כישלונה של ההסתערות סימן את סיומו של הקרב, בהפסד לדרום. זו הייתה היוזמה ההתקפית האחרונה של ארמיית צפון וירג'יניה. בתחילת 1864 עבר צבא הצפון, תחת מפקד חדש - גנרל יוליסס גרנט - למתקפה רצופה שהביאה לכניעת הדרום לאחר כשנה וחצי של קרבות עקובים מדם. אף על פי שההתקפה לא נערכה על ידי הדיוויזיה של פיקט בלבד, דבק בה השם "הסתערות פיקט". כך היה כנראה משום שגנרל לי התייחס אל פיקט כאל מוביל ההתקפה (אף שהוא היה כפוף לגנרל לונגסטריט). סיבה אחרת לכך הייתה העובדה שעיתוני וירג'יניה הבליטו את חלקו בהתקפה של פיקט, שהיה בן וירג'יניה היחיד בדרגת הפיקוד הבכירה שלו. ההסתערות של פיקט נקראת "קו פרשת המים של הקונפדרציה" (High-water mark of the Confederacy), כלומר הנקודה שבה היה הדרום קרוב יותר מאי פעם, לפני כן או אחרי כן, להגיע לניצחון.
פיקט התאבל על ההרג ההמוני של חייליו בגטיסברג עד ליומו האחרון.
קרבות נוספים.
לאחר קרב גטיסברג ואף על פי שלא ספג ביקורת עליו מגנרל לי או גנרל לונגסטריט הלכה הקריירה הצבאית של פיקט ודעכה. הוא פיקד על גזרת הגנה בווירג'יניה ובצפון קרוליינה ובאביב 1864 פיקד על דיוויזיה במסגרת הגנת העיר ריצ'מונד בווירג'יניה. יחידתו השתתפה במערכת אוברלנד (Overland Campaign), בקרב קולד הרבור (Battle of Cold Harbor) (מאי-יוני 1864), שבו החזיקה בגזרת הגנה שלא הותקפה על ידי הצפון, ובמצור על פיטרסבורג (Petersburg) במחצית השנייה של שנה זו. תבוסת הדיוויזיה של פיקט בקרב פייב פורקס (Battle of Five Forks) ב-1 באפריל 1865 הביאה להוראתו של גנרל לי לצבא הדרום לפנות את ריצ'מונד ולסגת לעבר אפומטוקס. פיקט השתתף בעת הקרב בסעודת קצינים שלושה קילומטרים מאחורי הדיוויזיה שלו, וכאשר חזר אל שדה הקרב היה זה כבר מאוחר מדי.
קיימת טענה שב-6 באפריל, לאחר קרב ערוץ סיילר, הורה גנרל לי על הדחת מספר קצינים וביניהם פיקט ועל החלפתו בפיקוד על שרידי הדיוויזיה שלו, ואולם אין ודאות שכך היה. מכל מקום פיקט הוסיף לפקד על חייליו הנותרים בקרב בית המשפט של אפומטוקס ב-9 באפריל. הוא נכנע שם באותו יום לצבא הצפון ביחד עם כל צבאו של גנרל לי.
חייו לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נמלט פיקט לקנדה. בשנה שלאחר מכן חזר לווירג'יניה והחל לעבוד בעיר נורפוק כסוכן ביטוח. זמן רב חלף עד אשר זכה לחנינה על שירותו בצבא הדרום, כמו בוגרי וסט פוינט אחרים, שעזבו את צבא ארצות הברית לשם כך. רק ב-1874 ניתנה לו ולאחרים החנינה בחוק שנתקבל על ידי הקונגרס.
פיקט נפטר בנורפוק ב-30 ביוני 1875 ונקבר בעיר הולדתו ריצ'מונד.
פיקט היה חבר בלשכת DOVE מספר 51 בריצ'מונד, וירג'יניה, של הבונים החופשים. סבורים, כי היה גם חבר בלשכה הצבאית Old Guard מספר 211 של הבונים החופשים, שהתקיימה במשך מלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא גם היה חבר במסדר הקשת המלכותית בסנט אלבן ובלשכת ריצ'מונד מספר 2, של האבירים הטמפלרים.
הנצחה.
