במקביל לנעשה בצפון אמריקה התרחשו אירועים שדרשו את תשומת לבו של ניוקאסל ביבשת אירופה. אוסטריה חששה שבריטניה תיטוש אותה ברגע המכריע. חששותיו של ניוקאסל התאמתו ב-1756 כאשר כרתה אוסטריה ברית עם צרפת ובכך ערערה את מאזן הכוחות באירופה.
ניוקאסל עוד קיווה למנוע את פריצתה של מלחמה כוללת ביבשת על ידי כיתורה של צרפת בכוחות עוינים לה. הוא האמין שכך ימנעו הצרפתים לתקוף את שכניהם ומשליחת כוחות תגבור לצפון אמריקה. הוא סבר כי האפשרות היחידה שמלחמה תפרוץ באותה עת תהיה מתקפה חד צדדית שיבצע פרידריך הגדול. ניוקאסל קיווה שהוא יצליח למנוע את המלחמה, אך ב-1756 פלש פרידריך לסקסוניה ולבוהמיה ובכך הצית את המלחמה הכלל יבשתית שממנה חשש ניוקאסל ונכשל במניעתה. מה שהחל כמלחמה מוגבלת בטריטוריית אוהיו בין בריטניה לבין צרפת, הפך כעת למלחמה גלובלית.
ניוקאסל הואשם בחוסר מוכנותה של בריטניה בתחילתה של מלחמת שבע השנים ובנובמבר 1756 הוא הוחלף על ידי ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר. רבים אף קראו להוציאו להורג בעקבות אובדנה של מנורקה. תחת זאת הוצא להורג מפקד הצי הבריטי ג'ון בינג ויש הרואים אותו כשעיר לעזאזל שנועד לחפות על כישלונו של ניוקאסל.
כהונה שנייה כראש ממשלה.
ביולי 1757, כאשר ויליאם פיט האב לא הצליח לגייס רוב מספיק בפרלמנט, מונה ניוקאסל בשנית כראש הממשלה. בין השניים התפתחה שותפות ארוכת טווח, שעל הנייר היא נראתה בלתי מתקבלת על הדעת. במשך שנים היה פיט מראשי המבקרים של ניוקאסל ודרכיהם נפרדו על רקע גישותיהם האסטרטגיות השונות. ניוקאסל ראה את המפתח להצלחתה של בריטניה בהעברת רוב הכוחות לניהול המלחמה ביבשת אירופה, בעוד פיט סבר שעיקר המאמץ צריך להיות בריכוז הכוחות הבריטים בצפון אמריקה, במערב אפריקה, באסיה ובכל מקום בו פגיעותם של הצרפתים ניכרת. למרות מחלוקת זו, הם היו תמימי דעים בנושאי מסוימים. שניהם היו חברים מסורים במפלגתם וכבר קודם לכן ניסו ליצור ברית פוליטית משותפת. כבר ב-1745 ניסה ניוקאסל לפעול למינויו של פיט כשר המלחמה אך המלך ג'ורג' השני הטיל וטו על המינוי.
מלחמת שבע השנים.
בסופו של דבר נוהלה המדיניות הבריטית מתוך שתי גישות אלה. במקביל להתעקשותו של ניוקאסל על שליחתם של כוחות שיכו את הצרפתים באירופה, שוגרו חילות משלוח להכותם במושבות שמעבר לים. עם הצלחתם של חילות משלוח אלה הם הוגדלו. הניהול של כוחות אלה הוטל על פיט בעוד שניוקאסל שימש חותמת גומי להחלטותיו של פיט ודאג לתמיכה בצעדים במישור הפרלמנטרי. עם זאת, ניהלו השניים דיונים אסטרטגיים יחד עם מספר קטן של אישים נוספים. ניוקאסל היה מודאג מחוסר מוכנותה של בריטניה למלחמה ובמיוחד מאובדנה של מנורקה ומהכיבוש הצרפתי של נמלים בהולנד.
החל מ-1758 החל פיט לשלוח משלחות לרחבי העולם כדי לכבוש מושבות צרפתיות. באותה שנה נכבשו סנגל וגמביה שבמערב אפריקה ולואיסבורג שבצפון אמריקה. בשנה שלאחר מכן הוגבר התהליך על ידי שליחת משלחות לאיי הודו המערבית ולקנדה. לצורך כך הותיר פיט את האיים הבריטיים ללא חיילים וללא ספינות והדבר גרם לניוקאסל לדאוג שמא הגנתה של בריטניה לא מספקת. חששות אלה התגברו כאשר הגיע מידע מודיעיני על כוונה צרפתית לפלוש לבריטניה. פיט היה נחוש בדעתו להמשיך בתוכניותיו אך הסכים לצמצם את היקף המשלחות ב-1760 מתוך כוונה שההישגים של בריטניה ב-1759 יגרמו לצרפת לוותר על תוכניות התקיפה שלה.
