בעקבות השבר של מלחמת יום הכיפורים והשהות בחזית, ובמקביל משבר אישי בשל גירושין החל בחיפוש עצמי. בשנת 1975 חזר בתשובה ולא שב להופיע. הוא עבר לירושלים ולמד בישיבת אור שמח. בשנת 1976 החל להשתתף בהעברת חוגים לחזרה בתשובה עם הרב אברהם רביץ ואיקא ישראלי. ארנון נמנה עם גל החוזרים בתשובה בקרב ידוענים מתחום הבידור והאמנות של שנות ה-70, יחד עם אורי זוהר, אלונה איינשטיין, איקא ישראלי וניסים מנחם (מצמד הפרברים). הוא התחתן בשנית ועבר להתגורר בשכונת שערי חסד החרדית בירושלים, ניהל את מדרשת בית הלל, ועסק בעריכת סרטי תדמית במגזר החרדי. על נטישת עולם הבידור סיפר בראיון, ששקל בעבר להעלות תוכנית בידור עם אורי זוהר שתלעג לעבודה זרה אבל הגיע למסקנה שהקהל החילוני לא יבין על מה הוא צוחק.
בשנת 1993, החל להגיש בשידורי קשת בערוץ 2 פינה בתוכנית לילדים, בו סיפר סיפורים תנכ"יים.
בשנת 2004 יצא אלבום הסולו היחיד שלו במהדורה מחודשת על גבי תקליטור.
התנגד להקמת קהילות נפרדות עבור בעלי תשובה וקרא להשתלבותם באופן מלא בקהילות הדתיות הקיימות.
מותו.
ארנון נפטר ב-3 בינואר 2020 כתוצאה ממחלת הסרטן. בשנותיו האחרונות פרסם טור אישי שבועי במגזין החרדי 'משפחה' שבו הוא הטיף לתזונה נכונה ואורח חיים בריא. בטוריו הוא הרבה למתוח ביקורת על הרפואה הקונבנציונלית וקרא לאמץ שיטות הלקוחות מהרפואה האלטרנטיבית. לצד זאת, ארנון נהג לבקר בטוריו את החברה הישראלית ואת המערכת הפוליטית.
חיים אישיים.
ארנון נשא לאישה את נילי, ממנה נולדו לו שני ילדים. לאחר חזרתו בתשובה, נישא לתרצה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים. במותו היה סב ל-21 נכדים.
אחיו הבכור, מנחם ארנון, קיבל את צל"ש הרמטכ"ל ב-1961, כאזרח חבר קיבוץ תל קציר. זאת במסגרת המאבק על עיבוד שדות בשטח המפורז ברמת הגולן, מול סוריה, ביצע חריש בשדות, למרות האש היעילה שנפתחה לעברו.
יומי
יוּמי (弓 "Yumi") הוא המינוח היפני לקשת (המכיל בתוכו את הקשת הארוכה ואת הקשת הקצרה) המשמשת את העוסקים בקיוּדוֹ, קשתות יפנית. היומי יוצאת דופן באורכה (יותר משני מטרים), והיא עוברת את גובה הקשת (iteh 射手). היומי הן קשתות מורכבות, ובאופן מסורתי הן עשויות במבוק, עץ ועור, בטכניקות שלא השתנו זה מאות שנים, על אף שכיום ישנם קשתים, בעיקר מתחילים, המשתמשים ביומי סינתטי. ייתכן כי עיצוב היומי הוא פיתוח יפני של הקשתות המורכבות שהיו נפוצות במשך מאות שנים בצפון אירואסיה ותקופת ג'ומון ביפן.
תיאור ואחזקה.
צורה.
היומי הוא אסימטרי; נקודת האחיזה נמצאת בשליש המרחק בין הקצה התחתון לעליון, והכיפוף העליון והתחתון שונים זה מזה. ישנן מספר השערות בנוגע לחוסר סימטריה זה. יש המאמינים כי היומי נועד לשימוש תוך רכיבה על סוס, וצורתו מאפשרת לעבור מצד אחד של הסוס לשני בקלות. אחרים מאמינים כי האסימטריה נועדה על-מנת לאפשר ירי ממצב כריעה. טענות נוספות מדברות על מאפייני העץ, לפני פיתוח השיטה המורכבת.
מיתר.
