המהדורה שיצאה ב-1911 עם איוריו הצבעוניים של מוסינו זכתה להצלחה רבה. איוריו הצבעונים היו לא רק יותר בולטים בזכות צבעוניותם, אלא גם הרבה יותר דינמיים מאלה של קודמיו. הבעות הגוף של הדמויות נעשו מוגזמות יותר, הבעות הפנים מודגשות ואף גרוטסקיות, הנערים נעשו שובבים יותר והשוטרים, ה"רוחות" והמפלצות, מפחידים ממש.
הקוראים הצעירים נהנו מן האיור החדש. הם אהבו את שובבותו המודגשת של הבובון, את מרדנותו וגם את כל המצבים המביכים והמסוכנים שתוארו בכל אכזריותם. מוסינו הוסיף משהו מרוח התקופה המודרנית הצבעונית, האגרסיבית והמסוכנת לסיפורו הקלסי של קולודי.
למרות מקוריותם וערכם האמנותי של מאיוריו הראשונים של "פינוקיו" קנו לעצמם איוריו של מוסינו את הבכורה ונדפסו המהדורות חדשות במשך שנים רבות.
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" עם איוריו של רוברטו אינוצנטי (1988).
רוברטו אינוצנטי נולד ב-1940 בטוסקנה. את השכלתו כצייר ומאייר רכש בעצמו. כאוטודידקט פיתח לעצמו סגנון ייחודי המצטיין בציור פרטי פרטים של נוף, דומם ושל הדמויות. אינוצנטי זכה בפרסים רבים והחשוב שבהם פרס הנס קריסטיאן אנדרסן.
למרות הריאליזם של המתואר, אין ציוריו של אינוצנטי ריאליסטיים וזאת מפני זווית הסתכלותו של האמן על הסצנה המתוארת. הפרספקטיבה ממנה מתאר האמן את נופי העיר פירנצה, את המתרחש ביער או על שפת הים, היא פרספקטיבה דומה לזאת בה אלוהים רואה את ברואיו.
איורים של רוברטו אינוצנטי לפינוקיו.
הצייר רואה את כיכרות העיר מגובה רב, מעל לגגותיה, וברחובות העיר נראות הדמיות קטנות כנמלים. למרות היותן קטנות, אנו מבחינים היטב בטיפוסים השונים ומזהים ביניהם את גיבורי הסיפור: את פינקיו ואביו ג'פטו, את השוטרים המוליכים אותו לבית האסורים, את הנשים המבשלות, את האם המנענעת את עריסת התינוק ואפילו את החתול האורב ליונים שעל גג הבית. ראליות תיאור העיר עומדת בסתירה לפרספקטיבה המרוחקת ובלתי טבעית, בה מוצגת כל סצנה. כך גם בתמונות התקריב אנו מגלים פרטים הגורמים לנו לחשוב, שלא הכול הוא באמת כפי שהוא נראה במבט ראשון. למשל באחת התמונות נראית דמותו של פינוקיו כילד הניצב על יד מורו, אך מאחוריו על גבי הקיר אפשר להבחין בצלו, והצל איננו של הילד המצויר, אלא הוא עדיין צילה של המריונטה ארוכת האף. אופיים הסוריאליסטי של איורי אינוצנטי מזמינים אותנו לחפש בטקסט משמעויות רבות פנים.
פרשנות קולנועית לספרו של קרלו קולודי "הרפתקאות פינוקיו".
במחצית המאה ה-20 התחילו להופיע סרטים שנעשו על פי ספרו של קרלו קולודי, "הרפתקאות פינוקיו". זה היה מהלך טבעי משום שגם הספר וגם הסרט מספרים סיפור בעל רצף, שניהם נגישים מאוד לציבור, שניהם פופולריים וניתנים לעיבודים רבים. סיפורו המקורי של קולודי מאפשר פרשנויות שונות ואנו נמנה כאן אחדות מהן.
סרטו של וולט דיסני "פינוקיו" (1940).
פינוקיו הקסים את קוראי הספר המבוגרים והילדים במשך מאה שנים ותורגם לשפות רבות, כמעט כמו ספרי המקרא, אך פרסומו הגדול ביותר בא אחרי שעובד לסרט באולפני דיסני בהוליווד.
