תשוקתה של שרה למדע התחילה בגיל מוקדם, והיא אהבה לעזור לאביה להכין ניסויים מדעיים לכיתותיו. שרה קיבלה חינוך יסודי לא פורמלי מאביה, שלימד אותה מדע, מתמטיקה, יוונית ולטינית. וייטינג למדה בחריצות וידעה יוונית בגיל 8 ולטינית בגיל 10.
כשהייתה בת 18, בשנת 1865, סיימה תואר ראשון באוניברסיטת אינגהם שנמצאת בלרוי בניו יורק. עבדה כמורה בברוקלין עד 1876, במסגרת הלימוד השתתפה בהרצאות וביקרה במעבדות שבאזור.
עשייה בתחום החינוך.
וייטינג הייתה מורה נערצת על ידי תלמידיה "הייתה ידועה כמורה נלהבת ויעילה שהראתה שנינות רבה בכתיבת הרצאותיה ושיתפה את התרגשותה מגילויים חדשים עם תלמידיה" ("נשים אמריקאיות ראויות לציון 1607-1950")
בשנת 1875 ביקש הנרי פאול דוראנט, מקים מכללת וולסלי, מוייטינג ללמד פיזיקה במכללתו החדשה. עם המעבר לאזור בוסטון, שרה למדה בכיתות מעבדת הפיזיקה של אדוארד צ'ארלס פיקרינג במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, המעבדה לפיזיקה הראשונה בארצות הברית.
לוייטינג הוענקה הפרופסורה לפיזיקה במכללת וולסלי בשנת 1876 ושנתיים לאחר מכן, ייסדה את מעבדת הפיזיקה השנייה בארצות הברית והראשונה לנשים הנמצאת במכללת וולסלי.
כשהתפרסמו גילויו של וילהלם רנטגן בשנת 1895 בנוגע לקרני רנטגן, וייטינג הייתה הראשונה לממש טכנולוגיה זו בארצות הברית ולצלם צילומי רנטגן. כמו כן, וייטינג הייתה האישה הראשונה שהוזמנה להצטרף ל"חברה המטאורולוגית של ניו אינגלנד" ויזמה קורס במטאורולוגיה. היא כינסה תחנת תצפית מטאורולוגית, ותלמידיה אספו מידע בשביל לשכת מזג האוויר של ארצות הברית מכיוון שלא היו תחנות צפייה באזור. על אף כל מגוון עיסוקיה, היא התפרסמה לרוב בזכות עבודתה עם הספקטרוסקופ ובזכות כיתת האסטרונומיה בה היא לימדה למשך 20 שנה עם ציוד מועט.
בשנת 1900 הסתיימה בניית תחנת הצפייה במכללת וולסלי שנתרמה על ידי גברת ג'ון ויטין ובשנת 1901 הוקמה מחלקת האסטרונומיה ושרה פרנסס וייטינג מונתה לתפקיד ראש המחלקה.
תרומתה למעמד הנשים במדע.
במהלך מסעותיה וייטינג פגשה המון מדענים נחשבים מאותה תקופה. במאמר מדעי היא העירה "בניגוד להמון מדענים, לורד ויליאם תומסון נראה לא מופתע מכך שאישה מקדישה את עצמה למתמטיקה ולפיזיקה."
וייטינג הייתה חברה בחברה האמריקנית לפיזיקה שבתחילה, התנגדה להזמין נשים למליאותיה. בנוסף, הייתה אחת מחמשת הנשים היחידות בתקופתה להיבחר כחברה באגודה האמריקאית לקידום המדע.
בשנת 1905 העניקו לה תואר כבוד ממכללת טפטס על תרומתה להוראה. הערכה אליה לא הייתה רק על המקצועיות שלה בתור חוקרת אלא גם על ההשראה שהיא עוררה לתלמידיה. לאחר 40 שנים שבהם לימדה בוולסלי סיימה וויטינג את תפקידה בשנת 1916.
תלמידתה, לוסי וילסון כתבה "זו הייתה שרה פרנסס וייטינג, פרופסור לפיזיקה שהעבירה לי חוויה בלתי נשכחת כשחזרנו על ניסויו של רנטגן וקיבלנו תמונות ברורות של העצמות שלנו". תלמידתה, אנני ג'אמפ קאנון כתבה על מורתה שלושה חודשים לאחר שנפטרה. "לנשים צעירות כיום כל הדלתות פתוחות וקשה להבין את הקושי ואת החוויות של אלה שדחפו את הדלתות האלו."
