בשנת 1947 היו בגלנטה 272 יהודים. הקהילה היהודית שיפצה את אחד מבתי הכנסת ואת המקווה. מטבח ציבורי כשר סיפק ארוחות עד שהניצולים יוכלו לחזור לאורח חייהם הרגיל. עם שובם ממחנות הריכוז, הקימו חברי הקהילה מפעל נגרות מוצלח, שבשיאו מנה 250 פועלים, אך בשנת 1948, הולאם המפעל על ידי המשטר הקומוניסטי, והיהודים איבדו את כל השקעתם, כולל הכסף והכלים שהשקיע ארגון הג'וינט במפעל.
בשנים 1948–1949 עלו רוב יהודי גלנטה לישראל. בשנים אלה שימשה גלנטה את יהודי דרום סלובקיה כנקודת מפגש לחגוג את יום ז' באדר, יום לידתו ופטירתו של משה רבינו, וכן כדי לקיים טקסי בר מצווה לצעירים מכל האזור.
נכון לשנת 2005 הקהילה עוד הייתה פעילה.
חינוך.
בשנות השישים של המאה ה-18 הוקמה בעיר ישיבה, אשר נקבעה כמוסד להשכלה גבוהה על ידי השלטונות הצ'כוסלובקיים. תלמידים רבים הגיעו אליה ממדינות רבות באירופה. בשנות ה-70 של המאה ה-18 הקימה הקהילה בית ספר יסודי, שבו למדו הילדים לימודי קודש בלבד.
בית העלמין.
על קיומו של בית עלמין יהודי באותה העת מעידה מצבה מ־1726. כיום בית העלמין הישן הולך ונהרס, אך בית העלמין החדש במצב תקין ועדיין בשימוש.
בית כנסת.
בסוף מלחמת העולם השנייה, תיקנה הקהילה היהודית שנותרה בגלנטה את בית הכנסת. במרץ 1985 נהרס בית הכנסת הקטן והעתיק בטענה שהמקום נחוץ לבניין דירות. לקהילה הוקצתה דירה במקום זה. מיקומה הוחלף גם הוא בספטמבר 1983.
כיום עוד יושבים בגלנטה כמה עשרות יהודים המקיימים בה קהילה יהודית.
גאוכרונולוגיה
גאוכרונולוגיה (מיוונית עתיקה: גֵ (γη) - קרקע, כרונוס (χρὁνος) - זמן, לוגיה (λογία) - תורה) הוא המדע הכרוך בקביעת הגיל הכרונולוגי של האירועים הגאולוגיים בהיסטוריה של כדור הארץ.
גאוכרונולוגיה היא הכלי העיקרי המשמש להשגת תאריכים למאובנים, סלעים, ומשקעים. הגאוכרונולוגיה אינה מסוגלת לקבוע את הגיל המוחלט של מאובנים, סלעים, ומשקעים, אלא לסווג לפי התקופה שבהן הם התקיימו.
תחום הגאוכרונולוגיה מסתמך על מגוון רחב של שיטות תיארוך, כגון שיטות תיארוך רדיומטרי ותיארוך בשיטת לומינסנציה. יש מידה מסוימת של אי ודאות בעת שימוש בכל שיטת תיארוך, ולכן שימוש במספר שיטות תיארוך במקביל מסייעת לרוב לייצר את התוצאות המדויקות ביותר.
עמק הנהר האדום (תוכנית טלוויזיה)
עמק הנהר האדום הייתה תוכנית טלוויזיה מיוחדת בהפקת רשות השידור-הטלוויזיה הישראלית, ששודרה ב-1982 בבימויו ובהפקתו של דן בירון. התוכנית כללה תרגומים לשירי "המערב הפרוע" (רובם בסגנון קאנטרי ושירים ממערבונים) שנעשו על ידי אהוד מנור ועובדו על ידי מתי כספי, שהיה מנהלה המוזיקלי של התוכנית. בין שירים שולבו מערכונים קצרצרים וקטעי קישור ברוח סרטי המערבון הישנים, שנכתבו על ידי מנחם זילברמן ודורי בן זאב ובוצעו על ידי זילברמן, בן זאב, אייל גפן ומתי כספי.
