במרץ 1968 רכשה "כלל" את החברה הממשלתית "מניב", שהחזיקה בבעלותה את "מפעל תרגומי המדע הישראלי בע"מ" - חברה שעסקה בתרגום ובהוצאה לאור שמה של ההוצאה שונה ל"כתר הוצאה לאור". בשנת 1969 נמכרה מחצית ההוצאה למפעלי נייר חדרה. אולם לאחר כשנתיים יצאה נייר חדרה מהשקעה זו. באמצע שנות ה-70 סבלה ההוצאה מהפסדים כבדים בעקבות הוצאת אנציקלופדיה יודאיקה ובעקבות זאת הועברה הבעלות על ההוצאה מכלל תעשיות לחברה האם "כלל", כדי לשחרר את "כלל תעשיות" מחובות ההוצאה. בתחילת 1987 הונפקו 25% ממניות החברה בבורסה, ובשנת 1990 מכרה כלל את מניותיה בחברה להוצאת מקמילן.
בשנת 1964 החלה כלל לרכוש מניות של החברה המרכזית וב-1973 מוזגה "החברה המרכזית" לתוך כלל.
בשנת 1972 רכשה כלל 50% מהמניות של סופרגז.
במהלך שנות ה-80 השתלטה "כלל" בהדרגה על מניות בית החולים אסותא. בשנת 1994 מכרה "כלל" את בית החולים לקופת חולים מכבי.
ביולי 1999 קונצרן כלל רכש 28.8% ממניות חברת קו מנחה אשר הוחזקו על ידי קבוצת יפעת. בנובמבר 2005 מכרה אי די בי פיתוח כ-37% ממניות חברת קו מנחה לחברת קמן אחזקות באמצעות חברת הבת "כלל טכנולוגיות מידע". באוגוסט 1999 חברת כלל טכנולוגיות מידע מקונצרן כלל רכשה כ-10.8% ממניות חברת התוכנה כלנית כרמון.
מבנה החזקות.
בשנות ה-90 עסקי החברה היו מאורגנים במספר חברת החזקה שנרשמו למסחר בבורסה בתל אביב:
בית כלל בתל אביב.
מטה החברה היה ממקום ב"בית כלל", בניין משרדים בן 23 קומות ובצמוד לו מבנה חניון בין 5 קומות מעל הקרקע, הממוקם בצומת רחובות גליקסון ודרויאנוב, סמוך לכיכר דיזנגוף. הבניין שנבנה בסגנון הברוטליסטי, נחנך בשנת 1968 על מגרש בו פעל "בית החרושת סיליקט" ללבני חול-סיד.
מרכז כלל בירושלים.
מתחם של מסחר ומשרדים הממוקם במרכז רחוב יפו, סמוך לשוק מחנה יהודה בלב ירושלים. הוקם בשנות ה-70 על ידי חברת הבת של כלל אזורים.
ביקורת.
חברת "כלל" נקלעה למאבק חריף עם העיתונאי יואב יצחק, שפרסם ב"מעריב", החל מ-15 בינואר 1989, סדרת כתבות ביקורתיות על "כלל". המאבק כלל גם חרם מודעות על העיתון. באותה תקופה התנהלו חקירות אחדות נגד דוברת, אך כולן נסגרו ללא אשמה.
קונצרן כלל
אלי אסקוזידו
אליהו (אלי) אסקוזידו (נולד ב-1957) הוא מנהל רשות העתיקות החל מ-1 באוגוסט 2021. בעברו ראש המועצה האזורית נחל שורק
ביוגרפיה.
אלי אסקוזידו נולד בכפר מימון בשנת 1957, להוריו אברהם ופנינה אסקוזידו - עולים ממצרים. את השירות הצבאי עשה בנח"ל והשתחרר בדרגת סרן.
קריירה פוליטית.
בשנת 1991 החל אסקוזידו בפעילות ציבורית עם בחירתו ליו"ר ועד מושב בני רא"ם וכיהן בתפקיד זה במשך שמונה שנים. החל משנת 1999 עד 2021 כיהן כראש מועצה אזורית נחל שורק.
תפקידים נוספים.
