אליפות ישראל בשחמט 1961 הייתה האליפות השישית של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה בסוף 1961 והסתיימה ב-3 בינואר 1962.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
יצחק אלוני, שצבר 9.5 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
תוצאות.
1. יצחק אלוני - 9.5
2. א"ב יוסף פורת - 9.5
3. צדוק דומניץ - 9.5
4. ידעאל סטפק
5. עמיאל הראל
6. ויליאם פוסטמן
7. יעקב ברנשטיין
8. רודי בלומנפלד
9. אמיר הלמן
10. זליג דיסקוב
11. יובל רון
12 עוזי גלר
13. א"ב משה צ'רניאק
14. רפאל רופין
15. ישראל גת
16. אבשלום יושע
שרה בולגר
אליפות הגלובל ראלי-קרוס (GRC)
AMC Pacer
AMC Pacer היא מכונית קומפקטית, 3 דלתות הצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1975–1980.
במקסיקו דגם ה"AMC Pacer" יוצר על ידי "Vehículos Automotores Mexicanos" .
סטיבן זובר
יוסף דוד חכמי
יוסף דוד חכמי (נולד ב-2 בינואר 1945) הוא איש עסקים ואספן אמנות ישראלי. כתב העת ARTnews כלל אותו ברשימת מאתיים אספני האמנות הגדולים בעולם.
ביוגרפיה.
יוסף דוד חכמי הוא דור חמישי בישראל. סבו מצד אביו, יוסף חכמי, עמד בראש בנק ברקליס במשך שלושים שנה, שהיה בתקופת המנדט הבריטי הבנק הגדול ביותר בפלשתינה. סבו מצד אמו, משה קרסו, היה איש עסקים בולט עד מותו בשנת 1962. אביו, דוד, הקים סוכנות ביטוח ב-1943, בהיותו בן 24. בשנת 1949 חכמי יסד את חברת הביטוח הפניקס הישראלי, שותפיו היו חברת הביטוח האנגלית פניקס ובנק דיסקונט לישראל.
יוסף חכמי נולד בתל אביב. אחותו, ניצה קנפר, צעירה ממנו בתריסר שנים.
את לימודיו התיכוניים חכמי למד בפְּנִימִיָּה בשווייץ. הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות יתרה במתמטיקה מ-MIT (1964). הוא המשיך את לימודיו ב-MIT וקיבל תואר שני בהנדסת חשמל ב-1965, בהיותו בן עשרים. הוא סיים לימודי תעודה באקטואריה ובמנהל עסקים באוניברסיטה העברית ב-1967. בשנת 1971 עבר את בחינות האגודה והתקבל כחבר מן המניין של אגודת האקטוארים האנגלית. בשנת 2013 קיבל תואר שני במדעי היהדות מאוניברסיטת ניו יורק.
חכמי החל את קריירת הביטוח בשנת 1968 כשהחל לעבוד בחברת הפניקס כאקטואר ולאחר מכן כמנהל אגף ביטוח חיים. בשנת 1976 מונה על ידי מועצת המנהלים למנכ"ל החברה.
תוך שש שנים לאחר מינויו למנכ"ל רווחי הפניקס גדול פי ארבעה.
חכמי נבחר פעמיים לנשיא איגוד חברות הביטוח ופעמיים לנשיא ההתאחדות לביטוח חיים.
אביו, דוד, הלך לעולמו ב-1991 וחכמי החליף אותו כיושב ראש הפניקס חברה לביטוח.
בשנת 2002 חכמי ואחותו מכרו את חלקם בחברת הפניקס (56.8%) עבור 314 מיליון דולר. הפניקס הייתה בשנת 2002 חברת הביטוח השלישית בגודלה בישראל. היא נמכרה לחברת מאיר מכוניות בבעלות משפחות יעקב שחר וישראל קז, יבואני וולוו והונדה ובעלי קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
איסוף בולים ואמנות.
ב-1994 הכתיר אותו כתב העת האמריקאי ARTnews כאספן האמנות של השנה.
