הפילוסוף והמדינאי הצרפתי ממוצא רוסי אלכסנדר קוז'ב ראה את כתביו ורעיונותיו של יוליאנוס כריאקציה לנצרות. על פי קוז'ב, יוליאנוס זיהה את הסכנה שהנצרות הציבה למערכת השלטון והמרקם החברתי של האימפריה ובחר בפולחן האלים לקדם את פני הרעה. יתר על כן, קוז'ב ראה בנאופלאטוניזם של יוליאנוס בסיס לפרשנות של הפילוסופיה היוונית של אפלטון ואריסטו. במאמר "Le Concept, le temps et le discours" מפרט קוז'ב את התפיסה ההגליאנית שחכמה הופכת אפשרית רק במלאת הזמן. את תגובתו של קוז'ב לליאו שטראוס שחלק על רעיון זה, ניתן למצוא במאמרו של קוז'ב "הקיסר יוליאנוס ואומנות הכתיבה שלו". להרצאותיו וכתביו הפילוסופיים של קוז'ב הייתה השפעה רבה על הפילוסופיה הצרפתית של המאה ה-20 בעיקר מאחר שהציג מחדש רעיונות הגליאניים לפילוסופיה הצרפתית
יוליאנוס היה מקור השראה למשוררים ולסופרים, כולל הסופר הרומנטי הפרוסי יוזף פון אייכנדורף (1788–1857), מהבולטים שביוצרי הרומנטיקה בספרות הגרמנית. המשורר הרומנטי הצרפתי אלפרד דה ויניי (1797–1863), המחזאי הנורווגי הנריק איבסן (1828–1906), משורר בן הקהילה היוונית של העיר אלכסנדריה, קונסטנדינוס קוואפיס (1863–1933), ששירתו הושפעה מהיסטוריה היוונית והנוצרית-מזרחית. הסופר הרוסי דימיטרי מרז'קובסקי (1866–1941) והסופר האמריקאי גור וידאל (1925–2012), החשיב עצמו "רפורמטור קיצוני", והעיד על עצמו כמי שרוצה להחזיר את הרפובליקניות הטהורה של אמריקה המוקדמת, כתב את הרומן יוליאנוס (Julian) בשנת 1964. בהקדמה לספר כתב וידאל כי הספר עוסק בשינויים בנצרות שחוללו קונסטנטינוס וממשיכיו. השקפתו של וידאל היא שקידום הנצרות על ידי קונסטנטינוס, ויצירת אסכולות אורתודוקסיות סותרות, הונעו על ידי הצרכים הפוליטיים של קונסטנטינוס, ולא מאמונה עמוקה, וכי מדיניות זו נמשכה על ידי יורשיו. יוליאנוס נשאר דמות זוהרת אך שנויה במחלוקת, המייצגת בעיות שנמצאות תדיר על סדר היום הציבורי. כך בזמנים של אירועים קיצוניים "אומצו" יוליאנוס וכתביו על ידי דמויות שונות, בניטו מוסוליני ואדולף היטלר הצהירו במספר מקרים על הערצתם ליוליאנוס כמי שמרד ופעל לשנות את סדרי העולם. מצד שני הוגה הדעות הסוציאליסטי קרל מרקס כתב באופן חיובי ואוהד על יוליאנוס כדמות היסטורית.
פרסי פרטי-קולור
חתול פרסי צ'ינצ'ילה
יונה (סוג)
יונה (שם מדעי: "Columba") היא סוג של עוף ממשפחת היוניים ובתוכו מספר מינים.
אטימולוגיה.
פירוש מקור השם המדעי של היונה ("Columba") הוא "שחייה". כך מתאר המחזאי היווני אריסטופאנס את היונה כשהיא נראית כ'שוחה' באוויר, ומכאן נלקח באופן מטאפורי השם האנגלי 'dove' שפירושו בגרמנית - 'צלילה'. קולומבריום ('columbarium') מלטינית - מערות לגידול יונים, ניתן למצוא כמה ממערות אלה במקומות שונים בארץ בעיקר באזור בית גוברין, מערות אלה קיימות מהתקופה ההלניסטית.
מאפיינים.
ישנם כ-318 מינים של יונים. היונים מונוגמיות, ומחליפות בני זוג רק במקרה של מות אחד מבני הזוג. ברגע שהקן מוכן, הנקבה תטיל ביצה אחת וברוב המקרים תטיל ביצה נוספת לאחר יום. הזכר דוגר מהבוקר עד אחר הצהריים והנקבה דוגרת בערב ובלילה. כל אחד מבני הזוג מאכיל גוזל אחד מחלב יונים אשר נוצר בגרונם. זמן הדגירה על הביצים הוא עד 20 ימים בקיץ או עד 25 ימים בחורף. הגוזלים מוכנים לתעופה כעבור שישה שבועות מבקיעתם.
