בשנת 1978 הצטרף דר לתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות: "כרגע לא פנוי"; גילם את ג'ורג' שניידר בהצגה "פרק ב'", גילם את בלדד בהצגה "יסורי איוב", גילם את מוניה בהצגה "אורזי מזוודות", גילם את גולגלביץ' בהצגה "כולם רוצים לחיות", גילם את אדולף אייכמן בהצגה "קסטנר", גילם את לותר ואת העו"ד בהצגה "מיכאל קולהאס", גילם כומר בהצגה "אמא קוראז'", גילם את הרבסט בהצגה "שירה", גילם את אייק ואת לנארד בהצגה "זמנים אחרים", גילם את בקינגהאם בהצגה "ריצ'רד השלישי", גילם שישה תפקידים שונים בהצגה "מלאכים באמריקה", גילם את צוקר בהצגה "מבקר המדינה", גילם תפקיד אורח בהצגה "רצח", גילם את אורי בהצגה "אורי מורי" והשתתף בהצגה "אדון וולף". כמו כן תרגם את המחזה "איש עם קשרים" עבור תיאטרון הקאמרי.
בשנת 1995 פרש ממשחקו בקאמרי ועבר לשחק בתיאטראות אחרים, ביניהם תיאטרון בית ליסין, הבימה ותיאטרון באר שבע.
בתיאטרון בית ליסין השתתף בין היתר בהצגות "קידוש", "חמץ", "שבעה" (כחלק מטרילוגיה ישראלית שכתב שמואל הספרי), "סתיו ימיו", "המים זוכרים", "שבר ענן" מאת מרים קיני, "אחרון ימיה" מאת גדי ענבר, "אנדה" מאת הלל מיטלפונקט, "אמא מאוהבת" מאת גורן אגמון, "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר ו"הקומה השלישית" מאת אשכול נבו. השתתף גם בהעלאת המחזה "אוסלו", מאת ג'י.טי. רוג'רס, בתפקיד שמעון פרס.
ב־1979 העלה בתיאטרון צוותא הצגת יחיד בשם "כמו כדור בראש", אשר הוצגה כ-400 פעם ברחבי הארץ במשך כ-10 שנים, ואף הועלתה בתרגום לאנגלית בפסטיבל אדינבורו.
בתיאטרון באר שבע השתתף בהצגה "כשאת אומרת לא".
בתיאטרון הבימה השתתף בהצגות "זמן אמת" ו"מועדון האלמנות העליזות".
כבמאי, ביים את המחזה "הבט אחורה בזעם" בתיאטרון הספרייה, וביים ותרגם את המחזה "הא הא" עבור תיאטרון הספרייה.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1963 השתתף בסרטו של אריה אליאס "אף מילה למורגנשטרן". ב-1972 גילם את גדעון רוגוב בסרטו של שמואל אימברמן "שתי דפיקות לב". ב-1973 גילם את ד"ר לוקס בסרטו של עמי ארצי "הבלש האמיץ שוורץ", וגילם את ד"ר אבישר בסרטו של יונה דאי "אדם". ב-1976 גילם את אלכסנדר בסרטו של זאב רווח "רק היום". ב-1977 גילם שוטר בסרטו של זאב רווח "הגונב מגנב פטור", וגילם את פלדמן בסרטו של שמואל אימברמן "בוא נפוצץ מיליון". ב-1978 שיחק כברמן בסרט "שרגא קטן". ב-1979 השתתף בסרטו של זאב רווח "לא לעלות יותר". ב-1980 השתתף בסרטו של זאב רווח "פצעי בגרות 80". ב-1982 גילם את אבא של איה בסרטה של מיכל בת-אדם "בן לוקח בת". לחשיפה המשמעותית ביותר עד אז זכה דר בתפקידו בסדרת הטלוויזיה "קרובים קרובים", שעלתה לאוויר בשנת 1983. בסדרה גילם דר את אילן, בעלה של תיקי (תיקי דיין), סוכן ביטוח מניפולטור ובעל נטיות לקמצנות. ב-1984 גילם את יורם טל שיר בסרטו של חיים גיל "כאסח". ב-1994 גילם את השופט בנימין הלוי בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "משפט קסטנר" המהווה עיבוד למשפט קסטנר. ב-1997 גילם את ראש השב"כ אברהם שלום בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "קו 300" המבוססת על אירועי קו 300. ב-2003 גילם את צבי לזר בסדרת הטלוויזיה שיצרו אורי ובני ברבש "מיי פירסט סוני". ב-2005 גילם את ראובן בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל" ובאותה השנה חזר לגלם את אילן בפרק האיחוד של "קרובים קרובים". ב-2007 גילם את חיים, ראש המוסד, בסרט "המוסד הסגור". ב-2010 גילם את סבא עמוס בסדרת הטלוויזיה המשודרת בערוץ 10 "כאן גרים בכיף" ובשנת 2011 השתתף בסדרת הטלוויזיה "החולמים" בערוץ הילדים שם גילם את ליאון מנהל בית האומנה, אשר מת בתחילת הסדרה בעקבות הרעלתו.
