במאפיינים אלו ניתן לראות את ההשפעה הרבה שהייתה באותה התקופה למלחין ההונגרי בלה בארטוק ולזרם ה"פולקלור ואקזוטיקה" על סטרווינסקי, שניסה אף הוא להטמיע מוזיקה עממית מזרח אירופאית במסגרות של מוזיקה קלאסית תזמורתית באמצעים קומפוזיטוריים בלתי שגרתיים.
ביצוע היצירה.
היצירה מבוצעת לרוב על ידי תזמורת גדולה הכוללת פיקולו, שלושה חלילים, חליל אלט, אבובים, קרן אנגלית, שלושה קלרינטים (לרבות קלרינט בס), ארבעה בסונים וקונטרה בסון, שמונה קרנות צרפתיות, ארבע חצוצרות, שלושה טרומבונים ושתי טובות, כמו כן מספר רב של כלי קשת וכלי הקשה.
פסקול לסרטים.
פולחן האביב היה חלק מהפסקול של סרט האנימציה - פנטסיה - סרטו של וולט דיסני משנת 1940.
אף שהיצירה של סטרווינסקי לא הייתה מוגנת בזכויות יוצרים בארצות הברית, שילמה חברת וולט דיסני בשנת 1961 סך של $1,200 על מנת לאפשר את הקרנת הסרט במדינות אירופה.
סטרווינסקי התייחס לסרט האנימציה כאל "אי הבנה של הקטע המוזיקלי".
המוזיקה של פולחן האביב נכללת בסצנה הרביעית של הסרט פנטסיה בו מתוארת התפתחות החיים על פני הארץ - מצורות החיים הפרימיטיביות ועד הדינוזאורים, ולבסוף השמדתם של הדינוזאורים.
ג'ון ויין
מאריון מיטשל מוריסון (באנגלית: Marion Mitchell Morrison; נולד כמאריון רוברט מוריסון ב-26 במאי 1907, נפטר ב-11 ביוני 1979) ידוע יותר בשם הבמה שלו ג'ון וויין (באנגלית: John Wayne) היה שחקן קולנוע אמריקאי, שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי ובפרס גלובוס הזהב על מפעל חיים. במהלך הקריירה שלו שיחק וויין ב-174 סרטים, בעיקר מערבונים, סרטי מלחמה, הרפתקאות, מלודרמות ומספר קומדיות רומנטיות. הוא נחשב לכוכב קולנוע בקנה מידה עולמי משנות ה-40 ועד שנות ה-70. ג'ון וויין התחיל את הקריירה הקולנועית עם דמויות שטחיות יחסית שהלכו והפכו למורכבות יותר עם הזמן. וויין היה בין השחקנים המכניסים ביותר בקולנוע האמריקני במשך שלושה עשורים והפך עוד בחייו לאייקון אמריקני אשר בדמותו סימל את דמות החייל האמריקני המושלם.
שנותיו הראשונות.
וויין נולד כמאריון רוברט מוריסון באיווה, ארצות הברית. שמו האמצעי שונה במהרה למיטשל מפני שהוריו החליטו לקרא לאחיו הקטן של וויין רוברט. אביו של וויין, קלייד לאונרד מוריסון (אנגלית: Clyde Leonard Morrison), היה בנו של מאריון מיטשל מוריסון, חייל, מוותיקי מלחמת האזרחים האמריקנית. אימו של וויין, מרי "מולי" אלברטה בראון, הגיעה מנברסקה. וויין חונך כפרסביטריאני.
משפחתו של וויין עברה לפלמדייל, קליפורניה וב-1911 עברה לגלנדייל, קליפורניה. שם אביו של וויין עבד כרוקח. אחד הכבאים שבעיירה כינה את וויין ליטל דיוק (Little Duke), כי לכל מקום שאליו היה הולך, התלווה אליו כלב האיירדייל טרייר הגדול שלו.
כנער, וויין עבד בחנות גלידה בשביל אדם אשר השכיר סוסים לאולפנים בהוליווד. הוא גם היה פעיל כחבר במסדר דה-מוליי, ארגון נוער אשר היה קשור לבונים החופשיים. הוא למד בבית הספר המקומי ושיחק בנבחרת הפוטבול של בית הספר.