מיתר היומי עשוי באופן מסורתי קנבוס, אך כיום יעדיפו הקשתים להשתמש במיתרים העשויים חומרים סינתטיים, למשל קבלר, שכן אלה מחזיקים מעמד זמן רב יותר (כאלף חצים). המיתרים לא מוחלפים עד שהם נקרעים; זה גורם ליומי להתכופף בכיוון הנגדי לכיוון המשיכה, דבר הנחשב "בריא" לקשת. נקודת העגינה על המיתר מעובה בתוספת של קנבוס ודבק, זאת על-מנת להגן על המיתר ולספק לו עובי, העוזרים לייצוב החץ בעת מתיחת הקשת.
יחס.
עוסקי קיודו רציניים מתייחסים ליומי בכבוד רב, ככלי בעל עוצמה רבה, וכמורה בעל ידע רב להעביר לתלמיד. מאמינים כי היומי טומן בחובו חלק מנשמתו של האדם שיצר אותו.
אסור לתלמיד קיודו לעבור מעל יומי השכוב על הרצפה כי הדבר נחשב לחוסר כבוד כלפי היומי, ויש לנהוג בו כשם שהתלמיד רוצה שינהגו בו - לשמור עליו בתנאי טמפרטורה ולחות נעימים ולשאת אותו כראוי. נגיעה ביומי של אדם אחר ללא רשותו נחשבת כחוסר כבוד משווע. גם משניתנה רשות, אין לגעת בנקודת האחיזה של יומי של אדם אחר.
טיפול.
יומי העשוי במבוק דורש תשומת לב רבה. אם ייזנח, היומי עלול לאבד מכושרו, ואף להפוך לבלתי שמיש. צורת היומי תשתנה עם שימוש תדיר בו, אך ניתן להחזירו לצורתו המקורית בעת הצורך, על ידי הפעלת לחץ או השארת המיתר, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש.
צורת הקימורים מושפעת מאוד בהתאם להשארת המיתר רתום, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש. ההחלטה על השארת המיתר או הסרתו נובעת מצורתו הנוכחית של היומי. יומי יחסית "שטוח" כאשר לא רתום, ישאר לא רתום כאשר לא בשימוש (לעיתים מתייחסים ליומי כזה כ"עייף"). יומי בעל קימורים מוגזמים כאשר לא רתום, בדרך-כלל משאירים רתום גם לא בשימוש לתקופת זמן מסוימת, וזאת על-מנת "לאלף" את היומי.
יומי המטופל במסירות יכול להחזיק מעמד מספר דורות, בעוד שאורך חייו של יומי שלא מטופל כיאות הוא מאוד קצר.
אוהיו (פירושונים)
נולדו.
מסרוב משדוץ, נזיר ובלשן, ממציא האלפבית הארמני
נפטרו.
בבא רבה
דרגות משטרת ישראל
משטרת ישראל היא ארגון היררכי שבו יש מפקדים ופקודים. כל מתגייס חדש מתחיל את שירותו בדרגה מסוימת ומטפס בסולם הדרגות בהתאם לכישוריו ובהתאם לקורסים וההכשרות שעבר.
דרגות משמר הגבול, שהוא חיל בתוך משטרת ישראל, זהות. המבדיל את לוחמי משמר הגבול ממשרתי המשטרה הכחולה הוא צבע הרקע של הדרגה, שדומה לצבע המדים שהם לובשים.
דרגות שוטרים-שוראים.
דרגות שוטר עד רב-סמל (כולל) נענדות על צווארון החולצה, אולם דרגות במשמר הגבול עד סמל ראשון מודבקות עם צמדן על כתף שמאל.
דרגות נגדים.
דרגות רב-סמל-ראשון עד רב-נגד כולל נענדות על כותפות החולצה, הסוודר או המעיל.
דרגות צוערים בקורס קצינים.
דרגות צוערים בקורס קצינים:
דרגות קצונה.
דרגות הקצונה נענדות על הכתפיים בתוך כותפות המיועדות לכך. ניתן לראות שקיימת הקבלה לדרגות בצה"ל: מפקח מקביל לדרגת סגן, פקד מקביל לדרגת סרן וניצב מקביל לדרגת אלוף.
שמות הדרגות.
עם הקמת משטרת ישראל, סולם הדרגות ושמותיהם הושאלו מסולם הדרגות של המשטרה הבריטית. בשנת 1958 אושרו שמות עבריים לדרגות שהיו קיימות עד אותה עת, ובשלב מאוחר יותר נוספה דרגת תת-ניצב. הכינויים העבריים אומצו בסיוע המשוררים אברהם שלונסקי ויצחק שלו והאקדמיה ללשון העברית, והשימוש במילה "ניצב" הוצעה על ידי מנהל בית הספר בנוף ים, דובשני, בהסתמך על מלכים א', פרק ד', פסוק ז': "ולשלמה שנים עשר ניצבים על כל ישראל".