אנטוניה מורי
אנטוניה מורי (באנגלית: Antonia Maury; 21 במרץ 1866 - 8 בינואר 1952) הייתה אסטרונומית אמריקאית ממחשבות הרווארד, אשר התפרסמה בעקבות חקר הספקטרום של כוכבים ופרסום קטלוג ראשוני של אסטרונומיה המבוססת על ההספקטרום האלקטרומגנטי הנראה. זוכת פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה לשנת 1943.
ביוגרפיה.
אנטוניה קאטאניה דה פאייבה פריירה מורי נולדה בקולד ספרינג, ניו יורק, ארצות הברית ב-21 במרץ 1866. שמה ניתן לה לזכר סבתה אנטוניה קטאנה דה פאייבה פריירה גרדנר דרפר, שהשתייכה למשפחת אצולה שהגלתה מפורטוגל לברזיל עקב מסעות הכיבוש של נפוליאון בונפרטה. אביה מייטון מורי היה כומר וחוקר טבע, בנו של ג'יימס מורי, וסבתא הייתה הסופרת שרה מייטון מורי. אמה של מורי הייתה וירג'ינה דרייפר שהייתה בתו של ורג'יניה וג'ון ויליאם דרייפר.
מורי הייתה נכדתו של ג'ון ויליאם דרייפר ואחיינית של הנרי דרייפר, שניהם אסטרונומים פורצי דרך. בן דודה הוא מת'יו מורי, המנהל הראשון של מצפה הכוכבים של הצי האמריקאי. כבר מגיל צעיר נחשפה מורי למדע. מסופר כי כבר מגיל 4, סייעה לדודה הנרי דרייפר במעבדה, ועוד בגיל 9 כבר קראה ספרים בלטינית. אחותה קרלוטה מורי הייתה גאולוגית, פלאונטולוגית וסטרטיגרפית.
אנטוניה מורי למדה במכללת ואסאר, מכללה להשכלה גבוהה לבנות במדינת ניו יורק. מתוך 24 קורסי החובה שהייתה צריכה לקחת, היא בחרה ב-8 קורסים שקשורים לאסטרונומיה, ולמדה אצל האסטרונומית הנודעת מריה מיטשל. בשנת 1887 סיימה בהצטיינות יתרה בפיזיקה, אסרונומיה ופילוסופיה.
כאסטרונומית.
לאחר שסיימה את לימודי התואר, הוזמנה על ידי אדוארד צ'ארלס פיקרינג לעבודה במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד כאחת ממחשבות הרווארד, בשכר של 25 סנט לשעה, מחצית מהשכר שהיה נהוג לשלם לגברים. במהלך עבודתה, היא לא תמיד קיבלה קרדיט על תגליותיה. למשל, בשנת 1890 בישיבה על תגליות המצפה אמר פיקרינג: "זהו מחקר מעמיק שהתבצע במצפה על ידי א.ק מורי, אחייניתו של ד"ר דרייפר" לפני שהמשיך לדבר על תוצאות המחקר, אשר פורסמו תחת שמו של פיקרינג.
במסגרת זו מורי חקרה את הספקטרום של כוכבים. תפקידה הראשון היה לבחון את הספקטרום של מיזר ולחשב את זמן המחזור שלו, ובחינה של שינוי בספקטרום הנראה כתוצאה מסיבובם ההדדי של שני הכוכבים. בנוסף, היא גילתה באופן עצמאי ב-1889 את היותו של מנקלינן לפחות כוכב כפול ואת זמן המחזור שלו.
מורי חקרה את הספקטרום של כוכבים. עמיתתה, וילמינה פלמינג ופיקרינג פיתחו שיטת סיווג לכוכבים המבוססת על 7 סוגים עיקריים (OBAFGKM, שיטה הנהוגה עד היום). מורי חלקה על השיטה הזו וטענה שצריך 22 קבוצות הממויינות לפי טמפרטורה. אדוארד צ'ארלס פיקרינג, מנהל המצפה, חלק על המודל שפותח על ידי מורי, הסברה להבדלי העובי של הישרים בספקטרום. הוא כעס על כך שביצעה גם מחקר עצמאי ולא רק חישובים. בתגובה לכך החליטה מורי לעזוב את עבודתה במצפה, מבלי שסיימה את המחקר. לעומת זאת האסטרונום הדני איינר הרצשפרונג זיהה את התועלת הרבה של המודל של מורי והשתמש בו בזיהוי כוכבים וכוכבים ננסיים.
