מיטוב נולד בסופיה ורכש השכלה אקדמית במדע המדינה באוניברסיטת סופיה. הוא הועסק כיועץ פוליטי וכמרצה במספר ארגונים. ב-2012 הצטרף למפלגת "בולגריה למען האזרחים" ובשלהי אותה השנה פרש ממנה.
ב-6 באוגוסט 2014 מונה לשר החוץ של בולגריה במסגרת ממשלת המעבר בראשות גאורגי בליזנאשקי. באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובויקו בוריסוב היה לראש ממשלה בולגריה בכהונה שנייה. דניאל מיטוב המשיך בכהונת שר החוץ גם בממשלתו של בוריסוב. בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה דניאל מיטוב.
קים קילסן
קים קילסן (Kim Kielsen, נולד ב-30 בנובמבר 1966) הוא פוליטיקאי גרינלנדי שכיהן כראש הממשלה השישי של גרינלנד בין 2014 ל-2021.
ביוגרפיה.
במקצועו ימאי שקיבל את הכשרתו במשטרה בה עבד מ-1996 עד 2003. בשנת 2005 נכנס לפוליטיקה, ונבחר לפרלמנט של גרינלנד מטעם מפלגת סיומוט ולעירית פאמיוט.
2005-2007 חבר בוועד עיריית פאמיוט. 2005–2005 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2007-2007 שר לשיכון, תשתיות ומשאבים. 2009-2013 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2013-2014 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2013-2014 השר לאיכות הסביבה והטבע והשר לשיתוף פעולה נורדי. 2014 ממלא מקום ראש ממשלת גרינלנד, ממלא מקום שר לדיור ויו"ר מפלגת סיומוט. 2014 - 2018 ראש ממשלת גרינלנד.
בממשלתה של אלקה האמונד, היה שר הדיור, הטבע והסביבה. לאחר התפטרותה, היה ממלא מקומה עד לבחירות. במקביל מונה ליושב ראש המפלגה, וזכה בבחירות בהפרש מועט כשמפלגתו זכתה ב-11 מושבים מתוך 31. קילסן הרכיב קואליציה המורכבת ממפלגתו, הדמוקרטים (4 מושבים) והמפלגה הליברלית-קונסרבטיבית סולידריות.
ב-27 באוקטובר 2016 עזבו הדמוקרטים וסולידריות את ממשלת הקואליציה. מפלגת סיומוט הקימה ממשלת קואליציה חדשה עם אינואיט אטקטיגיט ומפלגת נאלראק. במונחים של מספרים, זוהי הקואליציה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הפרלמנט הגרינלנדי. ב-23 באפריל 2021, סיים את תפקידו כראש ממשלת גרינלנד.
רפאל מאיר פאניז'יל
רפאל מאיר פניז'ל
רחמים יוסף פרנקו
יהודה ליב צירלסון
בלסטואידים
בלסטואידים (שם מדעי: "Blastoidea") הם מחלקה של חסרי חוליות ממערכת קווצי העור שנכחדה לפני כ-250 מיליון שנה. הם הופיעו ביחד עם מחלקות אחרות ממערכת קווצי העור בתקופת אורדוביק והגיעו לשיאם בתקופת קרבון מיסיסיפי, עם זאת מקורם כנראה ממחלקה אחרת בתקופת הקמבריון הנקראת Cystoidea. בלסטואידים מופיעים כמאובנים עד הכחדתם בסוף תקופת הפרם. המאובנים נפוצים יחסית בעיקר בסלעים מקרבון מיסיסיפי.
קופיק קלייסט
יאקוב אדוארד קופיק קלייסט (בגרינלנדית: Jakob Edvard Kuupik Kleist; נולד ב-31 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי גרינלנדי שכיהן כראש הממשלה הרביעי של גרינלנד בין 2009 ל-2013. הוא חבר במפלגת אינואיט אטקטיגיט, הוא היה ראש הממשלה הגרינלנדי הראשון שאינו ממפלגת סיומוט.
ראשית חייו וקריירה מוקדמת.
קלייסט נולד ב-1958 לאב דני ואם גרינלנדית בקושׂיסאט, הוא למד בבית ספר יסודי בקושׂיסאט משנת 1966 עד שנת 1972 כאשר קושׂיסאט ננטשה. לאחר מכן הוא למד בבית הספר התיכוני הנמוך בסיסימיוט עד 1975. כשהיה בן 17, הוא נשלח לדנמרק, לבד וללא ידע מוקדם בדנית. הוא למד בבית הספר הממלכתי של בירקרד, דנמרק משנת 1975 עד 1978. קלייסט בוגר אוניברסיטת רוסקילה בשנת 1983 עם תואר שני בעבודה סוציאלית. הוא לימד עיתונאות בנוק משנת 1988 עד לשנת 1991.
