קאולי-סטיין נולד בעיירה הקטנה ספירויל שבקנזס, בנם של וילי קאולי ומרלן סטיין. שני הוריו היו שחקני כדורסל מצטיינים בתקופת לימודיהם במכללה, הם לא נישאו ונפרדו זמן קצר לאחר הולדת בנם. קאולי-סטיין גדל בבית הורי אמו בקנזס, הוא הצטיין בכדורסל ובפוטבול, אך ציוניו לא אפשרו לו להתקבל לקולג'. הוא עבר ללמוד בבית ספר גדול יותר המרוחק כחמש שעות נסיעה מהעיירה בה גדל. הוא נלקח תחת חסותו של ויל שילדס, שחקן פוטבול ב-NFL שבנו שיחק יחד עם קאולי-סטיין.
ב-2012 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של קנטקי שימש מחליפו של נרלנס נואל ולאחר פציעתו של נואל תפס את עמדת הסנטר הפותח. הוא רשם ממוצע של 8.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק ונבחר לחמישיית העונה בליגת ה-SEC אליה משתייכת קנטקי. בעונתו השנייה רשם ממוצע של 6.8 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק. הוא נבחר לחמישיית ההגנה של ה-SEC. בעונתו השלישית רשם ממוצע של 8.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק ונבחר על ידי איגוד המאמנים לשחקן ההגנה של השנה ב-NCAA. כמו כן נבחר לחמישיית העונה ב-NCAA.
קריירה מקצועית.
סקרמנטו קינגס.
בדראפט ה-NBA 2015 נבחר במקום השישי על ידי סקרמנטו קינגס. הוא השיג במהלך העונה ממוצעים של 7.0 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
גולדן סטייט ווריורס.
ביולי 2019, לאחר 4 עונות בסקרמנטו, חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
דאלאס מאבריקס.
בינואר 2020, לאחר 41 משחקים בגולדן סטייט, הועבר קאולי-סטיין בטרייד לדאלאס מאבריקס בתמורה לבחירת דראפט עתידית. לקראת חידוש עונת ב"בועה באורלנדו" הודיע שלא יצטרף למאבריקס, על מנת להיות לצד בת זוגו ההרה.
ב-15 בינואר 2022 שוחרר מהקבוצה כדי לפנות מקום בסגל להחתמת מרקיז כריס.
פילדלפיה 76.
ב-24 בפברואר 2022 חתם על חוזה לעשרה ימים בפילדלפיה 76'.
צ'ישמי
צ'ישמי (בבשקירית Шишмә, בטטרית Чишмә, ברוסית Чишмы) – יישוב עירוני , מרכז נפת צ'ישמי של רפובליקת בשקורטוסטן ברוסיה.
גאוגרפיה.
היישוב נמצא 37 ק"מ דרומית־מערבית מאופה. ליד צ'ישמי נמצאת תחנת רכבת.
היסטוריה.
היישוב נוסד בשנת 1650. קיבל הגדרה של "יישוב עירוני" בשנת 1946.
לאזור צ'ישמי יש עבר היסטורי עשיר. במאות השלוש־עשרה–ארבע־עשרה שבט מין של העם הבשקירי התיישב באזור הזה על גדות נהר דים. מאוחר יותר התיישבו באזור הזה טטרים ומישארים שנמלטו מחאנות קאזאן, מורדובים ממחוז פנזה, וכן רוסים ואוקראינים.
ליד העיר נמצא אחד מאתרי העתיקות החשובים של בשקורטוסטן – המאוזולאום של חוסיין בק, מנהיג מהמאה ה-14 שהמיר את דתם של הבשקירים לאסלאם. המבנה נהרס במאה ה-18, אך שוחזר ב־1911.
דמוגרפיה.
בעיר מתגוררים 21,994 בני אדם לפי מפקד האוכלוסין של בשקורטוסטן לשנת 2015.
לפי מפקד האוכלוסין של רוסיה משנת 2010 ביישוב גרו 56.5% טטרים, 21.8% רוסים, 15.9 בשקירים, 2.7% אוקראינים, וכן בני לאומים אחרים.
כלכלה.
כלכלת היישוב והאזור סביבו מתבססת על מספר מפעלי תעשייה גדולים, בהם מפעלים לייצור סוכר, שמן חמניות, רעפים, וכן חוות חקלאיות.