היונים חיות בממוצע כ-5 שנים בטבע, אם כי בשבי נצפו יונים שחיו כ-15 שנים.
היונים החיות בערים הן שייכות למין יונת סלעים, ובדרך כלל אינן עפות יותר מ-20 ק"מ ביום.
מאפיין מוכר של היונים הוא הליכתן כאשר הראש פונה קדימה ואחורה בקצב הצעדים. למעשה, ראש היונה מתנדנד קדימה בלבד ואילו לאחר מיכן גופה מתקדם בזמן שראשה נשאר במקום - מה שנראה כתזוזת הראש לאחור. נטען כי יש להליכה זו יתרון ליונים מבחינת הגדלת שדה הראייה שלהן, פרט הכרחי להישרדותן בנוגע לקליטת אויבים ולמציאת אוכל ומחסה.
יונים ובני אדם.
היונים ידועות כנשאיות ומפיצות של מחלות בקרב בעלי חיים ובני אדם. מרבית המחלות המופצות על ידי יונים מועברות על ידי הלשלשת שלהן. מספר מחלות המועברות על ידי הלשלשת הן: אורניתוזיס, דלקת המוח, דלקת ריאות, סלמונלה וטוקסופלזמוזיס. היונים נעקצות על ידי מספר סוגים של טפילים (וקטורים) כגון פרעושים, כינים, קרדיות, קרציות, יתושים, עכבישים, וחרקים עוקצים נוספים. מחלות נוספות המופצות על ידי יונים הן מחלות תלויות וקטור כגון קדחת מערב הנילוס.
היונים מהוות לעיתים מטרד לבני-האדם. הן מתגודדות בקבוצות גדולות שמייצרות כמות פסולת רבה באזור מגוריהן. לעיתים קרובות הן מתמקמות בקרבת מגורי האדם במקומות כגון מסתורי כביסה, גגות, מרפסות וכו' וגורמות ללכלוך, ריח רע, והעברת מחלות; הלשלשת יכולה להווה מצע גידול נוח לטפילים; לשלשת היונים חומצית ובעלת תכונות קורוזיביות, כך שהיא גורמת להרס של מתכות מגולוונות כמו מרזבים ושלדי מתכת.
ביצים ותטולה - דעות עממיות וידע מדעי.
עד ימינו שרדה הדעה העממית גם בקרב מגדלי יונים, שהיונה מטילה בכל חודש זוג ביצים האחד זכר והשני נקבה, עם הפסקה של ארבעה חודשים בחודשי החורף. מחקר מדעי טרם מלחמת העולם הראשונה מצא שאכן יש בכל תטולה בדרך כלל שני ביצים, אבל דווקא לרוב, שני הביצים הם ממין אחד, (או ששניהם מכילים זכר, או ששניהם מכילים נקבה). עם זאת סך הזכרים וסך הנקבות המוטלות בשנה שווה בדרך כלל. ואמנם כאשר בצמד הביצים ביצה השונה בגודלה באופן ניכר, יש בביצה הגדולה בדרך כלל זכר, ובקטנה יותר נקבה. הביצה השנייה מוטלת עד יומיים מהטלת הביצה הראשונה. הזכר דוגר במשמרת בוקר, והנקבה מהצהריים אל תוך הלילה ועד הבוקר שלמחרת. משך הדגירה עד לבקיעה הוא כשמונה עשר יום.
מינים.
המינים הנפוצים בארץ ישראל הם:
יונת הסלע, יונת הבית, יונת ענק, יונת עצים.
במופעי קסמים הכוללים בעלי חיים נפוץ השימוש בעופות הנקראים בפי הקהל והקוסמים בשם יונים, אולם זוהי טעות נפוצה, שכן יונת הקוסם אינה יונה אלא תור
היונה בתרבות העולם.
במסופוטמיה היו היונים סמל האלה איננה - אישתר אלת האהבה המיניות, והמלחמה. כבר בתחילת האלף השלישי לפנה"ס ניתן להבחין ביונים המעטרות חפצי נוי. מטבעות שנמצאו בתחום השפעת ההתרבות המינואית מופיעה אפרודיטה בדמות יונה, וצלמיות בדמות יונים נתגלו במקדש עשתר באשור תוארכו למאה ה-13 לפנה"ס המראה הנשקף מן ה פרסקו המצוי במארי חושף צלמית יונה ענקית המגיחה מתוך ענפי עץ הדקל צלמית זו עשויה להעיד על האמונה העממית בדבר האלה עשתר העוטה לעיתים בדמות יונה.
