במהלך הפגישה הראשונה עם הפסיכיאטרית, תום חושף בקושי רב רבים מהסודות של משפחתו הלא-מתפקדת. בהבזקים לאחור מתייחס תום לתקריות מילדותה של סוואנה. משפחת וינגו סבלה מאב מתעלל ואם גאוותנית ונוחה להתרגז שהפלתה בין ילדיה. האב היה בעל ספינה לדיג חסילונים שלמרות שנחל הצלחה במשלח ידו, בזבז את כל כספו על עסקים מפוקפקים, והותיר את משפחתו חסרת כל.
כמו אחותו, גם תום קרוע בשל בעיותיו שלו, אולם בניגוד אליה, הוא מצליח לתפקד תוך שהוא מסתתר מאחורי מה שהוא מכנה: "הדרך הדרומית", שמשמעה להתחמק מקרבה רגשית ולהפוך כל דבר לבדיחה. אשתו של תום אוהבת אותו מאוד, אולם פגועה מכך שתום מנותק רגשית ממנה, ניתוק אשר נובע, כמו בעיותיה של אחותו - מילדותם הקשה. כשהיא מגלה לתום שהיא מנהלת רומן ושוקלת להתחתן עם מאהבה, תום בתורו מתחיל להתקרב לד"ר לוונסטין, שגם היא לא מאושרת בנישואיה.
תום מגלה שבניסיון להימלט מהכאב של ילדותה, סוואנה אימצה לעצמה זהות שונה בשם רנטה הלפרן (בשם זה היא כתבה ספרים על מנת להסתיר את סוואנה ואת חייה הקשים); הוא זועם על ד"ר לוונסטין על שלא גילתה לו את המידע הזה קודם לכן, ולאחר ריב סוער היא מתנצלת, מזמינה אותו לארוחת ערב והיחסים ביניהם נעשים אינטימיים יותר.
תום נוסע לבקר את אימו ולספר לה על התקדמות הטיפול באחותו. אימו דורשת שלא יגלה את הסוד המשפחתי הנורא מכולם אולם תום לא מוכן יותר להמשיך לשמור סודות ולחבל בטיפול ובתהליך ההחלמה שמתרחש כתוצאה מהשיחות. לראשונה בחייו הוא מספר לד"ר לוונסטין שכשהוא היה בן 13, שלושה אסירים נמלטים פלשו לתוך ביתם ואנסו אותו, ביחד עם אמו ואחותו. לאחר מכן תום סובל מהתמוטטות עצבים, אחרי שדיבר בגלוי על החתיכה החסרה בחייה המיוסרים של אחותו.
לאחר מכן תום וד"ר לוונסטין מבלים את סוף השבוע יחדיו בבית הקיט שלה ומתנים אהבים. סוואנה משתקמת ועומדת להשתחרר מבית החולים. תום נוכח לדעת שלמרות שהוא התאהב בד"ר לוונסטין, הוא מעדיף לחזור לאשתו ולילדיו, משום שכעת, בכך שעזר לאחותו לאחות את חיה, גם חייו שלו התאחו והוא מסוגל להחזיר אהבה למשפחתו.
ההבדלים בין הרומן לסרט.
בעוד שהסרט היה שובר קופות והעלה את המוניטין של סטרייסנד כבמאית, השינויים הרבים שלו מהרומן המקורי הרגיזו כמה מחסידיו של קונרוי. סטרייסנד השמיטה את מרבית קטעי ההבזקים לאחור המהווים את עיקר העלילה ברומן, לטובת הרומן בין ד"ר לוונסטין (בגילומה של סטרייסנד), ותום וינגו.
דמות אחרת ברומן, לוק, הבן הבכור למשפחת וינגו שמופיע רק בהבזקים לאחור, הוא חשוב ביותר ברומן ומותו הוא נקודה מרכזית בעלילה, ואילו בסרט לוק מופיע רק בהבזקים לאחור, כילד, ומותו לא משפיע על העלילה כלל. הבדל נוסף הוא שם הספר, אשר מתייחס בבירור ללוק, לא לתום.