שנים לאחר מותו של פיקט הייתה אלמנתו לסאל (שנפטרה ב-1931, בגיל 88) לסופרת ידועה, והיא הביאה בהדרגה לבניית מיתוס אודותיו כקצין וג'נטלמן דרומי מושלם. בין השאר היא פרסמה בשמו של בעלה שני ספרים, שאמינות תוכנם מוטלת בספק (היא כתבה עליו גם ספר אחד בחתימתה שלה). עם זאת, המיתוס של פיקט בתקופתנו - שספרים אודות צבא מדינות הקונפדרציה וקרב גטיסברג וסרט שנעשה אודות הקרב תרמו לו - הוא של גיבור טרגי.
על קברו של פיקט בנורפוק הוקמה מצבה מפוארת. היא הוקמה ביוזמת אנשי אגודת הדיוויזיה של פיקט, שביקשו במקור להציב אותה באתר הקרב של גטיסברג, אך מחלקת המלחמה של ארצות הברית סירבה לכך.
אנדרטה לזכרו של פיקט הוקמה גם במחנה הצבאי באי סן חואן, אתר מלחמת החזיר שבמדינת וושינגטון, ב-1904.
פורט פיקט, מחנה צבאי בווירג'יניה, נקרא על שמו של פיקט. הוא שימש כבסיס אימונים במלחמת העולם השנייה, וכיום מחזיק בו המשמר הלאומי של וירג'יניה.
השחקן סטיבן לאנג גילם את דמותו של פיקט בסרט המלחמה "גטיסברג" (1993). בסרט "Gods and Generals" מ-2003 גולמה דמותו על ידי השחקן בילי קמפבל (Billy Campbell).
ז'קי פורטוגז
ז'קי פורטוגז (נולד ב-8 באפריל 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בין השנים 1960–1972 ומזוהה ביותר עם קבוצת בית"ר תל אביב.
גדל והתחנך בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי בשנת 1960-1958.
פורטוגז החל את דרכו בקבוצת הנערים של כפר שלם, משם עבר לבית"ר תל אביב, כאשר בין לבין, רשם הופעות בנבחרת הנוער של ישראל בשנתון בו שיחקו גם מרדכי שפיגלר, מוצי ליאון, דרור קשטן וניסים בכר.
בפברואר 1963, במחצית עונת 1962/1963, צורף למכבי תל אביב. בעת שהצטרף דורגה הקבוצה במקום הלפני אחרון בליגה והיה חשש לירידתה לליגת המשנה. יחד עם שלום שיקווה הצעידו השניים את הקבוצה לניצחונות חשובים שהבטיחו את הישארות הקבוצה בליגה. ב-11 המשחקים בהם שיחק במכבי תל אביב הבקיע פורטוגז 7 שערים.
בבית"ר תל אביב תרם רבות לעליית הקבוצה לליגה הראשונה, ולאחר מכן שיחק גם בקבוצות נוספות, בהן: מכבי יפו ובית"ר רמלה. כאשר שיחק בקבוצת מכבי יפו תרם לעליית הקבוצה לליגה הראשונה בעונה בה הוקלט השיר "היידה יפו".
מבצע RY
מבצע RY היה שמה של התוכנית היפנית לפלישה ולכיבוש האיים נאורו ואושן שבדרום האוקיינוס השקט במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המבצע אמור היה לצאת לפועל במאי 1942, מיד לאחר מבצע MO, שמטרתו כיבוש גינאה החדשה, ולפני מבצע MI, שהסתיים בקרב מידווי. הסיבה העיקרית לעריכת מבצע זה הייתה השתלטות וניצול משאבי הזרחה. לאחר דחייה בשל התקלות בכוחות אויב, יצא המבצע לפועל באוגוסט 1942.
רקע.
האיים נאורו ואושן מבודדים אך הם עשירים במרבצי זרחה. האיים היו תחת מנדט אוסטרלי, וחברת כרייה בריטית כרתה את המשאב לצורכי יצור תחמושת, חומר נפץ ודשנים.
בדצמבר 1940 הטביעו סיירות העזר הגרמניות "אוריון" וקומט" חמש אוניות סוחר בריטיות והפציצו את נאורו ובכך פגעו בייצור הזרחה של בעלות הברית. לאחר פשיטות אלו, ולבקשת אוסטרליה, הסכימה האדמירליות הבריטית להציב כלי שיט באי על מנת להגן עליו מפני פשיטות נוספות. האונייה האוסטרלית מנורה (Manoora) הגיעה לאי ב-4 בינואר 1941, ולאחר מכן המשיכו אוניות אוסטרליות וניו זילנדיות להפגין נוכחות רצופה מסביב לאי. בנוסף, נשלחה לכל אחד מהאיים פלוגה עם שני תותחי שדה. הפשיטות היפניות הביאו להתחלת השימוש בשיירות ימיות בין אוסטרליה וניו זילנד.
