מאחר שהקטמין מדכא את הנשימה הרבה פחות מסמי הרדמה אחרים, הוא סם הרדמה מועדף במקרים שבהם ההיסטוריה הרפואית של החולה אינה ידועה (כגון במקרי תאונות דרכים). באופן דומה נעשה שימוש בקטמין כסם מאלחש בפדיאטריה ובניתוחים פשוטים יחסית. במינונים נמוכים (0.1–0.5 מ"ג/ק"ג/שעה) ניתן להשתמש בחומר כמאלחש, בייחוד בכאבים הקשורים בתנועה ובמחלות עצבים. במינונים נמוכים אלו, תופעות הלוואי הפסיכאטריות פחותות, וניתן להתגבר עליהן בעזרת בנזודיאזפינים, כך שבשימוש בקטמין כסם מאלחש יש צורך בתוספים דמויי אופיום (חומרים אופיאטים).
כיום חוקרים את התועלת שניתן להפיק מקטמין בטיפול בכאב עבור אלכוהוליסטים ומכורים להרואין.
כתרופה פסיכיאטרית.
מחקרים מהשנים האחרונות מעידים על יעילותו של הסם להתמודדות מהירה עם מחשבות אובדניות, דיכאון והפרעה טורדנית-כפייתית.
קטמין במינון נמוך (הרבה מתחת למינון שמקובל לפנאי או להרדמה), שניטל באמצעות עירוי או תרסיס, נחשבת לתרופה אנטי דיכאונית מבטיחה, כנראה החדשנית ביותר מזה דורות. מספר מחקרים שפורסמו ב-2018 מלמדים כי ההשפעה נוגדת הדיכאון של קטמין מיידית (שעות לעומת ימים או שבועות בתרופות SSRI). עם זאת, השפעתה אינה נמשכת לאורך זמן ויש להמשיך בתחזוקה ובטיפול. פורסמו מספר מחקרים המראים כי קטמין עשויה להפחית מחשבות אובדניות כבר לאחר מתן מנת עירוי אחת.
האננטיומר S של קטמין אושר במרץ 2019 על ידי ה-FDA כטיפול בדיכאון קליני, באמצעות שימוש בתרסיס לאף (תחת השם Spravato), משווק על ידי חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון), זאת למרות ביקורות מקצועיות מתרבות לגבי חוסר הוודאות, ולמרות סימני השאלה שעדיין קיימים ונבחנים: האם שימוש חוזר בקטמין בטוח ויעיל לאורך זמן, מה המחירים של תופעות הלוואי והאם הוא מונע הישנות של הסימפטומים הדיכאוניים.
בישראל אישר משרד הבריאות את השימוש בתרופה Spravato למקרים של דיכאון בתחילת 2020, ואף נתן הנחיה לקופות החולים לזרז את התחלת השימוש בו. יישום ההנחיה מתעכב מפני שיש צורך בהשגחה צמודה על המטופלים בשעה שלאחר לקיחת הסם. השירות החל להינתן בבתי החולים הפסיכיאטריים.
כמו כן, נעלתה השאלה בקרב מומחים האם ג'ונסון אנד ג'ונסון זכאית לקבל זכויות של תרופה מוגנת בפטנט על התרסיס Spravato מכיוון ש- ketamine-(S) הוא אננטיומר של תרופה גנרית שפג עליה הפטנט. תהליך סינון האננטיומר מתוך תערובת רצמית לא בהכרח מהווה סיבה מוצדקת להכרה כתרופה חדשה מוגנת בפטנט. למרות חילוקי הדעות, אישר לבסוף ה-FDA את Spravato כתרופה חדשה ומוגנת בפטנט.
שימוש וטרינרי.
ברפואה וטרינרית משתמשים בקטמין באופן נרחב כחומר מרדים וכחומר משכך כאבים לבעלי חיים קטנים (כלבים, חתולים), ובעיקר כחומר טשטוש וכמשכך כאבים לסוסים. עם זאת השפעתו מועטה על בהמות ממשפחת הפריים.
שימוש לצורכי פנאי.
כאשר משתמשים בקטמין כסם הוא ידוע בשמות רבים, בהם: Special K, Vitamin K, Kit Kat, Toshiba Bomba, Kelly's day, Green, Blind squid, Cat valium, Purple, Special la coke, Super acid, Super C, K, סוסים, במפים, בומבה, מפתחות, דיו דיו, קיי הודי, קיי גרמני, קיי הולנדי, ירי לטווח קצר ועוד.
