ב-2007 שיחק ב"נעורים ללא נעורים", סרטו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, המבוסס על רומן מאת הסופר הרומני מירצ'ה אליאדה.
ב-1995 ייסד יורש את "תיאטרון ACT" (אקט), התיאטרון העצמאי הראשון ברומניה, והוא משמש כיושב ראש הקרן לתרבות ולאמנות המנהלת את התיאטרון. אולם התיאטרון נפתח לקהל בספטמבר 1998.
פרמטר (סטטיסטיקה)
שביתת הלהט&quot;ב
מחאת הלהט&quot;ב
עונת 2018/2019 בפרמייר ליג
עונת 2018/2019 הייתה העונה ה-27 במסגרת הפרמייר ליג האנגלית. העונה החלה ב-10 באוגוסט 2018 והסתיימה ב-12 במאי 2019.
לראשונה בתולדות הליגה, 3 קבוצות לא הפסידו אחרי 12 מחזורים: למנצ'סטר סיטי מאזן של 32 נקודות (10 ניצחונות, 2 שוויונות, ללא הפסדים). ליברפול – 30 (9-3-0), צ'לסי – 28 (8-4-0).
קבוצות.
בעונה זו של הפרמייר ליג משתתפות כ-20 קבוצות.
בגדי היריון
בגדי היריון הם בגדים שנשים לובשות בתרבויות שונות בהתאמה לשינויים המתחוללים בגוף בזמן ההיריון.
היסטוריה.
בגדים מותאמים להיריון הופיעו בתרבות המערבית בימי הביניים. בתקופת הבארוק, במאות ה-17 וה-18, הופיעה "שמלת אדריאן", שהיא שמלה עם קפלים רבים.
בתחילת המאה ה-19 נשים החלו ללבוש שמלות אמפייר, שהיא שמלה המכווצת מתחת לחזה, ולאחריו היא רחבה מאוד. שמלת האמפייר הפכה פופולרית כשג'וזפין, אשתו של נפוליאון, לבשה אותה. בשנות ה-60 נשים החלו שוב ללבוש שמלת אמפייר כשמלת היריון.
בתקופה הוויקטוריאנית נהוג היה לא להזכיר היריון ונשים לבשו בבית בגד שנקרא "WRAPPER" שהיה מעין בד שעטף את הבטן ההריונית. היו גם מחוכים שהותאמו לבטן המתרחבת שנלבשו מחוץ לבית.
ב-1904 החלה חברת ליין בריאנט לשווק לראשונה בארצות הברית בגדי היריון. האופנה הייתה בעיקר חצאיות עם "חלון" בד שניתן להרחיבו על הבטן. בשנות ה-50 החלו נשים ללבוש מכנסיים ועליהם טוניקה רחבה בעת ההיריון. בשנות ה-80 החלו נשים ללבוש מכנסי ג'ינס גם בהיריון. מעצבי אופנה החלו לעצב בגדים לנשים בהיריון. החל משנות ה-90 נשים החלו ללבוש בגדים שמבליטים את הבטן ההריונית.
בשנת 1993 חוקק בארצות הברית חוק שאסר על פיטורי נשים בהיריון ומכך, החלה התפתחה אופנת בגדי ההיריון לעבודה.
נשים בתרבויות האסלאם והמזרח נוטות כיום יותר להסתיר את הריונן בבגדים שונים מאשר בתרבות המערב, שבהן כיום נשים נוטות להבליט את הריונן בבגדים צמודים.
מיצובישי Mizushima
פורד קאנטרי סדאן
פורד קאנטרי סדאן (באנגלית: Ford Country Sedan) היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1952–1974.
מאפיינים.
"פורד קאנטרי סדאן" - מבנה דלת אחורית (יוצר משנת 1966).
לפני שנת 1961, כל דגמי פורד בתצורת סטיישן, ניצלו הרכבה דו כיוונית אחורית אשר נדרש מהמפעיל (נהג או נוסע) להרים את החלון האחורי, לנעול אותו למקום באמצעות תמיכה מכנית, ולאחר מכן להוריד את שער הזנב למטה כדי לגשת לתא האחורי.
