דלפים מוריירה דה קוסטה ריביירו (בפורטוגזית: Delfim Moreira da Costa Ribeiro; 7 בנובמבר 1868 - 1 ביולי 1920) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כהן כנשיא ברזיל בין השנים 1918 ו-1919. מוריירה נבחר לסגנו של רודריגס אלווס אשר נבחר לכהונה שנייה כנשיא בשנת 1918 אך נפטר לפני שהחליף את קודמו בתפקיד, ונססלאו בראז. על כן מוריירה ירש אותו בתור נשיא אך מכיוון שלא נבחר ישירות הוא כיהן בתפקיד עד לבחירות חדשות שנקבעו בידי ממשלו להתקיים בשנה שלאחר מכן.
ביוגרפיה.
מוריירה נולד בעיר קריסטינה, מחוז מינאס ז'ראיס, האימפריה הברזילאית, בשנת 1868 למשפחת אוליגרכים מקומית. הוריו היו אנטוניו מוריירה דה קוסטה ומריה קנדידה ריביירו. הוא סיים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת סאו פאולו בשנת 1890 והחל בקריירה פוליטית ברפובליקה הברזילאית הראשונה מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס. בין השנים 1894–1902 כיהן בתפקיד מזכיר המדינה. בין 1902 ל-1906 היה מזכיר הפנים של מדינת מינאס ז'ראיס ובהמשך כיהן בתור המזכיר הפדרלי במינאס ז'ראיס בין 1909–1911. בין השנים 1914 ו-1918 היה נשיא מדינת מינאס ז'ראיס (תפקיד שהומר מאוחר יותר למושל). בשנותיו בתפקיד ומאוחר יותר היה הפיתוח הכלכלי של מינאס ז'ראיס וברזיל כולה בראש סדר העדיפויות שהנהיג במסגרת מדיניותו.
למוריירה הייתה השפעה פוליטית נרחבת בתקופתו בתור נשיא מדינת מינאס ז'ראיס והיה בעל תפקיד מכריע ביחד עם הנשיא ונססלאו בראז (אשר היה חבר הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס גם כן) בהכרזת מלחמה על הקיסרות הגרמנית בשנת 1917 שעירבה את ברזיל בתוך מלחמת העולם הראשונה בעיקר מתוך צרכים כלכליים. מוריירה נבחר לתפקיד סגן נשיא ברזיל בשנת 1918 והתמנה לנשיא ברזיל בעקבות מותו, טרם עלה לשלטון, של הנשיא הנבחר רודריגס אלווס אשר חלה במגפת השפעת הספרדית.
הממשל הברזילאי הונהג בידי בריתות פוליטיות בין מפלגות מינאס ז'ראיס וסאו פאולו אשר שלטו בייצור הקפה והחלב הלאומי ומכאן בכלכלה הלאומית (סאו פאולו הייתה מייצרת הקפה המרכזית ומינאס ז'ראיס מייצרת החלב המרכזית), מה שהוביל לכינוי הרפובליקה בשם "". באותה העת חוקת ברזיל איפשרה לסגן הנשיא לרשת את תפקיד הנשיא באופן קבוע רק לאחר שנתיים של הנשיא הנבחר בשלטון. לכן, מוריירה כיהן כנשיא רק עד הבחירות, שנקבעו להתקיים מספר חודשים לאחר שעלה לנשיאות. הוא העביר את התפקיד לנשיא הנבחר, אפיטסיו פסואה, ב-28 ביולי 1919, ואז חזר לתפקידו כסגן נשיא ברזיל.
בקדנציה הקצרה שלו כנשיא, התמודד מוריירה עם אי שקט חברתי, שכלל מספר שביתות כלליות. הוא הורה בצו נשיאותי על שליחת הכוחות המזוינים של ברזיל להפיל מרד עממי של חקלאים במדינת גויאס. במהלך שלטונו סבל מוריירה ממחלה אשר פגעה ביכולתו להתרכז ולהתמקד. רוב ההחלטות התקבלו למעשה על ידי השר אפרניו דה מלו פרנקו, השר לתנועה ותשתיות ציבוריות. ב-13 במאי 1919, לאחר מערכת בחירות מול המועמד האזרחי רוי ברבוסה, נבחר אפיטסיו פסואה לנשיא הרפובליקה החדש, ודלפים מוריירה העביר אותו לתפקיד הנשיא, בעוד הוא עצמו חזר לתפקיד סגן הנשיא.