בתוכנית השתתפו בשירה בנוסף לכספי ומנור, דורי בן זאב, בני אמדורסקי, דפנה ארמוני, ריקי גל ולהקת הפונדקאים. המשתתפים הופיעו בתפאורה שנבנתה ב"עיר הסרטים" באילת שם צולמה התוכנית, עם אתרים שנלקחו ממערבונים כגון בר (saloon), ערמת שחת, אורווה, מכרה, תחנת רכבת ישנה וכדומה, ובתלבושות תקופתיות.
התוכנית צולמה ב"עיר הסרטים" באילת במהלך שבוע.
יוסף נטיב
יוסף (יוסי) נטיב (נולד ב-ט"ז בניסן ה'תשל"ט, 13 באפריל 1979) הוא מוזיקאי ישראלי, זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי.
ביוגרפיה.
גדל בנתניה לאב תוניסאי ולאם מרוקאית.
בין השנים 1995–1997 למד במגמת מוזיקה בבית הספר התיכון ע"ש רופין עמק חפר. על תקופת לימודיו סיפר: "כולם בתיכון היו מושבניקים, והייתה להם מנטליות שלא ממש הכרתי. מצד שני, גם בנתניה לא היו לי חברים. כלומר, לא הייתי שייך לשום מקום. הייתה שם הרבה בדידות. אחר הצהריים הייתי לבד בבית, וההורים שלי היו כל הזמן בעבודה וכל הזמן עסוקים. הייתי המון שעות לבד בחדר, והעולם שברחתי אליו כל הזמן היה המוזיקה. שמעתי הרבה פינק פלויד, לד זפלין ועוד".
בין השנים 1998–2001 שירת כלוחם וחובש קרבי בחטיבת הצנחנים. אחרי הצבא טייל עם חברים בלוס אנג'לס ובהודו. כשחזר הוא החל לעבוד כשומר בבית חולים פסיכיאטרי, ושם החל תהליך של חזרה בתשובה. באותו זמן הכיר את אשתו והם התקרבו יחד ליהדות. בשנת 2006 החל תהליך של חזרה בתשובה, והוא מקורב לחסידות ברסלב.
הוא בעל תואר ראשון ותעודת הוראה בחינוך מוזיקלי מהמדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך. בין השנים 2006–2008 שימש כמדריך נוער בסיכון בפנימיית בית הבוגר בנתניה. בין השנים 2008–2010 ניהל הרכבים מוזיקליים עם נוער בסיכון בנתניה. ב-2011 החל ללמד מוזיקה בבית הספר היסודי "יובלים" בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
מוזיקה.
ב-2008 שירו "חזק לליבך" היה שיר הנושא של הסדרה "אלופים של החיים" בהגשת אלון גל.
ב-2013 הוציא את אלבומו הראשון "חזק לליבך" בהוצאת נענע דיסק. לנענע דיסק הגיע בהמלצת הפסנתרן רונן שפירא, לו השמיע יוסף סקיצות. בהופעת ההשקה התארחו ג'קו אייזנברג ולהקת המדרגות.
ב-2015 הלחין, עיבד ושר את "האדמה שותקת" באלבום "עשוי מאותיות" - פרויקט משיריו של חיים גורי בהפקת נענע דיסק.
ב-2016 הוציא את אלבומו השני "אף אחד לא נשאר".
ב-2018 הוציא את השיר "לאן שתרצה" אותו הקדיש לילד על הרצף האוטיסטי.
ב-2019 הוציא יחד עם עודד ישראל מנשרי את הסינגל "אז ירנן עץ היערים". כתב את המוזיקה להצגה "אוטיסט זה לא קללה" שכתב וביים דביר שרייבר ושיחקו נועה ויחיאל נבון.
במאי 2021 יצא לאור אלבומו השלישי "יבוא היום", ממנו יצאו הסינגלים: "זה אתה", "באמת" (דואט עם יונתן רזאל), "לאהוב בחינם", "עכשיו הזמן לחיות", "מאיר לי בחושך", "לא חסר בך כלום", ו"יבוא היום".
ביולי 2021 התארח בשיר 'חנני' עם מנדי שפירו מתוך הפרויקט של גולדין.
חיים אישיים.
נשוי לענבל ואב לחמישה, והם מתגוררים בחריש.
יוסי נטיב
הבגרות באנגלית
חמ&quot;י גבריהו
מקסוס V90
"מקסוס V90" (באנגלית: Maxus V90) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Maxus (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצרת משנת 2019.