בשנת 2014 שיחק בסרט "מיתה טובה" שזכה בארבעה פרסי אופיר ובסרט פריז על המים שזכה בפרס אחד. ב-2015 גילם את גדעון, סבה של מאיה (אריאל מורטמן) בסדרת הנוער "כוכב הצפון". באותה שנה גילם דר את שמואל בודנהיימר, אביו של גידי (עפר שכטר) בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80". ב-2016 גילם את פרופסור שכטר בסדרה "בנות הזהב" בערוץ 10, הופיע בסדרה "האחיות המוצלחות שלי", ובתפקיד עצמו בסדרה "צומת מילר". ב-2017 שיחק בסרט "דרייבר". ב-2019 שיחק בסרטים "אהבה בשלייקס" של יוחנן ולר, בסרטו של אלון גור אריה "המוסד", שבו חזר לגלם את דמותו של חיים ראש המוסד ו"בשורות טובות" של ארז תדמור. באותה שנה הופיע בסדרה "אבא משתדל" בכאן 11.
פרסים.
דר זכה בפרס על שם חנה רובינא ובפרס עיריית תל אביב על שם אברהם בן-יוסף על תפקידו כהרבסט בהצגה "שירה" בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2018 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בנובמבר 2012 הוענק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
מבצע ארי-ים
מבצע ארי ים
מבצע אריה ים
מבצע אריה-ים
מבצע אריה הים
מבצע אריה-הים
מבצע זעם בהול
השיטור הימי
Et tu, Brute?
Tu quoque Brute fili mi
Et tu, Brute
יחידת השיטור הימי
אהרון פירסול
משה גליקמן־פרוש
ציסטרסיאני
בויארין
בוירין
לאן
קאנופוס (פירושונים)
ספרות המרכבה
גומי סינתטי
גומי סינתטי הוא תחליף לגומי, בעל תכונות משופרות. פולימרים מסוגים אחדים משמשים כגומי סינתטי.
לראשונה נוצר גומי סינתטי בשנת 1910 על ידי הכימאי הרוסי סרגיי לבדב. יישום הטכנולוגיה נולד מתוך מחקרים שפורסמו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שנכתבו על ידי קאורותרס והמדען הגרמני הרמן שטודינגר. מחקרים אלו הובילו בשנת 1931 ליצירת אחת הצורות היותר מוצלחות של גומי סינתטי הידוע בתור "נאופרן". נאופרן עמיד מאוד לחום ולכימיקלים כגון נפט ודלק. משתמשים בו בצינורות דלק ובתור חומר בידוד במכונות.
ב-1935 הצליחו המדענים הגרמנים לסנתז את הראשון מתוך סדרה של חומרים סינתטיים הידועים בשם "גומיות בונא". הם היו "קופולימרים", כלומר הפולימר שלהם נוצר לא ממונומר יחיד, אלא משני מונומרים. אחד החומרים האלו, קופולימר של בוטאדיאן וסטירן הידוע כ-"GR-S" (ראשי תיבות של Government Rubber Styrene), הפך לבסיס הייצור של הגומי הסינתטי בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, שבה היה הגומי הסינתטי קריטי למאמץ המלחמתי, ויוצר במגוון רחב של צורות.
