גדלה בירושלים, למדה בבית הספר "מעלה" ונסעה בשנת 1947 ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בו קיבלה תואר ראשון ושני. בשנת 1952 חזרה ארצה ושרתה כקצינה בצה"ל. בשנת 1955 נישאה לפרופ' מנפרדו ליברנומה, מומחה להיסטוריה רומית באוניברסיטת פירנצה. הם היו לחברים פעילים בקהילה היהודית בפירנצה. שנים רבות הייתה חברה בוועד הקהילה היהודית בפירנצה, והיא סגנית ראש הקהילה ועורכת דו-ירחון יהודי בשם "Firenze Ebraica" ("פירנצה העברית").
ליברנומה כתבה בקביעות בעיתונים ובכתבי עת באיטליה ובארצות דוברות אנגלית. במקביל, עבדה במחלקת יחסי הציבור של משרד המסחר האיטלקי בעיר פירנצה.
מפרסומיה.
מאמרים:
המפלגה הליברלית החדשה
היהדות הרבנית והקראית
סרג'יו נטרא
סֶרג'יוּ נַטרָא (סֶרג'יוּ נַטרָה; בלועזית: Sergiu Natra; 12 באפריל 1924 – 21 בפברואר 2021) היה מלחין ישראלי ורומני.
סרג'יו נטרא היה מלחין מוזיקה קלאסית בעל מוניטין רב ומחשובי המלחינים בעולם. יצירותיו לנבל מבוצעות לעיתים קרובות ברחבי העולם ומהוות יצירות חובה בתחרויות לנבל ובמוסדות אקדמאיים בתחום זה. תרומתו למוזיקה הקלאסית ולתרבות העולמית, הייתה גדולה מאוד.
חייו ויצירתו.
סרג'יו נטרא (נדלר - Nadler) נולד בשנת 1924 בבוקרשט ברומניה למשפחה שמקורה בגרמניה אוסטריה ובצ'כיה (ליווא - Löwe, לוסטגרטן - Lustgarten). בילדותו למד פסנתר ומוזיקה ובהלחנה החל לעסוק בגיל צעיר מאוד. הוא למד בקונסרבטוריון יהודי ללימודי אומנות ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה של בוקרשט, ביו השאר תאוריה, קומפוזיציה ותיזמור עם לאון קלפר ומוזיקה מודרנית עם מיכאל אנדריקו.
קטע לתזמורת "מארש וכוראל" משנת 1944 הקנה לו מעמד של מודרניסט בתחום המוזיקה הקלאסית והעכשווית. התזמורת הפילהרמונית הישראלית ביצעה את יצירתו זו בשנת 1947 בניצוח אדוארד לינדברג. על יצירה זו ועל ה"דיוורטימנטו בסגנון קלאסי" שנכתבו בגיל 19 קיבל את פרס להלחנה על שם אנסקו בשנת 1945. לאחר מכן קיבל את הפרס הלאומי בהלחנה של מוזיקה קלאסית, על יצירות שכתב בגיל 25 ובניהן "הסימפונה אדמה ומים".
במהלך זוועות הנאצים שעימם שיתפו פעולה חלק מהרומנים, כמו גם לאחר מכן במהלך המשטר הקומוניסטי, המלחין ומשפחתו, שנחשבו כחלק מ"העילית ", סבלו מעבודות כפייה בשואה, ריצוי זמן בכלא והחרמת כל נכסיהם. חלק מיצירותיו של המלחין לא השתמרו או הושמדו על ידי הגרמנים או משתפי הפעולה שלהם ברומניה.
היצירה "ארבע פואמות" לבריטון ותזמורת, הייתה האחרונה שבוצעה לפני שעלה לישראל, שלוש שנים לאחר שהגיש בקשת הגירה לממשלת רומניה, תקופה שבה הוא ואשתו סוניה נטרא, פסלת ואומנית ידועה, סבלו מאיסור פרסום ומימוש כל פעילות מקצועית.
בשנת 1961 עלו לישראל סרג'יו נטרא ואשתו סוניה, התיישבו ברמת אביב. כעבור שנה ביצעה הפילהרמונית הישראלית, בניצוח סרג'יו קומיסיונה את ה"סימפוניה אופקים" לתזמרת לכלי קשת סימפונית. יצירתו "מוזיקה לכינור ונבל" משנת 1960, בוצעה בביצוע בכורה על ידי הכנרת מרים פריד והנבלנית הצרפתייה פרנסואז נטר.
