בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בדמו של האצ'נס שאריות אלכוהול, קוקאין, פרוזאק ותרופות מרשם שונות. שנתיים אחרי מותו טענה ייטס כי ייתכן ומותו של האצ'נס כלל לא היה התאבדות אלא מוות כתוצאה מחנק ארוטי. תאוריה זו, על אף שלא מבוססת על ראיות של ממש, הפכה לפופולרית בקרב מעריציו.
הלווייתו נערכה ב-27 בנובמבר, את ארון הקבורה החזיקו יתר חבריי אינקסס ואחיו הצעיר רת'. השיר שנוגן בעת הלוויה היה להיטה הגדול של הלהקה "Never Tear Us Apart".
לאחר מותו.
INXS המשיכה להתקיים לאחר מותו של האצ'נס, עד שנת 2012. פולה ייטס נפטרה בשנת 2000 בעקבות מנת יתר של הרואין. גלדוף קיבל את המשמורת על ילדתם המשותפת.
שנתיים לאחר מותו יצא אלבום סולו של האצ'נס ובו הקלטות מתקופות שונות בחייו.
על האצ'נס ומותו נכתבו מספר שירים, ביניהם "Michael You’ve Got a Lot to Answer For" של דוראן דוראן ו"Stuck in a Moment You Can't Get Out Of" של U2.
על האצ'נס יצאו מספר סרטים ביוגרפיים, האחרון מביניהם, "Mystify: Michael Hutchence" יצא לאקרנים ב-2019.
ב-2013 מיקם אתר האינטרנט האוסטרלי News.com.au את האצ'נס במקום הרביעי ברשימת "הזמרים האוסטרלים הטובים בכל הזמנים"
ויולה ד'אמורה
ויולה ד'אמורה (Viola d'amore, מאיטלקית: "ויולת האהבה" ) הוא כלי נגינה בעל 6 או 7 מיתרים ומיתרי תהודה , אשר נוגן בעיקר בתקופת הבארוק.
כמו הכינור והויולה בני זמננו, גם על הויולה ד'אמורה מנגנים כאשר הכלי תלוי על הסנטר, ומבחינת טווח הרגיסטר ישנו שילוב בין המנעד הבינוני לגבוה.
מידע.
הויולה ד'אמורה היא למעשה וריאציה מסוימת של הויולה דה גמבה, כאשר ההבדלים המשמעותיים הם בהעלאת הרגיסטר, הקטנת ממדי הכלי והוספת מיתרי תהודה. גב הכלי לרוב שטוח, ופתח תהודה נוסף נמצא על יד השחיף.
מספרם של מיתרי התהודה לרוב תואם את המספר של המיתרים הרגילים. מיתרי התהודה נמצאים מתחת למיתרים הרגילים ומטרתם לאפשר הדהוד המשלים את הצליל הגורם לאפקט מיוחד.
מקור שמו של הכלי הוא בנטייתם של בוני הויולה ד'אמורה לגלף את השבלול לצורת ראשו של קופידון, כאשר עיניו מכוסות במטפחת. (לאות "העיוורון של האהבה").
מבחינת כוונון הכלי, רק לקראת סוף המאה ה-18 הוצע כוונון סטנדרטי (מלמטה למעלה): לה, רה, לה, רה, פה#, לה ורה. עד תקופה זו היה נהוג לכוון בהתאם לדרישת היצירה ("סקודטורה" ).
בשל עוצמת הצליל והברק של משפחת כלי הקשת המודרנית, ובראשם הכינור, החלה הויולה ד'אמורה להיעלם בהדרגה. עם זאת, במאה ה-20 החלה מחדש התעניינות בכלי, כאשר ויולנים נודעים כדוגמת אנרי קאסאדסי ופאול הינדמית ניגנו על הויולה ד'אמורה, וזה האחרון אף כתב יצירה לכלי זה (Kammermusik No. 6) .
לקריאה נוספת.
ספר מאת הפדגוג האמריקאי-גרמני וולטר וויגטלנדר משנת 1914, שמתאר הליך מתודי ופדגוגי של הכרות עם מאפייני הכלי, ועד לנגינה ברמה נאותה.
הספר כולל עיבודים שונים של יצירות במקור לכינור או לויולה, בנוסף כולל מגוון קטעי סולו קאמריים ותזמורתיים, ואף 42 אטיודים שעובדו על ידי וויגטלנדר.
