בשנת 1998 שיחק בסרט המלחמה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן" לצד מאט דיימון וטום הנקס. דייוויס קיבל ביקורות טובות מאוד על הופעתו בסרט ולאחריהן זכה לשחק ב-15 סרטים נוספים לצד שחקנים ידועים כמו ג'ורג' קלוני. ב-2004 שיחק בדרמת הטלוויזיה של CBS "הלטר סקלטר", אותו חייו של צ'ארלס מנסון, אותו דייוויד גילם.
מ-2008 ועד 2010 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור דניאל פאראדי.
בשנת 2011 היה מועמד לפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "צדק פרטי". שנה לאחר מכן ב-2012 זכה דייוויד בפרס זה.
בשנת 2014 ביצע הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "חניבעל" ו"קונסטנטין". בשנת 2015 גילם סוכן בטקסס ריינג'רס מתוך הסדרה "עליית טקסס", ששודרה בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2016 התארח בסדרה "לוציפר". בשנת 2017 גילם את דמותו של מלקולם דרייפוס בעונה הרביעית של "סליפי הולו" ברשת FOX. בשנה זו התארח גם בסדרות "טווין פיקס" ו"אלים אמריקאים".
בשנת 2018 התארח בסדרות המצליחות של DC קומיקס "הפלאש", "החץ" ו"סופרגירל".
בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "FBI".
גנאי
מרפא (מלון באל-חמה)
מרפא היה בית מלון ופנסיון באל-חמה, אתר מרפא בשותפות ערבית-יהודית שפעל בין השנים 1944–1967. שלטונות המנדט הבריטי נתנו את הזיכיון להפעלת המקום לערבי עשיר ובעל השפעה, הבק סלימן נדיף, תמורת מתן "שירותים מיוחדים" בשיתוף עם ניל"י. זאב ספיר מחיפה מימן את הבנייה והשקיע בה 24 אלף לירות שטרלינג (כ-5.5 מיליון ש"ח במונחי 2016). ספיר התנה את השקעתו באישורו של אמין אל-חוסייני, ראש הוועד הערבי העליון, המוסד העליון של ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
לקראת סיום המנדט הבריטי, בסתיו 1947, נאלץ ספיר לנטוש את אל-חמה מטעמי ביטחון. עד לתקרית אל-חמה הוא חזר לשם פעמים אחדות עם נציג האו"ם במטרה להמשיך בהפעלת המלון. בינתיים המשיכה משפחת הבק להפעילו לבד, לנוחיות ערבים עשירים, בייחוד מארצות שכנות ומומחים זרים ששירתו את הצבא הסורי.
במלחמת ששת הימים הגיעה ישראל לאל-חמה. זאב ספיר תיאר את אשר מצא בהגיעו למקום לאחר המלחמה: הוא פינה מהמקום את אלמנתו של הבק, בתה וחתנה אל מחסום קוניטרה והם חזרו לסוריה.
ספיר ביקש את רשותו של צה"ל, שהחזיק במקום, לשוב למקום ולהפעיל מחדש את המלון. מינהל מקרקעי ישראל החליט כי לספיר אין זכויות באתר והמסמכים שבידו אינם תקפים. שיקום המקום נמסר לקיבוצי הסביבה. שותפות שלהם מפעילה היום את האתר חמת גדר.
דלק מערכות רכב
דלק מערכות רכב או בשמה המקוצר דלק רכב היא חברה ציבורית המחזיקה בחברת יבוא הרכב דלק מוטורס, שהיא היבואנית בישראל של מותגי פורד, מאזדה, BMW ומיני.
היסטוריה.
דלק מוטורס החלה את דרכה העסקית בסוף שנת 1991, עם פתיחת שוק המכוניות היפני לייצוא לישראל, לאחר שמרבית היצרניות בו נמנעו מייצוא מכוניות לישראל עקב החרם הערבי. החברה החלה לייבא את מכוניות מאזדה, ומ-1995 החלה להיות הדומיננטית בשוק הרכב הישראלי, דומיננטיות שנמשכה יותר מ-15 שנה. ב-1999 רכשה החברה את הזיכיון ליבוא מכוניות פורד האמריקאיות לישראל מקבוצת מכשירי תנועה, וב-2011 את "קמור מוטורס", יבואנית BMW.
