מעודכן ל-1 בספטמבר 2022
נבחרת.
מעודכן ל-25 במרץ 2022
העתקה סימטרית
אלון דה לוקו
אלון כהן (נולד ב-15 בנובמבר 1974) המוכר יותר בשם הבמה אלון דה לוקו, הוא ראפר, זמר רגאטון, היפ הופ, אר אן בי, דאנסהול, רגאיי, רקדן ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם אלון כהן בבאר שבע. הוריו הם רבקה ובני כהן.
קריירה.
העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה של אלון דה לוקו, "חומר למסיבה", מתוכו יצאו הסינגלים "הלילה זה הזמן" בשיתוף עם הזמר גד אלבז, שיצא גם במסגרת אוסף הלהיטים הישראלים "מנטה 4"; ו"אור", שיצא גם במסגרת אלבום האוסף "מסיבה ישראלית" של חברת התקליטים NMC. השירים לא זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו הגדולות, אך דה לוקו פרץ לתודעת הציבור במסגרת רינגטונים רבים שהוציא לשירים אלו ולאחרים שכתב והלחין, שזכו לפופולריות והורדות סלולריות רבות, בהם "כמוני", "תני לי", ו"אמא" (בשיתוף עם הצמד "סיי לה וי"). בעקבות ההצלחה חתם על חוזה עם חברת התקשורת "סלקום".
ב-2006 השתתף בסינגל המצליח "טורו" מתוך אלבומו של הראפר סאבלימינל "בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר". כן כתב בשנה זו את המילים לשיר "תודה", בו גם התארח, מתוך האלבום "מחזיק מעמד" של דנידין.
ב-2007 יצא אלבומו השני של דה לוקו, "עושה את המסיבה", בהפקת "סלקום" ותחת חברת התקליטים העצמאית שהקים, "I AND I Records". בחלק מהשירים באלבום מתארחים הזמרים ליאור מיארה, חגי מזרחי, גד אלבז ודנידין. מתוך האלבום יצאו מספר סינגלים: "אחרייך", "דניאל" ו"אמת".
דה לוקו שיתף פעולה עם מספר זמרים ישראלים ידועים נוספים. ב-2007 כתב והלחין את השיר "המסיבה" עבור אלבומה של שרית חדד, "זה ששומר עליי"; וב-2009 יצא "שיר המעלות" בשיתוף עם איציק אורלב ושי 360 במסגרת אלבום האוסף "פזצטא".
העשור השני של המאה ה-21.
במהלך שנת 2010 יצאו הסינגלים "שי" ו"מאמאסיטה", שזכו להצלחה, מתוך אלבומו השלישי "שי Vol 1", שיצא ב-14 בספטמבר 2010. האלבום כולל עוד שמונה שירים וכן שלושה רמיקסים, ל"מאמאסיטה" ול"שי". בשנה זו השתתף דה לוקו גם באלבום "כמה מילים" של ליאור מיארה בשירים "כמה יפה את" וכן "תן לי את הכח" שבו השתתף גם הראפר שי 360. דה לוקו הוא גם רקדן ברייקדאנס, מורה לריקוד ודי ג'יי. הוא השתתף בתוכנית הטלוויזיה "ריאליטי בילבורד", בה לימד ריקוד ברייקדאנס את נתן בשבקין ואלירז שדה לצורך משימה בתוכנית.
ב-2011 ניצח בתוכנית הריאליטי "חי ב-LA LA לנד", בה השתתף לצד האמנים זהבה בן, דודו אהרון, אביהו שבת, ג'ולייטה ואתי לוי, שהתחרו בלוס אנג'לס על האפשרות להשיג חוזה הקלטות בינלאומי. דה לוקו זכה בהפקת סינגל בינלאומי בחברת התקליטים הבינלאומית "גפן רקורדס". במהלך אותה שנה הוציא דה לוקו את הסינגלים "We Make Hip Hop", "LOVE ME" ואת הדואט "עושה אותי משוגע" לצד הזמר פאר טסי. בספטמבר אותה שנה יצא הסינגל "Go Loco" בחסות "גפן רקורדס".
ב-2012 עזב ליאור מיארה את חברת התקליטים של דה לוקו, "I AND I Records"; דה לוקו הוציא את השיר "אחי - אין חברים יותר", המבטא את פגיעתו מעזיבתו. ב-2013 יצאו הסינגלים "רזיאל" ו"לוקו ויין". ב-2014 יצא השיר "פלאקה way" לפרק אותם.
