כמה מהמונחים שהוטבעו על ידי מורטיה ולארטה עדיין בשימוש, אך מורטיה סבר אז בטעות שכל שלב הוא תקף בכל העולם והוא שלב חובה בתוך תהליך חד-ליניארי. לפי התפיסות המאוחרות יותר, התברר כי כל תרבות היא מצבור מקומי יותר, המסוגל להתקיים בחפיפה עם תרבויות אחרות וללא קשר ליניארי הכרחי איתן. בנוסף טעה מורטיה כשחשב שהתרבות האוריניאקית, המאופיינת, לדעתו, בנוכחות כלים מעצמות, היא מעין שלב ביניים בין זו הסולוטרנית, שבה העצמות הן נדירות, ולמגדלנית, שבה העצמות הן מעובדות יותר. מחקריו של האב אנרי בריי בתחילת המאה ה-20 מיקמו את השלב הזה לפני התרבות הסולוטרנית והמגדלנית ולא ביניהן.
בשנים 1884–1887 ניהל מורטיה כתב עת חדש לאנתרופולוגיה L' Homme.
בשנים 1882–1889 כיהן כראש העיר סן-ז'רמן-אן-לה ובשנת 1885 נבחר באספה הלאומית כנציג המחוז סן-א-וואז.
מחלוקת "האדם השלישוני".
בשנת 1879 הציע מורטיה את המונח "אנתרופופיתקוס" כדי לציין "חוליה חסרה" בין הקוף ולאדם שסברו אז שחי השלישון ושייצר אאוליתים. בהמשך הסתבר שהאאוליתים לא היו מיוצרים על ידי יצורים חיים אלא תופעות גאולוגיות. השם אנתרופופיתקוס חזר לשימוש לתקופה אחר כך הוחלף בפיתקנתרופוס ועל ידי הומו ארקטוס אבל יצורים אלה לא חיו בשלישון.
אורך הרביעון.
מורטיה שיער תחילה שעידן הרביעון נמשך כ-250000 שנה. מאוחר יותר מספר הזה, שהתקבל בזמנו בפליאה, בגלל אורכו ה"מופלג", תוקן פעמים חוזרות כדי להגיע בימינו לסדר של מעל שני מיליון.
חייו הפרטיים.
מורטיה נפטר בשנת 1898 בסן-ז'רמן-אן-לה.
אחיו הבכור, פול דה מורטיה, היה בוטנאי.
קישורים חיצוניים.
מדען היום-גבריאל דה מורטיה
Wiliam Ashworth - "Gabriel de Mortillet - the Scientist of the Day"
טאקומה נישימורה
שביתת האסירים בארצות הברית (2018)
שביתת האסירים בארצות הברית החלה ב-21 באוגוסט 2018 והסתיימה ב-9 בספטמבר 2018. במהלך השביתה התקיימו אירועי מחאה ושביתות רעב בבתי כלא רבים בארצות הברית.
הגורם העיקרי לשביתה היה המרד בכלא לי בקרוליינה הדרומית, אירוע אלים שהתרחש ב-15 ו-16 באפריל 2018 בו נהרגו 7 אסירים ונפצעו 17. מרד זה נחשב למהומת הכלא הקטלנית ביותר בארצות הברית ב-25 השנים האחרונות.
לתאריכי ההתחלה והסיום של השביתה יש משמעות סמלית. ה-21 באוגוסט הוא יום השנה למותו של ג'ורג' ג'קסון, פעיל זכויות אדם משיקגו שריצה עונש בכלא באשמת רצח, ונורה למוות בניסיון בריחה ב-21 באוגוסט 1971.
ה-9 בספטמבר הוא יום השנה למרד בבית הכלא אטיקה, שהתרחש 9 בספטמבר 1971. ב-9 בספטמבר 2016 אורגנה שביתה דומה בבתי הכלא בארצות הברית.
שביתת האסירים אורגנה על ידי שיתוף פעולה בין מספר גופים, שהבולטים בהם הם ארגון עורכי הדין הפליליים בארצות הברית וארגון הפועלים הכלואים, שהוא קבוצת פעילות בארגון פועלי התעשייה של העולם (IWW).
דרישות האסירים.
להלן רשימת הדרישות הרשמית של שביתת האסירים.
מהלך השביתה.
