כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא עד שנת 69, "היוליים קלאודיים", בא לה משילוב שמות שני בתי אב: היוליים, שאליהם השתייך הקיסר אוגוסטוס, הקיסר הראשון של רומא, והקלאודיים, שאליהם השתייכו בני אשתו ליוויה, טיבריוס, הקיסר השני של רומא ואחיו דרוסוס. אף על פי שמה, הלגיטימיות של השושלת נבעה מהשתייכותה לבית האב של היוליים.
ייאסו השני, קיסר אתיופיה
ייאסו השני (געז: ኢያሱ, עברית: יהושע השני) 21 באוקטובר 1723 - 27 ביוני 1755 היה קיסר אתיופיה 19 בספטמבר 1730 - 27 ביוני 1755, הוכתר בשם "עלם סגד השני" (געז: ዓለም ሰገድ, עברית: לו סוגד העולם). ייאסו היה בנם של הקיסר בקפה והקיסרית מאנטאווב.
שלטונו.
קצת אחרי שהוכרז כקיסר, החל מרד כנגדו בראשות אצה חאזקאיס שטען לכתר צעד עם צבאו לתוך גונדר והקיסר נמלט מהבירה, העם לא ראה בחאזקאיס שליט לגיטימי והוא הודח על ידי צבא של 30,000 חיילים שהגיעו מגוג'אם. לאחר חזרתו לבירה ייאסו מינה את אמו מאנטאוואב לרגנט/סגן-הקיסר ולשליטה משותפת. בעקבות זאת הקיסרית מאנטאווב החזיקה בסמכויות משמעותית תחת שלטון בנה ונכדה.
במשך מלכותו הגיעו לאתיופיה הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי וחברו שניהם היו מאוד פופולרים באתיופיה בגלל המומחיות שלהם ברפואה אך משום שהיו קתולים הם אולצו לעזוב את אתיופיה בגלל ההתנכלויות של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית לאחר כשנה.
אף על פי שאמו הייתה היועצת הראשית שלו ייאסו היה קיסר לא יעיל ולפי פאול האנז, על ייאסו:
ראמאדיוס פרוטקאי כותב על ייאסו ש:
על מנת לקבל את אמון העם ייאסו יזם מערכה צבאית כנד סולטנות סנאר שהסתיים בתבוסה של הצבא האתיופי בקרב נחל דינדר ב-1738 שבו נלקחו על די סאנר חתיכה מהצלב האמיתי שלאחר מכן אתיופיה שלמה עבור החזרתו כ-8,000 אונקיות זהב. מפלה זו של אתיופיה גרמה לייאסו להבין שהוא לא מנהג צבאי כפי שדונלד לווין כותב:
כאשר האבונה קראסטודולס השלישי מת, לאתיופיה לא היה מספיק כסף לשלם לפאטריך אלכסנדריה שישלח אבונה חדש. אדוורד אלאנדורף כותב ששלטונו של ייאסו:
בהמשך שלטונו ייאסו כעס על הקשר הרומנטי שהתרחש בין אמו הקיסרית לבין חבר צעיר מבית המלוכה, מאהב של מאנטאווב היה בנה של כלתה רומניוורק שהייתה אחותו של בעלה שנפטר בקפה. מערכת היחסים בין מאנטאווב עם אחיינו של בעלה היה סקנדל גדול שהקיסר היה מזלזל בו ולכן היה נקרא ייאסו מאלמל - ייאסו המגדל מכיוון שהוא היה צריך לגדל את אמו לא לעשות כך. למרות כל זאת מאנטאווב והמאהב שלה ילדו שלוש בנות שאחת מהם וויזרו אסתר שנישאה לראס מיכאל סהול, ייאסו נעשה נאוד מקושר לאחיותיו החורגות אך עדיין נטר טינה לאביהם שהוביל למותו של אביהם בדחיפה מצוק ליד אגם טאנה ב-1742.
ייאסו החל לחלות במאי 1755 וטענת בית המלוכה הייתה שהורעל על ידי אחותו מאלמל ייאסו בנקמה על רצח אביה. מותו של ייאסו הכה את מאנטאווב אמו תדהמה ולכן החליטה לפרוש לארמון שלה בקסקואם אך לאחר שכנוע של אצילים רבים היא חזרה בה.
מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין
מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (בפולנית: Maria Leszczyńska; 23 ביוני 1703 - 24 ביוני 1768) הייתה בתו של סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין ורעייתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. היא הייתה סבתם של שלושה ממלכי צרפת - לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי.
ילדותה.
הנסיכה מריה קרולינה זופיה פלישיה לשצ'ינסקה (Maria Karolina Zofia Felicja Leszczyńska) נולדה ב-23 ביוני 1703 בעיירה צ'בניצה שבדרום מערב פולין, בתם השנייה של סטניסלאב לשצ'ינסקי ורעייתו קתז'ינה אופאלינסקה. מספר חודשים לאחר היוולדה, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נבחר אביה על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה לכהן כמלך פולין. בשנת 1709 הוא ויתר על הכתר ונאלץ לצאת לגלות, אליה הצטרפו אליו רעייתו ושתי בנותיו. המשפחה התיישבה בתחילה בנסיכות צוויבריקן (היום במחוז ריינלנד-פפאלץ) ולאחר מכן בעיר ויסמבורג שבאלזס תחת חסותו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, שהיה באותה התקופה עוצר ממלכת צרפת בשמו של לואי החמישה עשר. הייתה לה אחות בשם אנה שמתה מדלקת ריאות בגיל 18. מותה של אנה הרס את משפחת לשצ'ינסקי, ובמיוחד את אביה. המלך סטניסלאב שביקש מבתו השנייה מריה לעולם לא לבטא את שמה של אנה לפניו שוב. מריה מילאה אחר הוראותיו בזהירות רבה כל כך, אפילו מול בעלה המלך לואי החמישה עשר, כי שנים רבות מאוחר יותר הוא הופתע לגלות שיש לה אחות.
נישואים.
הנסיכה מריה חוזרה על ידי מחזרים צרפתים וגרמנים רבים אולם אביה סירב לכל הצעות הנישואין שקיבלה משום שהאמין כי המחזרים לא היו ממעמד גבוה מספיק, אלא רק נסיכים זוטרים ודוכסים. בשנת 1724 המרקיזה דה פרי, פילגשו של לואי אנרי, דוכס בורבון וראש הממשלה הצרפתי, הציעה אותה כרעייתו השנייה של מאהבה, שכן היא האמינה כי נסיכה צעירה לא תפריע לה להיפגש עם הדוכס. אולם הדוכס, שחיפש בדיוק באותה התקופה רעיה למלך לואי החמישה עשר, שהיה אז בן 14 בלבד, החליט כי מריה תהיה הבחירה המושלמת למלכת צרפת שכן היא לא תגרור את הממלכה לברית פוליטית עם ממלכה גדולה אחרת. בנוסף לכך דוכס בורבון, שהיה שייך לענף קונדה הזוטר של שושלת בורבון, קיווה להרחיק על ידי כך את ענף אורליאן של השושלת, שהיו אויביו, מכס המלוכה.
המלך הצעיר, שהיה מושפע מאוד על ידי דוכס בורבון וכן על ידי מורו, קרדינל פלורי, שתמך גם כן בנישואים, הסכים להינשא למריה לשצ'ינסקה, אף על פי שהוא היה רק בן 15 והיא בת 22, גיל מבוגר יחסית להנשא בו באותם הימים (ארוסתו הראשונה של לואי החמישה עשר, מריאנה ויקטוריה מספרד, הייתה בת ארבע כשהוחלט על נישואיה למלך העתידי). טקס הנישואים נערך ב-15 באוגוסט 1725 בשטרסבורג בין מריה למיופה הכח של המלך, דוכס אורליאן. טקס הנישואים השני, בו היה נוכח גם המלך, נערך בפונטנבלו ב-5 בספטמבר.
מריה כבשה במהרה את לב העם הצרפתי, שחשש מאוד מהנסיכה האלמונית הזו, כשחילקה נדבות בדרכה לפונטנבלו. מריה ולואי, שהתאהבו אחד בשני במהרה, בילו את ירח הדבש שלהם בארמון פונטנבלו עד דצמבר.
ילדים.
נישואיהם של לואי החמישה עשר ומריה לשצ'ינסקה היו מאושרים מאוד בתחילתם, ולזוג נולדו עשרה ילדים:
מלכת צרפת.
