משנת 1964 עד 1994 עבדה ברשת ב' של קול ישראל ועסקה בעיקר בתחום הזמר העברי. בין השאר, הפיקה בשידור חי את התוכנית "ביקור בית" עם רבקה מיכאלי מדי בוקר. הפיקה את התוכניות "מועדון הזמר" עם מאיר הרניק וחנוך חסון, "שוב יוצא הזמר" עם גיל אלדמע ושלמה ניצן, "משיריו של..." (בכל פעם יוצר אחר) עם אמיתי נאמן, "בירה ומצב רוח" עם יעקב אגמון, ו"בית המשפט" עם יעקב בן-הרצל. עבדה עם עמוס אטינגר ב"חיים שכאלה" וב"עד חצות". עם חיים קינן עבדה על התוכניות "הכל פתוח" ו"מה הקשר". הפיקה לצד עודד פנחסי את התוכניות "דו רה ומי עוד", ביניהם: "ארץ טרופית יפה", "שירי הבלקן", "שירי הצ'יזבטרון", ו"שירים יפים לשבת" - תוכנית שזכתה בפרס מנהל הרדיו.
הרמתי עבדה עם חנוך חסון וגיל אלדמע בהפקת 12 "פסטיבלי זמר ופזמון". היא הפיקה מופע מיוחד בהיכל התרבות בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית לרגל מתן פרס ישראל לזמר העברי לנעמי שמר, משה וילנסקי וחיים חפר.
הרמתי המשיכה בהפקת תוכניות רדיו: הפיקה וערכה ביחד עם זאב ענר את התוכנית "מכירה פומבית" - איסוף כספים למען אגודות וולונטריות (האגודה למלחמה בסרטן, ארץ ישראל יפה, אלו"ט ועוד), כולל איסוף פרטי מכירה מגופים מסחריים ואישיים. הפיקה את "זכרונות ארץ ישראל" עם זאב ענר. לאורך השנים הפיקה את התוכניות "שלום לבוא שבת" בהגשת יהורם גאון, ערכה את המוזיקה ל"שי לשבת" בהגשת שמואל שי, והפיקה את "זוג משמיים" - שעשועון לזוגות עם שמואל שי. עסקה לאורך השנים בעריכת "בלוקים" שונים של מוזיקה ישראלית ברשת ב' וברשת ג'.
הרמתי ערכה ב-1991 תוכנית בשם "אבא איש מיוחד" במלאת 15 שנים למותו של השחקן והקריין אליהו גולדנברג (אביהם של דודו טופז ומיקי גולדנברג). ערכה והפיקה תוכנית לכבוד החידונאי שמואל רוזן לרגל צאתו לגמלאות; במסגרת התוכנית, בהנחיית יורם טהרלב, שוחזר החידון של רוזן "עשרים מי יודע" על ידי מיטב השדרנים, בוצעו שירים שכתב ועוד, ובסיומה עמד הקהל שגדש את בית המורה ולא הפסיק למחוא כפיים ולדרוש את המשך העסקתו של רוזן ברדיו - בעקבות זאת הכריז מנהל הרדיו, אמנון נדב, על המשך העסקתו.
מלבד העבודה ברדיו עבדה הרמתי עם חברת "ארגונית", שהפיקה אירועים וחגיגות יובל לגופים שונים, דוגמת מרכז ההסברה, יישובים שונים בישראל, יום השריון, יום הצנחן וכדומה.
בשנת 1984 הייתה מנהלת ההפקה של להקת כרמון בסיבוב הופעותיה בארצות הברית, במהלכו הופיעה בלינקולן סנטר בניו יורק בפני ראש העיר אד קוץ' וראש עיריית ירושלים טדי קולק. בשנת 1993 הפיקה והייתה שותפתו של המלחין יאיר רוזנבלום ללהקה בשם "שיר לשלום", בה נטלו חלק חמישה זמרים צעירים ששרו משיריו של רוזנבלום בעוד הוא סיפר את הסיפורים שמאחורי השירים. הלהקה הופיעה ברחבי ישראל וזכתה לשבחים, ואף עמדה לצאת למסע הופעות ברחבי ארצות הברית, אך נקטעה בשל מחלתו ומותו של יאיר רוזנבלום.