בסוף פברואר 1942, תחת החשש מפני פלישה יפנית לאיים, יצאה מאיי ההברידים החדשים המשחתת "טריומפאנט" תחת דגל צרפת החופשית בדרכה לנאורו ולאושן על מנת לפנות את יושביהם.
אף על פי שהמבצע לכיבוש גינאה החדשה בוטל ב-8 במאי 1942 - מיד לאחר קרב ים האלמוגים - יצאו כוחות הצי הקיסרי היפני מרבאול ומבוגנוויל ב-11 במאי בדרכם לבצע את מבצע RY.
ניסיון הפלישה הראשון.
ב-11 במאי 1942 יצא מרבאול כוח הפלישה של הצי הקיסרי היפני, תחת פיקודו של אדמירל משנה קיוהידה שימה. הכוח הכיל את הסיירת "טטסוטה," את המקשות "אוקינושימה" ו"טסוגארו" ואת המשחתות "אוזוקי" ו"יוזוקי." הנחתים היפנים, שהשתייכו לכוח הנחיתה המיוחד ה-6 ולכוח הנחיתה המיוחד של קשימה, הפליגו על סיפון אוניות המשא "קינריו מארו" ו"טקהאטה מארו."
ב-12 במאי בשעה 04:52 זיהתה הצוללת האמריקאית "S-42" את הכוח ושיגרה טורפדו אל האוקינושימה והסבה לה נזק. הכוח המלווה את כוח הפלישה הטיל באזור פצצות עומק וגרם נזק לצוללת, שנאלצה לסגת ולשוב לבסיסה שבבריזביין. בשעה 06:40 טבעה האוקינושימה.
על אף אובדן אוקינושימה, המשיך שאר כוח הפלישה לפי התוכנית. בעודו במסלול הפלגה לנאורו קיבל שימה דיווח מודיעיני ממטוסי סיור מטולאגי על פיו נצפו נושאות המטוסים האמריקאיות "אנטרפרייז" ו"הורנט" במסלול הפלגה לנאורו. נושאות המטוסים נשלחו לאי בעקבות מידע שהתקבל לאחר יירוט תקשורת יפנית, ותפקידן היה הרתעתי בלבד.
ההרתעה הצליחה, ומתוך חשש מהאיום שהטילו נושאות המטוסים על כוח הפלישה, שהיה חסר בחיפוי אווירי, ביטלו היפנים את המבצע ב-15 במאי והכוח שב לרבאול.
ניסיון הפלישה השני.
כוח פלישה נוסף יצא מלגונת טרוק ב-26 באוגוסט 1942. הכוח הכיל את הסיירת "יוּבּארי" ואת המשחתות "אוֹיטה," "יוזוקי," "אריאקֶה," "יוּגוּרֶה" ו"יונאגי" ואוניית המשא "האקוזאקי מארו." כוח הפלישה נחת בנאורו ב-29 באוגוסט ובאושן ב-30 באוגוסט, ללא התנגדות.
לאחר מכן הציבו היפנים חילות מצב על שני האיים, בהם החזיקו עד סוף המלחמה. עם זאת, עם התקדמות המלחמה דילגו בעלות הברית על האיים תוך כדי התקדמותן באוקיינוס השקט, והאיים הפכו למבודדים ומנותקים.
ואל טורנס
ואל טורנס (בצרפתית: Val Thorens) היא עיירת הסקי הגבוהה ביותר באירופה, הממוקמת בעמק טאראנטז (Tarentaise) במחוז סבואה שבהרי האלפים הצרפתיים. ואל טורנס מהווה חלק ממרחב שלושת העמקים (Les Trois Vallées) – מרחב הגלישה המחובר הגדול ביותר בעולם, המציע 600 קילומטרים של מסלולים מחוברים. רוב בתי המלון ובתי הדירות בוואל טורנס הם Ski-In/Ski-Out, כלומר מאפשרים גלישה מפתח הדלת וחזרה בגלישה. גובהה של העיירה הוא כ-2,300 מטרים מעל גובה פני הים.
אתר הסקי.