טרם התאונה, התעלמה החברה מאזהרות על תנאי עבודה בלתי בטיחותיים במכרותיה. על פי חאבייר קסטייו, מזכיר האיגוד המקצועי שייצג את כורי סן חוסה, הנהלת החברה פעלה "מבלי להקשיב לקולותיהם של העובדים כאשר הם דיברו על הסיכונים שבעבודתם". "אף אחד לא מקשיב לנו. ואז הם אומרים שאנו צודקים. אם הם היו מאמינים לעובדים, לא היינו מקוננים כעת" אמר חררדו נונייס, מנהיג האיגוד המקצועי במכרה קנדלריה נורטה הסמוך.
פועלי מכרות הנחושת הצ'יליאנים נמצאים בראש סולם שכר הכורים ביבשת דרום אמריקה. בעקבות התאונה עלה נושא הבטיחות במכרות לדיון ציבורי. אמנם התרחשותן של תאונות רציניות במכרות גדולים היא נדירה, במיוחד במכרות של חברות הכרייה שבבעלות הממשלה, אך לעומת זאת, תנאי הבטיחות במכרות קטנים יותר כמו זה של קופיאפו, פחות טובים. רמת השכר במכרה סן חוסה הייתה גבוהה בכ-20% בהשוואה למכרות אחרים בצ'ילה, בשל רמת הבטיחות הלקויה בו.
התאונה.
המידע הראשוני.
מפולת הסלעים אירעה בשעה 14:00 (זמן מקומי) ב-5 באוגוסט 2010. ביום התאונה, פרסם מוקד החירום הלאומי במשרד הפנים הצ'יליאני (Oficina Nacional de Emergencias del Ministerio del Interior) את שמותיהם של 33 הכורים הלכודים, שעליהם נמנה הכדורגלן הצ'יליאני לשעבר, פרנקלין לובוס. כל הכורים הם בעלי אזרחות צ'יליאנית, מלבד קרלוס מאמאני הבוליביאני. בעת התרחשות האסון, שהה שר המכרות הצ'יליאני, לורנס גולבורן, באקוודור וב-7 באוגוסט הוא הגיע לאתר.
כאשר התרחשה ההתמוטטות, שהו שתי קבוצות של כורים במכרה. הקבוצה ששהתה סמוך לכניסת המכרה הצליחה להימלט החוצה ללא פגע. הקבוצה השנייה שמנתה 33 כורים הייתה במעמקי המכרה, והיו בה כמה מכונאי רכב שהיו עובדי קבלן שלא נמנו עם העובדים הקבועים בעומק זה. ענן אבק סמיך שנגרם ממפולת הסלעים סימא את עיני הכורים במשך כמעט שש שעות וגרם לגירויים קשים ולכוויות ממושכות בעיניהם.
הקבוצה הלכודה.
הכורים הלכודים ניסו להימלט תחילה דרך מערכת פירי האוורור, אך במכרה לא היו מותקנים סולמות מילוט, שהיו תנאי בטיחותי של הרשויות לפתיחת המכרה מחדש לאחר שנסגר. פירים אלה הפכו מאוחר יותר לבלתי נגישים עקב תזוזות הקרקע שמנעו מצוותי החילוץ לעשות בהם שימוש. חלקים רבים של המכרה היו בני יותר ממאה שנה והגישה לאזורים העמוקים של המכרה הייתה דרך נתיב ארוך, תלול ומפותל ולא באמצעות פירים אנכיים ומערכת מעליות. לואיס אורסואה, מנהל המשמרת הלכוד, הבין את חומרת המצב ואת הקשיים בארגון ניסיון החילוץ. הוא כינס את אנשיו בחלל בטוח וארגן אותם ואת משאבי החיים הדלים שהיו ברשותם כדי להבטיח תנאי שרידות ארוכים ככל האפשר. בהוראתו של אורסואה, נכנסו הכורים הלכודים למשטר קיצוב ותזונתם כללה שתי כפות טונה וחצי כוס חלב ל-48 שעות. הכורים המנוסים בקבוצה נשלחו מחוץ לחלל הבטוח כדי לבצע הערכת מצב, ועל האנשים בעלי המיומנויות החיוניות הוטלו תפקידי מפתח.
ניסיונות החיפוש וההצלה.
פירי האוורור.
