בשנת 2005 הפיקה שוורץ את סרט הגמר של הבמאי נדב לפיד "החברה של אמיל" שהשתתף בפסטיבל קאן בתחרות הרשמית ונמכר להפצה בצרפת.
בשנת 2008 שימשה שוורץ עוזרת במאי של ארי פולמן בסרט "ואלס עם באשיר", הסרט הוקרן בתחרות הרשמית בפסטיבל קאן, זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס הסזאר.
הסדרה התיעודית "לה פרומיז", אותה ביימה וצילמה שוורץ (בהפקה משותפת עם רונן בן טל) הוקרנה ב-2017 בערוץ יס דוקו וזכתה לשבחי הביקורת. הסרט התיעודי "לה פרומיז" (84 דק'), המבוסס על הסדרה, הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2017 בתחרות הרשמית והוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ.
בשנת 2018 שוורץ ביימה את הסרט "השחקנים - התפקיד הכי קשה בעולם", בהשתתפות גילה אלמגור, יפתח קליין, נלי תגר, אורי גבריאל, אקי אבני ונטע ריסקין, הסרט הוקרן בערוץ קשת 12.
בשנת 2020 ביימה וכתבה את סרט הקצר ״39״, שהשתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בטורינו, איטליה.
בשנת 2022 ענת ביימה, כתבה והפיקה את הסרט ״חיים סובייטים״ על הציירת ז׳ויה צ׳רקסקי שמועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. ״חיים סובייטים״ היה הפרק הנצפה ביותר מבין פרקי הסדרה התיעודית מוזות בכאן 11.
שוורץ לימדה בימוי והפקה במחלקה לצילום במרכז האקדמי ויצו חיפה.
הערות שוליים.
המוזות של זויה צ׳רקסקי גואל פינטו ממליץ על ״חיים סובייטים״ בכאן תרבות
יוסף רקובר
יוסף רקובר (1905 - 1986) היה רופא פנימי ורופא ריאות, רופא יחידת פרטיזנים במלחמת העולם השנייה, מנהל מחלקת ריאות בבית חולים הדסה ירושלים ופרופסור לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים.
רקובר נולד בשנת 1905 בוורשה, הבן השלישי מתוך ארבעה ילדים, בשנת 1925 יצא רקובר לפריס לאחר שהתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת סורבון. בפריס התחתן עם זיגריד שהייתה ממוצא גרמני.
במאי 1932 סיים רקובר את לימודי הרפואה והתמחה בפולין ברפואת ריאות ושחפת.
במהרה התמנה רקובר למנהל בית חולים לחולי שחפת בעיר נובוגרוד בפולין.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה היה רקובר רופא של הפרטיזנים, נשוי לרופאה ואב לילד בן חמש. בעת מנוסתם מהנאצים, שמרו בני המשפחה מורפיום בארון למקרה חירום. באחד ממקומות המבטחים שאליהם הגיעו, אמרו להם שהנאצים עוברים מבית לבית ורוצחים יהודים, רקובר חיפש מקום מסתור, אבל הנאצים דפקו על הדלת ורעייתו זיגריד הזריקה לה ולבנה ברטי מורפיום. רקובר מצא אותם מתים והזריק לעצמו את מעט המורפיום שנשאר בבקבוק, אבל הכמות לא הספיקה להרוג אותו, אלא הביאה לעלפונו. את הגופות פינו לקבר אחים אזורי.
הפרטיזנים, שרקובר היה הרופא שלהם, לא הרימו ידיים עד שמצאו אותו בערימת המתים. הם גילו שיש לו עדיין דופק ונשימה והחיו אותו.
רקובר הצטרף לפרטיזנים בראשותו של הד"ר יחזקאל אטלס, והשניים הקימו בית חולים שדה בית החולים שירת יהודים ופרטיזנים רוסים גם יחד. רקובר שהיה רופא פנימי עסק בבית החולים בכל פעילות רפואית, שכללו ניתוחים כירורגים וגיניקולוגים.
בין שורות הפרטיזנים הכיר רקובר את רעייתו השנייה, שהייתה אחות במקצועה, לאחר שאיבדה את בעלה הראשון ובנם בשואה.
