המשלחות מהמדינות והארצות הבאות השתתפו במשחקים אך לא זכו במדליות כלשהן:
יחסי גאורגיה–טורקיה
יחסי גאורגיה–טורקיה הם היחסים הפוליטיים ושיתופי הפעולה שבין הרפובליקה של גאורגיה לבין מדינת טורקיה. לאחר פירוקה של ברית המועצות, טורקיה הכירה בעצמאות של גאורגיה ב-16 בדצמבר 1991. הגושפנקה הרשמית לכינון יחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נחתמה ב-21 במאי 1992. שתי המדינות חתמו גם על הסכם הסחר החופשי, שעד היום נמצא בתוקף.
גאורגיה מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באנקרה, ובדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות כלליות הנמצאות באיסטנבול ובטרבזון. טורקיה מיוצגת בגאורגיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בטביליסי, ובדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה כללית בעיר בתומי.
שתי המדינות הללו הן ריבוניות והן חברות בארגונים: מועצת אירופה, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, הכוח הימי של הים השחור, ארגון שיתוף הפעולה הכלכלי של הים השחור וארגון הסחר העולמי. טורקיה היא כבר חברה בנאט"ו, בעוד שגאורגיה מועמדת לכך בלבד.
ביוני 2021, ביקר ראש ממשלת גאורגיה, איראקלי ר'אריבאשווילי בטורקיה, במהלך הביקור אמר נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן כי צריך ליישב את הסכסוך בין אבחזיה ודרום אוסטיה לבין גאורגיה במסגרת שלמותה הטריטוריאלית של האחרונה, דבר הגרר ביקורת מצד הישויות הבדלניות - אבחזיה דרום אוסטיה.
הנס קרוך
הנס קרוך (בגרמנית: Hans Kroch, שם מלא: הנס מאיר צבי קרוך; 3 במרץ 1887, לייפציג – 7 בפברואר 1970, ירושלים) היה בנקאי יהודי-גרמני ניצול השואה. הקים את מלון הולילנד בשכונת בית וגן בירושלים ויזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני.
ביוגרפיה.
למד בגימנסיית המלך אלברט בלייפציג. בשנת 1922 הצטרף לבנק "קרוך" שנוסד בשנת 1877 על ידי אביו מרטין סמואל קרוך (1853–1926), ותוך זמן קצר הפך שותף ומנהל הבנק.
בשנת 1923 ייסד את חברת הירידים והתערוכות של לייפציג. יזם את הקמתו של גורד השחקים הגבוה ביותר בגרמניה בשעתו, בכיכר המרכזית של לייפציג, אַוּגוסטוס-פלאץ (Augustusplatz). הבניין תוכנן על ידי האדריכל בסטלמאייר ונחנך ב-1928. הבניין שמש כמשכנו הקבוע של בנק קרוך והיה ידוע כ-"הבית הגבוה של קרוך" (Krochhochhaus). יזם ומימן בשנים 1929–1930 דיור חברתי קהילתי בסגנון באוהאוס בשכונת גוהליס (Gohlis), בלייפציג, וידועה כ"התיישבות קרוך"-
בשנת 2012 הנציחה העיר לייפציג את זכרו של הנס קרוך, וקראה על שמו בית ספר יסודי בשכונת גוהליס.
קורות משפחת קרוך מתוארות בספר Kroch: Der Name bleibt (מילולית: "קרוך: השם נשאר") שיצא (בגרמנית) בשנת 2018.
תחת גרמניה הנאצית.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, התפרסם בעיתון "לייפציגר טאגסצייטונג" (Leipziger Tageszeitung) שיר שטנה אנטישמי בשם "Der Judenturm" ("המגדל של היהודי") שהכפיש את הנס קרוך.
ב-27 באוקטובר 1938 החל הגסטפו בגירוש יהודים בעלי אזרחות פולנית מתחומי הרייך לפולין. הנס קרוך ואשתו אלה קרוך הקימו עבורם קרן עזרה שפעלה בחסות השגרירות הפולנית.
לאחר הפוגרום ב"ליל הבדולח", ב-10 בנובמבר 1938, נעצר קרוך במחנה הריכוז בוכנוואלד, ומשם הועבר למחנה בזקסנהאוזן. הוא שוחרר לאחר שנאלץ לוותר, בשם כל בני המשפחה, על רכושו ועסקיו כולל בנק קרוך. בעקבות חוקי האריזציה סיפח בנק התעשייה והמסחר את בנק קרוך.