מאוחר יותר, המחלה הכריחה אותו להשתקע בעיירה סנטה ריטה דו ספוקאי שבמינאס ז'ראיס בעודו בתפקיד רשמי, ושם הלך לעולמו ב-1 ביולי 1920, טרם השלים את הקדנציה שלו כסגן נשיא. ימיו הקצרים בתור נשיא השפיעו לרעה על יציבותה השלטונית של הרפובליקה ותהליכים חברתיים שהונהגו בהמשך בידי יורשו, אפיטסיו פסואה, היו בעלי חשיבות מרכזית בנפילתה הסופית של הממשלה הרפובליקנית לקראת מהפכת 1930 שהחלה את שלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס. העיר דלפים מוריירו בדרום מדינת מינאס ז'ראיס (לגבולה עם מדינת סאו פאולו) קרויה לזכרו של הנשיא לשעבר.
סרט מסע
סרט מסע הוא ז'אנר, אשר העלילה בו מתמקדת סביב מסעם של הגיבורים, לעיתים תכופות באמצעות כלי תחבורה כלשהו, לאורכו של כביש ארוך מאוד. מקורותיו של הז'אנר בסיפורים, הן בעל-פה והן כתובים, של מסעות אפיים, כגון "אודיסיאה" ו"אינאיס".
סרטי מסע היו קיימים כבר בראשית ימיו של הקולנוע האמריקאי, אך זכו לפריחה בעיקר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מעלייה חדה בייצור כלי רכב בארצות הברית וכן עם התפתחותה של תרבות הנוער. המודעות לקיומו של הז'אנר ומאפייניו חדרה לתודעה רק במהלך שנות ה-60, כתוצאה מהצלחתם של סרטים כגון "אדם בעקבות גורלו" ו"בוני וקלייד".
מאפייני הז'אנר.
סרט מסע הוא סוג של רומן חניכה. עלילת הסרט, לרוב, אפיזודיאלית. בכל אפיזודה הגיבור נתקל בהרפתקאה, חוויה או אתגר כלשהו. לרוב, הגיבור ילמד דבר מה חדש בכל פרק (לעיתים - על עצמו), וכתוצאה מכך הוא יעבור תהליך של שינוי, התפתחות או שיפור במהלך מסעו.
סרטי מסע מסורתיים מסתיימים באחד מחמשת האופנים הבאים:
הטיטנים הצעירים
תסמונת ורדנבורג
תסמונת ורדנבורג (באנגלית: Waardenburg syndrome) היא מחלה גנטית נדירה, המאופיינת בחֵרְשׁוּת בדרגות שונות, פגמים קלים במבנה הנובעים מהרכס העצבי, ובעיות פיגמנטציה שונות (שינויים בצבע העור, העיניים או השיער, למשל תלתל לבן גדול באמצע השיער), בהן לַבְקָנוּת. לעיתים קיימים הבדלים במבנה הפנים, כגון גשר אף רחב (רווח מעט גדול בין העיניים).
התסמונת קרויה על שם רופא הולנדי שתיאר אותה לראשונה, פטרוס יוהנס ורדנבורג.
התסמונת היא במנגנון הורשה אוטוזומלי דומיננטי, כלומר היא עלולה לעבור לצאצא גם אם רק הורה אחד סובל ממנה. ייעוץ גנטי מתאים לקראת הריון ולידה בקרב משפחה שאחד מהוריה לוקה במחלה, יכול לסייע במניעתה.
ישנם ארבעה טיפוסים עיקריים של התסמונת, בהם הנפוצים ביותר הם סוג 1 וסוג 2. ריבוי הסוגים נגרם עקב מספר מוטציות על גנים שונים, אך המשותף לכולם הוא החרשות והפיגמנטציה בצבע העור, השיער והעיניים.
שכיחות התסמונת באוכלוסייה היא 1 ל-50,000 איש.
כיום לא קיים טיפול ספציפי בתסמונת, אך ניתן לסייע בתסמינים, בעיקר בתחום החרשות ממנה סובל החולה. בחלק מהסוגים של התסמונת, החולים נוטלים תרופות כדי להקל על תופעות נלוות הקשורות במערכת העיכול והמעיים.
קרוקפוט
תכנות מונחה עצמים
תכנות מונחה אירועים
שידוך רב ערכי
רחוב רבי עקיבא (בני ברק)
רחוב השומר (בני ברק)
קולי ארוך שיער
פרוקי רגליים
פיתוח בר קיימא
על גלגול
מכללת אחווה
י.ע.ל (יד עזר לחולה)
חתול בריטי קצר שיער
חתול אמריקני קצר שיער
ויברטור (מכני)
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים
הנדסה ביו רפואית
מי-נהר
מי-נהר (באנגלית: Riverwind, בתרגום חופשי: רוח-נהר; (319 - 386 אחה"ח) הוא דמות לוחם ברברי המופיעה בעיקר בטרילוגיה המרכזית של עולם הפנטזיה רומח הדרקון. דמותו מהווה את אחד הגורמים המאיצים להתהוות העלילה מתחילתה.