חכמי יצר ובנה את אוסף האמנות של הפניקס חברה לביטוח שנחשב אותה עת לאוסף האמנות הגדול בישראל. האוסף מנה 2,200 פריטים, רובם ציורים ומיעוטם פסלים, ונאמד ב-2002 ב-216 מיליון שקל. האוסף בינלאומי כלל בין היתר את קנדינסקי, פיקאסו, מאטיס, רוברט ראושנברג, ברנט ניומן, ג'ספר ג'ונס, ז'אן דובפה ומרק רותקו.
פרופסור מרדכי עומר, שהיה מנהלו של מוזיאון תל אביב, חקר את האוסף ופרסם עליו ספר בן 600 עמודים. ב-1998 מוזיאון תל אביב הציג תערוכה שכללה 300 פריטים מהאוסף.
חכמי הוא גם בעל אחד מאוספי האמנות הישראלית והבינלאומית הגדולים בישראל, ובנוסף לכך אוסף המוקדש לאמנים בינלאומיים צעירים.
חכמי הוא אספן בולים. האוסף שלו המורכב מבולי צרפת, רומניה, שווייץ, ציילון וניו זילנד נחשב לטוב מסוגו בעולם וחכמי זכה בפרסים רבים בתצוגות בינלאומיות. בין רכישותיו המשמעותית ביותר נמנה גיליון מהדורה מ-11 בנובמבר 1858 של העיתון הרומני זימברולו שי וולטורולו. העיתון נושא שמונה בולי cap de bour (ראש שור) נדירים, שהנפיקה רפובליקת מולדובה ב-1858. הוא זכה בפרס Grand Prix National ובמדליית Large Gold Medal ב- Efiro בבוקרשט בשנת 2008. בבעלותו גם אוסף של שנת 1847, הנחשב לאוסף האמריקאי הגדול ביותר בזמנו, שכלל את המכתב המפורסם מקנדה לאנגליה דרך ניו-יורק, שעליו מודבקים הבול הראשון של קנדה וכן חמישה עותקים של הבול האמריקאי הראשון.
חכמי זכה במדליית Grand Prix בתערוכת הבולים העולמית באיסטנבול 1996, ישראל 1998 וישראל 2008 והיה מועמד למדליית Grand Prix בוושינגטון בשנת 2006.
חכמי הוא עמית החברה הבולאית המלכותית בלונדון ועמית מועדון האספנים של ניו יורק . ב-2010 נבחר לעמית חוץ של אגודת הבולאים הצרפתית בפריז.
פעילות ציבורית.
בשנת 2000, ארגון "בני ברית" העולמי בחר בחכמי ל"פרס ההומניטרי הבינלאומי השנתי של הארגון". הפרס נמסר לחכמי בטקס בוושינגטון על ידי נציגת הבית הלבן. בשנת 2009 הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב כהוקרה על תרומתו לחברה הישראלית בתחומי האמנות, המוזיקה והתרבות.
חכמי היה חבר במועצת המנהלים של מכון ויצמן, מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, התחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין, האופרה הישראלית וכן של גלריית טייט בלונדון.
הוא כיהן מספר שנים כנשיא האיגוד הישראלי לשחמט. במהלך כהונתו עלה מספר רבי האמנים הבינלאומי מ-5 ל-29, רובם עולים מברית המועצות לשעבר שבעזרת יוסף חכמי נשארו בישראל, למרות שחלקם תכנן לעבור לארצות המערב.
בשנת 2012 הודיע שיקים סדרת ספרים בשם Hackmey Hebrew Classical Library, שהייתה אמורה להצטרף לשתי סדרות ספרים קודמות בהוצאת אוניברסיטת הרווארד - Loeb Classical Library, ולכלול טקסטים מהעת העתיקה ובהם בצד אחד של הדף המקור העברי או הארמי ובצד השני תרגומו האנגלי. נכון לשנת 2022, המיזם לא יצא לדרך.
נשוי לחווה ולהם שלושה ילדים.
הקהילה הבהאאית במצרים
סיוע לאויב במלחמה
סיוע לאויב במלחמה היא עבירת ביטחון חמורה המופיעה בסעיף 99(א) לחוק העונשין, לפיה מי שפעל מתוך כוונה לסייע לאויב (לרבות ארגון מחבלים) במלחמתו כנגד ישראל, דינו מיתה או מאסר עולם.