בשנת 1891 מורי עזבה את מצפה הכוכבים והחלה ללמד בבית ספר גילמן בקיימברידג'. פיקרינג ביקש שתחזור כדי להשלים את התצפיות והיא ענתה שהיא אינה מרגישה נוחה לחזור ולתת את מחקרה אם שמה לא מוזכר. היא חזרה לשנה ב-1893 וב-1895 להמשך המחקר על סיווג כוכבים לפי הספקטרום, ועבודתה פורסמה בשנת 1897, "סיווג כוכבים בהירים אשר צולמו בעזרת טלסקופ ה-11 אינץ' על שם דרייפר, כחלק ממרכז ההנצחה על שם הנרי דרייפר" עם תת-הכותרת "נותח על ידי אנטוניה ק. מורי, תחת הדרכתו של אדוארד צ'. פיקרינג". בשנת 1922, הכיר האיגוד האסטרונומי בתרומתה ובחשיבות שיטת הסיווג שלה.
בין השנים 1896 ל-1918 היא לימדה פיזיקה וכימיה בבית הספר קאסל (בית הספר העירוני של גב' ס.א. מאסון לבנות) בעיירה טאריטאון על ההדסון, ניו יורק. היא גם הרצתה על אסטרונומיה בקורנל ומול קהל מקצועי והרצאות לקהל הרחב.
ב-1918 מורי חזרה להארוורד כפרופסור חבר, וגם חזרה לעבוד במצפה הכוכבים, לאחר שהסתדרה יותר טוב עם יורשו של פיקרינג, הרלו שאפלי. היא נשארה עד 1948.
בשנת 1933, פורסם הניתוח ספקטרוסקופי של β בנבל, כוכב הכפול מסוג משתנה לוקה, אותו חקרה במשך שנים רבות.
לאחר פרישתה.
לאחר פרישתה מורי עסקה בשמירה והגנת הטבע. מורי הייתה צפרית ופעלה למען הצלת עצי סקוויה במערב ארצות הברית מפני כריתה בעת מלחמה. במשך 3 שנים מורי גם נהלה את בית ג'ון ויליאם דרייפר בניו יורק, שם סבה ודודה בנו מצפה כוכבים. שם צולמו תמונות הראשונות של הירח דרך טלסקופ.
מורי נפטרה ב-8 בינואר 1952.
פרסים והנצחה.
בשנת 1943 קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה שהוענק על ידי האיגוד האמריקאי לאסטרונומיה.
המכתש הירחי מורי ומספר מכתשי פגיעה סביבו קרויים על שמה ועל שמו של בן דודה, מת'יו מורי.
אורסולה קלר
אורסולה קלר (באנגלית: Ursula Keller; נולדה ב-21 ביוני 1959) היא מדענית וחוקרת שווייצרית מהמובילות בעולם בפיזיקה ומתמחה בפוטוניקה ולייזר. משמשת פרופסור מן המניין באוניברסיטת ETH Zurich.
היא נחשבת כפורצת דרך בתחומי הפיזיקה היישומית, בהיותה ממציאה ומובילת מחקר ופיתוח של מספר פטנטים, העיקריים בהם: ה-SESAM - המאפשר שימוש באור לייזר בתחומי הנדסת החומרים, הטכנולוגיה והרפואה, וה-attoclock, המשמש לחקר מדידות זמן בדיוק מקסימלי.
היא משמשת עד היום (2018) כמנהלת של מכון מחקר ומספר חברות סטארט-אפ. זכתה במספר פרסים ותארים, ביניהם: פרס EPS () לשנת 2011, פרס ויצמן לנשים ומדע לשנת 2017, פרס IEEE לפוטוניקה בשנת 2018, פרס ה European Inventor לשנת 2018 ועוד.
ביוגרפיה.
אורסולה קלר נולדה בעיר זאג בשווייץ בשנת 1959. בילדותה, כתלמידה, הייתה בעלת הישגים נמוכים בשפה אך הצטיינה במתמטיקה. מגיל צעיר התעניינה ונהנתה ממקצועות המתמטיקה והפיזיקה. יכולותיה זוהו ועודדו את הוריה להשקיע בה ולתמוך בלימודי הפיזיקה באוניברסיטת ציריך, שווייץ, שם גדלה.
הצטיינותה בלימודים האקדמיים, זיכתה אותה בקבלת "מלגת פולברייט" לשנה ראשונה בלימודי פיזיקה באוניברסיטת סטאנפורד. בשנה לאחר מכן, החלה את לימודי הדוקטורט ושימשה כחברת IBM. קלר קיבלה דיפלומה בפיזיקה מ ETH Zurich ב-1984 ואת התואר השני (בשנת 1987) והדוקטורט שלה (בשנת 1989) בפיזיקה מאוניברסיטת סטאנפורד.