בסרטו של דיסני פינוקיו הופך מילד סקרן ומרדני, לילד היודע להסתגל למציאות ואפילו רוכש לעצמו כמה תכונות מוסריות. בשנות ה-40 ואחר כך בשנות ה-50 של המאה הקודמת נעשית תכונת ההסתגלות למטרה חשובה בחינוך הילדים. במבוא לקטלוג "פינוקיו" של ריצ'רד וונדליך, טוען החוקר, שתרגומי הספר והאדפטציות שלו לסרטים הם בבחינת דין וחשבון ארכאולוגי של השינויים שחלו בערכי החברה המערבית ובחברה האמריקאית במיוחד. פינוקיו בסרטו של דיסני, מספר לא רק את סיפורו של נער מתבגר, אלא את סיפורה של החברה, במיוחד החברה האמריקאים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, אמריקה אינה מתפעלת מילדים סקרנים ומרדנים, היא מעדיפה ילדים ממושמעים המקבלים את הוראות ההורים, המורים והמנהיגים. אף אחד אינו רוצה לשמוע על חוסר עבודה ועל משפחה ענייה "שהעשיר בהם היה מקבץ נדבות". דווקא בתקופה בה מתחילה החברה המערבית להבין את קשיי ההתבגרות של הילד, קשה לה יותר להתמודד עם הקשיים הללו. הטקסט של קולודי נראה לאמריקאים בני מחצית המאה ה-20 "אכזרי" ו"מפחיד" מדי לילדים. הסיפור המקורי מתאים אולי להבנתם של מבוגרים, אך לילדים, כך מקובל אז לחשוב, מתאימים עיבודים יותר "מתוקים" המאפיינים את סרטו של וולט דיסני וכן ספרים המאוירים בציורים הלקוחים מן הסרט.
הדמויות המצוירות בסרטו של דיסני שונות מאלו שהכרנו בספר המאויר. פינוקיו עצמו נעשה ילדון טירולי עליז, ורוב הדמויות המפחידות נעשות יותר מצחיקות מאשר מאיימות.
פינוקיו של דיסני איננו מתמודד עם האגוצנטריות האופיינית לגילו, ועם אכזריותו. אצל דיסני פינוקיו איננו הורג את הצרצר. הוא איננו מתמרד כנגד האוטוריטה של המבוגרים ואינו מבטא את מזגו הרגזני והנמהר. בסרטו של דיסני ובספרים שנכתבו בעקבותיו פינוקיו נשאר פסיבי, לא רפלקטיבי, מריונטה צרכנית ולא ביקורתית – כלל לא דומה לפינוקיו של קולודי, וקהל הקוראים עד היום, מעדיף את הדמות הזאת על דמותו המורכבת של קולודי ומאיריו הראשונים.
"מפתח זהב - הרפתקאות בורטינו", עיבוד הספר של קולודי על ידי אלכסיי ניקולייביץ' טולסטוי.
על פי העיבוד הרוסי של פינוקיו הוסרט הסרט "מפתח הזהב" בבימויו של דמיטרי בביצ'נקו 1959.
אחד העיבודים המעניינים לסיפורו של קולודי הוא העיבוד של אלכסיי ניקולייביץ' טולסטוי, סופר רוסי מפורסם. זהו סרט מצויר והעיבוד זה מעניק פרשנות קומוניסטית לסיפורו של פינוקיו. וכך כותב עליו לוי צירולניקוב:
"יש להודות, כי בהתאם לתזה המפורסמת של לנין, כי הספרות לא יכולה להיות אל-מפלגתית, גם סיפור הילדים הזה כולל מסרים אידאולוגיים סובייטיים, כגון: ״עשירים – רעים, עניים – טובים״, ״עשירים והשלטון הבורגני מנצלים את העניים״, ״לעמלים אין ברירה אלא להתאחד״ וכד׳. בעיניי המסרים האלה לא מזיקים לסיפור. כמו כן, בניגוד לנהוג בספרות הסובייטית, יש בסיפור על בורטינו וחבריו כמה נקודות מסתוריות, שנשארות ברקע ללא פתרון, ומוסיפות לסיפור קסם מיוחד"
"הרפתקאות פינוקיו", סרטו של לואיג'י קומנסיני מ-1972.
סרטו של קומנסיני הוא סרט עם שחקנים חיים, בסגנון האיטלקי של שנות - 50 ו – 70. הוא מדגיש את תנאי העוני בהם גדלים ומתבגרים ילדים. את קשי לבם של המבוגרים ואף של הילדים ואת המאמץ שילד צריך לעשות כדי להתבגר כאדם ראוי
"פינוקיו", סרטו של רוברטו בניני מ-2002.