אפקט השימוש בקטמין דומה לזה של פאנציקלידין ודקסטרומטורפן, וכיתר סמי ההרדמה הדיסוציאטיביים – במינונים נמוכים ובינוניים מופיעות תופעות הזייתיות בעיקר ככל שישנה ירידה בכמות הגירוי החושי. המשתמש נכנס למצב דיסוציאטיבי, כלומר חווה ניתוק מתחושת המציאות ומתחושת ה"עצמי" (מצב הקרוי K-Hole). בכמויות גדולות ובמיוחד בהזרקה לווריד ניתן להגיע למצב של חוסר מודעות לגבי הזהות האינדיבידואלית, ואיבוד תפיסת המציאות. ההזיות מדווחות כעמוקות וקשות לתיאור, ומלוות לעיתים בזעם ובתחושה מופרזת של חוסן פיזי רב. משתמשים רבים מספרים על שיחות שניהלו עם אלוהים במהלך השימוש.
חלק מהמשתמשים לא יזכרו את אשר עבר עליהם באותו האופן שבו שוכחים חלומות. עם זאת, ה"התעוררות" היא איטית והדרגתית; בשלבים ראשונים עלול המשתמש לשכוח את שמו או לא להבין את השליטה בגופו, כך שעם הזיכרון מגיעה גם המודעות. ההשפעות ההזייתיות מסתיימות לרוב תוך שעה. עם זאת, הפגיעה בחשיבה שקולה ובקואורדינציה נמשכות בין 18 ל-24 שעות.
אמפורה
האַמְפוֹרָה (ברבים אַמְפוֹרֵי, Amphoræ. שמה בעברית על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: קנקן, מקור יווני: ἀμφιφορεύς אמפיפוריאוס - דו-צידי נישא) היא כלי חרס בעל צורה וגודל תקניים לאחסון והובלה, עם שתי ידיות ותחתית מחודדת או מעוגלת, שנפוץ ביוון העתיקה ובארצות שהושפעו ממנה. בעת אחסון והובלה יבשתית או ימית הכלים הוצמדו ושולבו אלו באלו באופן דחוס ומאובטח. צורה זו של כלי וההובלה בה ידועים עוד מהתקופה הנאוליתית - סוף תקופת האבן, ועל שמה נקראת תרבות הקנקנים-העגולים הקדומה שנתגלתה במרכז אירופה .
בדרך כלל האמפורה שימשה למשלוח יין, אך גם נמצאו אמפורות עם שמן, זיתים, דגים ואף סחורה יבשה כתבואה, וכן אמפורות ששימשו לאחסון אפר מתים. בניגוד לפיטס, הדומה לה בצורתו אך הנושא באופן טיפוסי בין 1000 ל-1500 ק"ג, האמפורה, הקטנה בהרבה, שימשה בעיקר ככלי לשעת הסעודה, ולכן לרוב עוטרה בידי אמנים, או בעיטורים תעשייתיים פשוטים. בית קיבול תחתי להחזקת האמפורה (חסרת התחתית) שימש להעמדת הכלי הבודד. אמפורות גדולות הועמדו סמוך לסעודה מהם מזגו לכלים קטנים יותר, ואמפורות קטנות עמדו על הטבלאות (השולחנות הקטנים של הסועדים) ושימשו למזיגת יין באופן אישי. נמצאו אמפורות קטנות שתחתיתן שוטח במידת מה, היכולות לעמוד בפני עצמן.
האמופרה הפָּנַאתֵנַאִית סוג אמפורה מעוטרת וטקסית, ניתנה כפרס בתחרויות באתונה העתיקה - ומכאן מגיע המנהג להעניק גביע.
השם 'אמפורה' ניתן בידי הרומאים ומקורה מהיוונית אֶמְפוֹרִיוּס קיצור של אַמְפִיפוֹרִיוּס שמשמעותו "אמפי" - דו צידי, ו"פוריוס" - נישא, משם הפועל פֶרֵאִין - לשאת.
