.
כאשר דון קישוט פוגש את חינס בשיירת האסירים, אומר לו חינס כי הוא כותב אוטוביוגרפיה. לשאלתו של דון קישוט, עונה חינס כי כתיבת הספר טרם הושלמה משום שאין אפשרות להשלימה משום שחינס עצמו עדיין חי, ולא ניתן להשלים את סיפור חייו של אדם טרם מותו. תפיסה זו מנוגדת לתפיסתו של דון קישוט, ששואף להפוך לגיבור ספרותי במהלך חייו.
בחלקו הראשון של הרומן, קצין השומרים מכנה את חינס בשם חינֶסיוֹ דה פארַאפּיה (Ginesillo de Parapilla). חינס מוחה בכעס על השימוש בשם זה.
דולסינאה דל טובוסו
דולסינאה
צניחת חבל הטבור
צניחת חבל הטבור (באנגלית: Umbilical cord prolapse) היא מצב רפואי במהלך הלידה, שבו חבל הטבור יורד לאזור הסגמנט הרחמי התחתון ולמעשה מופיע לפני ראש העובר במהלך הלידה. צניחת חבל הטבור חושפת את חבל הטבור ללחץ הנוצר מהאזורים הסמוכים לו, בהם ראש התינוק, האגן, צוואר הרחם והנרתיק.
הסכנה שבצניחת חבל הטבור היא הפרעה בזרימת הדם וכתוצאה מכך בחמצן, לעובר, ועלולה להוביל להיפוקסיה עוברית, נזק מוחי ואף מוות.
שכיחות מצב זה במצג ראש היא 0.5%, כאשר השכיחות עולה יותר בחלק ממצגי העכוז ובמנח צידי של העובר (20%). שכיחות גבוהה יותר יכולה להיות כאשר חבל הטבור נמצא באותו קו רוחבי עם הראש (occult cord compression).
במרבית המקרים, הלחץ על חבל הטבור זמני ויכול להיות מטופל על ידי שינוי תנוחה של האם. עם זאת, נמצא כי צניחת חבל הטבור מקושרת בסיכויים גבוהים לתחלואה ותמותת עוברים- עד 20% תמותת עוברים בתקופה הפרי-נטאלית כתוצאה מכך. מצבים בהם העובר אינו בשל מהווים גורם סיכון לצניחת חבל הטבור ומהווים חלק נכבד מאחוזי תמותה אלו.
קיימים מקרים בהם העובר נולד כשחבל הטבור מלופף סביב צווארו. בניגוד למה שנהוג לחשוב, ליפוף חבל הטבור סביב הצוואר לא גורם לחנק, שכן העובר אינו נושם ברחם. עיקר הנזק במצב כזה יכול לנבוע מכך שקיים לחץ על חבל הטבור שאינו מאפשר זרימת דם טובה לעובר במהלך הלידה, כאשר באופן כללי מקרים של פגיעה בעובר עקב ליפוף חבל הטבור סביב הצוואר הם נדירים.
הסיבות.
מצבים נוספים האפשריים עם צניחת חבל הטבור יכולים להיות ריבוי מי שפיר, תאומים או ירידת מים מוקדמת. גם התערבות מיילדותית של המיילדת או הרופא המיילד עלולה להביא לצניחת חבל הטבור - בין התערבויות אלו ניתן למנות פקיעה יזומה של מי השפיר, ניטור העובר על ידי אלקטרודה פנימית, מדד לחץ פנימי תוך רחמי וביצוע היפוך חיצוני לעובר (לרוב נעשה במצג עכוז).
קלסיפיקציה וממצאים קליניים.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של צניחת חבל טבור כפי שיתוארו להלן, כשהטיפול בכל אחד מהם שונה.
לידה וגינלית.
ניתן לערוך לידה וגינלית במקרים בהם צוואר הרחם בפתיחה מלאה, כשאין דיספרופרוציה בין ראש התינוק לאגן, וכאשר רופא מנוסה קובע שהלידה אפשרית. עם זאת, ניתוח קיסרי יהיה הטיפול המועדף במרבית המקרים.
סיבוכים.
סיבוכים לאם כוללים סיבוכים שמקורם בניתוח קיסרי. הסיבוכים לעובר, עם זאת, כוללים תמותה ותחלואה גבוהים מן הממוצע, כתלות במשך הזמן בו נוצר לחץ על חבל הטבור. במידה והלחץ ארך עד 5 דקות, הפרוגנוזה מצוינת, במידה והלחץ על חבל הטבור אירע מעבר ל-5 דקות, הפרוגנוזה טובה פחות ועלולה להסתיים אף במוות.
