שחורי היא עורכת ספרי מקור בהוצאת כתר ספרים, שם גם החלה את דרכה המקצועית כעורכת תחום הקלאסיקה של ההוצאה בשנת 2007. בסדרת הקלאסיקה והקלאסיקה המודרנית שערכה ראו אור ספרים של טרומן קפוטה, סימון דה בובואר, וירג'יניה וולף, אלפרד דה מיסה, קייט שופן, מרגריט דיראס ועוד. בעבר הייתה גם עורכת הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים השייך למרכז הספר והספריות.
שחורי הייתה בין יוזמי ועורכי "אדומה - אנתולוגיה לשירה מעמדית" ו"לצאת - אסופת שירה נגד המלחמה בעזה". שתי האסופות יצאו במסגרת המגזין הפוליטי "אתגר", שבו שימשה חברת מערכת. שחורי אחראית על גילוי שירים גנוזים של המשוררת יונה וולך, שנמצאו במחברותיה וביומניה. השירים התפרסמו בספר "זאת היונה - השירים, המחברות הגנוזות, הראיון" אשר ערכו הלית ישורון ויאיר קדר ויצא לאור בהוצאת מודן ב-2013. בספר הופיע גם מאמר פרי עטה על אותם שירים אחרונים של וולך.
לאורך השנים התפרסמו שיריה וסיפוריה בכתבי עת כ"הו!", "גרנטה","שבו", "אתגר", "מטעם", "המוסך" ועוד. בנוסף כתבה רשימות רבות של ביקורת ספרות ותרבות, אשר התפרסמו בבמות כעיתון הארץ, וואלה!, nrg ועוד. ב-2010 התפרסם ספרה הראשון, "אצבע, שן, כנף", ספר שירה, בהוצאת עם עובד. ספר הפרוזה "שנות החלב", שבו שלוש נובלות וסיפור קצר אחד, התפרסם בהוצאת כתר ב-2013. הרומן "אקווריום" ראה אור במאי 2016, גם הוא בכתר. ב-2019 ראה אור ספרה "שנות העשרים" בהוצאת כתר. ב-2022 ראה אור ספרה ״שעת השקרנים״ בהוצאת כתר.
שחורי נשואה לאמן גיא בן נר ולשניים בת משותפת. מתגוררת בתל אביב.
התקבלות.
ספר הביכורים שלה "שנות החלב" עורר תשומת לב ביקורתית רבה וזיכה אותה בפרסים הבאים:
בשנת 2017 זכתה בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת תשע"ז על ספרה "אקווריום". חבר השופטים כלל את פרופ' ניצה בן דב ופרופ' זיוה שמיר. מנימוקי השופטות: "לפנינו כעין רשומון המתעד את העולם מתוך זוויות ראייה ייחודיות ומתוך ריבוי של נקודות תצפית. ריבוי זה מעניק לספר את מורכבותו, ומעניק לקוראו עמדה של שופט-חוקר המשתתף בבניית המציאות המתוארת. יערה שחורי הצליחה לתאר בחרט אמן את עולמן של שתי הילדות המתבוננות בעולם בראייה ילדית, וגם אם אחד מחושיהן החשובים ניטל מהן, הן מפצות על אבדנו באמצעות חיזוקם של החושים האחרים."
כמו כן בשנת 2017 זכתה במלגה מטעם קרן פולברייט, קרן חינוך אמריקה-ישראל, לצורך השתתפות בתוכנית הכותבים הבינלאומית בבית הכותבים באיווה סיטי, איווה, ארצות הברית.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על "אצבע, שן, כנף"
על "שנות החלב"
על "אקווריום"
על "שנות העשרים"
אורגים
Association for Computing Machinery
יואכים היינריך קמפה
לוי (לב) ברגלסון
לוי (לב) ברגלסון (8 באוגוסט 1918 - 25 במאי 2014), היה פרופסור לביוכימיה, חבר האקדמיה הרוסית למדעים וחבר סגל באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים.
