"אגודת הרפורמה בקונגו" (Congo Reform Association) שהוקמה באנגליה על ידי אדמונד מורל, טענה מזה זמן רב שקיימת עבדות והפרת זכויות אדם בקונגו ודרשה מהממשלה הבריטית לחקור את החשדות . ב-1903 שירת קייסמנט כקונסול בקונגו והוא התבקש על ידי הממשלה הבריטית לערוך דוח על מצב זכויות האדם בקולוניה הבלגית. ב-1904 שלח קייסמנט דוח ארוך ומפורט שהתבסס על עדות ראייה שלו, בו חשף את הפרת זכויות האדם המתבצעת במקום דרך קבע ובממדים גדולים.
משהתפרסם הדוח, דרשה האגודה בתמיכתו של קייסמנט לפעול לעצירת המצב. ארצות הברית ומדינות אירופאיות שונות הצטרפו לדרישה. ב-1905 הפרלמנט הבלגי ובמיוחד אמיל ונדרוולדה, חבר פרלמנט סוציאליסטי, לחצו על המלך לפתוח ועדת חקירה עצמאית. ממצאיה של הוועדה היו תואמים לאלו של דוח קייסמנט ובשנת 1908 הופקעה קונגו מרשותו של לאופלד וקמה קונגו הבלגית. קונגו הבלגית הייתה תחת פיקוח הממשלה הבלגית ועל אף היותה קולוניה, זכתה להשקעה חיובית רבה.
פרו.
ב-1906 נשלח קייסמנט לברזיל, תחילה כקונסול בפארה, אחר כך בסנטוס ולבסוף קודם לקונסול בכיר בריו דה ז'ניירו. בתפקידו זה, הוא צורף לחקירה רשמית של העסקת אינדיאנים בתנאי עבדות והתעללות במטעי הגומי בפוטומאיו, פרו (היום מחוז בקולומביה). החקירה כוונה כנגד "חברת אמזון הפרואנית" שנרשמה כחברה בבריטניה והופעלה על ידי אחים ספרדים. במהלך החקירה גילה קייסמנט ממצאים דומים לאלו שמצא בקונגו וב-1909 התפרסמה כתבה במגזין האנגלי "אמת" (Truth) על העבדות בפרו וגרם למהומה רבה. קייסמנט ביקר בפוטומאיו פעמיים נוספות, ב-1910 וב-1911, וב-17 במרץ 1911 שלח למשרד החוץ דוח כולל על השעבוד האכזרי שמתחולל בפרו. הדוח שהתפרסם גרם לשינויים משמעותיים לטובה בתנאי העסקתם של הפרואנים במטעי הגומי, להעמדתם לדין של חלק מהאחראים ולבריחתם של אחרים.
באותה שנה עוטר קייסמנט באות עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, כהכרה בחשיבות פעילותו.
המהפכה האירית.
פעילותו.
בקיץ 1913 פרש קייסמנט משירותו הקונסולרי. בנובמבר אותה שנה, לקח חלק בהקמת ארגון "המתנדבים האירים", ארגון צבאי לאומני שהוקם כדי להילחם על עצמאות אירלנד. ב-1914 נסע לארצות הברית כדי לגייס כספים למימון פעולות הארגון. כיון שלא היה חבר ב-"אחווה הרפובליקנית האירית" (IRB) שהיה הארגון האירי החזק ביותר, התייחסו אליו חלק מהלאומנים האירים בחשדנות. בקיץ 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה החליטו האירים שמצוקתה של אנגליה ועיסוקה בלחימה, מהווה הזדמנות מצוינת להשיג עצמאות. קייסמנט נפגש בניו יורק עם הדיפלומט גרמני - הרוזן יוהאן ברנסטורף, כדי להציע לו תוכנית לפיה ימכרו הגרמנים לאירים כלי נשק ויעסיקו אצלם אנשי צבא, ובתמורה ימרדו האירים ויכריחו את האנגלים להפריש כוחות משדה הקרב מול גרמניה לטובת ניסיון דיכוי המרד. על אף שהתקבל באהדה, לא הצליח קייסמנט לקבל הסכמה כוללת של התוכנית, וגם מאמצים דומים שנעשו בגרמניה עצמה על ידי לאומנים אירים אחרים, לא הגיעו לתוצאות ממשיות. באוקטובר נסע קייסמנט עצמו לגרמניה דרך נורווגיה ונפגש שם עם אישים שונים, ביניהם ארתור צימרמן, אז סגן שר החוץ של גרמניה. בנוסף, ניסה בשהותו בגרמניה להקים גדוד אירי שיוקם מאירים ששירתו בצבא הבריטי ונשבו על ידי הגרמנים. תוכניתו הייתה לאמן אותם על ידי צבא גרמניה ולשלוח אותם לאירלנד, שם ילחמו בבריטים. לאכזבתו התוכנית נכשלה, כיון שכל האירים שירתו בצבא הבריטי בהתנדבות, והסיכון שבריטניה תנצח ותוציא את המורדים להורג היה גבוה. בסופו של דבר, הגרמנים לא ביצעו מאומה עד לאפריל 1916, אז הציעו לתת 20,000 רובים, 10 מכונות ירייה ותחמושת מתאימה. קייסמנט שציפה לכמות גדולה יותר של כלי נשק ולהבאתם של אנשי צבא, ראה בשליחות כולה אכזבה והוצאה מיותרת. הסיוע הגרמני נשלח באוניה שהניפה את דגל נורווגיה, אך הבריטים שיירטו תקשורת גרמנית וידעו על האוניה הצפויה להגיע, עצרו אותה לפני שפרקה את מטענה.
