ריבלין הופיע בסרטים: "רק היום" של זאב רווח (1976), "סרט וארוחת בוקר" (1977) "השועל בלול התרנגולות" (1978), "חסמבה ושודדי הסוסים" (1985) (בתפקיד אלימלך זורקין) ,"השגעון הגדול" (1986) (תפקיד ראשי), "אחד באפריל" (1989) (לצד ציפי שביט) ו"הסודות" (2007) בבימויו של אבי נשר.
פעילות פוליטית.
ריבלין השתתף בתשדירי הליכוד במסגרת תעמולת הבחירות לכנסת. בפעם הראשונה במערכת הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977, ולאחר מכן במערכת הבחירות לכנסת העשירית ב-1981, בה השתתף בתפקיד קומי במספר מערכונים שאת חלקם אף כתב. יש הטוענים שתרם רבות להצלחת המפלגה בבחירות. בבחירות 1984 השתתף בתשדירי הליכוד אל מול שלישיית הגשש החיוור, אשר ייצגו את המערך. מתשדירים אלו זכורים במיוחד המונולוגים "כן ולא", שלעגו למועמד המערך, שמעון פרס.
ריבלין התמודד בשנת 1998 במקום השני ברשימת "ראשון 2000" למועצת העיר ראשון לציון, בה גר. הסיעה זכתה במנדט אחד בלבד, אך הוא נכנס למועצה בינואר 2003, עם היבחרו של מספר 1 ברשימה, חמי דורון, לכנסת השש עשרה, וכיהן כחבר במועצת העיר באופוזיציה במשך פחות משנה.
בבחירות למועצת העיר בשנת 2008 התמודד בשנית, במסגרת סיעת "פז" בראשות אסף דעבול, כמספר 2 ברשימה. הרשימה קיבלה 4 מנדטים במועצת העיר, וריבלין נבחר לכהן בה. במשך כשנתיים היה חבר במועצת העיר והחזיק בתיק קשרי הקהילה העירוני, עד שמונה על ידי דב צור, ראש עיריית ראשון לציון לתפקיד יועץ העירייה לתרבות הממונה על עריכת חגיגות ה-130 להיווסדה של העיר, ולצורך קבלת התפקיד התפטר ממועצת העיר.
ב-2008 התמודד ריבלין בפריימריס לקביעת רשימת הליכוד לכנסת השמונה עשרה, אך שובץ במקום לא ריאלי ברשימה.
ב-2013 הוענק לו תואר יקיר העיר ראשון לציון.
מחלת הסרטן ומותו.
ב-1993 החל ריבלין, שהיה מעשן סיגריות, לחוש בבעיות במיתרי הקול והחליט להופיע רק בטלוויזיה עד שירגיש טוב יותר. הוא נעדר מבימת התיאטרון למשך שבע שנים. תוכנית הטלוויזיה שלו, "ספי", תוכננה כך שהוא יוכל להימנע מדיבור גם במהלך המשחק בה. בספטמבר 2006 נבדק בבית החולים שיבא, ואז התגלתה מחלת הסרטן בגרונו והומלץ לו על כריתה מלאה של מיתרי הקול. ריבלין איתר רופא בבוסטון שהמציא טיפול חדשני. כעבור שבועיים עבר בבוסטון את הניתוח הראשון מתוך סדרה ארוכה של ניתוחים, בניסיון להימנע מכריתת מיתרי הקול. במאי 2007 הצטלם לתוכנית הטלוויזיה "עובדה", שם חשף שחלה בסרטן הגרון, וסיפר שהוא עובר ניתוחים רבים ואינו מסוגל לעבוד כשחקן. ב-2008 התייחס ריבלין למחלה בראיון שנתן ליואב גינאי בתוכנית הטלוויזיה "לגעת ברוח".