לוי (לב) ברגלסון, בנם היחיד של ציפורה ודוד ברגלסון, אחד מסופרי הפרוזה היידיים הקלאסיים, נולד בקיץ 1918 בעיירה האיסין שבמחוז ויניצה של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1921, כשהיה בן 3, נטשה המשפחה את אוקראינה הסובייטית והיגרה לגרמניה, שם התיישבה בבירה ברלין. עם התגברותה של האנטישמיות בגרמניה, עזבה המשפחה לדנמרק, קופנהגן, שם חיה שנתיים, ובשנת 1934 התיישבה במוסקבה בירת ברית המועצות.
בשנת 1941 סיים לב את לימודיו בפקולטה לכימיה באוניברסיטת מוסקבה, ועם תחילת המלחמה עם גרמניה גויס לבית ספר למודיעין בעורף של הצבא האדום, שם לימד גרמנית. לאחר בקשות חוזרות ונשנות להעבירו לחזית, נענתה בקשתו בסתיו 1942. שבועות ספורים לפני הנסיעה לחזית נישא לנעמי אוסטרובר. לב השתתף בקרבות באוקראינה, הונגריה, אוסטריה, יוגוסלביה ובולגריה וקיבל אותות ועיטורי גבורה רבים, בין היתר על כיבוש וינה, כיבוש בודפשט, שחרור בלגרד, ניצחון על גרמניה, ואות הוקרה ממלך בולגריה, בוריס השלישי.
ב-1946 התקבל למכון לכימיה ביו-אורגנית, אך לא הספיק לסיים לימודיו שם עקב מעצרו בשנת 1949 של אביו, שמאוחר יותר, בשנת 1952, היה בין הרוגי המלכות בברית המועצות ונרצח באשמת חברות ב"וועד היהודי האנטי פשיסטי". בשנת 1951 נעצר ונכלא לב ברגלסון (כבנו של "בוגד העם") יחד עם אשתו ובתו הקטנה ולאחר מכן נשלחו הוא ואשתו לגלות בסיביר (צפון קזחסטן), שם עבד ככורה פחם.
בשנת 1954, לאחר מותו של סטלין, חזר ברגלסון למוסקבה והחל לעסוק במדע. בשנת 1961 סיים את עבודת הדוקטור שלו וקיבל תקן של מרצה. ב-1962 ייסד את מעבדת הליפידים הראשונה בברית המועצות תחת המכון לכימיה ביו-אורגנית, וב-1986 הקים מעבדת פרוסטגלנדינים במרכז הקרדיולוגי באקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות. ב-1968 מונה לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1991 עלה לישראל ביחד עם אשתו. מדינת ישראל הכירה בברגלסון ואשתו כאסירי ציון. בישראל כיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים והעביר הרצאות בביוכימיה באוניברסיטאות שונות באירופה ובארצות הברית. ב-2014 נפטר והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים והוא בן 95.
פעילות מדעית.
תחום העניין המדעי העיקרי של ברגלסון היה חקר שינוי המבנה וארגון מולקולרי של ליפידים בקרום התא תחת מצבים פתולוגיים שונים, בעיקר של טרשת עורקים ומחלות אונקולוגיות. ברגלסון נחשב למייסד בית הספר המדעי הלאומי לחקר הליפידים שמיאקין ואוצ'יניקוב באקדמיה הרוסית למדעים. יחד עם תלמידיו, הוא גילה סדרה של ליפידים שלא היו מוכרים קודם למדע ופיתח גישות חדשות במחקר של הארגון המולקולרי בממברנה הביולוגית.
דייגו קלבו
דייגו גרלגו קלבו פונצקה (בספרדית: Diego Gerardo Calvo Fonsecaa; נולד ב-25 במרץ 1991) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר. ייצג את נבחרת קוסטה ריקה במונדיאל 2014.
קריירה.
קלבו החל את הקריירה שלו בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה. ב-2013 עבר לוולרנגה מליגת העל הנורווגית שם שיחק עונה וחצי ביוני 2014 עבר לגטבורג מהליגה השוודית הראשונה. בעונת 2015 חזר לקבוצת נעוריו אלחואלנסה.