נטרא מלחין בעל אוריינטציה אירופית מובהקת ובעל סגנון כתיבה שהתאפיין בזרימה מלודית, שפה פולימודאלית, מחשבה פוליפונית והתפתחות מדורגת ועשירה של חומר מוטיבי. בחלק מיצירותיו נעשה שימוש בטקסטים בלשון חדשה, על מקצביה ומצלוליה, ומקורות השראתו נשאבו בין השאר מן הפולקלור העולמי והיהודי.
יצירותיו מבוצעות ומשודרות בכל רחבי העולם, בין השאר, בישראל, ארצות הברית, קנדה, בריטניה, אירלנד, גרמניה, הולנד, אוסטריה, נורווגיה, שוודיה, צרפת, בלגיה, איטליה, ספרד, סווזילנד, צ'כיה, הונגריה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובניה, יפן, טייוואן, אוסטרליה.
לצד ההלחנה עסק פרופסור נטרא בהוראת המוזיקה. בין השנים 1975 ו- 1985 כיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה שליד אוניברסיטת תל אביב שם הירצה על מוזיקה של המאה ה-20, הלחנה וניתוח צורות. במשך השנים העמיד נטרא דורות של תלמידים.
נטרא נפטר בפברואר 2021 חודשיים לפני יום הולדתו ה-97, חודש לאחר מות רעייתו, סוניה לבית רוזן, שהייתה פסלת. הותיר אחריו שני בנים.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
סקוויה ענקית
סקוויה ענקית (שם מדעי: "Sequoiadendron giganteum", נקרא גם סקוויון ענק) הוא המין היחיד בסוג סקווידנדרון ("Sequoiadendron"), הנמנה עם תת-משפחת הסקווים.
עצי הסקוויה הענקית גדלים לגובה מרבי של כ-95 מטרים, ומגיעים לקוטר ממוצע של כשבעה מטרים. אלו הם העצים הגדולים בעולם במונחי נפח. הסקוויות הענקיות מגיעות לגיל מופלג, ודווח על עצים בני 3,000 שנה ויותר. צבע הגזע הוא חום-אדמדם. בשפת האינדיאנים, ילידי המקום, נקרא העץ גם ואוונה (Wawona).
תיאור העץ.
גובהם המרבי של עצי הסקוויה הוא 80 עד 90 מטרים, ופרטים בודדים עוברים את רף 90 המטרים. קוטר גזע ממוצע מגיע לכשבעה מטרים, אם כי נמדדו פרטים בודדים שקוטרם מגיע ל-10 מטרים ויותר. אלו הם העצים הגדולים בעולם במונחי נפח. הם מגיעים לגיל מופלג, והעץ הזקן ביותר שדווח עליו הוא העץ על-שם ג'ורג' וושינגטון שנמצא ב"יער הענק" בפארק לאומי סקוויה, שגילו מוערך בין 2,550 ל-3,150 שנים.
הקליפה היא סיבית, מחורצת ומגיעה לעובי של עד 60 סנטימטרים. הקליפה העבה מגינה על העץ מפני פגעי טבע כשריפות וקור. העלים הם ירוקי עד (כמו מרבית המחטניים), מגיעים לאורך של 6-3 מ"מ, וערוכים בסידור לולייני. האיצטרובלים הם באורך 7-4 ס"מ והם בוגרים לאחר 20-18 חודשים. בכל איצטרובל 50-30 "קשקשים" המאורגנים בסדר לולייני, כשבכל קשקש מספר זרעים, מה שנותן ממוצע של כ-230 זרעים באיצטרובל. הזרע הוא באורך 5-4 מ"מ והיקף של מ"מ אחד בצבע חום כהה עם "כנף" לאורך כל צד ברוחב מ"מ 1 ובצבע צהוב-חום. יש זרעים שנושרים בחום של שלהי הקיץ, אך רוב הזרעים משתחררים רק עקב התייבשות מחומה של אש או עקב נזק שגורמים חרקים.
עצי הסקוויה הענקית מתחדשים על ידי הזרעים. עצים בני עד 20 שנים עשויים לייצר חוטרים מתוך גזע כרות, אך (שלא כמו הסקוויה הנאה) עצים בוגרים לא יכולים להתחדש מגזע כרות. עצים צעירים מתחילים להניב אצטרובלים בגיל 12 שנים. בעץ גדול עשויים להיות כ-11,000 איצטרובלים. בחלק העליון של עץ בוגר יש שפע רב יותר של איצטרובלים מאשר בחלק התחתון. עץ בוגר מפזר כמות מוערכת של 400,000-300,000 זרעים בשנה. הזרעים המכונפים יכולים להינשא למרחק של עד כ-180 מטרים מעץ האב.