עבור שנת הדגם של 1961, פורד שילבה מכלול אחורי, שכלל חלון אחסון עצמי, שניתן היה לגלגל אותו לשער באמצעות כננת בצד החיצוני של השער, או על ידי מנוע חשמלי מופעל על ידי המפתח או מתג פנימי. באמצעות אמצעי נעילה בטיחותי זה, נדרש החלון האחורי להיות נסוג לחלוטין לתוך השער לפני שניתן יהיה להורידו.
עם כניסתם של דגמי שנת 1966, כל דגמי פורד (בתצורת סטיישן) הציגו את שער הדלת המאפשרת את הדלת האחורית של הרכב לתפקד כמו הדלת האחורית המסורתית שניתן להוריד, או הדלת תפנה החוצה עבור גישה קלה יותר לאזור הישיבה. שער הדלת התאפשר באמצעות שימוש בציר נייח מסורתי מימין, ושילוב של צירי לאורך הדלתות שמאלה, שנשאו את משקלו של השער כאשר פנה החוצה כאשר שימש כדלת.
פפאלץ-נויבורג
חיל האוויר במהלך מבצע אחים
פעילותו של חיל האוויר במסגרת מבצע אחים כללה הנחתה של מטוסי הרקולס בסודאן והעלאת עולים באמצעותם ישירות לבסיסי החיל בישראל. הפעילות כללה שיתוף פעולה עם המוסד והקומיטי. במסגרת הפעילות עלו 4,162 עולים שהם כרבע מהעולים במבצע אחים.
רקע.
בתחילת שנות ה-80 החל המוסד במאמצים להעלאת יהודי אתיופיה בטיסות אזרחיות, ממחנות הפליטים בסודאן בהם שהו, לאירופה, ומשם לישראל. על מנת להאיץ את קצב העלאת היהודים הוחלט להעלות את היהודים גם דרך הים, במסגרת מבצע נמל בית. המבצעים הימיים היו מסוכנים, הצריכו לוגיסטיקה מורכבת והיו קשים מאוד לעולים: הבאת העולים בלילה לנקודה בחוף סודאן תוך התגברות על מחסומי דרך של הצבא הסודאני, השטת העולים בסירות גומי בחשיכה מוחלטת, העלאת הסירות אל האונייה ועוד.
התוכנית.
על מנת לייעל את המבצעים הוחלט להוציא את היהודים גם במטוסים. לצורך המבצע אותר בסודאן שדה התעופה קרתגו (), שדה נטוש מתקופת השלטון הבריטי, הנמצא בלב המדבר, כ-100 ק"מ מדרום לפורט סודאן.
ב־31 במארס 1982, במסגרת מבצע "בת שיר", נשלח צוות בוחנים מחיל האוויר בכדי לבחון את המנחת. הצוות יצא בשני מסוקי יסעור שהמריאו מבסיס חיל האוויר בחצי האי סיני, ואתו כוח אבטחה מסיירת צנחנים בפיקוד ישראל זיו. במהלך הטיסה בוצעו שני תדלוקים אוויריים, ולבסוף נחתו המסוקים במנחת קרתגו. הכוח בחן את המנחת ומצא אותו מתאים לנחיתת מטוס תובלה.
במאי 1982 בוצעו שני המבצעים הראשונים ובהם נחת מטוס הרקולס של חיל האוויר הישראלי בקרתגו, ועליו הועלו היהודים שהובאו למקום על ידי אנשי המוסד. העולים הוטסו ישירות לישראל.
בחלק ב' של המבצע, החל מיוני 1983, נחתו המטוסים במנחתים מאולתרים בלב המדבר. משטחי הנחיתה המאולתרים היו קרובים יותר למחנות הפליטים בהם שהו היהודים באזור אל-קדריף בדרום סודאן, דבר שקיצר את המסע אותו היו צריכים העולים לעבור ממחנות הפליטים, והקל על אנשי המוסד שהבריחו אותם.
ראו גם.
מבצע יהושע - מבצע של חיל האוויר האמריקאי להעלאתם של נותרי מבצע משה.
איאם פאס א-דאמיה (1912)
מצוות כתיבת ספר תורה
מצוות כתיבת ספר תורה היא מצוות עשה מהתורה המחייבת כל אדם מישראל לכתוב לו ספר תורה. מצווה זו היא המצווה האחרונה במניין תרי"ג מצוות.
מקור המצווה.
מקורה של המצווה הוא מהנאמר בפרשת וילך .
