"מתן על הפרק" היא תוכנית ללימוד מקוון של נביאים וכתובים. מטרת התוכנית לשוב ולהתמקד בתנ"ך, והיא יוצרת מסגרת לימודית עצמאית, שיטתית ומסודרת. בכל שבוע לומדים שני פרקים מהתנ"ך וכך לומדים את התנ"ך כולו בשש שנים.
מלבד תוכניות הלימודים לנשים, ישנה תוכנית בת מצווה בינלאומית הכוללת לימוד משותף של אמהות ובנות המופעלת ברחבי הארץ.
בנוסף, מת"ן מקיים ערבי לימוד וימי עיון בהתאם ללוח השנה העברי. כמו כן, ישנה פעילות קהילתית בסניפים, לפי הצורך הקהילתי של המקום.
צוות המכון.
צוות המכון מגוון ומרבית המרצים הם בעלי תארים אקדמיים גבוהים בתחומי לימודי היהדות ולימודים כלליים מהארץ והעולם. מרצות רבות הן בוגרות המכון.
מרים שרון
מרים שרון (נולדה ב-1944) היא אמנית מולטימדיה, ציירת, יוצרת עבודות אדמה ומיצבים, ופרויקטים קהילתיים, פמיניסטית אקטיביסטית. התחנכה באנגליה ולאחר שירותה הצבאי חיה בגרמניה ובאנגליה. כיום חיה במחוז ונדה בצרפת. פעילותה האמנותית מבוססת על אידאולוגיה פמיניסטית-אקולוגית.
ביוגרפיה.
מרים שרון נודעה כיוצרת פורה וגם כאקטיביסטית פוליטית, ומאז שנות השבעים של המאה ה-20 עסקה בעשייה אמנותית המבוססת על האידאולוגיה הפמיניסטית. שרון הייתה היחידה מבין היוצרות בעשור זה בישראל שהצהירה על עצמה כפמיניסטית ושפעילותה גלשה מעבר לנושא הישיר של אמנות ולעבר ניסיונות פוליטיים לשינוי פמיניסטי-חברתי.
בשנת 1973 חזרה שרון משהות ארוכה בת מספר שנים באירופה, בעיקר בצרפת, ובעקבות ביקור נוסף בן שבעה חודשים בניו יורק, הכירה אמניות בולטות בזרם האמנות הפמיניסטית בת הזמן וקשרה עמן קשרים אמיצים, ביניהן אנה מנדייטה, קרולי שנימן ומרי בת אדלסון. שרון העמיקה את הבנתה בעיקרי המשנה הפמיניסטית ודרכי יישומה באמנות. עם חזרתה לישראל, פתחה בפעילות נמרצת ברוח הפמיניזם: היא הפיצה כתב עת בהוצאה עצמית שנקרא המין הנשי ושהוקדש בלעדית לאמנות של נשים; יזמה תערוכות רבות שבהן מיוצגות נשים בלבד, כולל תערוכות של אמניות פמיניסטיות בינלאומיות שעבודותיהן הובאו לישראל; ייסדה מוזיאון אלטרנטיבי שנקרא "מוזיאון מרים שרון" והופיעה לעיתים קרובות באמצעי התקשורת בניסיון להפיץ את הבשורה הפמיניסטית בקרב הציבור הרחב. לצד פעילות ציבורית זו, שרון יצרה מגוון רחב של יצירות אמנות בסוגי מדיה שונים, ביניהם צילומים, אמנות-דואר, מיצבים ומיצגים. מאז 1991 מתגוררת שרון בכפר ונדה (Vendée) בצרפת והיא מקדמת אמנות אקו-פמיניסטית המבוצעת בפרויקטים שונים ברחבי העולם.
כלי ביטוי עיקרי ומובהק שבו חזרה והשתמשה היה המיצג, ובו הקפידה לשלב את הרעיונות של אקו-פמיניזם ואמנות שיתופית-קהילתית פמיניסטית, ואף את אמנות מלאכות היד הפמיניסטית - רעיונות שהיו מעיקרי המשנה הפמיניסטית של עשור זה בארצות הברית ואירופה. רעיונותיה בדבר הצורך לשיבה אל האדמה ופיתוח הקשר המיוחד עמה, תווכו באמצעות מחוות והזדהויות עם פרסונות נשיות מן העת העתיקה. לשיטתה, האדמה ואוצרות הטבע בעת המודרנית מנוצלים לרעה על ידי בני האדם, שהתרבות הפטריארכלית מניעה אותם, ומערכים שלכאורה מעלים על נס קידמה, מדע, טכנולוגיה אבל למעשה אלו הם ניצול ודיכוי. במיצגיה הרבים הקפידה להדגיש את חשיבות הקהילה ושיתוף קבוצות "שקופות" במרקם החברתי-לאומי, כדי להשיג ניראוּת צודקת לכל הקבוצות המתקיימות בחברה. בין יצירותיה הבולטות: אשדודה (1978), פרויקט נשות מדבר סיני (1975), וחלל אנשי האדמה (1975–1977). עבור הפרויקט אוהל האלה (1980) הזמינה מרים שרון נשים שונות – גם כאלו שאינן אמניות – לקחת חלק במיזם שיתופי ששם דגש על הקשר המיוחד של נשים עם הטבע. הנשים הקימו אוהל על ראש הר בגלבוע וביקשו באמצעותו להעלות על נס ערכים של אקולוגיה ושימור.
