בשנת 2019 שיחק במותחן הפסיכולוגי "בן נולד" בתפקיד של לורנסו.
בשנת 2020 שיחק במותחן הפשע "תחושת בטן" לצדה של לואיסנה לופילטו.
בשנת 2021 כיכב במותחן הפוליטי של נטפליקס "ממלכת שמים וארץ", בתור מטיף שנוי במחלוקת שהופך למועמד המוביל לנשיאות ארגנטינה לאחר שיריבו במרוץ נרצח.
חיים אישיים.
ב-2005 נכנס למערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית פאולה קרום אותה הכיר כששיחקו יחדיו בטלנובלה הארגנטינאית "Montecristo" ("מונטקריסטו"), והופיעו יחדיו בהצגה "Sueño de una noche de verano" ("חלום ליל קיץ") של שייקספיר. ב-2008 נולדה בתם. הזוג נפרד ב-2011.
בין השנים 2016–2018, פוריאל היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית אווה דה דומיניצ'י.
פרנסואז דובון
פרנסואז דובון (בצרפתית: Françoise d'Eaubonne; 12 במרץ 1920 – 3 באוגוסט 2005) הייתה פמיניסטית צרפתייה, אשר טבעה את המונח "אקופמיניזם" בשנת 1974.
ילדותה ונעוריה.
נולדה בפריז לאב שהיה חבר בתנועה הקתולית-ליברלית "לה סיון" (Le Sillon) ותומך אנרכיזם, ולאם שהייתה בתו של מהפכן קרליסטי (תנועה ספרטיסטית בספרד). החוויות בשנות חייה הראשונות השפיעו רבות על תפיסותיה הפוליטיות מאוחר יותר: בילדותה, ראתה את ההתדרדרות הבריאותית של אביה, שסבל מבעיות מרובות בגין חשיפה למתקפות גז במהלך מלחמת העולם הראשונה. כשהייתה בת 16, פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ושלוש שנים לאחר מכן החלה להכיר רפובליקנים ספרדים שהוגלו. כשהייתה בת 20–25 חוותה את תלאות מלחמת העולם השנייה, במהלכה הצטרפה למחתרת הצרפתית בהתנגדות לכיבוש הנאצי. בעת שחרור צרפת הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית, אך עזבה במחאה כששמעה על משפטי מוסקבה ועל הטיהורים הגדולים של סטלין. לאחר המלחמה, נחשפה למראה של פליטים יהודים שחזרו מהמחנות. את רגשותיה במהלך תקופה זו תיארה מאוחר יותר בכתיבתה תחת הכותרת "Chienne de Jeunesse" (כלבת נעורים).
אקטיביזם.
היא למדה לראות את העולם באופן ביקורתי, והחלה להזדהות כפמיניסטית מיליטנטית ורדיקלית. ייסדה ב-1971 את "החזית למהפכה ההומוסקסואלית" (Front homosexuel d'action révolutionnaire) (FHAR), וב-1974 טבעה את המונח "אקופמיניזם" בספרה "פמיניזם או מוות" (Le féminisme ou la mort). ב-1978 ייסדה את התנועה לפמיניזם ואקולוגיה (mouvement Ecologie et Féminisme). השפעת הארגון הורגשה יותר בארצות הברית ובאוסטרליה, שם קמו תנועות אקופמיניזם פעילות, מאשר בארץ מולדתה. בחייה הספרותיים והמהפכניים, היא הכירה דמויות מובילות בתחומי הגות ותרבות, כגון סימון דה בובואר, ז'אן-פול סארטר, קולט, ז'אן קוקטו ועוד.
אקופמיניזם.
דובון טבעה את המונח "אקופמיניזם" תוך ניסיון לתאר את האלימות הגדולה המופנית כלפי נשים וכלפי הטבע כתוצאה משליטה גברית. בשתי עבודות יסוד בתחום - Le féminisme ou la mort ו-?Écologie, féminisme: révolution ou mutation - היא ניתחה את החיבור בין התנהלות, מדיניות והחלטות שמשפיעות על הביוספירה לבין שליטה בהחלטות של נשים בנושאי מיניות ורבייה כביטויים של אותה תפיסה חברתית. כלומר - התפיסה החברתית שמאפשרת דיכוי ושליטה בנשים היא אותה מנטליות שמובילה באופן ישיר לניצול והרס הסביבה. היא חקרה כיצד, לפי התאוריה, שליטה בנושאים אלו נתלשה מידי נשים על ידי הפטריארכיה, ואת התוצאות הרגרסיביות של שינוי זה. דובון גרסה שהעולם עומד בפני קָטָקלִיזם סביבתי, ושהאפשרות היחידה לשנות את הכיוון מהאסון הקרב היא לשנות מהשורש את הסיבות שהביאו למצב. היא ניתחה תופעות סביבתיות רבות, אך ייחסה את רובן לשתי סיבות - שימוש יתר במשאבי טבע, והתפוצצות אוכלוסין.