וויין נדחה מהאקדמיה הימית של חיל הים האמריקני ולבסוף התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה, על מלגת ספורט, שם למד משפטים. הוא היה חבר באחוות האבירים הטרויאנים ובסיגמא כי. וויין שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. בעקבות פציעה שנפצע בגלישת גלים לא היה יכול להמשיך לשחק בנבחרת והמלגה שלו הופסקה והוא נאלץ לעזוב את האוניברסיטה.
לאחר שעזב את האוניברסיטה וויין התחיל לעבוד באולפן סרטים כעוזר במחלקת אביזרים, במהרה ויין קיבל תפקידים קטנים כניצב בסרטים שונים שהאולפן הפיק. וויין נהיה חבר טוב של ג'ון פורד, הבמאי של רוב הסרטים שבהם הופיע כניצב.
קריירת משחק.
ראשית הקריירה.
בזמן עבודתו בשביל חברת הסרטים פוקס שמו הופיע רק פעם אחת כדיוק מוריסון, בכתוביות הסיום של הסרט "מילים ומוזיקה" (1929). הבמאי ראול וולש ליהק את ויין לסרטו "נתיב ענקים" (1930) בתפקיד ראשי לאחר שראה אותו מעביר רהיטים כעובד במה. וולש נתן לוויין את שם הבמה אנתוני וויין על שמו גנרל "אנתוני המשוגע" וויין, גיבור מלחמת העצמאות האמריקנית. וינפילד שאיין, אחד מראשי פוקס, חשב שהשם "איטלקי מדי" ולכן הציע וולש לשנותו לג'ון וויין, ווינפילד הסכים לשם החדש. וויין עצמו לא נשאל לדעתו או להסכמתו בקשר לשם הבמה שנבחר בשבילו.
על אף ביקורות טובות היה הסרט "נתיב ענקים" לכישלון מסחרי, אשר הוביל את וויין להשתתפות בסרטים קטנים בלבד, שלא זכו להצלחה גדולה ובהם "הבלש" (1931), שלושת המוסקטרים (1933) ומספר רב של סרטי מערבונים. להערכתו של וויין הוא שיחק בקרוב לשמונים מערבונים זולים בין השנים 1930 ל-1939. בסרט "פרשי הגורל" (1933) הוא היה בין השחקנים הראשונים ששחקו בוקרים מזמרים על ידי דיבוב.
הפריצה הגדולה של וויין הגיע כאשר שיחק בסרטו של ג'ון פורד, "מרכבת הדואר". משום שוויין שיחק רק בסרטים נמוכי תקציב, התקשה פורד למצוא ממנים לסרט, אך לבסוף הצליח לשכנע את וולטר וונגר, מפיק עצמאי, להפיק את סרטו בכיכובו של וויין. מרכבת הדואר זכה להצלחה עצומה בקופות ווויין הפך לשחקן מבוקש.
עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה שוחרר וויין משרות צבאי, עקב גילו (34) ומצבו המשפחתי, והוא סווג בלשכת הגיוס כ-A-3 (נדחה עקב מצב משפחתי). למרות זאת וויין ניסה להתגייס לצבא לכל תפקיד אפשרי, אבל אולפני רפובליקה לא היו מוכנים לאבד את וויין שהפך לאחד השחקנים הריווחים שלהם. הרברט ג. ייטס, נשיא אולפני רפובליקה, איים לתבוע את וויין אם יפר את החוזה שלו בשביל להתגייס לצבא. הצבא שלח לבסוף את וויין להופיע בפני חיילים בחזית האוקיינוס השקט ובבתי חולים בשביל לעלות את מורל החיילים. דחייתו משרות צבאי הייתה החוויה הקשה ביותר שעבר וויין בחייו, והיא המשיכה לרדוף אותו עד מותו. אלמנתו של וויין סיפרה שהפיכתו של וויין לפטריוט קנאי נבעה מניסיונו לכפר על כך שהוא "נשאר בבית" בזמן מלחמת עולם שנייה.
הצלחה מסחרית.
הסרט הצבעוני הראשון שווין הופיע בו היה הרועה בגבעות (1941). בהמשך אותה שנה הוא כיכב בסרט לחתוך את הרוח הפראית (1942) של ססיל ב. דה-מיל. זאת הייתה הפעם היחידה בה וויין גילם דמות בעלת ערכים שנויים במחלוקת.