ב-2010, לאחר שנה של טיפולים כימותרפיים, הצהיר ריבלין שהחלים מהסרטן. בריאיון לחדשות 10 סיפר על תהליך ההחלמה הקשה ועל השאיפה שלו שהסיפור האישי יהווה השראה לאחרים הסובלים ממחלת הסרטן. לאחר שמחלתו חזרה עבר בספטמבר 2012 ניתוח להסרת מיתרי הקול, שבעקבותיו איבד לחלוטין את קולו.
את הראיון האחרון שלו ששודר בחודש פברואר 2013 העניק לחדשות 2 בעזרת פתקים, בתקופה האחרונה לחייו היה מאושפז במחלקת ההוספיס של בית החולים שיבא בתל השומר, שם נפטר ב-3 בדצמבר 2013 בשעות הערב לאחר מאבק ממושך בסרטן הגרון, כשהוא בן 66. לפני הלוויה הוצב ארונו בתיאטרון הבימה בתל אביב, ונערך לו טקס פרידה בו הספיד אותו ידידו ומקורבו הפוליטי ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו. ספי ריבלין הובא למנוחות בבית העלמין הישן בשכונת "גני אסתר" בראשון לציון.
חייו האישיים.
ריבלין גר כל חייו בנחלת יהודה, מושב עובדים שהפך ב-1988 לשכונה בראשון לציון. את אשתו רינה הכיר בשנת 1972 בירושלים, בתקופה שגר שם ושיחק בתיאטרון החאן. רינה ילידת קיבוץ כפר־הנשיא, שהוריה נמנו על מייסדיו. בנעוריה התגוררה בלונדון, ולמדה שם אמנות. לאחר מלחמת ששת הימים שבה לישראל ולמדה בבצלאל.
לשניים נולדו ארבעה ילדים - שלוש בנות ובן. לאחר מותו של ריבלין טענה עדי זינו, בתה של השחקנית אפי בן ישראל, שריבלין הוא אביה.
ריבלין אהד את קבוצות הכדורגל מכבי תל אביב ומנצ'סטר יונייטד ואת קבוצת הכדורסל שיקגו בולס. הוא הרבה להתארח בתוכניות ספורט, לספר על אהבתו לתחום ואף לשמש כפרשן.
פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (13 ביולי 1608 – 2 באפריל 1657), שלט בין ה-15 בפברואר 1637, ועד מותו, כעשרים שנים לאחר מכן.
ביוגרפיה.
פרדיננד נולד בגראץ ב-13 ביוני 1608, והיה בנם הבכור של פרדיננד משטיריה, ארכידוכס אוסטריה לבית הבסבורג ואשתו הראשונה, מריה אנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן. בשנת 1625 הוכתר למלך הונגריה, כעבור שנתיים – למלך בוהמיה, ובשנת 1636 – למלך הרומאים.
לאחר מותו של הגנרל הקתולי אלברכט פון ולנשטיין בשנת 1634, הועמד פרדיננד השלישי בראשות הצבא הקתולי הקיסרי, אשר לחם בפרוטסטנטים במלחמת שלושים השנים. בספטמבר הצטרף אליו בן דודו, פרדיננד מאוסטריה, תת-קרדינל ספרד, ויחד הביסו את השוודים בקרב נורדלינגן.
פרדיננד, שהיה בעל עמדות יוניות, סייע למאמצי השלום שנעשו בעיר פראג ב-1635, והשתתף במשא ומתן מול המדינות הפרוטסטנטיות, ובמיוחד סקסוניה.
בשנת 1637 נפטר אביו, ופרדיננד הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם עלייתו לשלטון קיווה להגיע לפשרה מהירה עם שוודיה וצרפת, ואולם האחרונה, שלא הייתה שבעת רצון מכך שבית הבסבורג עדיין נהנה מעוצמה רבה ברחבי היבשת, סירבה לגישושי השלום. המלחמה נמשכה 11 שנים נוספות, עד שהגיעה לסיומה בשלום וסטפליה (הסכם מינסטר עם צרפת, והסכם אוסנבריק עם שוודיה) בשנת 1648.
משפחתו.