קריירה פוליטית.
בשנת 1996, קלייסט התמנה למנהל במשרד החוץ של גרינלנד. הוא היה חבר בפרלמנט הדני מ-20 בנובמבר 2001 ועד 13 בנובמבר 2007, הוא ייצג את מפלגת אינואיט אטקטיגיט.
ראש ממשלה.
מאז 2007, הוא היה המנהיג של אינואיט אטקטיגיט, מפלגה פוליטית שמאלנית שפועלת למען אוטונומיה מלאה וסופית של גרינלנד מדנמרק. המפלגה קיבלה את רוב הקולות בבחירות 2009 וקלייסט נבחר להיות ראש הממשלה ה-4 של גרינלנד.
ממשלתו של קלייסט נתנה את התחייבותה להתמקד בנושאים חברתיים כגון אלכוהוליזם, אלימות במשפחה ושיעור התאבדות גבוה.
יוסף אבן סהל
רבי יוסף בן יעקב אִבְּן סַהְל (בערבית אבו עמר; נפטר בניסן ד'תתפ"ד בקורדובה, ספרד המוסלמית) היה חכם תלמודי, דיין ופייטן בספרד בסוף המאה ה-11 וראשית המאה ה-12. מתלמידי רבי יצחק אבן גיאת, אשר חברו רבי משה אבן עזרא כותב עליו שאבן סהל היה תלמידו המובהק ביותר.
ביוגרפיה.
משפחתו של אבן סהל הייתה משפחה מיוחסת באנדלוסיה ואף מכונה אריסטוקרטית על ידי חלק מהחוקרים. בנים נוספים של המשפחה הם המשוררים שלמה אבן צקבל ואברהם אבן סהל שהמיר דתו לאסלאם.
משנת ד"א תתע"ג שימש כדיין בקורדובה משך אחת עשרה שנים עד לפטירתו בחודש ניסן בשנת ד"א תתפ"ד (1124).
מכתביו, לא הגיעו אלינו אלא מעט מפיוטיו, מהם שירי כבוד לרבו, רבי יצחק אבן גיאת, ושירי ידידות לחברו רבי משה אבן עזרא, גם תלמידו של אבן גיאת. כאשר נרדף רבי משה, כתב עליו אבן סהל כך:
כמו כן ידוע שתרגם מערבית לעברית את קובץ התשובות של הרי"ף. אף זה אבד, אך חלקים ממנו נשתמרו בשיטה מקובצת.מתרגם נוסף של תשובות אלו היה יהודה בן ברזילי הברצלוני.
מדד תל טק
תורה מציון (כתב עת)
תורה מציון היה כתב עת תורני שיצא כירחון בירושלים בין השנים ה'תרמ"ז-ה'תרס"ב (1887–1902). כתב העת שימש כבמה תורנית מרכזית לחידושיהם התורניים ופסקיהם ההלכתיים של רבני ירושלים, והשתתפו בו גם רבנים ידועים מאירופה ומארצות הברית.
מו"ל כתב העת ועורכו האחראי היה המדפיס הירושלמי שמואל צוקרמן, והעורך הראשי במשך רוב שנות קיומו של כתב העת היה הרב יעקב אורנשטיין.
תכנים.
בגיליונו הראשון של כתב העת פרסמה המערכת קווים מנחים לשליחת מאמרים, לפיהם המערכת תפרסם כל מאמר תורני שיישלח אליה בידי אחד ממנויי כתב העת, לפי סדר הגעת המאמרים במגבלת מספר העמודים שהוקצו לגיליון, ובלבד שיעמוד בתנאים הללו: . הוטלה גם מגבלת אורך על המאמרים, וכותבים שביקשו לחרוג ממנה נאלצו להשתתף בדמי ההדפסה לפי מספר שורות החריגה. כותבים שאינם מנויים יכלו לפרסם מאמרים רק בתשלום מלא.
כתב העת הופץ למנויים שקיבלו מדי שבוע חוברת בגודל גיליון (בויגין) אחד, ופעם בשלושה חודשים, לאחר הפצת 12 גליונות שלחה המערכת למנויים דף שער מיוחד כדי לאפשר את כריכת הגליונות במאסף אחד.