זמן קצר לאחר שהפליגה אוניית הסיוע, הפליג קייסמנט מגרמניה על גבי ספינה גרמנית שהובילה אותו לאירלנד, שם הסתתר קרוב לחוף כשהוא מותש מדי לנסיעה. הוא ניסה לשלוח מסר למארגני המרד שהסיוע הגרמני לא יספיק וכי כדאי לחכות, אך המסר לא הגיע ליעדו.
מעצרו והוצאתו להורג.
זמן קצר לאחר הנחיתה, הוא התגלה ונעצר באשמת בגידה, חבלה וריגול כנגד הכתר ונלקח למצודת לונדון. על אף טענות ההגנה שעבירת הבגידה ראויה לעונש מוות רק אם נעשתה על אדמת אנגליה, פירשה התביעה את לשון החוק בצורה רחבה יותר, כך שתחול גם על כל מקום אחר, ושכנעה את בית המשפט להרשיעו ולגזור עליו עונש מוות. לאחר שערעורו נדחה, ניסו רבים לפעול למענו, בהם ארתור קונאן דויל, ויליאם בטלר ייטס וג'ורג' ברנרד שו, אך ללא הצלחה.
ב-3 באוגוסט 1916 הוצא קייסמנט להורג בתליה בכלא פנטונוויל, לאחר שמוקדם יותר נשלל ממנו תואר האבירות. הוא נקבר בחצר בית הסוהר בסיד חי וב-1965 הוחזרה גופתו לאירלנד, שם נקבר בטקס ממלכתי בבית הקברות גלאסנווין.
היומנים השחורים.
לפני הוצאתו להורג, הפיצה הממשלה עותקי דפים מיומניו של קייסמנט שלפיהם הוא היה הומוסקסואל וחובב תיירות מין עם העדפה לגברים צעירים. היומנים קיבלו את הכינוי "היומנים השחורים" כדי להבדילם מיומניו האחרים של קייסמנט בהם לא מתוארת כל פעילות מינית. באותם ימים, היה הדבר פשע חברתי בלתי נסלח ומטרת הממשלה בהפצתם, הייתה להמעיט את ההתנגדות להוצאתו להורג. זמן קצר לאחר הופעתם של היומנים עלו טענות מצד מקורביו כי היומנים הם תוצאה של זיוף מכוון שמטרתו להשמיץ את קייסמנט. דפי היומן נשמרים על ידי משרד הפנים הבריטי, ולמרות שהם נחקרו במשך השנים מספר פעמים, חילוקי הדעות באשר לאמיתות היומנים נמשכים עד ימינו.
אזכוריו בספרות.
ג'וזף קונרד פגש את קייסמנט באחת מגיחותיו לאירופה ושמע ממנו את המתרחש במושבות באפריקה. פגישה זו הביאה אותו לכתוב את ספרו המפורסם לב המאפליה.
ספרו של מריו ורגס יוסה, חלומו של הקלטי מבוסס על סיפור חייו של קייסמנט.
