לביורק ולבן-זוגה לשעבר, האמן המודרני מת'יו בארני, יש בת ששמה אִיזדוֹרָה (Isadora) ונולדה ב-3 באוקטובר 2002. לביורק יש ילד נוסף, מבעלה לשעבר ת'וֹר אֶלְדוֹן, ששמו סִינְדְרֶי (Sindri) והוא נולד ב-8 ביוני 1986.
אלג'יר (להקה)
אלג'יר הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה החל מראשית שנות התשעים ועד לשנת 2005.
היסטוריה.
אלג'יר הוקמה בתחילת שנות התשעים על ידי אביב גדג', יחד עם חבריו למושב תלמי אליהו - גבריאל בלחסן ודביר לביא. חיים שמש, מפיק מחברת הד ארצי, ראה את הלהקה מופיעה בתל אביב והחתים את הלהקה על חוזה בחברה. בדצמבר 1995 יצא האלבום הראשון של הלהקה שנקרא "נאמנות ותשוקה" והופק על ידי אסף שריג, חבר להקת "איפה הילד?". להקלטות הצטרף אחיו של אביב גדג', שלום גד, בגיטרה בס. סגנון האלבום היה רוק שהושפע ממוזיקה אתנית ומחזנות והוא לא הצליח מסחרית.
לאחר הוצאת האלבום הראשון עברו חברי הלהקה חוויות שונות, ביניהן תקופה של חזרה בתשובה, ניסיונות התאבדות ואשפוז מרצון של גיטריסט הלהקה בלחסן בבית החולים הפסיכיאטרי "אברבנאל". שמונה שנים אחרי הוצאת "נאמנות ותשוקה" חתמה הלהקה על חוזה עם שאול מזרחי מנהל הבארבי, בלייבל "בארבי רקורדס", בו הוציאו בשנת 2004 את אלבומם השני, "מנועים קדימה", מתוכו בעיקר בלטו השירים "בתוך הצינורות", "דם על הים", "דבר אליי", "קיטש" ועוד. הרכב הלהקה באלבום השני השתדרג, וכלל את המייסדים גדג, ובלחסן, אביב ברק בתופים (מלהקת נקמת הטרקטור), עמי רייס בקלידים וגיל פדידה בגיטרה בס. אל ההקלטות הצטרף הגיטריסט רון בונקר (רון בונקר הוא כיום חלק מההרכב הקבוע שמלווה את גדג' בהופעותיו כאמן סולו). האלבום השני הצליח מבחינה מסחרית וזכה לביקורות נלהבות. לאחר צאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ארוך, שבחלקו לא השתתף בלחסן מסיבות בריאותיות, ועופר קורן החליף אותו כגיטריסט. חלק מההופעות לוו על ידי רביעיית מיתרים ובחלקן התארחו אמנים שונים, כמו אהוד בנאי, ברי סחרוף, שלום גד ועוד. אלג'יר קיימה גם שתי הופעות עם הרכב מיוחד שהקים גדג' לצורך ההופעות ונקרא התזמורת האנדרלמוסית. ביוני 2005 סיימו את סיבוב ההופעות ויצאו להפסקה.
ב-2005 הודיע גדג' על פירוק הלהקה.
פרוטאובקטריה
פרוטאובקטריה (שם מדעי: Proteobacteria) היא המערכה הגדולה ביותר בממלכת החיידקים.
מערכה זו כוללת מגוון רחב של חיידקים, ביניהם מספר ניכר של חיידקים המבצעים פוטוסינתזה המכילים צבען אדמדם - ומכאן שמה העברי הישן של המערכה (חיידקים ארגמניים), וכן כאלה שיכולים להוות פתוגנים בבעלי חיים ובבני אדם, דוגמת "E. coli", "Salmonella", " Vibrio cholerae", "Helicobacter pylori" ועוד. חיידקים אחרים בקבוצה מקבעים חנקן. שמה הלטיני של המערכה נגזר משמו של האל היווני פרוטאוס אשר יכול היה לשנות את צורתו, וזהו גם שמו של אחד המינים שבמערכה ("Proteus"), וזאת בשל המגוון האדיר של הצורות המצוי במערכה זו.
