בשנת ה'תקע"ו עקר רבי מנחם מנדל מצפת, ועלה לירושלים. לאחר מספר חודשים מנתה הקהילה החדשה כעשרים נפשות, רובם הגיעו מקהילת הפרושים בצפת. לעזיבה זו גרמה השתוקקותו של רבי מנחם מנדל לגור בציון, וזאת בניגוד לדעתו של רבי ישראל משקלוב שהיה אף הוא ממנהיגי הקהילה בצפת. לרבי מנחם מנדל הצטרף מקורבו, רבי אברהם שלמה זלמן צורף.
רבי מנחם מנדל היה הראשון להקים את הקהילה האשכנזית בירושלים, מאחר שמאז עלייתם הכושלת של רבי יהודה החסיד וחובותיהם העצומים, היה דינו של כל אשכנזי שהגיע לירושלים - מאסר, לערבון לתשלום החוב. בקשריו הטובים של רבי מנחם מנדל עם נוצרים שונים, הצליח להגיע להסדר אודות החוב, ומאז הותרה ישיבתם של אשכנזים בירושלים.
בתחילה שכרו בני הקהילה את החצר בה הייתה ישיבתו של רבי חיים בן עטר, בעל ה"אור החיים", ושם התפללו בימות החול. רישיון לתפילה במקום בשבתות וחגים לא היה להם, ולכן התפללו בשבתות וחגים בפרוזדור שבין ארבעת בתי הכנסת בבית כנסת הרמב"ן. בשנים ה'תק"פ - ה'תקפ"ד פעל רבות, יחד עם רבי אברהם שלמה זלמן צורף, להשגת הכרה משפטית בדבר בעלותם של האשכנזים על שטח בית הכנסת החורבה, וכאשר מאמציהם הוכתרו בהצלחה, בנו שם את בית מדרשם.
הכומר האנגליקני מאירלנד, ו. ב. לואיס, שביקר בארץ ישראל בשנת 1824, כתב בזכרונותיו כי רבי מנדל "נחשב ליהודי המלומד ביותר בכל סוריה".
רבי מנחם מנדל נפטר בל' בשבט שנת ה'תקפ"ז, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים, ליד קברו של ה"אור החיים".
בין גדולי תלמידיו נמנה רבי יצחק אייזיק חבר.
חיבוריו.
בהיותו בארץ ישראל חיבר רבי מנחם מנדל כעשרה חיבורים עמוקים בתורת הקבלה. שיטתו בקבלה משלבת את קבלת האר"י עם דברי קבלה אותם קיבל מרבו הגר"א, והיא רצופה גימטריאות רבות, בסגנון המזכיר את סגנונו של רבי אברהם אבולעפיה. בשל כך דבריו כתובים ככתב חידה, שמאמץ רב נדרש כדי לפענחם.
רבו, הגר"א, הוסיף להתגלות אליו בארץ ישראל בחלום, ודברי תורה שמסר לו אז שולבו אף הם בספרים.
להלן רשימת ספריו:
ששת הספרים האחרונים יצאו לאור בשני כרכים, תחת השם "כתבי הגרמ"מ ז"ל", בירושלים שנת ה'תשס"א, על פי כתב יד שנמצא במחסן בשכונת מאה שערים בירושלים לאחר שנחשב כאבוד.
ספרים נוספים שעדיין לא נדפסו וקיימים בכתב היד הם:
פרופסור יהודה ליבס חקר רבות את ספריו של רבי מנחם מנדל, בעיקר לאחר פרסומם של רוב ספריו, לדבריו הוא מצא בהם יחס אמביוולנטי לשבתאות ולשבתי צבי. הוא מצא גימטריאות רבות הרומזות לשבתי צבי ולרבי העשיל צורף, מקובל שבתאי שפעל בווילנה, שמפירושם עולה שרבי מנחם מנדל ראה בשבתי צבי משיח אמיתי, שלולא היה נגוע בגאווה ובשאיפה חקרנית מדי היה זוכה להיות המשיח בפועל, וגם כשלא זכה לכך, הרי שפעילותו עדיין מהווה שלב הכרחי לקירוב הגאולה.
טאקט
טאקט פירושו התנהגות הולמת המבוססת על התחשבות מאוזנת במצב החברתי ובסביבה שבהן נמצא אדם ברגע נתון במודעות. מקור המילה ביוונית "τακτ" שמשמעותו מגע או תחושה (ובדומה למילה האנגלית touch).