השכלה.
תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
מאסטר, הסורבון, פאריס
מרי סומרוויל
מרי פיירפקס סומרוויל (באנגלית: Mary Fairfax Somerville; 26 בדצמבר 1780 – 28 בנובמבר 1872) הייתה מדענית רב-תחומית סקוטית; נחשבת לחלוצת ספרות המדע הפופולרי.
ביוגרפיה.
מרי פיירפקס נולדה בסקוטלנד, בתם של מרגרט צ'ארטרס ושל סגן אדמירל בצי הבריטי ויליאם ג'ורג פיירפקס. אביה שהה לעיתים קרובות בים לתקופות ארוכות ומרי בילתה על שפת הים ולימדה עצמה לקרוא את התנ"ך. בהמשך למדה בכוחות עצמה גאוגרפיה ואסטרונומיה. כן למדה לטינית אצל הדוד שלה, ד"ר תומאס סומרוויל. מתמטיקה למדה כאשר הקשיבה לאחיה שקיבל שיעורים פרטיים. בנוסף למדה אמנות אצל אלכסנדר נאסמית' באדינבורו, שלימד אותה על נקודת מבט והשראה.
בהמשך החלה ללמד באופן לא רשמי לטינית ואסטרונומיה. במקביל מצאה עותק של כתבי אוקלידס ("יסודות") ולמדה בכוחות עצמה.
בשנת 1804 נישאה לבן-דוד רחוק, שלא הכיר בחשיבות של ההשכלה עבורה. לכן ניהלה חיי אשת משפחה, ובמקביל, כבת למשפחה מקושרת היטב, השתתפה באירועים חברתיים ועסקה בלימוד עצמי. בני הזוג גרו בלונדון ונולדו להם שני ילדים. בעלה נפטר ב-1807, והיא חזרה לסקוטלנד.
בשנת 1812 התחתנה שוב עם בן-דוד, ד"ר ויליאם סומרוויל, מפקח של הוועדה הרפואית של הצבא הבריטי, ונולדו להם 4 ילדים. הפעם בעלה עודד אותה ועזר לה במחקר בתחום מדעי הטבע. כך התוודעה לחוקרים ומדענים בולטים, שהכירו בכישרונה ונתנו במה לפרסומיה.
בשנת 1838 נסעה עם בעלה לאיטליה ושם בילתה את רוב שארית חייה.
בשנת 1868 חתמה על העצומה הכושלת של ג'ון סטיוארט מיל בעד זכות בחירה לנשים. בשנת 1869 הוענקה לה מדליה של החברה הגאוגרפית המלכותית. היא הייתה חברת כבוד של אגודת האסטרונומיה המלכותית הסקוטית, וחברה בחברה האמריקנית לפילוסופיה.
סומרוויל מתה באיטליה בגיל 91, ונקברה בבית-העלמין האנגלי בנאפולי שבאיטליה.
פועלה.
סומרוויל פעלה בתקופה בה השתתפותן של נשים במדע לא התקבלה בקלות בחברה. בתחילת המאה ה-19 היא פרסמה ספרים ומאמרים בכתבי עת, בהם הציגה לציבור הרחב נושאים מדעיים בשפה בהירה המובנת לכל. כתביה זכו לפופולריות בשל כתיבה חדה ונלהבת סביב הנושאים המדעיים.
עבודתה המדעית הראשונה הייתה תרגום ספרו של המתמטיקאי הצרפתי לפלס, "על המכניקה של השמיים". בעקבות עבודתה וכהכנה לכתיבת ספרה הראשון המפורסם, ערכה ביקור ארוך בפריז, ושם הכירה את עבודתו של הפיזיקאי הצרפתי אמפר והכימאי גה-ליסאק.
