בעקבות המלצתו של יעקב גלעד, צורף תבור ב-1988 לערך כסולן ללהקת "קסבה". הלהקה כללה גם את הגיטריסטים זיו גולנד ואורן אליעזרי והמתופף ז'אן ז'אק גולדברג, חתמה על חוזה הקלטות בהד ארצי, הופיעה והוציאה שני סינגלים. לאחר כשנה וחצי הוחלף תבור בסולן אחר.
בסוף שנות ה-80 החל לעבוד כתקליטן במועדון "זמן אמיתי", שנפתח אז והיה גדול בהרבה מהמועדונים שעבד בהם לפני כן.
בשנת 1994 יצא לאמסטרדם ולאחר ששב לישראל הפסיק לעבוד כתקליטן, שב לגור אצל הוריו בבת ים ועבר תקופה ארוכה של התבודדות.
תבור נטל את חייו בהצתה עצמית בחוף הים של בת ים במאי 1999. איתן נפטר בבית החולים, לאחר מאבק של 3 ימים. נטמן בבית העלמין הדרום. השאיר אחריו אם ותשעה אחים ואחיות.
כרמל א-קפלה
כרמל א-קפלה הוא הרכב מוזיקלי (אנסמבל) המבצע מוזיקה רב-קולית, ללא ליווי כלי נגינה (א-קפלה). בנות ההרכב כולן מאזור חיפה, ומכאן שמו.
הקמה.
המייסדת, המנהלת המוזיקלית והמעבדת של ההרכב היא, שולה ארז.
חברות ההרכב.
בתחילה שרו באנסמבל שישיית בנות. בהמשך, נשארו חמש בנות, בהרכבים שונים לאורך השנים.
רפרטואר.
היצירות האמנותיות שההרכב מבצע כולל יצירות קלאסיות אינסטרומנטליות בעיבוד ווקאלי, שירים ישראלים, שירי עמים בשפות שונות, שירי מחזות זמר, מוזיקת ג'אז ומוזיקה קלה.
הופעות.
ההרכב מופיע בצורה סדירה ברחבי הארץ, בפסטיבלים, בטקסים ממלכתיים, בקונצרטים, בכנסים, בערבי זמר, באירועים פרטיים ועוד, ביניהם, פסטיבל ישראל, פסטיבל אבו גוש, ליטורגיקה, פסטיבל ערד, פסטיבל משגב ופסטיבל עין-גב.
בנוסף, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בגרמניה, ספרד, שווייץ, אקוודור, קרואטיה וסין.
ההרכב שיתף פעולה עם אמנים והרכבים שונים כגון: שמיניית ווקאל, שלמה גרוניך, חנן יובל, התזמורת הסימפונית חיפה ובשנת 2010, הופיע ההרכב כלהקת החימום של הסווינגל סינגרס, ואף ביצע עמם מספר שירים במשותף.
פעילות ייצוגית.
החמישייה פועלת במסגרת אגף התרבות של עיריית חיפה, והיא אחת מהלהקות הייצוגיות של העירייה.
רשימת אהבה
רשימת אהבה (באנגלית: Love Inventory) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2000 שנכתב ובוים על ידי דוד פישר והופק על ידי דוד פישר ויהלי גת. בסרט חמישה אחים בני הדור השני לניצולי השואה שיוצאים למצוא אחות אבודה ולבסוף מוצאים את עצמם. זהו הסרט הראשון בטרילוגיה המשפחתית של דוד פישר
, שבעקבותיו יצר את הסרטים
מוסטאר הלוך ושוב (2011) ושישה מיליון ואחד (2011).
עלילה.
לאחר פטירת הוריו, חושש הבמאי דוד פישר שהמשפחה המלוכדת שלו החלה בתהליך של התרחקות היות ששלושת אחיו וגם אחותם מתמודדים כל אחד עם בעיותיו הוא: גירושין, גידול ילדים, לחץ של עבודה ובעיות רגשיות.
פישר ואחיו נוברים במסמכים של המשפחה ומגלים סוד שנקבר במשך זמן רב. במשך שנים אימם סיפרה שהרתה תאומים, ילד וילדה, ושהילדה נעלמה זמן קצר לאחר הלידה. האחים ידעו שהיה להם אח גדול שנפטר לאחר מספר חודשים, אבל לא ידעו כיצד להתייחס לסיפורים אודות התאומה שנעלמה. האם מתה בינקותה, ואם כן היכן נקברה? או שמא היא עודנה בחיים וחיה ללא כל ידיעה על זהותה. כיצד היא תיראה ומה קרה לה?