לדוגמה, ביחסים בין-אישיים, טאקט פירושו התנהגות הנעשית תוך התחשבות ברגשות הזולת ובערכי המוסר שאותם הזולת מוקיר, על מנת ליצור אווירה נוחה ומערכת יחסים הרמונית, ולהפחית את הסיכון לעימותים ועלבון.
חוסר טאקט פירושו התנהגות בחוסר התחשבות בזולת.
טאקט הוא צורה של דיפלומטיה בין-אישית: היכולת להשפיע או להעביר מסר טעון מבלי לפגוע, וזאת באמצעות התחשבות, חמלה, נדיבות והיגיון, ולעומתו, חוסר-טאקט הוא התנהגות פוגענית, מעליבה וחסרת התחשבות מבלי שהאדם מודע לכך.
בתרבות.
במקורות.
בספר משלי משלים רבים המזהירים מפני תוצאותיהם ההרסניות של הלעג, הזלזול והביזוי, לפוגע עצמו, שכן בסופו של דבר, החברה מתרחקת ממנו.
דוגמה לאדם בעל חוסר רגישות למצב, נמצא בסיפור אלישע והאשה השונמית, כאשר גיחזי דוחף את האשה שבעבר סייעה לאלישע, ועתה מתחננת לרגליו. גיחזי לא שם לב לצערה או לילד המת שבזרועותיה. בהמשך הוא אינו מבין את ההשלכות שיש לבקשת תמורה מנעמן שר צבא ארם, ונענש על כך.
בתרבות בת ימינו.
הספר "הפיל שבחדר" מאת אביתר זרובבל, דן בתופעת ההשתקה וההכחשה, גם במקרים שרואים אלימות כלפי נשים וילדים בבתי השכנים, שנובעת מהרצון להיראות בעלי טאקט ורגישות חברתית ולא "לתחוב את האף לעניינים לא לנו".
בשנת 2001 שודר פרק בסדרת הטלוויזיה ויל וגרייס בשם "צעירים חסרי טאקט".
בנג'מין דיזראלי כתב: בהיעדר טאקט - אינך יכול ללמוד דבר.
ד"ר סוס (תאודור זאוס גייזל) חרז חרוזים סביב המילה באנגלית.
אייזק ניוטון הגדיר טאקט כ"אמנות הבעת דבר בלי ליצור אויבים".
וינסטון צ'רצ'יל צוטט אומר: טאקט הוא האמנות לומר לאדם "לך לעזאזל" באופן כזה שהוא יצפה וייחל כבר לצאת לדרך.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המופע של קתרין טיית'" הייתה דמות אשה חסרת טאקט בשם 'עלי', אותה שיחקה טיית'. היא פוגשת אדם חירש ומנסה לנחש מהי הפנטומימה, פורצת לתוך דברי אדם מגמגם וקוטעת אותם, ומדברת באופן מפורש על פגם מלידה ניכר במצחו של מישהו כאילו מדובר במשהו שיש לרחוץ אותו. טיית' סיפרה למראיינים באחד העיתונים שהדמות מבוססת עליה עצמה ומקצינה מצבים מביכים אליהם נקלעה היא בהזדמנויות שונות.
בסרטון קצר של ריזון טיוי - הסדרה דאלאס הוצגה כוולגרית, פוגענית וחסרת טאקט, אך כזו שגרמה להפלת משטר ניקולאה צ'אושסקו ברומניה, כשאזרחי ארץ זו צפו בכל מה שניתן לקבל תחת הקפיטליזם, ושנמנע מהם תחת הקומוניזם או הסוציאליזם הנשלט ביד קשה בידי שליט יחיד.
אחזיהו מלך ישראל
אחזיהו (מלך ישראל)
מסוק יסעור
אלכסנדר פופ
אלכסנדר פופ (באנגלית: Alexander Pope; 21 במאי 1688 - 30 במאי 1744), מגדולי המשוררים האנגלים של ראשית המאה ה-18. ידוע במיוחד בזכות הסאטירות שלו ותרגומיו ליצירותיו של הומרוס. הוא הכותב השלישי המצוטט ביותר בספרות האנגלית, אחרי שייקספיר וטניסון.
קורות חיים.