שמות הוריו של מי-נהר, אינם ידועים. ידוע כי שם סבו היה הנודד ושמו של אחיו היה הולך-רוח. לאחר שהתחתן מי-נהר עם סהר-פז נולדו להם שלושה ילדים: הנודד, הבן הבכור ששמו ניתן לו על שם סבו של מי-נהר ותאומות - שיר-ירח ושחר-בהיר. ידוע כי לא חיבב את גזע האלפים בצעירותו, אולם ידידותו העמוקה עם תניס חצי-אלף שינתה את דעתו הקדומה נגדם.
שנותיו הראשונות.
מי-נהר גדל כבנו של איש, אשר נודה משבט הקה שו. אביו תויג ככופר מאחר שעבד את אלים העתיקים של קרין, בעוד השבט החשיב את מנהיגיו וצאצאיהם לאליהם.
מי-נהר התאהב בסהר-פז מהרגע הראשון בו ראה אותה. יותר מאוחר סיפר לה, כי לא היה מאוהב בה בהתחלה כיוון שהייתה יהירה. כדי לחזר אחריה, מי-נהר ניגש לתחרויות שהיו נהוגות בשבט כדי לקבל את הרשות לעשות זאת, ובסופן העניק לה תליון מתכתי בצורת שתי דמעות, אשר לדבריו "חותמות את אהבתם זה לזו. גם לאחר שזכה בליבה, לא יכול היה מי-נהר לבקש את ידה מבלי רשותו של אביה, חץ-דרדר. חץ-דרדר החשיב את אמונותיו של מי-נהר ככפירה ולכן, שלח את מי-נהר למסע למצוא הוכחות לקיומם של האלים העתיקים. מי-נהר וסהר-פז הבטיחו לחכות זה לזו עד תום מסעו.
המסע לזק טרות.
איש מישורים נוסף בשם לוכד-פשפש נסע עם מי-נהר אל ההרים האסורים, שם הם מצאו מעבר סודי ופגשו באלפים משבט ההֶסְט, צאצאים לאלפי סילבנסטי, אשר התחפרו מתחת לאדמה. מנהיגת השבט, לִי אֵל, לכדה את מחשבתו של מי-נהר וגרמה לו להוביל את לוחמיה נגד קבוצת מורדים. לאחר שהשתחרר מקסם זה, הנהיג את קבוצת המורדים לניצחון נגד כוחותיה של לי אל. אולם מנהיגם האמיתי של קבוצה זו ניסה למנוע מהם לעזוב. אלפית מאותו שבט בשם דִי אַן, אשר התיידדה עם מי-נהר, סייעה לו ולחברו להימלט יחד איתה. השלושה המשיכו אל עבר זק טרות, שם גילו את קיומם של הדרגונים ואת מנהיגם דמוי הנחש בשם תוּרִיס. מי-נהר נלחם בו בקרב פנים מול פנים והביס אותו. מי-נהר ודי אן נמלטים אל פני השטח, אולם חברם לוכד-פשפש נהרג במהלך ניסיון הבריחה. במהלך בריחה זו, מוצא מי-נהר את מטה הבדולח הכחול בידיו של פסל. הוא ניסה להשתמש בו לרפא את די אן אשר החלה לאבד את שפיותה משום שהילכה על פני האדמה בשעות האור. הוא לקח אותה במעבר הביצות המקיפות את זק טרות ולקה בקדחת שנפוצה במים העכורים בביצות אלו. עלוקות וטפילים החלו להיזון מבשרו. בהתקף הזייה, הוא ראה את מישַקאל אשר אמרה לו כי תציל אחד מהם: אותו או את די אן, וכי עליו לבחור. מי-נהר בדי אן, וזו נעלמה לפתע. מי-נהר שב ממסעו בקיץ שנת 351 אחה"ח נושא את מטה הבדולח הכחול. סהר-פז שמחה לראותו בשנית, אך הוא היה קודח והוזה וחשב כי נעדר לזמן קצר בלבד. הוא העניק לה את המטה, בו השתמשה כדי לרפא אותו ממחלתו. אולם בני השבט, אשר ראו במעשה זה חילול הקודש, תקפו את הזוג וגירשו אותם.
מלחמת הרומח.