מספר אירועים הודלפו במהלך השביתה מבתי הכלא, בהם שביתת רעב של אסירים בכלא פולסון, קליפורניה, הפגנת הזדהות של 200 אסירים בכלא בטקומה, וושינגטון, והפגנה בכלא בהליפקס (קנדה) שבמהלכה פורסמה הצהרת הזדהות של האסירים בקנדה עם האסירים האמריקאים. אירועי הזדהות נוספים התרחשו בבתי כלא נוספים ברחבי ארצות הברית.
אירועי השביתה כמעט ולא סוקרו במהלכה. לדברי אודי עופר, מתנדב למען זכויות האסירים בארצות הברית, לא פורסם מידע על מהלך השביתה בבתי הכלא בגלל הקושי להוציא מידע מתוך בתי הכלא. כמו כן טען שהוטלו איפול ומגבלות על כלי התקשורת.
הסיקור לה זכתה השביתה עם פתיחתה העלה את נושא זכויות האסירים למודעות ציבורית. כמה חברי קונגרס הביעו תמיכה בדרישות האסירים, והנושא המרכזי לאחר השביתה הוא זכות הצבעה לאסירים , נושא שמיועד לעלות למשאל עם בפלורידה בחודש נובמבר 2018. ברוב מדינות העולם, בהן ישראל, קיימת זכות הצבעה לאסירים, אך בארצות הברית רק שתי מדינות מקנות כיום זכות זו.
טאקומה נישימורה (גנרל)
טאקומה נישימורה (ביפנית: 西村 琢磨; נולד ב-12 בספטמבר 1889 – 11 ביוני 1951) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה. לאחר כניעת יפן, הוא נשפט על ידי בריטניה ומאוחר יותר באוסטרליה על פשעי מלחמה. הוא הוצא הורג באוסטרליה. היה יליד פאקאוקה.
תחילת הקריירה הצבאית.
נישימורה היה בוגר כיתה 22 באקדמיה של הצבא היפני הקיסרי משנת 1910. לאחר מכן למד בבית הספר הצבאי להנדסה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1920. הוא שירת את רוב הקריירה שלו בפיקוד על יחידות שונות במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי.
נישימורה שימש כשופט במשפט הצבאי נגד קציני צבא שהואשמו כאחראים על ההתנקשות בחייו של ראש הממשלה אינוקיי איהרה ב-1932. הנאשמים קיבלו עונשים קלים. ייתכן שזו הייתה הסיבה ככל הנראה שמאוחר יותר הוא תוגמל עם מינויו לתפקיד היוקרתי של פיקוד על המשמר הקיסרי.
בשנים 1936–1938, הוא פיקד על גדוד חיל הרגלים התשיעי ובשנים 1938–1939 פיקד על חטיבת הארטילריה הראשונה. הוא מונה לראש המטה של ארמיית ההגנה המזרחית בשנים 1939-1940. הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל בשנת 1940 והיה למפקד צבא המשלוח להודו-סין במהלך הפלישה להודו-סין הצרפתית באותה שנה. הוא הועלה לדרגת אלוף בשנת 1941.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך 1941, מונה לפקד על היחידה העצמאית המעורבת ה-21 ולאחר מכן עמד בראש חטיבת המשמר הקיסרי במהלך קרב מלאיה. במהלך הקרב על מויאר, חיילי המשמר הקיסרי בפיקודו הרגו 155 אוסטרלים והודים שהיו שבויי מלחמה, באירוע המכונה "טבח פאריט סולונג".
בעקבות כניעה כוחות בעלות הברית בסינגפור, נישימורה היה אחראי על ניהול החצי המזרחי של האי סינגפור, במהלך התקופה שבה התרחש טבח סוק צ'ינג במקום. נישימורה עצמו היה לעיתים קרובות מתעמת עם מפקד הארמייה ה-25, גנרל טומויוקי יאמאשיטה. כתוצאה מכך, החטיבה שלו לא קיבלה את אות הניצחון והוא זומן על ידי הקיסר חזרה ליפן ונאלץ לפרוש באפריל 1942.
מיוני 1943 עד פברואר 1944, כיהן כמושל מדינות שאן בצפון בורמה. מפברואר 1944, מילא את תפקיד המושל הצבאי מטעם יפן של סומטרה, הוא החזיק בעמדה זו עד סוף המלחמה.
אשמתו בפשעי מלחמה.
לאחר תום המלחמה, נישימורה נשפט על ידי בית דין צבאי בריטי בסינגפור על האירועים הקשורים לטבח סוק צ'ינג. הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה ונגזר עליו מאסר עולם, אותו הרצה במשך ארבע שנים בסינגפור לפני שהוא נשלח לטוקיו כדי להשלים את גזר הדין.