ב־2015 יצא השיר "עכשיו תורי" בביצועה של ביתו, אור דה לוקו. ב-2016 יצאו השירים "ליקאותם", "כולנו יוסף סלמסה" לזכרו של יוסף סלמסה, "תרימו יד" בהשתתפות עומרי סגל (עומרי "69" סגל) והקאבר לשירו של יגאל בשן "סיוון". ב-27 בנובמבר 2016 וגם הוציא סינגל רגאטון חדש עם הזמר הקובני גוני אנגל בשם "אוהבת רגאטון". יצאו גם שירים נוספים כמו רגל בפנים רגל בחוץ. ומה אתה מלי מתוך פרויקט דיבור שבור והשיר "שתיתי" אותו כתב והלחין וגם ביצע בשיתוף עם פאר טסי.
במהלך השנים דה לוקו כתב והלחין לאמנים רבים סינגלים מצליחים כגון: "כולם לקום" של דניאל יפה, "באלגן" ו"חוגגת" של רועי סנדלר, "כמו פעם" של מאור אדרי, "קילר" ו"רק אתה" של נועה קירל ו"שתיתי" של פאר טסי. בשנת 2017 דה לוקו התחיל לעבוד על אלבום בינלאומי עם אמנים ממיאמי לפרויקט אשר לו הוא קורא "kultucreklush" בו הוא רוצה להראות איך מוזיקה יכולה לשבור מחסומי שפה, לקשר ולחבר בין אוכלוסיות שונות. לאחר כשנתיים של עבודה וטיסות עם אשתו למיאמי, ילדיו הצטרפו אליו במסע לתקופת חודש במיאמי שבה יסיימו את האלבום החדש.
ב-4 ביולי 2019 הוציא את השיר "Like It", שיר ראשון מתוך אלבום שצפוי לצאת.
העשור השלישי של המאה ה-21.
ב-2020 קיבל את המועדון החברים של יוטיוב ראשון מכל האמנים בעולם. התחיל לנהל תוכן עם רועי זהבי.
חיים אישיים.
דה לוקו מתגורר במיאמי. הוא נשוי לענבר ואב לשלוש בנות ובן אחד. לעיתים בנותיו אור ודניאל שרות ומופיעות לצידו.
אונגסטרם
24 שעות
אנשים פשוטים
אנשים פשוטים (באנגלית: Ordinary People) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1980 אשר עלילתו עוסקת בהתפרקותה של משפחה מהמעמד הבינוני-גבוה בלייק פורסט, אילינוי, בעקבות מותו של בנם הבכור בתאונת שיט. אנשים פשוטים היה סרט הבכורה של רוברט רדפורד כבמאי, כשאת התסריט כתב אלווין סרג'נט בהתבסס על רומן בעל אותו שם מ-1976 אותו כתבה ג'ודית' גסט.
הסרט זכה לשבחים מהמבקרים וקצר הצלחה בקופות. כמו כן זכה אותה שנה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובשלושה פרסי אוסקר נוספים.
עלילה.
הג'ארטים, משפחה אמידה, מנסים לשוב לחיים נורמליים אחרי ניסיון ההתאבדות של בנם בן העשרה, קונראד (טימותי האטון), שחזר לאחרונה הביתה אחרי שהות בת ארבעה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי. מנוכר מחבריו ומשפחתו, קונראד עוזב את בית החולים, ובוחר לראות פסיכיאטר, ד"ר ברגר (ג'אד הירש) שמגלה שהילד היה מעורב בתאונת שיט שבה אחיו הבכור, באק, נהרג. באק היה טיפוס חברותי וספורטיבי יותר מקונראד, ועמד במרכז תשומת הלב של כולם. אביו של קונראד, קלווין, (דונלד סאת'רלנד), מנסה בלא הצלחה להתחבר עם בנו ששרד, וסובל מרגשות דיכאון, אשמה, וטראומה מתמשכת מהתאונה. אמו של קונראד, בת' (מרי טיילר מור) שנראה שאהבה את בנה הבכור, הולכת ומתרחקת מקונראד, מקובעת על הפגנת החזות המושלמת והנורמלית. דוגמה לכך ניתן לראות בסצנה בה היא שומעת במקרה שבעלה מספר לחברה במסיבה שבנם נפגש עם פסיכיאטר. אז, בדרכם הביתה במכוניתם, היא גוערת בו מכיוון שלדעה חשף משהו שצריך להיות פרטי.
