ב-15 באפריל 1941 תקפו 180 מפציצים של הלופטוואפה את בלפסט. דה ואלירה הגיב מידית לבקשת העזרה של ראש ממשלת צפון אירלנד, בזיל ברוק. תוך שעתיים, עשו 13 כבאיות את דרכם מדבלין ומערים מקרבת הגבול את דרכם לבלפסט. דה ואלירה נשא נאום בו אמר: "הם בני עמנו" והגיש מחאה לברלין. שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, הורה לרדיו הגרמני לא לחזור על הדיווח על התקפה זו מאחר שהיטלר הופתע מהתגובה האירית וחשש שבהשפעת האירים-אמריקנים תצטרף ארצות הברית למלחמה. למרות שהייתה התקפה נוספת ב-5 במאי, היא הוגבלה למעגנים ולמספנות של בלפסט.
מבחינה ציבורית שאפה אירלנד לשמור על עמדה נייטרלית וסירבה לסגור את השגרירויות הגרמנית והיפנית. שלא כמו מדינות אחרות שלא היו מעורבות במלחמה, לא הכריזה אירלנד מלחמה על גרמניה שהייתה על סף התבוסה עם סוף המלחמה. מדינות נייטרליות אחרות, כמו שווייץ ושוודיה, גירשו את צוותי השגרירויות הגרמניות עם תום המלחמה, שכן הן לא ייצגו יותר שום מדינה ולשגרירות הגרמנית בדבלין הותר להמשיך לפעול.
הנייטרליות האירית במהלך המלחמה הייתה תחת איום מצדו של הצבא האירי הרפובליקני (IRA), ששאף לעורר פרובוקציה שתגרום לעימות בין בריטניה לבין אירלנד. תוכנית זו קרסה בכל אופן כאשר ראש המטה של ה-IRA, שון ראסל, מת על סיפונה של צוללת גרמנית ליד חופי אירלנד, כחלק מ"מבצע יונה" (Operation Dove). בהמשך הבינו הגרמנים שהם העריכו יותר מדי את יכולותיו של ה-IRA. שגריר ארצות הברית בדבלין, דייוויד גריי, סיפר שפעם אחת, בתחילת המלחמה, הוא שאל את דה ואלירה מה הוא יעשה אם צנחנים גרמנים "ישחררו" את דרי. על פי דיווחו של גריי, דה ואלירה שתק לזמן מה, ואז השיב, "איני יודע". דה ואלירה ראה באיום של ה-IRA על סמכותה של המדינה סיבה מספקת לאסור 5,000 מחברי ה-IRA ללא משפט למשך כל ימי המלחמה.
מרגלים גרמנים רבים נשלחו לאירלנד, אך כולם נלכדו עד מהרה כתוצאה של פעילות מודיעין טובה ולעיתים עקב חוסר יעילות של המרגלים עצמם. המרגל הראשי של אבווהר היה הרמן גרץ. סיפורם של מרגלים אלה תואר בסדרת טלוויזיה של רשת RTÉ האירית בסדרת הדרמה משנת 1983 בשם "לכודים במדינה החופשית" (Caught in a Free State).
כמדינה נייטרלית, המשיכו אניות צי הסוחר האיריות להפליג עם אורות ניווט מלאים. האניות היו מסומנות בדגל אירלנד בממדים גדולים ועם המילה EIRE משני הצדדים שלהן ועל סיפוניהן. בתקופה זו, הפליגו ספינותיהן של בעלות הברית בשיירות לצורך הגנה מפני הצוללות הגרמניות. במקרה שספינה הותקפה על ידי טורפדו, היא ננטשה מאחור, שכן שאר הספינות לא יכלו להרשות לעצמן לעצור ולהפוך למטרות נייחות. הספינות האיריות כן עצרו, וכך הן הצילו יותר מ-500 ימאים וכמה טייסים ממדינות רבות. עם זאת, ספינות איריות רבות הותקפו על ידי שני הצדדים שלחמו במלחמה. אחוז אובדן חיי האדם על ספינות הסוחר האיריות, שהיו מסומנות בבירור ככלי שיט של מדינה נייטרלית, היה מעל 20%. בעוד שכלי טיס אזרחיים במדינות רבות הוחרמו במהלך המלחמה לצרכים צבאיים, המשיכה חברת התעופה האירית, אייר לינגוס לקיים טיסות בין דבלין לבין ליברפול לאורך כל תקופת המלחמה.