ענפים נמוכים מתים מהצללה, אך עצים הצעירים ממאה שנים, שומרים את רוב הענפים המתים שלהם. גזעים של עצים בוגרים בחורשות נקיים מענפים עד לגובה של 50-20 מטרים, אך עצים בודדים ישמרו על הענפים הנמוכים.
תפוצה.
עצי הסקוויה הענקית ייחודיים לרכס סיירה נבדה במדינת קליפורניה, ארצות הברית, בעיקר בצד הדרומי של ההרים הצפון-מערביים ובצד הצפוני של המדרונות הדרום-מערביים. הם גדלים ברום של 2000-1400 מטרים בצפון ו-2200-1700 מטרים בדרום, באקלים יבש בקיץ ומושלג בחורף על קרקע משקע וסחף.
הריכוזים הגדולים ביותר של עצי הסקוויה הענקית הם ביערות הלאומיים סקוויה, סטניסלאוס וסיירה, ובשלושה פארקים לאומיים: סקוויה, קינגס קניון ויוסמיטי. החורשה הגדולה ביותר של עצי סקוויה ענקית היא חורשת הר רדווד בפארק הלאומי קינגס קניון וביער הלאומי סקוויה, ששטחה 12.4 קמ"ר ובה 15,800 פרטים.
בורר
טיטניט
טִיטָנִיט או סְפֶן (Sphene) הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של סידן וטיטניום. נוסחת המבנה של הטיטניט היא CaTiSiO5. זיהומים קלים של ברזל ואלומיניום נוכחים תמיד במינרל. בנוסף נפוצים במינרל מתכות נדירות כדוגמת האיטריום והצריום.
כינויים.
מקור השם טיטניט ביסוד טיטניום המצוי בהרכבו. השם סְפֶן מקורו ביוונית "ספנוס" ופירושו טריז וניתן למינרל בשל צורת הגביש האופיינית. השימוש בכינוי ספן למינרל בוטל על ידי "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים (CNMMN) של האגודה הבינלאומית למינרלוגיה שאישרה לשימוש את השם טיטניט בלבד. עם זאת, השם ספן עדיין מצוי כיום בשימוש כשם בלתי רשמי לאבני חן מטיטניט.
תכונות אופטיות.
מקדם השבירה של הטיטניט הוא 1.990-1.885 עד 2.050-1.915 עם שבירה כפולה חזקה של 0.105 עד 0.135 (דו-צירי חיובי). דגימות שקופות מצטיינות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) עז, כששלושת הצבעים המופיעים תלויים בצבע הגוף. בשל אפקט דיכוי הקרינה הפלואורסצנטית של הברזל הטיטניט אינו מגיב בקרינה פלואורסצנטית בתגובה על הקרנה באור על-סגול.
תפוצה ושימושים.
הטיטניט מופיע בסלעים מותמרים כמו גנייס ושיסט וכגרגרים באבני גיר וגרניט. מקומות בהם מוצאים טיטניט כוללים את פקיסטן, איטליה, רוסיה, סין, ברזיל, שווייץ מדגסקר, טירול באוסטריה, קנדה (מחוז רנפרו באונטריו) וארצות הברית (קליפורניה).
בישראל מצויים גבישים של טיטניט בגרניט שבנחל רודד. בחצי האי סיני מצויים גבישי טיטניט בסלעי הדיוריט שבמסיב הפרקמברי.
הטיטניט הוא אחד המקורות לטיטניום דו-חמצני (TiO2) המשמש כפיגמנט לבן.
כאשר אין בו פגמים יכול הטיטניט לשמש כאבן חן המכונה ספן. הספן היא בדרך כלל אבן בגוון שארטרז (על שם הליקר, בין צהוב לירוק) ונחשקת בשל פיזור הצבעים הבלתי רגיל שלה שעולה אפילו על זה של היהלום. אך פריכות וקשיות נמוכה מונעים שימוש באבן לשיבוץ בטבעות. ספן מתאימה יותר לתליון וסיכות או אפילו כאבן בלתי משובצת לאספנים.
אמילי בראונינג