היונה היא סמלה של האלה הפיניקית – תנית, ובתקופה הפרסית - במצרים וסוריה, שימשו היונים והתורים שליחים של האלים באופן כמעט בלעדי.
בעלילות גילגמש לאחר שגילה אודות הסופה שעתידה להחריב את העולם משחרר אותנפישתים סנונית, יונה, ועורב כדי למצוא אדמה, אולם בסיפור זה העורב הוא זה ש'מסמן' לגיבור כי זעם האל שכח במעופו והתעכבותו מעל הגופות הצפות על פני מפלס המים היורד . באזור הלבנט הקדום שמשה היונה כסמל האלה הכנענית אשרה, ייתכן שהמילה היוונית העתיקה 'peristera' נגזרת מהביטוי השמי: ציפור-עשתר, היונים נחשבו קדושות גם לאלה היוונית אפרודיטה ובאזור יוון הקדומה בולטת נוכחותה על גבי כלי חרס מעוטרים בציורי יונים, המופיעות גם במקדש אפרודיטה באתונה. במהלך הפסטיבל המרכזי שנערך לכבוד אפרודיטה היה מקדשה מטוהר באמצעות דם יונה שהוקרבה עבורה, מאוחר יותר השפעתם התרבותית של היונים נדדה גם לאלה ונוס פורטונה. בקרב המנדעים היה נהוג להקריב לפני טקס קבורה יונה - המסמלת חיי-נצח, רוח הקודש נזכרת במקומות רבים בברית החדשה. אחד האזכורים החשובים של רוח הקודש, מתייחס לטבילת ישו בידי יוחנן המטביל, שם היא מתוארת כיונה.
היונה מופיעה לעיתים בציורים בנושאים נוצריים כמוטיב המציין את רוח הקודש ומקורה בבשורה על פי מתי ג,16.
דיודורוס סיקולוס מוסר שסמירמיס המלכה האשורית הפכה ליונה ומאז נוהגים האשורים לסגוד ליונה המסמלת את האלה סמירמיס ובהזדמנות אחרת מוסר דיודורוס אודות הסורים הסוגדים ליונה.
בתרבות המוסלמית היוניים מקודשות עד היום, וקיים נוהג לשמור על היונים המקננות בערים, ובמיוחד ביונים המקננות במסגדים או בסמוך להם.
במיתולוגיה היפנית היונה נחשבת לרוחו של האל המגן של יפן (האצ'ימן).
היונה ביהדות.
אחת הסיבות לנתק בן היהודים לשומרונים בימי בית המקדש השני היא כי הם מנסכים ליונה
וסוגדים לאל הפרסי אשימא שהובא לתחומי צפון ממלכת ישראל על ידי המתיישבים האשוריים.
"וְאַנְשֵׁי חֲמָת עָשׂוּ אֶת-אֲשִׁימָא"(מלכים ב יז,ל).
הפילוסוף היהודי הלניסטי פילון האלכסנדרוני תיאר את היונה כסמל החוכמה (סופיה) בכתביו מתוארת היונה כלוגוס או כנואוס וכאלגוריה לרוח האל.
דמות היונה שמשה גם לעיטור בבתי כנסת קדומים למשל בבית הכנסת בחפציבה ובבית הכנסת בבית אלפא. בתקופת בית שני נהגו לגדל יונים לשם הקרבת קורבנות בבית המקדש.
חז"ל אסרו לקנות ביצי יונים מעובדי כוכבים ומזלות, בגלל הדמיון של ביצת היונה לביצי הכחל, כי לדעתם הכחל הוא ממיני העורב שביציו אסורות באכילה.
בספר הזוהר היונה שלא חזרה לנוח אמורה לחזור ביום מן הימים כשבמקורה כתר המשיח .
בתרגומי מגילת אסתר לארמית כס שלמה המלך מתואר כמקושט בעיטורי זהב בדמות יונה.
יונת השלום: בתרבויות רבות, היונה, ובמיוחד יונה לבנה מסמלת שלום. מקורו של סמל זה בספר בראשית, בסיפור המבול, כאשר היונה היא זו שהביאה לנח עלה זית, ובכך בישרה לו כי יש יבשה בחוץ ובא שלום לעולם ההרוס.