בנוסף לתפקידו כראש המועצה, שימש החל משנת 1999 כחבר בהנהלת מרכז המועצות האזוריות. החל משנת 2000 עמד בראש עמותת כביש חוצה ישראל ומאז שנת 2006 חבר בוועדה לתשתיות לאומיות (ות"ל). החל משנת 2005 שימש כגזבר לאיגוד ערים לאיכות הסביבה חבל יבנה-אשדוד. בין השנים 2009–2015 כיהן בתפקיד יו"ר רשות הניקוז שורק-לכיש, המאגדת בתוכה 29 רשויות מקומיות. משנת 2010 חבר בוועדת הרישוי של נמל התעופה בן-גוריון. משנת 2012 חבר בדירקטוריון של החברה למשק וכלכלה. בשנת 2014 מונה לחבר במועצת גנים לאומיים ושמורות טבע הכפופה למשרד להגנת הסביבה. בשנת 2018 יזם את הקמת אשכול שורק-דרומי בו חברות 10 רשויות ושימש כיושב ראש.
חיים אישיים.
אסקוזידו נשוי לעליזה, אב לארבעה וסב לחמישה נכדים. מתגורר במושב בני רא"ם.
יחיאל חייבי
יחיאל חַיְיבִּי (במקור: יחיא; 1911 – 21 במאי 1977) היה צלם ישראלי יליד תימן, שנודע בצילומיו האתנוגרפיים המתעדים את החיים היהודים בתימן.
ביוגרפיה.
יחיא חייבי, בן יוסף וזהרה חייבי, נולד בצנעא שבתימן בשנת 1911. בהיותו בן 12 או 13 למד לימודי קודש אצל הרב יחיא קאפח, ועזר לאביו בחנות לממכר שמנים. בגיל 18 טייל באריתראה ונסע לאיטליה. בדרכו חזרה לתימן פגש רופא ומהנדס אירופאי שהפליג לתימן. חייבי הצטרף לצוות המרפאה שהקים בצנעא ולמד ממנו גם את מלאכת הצילום, על אף שזה היה לא חוקי בתימן באותה עת. לאחר זמן קיבל חייבי אישור רשמי לצלם בצנעא. באותה עת היה הצלם היחידי בעיר וצילומי החוץ והסטודיו שלו מתעדים את הווי החיים בעיר.
בשנת 1944 עלה חייבי עם משפחתו לארץ ישראל דרך פורט סעיד. בתחילה התגורר במחנה מעבר ברמת השרון ומשם עברה המשפחה להתגורר במושבה רעננה. לאחר עלייתו הפסיק חייבי לעסוק בצילום והיה שותף בבעלות על מכבסה.
חייבי נפטר בטרם עת מהתקף לב אשר פקדו בביתו בבני ברק והותיר אחריו אישה, רומה חייבי, וחמישה ילדים.
לאחר מותו, אשתו רומה הגשימה את חלומו ודאגה להוציא לאור את הספר "צנעא וסביבתה בצילומי יחיאל חייבי" שבו מתועדות התמונות אשר צילם.
אוסף תצלומיו של חייבי נמצא כיום במרכז המידע לאמנות ותרבות יהודית ע"ש אן ואיזידור פאלק במוזיאון ישראל, ירושלים. תצלומיו פורסמו בספר "צנעא וסביבתה בצילומי יחיאל חייבי" (1985) והוצגו בתערוכה בבית טיכו (2014).
סאמסונג גלקסי אס
סאמסונג גלאקסי אס
סמסונג גלאקסי אס
גלאקסי אס
סאמסונג גלאקסי אס 1
סאמסונג גלקסי אס 1
סמסונג גלאקסי אס 1
גלקסי 1
יהודית גל-עזר
יהודית גל-עזר (נולדה ב-1947) היא פרופסור אמריטה למתמטיקה ולמדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה.
גל-עזר נולדה בתל אביב לחנה (הנשן לבית רנד) וליעקב (אכים) בלאוקופף, אשר הצליחו להימלט מגרמניה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בעוד שרבים מבני משפחותיהם נרצחו על-ידי הנאצים. לגל-עזר אח אחד, דניאל אופק, מהנדס אווירונאוטיקה בהשכלתו.
גל-עזר למדה בבית הספר היסודי תל-נורדאו ובבית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב.