כל החיידקים במערכה הם גראם-שליליים, ולהם קרום חיצוני נוסף (בנוסף לקרום התא) המכיל ליפופוליסכרידים, דוגמת LPS, שמהווים אנדוטוקסינים. החלל שנוצר בין שתי הממברנות נקרא חלל פריפלזמי. חיידקים רבים במערכה נעים באמצעות שוטונים, אך חלקם נייחים או מסתמכים על החלקה. קיים מגוון רחב גם בצורות המטבוליזם הנהוגות במערכה.
המערכה מחולקת לחמש קבוצות המצוינות על פי האותיות היווניות: אלפא, בטא, גמא, דלתא ואפסילון. גם חלוקה זו התבצעה על פי רצפי ה-RNA הריבוזומלי.
העברים הצעירים
אשפה
קרח (פירושונים)
Children of Bodom
צ'ילדרן אוף בודום (אנגלית: Children of Bodom; מילולית: הילדים של בודום) היא להקת דת' מטאל מלודי פינית שהוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20, אחת הלהקות המובילות בסצנת המטאל הפופולרי באירופה. קרויה על שמם של שלושה נערים שנרצחו באגם בודום בפינלנד, בפרשת רצח שהסעירה את המדינה. נושא זה הוא מוטיב מרכזי בשירי הלהקה, אשר מתבטא בשיריה הידועים ביותר: "Lake Bodom" ("אגם בודום"), "Bodom After Midnight" ("בודום אחרי חצות") "Bodom Beach Terror" ("טרור בחוף בודום") ואחרים. צ'ילדרן אוף בודום היא אחת הלהקות העדינות והמלודיות ביותר בסצנת הבלק והדת' מטאל באירופה.
סמל הלהקה הוא מלאך המוות, בעל הברדס המכסה את עיניו והחרמש (Scythe) ביד, החוזר על עצמו על גבי עטיפות כל אלבומי הלהקה, כל פעם צורה אחרת - בדיוק כמו השלד המפלצתי המצויר "אדי" של איירון מיידן.
מוזיקה.
המוזיקה של צ'ילדרן אוף בודום מקורית ומהווה שילוב של דת' מטאל, ת'רש מטאל, מטאל סימפוני ופאוור מטאל. המוזיקה של צ'ילדרן היא מאוד טכנית ומהירה מאוד (מאפיין של ת'רש ודת'), ומאופיינת בסולואים טכניים ומהירים ובקטעים אינסטרומנטליים ארוכים (מאפיין נוסף של ת'רש), אך גם מאוד מלודית, עדינה וקליטה מאידך (מאפיין של פאוור). המנגינות הן מתפתחות, חסרות תבנית קבועה, ועל כן בלתי צפויות. חלק מהיופי בנגינה שלהם מתבטא בכך, שלולא הקלידים הם היו להקת ת'רש לכל דבר. הקלידים הפכו אותם ללהקה בעלת סגנון ייחודי, שרק הם והלהקה הפינית נורת'ר שהושפעה מהם מנגנים בו. אמנם סגנון זה מרחיק מהלהקה חלק גדול מאוהבי הת'רש, אך זה לא מונע מרבים אחרים לאהוב אותם.
המוזיקה של צ'ילדרן היא אינסטרומנטלית ברובה, כאשר הכלי הדומיננטי הוא דווקא הקלידים- מאפיין אשר נותן למוזיקה של צ'ילדרן נופך קליל ואף אלקטרוני. גם הנגינה בקלידים היא מאוד מהירה. לייהו הוא גם סולן הלהקה, ושירתו היא שירת גראולינג גבוהה אשר מאפיינת בלאק מטאל ודת' מטאל מלודי, ואשר באות בניגוד מוחלט למוזיקה העדינה. באלבומים הראשונים לייהו שילב שירה זו עם שירה "חצי נקייה", אמנם נמוך וצרוד, אך מלודי יחסית לצרחות הגראולינג.
בשירים מסוימים הלהקה השתמשה בכיוון דרופ סי.
ליריקה.
רבים משירי הלהקה עוסקים במוות, לנטיותיו וצורותיו השונות. שירים אחרים עוסקים בשנאה, ובנושאים הקשורים בצד האפל של החיים, שדברים רבים ממנו מיוחסים בשירים למלאך המוות, המשמש כדובר בשירים רבים.
הופעות.
ב-3 בנובמבר 2011 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי שבתל אביב.
