פריצת דרך חשובה נוספת של וולקני היא בחקר אצות צורניות (diatoms) הגדלות באוקיינוסים. שלדן של האצות עשוי מצורן ובנימין הוא הראשון שגילה שהצורן אינו משמש לבניית השלד בלבד אלא גם פעיל מבחינה ביולוגית בסינתזה של הדנ"א ובתאי האצה. הוא גם הסביר את תהליך קליטת הצורן על ידי גנים והחלבונים וכך איפשר את הבנת תהליך מחזור החיים של האצות הצורניות שהן הבסיס לשרשרת המזון באוקיינוסים. בשנת 1985 פרש לגמלאות.
בנימין אלעזרי-וולקני נפטר בסן דייגו שבקליפורניה. הוא הותיר אחריו את רעייתו (נפטרה ב-2006), את בנו ינון, פסיכולוג קליני, ונכד. שמו של וולקני הוענק לסוג "Volcaniella" ולמין השייך לקבוצת הארכיאה "Haloferax volcanii".
האדסון
תאוריית התא
תאוריית התא (באנגלית: Cell theory) מתייחסת לרעיון כי התאים הם יחידת המבנה הבסיסית של כל יצור חי. פיתוח תאוריה זו, במהלך המאה ה-17, התאפשר הודות להתקדמות בתחום המיקרוסקופיה. תאוריה זו היא אחת מאבני היסוד של הביולוגיה. התאוריה טוענת כי תאים חדשים נוצרים מתאים קיימים אחרים, וכי התא הוא יחידה בסיסית של מבנה, תפקוד וארגון בכל היצורים החיים.
היסטוריה.
גילוי התאים ופיתוח התאוריה של התא נבעו כתוצאה מפיתוח אמצעים להגדלה שאפשרו צפייה בסוגים שונים של תאים. הראשון שפיתח מיקרוסקופ להגדלה היה זכריאס יאנסן (), שפיתח בסביבות שנת 1595 מיקרוסקופ שהגדיל פי עשרה. אולם רק כשבעים שנה לאחר מכן תועד האיש הראשון שצפה בתאים מבעד לעדשות המיקרוסקופ.
התא התגלה לראשונה על ידי המדען האנגלי רוֹבֶּרט הוּק (Robert Hooke; 1635–1703). הוא בדק (תחת מיקרוסקופ אופטי מורכב) פרוסות דקות מאוד של רקמת שעם וראה מספר רב של נקבוביות זעירות (שלמעשה היו דפנות של תאים לא חיים). את המראה שנגלה לעיניו הוא פרסם בשנת 1665 בספרו מיקרוגרפיה, ולתיאור הוא צירף שרטוט של מראה התאים כפי שהם נראו לו תחת המיקרוסקופ (ראו תמונה משמאל). מראה הנקבוביות של רקמת השעם הזכיר להוק תאי שינה חצובים בקיר שמתאים לנזירים לחיות בהם, ובגלל האסוציאציה הזו הוא כינה אותם בספרו 'cells' (ובעברית: 'תאים'), השם אותו הם נושאים עד היום, וזהו סביר להניח השימוש הראשון המתועד של המונח cell (תא) בהקשר זה. הוק מכנה אותם בספרו "נקבוביות" או "תאים". הוא עומד על כך שהוא הראשון שגילה אותם, והוא אף מנסה לחשב כמה תאים נכנסים באינץ' מעוקב (1,259,712,000 תאים לפי חישובו...) עם זאת, הוק לא ידע מה המבנה או התפקיד האמיתי שלהם, ותצפיותיו על התאים לא כללו שום תיאור לגרעין או לאברונים אחרים שניתן למצוא בתאים חיים, אשר ככל הנראה הוא לא הבחין בהם.
הראשון שצפה בתא חי דרך מיקרוסקופ היה חוקר הטבע ההולנדי אַנְטוֹנִי וַאן לֶבֶנְהוּק (Thonis van Leeuwenhoek; 1632–1723). לבנהוק היה הראשון שצפה בתאים חיים של ייצורים חד תאיים מבעד לעדשה המגדילה פי 270, זאת לאחר שנחשף לחיבורו של הוק, "מיקרוגרפיה". במכתב ששלח לחברה המלכותית בלונדון בשנת 1674 הוא תיאר את האצה ספירוגירה וקרא לאורגניזמים הנעים בשם אנימאלקולס (animalcules), שמשמעו "בעלי חיים קטנים". לוונהוק לא השתמש במונח 'cell' אלא כינה אותם "כדוריות" (globules). לוונהוק ככל הנראה ראה גם חיידקים. תאוריית התא עמדה בניגוד לתאוריות הוויטליזם () שהוצעו לפני גילוי התאים.