מעבודותיה אלו נוצר הבסיס למספר עקרונות אקופמיניסטיים לפתרון המצב: הראשון, שינוי תפיסתי לראייה מערכתית-כוללנית - הכל מחובר והכל משפיע על הכל. שנית, שבני אדם אינם נפרדים מהטבע, אלא חלק ממנו, וחייבים לפעול על פי עקרונותיו, הכוללים שוויון וגיוון. והשלישי - מיגור תפיסה היררכית, בה תמיד יש חזק מול חלש, והחלפתה בתפיסה מכילה של "גם וגם".
דובון תיארה את החברה האקופמיניסטית האוטופית, אשר תתאפיין בשינויים הבאים:
כתבים.
דובון כתבה יותר מ-50 ספרים ועבודות אחרות, מקבצי שירה (Colonnes de l'âme - עמודות הנשמה), לפרוזה (L'Évangile de Véronique - בשורת ורוניק) וביוגרפיות, ועד רומנים היסטוריים (Comme un vol de gerfauts - כמו טיסת הבזים) וסיפורת מדע בדיוני. היא נחשבה להוגה פמיניסטית משפיעה.
שיש (פירושונים)
הצעה וקיבול
"הצעה" ו"קיבול" הם המונחים הקבועים בחוק לתיאור המערכת הנורמטיבית המרכזית היכולה להביא לשכלול חוזה בדין הישראלי. מונחים אלה מתארים, הלכה למעשה, כל התקשרות בין אנשים/תאגידים שונים אשר סיום אפשרי לה יהיה שכלולו של חוזה ביניהם. מהותן של ההצעה והקיבול, כפי שניסחה זאת הפרופ' גבריאלה שלו, היא "מפגש של הצהרות רצון".
מרכיבי ההצעה.
להצעה ישנם שלושה מרכיבים החייבים להתקיים כולם כדי להיחשב כהצעה:
מרכיבי ה"קיבול".
הדרך המרכזית לביצוע הקיבול היא באמצעות הודעת קיבול. הקיבול, ע"פ החוק בישראל, חייב לכלול שלושה מרכיבים החייבים כולם להתקיים כדי שהקיבול יהיה בעל תוקף משפטי:
נוסף על הרכיבים הללו החוק מתייחס גם לזמן בו יכול להתבצע הקיבול. החוק קובע כי בהיעדר התייחסות בהצעה למועד בו ניתן לבצע את הקיבול, על הקיבול להתבצע בפרק זמן "סביר" מרגע קבלת ההצעה.
החוק מאפשר שתי דרכים נוספות לביצוע "קיבול":
"הצעה" ו"קיבול" בשימוש בית המשפט.
כאמור, "הצעה" ו"קיבול" היא המערכת הנורמטיבית המרכזית באמצעותה החוק מתאר קשרים העשויים להביא לכדי שיכלול חוזה. עם זאת, בית המשפט יעדיף לעיתים שלא להתייחס אליהם בבואו להכריע בדין, זאת בין השאר כפועל יוצא של הקושי להבחין בין ההצעה לבין הקיבול בתוך מסגרת של משא ומתן וכתוצאה מחוסר הרלוונטיות שבביצוע אבחנה שכזו במקרים מסוימים. בחלק מהמקרים בהם ביהמ"ש לא יראה צורך לבצע את החלוקה שבין המציע לניצע הוא יעדיף לבחון את קיומם או היעדרם של רכיבי ההצעה והקיבול (כפי שפורטו לעיל). קיומם או היעדרם של אותם רכיבים הוא שיכריע במקרים הללו לגבי שאלת השתכללותו או אי השתכללותו של החוזה.
הצעה מזכה.