פישר מגייס את עזרת אחיו לפתרון התעלומה בתקווה למצוא מזור וללכד את המשפחה. במסע דרך בתי קברות, דרך מאבק בבירוקרטיה, דרך חקירה של רשומות מוות מתפוררות, מתחילים האחים לפענח את העבר ובה בעת להביט אל תוך חבלי הלידה של המדינה לפני יותר משישים שנים. על ידי רתימת האחים לחיפוש אחר האמת פישר חושף משפחה שנלחמת על עצם קיומה.
הפקת הסרט.
הסרט צולם בווידאו בטא והועבר גם לפילם 35 מ"מ. הוא הופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה והמועצה הישראלית לקולנוע עבור נגה תקשורת וערוץ 8 בכבלים. בהמשך שודר הסרט גם במסגרת שידורי yes דוקו. הסרט שודר על ידי ARTE באירופה ברצועת Grand Format וברשת הטלוויזיה הציבורית PBS בארצות הברית במסגרת הסדרה Independent Lens .
הסרט הופץ עצמאית לסינמטקים ובתי הקולנוע בישראל
. הוא הופץ על ידי חברת Freunde der Deutschen Kinemathek לארצות דוברות גרמנית ועל ידי המרכז הלאומי לסרטים יהודיים בארצות הברית.
בשנת 1999 לפני שהסרט יצא לאקרנים וכחלק מתהליך ההפקה של הסרט, הודפס קלסתרון מדומיין של האחות האבודה בעיתון ידיעות אחרונות. הקלסתרון הורכב משילוב מאפיינים של חמשת האחים ופורסם בניסיון למשוך את תשומת הלב של האחות, במידה והיא חיה כמו שחשדו האחים פישר.
אנשי צוות נוספים: &lt;BR&gt;
איה מינסטר – עורכת תסריט&lt;BR&gt;
איתי אלוהב – סאונד&lt;BR&gt;
אלי טרגן - סאונד&lt;BR&gt;
המוזיקה לסרט וכן שיר הנושא " הבן של יוסף ומלי" נכתבו ומבוצעים על ידי אמנון פישר.
פסטיבלים ופרסים.
הבכורה העולמית של רשימת אהבה הייתה ב-17 ביולי בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים 2000 שבו זכה הסרט בפרס וולגין לסרט התיעודי הטוב ביותר.
למחרת ההקרנה כתב יהודה סתיו מבקר הקולנוע של ידיעות אחרונות: "הפתיחות המדהימה והאותנטיות של חמשת האחים מול המצלמה גרמה להרבה צופים לצחוק ולבכות בעת ובעונה אחת. רשימת אהבה רשם אתמול את אחד מרגעיו היפים והמרגשים של הפסטיבל.". אירית שמגר מבקרת הקולנוע של מעריב: "הבמאי דוד פישר הביא אתמול מתנה לפסטיבל הסרטים בירושלים. סרטו רשימת אהבה הוא סיפר מרגש ומקסים, אישי בלי להיות לוחץ, מביך או מציצני.". Emanuel Levi מבקר הקולנוע של ורייאטי: "רשימת אהבה הוא סרט דוקומנטארי מרתק, הן מבחינה תמטית והן מבחינה טכנית, שמציג את הגבולות בין הקולנוע הבדיוני והלא בדיוני כבלתי רלוונטיים. זוכה פרס וולגין לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2000, הסרט נבנה כמסע רגשי רב רבדים של ארבעה אחים ואחות אחת למצוא את הקבר של אחיהם, שמת בינקותו, ולחפש מידע אודות אחותו התאומה, שנעלמה זמן קצר אחרי לידתם בשנת 1951". לוי מסכם במילים: "מסוגנן ואיכותי מספיק כדי להתמודד עם סרטים דוקומנטארים בפסטיבלים גדולים מסביב לעולם, רשימת אהבה הוא פנינה שמסבה כבוד לקולנוע הישראלי".