צוותי החילוץ ניסו לעקוף את מפולת הסלעים שחסמה את נתיב הכניסה הראשי למכרה באמצעות שימוש במעברים חלופיים, אך מצאו שכולם נחסמו על ידי המפולת או שהיו מועדים לפורענות עקב תנועת הסלעים המתמשכת. לאחר התמוטטות נוספת שאירעה ב-7 באוגוסט, נאלצו המחלצים להשתמש בציוד מכני כבד בעת שניסו לפלס את דרכם דרך פיר האוורור. החשש שמא ניסיונות נוספים לפלס דרך אל הלכודים באמצעות שימוש בפירים קיימים יגרמו לתנודות קרקע נוספות, הוביל לחיפוש אחר דרכים חלופיות להגיע אל הכורים הלכודים.
התאונה התרחשה זמן קצר לאחר שנמתחה ביקורת קשה על אופן טיפולה של הממשלה ברעידת האדמה בצ'ילה והצונאמי שבא בעקבותיה. לאור ההחמרה במצב והדאגה ההולכת וגוברת בקרב הציבור הצ'יליאני, שחש אהדה עמוקה כלפי הכורים ומשפחותיהם, קיצר נשיא צ'ילה, סבסטיאן פיניירה, ביקור רשמי שערך בקולומביה ושב לארצו כדי לבקר באתר המכרה.
קידוחי גישוש.
בשלב זה נעשה שימוש במקדחי ענק כדי לקדוח שמונה קידוחי ניסיון בקוטר של 16 ס"מ על מנת לנסות ולאתר את הכורים. כמה מקידוחי הניסיון החטיאו את מטרתם, כיוון שמפות המכרה לא היו מעודכנות, וגם בשל עומקו הרב של הקידוח והמסלע הקשה שהחמיר את נטיית המקדחים לסטות מכיוונם. ב-19 באוגוסט, שבועיים לאחר ההתמוטטות, הצליח אחד המקדחים להגיע לחלל שצוותי החילוץ סברו שבו שוהים הכורים הלכודים, אך לא אותרו כל סימני חיים. את מבצע החיפוש וההצלה ניהל המהנדס אנדרי סוגרט, מנהל המכרה אל טניינטה שבבעלות המדינה.
הגילוי.
ב-22 באוגוסט, בשעה 7:15, הצליח הקידוח השמיני, שבוצע על ידי חברת TerraServices, לחדור אל תוך המכרה. הקידוח הגיע לרמפה שנמצאה בעומק של 688 מטרים, ובמרחק של כ-20 מטרים ממקום המקלט שבו סברו צוותי ההצלה שהכורים לכודים. במשך ימים שמעו הכורים הלכודים את רעש הקידוחים המתקרבים אליהם וכשהללו חדרו אל החלל שבו הם שהו, הם הצמידו פתקים לקצוות המקדחים באמצעות סרטי בידוד. מהנדסי הקידוח הופתעו לגלות את הפתקים כאשר המקדחים נשלפו מהאדמה והבינו כי הכורים הצליחו לשרוד למעלה מ-17 ימים, הרבה מעבר למצופה. בשעה 15:17 הציג הנשיא פיניירה בפני התקשורת את הפתק שנכתב על גבי פיסת נייר באמצעות טוש אדום, שאישר שהכורים בחיים. על גבי הפתק נכתב: "אנחנו בסדר במקלט, ה-33" (בספרדית: Estamos bien en el refugio, los 33). מילים אלו הפכו למוטו להישרדותם של הכורים ושל מאמצי החילוץ שלהם. הפתק הופיע באתרי אינטרנט והודפס על מדבקות ועל גבי חולצות טי. כמה שעות לאחר מכן, נשלחו מצלמות וידאו דרך הקידוח כדי ליצור קשר עם האנשים. כך הושגו הצילומים המטושטשים הראשונים, בשחור-לבן, של הכורים.
הישרדות הכורים.
מקלט החירום בו שהו הכורים הלכודים היה בשטח של 50 מ"ר שלאורך דפנותיו שני ספסלים ארוכים, אך בעיות באוורור גרמו להם לעבור לתוך מנהרות המכרה. בנוסף למקלט זה הייתה להם גישה למנהרה באורך של כ-2 ק"מ שבה הם יכלו להתהלך ולשמור על פרטיותם על פי רצונם. אספקת המזון שלהם הייתה מוגבלת וכל אחד מהאנשים איבד 8 ק"ג ממשקלו עד למועד יצירת הקשר איתם. אף על פי שמלאי המזון שנשמר במקלט היה מיועד להספיק רק ליומיים או שלושה, באמצעות משטר קיצוב זהיר, הצליחו הכורים לצרוך אותו במשך שבועיים והוא אזל זמן קצר לפני שהם התגלו.