פרדיננד נשא שלוש נשים בחייו: ראשונה הייתה דודניתו, האינפנטה מריה אנה מספרד, אשר שניים מהבנים שילדה לו הגיעו לבגרות: פרדיננד הרביעי, מלך הרומאים, בנו בכורו, אשר נפטר לפני אביו, ולאופולד הראשון, אשר בסופו של דבר ירש את הכתר. לאחר מותה של מריה אנה בשנת 1646, נישא לדודנית אחרת, הארכידוכסית מריה לאופולדינה מאוסטריה, בתו של לאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה, שליט טירול. היא מתה ב-1649, ופרדיננד נישא בשלישית לאלאונורה גונזאגה, בתו של קרלו גונזאגה השני, דוכס נוור, בתם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה הייתה אשתו של מלך פולין מיכל הראשון, ולאחר מכן אשתו של קרל החמישי, דוכס לורן.
תדר
מאיר לנסקי
מאיר לנסקי (באנגלית: Meyer Lansky; 4 ביולי 1902 – 15 בינואר 1983) היה מאפיונר ואיש עסקים אמריקאי יהודי, ושותף קרוב של לאקי לוצ'יאנו, מראשי המאפיה האמריקאית.
שורשים.
מאיר לנסקי נולד בשם מאיר סוכולנסקי בעיר גרודנו, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית (היום בבלארוס), להוריו, ייטה ומאקס. כמו משפחות יהודיות רבות באותה התקופה, חיי המשפחה היו קשים, והם החליטו להגר לארצות הברית. בשנת 1909 נסע מאקס סוכולנסקי לבדו לארצות הברית כדי להכין את הקרקע לבואה של המשפחה. באליס איילנד קיצר את שם המשפחה שלו ל"לנסקי". הוא השתקע בברוקלין ומשפחתו הצטרפה אליו באפריל 1911. להורים לנסקי נולדו שני בנים בגרודנו (מאיר ויעקב) ושלוש בנות נולדו בארצות הברית (רוז, לנה ואסתר). בהגיעו לגיל בר-מצווה עלה לתורה בבית כנסת שכונתי בניו-יורק. בשנת 1910 הוריו של מאקס, בנימין ובאשה, עלו לארץ ישראל ותוך חודשיים נפטרו שניהם מסיבות לא ידועות. הם נקברו זו לצד זה בהר הזיתים.
פעילותו במאפיה האמריקאית ובפשע המאורגן.
לנסקי התפרסם עוד בצעירותו כחבר בכנופיות ניו יורק יחד עם חברו מילדות, באגסי סיגל. מאז ועד מותו הוא נשא את הכינוי "הקטן" ("ליטל" באנגלית) בגלל קומתו הנמוכה (150 ס"מ). לנסקי הכיר בצעירותו את צ'רלי (לאקי) לוצ'יאנו, מהמאפיונרים האיטלקים הבולטים בניו-יורק. שניהם התחילו בעסקים הלא חוקיים: מכירת משקאות חריפים שהייתה אסורה בשל "חוק היובש", סרסרות ועוד. בראשית דרכו היה לנסקי בן חסותו של הגנגסטר היהודי ארנולד רוטשטיין. אחרי תקופה מסוימת נעשה לנסקי בעל השפעה גדולה מאוד במאפיה. בין היתר, עמד בראש מועצה שכללה את ראשי סינדיקט הפשע באמריקה.
לנסקי היה אחד היוזמים העיקריים של בתי הקזינו בלאס וגאס יחד עם חברו באגסי סיגל כמו גם של בתי הקזינו האמריקנים בקובה. על פי הערכות שונות, הוא ניסה למנוע את חיסולו של סיגל לאחר כישלון הפרויקט בלאס וגאס וגנבת כספי חבריו, אך נכשל בכך וחיסולו של סיגל אושר על ידי מועצת הסינדיקט. ב-1959, בגלל ההפיכה הצבאית של פידל קאסטרו, נאלץ לנסקי לחסל את עסקי המלונאות וההימורים המשגשגים שלו בקובה ולעבור לאיי הבאהמה.
תרומתו למפעל הציוני.