בדרכו למולדת, יפן, נישימורה הורד בכוח מהאונייה בהונג קונג על ידי המשטרה הצבאית האוסטרלית והובא בפני בית דין צבאי אוסטרלי באי מאנוס, שם הוא הואשם על חלקו באירועי טבח פאריט סולונג. הוצגו ראיות לפיהן היה ברור שנישימורה הורה על ביצוע הירי בפאריט סולונג והשמדת הגופות. הוא נמצא אשם והוצא להורג בתלייה ב-11 ביוני 1951.
ב-1996, עיתונאי אוסטרלי בשם איאן וורד טען כי התובע של הצבא האוסטרלי, קפטן ג'יימס גודווין — לשעבר מלח של הצי המלכותי של ניו זילנד טייס שהיה חולה בעת שבייתו בסומטרה — היה נתון למניפולציות והוכרח להציג ראיות כדי להפליל את נישימורה. לדברי וורד, הוא נתבקש לעשות זאת באמצעות זיוף ראיות על ידי לוביסט אמריקאי שרצה לזכות בפיצויים על שבויי המלחמה היפניים. וורד גם טען כי גודווין לא נקט בכל פעולה כשהגיעו לידיו עדויות לפיהן לויטננט פוג'יטה סייזאבורו דווקא היה האחראי על טבח פאריט סולונג. פוג'יטה לא הואשם וגורלו לא ידוע.
תנועת Time's Up
Time’s Up (בעברית: "אזל הזמן") היא תנועה הפועלת להשגת ביטחון אישי ותנאי עבודה שוויוניים והוגנים לנשים במקום עבודתן. התנועה נוסדה ב-1 בינואר 2018 על ידי קבוצת שחקניות ומפיקות בהוליווד כתגובה לפרשת הארווי ויינסטין ו- Me Too.
הקמת התנועה.
לאחר חשיפת הפרשיות בהן היה מעורב הארווי ויינסטין פורסם בכתב העת "טיים" מכתב מטעם ארגון הנשים בתעשיית החקלאות האמריקאית בו מתוארים מקרים רבים של אלימות מינית בתעשייה זו. כ-700 אלף נשים מועסקות בתעשיות החקלאיות בארצות הברית.
תנועת Time's Up נוסדה ב-1 בינואר 2018 על ידי קבוצת שחקניות ומפיקות בהוליווד כתגובה למכתב של ארגון הנשים בתעשיית החקלאות. בין מייסדות התנועה נמנות ג'סיקה קאפשו ואמה קייט קאפשו, שונדה ריימס וג'ניפר לורנס. בסמוך להקמתה פרסמה התנועה מודעה בניו יורק טיימס המביעה תמיכה בנשים בתעשיית החקלאות האמריקאית, והכריזה כי תפעל נגד אלימות מינית במגזרים רבים, בהם קהילות של שחורים בארצות הברית וקהילות להט"ב.
התנועה הקימה קרן להגנה משפטית התומכת בקורבנות תקיפה מינית, וארגנה פעולות מחאה רבות. נכון לדצמבר 2018 הקרן להגנה משפטית גייסה מעל ל-22 מיליון דולר ופועלים בה כ-800 עורכי דין בהתנדבות.
הזדהות עם התנועה באירועים פומביים.
התנועה זכתה לראשונה לפרסום בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, בו כמעט כל הקהל לבש שחור, לאות הזדהות עם התנועה. רבים מנאומי התודה בטקס התייחסו למקרי הטרדה מינית, ובמיוחד בלט נאומה של אופרה וינפרי.
בטקס פרסי גראמי ה-60 משתתפות רבות לבשו שחור או ענדו ורד לבן כאות הזדהות עם התנועה. בין המזדהות נמנו ליידי גאגא, לנה דל ריי, קשה, סינדי לאופר ולורד.
במצעד הנשים בלוס אנג'לס בינואר 2018 נאמו מפורסמות התומכות במחאה ובו סיפרו על שחוו, רבות מהן על הטרדות ותקיפות מיניות וחלקן אף על אונס כקטינות, וביניהן: נטלי פורטמן, אוליביה מאן, ועוד.
גם בטקס פרס באפט"א לקולנוע בלונדון בפברואר 2018 המשתתפים לבשו שחור וענדו סיכות עם סמל התנועה.