בהמשך אותה שנה זכה הסרט בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע לשנת 2000 ופרס דוקונוגה לסרט התיעודי הטוב ביותר. Michael Fox ב- New Jersey Jewish News העיר: "רשימת אהבה זכה בפרס האקדמיה הישראלית לסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר אבל חבל שפישר לא רדף אחרי השערורייה המרומזת בסרט של אחותו האבודה מעבר למבוי הסתום שהוביל אליו החיפוש. כמו תינוקות רבים שנולדו לניצולי שואה, מסכנים וחלשים, גם האחות לבית פישר נלקחה מהוריה וגודלה על ידי אנשים "ראויים יותר". האם הייתה למדינה היהודית מדיניות רשמית? מי אישר ופיקח על היישום של המדיניות? כיצד שוכנע צוות בית החולים לקחת בכך חלק?"
הבכורה הבינלאומית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2001 (במסגרת הפורום). Margarete Wach נימקה בקטלוג הפסטיבל את הבחירה : "החיפוש הפרטי הופך לשורה שלמה של שאלות לחברה בנוגע ליכולת שלה לטפל בעבר... בלי היסטריה אבל עם חוש מפותח לשכול וגם להומור, בונה הסרט תולדות של משפחה שצריכה להמשיך, להתאמץ, לשרוד ולהישאר מלוכדת כמשפחה גם בעתיד". Hans-Jorg Rother כתב בעיתון הגרמני Frankfurter Allgemeine Zeitung: "הסרט הישראלי רשימת אהבה הוא אחד מהסרטים הטובים ביותר בקטגוריית הפורום של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברלין.". לאחר הפסטיבל, הסרט הופץ להקרנות מסחריות בבתי קולנוע בארצות דוברות גרמנית על ידי Freunde der Deutschen Kinemathek ושודר ברשת הטלוויזיה ARTE בצרפת ובגרמניה. מבקר העיתון הצרפתי Le Monde סיכם: "הסרט טווה ברגישות את הסיפור האינטימי של ההיסטוריה המשפחתית, הנע בין הייחודי לבנאלי, ובסופו של דבר אל אוניברסלי.".
בשנת 2004 הסרט שודר בארצות הברית ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS במסגרת הסדרה Independent Lens. Peter Keough כתב ב- Boston Phoenix: "צולמה בווידאו ונראית כסרט ביתי, יצירתו האוטוביוגרפית של במאי הקולנוע הישראלי דוד פישר הופכת לחקירת משמעותם של משפחה, אינדיבידואליות, מוות וזיכרון.".
עם יציאת הסרט להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע בישראל כתב מבקר הקולנוע נחמן אינגבר בעכבר העיר: "סרט יומרני, מרגש לפרקים, מסקרן, עשוי באופן מרתק, ותורם להבנתנו את עצמנו, כולל נושא השואה הנמצא ברקע.".
הסרט הוזמן לכנס הטלוויזיה היוקרתי INPUT 2001 בקייפטאון, דרום אפריקה והוזמן לפסטיבלים בינלאומיים ברחבי העולם:
שפת מיעוטים
שפת מיעוטים היא שפה המדוברת על ידי מיעוט מן האוכלוסייה הכוללת בטריטוריה מסוימת. דוברי השפה מכונים "מיעוט לשוני". מכיוון שבעולם קיימות כמעט 200 מדינות ריבוניות, ולעומת זאת כמה אלפי שפות, מרבית השפות בעולם הן שפות מיעוטים. "האמנה האירופית לשפות אזוריות ושפות מיעוטים" מגדירה שפת מיעוטים כשפה שאינה השפה הרשמית ואינה דיאלקט או שפה של מהגרים. עם זאת, הגדרות אחרות מתייחסות גם לשפותיהם של מהגרים כשפות מיעוטים, ואף לשפה רשמית, במקרה שקיימות כמה שפות רשמיות ורק מיעוט מתושבי המדינה דובר אותה.
בחלק ממדינות המערב – למשל בקנדה ובדרום אפריקה של אחרי האפרטהייד – יש לשפות מיעוטים מעמד רשמי, ולעיתים אף הגנה בחקיקה. בנוסף, בשנים האחרונות זכו שפות מיעוטים לתחייה תרבותית ולשונית במערב, לצד תהליך כולל יותר של מות שפות מיעוטים במקומות רבים בעולם. בשוודיה, למשל, יש רק כ-3,000 דוברי יידיש, אך השפה מוכרת כשפת מיעוטים רשמית וקיימת אף סיומת אינטרנט לאתרים שוודיים ביידיש - .שוועדן.
שפות מיעוטים בישראל.