הרעיון שתאים יכולים להיות מופרדים ליחידות בודדות הוצע על ידי לודולף כריסטיאן טרוויראנוס ועל ידי יוהאן יעקב פאול מולדנהאוור. כל זה הוביל בסופו של דבר לגיבושו של אחד העקרונות הבסיסיים בתאוריית התא המודרנית על ידי הנרי דטרושה (Henri Dutrochet) בהכריזו כי "התא הוא המרכיב הארגוני הבסיסי".
התצפיות של הוק, לוונהוק, שליידן, שוואן, וירכוב, ואחרים הובילו לפיתוח תאוריית התא. תאוריית התא היא ההסבר המקובל כיום לגבי מהות היחסים בין תאים לבין יצורים חיים. תאוריית התא קובעת:
תאוריית התא נכונה לגבי כל היצורים החיים, בין אם הם גדולים או קטנים, פשוטים או מורכבים. מאחר שעל פי מחקרים, התאים משותפים לכל היצורים החיים, הם יכולים לספק מידע כללי על החיים. ומאחר וכל התאים מקורם בתאים אחרים, מדענים יכולים לחקור אותם על מנת ללמוד על גדילה, רבייה וכל שאר הפעולות שיצורים חיים מבצעים.
פיתוח תאוריית התא נזקפת בדרך כלל לזכותם של שלושה מדענים: הביולוג הגרמני תאודור שוואן (Theodor Schwann; 1810–1882), הבוטנאי הגרמני מתיאס שליידן (Matthias Jakob Schleiden; 1804–1881), והביולוג הגרמני רודולף וירכו (Rudolf Virchow; 1821–1902). בשנת 1839, הציעו שוואן ושליידן כי התאים הם היחידה הבסיסית של החיים. התאוריה שלהם קיבלה את שני העקרונות הראשונים של תאוריית התא המודרנית (ראה בסעיף הבא, להלן). אולם תאוריית התא של שליידן נבדלת מתאוריית התא המודרנית בכך שהיא הציעה שיטה של התגבשות ספונטנית שהוא כינה "גיבוש תאי חופשי". בשנת 1858, הסיק רודולף וירכו כי כל התאים מקורם בתאים קיימים, (בלטינית: "Omnis cellula e cellula") ובכך השלים את תאוריית התא הקלאסית.
פרשנות מודרנית.
החלקים המקובלים של תאוריית התא המודרנית כוללים:
מערת גת שמנים
המבדיל
ג'יימס מדיו
ג'יימס מדיו (אנגלית: James Madio; נולד ב-22 בנובמבר 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידו סרט "יומן נעורים" ובסדרה "אחים לנשק".
ביוגרפיה.
מדיו נולד ברובע הברונקס שבניו יורק.
ב-1992 הופיע בתפקיד קטן בדרמה הקומית "גיבור" וב-1995 התפרסם לצידם של לאונרדו די קפריו ומארק וולברג בדרמת הנעורים "יומן נעורים", בתור פדרו חברם הקטין הסוחר בסמים.
ב-2001 השתתף בסדרת המלחמה המופתית של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק", בסדרה שיחק בתפקיד החייל פרנק פרקונטה מפלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101. על מנת להיכנס לדמות, נפגש מדיו עם פרקונטה וקיבל ממנו עצות ופרטים אישיים. ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה המשפטית "עליונות בקווינס", בתפקיד מייק פאוול, עוזר משפטי.
דיסקריב
שניאור הסופר
DeScribe
כיכר פיליפס נתן
משפט אוילר לפונקציות הומוגניות
פרנסיס בל
סר פרנסיס בל (באנגלית: Sir Francis Henry Dillon Bell; 31 במרץ 1851 - 13 במרץ 1936) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-20. כיהן בתפקיד זה במשך 20 יום בלבד, במאי 1925 (מ-10 במאי עד 30 במאי). הוא היה ראש ממשלתה השני של ניו זילנד ממוצא יהודי, וראש ממשלתה הראשון שנולד בניו זילנד עצמה.
ביוגרפיה.