ארץ ישראל.
בשנת 1947 הזוג עלה לארץ ישראל, לאחר מסע ארוך דרך ונציה וקפריסין.
במלחמת העצמאות רקובר עבד בצפת ב"בית החולים הארצי לחולי ריאה בצפת", (בתקופת הקרבות עבר בית החולים לריאה לזכרון יעקב) והיה יד ימינו של מנהל בית החולים הד"ר פנחס וייל.
בשנת 1949 נולדה בתו נחמה.
בשנת 1952 עברו וייל ורקובר למרכז רפואי הדסה, בירושלים, לאחר שווייל נתמנה למנהל מחלקת ריאות ורקובר לסגנו.
בצאת הד"ר וייל לגמלאות רקובר נתמנה למנהל המחלקה, ולפרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
רקובר נפטר בשנת 1986.
משפחתו.
לרקובר שתי בנות רופאות. פרופ' נחמה אורי רופאת אף אוזן גרון - מנהלת היחידה לאף ולסינוסים בבית חולים כרמל ופרופסור משנה בבית הספר לרפואה בטכניון ופרופ' גליה רהב, מנהלת המחלקה למחלות זיהומיות בתל השומר ופרופסור קליני בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר בבאוניברסיטת תל אביב.
שני ילדיה של אורי רופאים, ובתה של רהב, רופאה במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא.
Soap Kills
פרידריך הראשון, רוזן צולרן
פרידריך הראשון, רוזן צולרן (בגרמנית: Friedrich I. Graf von Zollern; מת: לפני 1125), היה רוזן צולרן בין השנים 1061 ועד לפני 1125.
ביוגרפיה.
פרידריך היה בנו של בורקארד הראשון, רוזן צולרן
, והיה נשוי ליודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו 9 ילדים. בנו הבכור היה פרידריך השני, רוזן צולרן, ובן נוסף שלו היה בורקארד, אשר ייסד את רוזנות צולרן-הוהנברג (אשר נכחדה בשנת 1486).
פרידריך גם היה הפוגט הראשון שלמנזר אלפירסבאך השוואבי, אשר נוסד על ידי אדלברט מצולרן (מענף צולרן-הייגרלוך קצר הימים), ועל ידי לורדים אחרים.
בית צולרן (מאוחר יותר: הוהנצולרן) ביסס את כוחו והתעצם על ידי הנאמנות שלהם למשפחה הקיסרית. פרידריך שירת את היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף נשלח בשליחות דיפלומטית לצרפת. הוא אף ליווה את היינריך החמישי במסעו לאיטליה בשנת 1110 ושוב בשנת 1111, בשל כוונת היינריך החמישי לתבוע את הכתר הקיסרי ברומא. הוא מוזכר גם כיועץ להיינריך החמישי בשנים 1111 ו-1114, בעת האספה הקיסרית בשטרסבורג.
משפחתו.
פרידריך התחתן עם יודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו לפחות 9 ילדים:
העם האמריקאי
מושל אלסקה
מושל אלסקה (באנגלית: Governor of Alaska) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת אלסקה שבארצות הברית. המושל הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה.
11 גברים ואישה אחת כיהנו עד כה כמושלי אלסקה ב-14 תקופות כהונה נפרדות מאז התקבלה אלסקה כמדינה בארצות הברית ב-1959, זאת בנוסף למעל 30 מושלים אזרחיים וצבאיים שכיהנו בה כאשר עוד הייתה טריטוריה. רק שניים מבין מושלי אלסקה, ויליאם איגן וביל ווקר, נולדו בה. שני מושלים, איגן ווולי היקל, נבחרו לשתי תקופות כהונה בלתי רצופות. היקל גם בולט כמקרה יוצא דופן של מושל שנבחר מטעם מפלגה שלישית, "מפלגת העצמאות של אלסקה". המושל שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה איגן, שנבחר בשלוש מערכות בחירות וכיהן כמעט 12 שנים.
מושל אלסקה הנוכחי הוא מייק דאנליבי, שהושבע לתפקידו ב-3 בדצמבר 2018.
היסטוריה.