קלבו שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2011. הוא זומן לראשונה לנבחרת במרץ 2013 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
אנריקה אדריאנו בוס
בודווייס
חוסה מיגל קוברו
חוסה מיגל קוברו לוריה (בספרדית: José Miguel Cubero Loría; נולד ב-14 בפברואר 1987) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר בקבוצת אלחואלנסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה.
קוברו החל את הקריירה שלו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה ב-2006. מלבד שנה אחת בה הושאל לפונטרנס הוא לא עזב את הקבוצה וזכה איתה במספר אליפויות.
קוברו שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2007. הוא זומן לראשונה לנבחרת באוגוסט 2010. הוא שיחק בקופה אמריקה 2011 ובגביע הזהב 2011 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
ב-31 ביולי 2014 חתם בבלקפול מהאנגלית לעונה אחת, בתום אותה עונה הוא חתם לעונה נוספת עד סוף עונה 2015/16.
ב-19 בינואר 2016 חזר לארדיאנו.
בוטה
גז בוזה
בית הבונים החופשיים (שיקגו)
בית הבונים החופשיים (באנגלית: Masonic Temple) היה גורד שחקים ששכן בצומת הרחובות רנדולף וסטייט בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה של 92 מטרים והיה בעל 22 קומות. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורוט ונבנה בין השנים 1891-1892. הבניין הפך לגבוה ביותר בשיקגו בשנת 1895 עם הסרת מגדל השעון של בניין מועצת המסחר (Chicago Board of Trade Building).
הבניין נהרס בשנת 1939 לטובת הקמת רכבת תחתית ברחוב סטייט.
אדריכלות.
במרכז הבניין הייתה חצר פנימית שהייתה מוקפת בתשע קומות של חנויות, מעליהן קומות משרדים וחדרי ישיבות לאנשי ארגון הבונים החופשיים בחלקו העליון. חדרי ישיבות אלו שימשו גם כתיאטראות. אולם, המעליות בו הוכחו כבלתי יעילות לשימוש המוני.
תקנות הבנייה לגובה בשיקגו, שנחקקו בשנת 1892, לא איפשרו לגורדי השחקים שתוכננו בעיר לחרוג מגובהו של בית הבונים החופשיים. תקנות אלו שונו רק בשנות העשרים של המאה ה-20.
פדריקו גראווינה
דון פדריקו קרלוס גראווינה (בספרדית: Federico Carlos Gravina; 12 באוגוסט 1756 פלרמו - 9 במרץ 1806 קדיס) היה אדמירל ספרדי שהשתתף בקרבות רבים במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות. גראווינה פיקד על הכוחות הספרדיים שהשתתפו בקרב כף פיניסטרה ובקרב טרפלגר שבמהלכו נפצע פצעי מוות.
ביוגרפיה.
גראווינה נולד בעיר פלרמו שבאי סיציליה שנשלטה על ידי ספרד להורים ששמם חואן וליאונור. בעזרת דודו שגריר ממלכת נאפולי בספרד התקבל כצוער בצי הספרדי והוא בן 12 בלבד. מאוחר יותר הוצב על הפריגטה סנטה קלרה והוצב בברזיל הוא פיקד על כוח ספרדי שכבש כמה איים ליד סנטה קטלינה, וב-1777 שרד תאונה בריו דה לה פלטה שבמהלכה טבעו מרבית צוות הספינה שלו לאחר מכן חזר לספרד ופיקד על דיכוי שודדי ים ליד חופי אלג'יריה. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית לחמה ספרד לצד צרפת והמושבות גראווינה פיקד על המצור הכושל על גיברלטר ומאוחר יותר על הכוח הספרדי שכבש את מנורקה. ולאחר המלחמה פיקד על פינוי אוראן שנמכרה לאימפריה העות'מאנית. כשפרצו מלחמות צרפת המהפכנית לקח בהן גראווינה חלק פעיל.