בנובמבר 1981 יצאה לסיבוב הופעות קאמבק, השיר הראשון ששרה בהופעתה היה גרסת כיסוי ללהיטה של גלוריה גיינור "I Will Survive" (אני אשרוד) שהיווה הצהרה משמעותית. אולם פרנסיס לא חזרה מעולם למקומה בקדמת תעשיית המוזיקה. היא שבה והתאשפזה פעמים רבות ופיתחה תלות בתרופות פסיכיאטריות. על אף שהופקו מאז עשרות תקליטי אוסף משיריה במסגרות שונות, היא לא הקליטה עוד תקליטים חדשים, פרט למספר הקלטות של הופעות חיות שלה עמן הופיעה החל מ-1989 בעיקר בלאס וגס.
חייה האישיים.
פרנסיס הייתה נשואה ארבע פעמים, כל נישואיה הסתיימו בגירושין. למרות שניסתה להרות מספר פעמים, הסתיימו ניסיונות אלה בהפלות. בנה היחיד הוא בן מאומץ שאימצה יחד עם בעלה השלישי, ג'ו גארזילי.
בני הזוג שלה היו:
שביית שני חיילי צה&quot;ל בלבנון (1986)
שביית שני חיילי צה"ל בלבנון או מבצע "צינור חשמל" הוא מאורע ב-17 בפברואר 1986 בו חיילי חטיבת גבעתי, ו (חיילים סדירים בישיבת קרני שומרון), נשבו בקרב לאחר שמחבלי חזבאללה הניחו מארב לסיור של צה"ל. בדיעבד התברר שאחד החיילים נהרג במהלך הקרב וחברו מת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
שביית החיילים.
בצהרי יום שביית החיילים נעה צפונית לעיירה בינת ג'ביל שיירה בת שלושה כלי רכב ובהם חיילי צה"ל וצד"ל. הם היו בעלי לוחיות זיהוי לבנוניות שבשימוש צד"ל. במכונית השלישית, נהוגה בידי חיילי צד"ל, ישבו פינק ואלשייך כמאבטחים.
השיירה חלפה ליד הכפר בית יהון, השוכן כ-6 קילומטרים מצפון לבינת ג'בייל ואז אירעה ההיתקלות.
המכונית הראשונה עברה עיקול בכביש. כאשר התקרבה אליו המכונית השנייה, שנסעה במרחק של 100-150 מטר מהראשונה, הופעל מטען צד רב עוצמה שהטיל את הרכב למרחק מטרים אחדים. שני חיילי צד"ל שהיו ברכב נהרגו במקום. קצין צה"ל שישב עימם לא נפגע.
חיילי צד"ל שנסעו בשיירה החלו להשיב אש, ובזמן חילופי האש נחטפו שני חיילי צה"ל. שני החיילים ניהלו קרב עם המחבלים, אך נפגעו, נשבו על ידם ונלקחו מזירת הקרב במכוניות שהכין החזבאללה. בדיעבד התברר שאחד החיילים נהרג במהלך הקרב וחברו נפטר מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
המארב כלל מטען צד וחוליה מזוינת בנשק קל. המחבלים הכינו במקום רכב מילוט מסוג מרצדס ותכננו היטב את נתיבי המילוט. הפעולה בוצעה במהירות רבה, ונמשכה דקות ספורות.
תחנות השידור בלבנון מסרו שמאות חיילי צה"ל בטנקים ונגמ"שים ומסוקי תקיפה סרקו 15 כפרים שיעים בנפת צור, מצפון לרצועת הביטחון. במהלך הסריקות, נתפסו שני מחבלים הקשורים לפיגוע.
לאחר החטיפה.
למחרת המארב הציג החזבאללה בטלוויזיה תמונות של שני אנשים חבושים מכף רגל ועד ראש, שלטענתו היו שני החיילים - כאמור, כאשר שניהם כבר לא היו בין החיים. הארגון הודיע כי אם לא ייענו דרישותיו, שיפרסם למחרת, יומת אחד מהם. למחרת הוצגו חפציהם האישיים של שני החיילים בשידור טלוויזיה של רשת CBS מדמשק.