בעיה נוספת הייתה שגומי טבעי הוא נדיר יחסית בטבע, ועד אמצע שנת 1942 עברו לשליטה יפנית מרבית השטחים בהם ניתן להפיק את הגומי הטבעי. כתוצאה מכך יזמה ממשלת ארצות הברית פרויקטים עצומים כדי לזרז את ייצור הגומי הסינתטי, ועד סוף 1944 ייצרו את החומר יותר מ-50 מפעלי ענק. תפוקת ארצות הברית לבדה הייתה כפולה מייצור הגומי הטבעי בשנים שלפני המלחמה.
לאחר המלחמה לא שב עוד הגומי הטבעי למעמדו הקודם, במיוחד אחרי שהמדענים גילו דרך לסנתז איזופרן. ה-GR-S הגרמני נשאר כגומי הסינתטי המועדף בייצור גלגלי מכוניות. הגומי הסינתטי שיחק תפקיד חשוב במרוץ לחלל ובמרוץ החימוש הגרעיני.
גומי (פירושונים)
NPC (סיבוכיות)
טווינא
זהר
טוינא
ליסון גרוב
ליסון גרוב או ליסון גרואוב (באנגלית: Lisson Grove) היא שכונה (הקרויה על שם הרחוב העובר במרכזה) בצפון רובע הסיטי של וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה ממוקמת בסמוך למגרש הקריקט לורדס שנמצא ביער סנט ג'ון. ממערב לשכונה נמצאים פדינגטון ורחוב ווטלינג, במזרחה נמצאת שכונת מרילבון ובמזרחה נמצאים רחוב בייקר וריג'נטס פארק.
היסטוריה.
עד שלהי המאה ה-18 היה האזור בו ממוקמת השכונה אזור כפרי. המלחין ג'וזף היידן התגורר בחווה באזור במשך זמן קצר באביב 1791. במהלך המאה ה-19, עם התפשטותה וגידולה המהיר של לונדון הוויקטוריאנית הפכה השכונה לשכונת פועלים ענייה, ונחשבה לאחת משכונות העוני הירודות ביותר של העיר - ויותר ממחצית מ-50,000 תושביה היו עניים ירודים. שיעורי הפשיעה בה היו גבוהים ביותר, והשכונה הייתה מרכז של זנות. על פי ספרו של תומאס בימז שוטרי לונדון פחדו להיכנס לשכונה ונהגו להלך בה בזוגות.
אזכורים תרבותיים.
דמותה של אליזה דוליטל ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון (שעל בסיסו נוצרו המחזמר וסרט הקולנוע "גבירתי הנאוה") היא מליסון גרוב.
ליסון גרואוב
מילבנק
מילבנק (באנגלית: Millbank) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת במרכז לונדון, על גדת נהר התמזה, מזרחית לשכונת פימליקו ודרומית לווסטמינסטר.
מקור שמה של השכונה (מילולית: גדת הטחנה) בטחנת קמח שהיה במקום בבעלות מנזר וסטמינסטר.
היסטוריה.
השכונה קרויה על שם הרחוב העובר לאורך גדתו הצפונית של נהר התמזה, בין גשר ווקסהול לרחוב אבינגדון, דרומית לכיכר הפרלמנט. הרחוב הוקם לאחר בניית רציף התמזה בשלהי המאה ה-19 במסגרת בניית מערכת הביוב של לונדון על ידי ג'וזף בזלגייט.
מרבית מבני השכונה כיום נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שהאזור נבנה מחדש בעקבות שיטפון התמזה בשנת 1928, שהציף את השכונה לאחר שאירעה התמוטטות של 25 מטרים מרציף התמזה.
בשל קרבת השכונה לארמון ווסטמינסטר (המשמש את הפרלמנט הבריטי), לאורך רחוב מילבנק מצויים מבני משרדים רבים המשמשים את הפרלמנט.
בשלהי המאה ה-19 הוקמה בשכונה המכללה הרפואית של הצבא המלכותי, בה פותח החיסון הראשון למגפת הטיפוס. כיום משמש המבנה את מכללת צ'לסי לאמנות ולעיצוב.
כמו כן פועלת בשכונה גלריית טייט מאז הקמתה, ועם הרחבת המוזיאון הפך המבנה לסניף טייט בריטניה של המוזיאון.
רואים שש שש
רציף התמזה