בל נולד ב-1851 בעיירה נלסון, שבצפון האי הדרומי של ניו זילנד. בנו הבכור (מתוך שישה בנים ובת אחת) של סיר פרנסיס דילון בל (1822–1898), נוצרי אנגליקני שהיה יושב ראש בית הנבחרים של ניו זילנד ושר האוצר בממשלת ניו זילנד. האם, מרגרט יואכים הורט, הייתה יהודייה, בתו השלישית של אברהם הורט, מראשי הקהילה היהודית של העיר ולינגטון, ניו זילנד. נישואיהם של ההורים, ב-1849, היו נישואין אזרחיים, משום שאף רב או כומר לא הסכימו להשיאם. האם התנצרה לאחר מכן ועוד לפני שנולד הבן הבכור, ובל ראה את עצמו כנוצרי אנגליקני.
לאחר שבל סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, הוא נסע ללימודים בבריטניה ב-1869, השלים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג' ב-1873, ושנה אחר כך התקבל ללשכת עורכי הדין הבריטית. ב-1875 חזר בל לניו זילנד, והקים עם כמה שותפים את "Colonial Law Journal", הביטאון המשפטי הראשון של ניו זילנד. הוא הצטרף כעורך דין למשרד עורכי דין בוולינגטון; המשרד עבר לאורך השנים שינויים רבים, אך קיים ופועל עד היום, תחת השם "בל, גאלי ואחרים". בל עבד לאחר מכן כעורך דין מצליח במשך כ-18 שנים, והשתתף גם בכתיבה ב-"New Zealand law reports", בו התפרסמו החלטות ופסיקות בית המשפט העליון ובית המשפט לערעורים של ניו זילנד.
ב-1878 נישא בל לקרולין רובינסון ונולדו להם שמונה ילדים. לפני נישואיו הוא נחשב לרודף נשים, אך לא נודעו שמועות כאלו אודותיו אחרי הנישואין.
קריירה פוליטית.
ב-1891 נבחר בל לראשות עיריית וולינגטון, כמועמד עצמאי שמרני עם דעות ליברליות מאוד בתחומים אחדים, בעיקר בנוגע לזכויות אדם ותחומים חברתיים נוספים. ב-1893 הוא נבחר לפרלמנט של ניו זילנד, שוב כמועמד עצמאי, כאשר במקביל המשיך בעיסוקיו כעורך דין. מפלגת השלטון בניו זילנד באותה תקופה הייתה "המפלגה הליברלית" השמאלית, שהייתה גם המפלגה היחידה במדינה. האופוזיציה השמרנית כללה אז רק נציגים עצמאים, כמו בל, שלא השכילו להתאחד ביניהם. ב-1909 ייסד ויליאם מאסי את "המפלגה הרפורמיסטית" השמרנית, ובל, כמו גם בנו ויליאם הנרי דילון בל, הצטרפו אליה.
ב-1911 הייתה המפלגה הרפורמיסטית למפלגה הגדולה במדינה (אך עדיין המפלגה הליברלית הצליחה לשמור על קואליציה ורוב בפרלמנט), ואז גם נבחר בנו של בל, ויליאם, לפרלמנט, כנציג המפלגה הרפורמיסטית. אולם בל הצעיר היה חבר הפרלמנט שלוש שנים בלבד; הוא התפטר ב-1914 כדי להתנדב לשרת בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה, הגיע לדרגת קפטן בחיל הפרשים הבריטי ונהרג ב-1917 בקרבות בבלגיה.
ב-1912, שנה אחרי הניצחון היחסי בבחירות, הצליחה המפלגה הרפורמיסטית לגבש רוב בפרלמנט, מנהיגה ומייסדה ויליאם מאסי נבחר לראשות הממשלה, והוא מינה את בל לשר הפנים וההגירה בממשלתו. ב-1922 כיהן בל כנציג ניו זילנד בחבר הלאומים (שקדם לאו"ם), וב-1923 הוא התמנה לשר החוץ בממשלתו של מאסי. ב-1924 חלה ראש הממשלה מאסי ובל מילא בפועל את מקומו. מאסי נפטר ב-10 במאי 1925, ובמשך 20 יום כיהן בל כראש הממשלה (מונה פורמלית ב-14 במאי). הוא סירב להצעת מפלגתו לרשת את מאסי, וב-30 במאי 1925 מונה במקומו גורדון קואטס לראשות ממשלת ניו זילנד.