תחבורה.
ליד העיר נמצאת תחנת רכבת במסילת הברזל על־שם קויבישב, עם חיבור לאופה, סמרה, ואוליאנובסק.
דניאלה מסארו
דניאלה מסארו (באיטלקית: Daniele Massaro; נולד ב-23 במאי 1961 במונצה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
מסארו שיחק בין היתר בקבוצות הסרייה א' פיורנטינה ומילאן, במדיה זכה פעמיים בליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות 1994 כבש מסארו פעמיים בניצחונה של מילאן 4-0 על ברצלונה. מסארו היה בסגל נבחרת איטליה שזכתה במונדיאל 1982, אך לא השתתף במשחקי הנבחרת בטורניר. במונדיאל 1994 שיחק מסארו בשישה משחקים, כולל משחק הגמר, והיה מהמחמיצים בדו-קרב הפנדלים בו הפסידה איטליה ל.
קריירת משחק.
מסארו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מונצה מעיר הולדתו. הוא התקדם למדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה, בעונת . הוא השתלב בהרכב הקבוצה במשך שתי עונות בליגת המשנה, עד שנרכש על ידי פיורנטינה מהסרייה א', יחד עם שותפו למונצה, פאולו מונלי.
מסארו השתלב בהרכב הקבוצה כבר בעונתו הראשונה, בה פיורנטינה החמיצה הזדמנות לזכות באליפות איטליה, כשסיימה במקום השני בפער נקודה בלבד מהאלופה יובנטוס. עוד באותה עונה החל להשתלב גם בנבחרת הצעירה של איטליה. מסארו הוסיף לשחק ארבע עונות נוספות במדי הקבוצה, בכולן היה חלק דומיננטי בהרכב, עד שנרכש על ידי מילאן ומאמנה השוודי, נילס לידהולם, לקראת עונת . על אף השתלבותו של מסארו, מילאן רשמה עונה בינונית, במהלכה הוחלף לידהולם בפאביו קאפלו. בסיום העונה, אותה סיימה מילאן במקום החמישי, התמנה אריגו סאקי לתפקיד המאמן.
בעונת , תחת סאקי, זכתה מילאן באליפות איטליה, הראשונה בקריירה של מסארו. מסארו אמנם רשם כמות גבוהה של הופעות ליגה, אך תופקד מחוץ לעמדתו הטבעית, מה שהוביל לחילוקי דעות טקטיים בין החלוץ למאמן, שלא האמין ביכולותיו של מסארו. חילוקי הדעות הובילו את מסארו לעונת השאלה ברומא. הוא שב למילאן בתום עונה אחת, והחל להשתלב בצורה טובה יותר בהתקפת הקבוצה. בעונת החזרה שלו, , זכה עם מילאן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-75 של משחק הגמר מול בנפיקה ליסבון, זכייה שהובילה גם לזכיות בתוארי הסופר קאפ האירופי והגביע הביניבשתי. לאחר עונה נוספת תחת סאקי, הגיע לקבוצה המאמן פאביו קאפלו. יחד איתו זכו מסארו ומילאן בשלוש אליפויות רצופות. כמו כן, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לגמר ליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות 1993 נוצחה מילאן, עם מסארו בהרכב, בתוצאה 1-0 על ידי אולימפיק מרסיי. אחד ממשחקי השיא של מסארו בקריירה היה גמר ליגת האלופות 1994, בו הביסה מילאן 4-0 את ברצלונה. מסארו כבש את שני שעריה הראשונים של קבוצתו במשחק, וקבע את תוצאת המחצית על יתרון 2-0 לקבוצתו. גמר ליגת האלופות 1995 היה היחיד מבין שלושת הגמרים בו מסארו לא סיים את המשחק, לאחר שהוחלף בדקה ה-88 של ההפסד 1-0 לאייאקס אמסטרדם. לאחר שש שנים בקדנציה השנייה שלו, ושמונה שנים סך הכל, במדי מילאן, סיים מסארו בן ה-34 את דרכו בקבוצה. מסארו רשם 306 הופעות במדי מילאן בכל המסגרות, בהן כבש 70 שערים.