גלייבה
גלייבה (בגאלית סקוטית Glayva) הוא ליקר מויסקי סקוטי, תערובת תבלינים, טנג'רין, קינמון ודבש. הסיסמה של המשקה הוא: "הליקר הטוב בעולם".
הגלייבה מיוצר בעיירה לית' שבסקוטלנד הוא מיושן בחביות עץ למשך שנתיים, ומקובל לשתות אותו "נקי", או עם קרח.
אטימולוגיה.
מקורו של השם של הליקר הוא מגאלית ומשמעותו הוא טוב מאוד.
כריסטו וז'אן-קלוד
כריסטו יבשב (Christo Javacheff; 13 ביוני 1935 – 31 במאי 2020) וז'אן קלוד (נולדה כז'אן קלוד דנאט דה גוילבו, Jeanne-Claude Denat de Guillebon; 13 ביוני 1935 – 18 בנובמבר 2009) היו זוג נשוי מארצות הברית שפעלו כאמני סביבה. החל משנות ה-60 השניים יצרו יחד ברחבי העולם, כאשר עד לשנת 1994 חתמו על עבודתם בשם "כריסטו".
הם הוכרו בזכות סגנון עבודתם הכוללת עטיפת חפצים ומבנים מפורסמים בכמויות אדירות של בד, בהם חוף באורך של 2.4 קילומטר באוסטרליה, בניין הרייכסטאג בברלין, גשר הפון נף בפריז, וכן פרויקט השערים בסנטרל פארק בניו יורק.
ביוגרפיה.
שני בני הזוג נולדו באותו יום ובאותה שנה. כריסטו נולד בגברובו שבבולגריה והוא למד אמנות, פיסול ועיצוב תפאורה באקדמיה בסופיה (1956-1953) ובאקדמיה בווינה (1956). ז'אן קלוד נולדה בקזבלנקה שבמרוקו למשפחה צרפתית ולמדה פילוסופיה ולטינית באוניברסיטת תוניס. הם נפגשו לראשונה בפריז באוקטובר 1958 כאשר כריסטו קיבל הזמנה לצייר פורטרט של אמה של ז'אן קלוד. בשנת 1964 עבר הזוג להתגורר בניו יורק.
ז'אן קלוד נפטרה בבית חולים בניו יורק מסיבוכים של מפרצת במוח, ב-18 בנובמבר 2009. כריסטו נפטר במאי 2020. בפברואר 2021 ערך בית מכירות האמנות סותבי'ס תערוכה ומכירה פומבית של היצירות שאספו במשך השנים.
יצירות הזוג.
במשך השנים סירבו הזוג לעסוק במשמעות התאורטית של עבודתם. עטיפת מבנים מפורסמים וגדולים גורמת לצופה לזווית מבט חדשה על הנופים היום-יומיים המקיפים אותו ועל הקשר שבין המבנים פרי יצירת האדם לבין הטבע המקיף אותם. הבדים שעוטפים את המבנים מציתים את הדמיון וגורמים לסקרנות לגבי מה נמצא מאחוריהם. כמו כן הבדים עושים שימוש במוטיבים כמו צל, אור ונפח.
יצירות הנוף של הזוג קשורות לאמנות האדמה שהתפתחה בארצות הברית בשנות השישים. היצירות של הזוג לא יכולות היו להישאר במקומן מעבר לכמה ימים ולכן הן הופכות למופע (happening) שבו תהליך ההקמה, התיעוד והפירוק הוא חלק בלתי נפרד מהיצירה.
הזוג החל לעסוק בעטיפת אובייקטים עוד בפריז כשהם עוטפים חפצים קטנים כמו זרי פרחים או שולחנות בבדים או בגיליונות פלסטיים.
עבודות בולטות.
חוף עטוף
"חוף עטוף" הייתה יצירת הנוף הראשונה בקנה מידה גדול של כריסטו וז'אן קלוד, במסגרתה נעטפו החופים והמצוקים לאורך רצועת חוף באורך של כ-2.4 ק"מ בעיירה ליטל ביי (Little Bay), מדרום לסידני, אוסטרליה, בבד לבן שנקשר לסלעים עם חבלים. החוף היה עטוף החל מ-28 באוקטובר 1969 ולמשך 10 שבועות.