לינץ' באמצעות צמיג בוער
לינץ' באמצעות צמיג בוער (באנגלית: Necklacing) היא שיטה לרצח, שבה אוזקים את ידיו של אדם מאחורי גבו, כורכים צמיג גומי של כלי רכב סביב צווארו או פלג גופו העליון, ממלאים את הצמיג בדלק נוזלי, ומציתים את הצמיג. משקלו של הצמיג מונע מהקורבן לזוז ממקומו, והוא מת כתוצאה מכוויות הנגרמות מהאש ומהגומי הנמס. מקור השם הלועזי במילה Necklace - שרשרת שעונדים סביב הצוואר.
העינוי, מלבד הכאבים והסבל הרב, כלל גם אימה דתית. תושבי אפריקה האמינו כי רצח באמצעות שרפה מביא לכך שרוחו של אותו אדם מתנתקת מרוחות אבותיו.
בדרום אפריקה.
שיטת לינץ' זו נקשרה במיוחד לתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה. אז היא שימשה תושבים מהאוכלוסייה השחורה לשם רצח שחורים שנחשדו בשיתוף פעולה עם השלטון הלבן. בשנים 1984-1987 הציתו למוות פעילים נגד האפרטהייד בדרום אפריקה 672 אנשים, כמחציתם באמצעות צמיג בוער. רציחתה בדרך זו של מאקי סקוסנה (Maki Skosana) בת ה-24 ב-1985, בחשד שהייתה מודיעה של המשטרה, צולמה ושודרה בטלוויזיה של דרום אפריקה ועוררה זעזוע בעולם.
מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני התנגדה באופן רשמי ללינץ' באמצעות צמיג בוער, ובמיוחד יצא נגדה הכומר דזמונד טוטו. בכירים אחרים במפלגה העלימו עין. ויני מנדלה, אשתו של נלסון מנדלה, אף התבטאה כי "אין לנו רובים - יש לנו רק אבנים, קופסאות גפרורים ודלק... עם קופסאות הגפרורים וה-Necklacing שלנו נשחרר את ארצנו."
לאחר תום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, הוסיף לינץ' באמצעות צמיג בוער לשמש בדרום אפריקה כאמצעי להריגה בלא משפט של אנשים שנחשדו בביצוע פשעים פליליים כגון אונס וגנבה.
צלם העיתונות קווין קרטר צילם בדרום אפריקה לינץ' באמצעות צמיג בוער. תצלום זה זיכה אותו בהמשך בפרס פוליצר.
בארצות אחרות.
הצתות למוות באמצעות כריכת צמיג על גוף הקורבן והצתתו, או הקפתו בצמיגים בוערים, נערכו בארצות נוספות:
בלש המשטרה הפטרבורגית
"בלש המשטרה הפטרבורגית" (ברוסית: Сыщик петербургской полиции) הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של ויקטור קובזב, בהפקת אולפני הקולנוע סברדלובסק. מבוסס על הרומן מאת לאוניד יוזפוביץ' בשם "אירוע בבלקן", שעובד לאחר מכן מחדש כספר ראשון בטרילוגיה אודות הבלש איוואן פוטילין.
עלילה.
מרץ 1871. בלש משטרת סנקט פטרבורג, איוואן פוטילין חוקר את תיק רצח הנספח הצבאי האוסטרי, בתקרית שעלולה להיות לה השלכות שליליות על מדיניות החוץ של האימפריה הרוסית.
קזארוזה (מיני-סדרת טלוויזיה)
"קזארוזה" (ברוסית: Казароза) היא מיני-סדרת טלוויזיה בת 3 פרקים בהפקת DAGO film עבור הערוץ הראשון ברוסיה המהווה עיבוד לספרו של לאוניד יוזפוביץ' באותו השם. הסדרה הופקה בבימויה של אליונה דמיאננקו.
עלילה.