במרוצת השנים הגיע לישראל מידע לא ברור על גורל החיילים. לאחר חטיפת עבד אל-כרים עובייד ב-1989 נודע מפיו כי שני החיילים כנראה אינם בין החיים. דבר מותם התברר סופית רק ב-19 בספטמבר 1991, בסיוע של שליח מטעם האו"ם. היה זה לאחר שישראל הסכימה במשא ומתן לשחרר 91 מחבלים מכלא אל-חיאם תמורת קבלת ידיעה על גורלם. אז הוכרזו שני החיילים כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לאחר שנים נוספות של משא ומתן, ב-21 ביולי 1996, הוחזרו גופות שני החיילים לישראל, במסגרת עסקה בתיווך גרמני, בה העבירה ישראל לחזבאללה 40 עצירים לבנונים מכלא אל-חיאם ואת גופותיהם של 123 מחבלים שבהן החזיקה. גופות שני החיילים הוטסו תחילה לגרמניה ולאחר זיהוים שם הובאו לישראל.
יוסף פינק נקבר בעירו רעננה. רחמים אלשייך נטמן לבקשת משפחתו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לימים הופק אודות פרשת שביים ומותם של שני החיילים סרט התעודה "רב"ט יוסי פינק קיבל מספר מוות".
בחשון תש"ע הוכנס ספר תורה לזכרו של יוסף פינק לישיבת ההסדר קרני שומרון, הישיבה בה למד יחד עם רחמים אלשייך לפני הגיוס.
גושה קוצנקו
גושה קוצנקו (Го́ша Куце́нко) או בשמו המלא יורי גיאורגייביץ' קוצנקו (Ю́рий Гео́ргиевич Куце́нко; נולד ב-20 במאי 1967) הוא זמר ושחקן קולנוע רוסי נודע.
ביוגרפיה.
גושה קוצנקו נולד בזפוריז'יה, ברית המועצות (כיום באוקראינה) במאי 1967 לגאורגי פאבלוביץ' קוצנקו, שעבד במשרד הממשלתי לתעשיית הרדיו ולסבטלנה ואסילייבנה קוצנקו שעבדה כטכנאית רנטגן בבית החולים המקומי. סבתו מצד האב הייתה זמרת אופרה.
מאוחר יותר משפחתו עברה ללבוב, שם סיים את בית הספר מס' 56 בעיר והתקבל ללימודים בטכניון של לבוב (בשמו הפולני "פוליטכניקה לבובסקה"), אך לא הספיק להשלים את לימודיו וגויס לצבא הסובייטי.
ב-1988 עבר למוסקבה ולמד במכון הממלכתי של מוסקבה לאלקטרוניקה, טכנולוגיית רדיו ומכשור אוטומטי. שנתיים לאחר מכן למד בבית הספר-סטודיו של התיאטרון המוסקבאי האומנותי אותו סיים ב-1992. עבד בתיאטרון ע"ש מוססובייט ושיחק מאז בעשרות סרטי קולנוע רוסיים ובסרטים זרים בודדים.
חבר מפלגת השלטון ברוסיה, רוסיה המאוחדת.
חייו האישיים.
בת מנישואיו הקודמים למריה מיכאילובנה פורושינה, שמה פולינה קוצנקו (ילידת 1996). בשנים 2001-2009 היה נשוי לדוגמנית אירינה מיכאילובנה סקריניצ'נקו.
קוצנקו היה סולן להקת הרוק בראנינה-97 (Баранина-97) וב-2004 הקים את להקת "Гоша Куценко &amp; Anatomy of Soul" (גושה קוצנקו ואנטומיית הנשמה). ב-2010 הוציא את הדיסק הראשון שלו: «Май Ворлд» ("עולמי", באנגלית בתעתיק רוסי). גושה הוא אוהד מושבע של להקת מיוז.
העיר העגולה של בגדאד
העיר העגולה של בגדאד (נקראת גם: קריית השלום; בערבית: مدينة السلام, בתעתיק מערבית: מדינת אלסלאם או: עירו של אל-מנסור) הייתה עיר עתיקה בצורת עיגול ומוקפת חומות (דבר שהיה מאופיין באדריכלות פרסית) שהייתה בנויה בחלקה המערבי של בגדאד בסמוך לנהר החידקל. העיר הוקמה בין 767 ל-912 לספירה, והייתה אחת הערים הגדולות בעולם באותה תקופה. הח'ליף אל-מנסור העבאסי הקים ב-762 את ארמונו שם וסביבו נבנתה העיר.
העיר העגולה לא נועדה להיות המרכז העירוני. היא הייתה קטנה (קוטר העיר לפי ההערכות הוא בין 1000 ל-2500 מטר) בגודלה. העיר העגולה נבנתה כעיר ארמון של החליף ושימשה מרחב פרטי של החליף וכמרכז ממשלתי.
בשטח העיר נכללו בין היתר גם: "ארמון שער הזהב" וגם "בית החוכמה" מוסד שפעל בבגדאד בין המאה ה-9 עד המאה ה-13 לספירה, ושימש מכון לתרגום כתבי יד, ספרייה ומכון מחקר.