במשך עשרים השנים הבאות הוא הופיע ביותר מעשרים סרטים של ג'ון פורד, המפורסמים שבהם כוללים את "מבצר האפאצ'ים" (1948) "היא ענדה סרט צהוב" (1949), "ריו גראנדה" (1950), האדם השקט (1952), הונדו (1953), הגבוהים והאדירים (1954), המחפשים (1956), על כנפי נשרים (1957), הקומנצ'רוס (1961), כיצד נכבש המערב, האיש שירה בליברטי ואלנס (1962), מקלינטוק! (1963), והסרט הטל צל ענק שרובו צולם בישראל (1966)
ב-1949, הבמאי רוברט רוסן הציע לוויין את התפקיד הראשי בכל אנשי המלך. אבל וויין סירב משום שהוא חשב שהתסריט לא אמריקני.
קרירה מאוחרת.
וויין זכה באוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט אומץ אמיתי (1969). וויין גם היה מועמד לאוסקר כמפיק הסרט הטוב ביותר, האלמו (1960), אחד משני סרטים שהוא ביים. השני היה הכומתות הירוקות (1968). סרט זה היה הסרט הגדול היחיד שנעשה בזמן מלחמת וייטנאם ותמך בה. בזמן צילומי הסרט הכומתות הירוקות וויין קיבל צמידים כאות הוקרה מאנשי הדגר, התושבים של מרכז וייטנאם אשר עמדו בראש ההתנגדות לקומוניזם. וויין לבש את הצמידים האלו בכל סרט שהופיע מהכומתות הירוקות.
הסרט האחרון שוויין הופיע בו היה היורה (1976). בסרט הוא גילם בוקר זקן אשר גסס מסרטן, מחלה אשר וויין סבל ממנה במהלך צילומי הסרט וממנה נפטר כשלוש שנים לאחר מכן. לפי IMDb, הופיע וויין בתפקיד הראשי ב-142 סרטים.
חיים אישיים.
וויין היה נשוי שלוש פעמים והתגרש פעמיים. נשותיו היו ג'וזפין אליסיה סנז, אספרנסה באור, ופילאר פלט. היו לו ארבעה ילדים מג'וזפין, ועוד שלושה ילדים מפילאר.
גירושיו הסוערים ביותר היו מאספרנסה באור, השחקנית המקסיקנית לשעבר. היא שכנעה את עצמה שלוויין וגייל ראסל היה רומן. ב-1947 שב וויין מאוחר מצילומים לסרט מלאך ואיש רע. אספרנסה אשר הייתה שיכורה זעמה במיוחד על וויין והיא ניסתה לירות בו כשחצה את דלת הכניסה.
לוויין היו מספר רומנים מחוץ לנישואים, הידוע ביותר הוא הרומן שלו עם מרלן דיטריך, אשר נמשך שלוש שנים. בשנים לפני מותו, וויין ניהל קשר רומנטי עם מזכירתו לשעבר פט סטייסי (1995-1941).
וויין החל להתקרח בשנת 1940 ועקב כך עבר לחבוש פאה עד סוף אותו עשור. הוא נראה מדי פעם בלי פאה (על פי מגזין לייף, גם בהלוויה של גרי קופר) בפומבי. במהלך ביקור באוניברסיטת הרווארד, וויין נשאל על ידי תלמיד, "מאיפה השגת את השיער המזויף?" וויין ענה: "זה לא מזויף. זה שיער אמיתי. כמובן, זה לא שלי, אבל זה אמיתי".
וויין היה מעשן כבד מצעירותו, אחת הריאות שלו נכרתה בניתוח והוא אף סבל בסוף ימיו מסרטן ריאות עקב העישון הכבד שלו. התדמית הציבורית שבנה לו מנעה ממנו לחשוף בפומבי את המחלה שלו. בנוסף לעישון הכבד וויין אף סבל מבעיות שתייה. הוא היה בונה חופשי בדרגה של רב בונה, בלשכת מוריסון מקדניאל 56# באריזונה. הוא גם הגיע לדרגה השלושים ושתיים בנוסח הסקוטי.
פוליטיקה.