נישואיהם של בני הזוג המלכותי היו מאושרים בתחילה, אולם לאחר לידת בתם העשירית, לואיז מארי, כשהיה המלך בן 27 בלבד, הוא איבד עניין באשתו ה"זקנה" בת ה-34 (גיל שלושים נחשב באותה התקופה כתחילת הזקנה) והחל לקחת מאהבות רבות. המלך היה רודף נשים ידוע והיו לו פילגשים רבות. המלכה מריה הייתה מודעת לרוב הרומנים של בעלה והיא קיבלה אותם בהכנעה, אולם הרומן של המלך עם פילגשו המפורסמת ביותר, מאדאם דה פומפדור, גרם למלכה לאבד את מקומה החברתי בחצר המלוכה. הרומן גם גרם לרוב ילדיהם של בני הזוג, שהיו קשורים מאוד לאימם, להסתכסך עם אביהם בשל סירובו לסלק את מאדאם דה פומפדור מהחצר.
לאחר שהתרחקו בני הזוג המלכותי זה מזה החלה המלכה לבלות את רוב זמנה בדירותיה בארמון כאשר מסביבה אנשי רוח ואנשי חצר רבים, ומשכנה נחשב באותה התקופה כשווה לסלונים המפורסמים ביותר של פריז. בנוסף לכך היא השתתפה באירועים פומביים אליהם המלך לא היה יכול להגיע והייתה אחראית לחוקי האטיקט והטקסים בארמון.
המלכה מריה הייתה חובבת גדולה של מוזיקה וציור, ובנוסף לכך שהייתה מציירת בעצמה בצבעי מים היא הייתה פטרונית חשובה של האמנויות בחצר המלוכה. היא הפכה, יחד עם כלתה מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, את ארמון ורסאי למקום בו הציגו את יצירותיהם האמנים הגדולים של התקופה, כמו הזמר פארינלי ב-1737 והמלחין מוצרט בשנת 1764. המלכה הייתה גם חובבת הימורים, ופעמים רבות היה על אביה או בעלה לשלם את חובותיה.
מותה.
המלכה מריה לשצ'ינסקה מתה ב-24 ביוני 1768 בארמון ורסאי, שש שנים לפני בעלה. גופתה נקברה בבזיליקת סן-דני בעוד שלבה נקבר לצד הוריה בכנסיית נוטרה דאם דה בונסקור שבעיר נאנסי.
מריה לשצ'ינסקה
מרי לשצ'ינסקיה
דלקת אמתחת רגל האווז
דלקת אמתחת רגל האווז (Pes Anserinus Bursitis) מתארת מצב דלקתי באמתחת המפרידה בין עצם השוקה לבין הגיד המשותף של שריר החייטים, השריר העדין והשריר החצי גידי המכונה "רגל האווז". הופעתה של הדלקת גורמת לכאב בחלק התיכון של הברך ולמגבלות בהנעת הברך המתבטאים בקשיים בהתניידות החולה או בעיסוקו בספורט. דלקת זו מטופלת לרוב על ידי נוגדי דלקת לא סטרואידים ופיזיותרפיה.
פתופיזיולוגיה.
רגל האווז היא כינויו של הגיד המשותף של שריר החייטים, השריר העדין והשריר החצי גידי. רגל האווז נאחז בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה, מעט מתחת לקו המפרקי של הברך. השרירים המתחברים לרגל האווז פועלים כמקרבים של הירך, כמכופפים של הברך וכן לסיבובה הפנימי של הברך. אזורי החיבור של השרירים מאפשרים להם לפעול כנגד מאמצים חיצוניים השואפים לפתל את הברך או לכופף אותה במישור החזיתי, קרי לכיוון התנועה הלא טבעית של השוקה יחסית לעצם הירך הצידה והחוצה. בין רגל האווז לראש השוקה נמצאת אמתחת המונעת פגיעות בגיד עקב חיכוך עם העצם.
מאמצים א-נורמלים המופעלים על האזור, מאמצים חוזרניים או טראומה גופנית עשויים לעורר את הדלקת. נראה שהדלקת עשויה להימצא באמתחת גיד רגל האווז או בגיד עצמו או במחתלת (רקמת חיבור רפה) או אף ברקמת השומן התת-עורי.
אפידמיולוגיה וגורמי סיכון.