הצעה שאין בה אלא כדי לזכות את הניצע, חזקה עליו שקיבל אותה (סעיף 7 רישא לחוק וסעיף 170 רישא להצעת חוק דיני ממונות). למרות ששתיקה כשלעצמה אינה מהווה בדרך-כלל קיבול, שונה הדין לגבי הצעה מזכה. הצעה כזו ניתן לקבלה על- ידי העדר תגובה, מכוח חזקת הקיבול. על מנת שתחול חזקת הקיבול נדרש כי ההצעה תהא כזאת "שאין בה כדי לזכות". תנאי הכרחי לתחולת החזקה הוא העדר של חיוב לצד ההנאה שבהצעה. מניח החוק כי כאשר ההצעה נועדה לטובתו של הניצע, גבוהה יותר ההסתברות שהוא יקבלה מאשר שלא יקבלה, ולכן אין צורך בעשיית מעשה שיש בו ביטוי חיצוני להסכמת הניצע לקבל את ההצעה. אין הוא חייב בהודעת קיבול, ולא נדרשת ממנו כל התנהגות אחרת אשר תעיד על קיבול.
כדי שהצעה תיחשב כמזכה עליה להיות נקייה מחיובים חוזיים, בין הצדדים לחוזה לבין עצמם.
חיובים חיצוניים, מכוח החוק, אינם שוללים מהצעה את מהותה כהצעה מזכה שעליה חלה חזקת הקיבול.
חזקת הסכמה קיימת גם על חוזה לטובת צד שלישי ועל מקבל מתנה. אולם, שלא כמו לגבי חזקת קיבול והצעה מזכה, ההנאה והזיכוי של המוטב או של מקבל המתנה יכולים להיות מלווים בחיוב.
הסדר מסוג זה בסוגים שונים של עסקאות, כגון עסקאות חסד בהן קיימת הסתברות גבוהה כי הניצע יסכים לקבל את טובת ההנאה.
לדוגמה- סעיף 3 לחוק המתנה הקובע: "חזקה על מקבל המתנה שהסכים למתנה, זולת אם הודיע לנותן על דחייתה תוך זמן סביר לאחר שנודע לו עליה".
נעם בוכמן
נעם בוכמן הוא חלילן ישראלי, לשעבר החלילן הראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים. הופיע כסולן במספר רב של קונצרטים והקלטות בישראל ובמרכזי מוזיקה באירופה, בארצות הברית ובדרום-אמריקה. הוא משתתף ומקליט בהרכבים קאמריים שונים ומוזמן לפסטיבלים בינלאומיים.
בוכמן הוא חבר מייסד של אנסמבל המאה ה-21 ונמנה עם סולניו. בנגינתו יצאו 10 תקליטורים בישראל ובחו"ל, ובהם הקונצ'רטי לחליל מאת איבר, נילסן, גרוניך, פרטוש ובלוך, ומוזיקה קאמרית מאת באך, שוברט, ריכרד שטראוס, בן חיים, פרטוש, מעייני, צור, ינעם ליף, דוד זהבי, שולמית רן ונעם שריף. הוא מבצע רפרטואר מגוון של מוזיקה מתקופת הבארוק, מוזיקה קלאסית ומוזיקה בת-זמננו. הוא מקדיש חלק ניכר מפעילותו לביצוע ולקידום של יצירות ישראליות, ומלחינים שונים הקדישו לו את יצירותיהם.
ביולי 2019 התקיים קונצרט פרידה מבוכמן בהשתפות בוכמן עצמו והתזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של דורון סלומון.
פרסים ואותות הוקרה.
על תרומתו למוזיקה הישראלית זכה בוכמן בפרס "מבצע מצטיין של יצירות ישראליות" מטעם המועצה לתרבות ואמנות ובפרס "עדן פרטוש" מטעם משרד החינוך והתרבות.
בד בבד עם פעילותו האמנותית מלמד בוכמן חליל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ז'רום פנוליו
ז'רום פנוליו (; נולד ב-2 ביוני 1966) הוא עיתונאי צרפתי המכהן החל ממאי 2014 כעורך הראשי של העיתון הצרפתי "לה מונד".
פנוליו החל לעבוד בעיתון בשנת 1991, ככתב ספורט. בשנת 2005 החל לכתוב במדור המדע, ובשנת 2007 מונה לשמש כעורך של המוסף Monde 2. בספטמבר 2009 קודם לדרגת "כתב בכיר" בעיתון, ובשנת 2011 מונה לשמש כעורך הראשי של אתר האינטרנט של העיתון, Monde.fr. במאי 2014 מונה לעורך הראשי של העיתון, והחליף בתפקיד את נטלי נוגאירד, שמונתה במרץ 2013.
אקוטגאווה ריונוסוקה
אַקוּטָגָאוּוָה ריונוסקה (ביפנית: 芥川 龍之介, 1 במרץ 1892 - 24 ביולי 1927), מגדולי אמני הסיפור הקצר היפני.
ביוגרפיה.