ספרה הראשון על הקשרים של המדעים הפיזיקליים, תיאר מושגים עיקריים בתחומי מדע שונים: אסטרונומיה, פיזיקה, כימיה, גאוגרפיה, מטאורולוגיה ואלקטרומגנטיות. ספר זה היה הפרסום המדעי הנמכר ביותר במשך 25 שנה (יצא ב–10 מהדורות ותורגם לצרפתית, איטלקית וגרמנית, וכן פורסם בארצות הברית).
בשנת 1835 הייתה סומרוויל האישה הראשונה שנבחרה לחברת כבוד של אגודת האסטרונומיה המלכותית הסקוטית (ביחד עם קרוליין הרשל, אסטרונומית גרמניה-אנגליה).
עם תלמידותיה נמנתה עדה לאבלייס (1815–1852), מתמטיקאית וסופרת הידועה בתור המתכנתת הראשונה בעולם.
לאחר מותה יצא לאור ספר אישי אוטוביוגרפי, שכלל את זיכרונותיה שנכתבו בזקנתה. הספר עורר עניין בשל אופייה, מהלך חייה, והתמודדותה עם החברה הספרותית המדעית באותה עת.
מאמרים ומחקרים.
לאחר סדרת ניסויים שערכה פרסמה בשנת 1825 מאמר על התכונות המגנטיות של קרינה סגולה של ספקטרום קרינת השמש ("The Magnetic Properties of the Violet Rays of the Solar Spectrum").
ב-1830 תרגמה את ספרו של המתמטיקאי הצרפתי לפלס, "על המכניקה של השמיים" - עבודתה המדעית הראשונה. (לדבריה, היא תרגמה את עבודתו "מאלגברה לשפה פשוטה"). בשנת 1832 כתבה את עבודת המחקר הראשונה על המכניקה של השמיים, בעקבות תרגום ספר זה.
בשנת 1834 פרסמה את ספרה הראשון במדעים פיזיקליים, "On the Connection of the Physical Sciences".
ב-1848 פרסמה עבודה בגאוגרפיה פיזיקלית; ספר זה היה נפוץ כספר לימוד עם תחילת המאה ה-20.
ב-1869 פרסמה עבודה על מדע מולקולרי ומיקרוסקופי.
הנצחה.
על שמה נקראו מספר מקומות ואתרים בעולם:
קארל גרוסמן
קארל פרידריך וילהלם גרוסמן (בגרמנית: Carl Friedrich Wilhelm Großmann; 13 בדצמבר 1863 – 5 ביולי 1922) היה רוצח סדרתי גרמני. גרוסמן התאבד בזמן שחיכה להוצאתו להורג מבלי לתת הודאה שלמה על היקף פשעיו ומניעיו, והם נותרו במידה רבה לא ידועים.
ביוגרפיה.
לא ידוע הרבה על ראשית חייו של גרוסמן, מלבד שהיו לו העדפות סדיסטיות בכל הנוגע למין, ושהורשע מספר פעמים בגין התעללות מינית בילדים.
ב-21 באוגוסט 1921 נעצר גרוסמן בדירתו שבברלין אחרי ששכנים שמעו צרחות ורעשים של דפיקות מדירתו ובעקבותיהם שקט. השוטרים שפרצו לדירה ובדקו את המקום מצאו על המיטה גופה טרייה של אישה שנרצחה. גרוסמן נלקח למעצר והועמד לדין בגין רצח מדרגה ראשונה. שכנים דיווחו שבמהלך השנים האחרונות היה נראה כי גרוסמן בילה באופן סדיר בחברתן של נשים, בעיקר צעירות שנראו עניות. רבות נכנסו לדירה, אך רק מעטות יצאו ממנה.
לפני כן, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מכר גרוסמן בשר רב בשוק השחור, ואף היה לו דוכן נקניקיות בתחנת רכבת קרובה לביתו. האמונה הרווחת היא שהבשר היה משאריות של קורבנותיו, כשהעצמות וחלקים אחרים שהם בלתי אכילים הושלכו לנהר. לא ידוע כמה קורבנות גרוסמן קטל. רק הגופה של הקורבן האחרון נמצאה, יחד עם כתמי דם בדירה שהראו שלפחות עוד שלושה אנשים נרצחו שם בשבועות המעטים שקדמו למעצר. יש המציעים כי 50 נשים נכנסו לדירתו של גרוסמן שם הן נרצחו, בותרו ולבסוף נאכלו על ידי לקוחות תמימים של עסקי הבשר שלו.
גרוסמן הורשע ברצח ונידון למוות, אך לפני ביצוע גזר הדין הוא תלה את עצמו בתאו.
Dance of death
אלחואלה (מחוז)