הנס קרוך, בנו ושלוש בנותיו מצאו מקלט זמני באמסטרדם, ולאחר כיבוש הולנד היגרו לארגנטינה. אשתו, אלה קרוך, לבית ברוך (נולדה ב-16 ביולי 1896 בקרלסרוהה), נשארה בליפציג, כדי להסתיר את הבריחה של בעלה וילדיה. ב-21 במרץ 1940 נעצרה במהלך ניסיון בריחה להולנד להצטרף למשפחתה, גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק ב-10 במאי 1940 ונרצחה שנתיים לאחר מכן ב-12 במאי 1942 במרכז האותנסיה של ברנבורג.
בישראל.
בנו, , עלה לארץ ישראל בשנת 1945, במסגרת תנועת הנוער הציוני והצטרף לקיבוץ ניצנים. במלחמת העצמאות נפל בקרב על ניצנים בנגב.
בתחילת שנות ה-50, נכנס קרוך לעסקי התיירות בארצות הברית, והחליט להקים גם רשת של בתי מלון בישראל עבור תיירות צליינית. בשנת 1952 רכש מרשות הפיתוח שטח בדרום ירושלים. עליו הוקם מלון הולילנד. בשנת 1953 מימן את סלילת הכביש למקום בקצה שכונת בית וגן. הקמת המלון בפועל החלה ב-1955, והוא נחנך ב-1958. בשנת 1956 יזם את הקמתו של מלון גם בחיפה. ב-1959 תרם להקמתו של "המוזיאון לבולאות בירושלים".
קרוך ובנותיו עברו לגור לישראל בתחילת שנות ה-60. הוא הקים וילה בה התגורר בסמוך למלון הולילנד.
ב-1962 יזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני עם בית המקדש של הורודוס, שנבנה תחת הפיקוח הארכאולוגי של פרופסור מיכאל אבי-יונה. המודל היה עד שנת 2006 במתחם מלון הולילנד ולאחר הריסת המלון עבר למשכנו בקמפוס של מוזיאון ישראל בירושלים.
הנס קרוך נפטר בירושלים בשנת 1970 ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בנה של בתו אלזה, הוא הלל צ'רני. מאז איחוד גרמניה ב-1990 ניהלו יורשיו של קרוך, עשרות תיקי תביעות לפיצויים בגין נכסים שונים, שהיו בבעלותו. לפי הערכות, הם קיבלו פיצויים בהיקף עשרות מיליוני אירו בגין הרכוש הרב. כך למשל ב-2006, קבע בית משפט בלייפציג כי בניין התיאטרון העירוני היה שייך לקרוך, והעירייה הציעה ליורשיו 3.8 מיליון אירו תמורת ויתור על תביעתם לבעלות בנכס.
ברלינר סימפוניקר
שטח הפקר (תוכנית טלוויזיה, 2017)
שטח הפקר הייתה תוכנית תחקירים תיעודית טלוויזיונית, ששודרה בערוץ כאן 11 בין השנים 2017-2019.
במסגרת התוכנית שודרו סרטים אשר חשפו תופעות חברתיות ישראליות, הונאות ושחיתויות, תחקירי אקטואליה ותופעות עולמיות. התוכנית שמה דגש על תופעות וסיפורים שנמצאים בדרך כלל מחוץ לשיח התקשורתי והפוליטי.
לתוכנית הופקו שלוש עונות. את העונה הראשונה, שעלתה ב-6 בספטמבר 2017 הגישו רוני זינגר, גור מגידו וקרן אוזן. בעונה השנייה שעלתה ב-24 ביולי 2018 החליף העיתונאי דני ענבר את גור מגידו. העונה השלישית, בהנחיית גיא זהר, החלה ב-4 במרץ 2019.
לתוכנית היו גם שלושה סרטים תיעודיים ששודרו בין העונה הראשונה לשנייה.
מנולו בלאניק
מנואל "מנולו" בלאניק רודריגז (באנגלית: Manuel "Manolo" Blahnik Rodríguez, נולד ב-27 בנובמבר 1942) הוא מעצב אופנה ספרדי ובעלייה של חברת נעליים יוקרתית הנושאת את שמו.
ביוגרפיה.
בלאניק נולד וגדל ב - סנטה קרוז דה לה פלמה, האיים הקנריים, ספרד. המשפחה של אביו ממוצא צ'כי ובעלת חברת תרופות בפראג ומשפחתה הספרדית של אמו בעלת מטעי בננות בפלמה.