מוזיאוני חיפה (חל&quot;צ)
הטריטוריה האינדיאנית
הטריטוריה האינדיאנית היא אזור בארצות הברית שהוקצה לאינדיאנים על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 1834.
שורשיה של הטריטוריה האינדיאנית בהכרזה המלכותית של הכתר הבריטי בשנת 1763 שהגביל את התיישבות הלבנים ורכישת קרקעות מאינדיאנים בשטחים שממערב להרי האפלצ'ים. השטח שהוקצה לאינדיאנים צומצם עם השנים ובשנת 1795, בחוזה גרינוויל, שנחתם לאחר מספר קרבות בין האמריקאים לאינדיאנים, הוצא אזור שכלל את רוב אוהיו ואינדיאנה אל מחוץ לשטח שהוקצה לאינדיאנים, כך שהשטח האינדיאני כלל רק שטחים ממערב לנהר המיסיסיפי. בשנת 1830 הועבר חוק שהנהיג מדיניות של העברה כפויה של אינדיאנים אל האזורים שהוקצו להם ממערב למיסיסיפי.
בשנת 1834 חוקקה גרסה נוספת של החוק להגבלת הסחר עם אינדיאנים. בגרסה זאת נקבע אזור הטריטוריה האינדיאנית כ:
ברבות הזמן צומצם שטח הטריטוריה האינדיאנית למדינת אוקלהומה בלבד ובשנת 1890, לחלקה המזרחי של אוקלהומה בלבד. בשנת 1905 ביקשה התארגנות אינדיאנית לצרף לארצות הברית את הטריטוריה האינדיאנית כמדינת סקויה, אולם ההצעה סורבה ובשנת 1907, עם צירוף מדינת אוקלהומה לאיחוד, חדלה הטריטוריה האינדיאנית להתקיים.
1982 בברית המועצות
1982 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-65 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
מנוסת הכלבים
מנוסת הכלבים (באנגלית: The Plague Dogs) הוא סרט אנימציה בריטי טרגי מ-1982 המבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס (הידוע בתור כותב "גבעת ווטרשיפ") היוצא נגד ניסויים בבעלי חיים. הסרט הוא מבין הסרטים המאוירים המעטים שלא מיועדים לילדים במערב ובממלכה המאוחדת בפרט. ביחד עם "גבעת ווטרשיפ", הסרט זכה למעמד של סרט פולחן, מעמד שלא הרבה זכו לו במדיום האנימציה.
עלילה.
רוף וסניטר, שני כלבי מעבדה שעוברים סדרה של ניסויים אכזריים, מצליחים יום אחד לברוח ממכון הניסויים שבו הם שהו. הם מנסים להסתדר ולהסתגל לחיים מחוץ למעבדה. אך שרשרת של תאונות וקשיים, המחלות הגופניות והנפשיות שהם שארית מציקה מהעבר, הזכרונות מהבעלים, והשלטונות שמתברר ששני הכלבים "חשובים" להם, מכריעים אותם לבסוף.
הבדלים בין הספר לסרט.
ישנם הרבה הבדלים בין סוף הסיפור כפי שריצ'רד אדמס כתב אותו לבין סוף הסרט. הבולט מביניהם הוא שבסרט הכלבים כנראה לא שורדים, למרות שבמהדורה הבריטית מראים אותם טובעים במרחק, דבר שקוצץ בגרסאות ה-DVD האמריקאיות. הספר נגמר באותה צורה אך עם מספר תוספות של אחרית דבר שפורסמו במהדורות הבאות. לפי תוספות אלה, זוג הכלבים ניצל ומוחזר לבעליו המקורי ששרד. עוד בסרט נראה קוף בתוך מכל פלדה ולא ברור מה קורה איתו, הכוונה כנראה לניסויים של הפסיכולוג הארי הארלו בתוך "בור הייאוש", הספר רומז או מזכיר במפורש עוד הרבה ניסויים כאלה.
שיר סיום הסרט.
שיר הסיום, "זמן גאות ושפל", הולחן ובוצע על ידי אלן פרייס.
השיר ודיאלוגים מסוימים מהסרט עברו סימפול על ידי להקת האינדסטריאל הידועה סקיני פאפי לצורך שירם "מבדק" (Testure).
קיטי קט וחומי
קיטי קט וחומי (באנגלית: Kitty Cats) היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי בהנחיית בובות. התוכנית שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנים 1993- 1995.
סקירה כללית.