לאחר תקופתו במילאן עבר מסארו לליגה היפנית, שם חתם בקבוצת שימיזו אס-פולס. הוא שיחק במדיה שתי עונות עד שפרש בשנת 1996 ממשחק פעיל, בגיל 35.
נבחרת איטליה.
מסארו החל את דרכו בנבחרת איטליה בגיל 21, תחת המאמן אנצו ביארזוט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל 1982, בהפסד החוץ של איטליה 1-0 ל במשחק ידידות. חודשיים אחר כך הוא זומן על ידי ביארזוט לסגל נבחרת איטליה למונדיאל 1982. מסארו לא קיבל דקות משחק בטורניר, אך קיבל את מדליית הזהב לאחר שנבחרתו זכתה בתואר אלופת העולם. שנתיים אחר כך הוא שיחק במדי הנבחרת האולימפית של איטליה באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, בה סיימה איטליה במקום הרביעי. בין השנים 1984 ל-1986, רשם מסארו חמש הופעות נוספות בנבחרת.
לאחר שמונה שנים מחוץ לסגל, הוחזר מסארו בן ה-33 לסגל הנבחרת של אריגו סאקי. הוא שיחק במספר משחקי ידידות ואז נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994. בשלב הבתים, נכנס מסארו כמחליף בכל שלושת המשחקים. במשחק השלישי של שלב הבתים, נכנס מסארו במחצית, וכבש את שער היתרון של נבחרתו שלוש דקות מפתיחת המחצית השנייה. המשחק הסתיים בשוויון 1-1, שהעלה את איטליה לשלב הבא מהמקום השלישי בבית. היה זה שערו היחיד של מסארו במדי הנבחרת. בשמינית הגמר פתח מסארו בהרכב, ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, בה ניצחה איטליה 2-1 את . גם ברבע הגמר היה מסארו בהרכב לכל אורך הניצחון 2-1 על . לאחר שלא שותף בניצחונה של איטליה על בחצי הגמר, זכה מסארו לקבל את חולצת ההרכב במשחק הגמר מול . מסארו רשם משחק חלש, שבמהלכו החמיץ במצב של אחד על אחד מול השוער קלאודיו טפארל. המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, ומסארו החמיץ את הבעיטה הרביעית של איטליה, כשבעט חלש למרכז השער וטפארל הדף את הכדור. איטליה הפסידה בדו-קרב, וסיימה את הטורניר במקום השני.
בסך הכל רשם מסארו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש שער אחד.
לאחר הפרישה.
מסארו הוסיף לעסוק בספורט גם לאחר פרישתו. הוא שימש כקפטן נבחרת איטליה בכדורגל חופים במשך שנתיים, ובין השנים 1998–1999 השתתף פעמיים באליפות העולם בראלי. כיום הוא משמש כמנהל יחסי ציבור במילאן, בה רשם שמונה עונות כשחקן.
דניאל מסארו
לי מילר
אליזבת "לי" מילר, ליידי פנרוז (באנגלית: Elizabeth "Lee" Miller, Lady Penrose; 23 באפריל 1907 – 21 ביולי 1977) הייתה צלמת אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כדוגמנית אופנה בניו יורק בשנות ה-20, והמשיכה לעבוד בפריז, שם גם החלה לצלם אופנה ואמנות. במשך מלחמת העולם השנייה, היא פעלה ככתבת מלחמה מוערכת עבור מגזין האופנה ווג, וסיקרה את הבליץ בלונדון, השחרור של פריז, ואת מחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד. הצילומים שלה מהמחנות בליווי עדות הראיה שלה, וכן צילומים שצילמה בדירתו של היטלר, נחשבים לצילומים אייקונים מהתקופה.
ילדותה.
לי מילר נולדה ב-23 באפריל 1907, בפקיפסי אשר במדינת ניו יורק. הוריה היו תיאודור ופלורנס מילר, והיו לה גם שני אחים - אריק הצעיר ממנה, וג'ון הבוגר יותר. תיאודור עסק בצילום חובבני, והשתמש בלי כדוגמנית לצילומיו. כשהיא הייתה בת שמונה, היא נאנסה בעת ביקור אצל ידיד משפחה, ונדבקה בזיבה.
קריירה.
דוגמנות.