פופ נולד בלונדון להורים קתולים. חודשים מעטים לאחר לידתו אירעה המהפכה המהוללת שסילקה סופית את הקתולים מעמדות השפעה באנגליה. כקתולי נשללו מפופ הצעיר הזכות ללמוד באוניברסיטה והאפשרות לקבל חסות של פטרון. קשיים אלה עודדו אותו לבנות את עתידו ואת מעמדו במו ידיו: כנער הקדיש את זמנו לקריאה, כמתבגר יצר קשרי ידידות עם סופרים ומבקרים, וכגבר צעיר הבטיח לעצמו עצמאות כלכלית לכל חייו בזכות הצלחתם המסחרית של תרגומיו ליצירות הומרוס.
עיקר שירתו המקורית, זו שהקנתה לו את מעמדו כמשורר החשוב ביותר של התקופה, היא שירת שנינה סאטירית. הדבר הולם את תקופתו: שנות פעילותו של פופ הן שנות השיא והבשלות של הנאו קלאסיציזם האנגלי, שהשנינה, ההפתעה, האלגנטיות, ההישענות על דגמים יווניים-רומיים וההקפדה הז'אנרית הן מערכיו הבסיסיים. שנינה זו, wit, הייתה בסביבתו הפואטית של פופ מושג תאורטי מרכזי שמשמעיו רבים: שירה, יצירה, דמיון ספרותי, ברק, ברק-כזב, כישרון – ושנינה כפשוטה: מענה-לשון מפולפל, חד ומכתמי.
אלכסנדר פופ נפטר בשנת 1744, ככל הנראה, כתוצאה ממחלת השחפת בה חלה.
מוזיקה היקפית
הרנסאנס הפולני
הרנסאנס הפולני (בפולנית Odrodzenie, "לידה מחדש"), הייתה תקופה בהיסטוריה של פולין שנמשכה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-16, ושנחשבת לתור הזהב של התרבות הפולנית. ממלכת פולין (שמשנת 1569 הייתה ידועה בשם האיחוד הפולני-ליטאי), שנשלטה על ידי השושלת היגלונית, השתתפה בצורה אקטיבית ברנסאנס האירופאי. מאה השנים האלו, שלא היו בהן מלחמות, אפשרו לפולין לחוות תקופת צמיחה תרבותית. הרפורמציה הפרוטסטנטית התפשטה באותה התקופה במדינה, תנאי המחיה השתפרו מאוד, הערים גדלו, וייצוא סחורות חקלאיות העשירו את האוכלוסייה, ובעיקר את האצולה הפולנית, שהחלה להשתלט על המערכת הפוליטית של פולין.
סקירה.
הרנסאנס, שהתחיל בצפון איטליה, החל להתפשט בפולין במאות ה-15 וה-16. הייתה זו תוצאה של בואם של אמנים, סוחרים ומלומדים איטלקיים, שהגיעו מאז סוף המאה ה-15 לפולין, ובעיקר לקרקוב. רוח הרנסאנס ההומניסטית שהעלתה על נס את כבוד האדם ואת כוח תבונתו התקבלה בברכה בפולין. עבודות רבות תורגמו לפולנית משפות עתיקות, בעיקר לטינית, יוונית ועברית, וכן משפות מודרניות כמו איטלקית.
האוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אחת מהאוניברסיטאות העתיקות בעולם, נהנתה מתור הזהב שלה בין השנים 1500 ל-1535, אז היא משכה 3215 סטודנטים - שיא שלא ישבר עד סוף המאה ה-18. תקופת הרנסאנס הפולני באקדמיה של קרקוב הולידה מדענים ואמנים בולטים רבים. ביניהם היה ניקולאוס קופרניקוס, שפיתח את המודל ההליוצנטרי על מערכת השמש. פולנים צעירים, בעיקר ממשפחות אצולה, למדו במערכת חינוך של יותר מ-2500 בתי ספר ומספר אקדמיות, ולעיתים קרובות נסעו למדינות אחרות כדי להמשיך את לימודיהם. חברים באליטה האינטלקטואלית של פולין שמרו על קשרים עם המלומדים החשובים באירופה באותה התקופה, כמו תומאס מור וארסמוס. דרך החלפת רעיונות זו פולין לא רק השתתפה בהתפתחויות המדעיות והתרבותיות של הרנסאנס, אלא גם הפיצה אותן בין העמים הסלאבים של מזרח אירופה, ובמיוחד בבלארוס ובאוקראינה. משם הועברו הרעיונות החדשים לרוסיה, שחיזקה באותה התקופה את קשריה עם אירופה. ארבעת הספרים הראשונים בעולם בכתב הקירילי הודפסו בקרקוב בשנת 1491.