רוסיה הסובייטית, 1920. הזמרת הנודעת זינאידה קזארוזה מגיעה לסיבוב הופעות בעיירה קטנה בהרי אורל. חברי מועדון חובבי שפת האספרנטו מזמינים את הכוכבת להופיע אצלם בשעות הערב, היא מסכימה ומתה על הבמה בידיו של החשוד המרכזי, האספרנטיסט סבצ'ניקוב, שהתאהב בזמרתוארגן עבורה את ההופעה. הוא מנסה להבין מה גרם לרצח ורודף אחר הרוצח האמיתי. מסתבר כי בעלה של הזמרת היה חבר המפלגה הסוציאל-מהפכנית. העלילה מתרכזת במועדון חובבי האספרנטו בעיר פרם.
ב-1975, סבצ'ניקוב חוזר לעיר הקטנה בהרי אורל ורק אז הוא מגלה מי היה הרוצח האמיתי.
גב חדיד
גב חדיד (בלועזית Arête) הוא רכס סלעי צר המפריד בין שני עמקים. הוא נוצר בדרך כלל כאשר שני קרחונים שוחקים שני עמקים קרחוניים מקבילים. גב חדיד יכול להיווצר גם כאשר שני קרקסים קרחוניים שוחקים את הקיר הראשי (headwall) אחד כלפי השני, אם כי בדרך כלל הם פורצים את הקיר המפריד ביניהם, ויוצרים מעבר הרים דמוי אוכף המכונה אוכף הרים (Col). כששלושה קרקסים או יותר נפגשים, הם יוצרים צורת פירמידה המכונה קרן (horn), כשהדוגמה הידועה ביותר היא המטרהורן.
קו הרכס הולך ומתחדד כתוצאה מבליה עקב קפיאה-הפשרה, והמדרון מכל צד של הגב החדיד הופך תלול יותר כתוצאה מאירועים של תנועת בלית והסחיפה של סלעים חשופים בלתי יציבים.
המקור של המונח בלועזית "ארט" (Arête) הוא מצרפתית, ופירושו קצה או רכס. צורות נוף דומות בהרי האלפים מתוארים בגרמנית במונח המקביל "Grat".
בארצות הברית נהוג לכנות טיפוס מסוים של גב חדיד כ"סכין קצבים" (Cleaver). מיקומו של גב חדיד מסוג זה הוא לרוב גורם חשוב בבחירה בין מסלולי זרימת הקרחון. הליכה על גבי גב חדיד מסוג זה במעלה או במורד הר עשויה למנוע הליכה על שטחי קרחונים, שלג או סלע לא יציבים או מתחתיהם. זה בדרך כלל המקרה במסלולי הטיפוס בקיץ אל פסגת הר ריינייר, ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד, במדינת וושינגטון. מטפסים על המדרון הדרומי של ההר עולים על גב החדיד המכונה "Disappointment Cleaver" (סכין הקצבים אכזבה) והולכים לאורכו במקום לטפס על הקיר הראשי של אחד משני הקרחונים שמשני צדי גב החדיד: קרחון אינגרהאם (Ingraham Glacier) או קרחון אמונס (Emmons Glacier).
מערכת ניהול טיסה Flight Management System
עיקור של נשים אינדיאניות
עיקור בכפייה היה הליך שנעשה על ידי שירות הבריאות האינדיאני (באנגלית: IHS- Indian Health Service) ורופאים אשר שיתפו פעולה עם ה-IHS. העיקור נעשה לנשים אינדיאניות בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. רופאי ה- IHS עיקרו נשים אינדיאניות בכפייה פיזית או בכפייה לא מודעת תוך שימוש במגוון טכניקות כדי לעקר אותן ללא הסכמתן. הטקטיקות כללו אי-מסירת המידע הדרוש לנשים בנוגע לתהליך העיקור, שימוש בכפייה לקבלת חתימות על טופסי ההסכמה מדעת, טופסי הסכמה פסולים והיעדר תקופת המתנה מתאימה (לפחות שבעים ושתיים שעות) בין חתימת טופס הסכמה וההליך הכירורגי. בשנת 1976, משרד החשבונאות הכללי של ארצות הברית מצא כי ה- IHS עיקרו 3,406 נשים ילידות אמריקה בשנים 1973 ו- 1976, כולל עשרים ושלוש נשים שהיו מתחת לגיל עשרים ואחת; מה שהיה בניגוד לתקנות המחלקה לבריאות ורווחה. הממצאים הראו כי 25%-50% מהנשים האינדיאניות עברו עיקור בשיטות שונות, אולם השיטות העיקריות היו קשירת חצוצרות או כריתת רחם.
שיטות עיקור.