הנסיכה דזירה, ברונית סילפברכיאלד (בשוודית: Désirée Elisabeth Sibylla Silfverschiöld; נולדה ב-2 ביוני 1938) היא אחותו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה.
דזירה נולדה ב-2 ביוני 1938 בארמון האגה השוכן במטרופולין של סטוקהולם, לנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן ולזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה ונקראה דזירה על שם דזירה קלארי.
ב-5 ביוני 1964 היא נישאה לברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים. מאז נישואיה היא התגוררה בטירת קוברג ובטירת גסבאדהולם הנמצאות בבעלות משפחתה, היא נוכחת מדי שנה בטקס הענקת פרס נובל ולוקחת חלק באירועים של משפחת המלוכה השוודית, היא נוהגת לעיתים קרובות ללבוש תכשיטים וכתרים השייכים למשפחת המלוכה.
משפחתה.
ב-5 ביוני 1964 התחתנה דזירה עם הברון נילס אוגוסט סילפברכיאלד, ונולדו לה שלושה ילדים:
אדוניס רמוס
אמווי סנטר
מאוויזאורוס
מאוויזאורוס (שם מדעי: Mauisaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במימי הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה ומאובניו נמצאו בניו זילנד. מקור שמו הוא על שם הגיבור המאורי, מאווי. הוא נמצא באזור קנטרברי שבאי הדרומי ב-1874 ונמצא ממנו מין בודד: "Mauisaurus haasti". בעבר סברו שהיו עוד מינים בסוג אך הם שויכו לסוגים אחרים.
פליוזאור זה היה הגדול ביותר שבפליוזאורים של ניו זילנד. הוא היה בעל 68 חוליות בצווארו ואורכו הכולל הגיע ל-8 מטרים. היצור היה בעל סנפירים עבים איתם הוא ריחף במים בצורה חסכנית באנרגיה. צווארו הארוך עזר לו להפתיע להקות דגים ודיונונים ולהגיח לעברם במהירות ועם שיניו המוזרות הוא תפס אותם. ייתכן מאוד שהיצור נח על החופים לזמן קצר, אולי כדי להימנע מטורפים או להתחמם.
פליוזאור זה זכה לפרסום בניו זילנד עקב נדירות היצורים הפרהיסטוריים בהם, למעט דינוזאורים. איורים שלו כיכבו על כמה בולי דואר ב-1993.
לפטוקלידוס
לפטוקלידוס (שם מדעי: Leptocleidus; מילולית: "עצם בריח דקה") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאורים. מסוג זה נמצאו 3 מינים שאחד התגלה באנגליה, שני באוסטרליה המערבית ושלישי בכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה.
פליוזאור זה הגיע לאורך 1.5-3 מטר והוא השתייך לקבוצת הפלסיוזאורודים שרובם היו ארוכי צוואר. הוא היה אחד מהקטנים שבמינים אלה. היה לו צוואר קטן וגולגולת דמוית משולש עם שיניים רבות לאורכה ששימשו לתפיסת דגים וטרף דומה. אזור החוטם שלו היה משוקע מעט משאר הגולגולת. היו לו סנפירים ארוכים וזנב ארוך ששימש להיגוי.
עקב ממדיו הקטנים ייתכן שהוא חי בלגונות הקרובות לחוף או אף במים מתוקים או מים מליחים שהתאפיינו בפחות טורפים ימיים. הוא היה צייד של דגים ושל יצורי מים נוספים.
עצם בריח
גשר (אורלי לוי-אבקסיס)
תרינקרומרום
תרינקרומרום (שם מדעי: Trinacromerum; מילולית: "שלושה עצמות ירך נטויות") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאורים. הוא חי באוקיינוס הקדום של הקרטיקון העליון. מאובניו נמצאו באמריקה הצפונית: בקנזס ובמניטובה, קנדה. בסוג זה נכללים 2 מינים: "Trinacromerum bentonianum" ו-"Trinacromerum kirki". הם נמצאו לראשונה ב-1888.