מתחילת פעילותה הייתה החברה בבעלות קבוצת דלק, שיצקה אותה בפברואר 1994 לתוך שלד של חברה ציבורית אחרת בבעלותה - גל תעשיות וייספילר, שפעילותה הועברה לחברה אחרת. בדצמבר 1994 היה שווי החברה כ-34 מיליון דולר. הרווחיות יוצאת הדופן של החברה הביאה את שוויה כעשור לאחר מכן לשווי שוק של מעל מיליארד דולר, בצד חלוקת דיבידנדים בהיקפים גדולים (מיליארדי שקלים).
באוקטובר 2010 מכרה קבוצת דלק 20% מהמניות שבבעלותה למנכ"ל החברה, גיל אגמון, שהפך בעקבות המהלך לבעל השליטה בחברה עם אחזקה של 37.47% ממניות החברה.
בשנת 2011 החברה רכשה מחברת קמור את הזיכיון לייבוא מכוניות BMW.
בנוסף לעסקי יבוא רכב לחברה השקעות בחברות הזנק ישראליות בתחום הרכב, ובהן מובילאיי והיילו.
מנכ"ל החברה ובעל השליטה בה הוא גיל אגמון.
דיל נהואד, מלך אקסום
מיטל להבי
מיטל להבי (נולדה ב-5 באפריל 1960) היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו הממונה על תחום התחבורה, יו"ר מרצ תל אביב-יפו וראש סיעת "מרצ" במועצת העירייה.
לשעבר יו"ר ועד שכונת כרם ישראל, ממייסדי הפורום הירוק לאיכות חיים בתל אביב-יפו ומובילי המאבק למען גן קריית ספר. מכהנת מ-2003 כנבחרת ציבור בעיריית תל אביב יפו וכיהנה בין היתר כחברת מועצה וכחברה בוועדת הבינוי והתשתית, בוועדה לאיכות הסביבה ובוועדת המשנה לתכנון ובנייה.
פעילות חברתית.
להבי הייתה בעלת החברה "מימוש פרויקטים" לייזום וקידום פרויקטים, יועצת לקידום פרויקטים סביבתיים (מחוץ למחוז תל אביב), מנחה סדנאות ל"מנהיגות מעשית" עבור שדולת הנשים בישראל, וכן יועצת לרשויות מקומיות לקידום תהליכים פיזיים וחברתיים בשיתוף הציבור. בעבר הייתה מזכירת ועד סוחרי שוק הכרמל, ודירקטורית בחברת "גני יהושע".
להבי נמנית עם מייסדי "הפורום הירוק" בתל אביב-יפו ועמותת "חצר נשית", שהקימה ביפו בית לנערות במצוקה. כמו כן הייתה חברה במועצת החברה להגנת הטבע.
ב-1999 המריצה להבי את שכניה למאבק לשיקום הגינה בשכונה ולהסטת אוטובוסים מרחובות מגורים שקטים; בעקבות הצלחת המאבק, החליטה להתמודד על מקום במועצת העירייה.
להבי פעילה סביבתית וחברתית מאז 1997 וב-2016 הוענק לה אות הגלובוס הירוק לאישיות ציבורית מטעם ארגון חיים וסביבה - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל. בראש ועדת הפרס עמדה שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר.
פעילות פוליטית.
בשנת 2000 הצטרפה להבי למפלגת מרצ ובשנת 2003 נבחרה לחברת מועצת העיר מטעם המפלגה. כחברת קואליציה במועצה כיהנה כיו"ר הוועדה לאיכות הסביבה, סגן יו"ר הוועדה לתכנון ובניין עיר, וכחברה בוועדת נכסים. להבי תומכת בהרחבת "ריאות ירוקות" בעיר, בשילוב התושבים בתכנון הפיזי והחברתי של העיר ובשמירה על זכויותיהם של התושבים. תמיכתה בנושאים אלה הביאה לבחירתה כ"חברת המועצה הירוקה ביותר" בדו"ח "משמר המועצה" שסקר את הצבעותיהם של כל חברי המועצה בשנים 2004 - 2008. עם זאת, לא הצליחה להבי להביא לשינויים משמעותיים בהחלטות העירייה בתחום הסביבה.
במאי 2008 גברה להבי בבחירות המקדימות לראשות רשימת מרצ בעיר על ראש הרשימה המכהנת, יעל דיין. בניגוד לדיין, להבי הביעה התנגדות לראש העיר המכהן, רון חולדאי, והובילה את פרישת מרצ מהקואליציה העירונית.