קרח (פרשה)
The Big Lebowski
בית משפט מחוזי
טימור המזרחית
ים טימור
ים טימור (באינדונזית: Laut Timor, בפורטוגזית: Mar Timor), הוא זרוע של האוקיינוס ההודי, הממוקמת בין האי טימור (המחולק בין אינדונזיה ומזרח טימור), לבין הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. מזרחית לים טימור נמצא ים אראפורה - זרוע של האוקיינוס השקט.
רוחבו של ים טימור הוא 480 ק"מ.
בים טימור מצויים איי מלויל, וכן איי אשמור וקרטייר (הנמצאים בשליטת אוסטרליה).
מתחת לים טימור נמצאים מרבצי נפט גדולים. השליטה במרבצים אלה מצויה במחלוקת, כאשר מזרח טימור ואוסטרליה טוענות שתיהן לשליטה.
סומייל
סומייל או אל-מסעודיה (ערבית: صميل או المسعوديّة ; מתועתק גם כ"צומייל", "צומיל" או "סומיל") היה כפר ערבי שהתקיים במישור החוף, והחל משנות ה-30 של המאה ה-20 נכלל בעיר תל אביב. תושביו, מהגרים, רובם פלאחים מצרים - חמולת צראפי וחמולת דג'אברה (אבו ג'ברא), מעוטם בדווים מחצי האי סיני ובודדים, חורנים מן החורן. לאחר מלחמת העצמאות ועזיבת תושביו התיישבה בשטחו אוכלוסייה יהודית. נראה כי מקור שמו של כפר סומייל בא מהמילה הערבית "צומיל", שפירושה אדמה יבשה; ישנם הרואים בכך רמיזה למיקומו של הכפר על רכס הכורכר הרם, אשר שרידיו עדיין ניכרים בפינת רחוב ארלוזורוב ורחוב אבן גבירול שבתל אביב.
הכפר הערבי.
בדומה לשאר הכפרים הערבים בסביבה, גם כפר סומייל מוקם על אחת מבמות רכס הכורכר, לצד הדרך היוצאת מיפו ומובילה צפונה. ממיקומו הגבוה שלט הכפר על השדות החקלאיים והפרדסים אשר הקיפו את הכפר ואשר בהם עבדו תושביו. בתקופות הקטיף ואיסוף התבואה, התיישבו לצד הכפר שבטים בדווים במחנות אוהלים, וכך התמלאו החושות הרבות אשר היו פזורות סביב לכפר בכוחות סיוע בעבודות השדה. את מתיהם קברו אנשי הכפר בבית הקברות 'עבד אל נבי', המצוי מאז 1952 בתחומי גן העצמאות.
כפר סומייל זכה לתנופה משמעותית בראשית המאה ה-20. על פי נתוני הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, מנתה בשנת 1870 אוכלוסיית הכפר 104 נפשות ששכנו ב-23 מבנים. בשנת 1922, מנתה אוכלוסיית הכפר 449 נפשות ששכנו ב-56 מבנים, ובשנת 1931 – 651 נפשות ששכנו ב-72 מבנים. על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 מספר התושבים היה 850. בסקר לא ניתנו נתוני שטח. חוקר תולדות ארץ ישראל דן יהב רואה בגידול זה, גידול התואם את גידולה של האוכלוסייה הערבית בארץ בתקופה הנידונה, וכזה המעיד על גידול טבעי בעיקרו. מאידך הגאוגרף פרופסור משה ברוור, במחקרו, "הגירה כגורם בגידול הכפר הערבי בארץ ישראל" שעסק בהגירה של פועלים ממצרים בתקופת המנדט הבריטי והשתקעותם בעיקר במישור החוף, הגיע למסקנה שלפחות שליש מהגידול במספר הערבים תושבי מישור החוף בתקופת המנדט מקורו בהגירה ממצרים. כמו כן הגיע ברוור למסקנה שגידול האוכלוסין בכפרים של אזור החוף לא נבע מריבוי טבעי או כתוצאה מהגירה פנימית של ערבים שעזבו את כפריהם בגליל ובשומרון והשתקעו באזור החוף היכן שאפשרויות התעסוקה היו טובות יותר. ב-9 בספטמבר 1940 הפציץ חיל האוויר האיטלקי את סומייל וגרם להרג של שבעה מתושביו.