התרינקרומרום היה זוחל ימי בעל צוואר קצר ולסת ארוכה דמוית-מקור שהייתה מלאה בשיניים מחודדות. עם זאת הוא ניזון רק מדגים קטנים או רכיכות. אורכו הגיע ל-3 מטרים והוא השתמש בסנפיריו הגדולים כדי לשייט במים במהירות במרדפיו אחרי טרפו. במראהו הוא דמה לדוליצ'ורינצ'ופס ואורח חייו אולי דמה לכלבי ים מודרניים.
הוא שחה במימי הים הפנימי המערבי במרדף אחרי דגים, ייתכן שבקבוצות גדולות. הוא עצמו שימש טרף לפליוזאורים גדולים יותר, מוזאזאוריים וכרישים גדולים.
פוליקוטיליים
פוליקוטיליים (שם מדעי: Polycotylidae) היא משפחת זוחלים ימיים מקובצת הפליוזאורים. למרות מראם המזכיר את הפליואוזאורודים מדענים רואים בהם קרובים של האלאסמוזאוריים והפלסיוזאוריים. הם חיו במימי הקרטיקון מלפני 99 מיליון שנה עד להכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
מאובני המשפחה נמצאו באזורים שונים ברחבי העולם לרבות אמריקה הדרומית, אמריקה הצפונית, יפן, מרוקו, מזרח אירופה, אוסטרליה וניו זילנד.
הם היו בעלי גוף קטן יחסית ובעלי צוואר קצר. הלסתות היו ארוכות והכילו שיניים חרוטיות רבות ששימשו ללכידת דגים. היו להם 4 סנפירים ששימשו לשחייה חסכונית באנרגיה שגם עזרה להם להאיץ אחרי טרפם.
בית ברנדוט
בית ברנדוט (בשוודית: Bernadotte) היא משפחת אצולה שוודית, שמוצאה מצרפת, ואשר בניה שולטים בשוודיה מזה כמאתיים שנה, ועד לשנת 1905 אף שלטו בנורווגיה.
היסטוריה.
מייסד בית המלוכה, קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, נולד כז'אן ברנדוט ב-26 בינואר 1763 בפו שבצרפת, כבנם של ז'אן אנרי ברנדוט, שהיה תובע בפו, ושל אשתו, ז'אן דה סנט וינסנט, אחייניתו של אב המנזר של סירקס שבדרום צרפת. במקור נקראה המשפחה דו פווה (du Poey או de Pouey), אך שמה שונה לברנדוט, שמה של אחת מאימהות המשפחה, בתחילת המאה ה-17.
ברנדוט שירת בצבא הצרפתי, ובתקופת המהפכה הצרפתית בלט בכישוריו וקודם עד מהרה לדרגת גנרל. לאחר הקמת הקיסרות הראשונה העניק לו נפוליאון דרגת מרשל של צרפת, והוא מילא חלק חשוב בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ.
בשנת 1808, בתוקף תפקידו כמושל ערי הנזה, הונחה ברנדוט לנהל מסע מלחמה כנגד שוודיה, דרך האיים של דנמרק, אך התוכנית הסתיימה בלא כלום בשל הצורך בכוחות ובשל נטישת המערכה על ידי חיל המשלוח הספרדי.
בשנת 1810 הוא עמד לקבל את המינוי החדש של מושל רומא, כאשר הוא נבחר באופן בלתי צפוי ליורש העצר של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה. בעיית ירושתו של קרל השלושה עשר החלה להתבהר כבר שנה קודם לכן, כאשר הוא עלה לכס המלכות ונראה היה שהענף השוודי של שושלת הולשטיין-גוטורפ עומד להיגדע לאחר מותו של קרל. המלך היה אז כבר בן 61 ומצב בריאותו היה רעוע. הוא היה חשוך ילדים. המלכה שרלוט הביאה לעולם שני ילדים שמתו בינקותם ולא היה סיכוי שהיא תצליח ללדת ילד נוסף. המלך אימץ את הנסיך הדני, קרל אוגוסט, כבנו, זמן קצר לאחר הכתרתו, אך זה מת חודשים ספורים לאחר הגעתו לשוודיה.