בראשונים ביארו, שאף שלשון הפסוק הוא לכתוב רק את שירת האזינו, אך מאחר שנאסר לכתוב רק פרשה אחת מהתורה, בהכרח שכוונת התורה במצווה זו, הוא לכתוב את כל התורה כולה.
טעם המצווה.
בטעם המצווה נתנו שני הסברים: בכתיבת התורה על הקלף בדיו יש המשכה של מסורת ישראל, מאז מעמד הר סיני, של מסירת התורה מדור לדור. טעם נוסף הוא כדי שיהיו ספרי התורה מצויים בידי כל אדם מישראל, ויכול כל הרוצה ללמדם וללומדם.
מדיני המצווה.
גם אדם שירש מאביו ספר תורה, אינו יוצא בו ידי חובת המצווה, ועליו לכתוב בעצמו ספר אחר. זאת בניגוד לכתיבת תפילין שהיא הכשר מצווה בלבד.
מי שאינו יודע לכתוב ספר תורה, או עסוק וטרוד מכדי לעשות זאת, יכול לקיים את המצווה בשכירת סופר סת"ם, או בקניית ספר תורה כתוב. בתום כתיבתו של ספר תורה נהוג להכניסו לבית הכנסת בחגיגה גדולה, בטקס הקרוי הכנסת ספר תורה.
החייבים במצווה.
בגלל מחיריהם הגבוהים של ספרי התורה (כיום: למעלה ממאה אלף ש"ח) קשה מאוד לכל אדם לקיים את המצווה, ולהחזיק ברשותו ספר תורה. וכתבו הפוסקים, שהמצווה מוטלת רק על אדם שידו משגת, ומי שאין לו כסף פטור מהמצווה.
הרב משה פיינשטיין פוסק, שאין להוציא על מצווה זו יותר מעשירית נכסיו של האדם, והעושה כן אין רוח חכמים נוחה הימנו, שכן לא יישאר בידו די כסף למצוות אחרות.
חיוב נשים במצווה.
חכמים נחלקו בדבר החיוב במצווה לנשים.
בספר החינוך נכתב שחיוב כתיבת ספר תורה מחייבת גברים בלבד, בגלל שהם המצווים המרכזיים במצוות תלמוד תורה. אך בעל השאגת אריה כתב, שגם נשים מחויבות בכתיבת ספר תורה למרות שעקרונית הן פטורות מתלמוד תורה, הן עדיין מחויבות בלימוד ההלכות המעשיות ויסודות האמונה והמוסר, זאת גם הסיבה שהן מברכות את ברכות התורה. בנוסף לדעתו המצווה לא תלויה במצוות תלמוד תורה כלל, אלא מדובר מצווה בפני עצמה שמופנית כלפי כל ישראל כולל נשים.
מרבית האחרונים פוסקים שכעקרון נשים פטורות מהמצווה לכתוב ספר תורה אך אם ברצונן להשתתף במימון ספר תורה, תבוא עליהן ברכה. אך לגבי החלק השני במצווה שהוא החובה לקנות ספרים לצורך לימוד תורה כתב הרב אליעזר מלמד בפניני הלכה שנשים חייבות ושכל אשה מצווה שיהיו לה ספרי יסוד בהלכה, בתנ”ך, באמונה ובמוסר. זוג נשוי וגם ילדיהם הלא נשואים יוצא ידי חובה בספרים משותפים.
מצוות כתיבת ספר תורה למלך.
ישנה מצווה מיוחדת על מלך ישראל לכתוב לעצמו ספר תורה, מלבד החיוב שמוטל על כל אחד מישראל. נמצא שלכל מלך היו שני ספרי תורה, האחד היה מניח על לבו על מנת לקרוא בו, והשני היה מונח בבית גנזיו, בזמן 'הַקְהֵל' היה המלך קורא בבית המקדש בספר תורה שלו לפני כל ישראל אנשים נשים וטף אשר מצווים היו לשמוע את הקריאה מפיו.
המצווה כיום.
דיני המצווה כיום תלויים במחלוקת במשמעות המצווה.
לפי הרמב"ם, עיקר המצווה היא כתיבת התורה על קלף כשר ובדיו, ולכן גם כיום, כאשר ספרי קודש מודפסים נפוצים ביותר ובהם עיקר הלימוד, מצוות הכתיבה על הקלף נשארה במקומה.