ליל המסכות (סרט, 1978)
ליל המסכות (באנגלית: Halloween) הוא סרט אימה אמריקאי עצמאי משנת 1978, אשר בוים ונכתב על ידי ג'ון קרפנטר ודברה היל. קרפנטר אף הלחין ויצר את המוזיקה עבור הסרט. בסרט מככבים ג'יימי לי קרטיס, דונלד פלזנס, צ'ארלס סייפרס וניק קאסל כמייקל מאיירס. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום לאחד מסרטי הפולחן הגדולים בכל הזמנים. הסרט מתרחש ב-1978 ,ומספר כי בגיל 6 בלבד, רצח מייקל מאיירס את אחותו הגדולה והחבר שלה בערב ליל כל הקדושים, כשהוא לבוש בבגדי ליצן ואוחז סכין גדולה בידו. בעקבות מעשה זה, אושפז מאיירס בבית חולים לחולי נפש, ובהמשך טופל בידי פסיכיאטר הילדים ד"ר לומיס, אך ללא הועיל כיוון שאישיותו הייתה רעה מיסודה וללא כל מרפא. לאחר 15 שנה מאיירס בורח מהמוסד וחוזר לרדוף את תושבי העיירה הדונפילד, בעודו חמוש בסכין אימתנית וזהותו מוסתרת במסכה לבנה.
הסרט אומנם לא היה הסרט הראשון מסוגו (סרט סלאשר), אך הצורה שבה נעשה והמוטיבים החוזרים בו הוצגו כמעט בכל סרט סלאשר מאז, ובעיני רבים הסרט הזה היו הוא "שעיצב" את הז'אנר להיות כמו שהוא היום, ולכן הסרט נכנס ב-2006 לספריית הקונגרס תחת הנימוק "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
הסרט הופק על ידי מוסטפא אקאד בתקציב נמוך מאוד של כ-325,000 דולר, אך הצוות הצליח ליצור את הסרט בצורה הטובה ביותר שאפשר, ובגלל הצלחתו המיידית של הסרט, הוא הצליח להרוויח קרוב ל-70 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב הפקה של רק 325 אלף דולר.
הצלחתו האדירה של הסרט הובילה ליצירת זיכיון מדיה המורכב מסדרת סרטים בת 11 סרטי קולנוע נוספים יצאו לאורך שנות ה-80 וה-90. רימייק בעל אותו השם בבימויו של רוב זומבי יצא ב-2007 כולל סרט המשך מ-2009. סרט חדש מ-2018 יצא לאקרנים כהמשך ישיר לסרט המקורי מ-1978 ללא שום קשר להמשכים שנוצרו.
עלילת הסרט.
ב־31 באוקטובר 1963 בליל כל הקדושים בעיירה הקטנה הבדיונית הדונפילד, אילינוי, מייקל מאיירס בן השש דוקר למוות את אחותו הגדולה ג'ודית עם סכין מטבח בביתם כשהיא עירומה, והוא נכלא בבית הסניטריום של סמית' גרוב. 15 שנה לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1978, הפסיכיאטר של מייקל, ד"ר סמואל לומיס ועמיתו, מריון צ'יימברס, מגיעים לסניטריום כדי ללוות את מייקל לבית המשפט. מייקל נמלט על ידי גניבת מכוניתם וחוזר להדונפילד, הורג מכונאי עבור סרבליו, וכן גונב מסכה לבנה דמוית פנים עם שיער חום, חבל וסכינים מחנות חומרי בניין מקומית.
למחרת בליל כל הקדושים; תלמידת התיכון לורי סטרודה מפילה מפתח בבית מאיירס שעדיין לא תפוס ורעוע שאביה מנסה למכור. מייקל עוקב אחריה לאורך כל היום והיא שמה לב, אבל חברותיה אנני בראקט ולינדה ואן דר קלוק מבטלות את חששותיה. לומיס מגיע להדונפילד בחיפוש אחר מייקל, ומוצא את מצבתה של ג'ודית חסרה בבית העלמין המקומי. הוא נפגש עם אביה של אנני, השריף ליי ברקט, ושניהם חוקרים את ביתו של מייקל, שם מספר לומיס לשריף ברקט על הסכנה שמייקל מהווה. השריף בראקט ספק בסכנתו של מייקל והולך לסייר ברחובות, ואילו לומיס ממתין בבית ומצפה שמייקל יחזור.