לאחר חילוץ הכורים ולאחר ששוחרר מבית החולים, אמר הכורה מריו ספולבדה: "כל 33 הכורים, היו גוף אחד, שתפקד באופן דמוקרטי, עבדו יחדיו לתחזק את המכרה, חיפשו דרכי מילוט ושמרו על המורל. ידענו שאם אחדותנו תתפרק, נהיה כולנו נדונים לאבדון. כל יום נכנס אדם אחר מאתנו למשבר. בכל פעם שזה קרה, פעלנו כצוות כדי להעלות את המורל". ספולבדה ציין שכמה מהכורים המבוגרים יותר העניקו תמיכה לצעירים יותר וכולם נדרו נדר שתיקה בנוגע לפרטים מסוימים על שאירע במכרה, במיוחד בשבועות הראשונים של הייאוש.
הצילומים שנשלחו למעלה.
זמן קצר לאחר יצירת הקשר עם הכורים הלכודים, הופיעו 28 מתוך 33 האנשים בקטע וידאו באורך של 40 דקות שהוקלט במצלמת וידאו קטנה שנשלחה על ידי מנהלת החילוץ באמצעות קפסולת פלסטיק כחולה באורך של 1.5 מ'. קפסולות פלסטיק אלו כונו "יונים" (בספרדית: palomas, כרמז לתפקידן הדומה ליוני דואר). הקטע המצולם הראה שרוב האנשים נמצאים במצב רוח טוב ובבריאות טובה, אף על פי שהם איבדו ממשקלם.
האנשים הופיעו בקטע הווידאו כשהם לא לבושים בחולצות ועטורי זקנים. פניהם וגופם היו מכוסים בשכבת זיעה כתוצאה מהטמפרטורה והלחות הגבוהים במעמקי המכרה. כמה מהם נראו רזים מאוד וחלקם התביישו להופיע לפני המצלמה. מי שהנחה את צילום קטע הווידאו, מריו ספולבדה, נמנע למסור פירוט על מצב בריאותם של האנשים והשתמש במינוח המעורפל, "מורכב" כשהוא התייחס למצבם. עם זאת הוא הקפיד להציג גישה אופטימית ועמד על כך שהלכודים רואים את המצב באור ורוד.
מנהיגות.
"זו הייתה משמרת ארוכה במקצת", אמר מנהל המשמרת של הקבוצה, לואיס אורסואה, כשהוא משתמש בלשון המעטה. אורסואה, שקור הרוח שלו וההומור העדין שלו צוינו כגורמים שבזכותם התמקדו האנשים שתחת אחריותו בהישרדות במשך 70 ימי החוויה הקשה שהם עברו מתחת לאדמה, שמר על קור רוחו במהלך התקשורת הקולית הראשונה שלו עם מנהלי מבצע החילוץ על פני האדמה. הוא חיפה על הרעב ותחושות הייאוש שאנשיו חוו באומרו, "אנחנו בסדר, ממתינים שתחלצו אותנו".
לזכותו של אורסואה נרשמה האווירה הדמוקרטית של החלטות משותפות שהתקבלו ברוב של הלכודים לטובת המטרה המשותפת של שמירה על המורל. "עליך רק לומר את האמת ולהאמין בדמוקרטיה", הוא אמר. "אורסואה ניסה להחדיר לאנשים גישה פילוסופית של קבלת הגורל כדי שהם יוכלו להתמודד עם מצבם ולהמשיך ולהתמקד במשימות החיוניות להישרדותם".
מצב בריאותם של הלכודים.
ב-23 באוגוסט נוצר הקשר הקולי הראשון עם הכורים הלכודים. הצוות הרפואי שעקב אחר מצב בריאותם של האנשים, דיווח שסופקה להם תמיסת גלוקוז 5% ותרופות למניעת כיבי קיבה שעלולים היו להיגרם מהמזון המועט שצרכו הכורים. האספקה נשלחה אל הכורים באמצעות ה"יונים" בתהליך שארך כשעה. העברת מזון מוצק החלה כמה ימים לאחר מכן. לקרובי משפחותיהם של הכורים הותר לכתוב להם מכתבים, אך הם התבקשו לשמור על נימה אופטימית.
מתוך דאגה לחוסנם הנפשי של הלכודים, הקפידו צוותי החילוץ לומר לכורים הלכודים שבמקרה הגרוע ביותר החילוץ יארך חודשים וציינו כתאריך יעד את חג המולד. עם זאת, ב-25 באוגוסט הועבר ללכודים תדרוך מלא בנוגע ללוח הזמנים המתוכנן ולמורכבות של מבצע החילוץ. שר המכרות הצ'יליאני דיווח מאוחר יותר שהאנשים הגיבו בצורה חיובית למידע הפחות אופטימי שהועבר אליהם.