בשנת 1994, כשהתחילו המכרזים לתחנות הרדיו האזוריות, יצאה הרמתי לפנסיה מוקדמת וניגשה למכרז כמנהלת תוכניות עם קבוצה בראשות העיתונאי חזי כרמל. הקבוצה לא זכתה והרמתי נשארה בשוק החופשי.
הרמתי הייתה מנהלת אדמיניסטרטיבית ומשווקת של להקת "שירולי" - זמרים בוגרים ששרים לילדי הגן והכיתות הנמוכות שירה ווקאלית, כדי לקרב את הדור הצעיר אל המוזיקה הקלאסית. כן עבדה עם המעצבת אלקי ג'ייקובס באירועים פרטיים של האלפיון העליון.
הרמתי עוסקת בייעוץ ארגוני לדירות ומשרדים, לעיתים בשם "רוחל'ה תסדר".
הרמתי הופיעה בתפקיד קטן עם אילי גורליצקי בסרט טלוויזיה שהפיקה העיתונאית בלה ברעם, על חייו של הסופר פרנץ קפקא. כן צולמה למודעות פרסומת של חברת הסיגריות "אסקוט".
בהמשך, הועסקה רחל הרמתי כמזכירה רפואית במרפאת עיניים.
ביל הרפר
ויליאם "ביל" הרפר (באנגלית: William "Bill" Harper; 19 בינואר 1897 - 12 באפריל 1989) היה שוער כדורגל סקוטי ששיחק במספר קבוצות באנגליה ובסקוטלנד, וכן בנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים.
הרפר היה בנם של נפח בשם ויליאם הרפר האב ושל כריסטינה בראון. מקום הולדתו המדויק שנוי במחלוקת. כשהיה נער צעיר הוא הלך בעקבות אביו במקצוע הנפחות, ובמקביל שיחק כדורגל בקבוצות זוטרות אחדות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי, ושירת בבריגדה החמישית של המשמר הסקוטי בחזית המערבית. הוא נודע כבר באותה תקופה כספורטאי מחונן, והיה אלוף הבריגדה באיגרוף במשקל כבד וקפטן קבוצת הרוגבי שזכתה באליפות הבריגדה.
בספטמבר 1921 חתם הרפר בקבוצת היברניאן. הוא שיחק שם במשך ארבע עונות, וצבר לזכותו למעלה מ-100 הופעות בליגת העל הסקוטית. הישגי השיא שלו בהיברניאן היו העפלה ב-1923 וב-1924 למשחק הגמר של הגביע הסקוטי, בהם נחלה קבוצתו הפסדים. בתקופה זו הוא אף ערך 9 מתוך 11 הופעותיו בנבחרת סקוטלנד, ונטל חלק בשני משחקים של נבחרת ליגת העל הסקוטית.
בנובמבר 1925 היה הרפר לאחד מהשחקנים הראשונים שצורפו לארסנל על ידי המאמן החדש הרברט צ'פמן, שהורה לשלם עבור כרטיס השחקן שלו סכום שיא לשוער באותה תקופה, 4,000 לירות שטרלינג. הרפר ערך את הופעת הבכורה בארסנל במשחק נגד ברי ב-14 בנובמבר 1925, שהסתיים בניצחון 6 - 1 לטובת ארסנל. הוא הפך לשוער הבכיר של ארסנל תוך זמן קצר, והדיח מההרכב את ג'וק רובסון ואת הוולשי הצעיר דן לואיס. הוא שיחק לאורך כל עונת 1925/1926 ובתחילת עונת 1926/1927 כשוער הראשון, אך צ'פמן האשים אותו בהפסד 2 - 4 בדרבי של צפון לונדון לטוטנהאם הוטספר ב-18 בדצמבר 1926, והדיח אותו מההרכב.
הרפר עזב את ארסנל בעקבות ההתדרדרות במעמדו, ועבר לשחק בליגת הכדורגל האמריקנית (American Soccer League). בין 1927 ל-1929 הוא שיחק בקבוצת פול ריבר מרקסמן, במדיה זכה באליפות בעונת 1928/1929. בתקופתו במרקסמן אירעו השפל הגדול ושורה של מאבקי כח בין הליגה ובין התאחדות הכדורגל של ארצות הברית. מועדונים רבים בתקופה זו עברו לעיר אחרת, התמזגו או התפרקו. לקראת סוף עונת 1928/1929 רכש סם מארק, הבעלים של מרקסמן, את בוסטון סוקר קלאב, וזמן קצר לאחר מכן עבר הרפר לקבוצה מבוסטון. כאשר נפתרו המחלוקות השונות בכדורגל האמריקני נקבע כלל ולפיו אסור לאדם כלשהו להחזיק בבעלותו שתי קבוצות או יותר, ומארק החליט למכור את קבוצתו הבוסטונית. אולם, באביב 1930 הוא נאלץ לפרק את הקבוצה כיוון שלא מצא מי שיקנה אותה. בקיץ 1930 חזר מרקסמן לפול ריבר מרקסמן, השתתף במשחקי ידידות נגד גלאזגו ריינג'רס וקילמרנוק, ונטל חלק במסע המשחקים של הקבוצה במרכז אירופה.