ניוקאסל החזיק באמונותיו הקודמות שבריטניה צריכה ליצור קואליציה רחבה ככל האפשר ושהאירועים באירופה יהיו מכריעים יותר מאלה שבאמריקה ובאותו זמן הוא עשה מאמצים לשכנע כמה שיותר מדינות להצטרף לברית האנטי-צרפתית. מאמציו לרוב לא נשאו פרי. ההולנדים, הדנים והפורטוגלים נשארו נייטרליים והשוודים והרוסים הצטרפו לצרפתים והאוסטרים במתקפה נגד פרוסיה. בהיעדרה של ברית כפי שקיווה שתהייה, דאג ניוקאסל למימון כספי לפרוסים שנלחמו במדינות שכוחות צבא היבשה שלהן עלו פי כמה על זה שלהם.
אחד ההישגים האישיים הגדולים של ניוקאסל באותה תקופה היה הצלחתו באמצעים דיפלומטיים לשמור את ספרד מחוץ למעגל המלחמה עד 1762. ב-1759 ארגנו פיט וניוקאסל את הגנתה של בריטניה כנגד פלישה צרפתית צפויה שבסופו של דבר לא התרחשה לאחר הניצחונות של הבריטים בשדות הקרב הימיים בלאגוש ובקוויברון (Quiberon).
סיום תפקידו.
ב-1760 עלה למלוכה המלך ג'ורג' השלישי. לא פיט ולא ניוקאסל היו חביבים עליו והוא לא בטח בהם למרות הניהול המוצלח יחסית של המלחמה על ידם. במאי 1762 מונה ג'ון סטיוארט, רוזן ביוט כראש ממשלה במקום ניוקאסל. הייתה זו הפעם האחרונה בהיסטוריה של בריטניה שהמלך החליט על זהותו של ראש הממשלה על סמך רגשותיו האישיים כלפיו ולא על פי תמיכת בית הנבחרים. מינויו של ביוט, שהגיע משורות המפלגה הטורית, סיים תקופה של שליטה פוליטית מלאה של הוויגים מאז עלייתו של בית הנובר לשלטון ב-1714.
שנותיו המאוחרות.
עם סיום תפקידו עבר דוכס ניוקאסל לאופוזיציה. הוא התנגד לעקרונותיו של חוזה פריז שנחתם ב-1763. יחד עם פיט הוא הרגיש שתנאי ההסכם היו נדיבים מדי לצרפת ולספרד, בהתייחס לעמדת הכוח של בריטניה עם סיום המלחמה. כמה מהטריטוריות שנכבשו במלחמה הוחזרו לצרפת, אף על פי שהנוכחות הצרפתית בקנדה ובהודו לא הייתה כמו לפני כן.
הוא בילה את רוב זמנו בביתו בשבקלרמונט. הוא כיהן בתפקידים שונים בממשלה במשך כמעט 45 שנים רצופות ונהנה מהחופש שהחיים באופוזיציה העניקו לו. ב-1765 מונה ניוקאסל לתפקיד הלורד שומר החותם בממשלתו של הלורד רוקינגהאם. רוקינגהאם דמה בהרבה מאפיינים לניוקאסל והשניים היו מנכבדי המפלגה הוויגית. בנקודת זמן מסוימת הציע המלך לניוקאסל את תפקיד מזכיר המדינה הדרומי אך הוא סרב. הוא המשיך למלא את תפקידו במשך כמה חודשים לפני שהממשלה נפלה.
דוכס ניוקאסל מת בנובמבר 1768. לזכותו של האיש ניתן לומר שהוא סירב לקבל פנסיה והונו קטן ב-300,000 ליש"ט בהשוואה למצבו לפני שהחל בקריירה הפוליטית שלו.
Annals of Mathematics
Annals of Mathematics (הנקרא בקיצור Ann. Math או Ann. of Math) הוא כתב עת מתמטי המוצא לאור על ידי אוניברסיטת פרינסטון והמכון למחקר מתקדם. ב-2009 דורג ראשון בעולם מבין 255 כתבי עת מתמטיים מבחינת גורם השפעה.
היסטוריה.