בילדותו לא נשלח לבית הספר אלא למד בבית ולאחר מכן נשלח לפנימייה בשווייץ. את לימודיו האקדמאיים ביצע באוניברסיטת ז'נבה בתחום פוליטיקה וממשל. לאחר מכן שינה את מסלול לימודיו לספרות ואדריכלות.
ב-1965 קיבל בלאניק את התואר שלו ועבר לפריז כדי ללמוד בבית ספר לאומנויות ובמקביל עבד בחנות בגדי וינטג'. ב-1968 עבר ללונדון ועבד כקניין בחנות בשם "Zapata" וכתב לעיתון "L’Uomo Vogue", מעין גרסה לגברים של מגזין האופנה ווג. ב-1970 הזדמן לו לפגוש את עורכת ווג ארצות הברית דיאנה פרילנד ובלאניק הציג בפניה את תיק העבודות שלו. היא אהבה את עבודתו וייעצה לו להתרכז באביזרי אופנה כגון חגורות, תיקים, ארנקים אך להתרכז בנעליים וכך הוא עשה.
ב-1972 מעצב האופנה הבריטי אוזי קלארק הזמין את בלאניק לעצב נעליים עבור תצוגת האופנה שלו. בלאניק עיצב גם עבור מעצבים ידועים בלונדון באותה תקופה כמו ג'ין מויר וזנדרה רודס. בלאניק לווה 2,000 פאונד ובכך קנה את החנות בה עבר ופתח בוטיק משלו. ב-1974 בלאניק הפך לגבר השני אשר הופיע על השער של ווג הבריטי. ב-1977 החל למכור את נעליו בארצות הברית דרך רשת הכולבו בלומינגדיילס ובכך הפך למעצב ידוע ברחבי ארצות הברית.
חנויות של מנולו בלאניק נפתחו ברחבי העולם וניתן למצוא את החנויות בלונדון, ניו יורק, לאס וגאס, דבלין, אתונה, מדריד, איסטנבול, דובאי, כווית, הונג קונג, סיאול, סינגפור וסטוקהולם.
בארצות הברית עיצוביו נמכרים דרך רשתות כולבו יוקרתיות שהראשונה היא בלומינגדיילס וגם בחנויות כגון סאקס השדרה החמישית, בארניס, ברגדורף גודמן, נורדסטרום וניימן מרקוס.
בלאניק הופיע בהיכל התהילה של רשימת המתלבשים הטובים. ב-2007 קיבל בלאניק תפקיד מפקד במסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתו לפיתוח תחום האופנה הבריטי.
התפתחות מוקדמת.
אחת ההשפעות הכי גדולות בחייו של בלאניק באה מאימו אשר הייתה חובבת אופנה אדוקה ותמיד אימצה את הטרנדים האחרונים ויישמה אותם בסגנון לבושה. לעיתים קרובות טיילה משפחתו לפריז ולמדריד כדי לקנות בגדים. אמו לא אהבה את מעצבי הנעליים בעיר בה חיו ולכן עיצבה לעצמה. כילד בלאניק אהב לצפות איך מכינים את הנעליים של אמו.
הנעליים.
בלאניק מעולם לא למד ייצור נעליים בבית ספר לאומנויות. הוא למד זאת רק לאחר שביקר במפעלי ייצור לנעליים. בתחילה עיצב נעלי גברים אך עבר לנעלי נשים כי טען שהמרחב דמיון ועיצוב אצל גברים מוגבל. במהלך שנות השבעים כאשר נעליים שטוחות וסניקרס היו במרכז השיח האופנתי הצליח בלאניק לשים את המרכז על עקבים.
בלאניק עובד אישית על הנעליים שלו ולא רק מצייר את הסקיצה. הוא שותף בתהליך מרגע השרטוט עד לרגע הייצור ואף מקפיד בכל עיצוב חדש לשמור זוג נעליים אחד לעצמו, הנעליים מוצגות בשני בתים מחוברים הממוקמים בבאת', שם הוא גר. התצוגה מכילה למעלה מ-25,000 זוגות נעליים בעיצובו.
פרסים.
מועצת מעצבי האופנה של אמריקה (CFDA):
1987: פרס מיוחד
1990: מעצב האביזרים של השנה
1997: עקב הסטילטו
ננסי אודל