ברנדוט נבחר להיות יורש העצר, בין השאר בשל העובדה שרוב צמרת הצבא השוודי הייתה בעד בחירתו של קצין צבא לתפקיד המלך, לאור הסיבוכים הצפויים מול רוסיה. סיבה נוספת לבחירתו הייתה האהדה האישית כלפיו שנבעה מהיחס הטוב שהוא הפגין כלפי השבויים השוודים במהלך המלחמה עם דנמרק. הבחירה בברנדוט הוכרעה סופית על ידי אחד מאנשי חצר המלכות השוודית, הברון קרל אוטו מורנר, שביוזמתו האישית, הציע לברנדוט את ירושת הכתר השוודי. ברנדוט דיווח על ההצעה לנפוליאון, שהתייחס לכל העניין כאל שטות. הקיסר לא תמך בברנדוט, אך מצד שני לא התנגד, כך שברנדוט הודיע למורנר שהוא לא יסרב לכבוד אם הוא ייבחר. ממשלת שוודיה נדהמה מעזות הפנים של מורנר, והוא נעצר מיד עם שובו לשוודיה. עם זאת, זכתה מועמדותו של ברנדוט לתמיכה וב-21 באוגוסט 1810 הוא נבחר על ידי הפרלמנט להיות נסיך הכתר החדש. כתוצאה מכך הוענקה לו על ידי המלך דרגת גנרליסימו בצבא שוודיה. חודש לאחר מכן, ב-26 בספטמבר 1810, הוא ויתר על התואר של נסיך פונטקורבו, שהוענק לו קודם לכן על ידי נפוליאון.
ב-2 בנובמבר נכנס ברנדוט באופן חגיגי לסטוקהולם וב-5 בנובמבר הוא קיבל את שבועת האמונים של הריקסדג (הפרלמנט) ואומץ על ידי קרל השלושה עשר בשם "קרל יוהאן". במקביל הוא המיר את דתו מהנצרות הקתולית ללותרניזם של חצר המלכות השוודית. ברנדוט זכה לכיבודים רבים, כמו חברות כבוד באקדמיה המלכותית השוודית למדעים שהוענקה לו ב-21 בנובמבר 1810.
עד מהרה זכה נסיך הכתר החדש באהדה ציבורית והוכר כאיש החזק ביותר בשוודיה. תשישותו של המלך הזקן והמחלוקות שנתגלעו בין חברי המועצה המלכותית של שוודיה, הותירו את השליטה בידיה של הממשלה, בעיקר את השליטה על יחסי החוץ. המהלך המרכזי של מדיניותו של קרל יוהאן היה המהלך לסיפוחה של נורווגיה, והוא הוכיח שניתן להגדירו בכל שם, חוץ מאשר כבובה של צרפת.
ב-1813 כרת קרל יוהאן ברית עם אויביו של נפוליאון, כולל בריטניה ופרוסיה במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, מתוך תקווה לשמור לעצמו את נורווגיה. לאחר התבוסות בקרב ליצן ובקרב באוצן במאי 1813, היה זה נסיך הכתר השוודי שהפיח רוח לחימה בבעלות בריתו ובוועידה שהתקיימה בטרכנברג הוא התווה את התוכנית הכללית של המערכה שהחלה לאחר פקיעת תוקפה של שביתת הנשק של פלסוויץ.
כמפקד העליון של הצבא הצפוני הגן קרל יוהאן בהצלחה על מבואותיה של ברלין ונחל ניצחונות נגד ניקולה אודינו באוגוסט וכנגד מישל נה בקרבות בגרוסברן ובדנוויץ, אך לאחר קרב לייפציג הוא פנה לדרך משלו, נחוש בדעתו כנגד כל הסכנות להכניע את דנמרק ולשמור לעצמו את נורווגיה. מאמציו הגיעו לשיאם בהסכם קיל שבמסגרתו הועברה נורווגיה לשליטת השוודים.
עם כל זאת, לא היו מוכנים הנורווגים לקבל את מרותה של שוודיה. הם הכריזו על עצמאותם, אימצו חוקה ליברלית ובחרו בנסיך הכתר הדני, כריסטיאן פרדריק, כמלכם. השוודים נחלו ניצחון מהיר במלחמה השוודית-נורווגית תחת פיקודו של קרל יוהאן. כמנצח יכול היה קרל יוהאן להכתיב את התנאים לנורווגיה, אך הוא ויתר וקיבל על עצמו את החוקה הנורווגית. מהלך זה סלל את הדרך לנורווגיה להיכנס לאיחוד עם שוודיה באותה שנה.