התמיכה מבית בנייטרליות האירית במלחמת העולם השנייה הייתה מוחלטת, עם הצבעת נגד אחת בלבד על ידי חבר הדאל אירן (הפרלמנט האירי), ג'יימס דילון, ממפלגת פינה גייל, שדרש שאירלנד תצטרף למלחמה לצדן של בעלות הברית.
וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בתקופת המלחמה, השתלח בממשלת אירלנד ובמיוחד באיימון דה ואלירה בנאומו ששודר ברדיו ביום הניצחון באירופה. צ'רצ'יל ציין שממשלת בריטניה הפגינה ריסון כלפי המדינה אירית בעוד שממשלתו של דה ואלירה הרשתה לעצמה "לנהל רומן עם הגרמנים". הוא ציין שהבריטים יכלו לפלוש לאירלנד אך גילו "איפוק ניכר" על ידי שנמנעו מכך. דה ואלירה השיב לצ'רצ'יל בנאום ברדיו:
אירלנד בקשה להתקבל לאו"ם ב-1945 אך סורבה עקב התנגדותה של ברית המועצות בהצבעה על כך במועצת הביטחון. שון מק'ברייד, שהיה שר החוץ של אירלנד בתקופה זו, טען שההחלטה על החרם על אירלנד באו"ם סוכמה כבר בועידת יאלטה בין צ'רצ'יל לבין סטלין. למרות אמונתו זו של מק'ברייד, תמכה בריטניה באופן מלא בבקשתה של אירלנד להתקבל לאו"ם. בסופו של דבר התקבלה אירלנד לאו"ם ב-1955.
המלחמה הקרה.
במהלך המלחמה הקרה המשיכה אירלנד במדיניות הנייטרליות שלה. היא לא הצטרפה באופן רשמי, לא לנאט"ו ולא לברית ורשה. סירובה של אירלנד להצטרף לנאט"ו נבע מהסיבה שצפון אירלנד הייתה חלק מהממלכה המאוחדת. אירלנד הציעה לכרות ברית נפרדת עם ארצות הברית, אך זו האחרונה סירבה. הצעה זו הייתה קשורה בחלקה עם סיוע בסכום של 133 מיליון דולר במסגרת תוכנית מרשל.
עם זאת, ב-1955 החל להתקיים ערוץ מידע סודי בין ממשלת אירלנד לבין ה-CIA. ערוץ זה הוקם על ידי ליאם קוסגרייב דרך השגרירות האירית בלונדון ודבר קיומו לא נחשף עד לדצמבר 2007. בשנים 1963-1962, במהלך משבר הטילים בקובה, אפשר ראש ממשלת אירלנד, שון למס, לערוך חיפושים אחר חומרי לחימה על מטוסים שעצרו לחניית ביניים בנמל התעופה שאנון בדרך ממדינות ברית ורשה לקובה.
משימות שמירת השלום.
כוחות ההגנה האירים לקחו חלק פעיל במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות, במיוחד בקונגו בשנות השישים, ולאחר מכן בקפריסין וביוניפי"ל.
מדיניות נוכחית.
ממשלת הקואליציה של 1994 לקחה על עצמה לא לחולל שינוי במדיניות הנייטרליות האירית מבלי לקיים משאל עם. בספר לבן שפרסמה ממשלה זו ב-1996, נאמר:
מסמך זה המליץ על הצטרפות לשותפות לשלום של נאט"ו והשתתפות במשימות הומניטריות של האיחוד המערב-אירופי.
איבן חג'ר אל-עסקלאני
במערכות הפעלה דמויות יוניקס ומערכות הפעלה אחרות, find היא פקודה לחיפוש בתיקיית קבצים אחת או יותר במערכת קבצים.
codice_1 מאפשרת לבצע חיפוש קבצים על פי קריטריונים מסוימים, ולבצע פעולה על הקבצים המתאימים, כאשר הקריטריון לסינון יכול להיות תבנית מתאימה לשם הקובץ או תבנית מתאימה לתאריך הגישה או השינוי לקובץ. בברירת המחדל, find מחזיר את כל הקבצים בתיקייה הנוכחית.
תחביר.