כשקונראד עובר בשדה המוקשים של רגשותיו עם ד"ר ברגר ולומד כיצד לנסות להתמודד עם רגשותיו, מאשר לשלוט עליהם, הוא מתחיל לצאת עם ג'נין (אליזבת' מק'גוברן) נערה נחמדה ממקהלת בית הספר. קונראד מתחיל להשיב לעצמו תחושת אופטימיות. אולם, התאבדותה של קארן (דינה מנוף), חברה מבית החולים, מאיימת להוריד אותו בחזרה לתהומות הדיכאון.
בינתיים, קונראד נאבק לתקשר ולבסס מחדש מערכת יחסים נורמלית עם הוריו וחבריו לבית הספר. הוא נקלע לריב אגרופים עם חבר שוטה מבית הספר בשל התגרות על עניין פעוט, ודוחה גישושים מחבר לשעבר שלו ושל אחיו מכיוון שהוא פותח את הפצעים של מותו של באק.
בסצנה אחת טעונה רגשית, קונראד מתווכח עם אמו בעוד אביו מנסה לפשר ביניהם. ברגע שהוא אולי החושפני ביותר בסרט, קונראד מתעמת עם אמו על שמעולם לא באה לבית החולים הפסיכיאטרי לראות אותו. קונראד אמר לאימו: "את היית באה אם באק היה בבית החולים" ואילו אימו השיבה: "באק לעולם לא היה נכנס לבית החולים."
בנקודה זו קלווין מבין לעומקו את המצב שאליו המשפחה הגיעה: פחדיו של קונראד שאימו אינה אוהבת אותו מספיק מבוססים היטב.
בסופו של דבר, קונראד מצליח להפסיק להאשים את עצמו על מותו של באק, ונוכח לדעת בשבריריותה של אמו כשד"ר ברגר מייעץ לו לקבל אותה כפי שהיא. קלווין, בסיוע העצה שקיבל במפגש הטיפולי עם ד"ר ברגר, ובעזרת אבחנותיו שלו עצמו (המגיעים לשיא כשקונראד מנסה בכנות להתנצל על התנהגותו, מחבק באהבה את אמו ואומר לה שהוא אוהב אותה, היא קופאת ואינה משיבה לו חיבוק או רגש כלשהו), לבסוף הוא מתחיל להבין עד כמה בת' מבודדת את עצמה, לא רק מקונראד, אלא גם מקלווין עצמו. קלווין מתעמת עם בת' לגבי רגשותיו החדשים, באומרו לה שהוא מטיל ספק באהבתה אליו, ותוהה אם היא מסוגלת בכלל לאהוב מישהו. כשבת' אורזת את מטלטליה על מנת לעזוב את הבית, העמדת הפנים שהיא מציגה כלפי העולם מתנפצת לרגע קט כשהיא פתאום מתייפחת, אבל היא נאבקת ומצליחה להשיב לעצמה את המסכה, ומוכיחה בלי להתכוון שקלווין צדק.
כשקונראד מתעורר לשמע מונית חולפת, הוא יורד במורד המדרגות ואביו מספר לו שאמו עזבה. תגובתו הראשונה של קונראד היא להאשים את עצמו. בתחילה קלווין נוזף בכעס בקונראד בגלל שהגיב כך, אולם אחר כך הוא מצטער שאיבד את עשתונותיו. קונראד אומר לו לא להתנצל, שאולי הוא זקוק לכך שאביו יוכיח אותו לעיתים קרובות יותר, כפי שהוא נהג עם באק. הם משוחחים וממשיכים לנסות ולהתגבר על החששות העומדים לרועץ במערכת היחסים ביניהם. אולם עכשיו, שניהם מגיעים לדרגה כלשהי של הבנה בקשר לרגשותיה של בת' כלפיהם, האב ובנו מצליחים לבסוף באמת להתחבר זה עם זה, והם מתחבקים.
ההפקה.
ההתפתחות.
הייתה זו עבודתו הראשונה של רוברט רדפורד כבמאי. הוא קרא את הרומן, הוקסם מהעלילה והאמין כי זהו הסרט איתו הוא צריך להתחיל את קריירת הבימוי שלו. אחרי שנפגש עם הסופרת, ג'ודית' גסט, הוא קנה את הזכויות על הרומן במטרה לעבד אותו לסרט. לאחר מכן, הוא חיפש מפיץ ונפגש עם אולפני פרמאונט, שהציעו להפיץ את הסרט ולממן את ההפקה בתקציב נמוך מאוד (6 מיליון דולר). הוא גייס גם המפיק שהיה מועמד לפרס אוסקר - רונלד ל. שווארי.
התסריט.