היסטוריית החוק.
סעיף 99 לחוק העונשין נחקק בשנת 1956, כסעיף 9 בחוק לתיקון דיני העונשין (ביטחון המדינה), תשי"ז- 1957, מתוך רצון לענות על הסכנות בפניהן ניצבה המדינה בראשית דרכה. במסגרת הצעת החוק, ביקש המחוקק לאסור על מעשים מהותיים ומשמעותיים שיש בהם כדי לסייע לאויבי ישראל במלחמתם.
בשנת 1979, תוקן החוק ולהגדרת "אויב" המנויה בסעיף הוסף "ארגון מחבלים". מדברי ההסבר להצעת החוק עולה, כי במסגרת התיקון ביקש המחוקק להתאים את החוק למציאות המשתנה המאופיינת בכך שסכנתם של הארגונים העוינים, אף שאינם שייכים למדינה מסוימת, משמעותי, ויש להתאים את הסנקציה הפלילית כהגנה מפני פעילות ארגונים אלה.
תכליתו של הסעיף היא הגנה על המדינה ותושביה וכן יהודים המצויים בארצות אחרות (ככל שפגיעה בהם מטרתה פגיעה בישראל) מפני פעילות המכוונת לפגוע בשלומם, בביטחונם או בנכסיהם, בשל היותם יהודים או בשל היותם אזרחי המדינה או תושביה. עוד מבקש הסעיף להגן על מוסדותיה של המדינה, כלכלתה והתשתיות השונות הקיימות בה מפני פעילות המכוונת לפגיעה בהם.
מסגרת החוק.
עבירת סיוע לאויב בעת מלחמה ממוקמת בפרק ז' בחוק העונשין, שעניינו ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים, תחת סימן ב' שעניינו בגידה.
סעיף 99(א) לחוק העונשין קובע כי "מי שעשה, בכוונה לסייע לאויב במלחמתו נגד ישראל, מעשה שיש בו כדי לסייעו לכך, דינו – מיתה או מאסר עולם".
סעיף 91 לחוק העונשין קובע כי "אויב" נחשב לכל "מי שהוא צד לוחם או מקיים מצב מלחמה נגד ישראל או מכריז על עצמו כאחד מאלה, בין שהוכרזה מלחמה ובין שלא הוכרזה, בין שיש פעולות איבה צבאיות ובין שאינן וכן ארגון מחבלים". במסגרת הסעיף נקבע כי ארגון מחבלים הוא כל "ארגון שמטרותיו או פעולותיו מכוונות למיגור המדינה או לפגיעה בביטחונה של המדינה או בביטחון תושביה או ביהודים במדינות אחרות".
הגדרת סיוע לאויב.
"סיוע לאויב במלחמה", במובנו לפי סעיף 99(א) לחוק העונשין, אינו נדרש להיות מכוון לאויב ספציפי, אלא די במעשה, שעל פי טיבו (על פי מבחן אובייקטיבי) יש בו כדי לסייע לאויב כלשהו במלחמתו בישראל, אף אם לא ניתן לזהות ארגון או מדינה ספציפיים שלהם מוגש הסיוע. נדרש כי המעשה, על פי טיבו, יהיה בו כדי להוות מעשה של סיוע לאויב בזמן מלחמה, בין אם נעשה כמעשה בודד ובין אם נעשה כחלק מפעילות שוטפת במסגרת ארגון מחבלים זה או אחר, או במסגרת פעילות של מדינת אויב.
הוספת "ארגון מחבלים" להגדרת "אויב" נועדה להתמודד עם מציאות ביטחונית על פיה אויבי המדינה אינם דווקא מדינות או גופים בעלי זהות ארגונית מובהקת שההשתייכות אליהם ממוסדת ורשמית. מדובר גם בארגוני מחבלים שאינם ממוסדים, המתאפיינים במידור, והפועלים באמצעות רשתות נמוכות של פעילים, מבלי שניתן לזהות השתייכות רשמית כלשהי לארגון. הסיוע לארגונים מסוג זה יכול להיות באופנים שונים, בין היתר, באמצעות סיוע למטרות האסטרטגיות המובהקות של הארגון, גם בלא יצירת קשר ישיר עם הארגון עצמו.