בשנת 1968 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה שימושית. בשנת 1971 קיבלה תואר שני במתמטיקה שימושית, על עבודה שכותרתה "Asymptotic Solution of Wave Propagation Problems in Slender Bodies of Revolution", בהנחיית בנימין רילף. בשנת 1978 קיבלה תואר דוקטור במתמטיקה שימושית, על עבודה שכותרתה "The Displacement due to Wave Propagation from a Finite Source in a Layered Elastic Solid", בהנחיית פלביאן אברמוביץ. כל שלושת תאריה הם מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1985 סיימה לימודי תעודה במדעי המחשב, גם הם באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1980–1985 ו-1994–1995 לימדה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1980 הצטרפה לסגל האוניברסיטה הפתוחה. בשנת 1990 עלתה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 1995 עלתה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2002 עלתה לדרגת פרופסור מן המניין.
עבודתה המקצועית.
אחרי שנים של מחקר בהתפשטות גלים ובסייסמולוגיה (בעיקר במהלך לימודי התואר השני והדוקטורט) פנתה לחקור בשני כיוונים: ניצול הפוטנציאל הגלום במחשב להוראה מושכלת של מתמטיקה, והוראת מדעי המחשב. בתחום זה הנחתה מסטרנטים ודוקטורנטים.
באוניברסיטה הפתוחה אליה הצטרפה ב-1980 הייתה בין מקימי המחלקה למדעי המחשב, והניחה את היסודות לתוכניות התואר הראשון והשני באוניברסיטה הפתוחה. פיתחה קורסים במתמטיקה ובמדעי המחשב, וכן תוכנית לימודים לתעודת הוראה במדעי המחשב, וקורסים למורים למדעי המחשב ולפרחי הוראה.
כיהנה כראש מנהל הפיתוח של האוניברסיטה, וראש המחלקה למתמטיקה ולמדעי המחשב, ושש שנים בתפקיד סגנית הנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטה.
גל-עזר הייתה חברת ועדת המקצוע והתוכנית של מדעי המחשב במשרד החינוך, אשר עיצבה את תוכנית הלימודים במדעי המחשב. יותר מאוחר כיהנה כיו"ר הוועדה, כיום היא חברה בוועדה זו.
תוכנית לימודים זו, שעוצבה בתחילת שנות ה-90 ועודכנה במהלך השנים, נחשבת כתוכנית פורצת דרך בתחום הוראת מדעי המחשב בעולם, ובגינה ובגין המחקרים שהתמקדו ביישום התוכנית, זכתה גל-עזר בהכרה בינלאומית וקיבלה בשנת 2007 את הפרס:
ACM SIGCSE Award for Outstanding Contribution to Computer Science Education על תרומה משמעותית להוראת מדעי המחשב.
בשנת 2015 קיבלה את הפרס IEEE Taylor L. Booth Education Award, for outstanding research and its practical application in the field of computer science education על תרומתה למחקר בהוראת מדעי המחשב ויישומו.
בשנת 2018 קיבלה את הפרס: ACM Karl V. Karlstrom Outstanding Educator Award
על תפקידה המרכזי בפיתוח תוכנית לימודים פורצת דרך למדעי המחשב בתיכון, מחקריה היוצאים דופן בהוראת מדעי המחשב ותרומתה לקהילייה העוסקת בנושא.
כיום היא חברה בארגונים מקצועיים ובוועדות בינלאומיות, וכן במערכות עיתונים העוסקים במחקר בהוראת מדעי המחשב, בהם:
CSTA –Computer Science Teachers Association Advisory Council, ACM Europe Council ו-Google Education Advisory Council.
בארץ כיהנה בתפקידים שונים בוועדות אד-הוק של מל"ג וות"ת.
החל מאפריל 2014 הייתה חברה במועצה להשכלה גבוהה עד להתפטרותה בפברואר 2016 בשל ההתנהלות הבעייתית בפיטורי סגן יו"ר המל"ג המכהנת ובחירת סגן יו"ר שאינה במעמד ראוי בשדה ההשכלה הגבוהה.
משפחתה.
הייתה נשואה לאלדד גל-עזר, ד"ר לפיזיקה וממייסדי תוכנית החלל הישראלית. חתן פרס ביטחון ישראל, עד למותו בשנת 2019. אם לשתי בנות ובן.
מתגוררת בתל אביב-יפו.
מאמריה.
גל-עזר פרסמה במשך השנים עשרות מאמרים במתמטיקה ובהוראת מדעי המחשב.
להלן מבחר ממאמריה:
F. Abramovici, J. Gal-Ezer &amp; J. Baumgarten, “A Method for Extracting Phase Velocity Curves from Seismograms,” Geophys. J. R. Astr. Soc., 1981, 65,pp. 727-739.