כתב העת שהחל כ-The Analyst ב-1874, הוקם ונערך על ידי יואל הנדריקס. הוא נועד להיות אמצעי להצגה וניתוח של כל שאלה ועניין מתמטי ובעיקר "להביא את כל התגליות החדשות והמעניינות באסטרונומיה תאורטית ומעשית, פילוסופיה מכניסטית, והנדסה". הוא יצא לאור בדה מוין, איווה, ופורסם במשך תקופה עד שנסגר לאחר עשר שנים. כתב העת המשיך ממרס 1884 בשמו הנוכחי Annals of Mathematics. הגלגול החדש של כתב העת היה בעריכתו של אורמונד סטון (אוניברסיטת וירג'יניה). לאחר מכן בשנת 1899 עבר לאוניברסיטת הרווארד לפני שהגיע לבית הנוכחי שלו באוניברסיטת פרינסטון ב-1911.
התקופה המשמעותית של כתב העת הגיעה בין השנים 1928–1958 בעריכתו של סולומון ליפשיץ. במהלך תקופה זו, כתב העת הפך יותר ויותר לגורם ידוע ומכובד, שמציב לעצמו סטנדרטים גבוהים. במידה מסוימת באופן עקיף ליפשיץ השפיע על ההתפתחות של המתמטיקה בארצות הברית.
אוניברסיטת פרינסטון המשיכה לפרסם את כתב העת לבדה עד 1933, כאשר המכון למחקר מתקדם הצטרף למערכת. מ-1998 החל כתב העת להיות זמין במהדורה אלקטרונית, לצד המהדורה המודפסת הרגילה שלו. המהדורה האלקטרונית הייתה זמינה ללא תשלום, עד שנת 2008. המהדורות שיצאו לפני שנת 2003 הועברו לארכיון JSTOR שאינו חופשי, ומאמרים אינם זמינים באופן חופשי, עד 5 שנים לאחר פרסומם.
עורכים.
העורכים הנוכחיים הם ניקולס כץ, סרג'יו קליינרמן, פרננדו מרקס, אסף נאור וזולטן סאבו (מאוניברסיטת פרינסטון) ופיטר סרנק (מהמכון למחקר מתקדם ומאוניברסיטת פרינסטון).
השפעה.
ב-2009 כתב העת Journal Citation Reports, דירג את Annals of Mathematics ראשון מבחינת גורם השפעה מבין 255 כתבי עת בקטגוריה "מתמטיקה". מקדם ההשפעה של כתב העת בשנים 2015–2020 נע בין 3 ל-5, מקדם שנחשב לגבוה במיוחד עבור כתבי עת מתמטיים.
לנטחי
לֵנטֵחי (בגאורגית: ლენტეხი) היא עיירה בחבל סוואנתי שבמערב גאורגיה, במורדות הדרומיים של רכס סוואנתי שבקווקז הגדול. לנטחי היא מרכזה המנהלתי של נפת לנטחי שבמחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית; העיירה מרוחקת ב-102 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמדרומה.
לנטחי ממוקמת על גדת הנהר לסקדורה (אחד מיובליו של צחניסצקאלי) בגובה 760 מ' מעל פני הים. בזמן המפקד שנערך בשנת 2002, אוכלוסיית העיירה מנתה 1,700 נפש.
תושבי לנטחי מתפרנסים בעיקר מחקלאות ומחטיבת עצים, אם כי על העיסוק האחרון הוטלו מגבלות מתחילת המאה ה-21; בעיירה פועלים גם מספר בתי-מלאכה. מרבית צעירי לנטחי הם מהגרי עבודה בערי גאורגיה ובחוץ לארץ.
בלנטחי ישנה מסעדה אחת, שמגישה מאכלים מסורתיים ורוב אורחיה הם תיירים; היא ממוקמת על גדת הנהר לסקדורה. בראש ההר, שסמוך לעיירה, פועלת כנסייה; ממורד ההר נובע מעיין של מים מינרליים, שתושבי לנטחי שותים בקביעות.
בלנטחי השתמרה טירה של דוכסי סמגרלו, ששלטו בסוואנתי תחתית אחרי התפצלותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 (עד הסיפוח הרוסי במאה ה-19).
סינמה 3
סינמה 3 היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ 33 משנת 1995 במשך שנים אחדות.
סינמה 3 היא תוכנית מקור של ערוץ 33, סך הכל שודרו 1000 תוכניות.
התוכנית עסקה בסקירת סרטי קולנוע בארץ ובעולם וכללה גם ראיונות אולפן עם אנשי קולנוע ויוצרים.
בתחילת דרכה הונחתה התוכנית על ידי שני המגישים: ענת גז (כיום ענת חנה עשת) וזהר סדן.