אלסקה נרכשה על ידי ארצות הברית מידי האימפריה הרוסית, כשההעברה הרשמית התבצעה ב-18 באוקטובר אותה שנה, תאריך שעד היום נחגג באלסקה כיום אלסקה. לפני כן היא הייתה קרויה אמריקה הרוסית או אלסקה הרוסית, ומשלו בה מושלים ומנהלים כלליים של החברה הרוסית-אמריקאית.
אזור עצום זה נקרא בתחילה "מחלקת אלסקה" (Department of Alaska), תחת שיפוטה של מחלקת המלחמה של ארצות הברית, והוא נוהל על ידי צבא ארצות הברית עד 1877, כאשר נסוג הצבא מאלסקה. לאחר מכן הועברה השליטה על המחלקה למחלקת האוצר, כאשר גובה המכס היה הפקיד הפדרלי בעל הדרגה הגבוהה ביותר בטריטוריה. ב-1879 עברה השליטה על מחלקת אלסקה לידי צי ארצות הברית.
ב-17 במאי 1884 שונה שמה של מחלקת אלסקה ל"מחוז אלסקה" (District of Alaska), טריטוריה מאוגדת אך לא מאורגנת עם ממשלה אזרחית. המושל היה ממונה על ידי נשיא ארצות הברית.
ב-24 באוגוסט 1912 הפכה אלסקה לטריטוריה מאורגנת. מושלי הטריטוריה המשיכו להיות ממונים על ידי הנשיא.
ב-3 בינואר 1959 התקבלה אלסקה כמדינה בארצות הברית.
חוקת אלסקה קובעת שהבחירות למשרת המושל ולמשרת סגן המושל מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר השניים מתמודדים באותו פתק הצבעה. תקופת כהונת המושל וסגנו מתחילה ביום שני הראשון של חודש דצמבר שלאחר הבחירות. המושלים רשאים להתמודד לתקופת כהונה רצופה נוספות אחת בלבד. בחירה לתקופת כהונה שלישית אפשרית רק לאחר המתנה של תקופת כהונה אחת. במקרה של התפנות משרת המושל, סגן המושל מושבע כמושל במקומו. החוקה המקורית של 1956 הגדירה את תפקיד מזכיר המדינה, שמבחינה תפקודית הייתה זהה לזו של סגן המושל. ב-1970 שונה שם המשרה לסגן המושל.
ז'אנה אגאלקובה
ז'אנה אגאלקובה (ברוסית: Жанна Леонидовна Агалакова; נולדה ב-6 בדצמבר 1965) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה רוסייה.
ביוגרפיה.
אגאלקובה נולדה בקירוב לאם שהייתה מורה לשפה וספרות רוסית.
היא למדה עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה, לאחר לימודיה היא עבדה שנה ככתבת באולפני הטלוויזיה של משרד הפנים של ברית המועצות.
ב-1999 החלה לעבוד בערוץ הראשון ושם הגישה בין היתר מ-1998 ועד 2007 את ורמיה, מהדורת חדשות הערב המרכזית של הערוץ, בנוסף היא גם שימשה תקופה ככתבת הערוץ בפריז.
באירוויזיון 2000 הגישה את תוצאות הניקוד הרוסי.
ב-2004 השתתפה בגרסה הרוסית של מי רוצה להיות מיליונר בפרק בו המתמודדים הם ידוענים.
ב-2002 הייתה מועמדת לפרס TEFI וב-2006 קיבלה אות עיטור כבוד נשיאותית מטעם ממשלת רוסיה (Medal of the Order "For Merit to the Fatherland").
נגה ארז
נגה ארז (נולדה ב-26 בדצמבר 1989) היא זמרת, פזמונאית, ראפרית, מוזיקאית, מפיקה מוזיקלית ושחקנית ישראלית. יוצרת בז'אנר מוזיקת דאנס אלקטרונית (EDM).
ביוגרפיה.
נגה ארז גדלה בקיסריה. היא החלה את דרכה המוזיקלית כחלק מקבוצות ולהקות כזמרת, קלידנית ומנגנת בכלי הקשה. למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים. בצה"ל שירתה בלהקה צבאית.
קריירה.