דמוקרטיה עקיפה
החופש הפריזי
החופש הפריזי (בפריזית: Fryske frijheid) הוא כינוי לטענה פריזית לחירות מפאודליזם ומכל אדון מלבד הקיסר שניתנה להם לטענתם על ידי קרל הגדול; ולמוסדות השלטוניים שצמחו עקב טענה זו. המיתוס הפריזי מספר על דמות בשם "ליבר פריזו" (הפריזי החופשי) שהצליח, יחד עם שותפיו לדרך, לשוב מאיטליה מנצח במאה ה-9, עם הישג זה. על פי האגדה, הפריזים היו מן המשתלטים על רומא, באומץ לב רב, עבור קרל הגדול. קרל הגדול נתן להם בתמורה את מתת החירות מאדון פאודלי. ייתכן וקיים גרעין של אמת במיתוס, וכי קרל השמן (ולא קרל הגדול) העניק לפריזים זכויות ב-855, לאחר שנלחמו עבורו נגד הנורמנים.
מעבר למיתוס הפריזי, הייתה קיימת בהיסטוריה הפריזית מחלוקת לגבי זכויות האדונים, שהובילה לחיכוכים בין הפריזים לאצולה ההולנדית ולרוזני הולנד והיו קיימים מוסדות שלטוניים עצמאיים בפריזיה בחלק מן התקופות. היחס של שליטי האימפריה הרומית הקדושה ושל האצולה המקומית לרעיון ה"חופש הפריזי" היה שונה משליט לשליט. בשנת 993 נרצח ארנולף, רוזן הולנד על ידי הפריזים, לאחר שניסה לשלוט בהם ביד רמה. ב-3 בנובמבר 1248 הכיר ויליאם השני, רוזן הולנד ב"חופש הפריזי" לאחר שהפריזים סייעו לו במצור על אאכן. ב-1417 הכיר זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב"חירות הפריזית". לעומת זאת, לודוויג הרביעי העדיף להעניק את השליטה על פריזיה לרוזני הולנד.
ה"חופש הפריזי" הסתיים סופית ב-1498, כשצבא הלנדסקנכט, שכירי החרב הגרמנים של אלברכט, דוכס סקסוניה, הביס את הפריזים.
ג'ים קרוצ'י
ג'ים קְרוֹצֶ'י (באנגלית: Jim Croce; 10 בינואר 1943, פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית – 20 בספטמבר 1973, נאטצ'יטוצ'ס, לואיזיאנה ארצות הברית), היה זמר-יוצר אמריקאי-יהודי, שפעל בסוגות הפולק, פולק-רוק, בלוז וקאנטרי. בין 1966 ל-1973 הוציא קרוצ'י 6 אלבומים ו-11 סינגלים.
ראשית הקריירה.
ג'ים נולד בפילדלפיה לפלורה ולג'ים שהיה ממוצא איטלקי ובגיל 5 כבר ניגן באקורדיון. ב-1960 לאחר שסיים בית ספר תיכון הועסק בחברת בנייה וב-1964 נרשם לאוניברסיטת וילאנובה שבעירו ובמהלך לימודיו שר במקהלת האוניברסיטה ועבד למחייתו כתקליטן. במהלך לימודיו פגש קרוצ'י את אינגריד יקובסון שהייתה ממוצא יהודי ובהמשך הפכה לסופרת וזמרת-יוצרת בפני עצמה. הם נישאו וקרוצ'י התגייר. מאמצע שנות ה-60 הופיעו בני הזוג יחדיו, בתחילה בשירי פולק וקאנטרי של אמנים ידועי שם ובהמשך גם עם חומר מקורי. ב-1966 יצא אלבומו הראשון של קרוצ'י שנקרא "Facets". ב-1969 הוציאו בני הזוג קרוצ'י את אלבומם המשותף הראשון שנקרא "Jim &amp; Ingrid Croce" ועברו להתגורר בניו יורק. האלבום נכשל, הם חזרו לפילדלפיה וג'ים התפרנס למחייתו כנהג משאית ובנאי.
שיא הקריירה.
ב-1970 פגש קרוצ'י את הזמר והנגן מורי מיוליסן, הם החלו בשיתוף פעולה מקצועי וב-1972 הוחתם על חוזה הקלטות באולפני ABC Records. במאי 1972 הוציא קרוצ'י את האלבום "You Don't Mess Around with Jim" שהגיע לראש רשימת רבי המכר של הבילבורד האמריקאי ומתוכו בלטו השירים "Operator" ו-"Time in a Bottle" שהוקדש לבנו אדריאן, הגיע למקום ה-1 במצעדים וידע הצלחה גדולה גם בישראל. ב-2005 ידע השיר "Operator" עדנה מחודשת כאשר הזמרת טורי איימוס ביצעה גרסת כיסוי שלו במהלך הופעותיה. בינואר 1973 הוציא קרוצ'י את האלבום "Life and Times" שהגיע למקום ה-7 בבילבורד האמריקאי ומתוכו בלט השיר "Bad, Bad Leroy Brown" אשר ביולי 1973 הגיע לראש המצעדים בארצות הברית. השיר זיכה את קרוצ'י בשתי מועמדויות לפרס גראמי של 1973 והקריירה שלו הגיעה לשיאה. קרוצ'י החל לעבוד על אלבום נוסף.