לאחר בחירות 2008, בתום משא ומתן בין נציגי מרצ ו"תל אביב אחת", סיעתו של חולדאי, הצטרפה מרצ לקואליציה העירונית בינואר 2009, ולהבי מונתה לתפקיד סגנית ראש העירייה הממונה על משאבי חינוך לגיל הרך.
ביוני 2012, מיטל להבי ומרצ התפטרו מהקואליציה במחאה על דיכויהּ האלים של המחאה החברתית על ידי המשטרה באותו סוף-השבוע.
בבחירות 2013 עמדה בראש רשימת מרצ למועצת העיר, שהריצה את ח"כ ניצן הורוביץ כמועמד לראשות העירייה. על אף ההפסד של הורוביץ במירוץ לראשות העירייה, זכתה רשימת מרצ במרבית הקולות וקיבלה 6 מנדטים במועצת העיר. עם חתימת ההסכם הקואליציוני ב-1 בינואר 2014, מונתה להבי לסגנית ראש העיר הממונה על תחבורה, בינוי ותשתיות בעיר. להבי תמכה במכירת חלקה של עיריית תל אביב בחניון כיכר אתרים.
במאי 2018 הודיעה כי תתמודד בבחירות לרשויות המקומיות שיתקיימו באוקטובר 2018. ב-27 בספטמבר, פרשה מהמירוץ לראשות העיר והודיעה כי בכוונתה להתמקד במירוץ למועצת העיר של תל אביב-יפו. פרישתה הגיעה לאחר שבסקר ערוץ 2 פורסם כי להבי זוכה לתמיכה מועטה של 2% בלבד מתושבי העיר. בבחירות עצמן זכתה מרצ בראשות להבי בשלושה מנדטים.
מחזיקת תיק התחבורה.
כחברת הקואליציה, סגנית ראש העיר ומחזיקת תיק התחבורה, בין 2014–2019 תמכה להבי במדיניות שמאפשרת לחנות על מדרכות עד השעה תשע בבוקר. כן תמכה בפעילותן של חברות להשכרת קורקינטים חשמליים ואופניים ללא תחנות עגינה קבועות, שמשתמשיהן רוכבים וחונים במדרכות. לדבריה על הרוכבים להתחשב בהולכי הרגל ולא לחסום מדרכות, ועל הולכי רגל "שנדרשים ליותר ערנות". להבי רואה בהוספת מקומות חנייה ובמתן אפשרות לתושבים לחנות בחינם בחניונים עירוניים פתרון לבעיית החנייה בעיר.
חיים אישיים.
להבי מתגוררת בשכונת כרם ישראל בתל אביב, גרושה ולה שני ילדים שנולדו וגדלו בתל אביב-יפו. אחיה הוא כדורגלן העבר עופר לוי, שמכהן מ-2019 כסגן ראש עיריית הרצליה.
ב-2005 השתתפה כמתמודדת בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, בה התחרו אנשים בעלי רקע של מעורבות חברתית על מענק להגשמת חזון חברתי שהציגו. להבי הודחה מהתוכנית בפרק התשיעי מתוך עשרה.
אליהו מונטאלטו
אליהו דה-לונה מונטאלטו (Philotheus Eliahu de Luna Montalto; 1567 לערך – כ"ט בשבט ה'שע"ו, 17 בפברואר 1616) היה רופא יהודי פורטוגזי, בן אנוסים, שפעל בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. רופאם האישי של מארי דה מדיצ'י ולואי השלושה עשר, מלכי צרפת. התפרסם ככותב כתב הפולמוס (tractate) ל בספר ישעיהו.
קורות חיים.
נולד בעיר קשטלו ברנקו בפורטוגל למשפחת אנוסים. הוטבל לנצרות ב-6 באוקטובר 1567 בשם פליפה רודריגש דה קשטלו ברנקו. סביר להניח שנולד אך מספר שבועות או חודשים קודם לטקס ההטבלה. הוא היה הבן השלישי לקתרינה ואנטוניו איירש. אחיו הבוגרים היו פדרו איירש (הוטבל ב-1563) ואיזבל איירש (הוטבלה ב-1565), ואחיו הצעירים: פאולו איירש (הוטבל ב-1575), פרנסישקו דה-לונה (הוטבל ב-1577) ודיוגו דה-לונה (הוטבל ב-1579).