פון נף עטוף
"פון נף עטוף" היה פרויקט עטיפתו של פון נף, גשר ידוע במרכז פריז מעל נהר הסן. הגשר נעטף ביריעות בד בצבע אבן חול זהובה, שנקשרו לגשר בחבלים שהבליטו את המבנה הארכיטקטוני מתחת ליריעות הבד. עטיפת הגשר הושלמה ב-22 בספטמבר 1985, והושארה למשך של כשבועיים. לפי ההערכות צפו בפון נף עטוף כ-3 מיליון איש.
הרייכסטאג עטוף
ב-1995, לפני תחילת עבודות השיפוץ של בניין הרייכסטאג בברלין, נעטף הבניין ביריעות בצבע כסוף שנקשרו אל המבנה בחבלים כחולים. עטיפת הרייכסטאג הושלמה ב-24 ביוני 1995 והוצגה למשך כשבועיים. את תכנונו של הפרויקט החלו כבר ב-1971 אך השלימו אותו רק ב-1995, לאחר שנים של משא ומתן. חמישה מיליון בני אדם ביקרו במקום כדי לחזות ביצירה. על פי טענתה של ז'אן-קלוד, הם הוציא על הפרויקט יותר מ-13 מיליון דולר במשך השנים, מהם 150 אלף דולר דמי שכירות ששולמו לממשלת גרמניה.
השערים
"השערים" היו סדרה של שערים שהוצבו לאורך שבילי סנטרל פארק בעיר ניו יורק למשך כשבועיים, מה-12 עד 27 בפברואר 2005. מכל שער נתלה בד ניילון בצבע זעפרן (גוון של כתום). בסך הכל הוצבו 7503 שערים לאורך כ-37 קילומטרים משבילי הפארק.
המזחים הצפים
"המזחים הצפים" היו מבנה של מזח צף מכוסה בבד צהוב, ברוחב של כ-16 מטר ובאורך כולל של כ-3 ק"מ, שיצר מעבר להולכי רגל על פני אגם איזאו שבצפון איטליה, בין סולצאנו, מונטה איזולה והאי סאן פאולו. המזחים הצפים נפתחו לקהל למשך כ-שבועיים, מ-18 ביוני ועד 3 ביולי 2016. המזחים הצפים זכו לפופולריות רבה; הרשויות באיטליה העריכו שלפחות 1.2 מיליון איש ביקרו בהם במשך 16 הימים בהם היו פתוחים לקהל, הרבה מעבר לצפוי. זה היה הפרויקט המשמעותי הראשון של כריסטו מאז פטירתה של ז'אן-קלוד.
מעל הנהר
בשנת 1994 הכריזו כריסטו וז'אן-קלוד על תוכניות לפרויקט עתידי, שכותרתו "מעל הנהר, שיוקם על נהר ארקנסו בין סלידה, קולורדו, וקניון סיטי, קולורדו, במדרון המזרחי של הרי הרוקי. תוכניות הפרויקט דורשות השעיה אופקית של 10.8 ק"מ (6.7 מייל) של לוחות בד מחזירי אור ושקופים גבוה מעל המים, על כבלי פלדה המעוגנים בגדות הנהר. תוכניות הפרויקט קראו להתקנתו למשך שבועיים, לכל המוקדם, ולהשאיר את הנהר פתוח לבילוי במהלך ההתקנה. התגובה בקרב תושבי האזור הייתה עזה, כאשר התומכים קיוו לפריחה תיירותית והמתנגדים חששו שהפרויקט יהרוס את הנוף ויגרום נזק למערכת האקולוגית של הנהר. מדריך רפטינג מקומי אחד השווה את הפרויקט ל"תליית פורנוגרפיה בכנסייה". תביעה נגד חטיבת הפארקים וחיות הבר של קולורדו הוגשה ב-22 ביולי 2011 על ידי קבוצה מקומית שהתנגדה לפרויקט. בנובמבר 2011הרשויות הפדרליות אישרו את הקמתו של המיצב. אך מאבקים משפטיים מנעו את הקמתו.
בינואר 2017, לאחר בחירתו של הנשיא טראמפ, כריסטו ביטל את הפרויקט השנוי במחלוקת תוך ציון מחאת הממשל החדש וכן עייף מהמאבק המשפטי הקשה שניהלו תושבים מקומיים.
שער הניצחון עטוף