הסיבה להקמת העיר בצורה מעגלית אינה ברורה. ייתכן כי הייתה לכך השפעה מרכז-אסייתית, ייתכן כי הצורה המעגלית הייתה בעלת משמעות סימבולית כלשהי, וייתכן כי בניית חומה עגולה סביב העיר הייתה זולה יותר והיא יצרה הגנה טובה יותר עבור העיר (לא היו בה פינות, המהוות נקודת חולשה).
רק שרידים מעטים מאוד נותרו כיום מהעיר העגולה של בגדד. רובה של העיר נהרס ועליו הוקמו שכונות מגורים חדישות, ומסגד עבור המוסלמים השיעים.
תיאור העיר.
שולי העיר.
בתי העיר נבנו במעין מעגל פנימי סביב למרכז העיר שהייתה מוקפת בחומה הפנימית (החומה השלישית) עם ארבעת השערים ביניהם שמהם הובילו ארבעה רחובות אל מרכז העיר ומחוץ לעיר. ברחובות אלו פעלו חנויות ושווקים, ובין ארבעת הרחובות האלו התגוררו התושבים בארבעה רבעים.
מרכז העיר.
במרכז העיר היה שטח גדול ורחב ידיים שבו היה מצוי הארמון של הח'ליף, ארמונות הנסיכים, מגורי המשרתים, המסגד הגדול ומשרדי הממשלה כמו בית האוצר, מחסני הנשק, לשכת צוות הארמון וכן מגורי המשמר האישי של החליף ובני משפחתו. המסגד הוקם ליד הארמון כדי להראות באופן סמלי את האחדות הדתית בממלכה המוסלמית, אחדות בין השלטון המוסלמי לדת המוסלמית.
פרברי העיר.
מסביב לחומת העיר שכנו "תעלות מים" רבות שיצאו מנהר החידקל וביניהן שכנו: "ארמונות" ו-"שווקים" רבים שהיוו חלק מן המסחר בעיר עצמה ומחוץ לה. בין היתר שימשו תעלות המים לשתייה וגם להשקיה לצורכי חקלאות. באזורים שהיו מסביב לעיר העגולה שכנו גם שכונות מגורים עבור הצבא ואזרחי המדינה בנוסף אל "שתי חומות חיצוניות" שהוקמו בצידו השני של נהר החידקל, אחת ארוכה ואחת נוספת קצרה יותר שחלקם נהרס במהלך המאה ה-20.
סרגיי קריקליוב
מר עוקבא בר חמא
רב הונא (הכהן)
רב הונא (השני) היה אמורא שחי בדור השלישי והרביעי לאמוראי בבל. הוא היה כהן, בניגוד לרב הונא הידוע שהיה "ישראל".
רב הונא נולד למשה בר עצרי העשיר שהתגורר בבבל. הוא למד בישיבתו של רב הונא (האמורא הידוע רבו של רב חסדא). התגורר בבבל, ועלה לארץ ישראל שם קיבל תורה מפי גדולי החכמים - רבי אלעזר רבי אמי רבי אבהו ורבי חייא בר אבא.
הוא למד גם אצל רב הונא בר חיננא. מסופר כי בצעירותו בתקופת שהותו בבבל, הוא היה עני מאוד. אביי יעץ שיגרש את אשתו ויגבה מאביו - שהיה עשיר מופלג והיה הערב - את כתובתה, ואחרי זה יחזירנה. אף על פי שבמשנה מובא כי המגרש את אשתו בבית דין במקרה כזה שכתובתה על אחרים, צריך לידור ממנה הנאה כדי שלא יחזירנה לאחר הגירושין, וזאת מפני חשש שמא מערים הוא לגרש אותה כדי שתגבה את כתובתה ותתעשר, נענה אביי שיכול הוא לגרש את אשתו בצנעא ללא התערבות בית דין וממילא לא יכריחוהו לעשות כך. לבסוף התברר שהוא כהן ואינו יכול לגרש את אשתו כי אז יהיה אסור לו להחזיר אותה. אמר על כך אביי: ""בתר ענייא אזלא עניותא" - אחרי עני הולכת העניות אף על פי שהיה עני ואף על פי שהותר לו לאכול מעשר - בתור כהן, הוא סירב לאכול מעשר שני.
חכם בלילה
חכם בלילה הייתה תוכנית אירוח לילית (לייט נייט) בהגשת רון לוינטל ששודרה בערוץ 2 הניסיוני בשנים 1992–1993.