הרפר עזב את ארסנל ועבר לשחק במספר קבוצות בארצות הברית, אך בסופו של דבר חזר למועדון הלונדוני. חזרתו הייתה לאחר עזיבת דן לואיס, והרפר הפך פעם נוספת לשוער הבכיר במקום צ'ארלי פרידי וג'רארד קייזר. בעונתו הראשונה לאחר החזרה הוא זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. עם זאת, בעונה הבאה (1931/1932) הוא איבד את מקומו בהרכב פעם נוספת. הוא ערך את הופעתו האחרונה בארסנל במשחק החוץ מול בלקברן רוברס ב-31 באוגוסט 1931. מלבד הופעותיו בליגה הוא השתתף ב-10 משחקים בגביע ה-FA.
בדצמבר 1931 חתם הרפר בפליימות' ארגייל, ובשמונה השנים הבאות ערך כ-80 הופעות בכל המסגרות. במלחמת העולם השנייה הוא עבד במספנות של העיירה רוזית' שבסקוטלנד. לאחר המלחמה הוא חזר לארגייל, ושימש בה כמאמן כושר, אחראי תחזוקה ואף אחראי כביסה. עבודתו בארגייל, שנמשכה למעלה מ-50 שנים, זכתה להוקרה בדמות משחק ראווה נגד ארסנל באוקטובר 1972, שהסתיים בתיקו 1 - 1. מתחם האימונים של פליימות', הרפר פארק, קרוי על שמו.
נבחרת סקוטלנד.
בין 1923 ל-1926 ערך הרפר 11 הופעות במדי . תשע הופעותיו הראשונות היו כששיחק בהיברניאן, והשתיים האחרונות כאשר שיחק בארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1 - 0 על ב-3 במרץ 1923 בווינדזור פארק. הוא השתתף בכל המשחקים של אליפות הבית הבריטית של 1923, 1924 ו-1925, ובשניים מתוך שלושת המשחקים באליפות של 1926. הוא ערך ארבע הופעות נגד אירלנד, ארבע נגד ו-3 נגד . מאזנה של הנבחרת במשחקים בהם שותף היה שמונה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד אחד. הוא הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות ב-1923, 1925 ו-1926, ולזכייה במקום השני ב-1924. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה בניצחון 1 - 0 על אנגליה באולד טראפורד ב-17 באפריל 1926.
רון (קרחון)
קרחון הרון (גרמנית Rhonegletscher) הוא קרחון באלפים האוריים, מוצאו של נהר הרון ואחד ממקורותיו של אגם ז'נבה בקצה המזרחי של הקנטון השווייצרי, ואלה. מכיוון שהקרחון ממוקם בקירוב לדרך מעבר הפורקה הוא נגיש בקלות.
קרחון הרון הוא הקרחון הגדול ביותר באלפים האוריים בשווייץ והוא שוכן בצד הדרומי של הרכס במקור של הרון. הקרחון "Undri Triftlimi", שגובהו 3,081 מטרים, מחברו לקרחון טריפט. הקרחון ממוקם בחלקו הצפוני של קנטון ואלה, בין מעברי הגרימזל והפורקה והוא משתייך לעיריית אוברולד שבוואלה. הדמאסטוק היא הפסגה הגבוהה ביותר בקרב קרחון הרון, בגובה של כ-3,630 מטרים.
קרחון הרון נגיש בקלות יתרה כך שהאבולוציה שלו נצפתה עוד מהמאה ה-19. הקרחון איבד בסביבות ה-1,300 מטרים במהלך ה-120 שנה האחרונות כשהוא משאיר מאחוריו מסלול של "אבן ערומה".
קרחון הרון
גביע הטוטו לאומית
בית פבלוב