הן יוצרו בממדים תעשייתיים מימי היוונים ואילך, והיו בשימוש באגן הים התיכון עד המאה ה-16. לאמפורי חשיבות רבה בארכאולוגיה הימית, הואיל ומציאת אמפורה בגוף ספינה טרופה יכול, במקרים רבים, להצביע על גיל ולאום הספינה. לרוב הן משתמרות היטב עד שתוכנן המקורי עדיין מצוי בתוכן, ובכך מספקות מידע חשוב ביותר על מנהגי האכילה והמסחר של עמי הים התיכון העתיקים. לעיתים התפרקות חבילת האמפורות בטלטולים החזקים של הספינה בעת סערה עזה גרמה לחוסר איזון במחסנים ולהטיית הספינה וטביעתה, בלא שהספינה תיפגע מהחוץ או בתוכה, וכך יש מספר אניות שלמות שנמצאו בתחתית הים עם סחורתן.
סיווג האמפורי.
אמפורת צוואר - מהקדומות בזני האמפורי, היא נולדה בסמוך לחורבן יוון המיקנית (~ 1200 לפנה"ס, הידוע בשם "התקופה הפרוטוגאומטרית"), וכתוצאה מחורבן זה. היא באה להחליף את סממני התרבות המיקנית שחלשה על יוון, אך התבססה על המודל המיקני. בסיסה עגול וקוטרו קטן מקוטר גופהּ; גופהּ אליפטי מנקודת המוצא בבסיס עד למעלה ממחצית הגוף, יתר הגוף עגול לגמרי. לאמפורה ידיות אנכיות ופרבוליות, הן יוצאות מחלקו העליון של הגוף ומגיעות לצוואר. הצוואר דק מהגוף, מעגלי ולעיתים מתרחב. בתקופה הגאומטרית גופה התארך ונעשה דק יותר, הצוואר התארך כמו כן, בתום התקופה המדוברת הגיע הצוואר לאורך של כשליש מגודל הכד. באותה העת הפכה האמפורה לכלי הקשור במנהגי קבורה, והגיע לגדלים של 60 סנטימטרים. ראשוני העיטורים הם דתיים, אך מאוחר יותר נוספו עיטורים חגיגיים ומיתולוגיים. עם תום התקופה הגאומטרית (~ 700 לפנה"ס) ותחילת תקופת הדמות השחורה נעשה הגוף דק יותר, וקיבל צורה דומה למרבית האמפורי האחרות.
אמפורה מקשתית - משפחת אמפורי שמקורה במשפחת אמפורי הצוואר. היא נולדה בסמוך לשנת 700 לפנה"ס, וזכתה לפופולריות במאה ה-6 לפנה"ס עד לתחילת המאה החמישית. אמפורה זאת גם מכונה אמפורת בטן, שכן יחודה העיקרי מאמפורת הצוואר הוא בעובדה שאין לה צוואר ממשי. חלקה עליון ממשיך את עוקמת הגוף, ורק שפתי הכלי שוברות את צורת הגל.
אמפורת הובלה - סוג נפוץ של אמפורי ששימשו להובלת סחורות רבות, ובעיקר יין. גובהן נע בין 50 ל־70 סנטימטרים. בסיסן היה מחודד, כדי לערום אותן היתר קלות, או לקבור אותן באדמה רכה. ידיותיהן ארוכות למדי: הן מתחילות בקצה הגוף, ומגיעות לקצה הצוואר. הצוואר עצמו די מוארך. הדגם לא נצבע, עקב שימושו.
מתנדבי חוץ לארץ
יהדות דרום אפריקה
יהדות דרום אפריקה היא כיום הקהילה היהודית הגדולה ביותר ביבשת אפריקה. זוהי קהילה אשכנזית ברובה, המורכבת בעיקר מיוצאי הרפובליקות הבלטיות במזרח אירופה.
היסטוריה.
ראשוני היהודים הגיעו לדרום אפריקה עם תחילת ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה, במאה ה-17, והתיישבו במקום שהתפתח להיות העיר קייפטאון. לאורך המאה ה-18 והמאה ה-19 המשיכו להגיע יהודים במספרים קטנים. בסוף המאה ה-19 גברה ההגירה למספרים משמעותיים, בעקבות גילוי מרבצי היהלומים והזהב בעומק המדינה. פוגרומים במזרח אירופה נתנו עידוד משמעותי להגירה, וקהילות שלמות הגיעו מליטא, פולין, רוסיה הלבנה ולטביה, תנועה שנמשכה עד שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1880 חיו כ-4,000 יהודים בדרום-אפריקה. רוב הגירת יהודי דרום-אפריקה התרחשה בשנים 1880–1910 (כ-40,000). 30,000 נוספים הגיעו עד לשנת 1948. במפקד שנערך ב-1946 נמנו 104,156 יהודים שהיוו 4.39% מהאוכלוסייה ה"לבנה".