אחריתו.
ב-20 בספטמבר 1973 סיימו קרוצ'י ומיוליסן הופעה באוניברסיטת המדינה נורת'ווסטרן שבלואיזיאנה ועלו על מטוס מסחרי קטן שאמור היה להטיסם להופעה נוספת בשרמן טקסס. למרות תנאי מזג אוויר מצוינים לא הצליח המטוס לצבור גובה וב-22:45 התנגש בצמרת עץ בקצה מסלול ההמראה והתרסק. כל נוסעי המטוס נספו בתאונה. קרוצ'י נקבר בבית העלמין על שם חיים סולומון בפנסילבניה. ב-1 בדצמבר 1973 יצא אלבומו "I Got a Name" והגיע למקום ה-2 בבילבורד האמריקאי. מאלבום זה התפרסם השיר "I'll Have to Say I Love You in a Song" שהגיע לראש המצעד האמריקאי. בשנת 2012 הכניס קוונטין טרנטינו את השיר "I Got a Name" לפסקול הסרט "ג'אנגו ללא מעצורים" תוך שהוא מציין בסוגריים (מהגיבור האחרון של אמריקה).
מורשת.
שיריו וסיפור חייו של קרוצ'י שנגעו בתמצית ההוויה האמריקנית, הותירו את יצירתו פופולרית לאורך השנים ושימשו השראה לכותבים רבים. ב-1974 הופק תקליט אוסף משיריו וב-1990 נכנס להיכל התהילה של הפזמונאים האמריקאים. שירו של קרוצ'י "Bad, Bad Leroy Brown" שימש השראה לפרדי מרקיורי כשכתב את השיר "Bring Back That Leroy Brown" והופיע באלבום Sheer Heart Attack של להקת קווין. קרוצ'י הוזכר באחד מסיפוריו הקצרים של סטיבן קינג ונכתבו מספר שירים לזכרו. בנו אדריאן ג'יימס קרוצ'י גדל להיות זמר-יוצר בפני עצמו ומ-1993 הוציא 7 אלבומים.
באלבומה, "סרנדה" (אן אם סי, 2015), ביצעה חוה אלברשטיין את "זמן בבקבוק" תרגום שלה לשירו של קרוצ'י "Time in A Bottle".
בנו של קרוצ'י אדריאן ג'יימס קרוצ'י A.J.Croce הוא זמר ויוצר ובין היתר שר את שירי אביו.
מנוחת צהריים (ציור)
"מנוחת צוהריים" (1926) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן. הציור מתאר פלאחים ערבים בשדה ונחשב לאחת היצירות החשובות באמנות הישראלית. החל משנת 1983 מצוי הציור באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
במרכז הציור נראות דמויותיהם של שני פלאחים ערבים בשדה. הדמות הגברית ישנה, שוכבת על גבה ומכסה את עיניה במטפחת מנוקדת. לרגליה אבטיח. תווי הפנים שלה מודגשים מאוד, כמעט כבאיור או בקריקטורה. מאחוריה יושבת דמות נשית, לבושה שמלה בצבע תכלת. היא מפנה את פניה הצידה. ברקע נראות דמויות נוספות, תיאור נוף של השדה, וכן תיאור של אזור ירוק, מעין בוסתן.
סגנון הציור מושפע מן האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית ומסגנונם של אנרי רוסו, פול גוגן ואחרים, בעיקר התיאור האתנוגרפי של הדמויות וסקאלת הצבעים החמה של הציור. הדמויות הכבדות מתוארות בקו גס וכללי. ניתוח של הקומפוזיציה עשוי אף להצביע על קשר בין הגוף הכבד של הפלאחים לבין תיאור הנוף. בעיקר מתבטא הדבר בדמיון שבין רגלי הגבר לבין ערמות החציר או הגבעות.
ימין אורד
יְמִין אוֹרְד, על שם אורד וינגייט, הוא כפר נוער פנימייתי דתי לאומי בשולי הכרמל, סמוך ליישובים ניר עציון ועין הוד. כפר הנוער מצוי בבעלותה ותחת אחריותה של הוועדה לעליית הנוער הדתי שהקימה תנועת הקיבוץ הדתי.
היסטוריה.