קידום בדרגה.
בדרך כלל, שוטר מתקדם בסולם הדרגות לאחר שהתקיימו מספר תנאים, כגון: השלמת פרק זמן מינימלי (פז"מ) בדרגה הקודמת, השלמת קורסים והשתלמויות, מילוי תפקידים שונים וכן החלטה של ועדת קידום, בהתאם למגזר אליו הוא שייך. אולם, במקרים מיוחדים שוטר יעלה בדרגה באופן יוצא מן הכלל:
היסטוריה.
מאז הקמת משטרת ישראל, הדרגות בארגון עברו תהליך של התאמה ושיפור בסולם הדרגות עצמו, ובסמלים אשר מייצגים את הדרגות במדי השוטר.
שמות הדרגות.
בשנת 1970 שונה שמה של דרגת המפקח הכללי לרב-ניצב.
בשנת 1971 הונהגה דרגת תת-ניצב.
סמלי הדרגות ואופן ענידתם.
דרגות שוטרים-שוראים
בתקופה עד אוקטובר-נובמבר 2008, דרגות רב-שוטר עד רב-סמל (כולל) נענדו (בדרך כלל על ידי תפירה) על השרוול הימני של חולצה או סוודר, אך לא על שרוול המעיל.
סמל הדרגה היה סרט אחד עד שלושה סרטים מאריג לבן, שרוחבו כרוחב השרוול. הרקע התוחם את הסרטים היה כחול למשטרה הכחולה, או ירוק זית למשמר הגבול.
הסרטים נענדו על השרוול כאשר קודקוד הזווית כלפי מטה, במרחק 20 ס"מ מתפר הכותפת.
בדרגת רב-סמל, נכללה גם סיכת מתכת בצורת עלה גפן, אשר נענדה במרחק של כ-1 ס"מ מעל קודקוד הזווית של הסרט העליון בסמל האריג.
דרגות נגד בעבר.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד שנת 1994, דרגות בד"א בכירות נענדו במדי קיץ כשעון על היד.
דרגות נגד עד נובמבר 2008.
דרגות רב-סמל ראשון עד רב-נגד (כולל) נענדו על הדש הימני והשמאלי של צווארון החולצה, קרוב לקצה הדש.
סמל הדרגה היה סיכת מתכת בצבע כסף, בצירוף רקע עגול מפלסטיק בצבע על פי הדרגה - ללא הבדל בין המשטרה הכחולה לבין מג"ב.
דרגות השוטרים החדשות.
בעקבות תלונות של נגדים על חוסר נראות של הדרגות (בעיקר בחורף, לאור העובדה שלא נענדות דרגות נגדים על מעיל), בוצעה עבודת מטה משותפת של אגף משאבי אנוש (אמ"ש) ואגף תמיכה לוגיסטית (את"ל) אודות שינוי סימון הדרגות ואופן ענידתן, ואושרה על ידי המפכ"ל (רנ"צ דודי כהן). ב-22 בספטמבר 2008 (לפני ראש השנה תשס"ט) העניק המפכ"ל בטקס חגיגי את הדרגות החדשות לשבעה נגדים בכירים בתפקידי "רס"ר משמעת" במחוזות, מג"ב ומלמ"ש. בו ביום הופצה איגרת משותפת של ר' אמ"ש (ניצב עמיחי שי) ור' את"ל (ניצב אינה וולף) לכלל שוטרי מ"י שהודיעה רשמית על תחילת תקופת המעבר לדרגות החדשות, שהסתיימה ב-1 בנובמבר 2008. מתאריך זה חויבו השוטרים לענוד את הדרגות החדשות בלבד, והדרגות הישנות יצאו מהתוקף.
סמלי דרגות השוטר הזוטרות (רב שוטר עד רב-סמל) הועברו משרוול החולצה לדש צווארון החולצה, כפי שהיו נענדות עד אז דרגות הנגד הבכירות. הסמלים החדשים שונו לסיכות מתכת בצבע כסף, ללא רקע. צורות הסמלים הועתקו מהסמלים הישנים והוקטנו בהתאם: מסגרת חלולה של סרט אחד עד מסגרת של שלושה סרטים, בתוספת עלה גפן מוקטן לדרגת רב-סמל.
דרגות הנגדים החדשות.
סמלי הדרגות הבכירות (רב-סמל ראשון עד רב-נגד) הועברו מדש החולצה לכותפות, כפי שנענדות דרגות הקצונה. בהשראת התהליך שעבר צה"ל.