לאחר עשר שנות פעילות הדפיס צוקרמן ספר מפתחות-אינדקס מיוחד למאמרים שהופיעו ב-40 גליונות כתב העת.
בשנת ה'תשמ"ט, 1989, הודפסה בירושלים מהדורת צילום של כל גליונות תורה מציון בחמישה כרכים.
משתתפים בולטים.
בכתב העת "תורה מציון" השתתפו כמעט כל רבני ירושלים בתקופת פעילותו ובהם המהרי"ל דיסקין ותלמידיו: רבי יוסף חיים זוננפלד, רבי יצחק שלמה בלוי והעורך רבי יעקב אורנשטיין, ראש ישיבת אהל משה. רבה של ירושלים, רבי שמואל סלנט, והראשונים לציון, רבי רפאל מאיר פניז'ל ורבי יעקב שאול אלישר.
גם רבנים משאר חלקי הארץ נטלו חלק בכתיבת חידושיהם בכתב העת: הרב נפתלי הירץ הלוי, רבה של יפו; והרב רחמים יוסף פרנקו, רבה של חברון.
עם השנים הפך כתב העת לבמה תורנית מרכזית ובולטת, ורבנים רבים שלחו את חידושיהם לפרסום, בהם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה והנצי"ב מוולוז'ין. הרב יהודה ליב צירלסון, הרב צבי יחזקאל מיכלזון מפלונסק והרב שמואל הלל אייזיקס מניו יורק.
בשכונת רוממה בירושלים הרחוב שבו נמצא בניין הטלוויזיה הישראלית קרוי על שם כתב עת זה.
עוזיאל שטיינברג
עוזיאל (עוזי) שטיינברג (1924–2014) היה רואה חשבון, מומחה לחוקי מיסוי, ויועץ לגופים עסקיים. שמש כנציב מס הכנסה בין השנים 1966-1962 ובתפקידי כלכלה נוספים. היה יו"ר ונשיא אורט ישראל.
ביוגרפיה.
עוזיאל שטיינברג נולד ב-1924 בצ'כוסלובקיה. באוניברסיטת פראג, הונגריה, סיים לימודי כלכלה וראיית חשבון. בשנת 1949 עלה לישראל. נישא לאירנה שטיינברג, ולהם נולדו שלושה ילדים.
בשירות המדינה.
שטיינברג מונה ב-1959 לכהונת המשנה לנציב מס הכנסה, ובין השנים 1962-1964 כיהן כנציב מס הכנסה. החל מסוף שנות השישים מילא תפקידים רבים בשירות המדינה ובהם מנהל מרכז ההשקעות, מפקח על מטבע חוץ, ומנהל רשות ההשקעות. ב-1967 פרש משירות המדינה.
עם פרישתו ממשרד האוצר, הקים את משרד רואי החשבון "עוזי שטיינברג ושות'", אשר עמד בראשו עד שנת 1982.
ב-1984 עמד בראש ועדה לבדיקת מערכת המיסוי בתנאי אינפלציה. בעקבות המלצות הוועדה נחקק חוק למיסוי בתנאי אינפלציה אשר זכה לכינוי "חוק שטיינברג".
בשנת 1986 מונה ליו"ר ועדת המיסוי של לשכת ארגוני העצמאים.
ב-1991 מונה ליו"ר דירקטוריון נכסים מ.י. בע"מ, חברה ממשלתית האחראית על תהליך מכירת מניות הבנקים וסיים את תפקידו בדצמבר 1997.
הקשר לתעשיית היהלומים.
עוזיאל שטיינברג התוודע לענף היהלומים ב-1976, כאשר נתבקש לשמש כיועץ לענף במגעיו מול ועדה ציבורית לנושא ניהול חשבונות. הוא עסק בנושא זה במשך כארבע שנים. בסופו של דבר נוצרו התקנות המיוחדות לענף היהלומים בנושא זה, דבר שהקל במידה ניכרת על עבודת היהלומנים. לאחר סיום הפרויקט המשיך לסייע לענף ולגרום לחקיקת חוק, המאפשר ליהלומנים לנהל חשבונות במטבע חוץ. ליצירת חוקים מיוחדים עבור העוסקים ביהלומים – בהם הייתה לפעילותו של עוזי שטיינברג משקל רב - נודעת חשיבות מיוחדת, שכן אופי פעילותם מחייב התייחסות שונה המתאימה לאופי העיסוק בענף.