סרטו של רוברטו בניני ובבימויו, בניני משחק גם את התפקיד הראשי. הסרט זכה לביקורות רעות ביותר, אך הוא יכול לשמש כדוגמה לפרשנות נוצרית ליצירתו של קולודי. יש בו ביקורת נוקבת על המטריאליזם של התקופה, על הנהנתנות המאפיינת אותה, על הנהייה אחרי חיים קלים ומחוצנים. בניני מנסה ללמדנו להבחין בין טוב ורע, ואיך להתגבר על יצר האדם - הרע מנעוריו. הוא משבח את החמלה ואת אהבת הזולת. הסרט מדבר אל קהל נוצרי ובניגוד לארצות אחרות, זכה להצלחה אדירה באיטליה הקתולית.
פרשנות חזותית מחודשת לספרו של קולודי.
לאחרונה מתפרסמות ברשת כתבות על סרטו המתוכנן של הבמאי ותסריטאי זוכה פרסי אוסקר גיירמו דל טורו - על נושא פינוקיו. דל טורו טוען שיצירתו של קולודי השפיעה על יצירתו הקולנועית יותר מכל יצירה ספרותית, ולסרטי האנימציה שנעשו על פי סיפורו של קולודי, הייתה השפעה מיוחדת על כל יצירתו.
ספרו של קולודי זוכה לפרשנויות מחודשות מדי עשור. יצירתו נשארת רעננה ורלוונטית כבר למעלה ממאה שנים, ופירושיה החזותיים תורמים לכך יותר ככל שחולף הזמן.
אברהם גלנטי (מקובל)
לשכת יועצי המס
פלטפורמת פיתוח No Code
פלטפורמת פיתוח אל-קוד היא מבוססת פיתוח בהפשטה גבוהה, המנגישה יכולות פיתוח והרצת יישומים למפתחים שאינם תוכניתנים.
פלטפורמת פיתוח אל-קוד היא תשתית המספקת למפתחי מערכות מידע כלים למימוש יישומים או אפליקציות, ללא צורך בתכנות.
יישומים אלו נבנים בעזרת ממשקים גרפים, תצורות מוכנות מראש, מנועי חוקים וממשקי תוכנה, וזאת במקום התכנות המסורתי של כתיבת קוד בשפה פורמלית.
פלטפורמות אלו מצטיינות בעיצוב ופיתוח של יישומים כגון מסדי נתונים, תהליכים עסקיים או יישומי רשת.
הפיתוח ב-NCDP מייתר, ברמת היישום (Application), את הצורך בתוכניתני צד שרת, מסדי נתונים ותוכניתני צד לקוח, באשר פיתוח אל-קוד עושה שימוש בהפשטה גבוהה של כלי מחשוב לפתרון בעיות, כולל מנועי חוקים, קשרים פנימיים וחיצוניים מן המוכן, תבניות לשאילתות מסד נתונים ועוד. הצורך במעצבי ממשק גם הוא פוחת, משום שפלטפורמות אל-קוד מציעות ממשקי עיצוב פתרונות העושים שימוש רב בכלים, תבניות עיצוב, ותרשימי זרימה מן המוכן.
כתוצאה מכך, המפתחים הטיפוסיים של פתרונות אל-קוד הם מנתחי מערכות, ולא מתכנתים. מנתחי מערכות קרובים למשתמשים העסקיים, וקשובים לצרכיהם. בעוד התוצרים שלהם, במתודולוגיות פיתוח מסורתיות (ראה להלן), היו רק הצעד הראשון בשרשרת הפיתוח, פלטפורמות אל-קוד מאפשרות להם לממש פתרון בפרקי זמן קצרים יותר – הן ברמת אבטיפוס, והן ברמת יישום ארגוני שלם, מקושר, בדוק ומאובטח.
משתמשים עסקיים בעלי אוריינות במערכות מידע (הקרויים גם Citizen developers, או Power Users) יכולים גם הם לבנות, לשנות, ולתחזק פתרונות אלו במינימום הזדקקות למפתחים מקצועיים.
מאפיין נוסף של פלטפורמות אל-קוד, בדומה פלטפורמת פיתוח Low code, הוא, שאחסון הנתונים ועיבודם מתבצעים בענן (הציבורי או הפרטי) בעוד המשתמש ניגש אל המערכת לצפייה ולעריכה באמצעות דפדפן, הטוען קוד html ו-Javascript על גבי מחשב PC או התקן נייד.