האפשרויות השונות של הפקודה שולטות בסוג הטיפול בקישורים סימבולים. בברירת המחדל, find אינו עוקב אחר קישורים סימבולים (שקול לדגל codice_2). הדגל codice_3 מורה לפקודה לעקוב אחר קישורים אלו. ה-path לתיקייה יכול להכיל תבנית מסוג Wildcard, והביטוי בהמשך יכול להכיל אופרטורים שונים ולוגיקה מורכבת יותר.
ה-codice_1 של פרויקט גנו עשיר יותר וכולל אפשרויות נוספות.
סינון על פי סוגי קבצים.
הדגל codice_5 משמש לחיפוש סוג מסוים של קבצים: תיקיות, קישורים וכדומה. אופציות נוספות הן:
פלוריאן יוזפזון
פלוריאן יוזפזון (נולד ב-9 בפברואר 1991) הוא כדורגלן סורינאמי המשחק בעמדת החלוץ בקווילי-רוואן.
קריירת מועדונים.
יוזפזון ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של אייאקס בעונת 11–2010. חתם על הארכת חוזה עם הקבוצה ביוני 2011 ונשלח בהשאלה לעונת אחת לקבוצת נאק ברדה.
שנה לאחר מכן עבר לוואלבייק וביולי 2013 חתם בשורותיה של פ.ס.וו. איינדהובן, שם הוא משחק עם המספר 14 על חולצתו, ומופיע לסירוגין גם בקבוצת המילואים של המועדון המתחרה בליגה ההולנדית השנייה.
ליוזפזון 10 הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד. בשנת , הצטרף לנבחרת סורינאם. ב-27 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד בו אף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
גריליאנו
גריליאנו (איטלקית: Garigliano) הוא נהר במרכז איטליה. אורכו של הנהר הוא כ-38 ק"מ, ומקורו בנקודת ההתמזגות של נהר לירי ונהר גרי (מהם הוא מקבל את מימיו), כ-6 ק"מ מדרום לקאסינו.
הנהר מהווה בחלקו הגדול את הגבול בין מחוז לאציו לבין מחוז קמפניה. בימי הביניים סימן הנהר את גבולה הדרומי של מדינת האפיפיור. במהלך מלחמת העולם השנייה הנהר עמד במרכז "קו החורף", השם הכולל לשלושת קווי מגננה שהקימו הנאצים באיטליה מול בנות הברית.
כיוון שהגרילאנו מנקז שניים מהנהרות המרכזיים של מרכז איטליה, אגן ההיקוות שלו עולה בשטחו על 5,000 קמ"ר. הנהר נשפך לים הטירני, סמוך למינטורנא.
חלקת יעקב
SS-20 Saber
SS-20 Saber הוא קוד דיווח נאט"ו של טיל בליסטי לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות שנקרא במקור (ברוסית) (כלומר: ракета средней дальности, טיל לטווח בינוני "פיוניר"). הטיל, בעל יכולת לנשיאת 1–3 ראשי קרב גרעיני, נכנס לשירות בשנת 1976. הצבת טילי ה-SS-20 וכיוונם לעבר מערב אירופה הייתה אחד האירועים שעוררו את "המלחמה הקרה השנייה" בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 וגררה את החלטת נאט"ו לפריסת טילי שיוט וטילים בליסטיים מסוג פרשינג 2 על אדמת אירופה. המערך פורק בעקבות הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני בשנת 1988. לאחר השמדת המערך נרכש מספר לא ידוע של משגרים על ידי קוריאה הצפונית עבור טיל ה-BM-25 מוסודאן שלה.
תכונות.
הטיל היה דו-שלבי, מבוסס דלק מוצק, מרובה ראשי נפץ.
הטיל לא יועד להרס נרחב וליצירת הלם, כמכה מקדימה או כמכה שנייה, אלא לתקיפת מטרות מדויקות במערב אירופה. טווח הפעולה של הטיל היה 5,500 ק"מ כך שפריסתו בברית המועצות (בעיקר באוקראינה, בלארוס וליטא) טיווחה את כל בסיסי נאט"ו ביבשת. הראש הקרבי במשקל 1.6 טון היה יכול לשאת פצצת אטום בעוצמה של 1 מגהטון TNT או עד שלושה ראשי קרב בעוצמה של 150 קילוטון TNT כל אחד. דיוק הפגיעה גדל משגיאה של כ-500 מ' בדגמים הראשונים לכדי 150 מ' בדגמים המתקדמים יותר.
פיתוח הטיל.