כאשר הצמנטואיד מגיע אל מלוא העובי הדרוש, הצמנטואידים המקיפים את הצמנטוציטים והופכים למינרלים, או שהם גדלים, ואז הם נחשבים לצמנטום. בגלל תרומת הצמנטום לדנטין, נוצרת צומת הדנטינוצמנטית. ממשק זה אינו מוגדר קלינית ולא היסטולוגית, כמו זה של צומת הדנטינואמיילית, למרות שלצמנטום ולדנטין יש רקע אמבריולוגי משותף, שלא כמו של האמייל והדנטין. הצומת הדנטינוצמנטית יחסית חלקה באזור השן הקבועה, וההיקשרות של הצמנטום לדנטין חזקה, אך לא ברור לחלוטין מדוע.
סוגים.
נוצרים שני סוגים של צמנטומים: תאי ולא תאי, והסיבים יכולים להיות פנימיים או חיצוניים, וכתוצאה מכך ישנן ארבע אפשרויות שונות; הצמנטום הראשון שיכול להיווצר במהלך התפחות שן הוא לא תאי בעל סיבים חיצוניים. השכבה הלא תאית של הצמנטום היא רקמה חיה אשר לא כוללת תאים במבנה שלה, בדרך כלל שולטת על חלק הקורונלי של השורש; תאי צמנטום נוצרים בתדירות גבוהה יותר על החצי האפיקלי.
פתולוגיה.
מחקרי דנ"א.
מחקר ארכאולוגי ב-2010 מצא כי בצמנטום יש פי חמישה מחומר הדנ"א של הילד בהשוואה לדנטין, שנדגם בדרך כלל. לקיחת דגימות DNA מהשיניים לסיוע בזיהוי שרידי אדם נעשית נפוצה יותר ויותר. דגימת ה-DNA ותוצאות הניתוח הגנטי של הרקמה שונים מאוד בין הרקמות ובמידה מסוימת בלתי צפויים. כמות ה-DNA הזמין בדנטין מושפעת על ידי הגיל ומחלות השיניים, בעוד שהחומר הגנטי בצמנטום רב ויציב.
וולטר פישר
וולטר לאורי פישר (באנגלית: Walter Lowrie Fisher; 4 ביולי 1862 - 9 בנובמבר 1935) היה מזכיר הפנים של ארצות הברית תחת הנשיא ויליאם הווארד טאפט מ-1911 עד 1913.
ביוגרפיה.
פישר נולד ב-4 ביולי 1862 בוולינג ששכנה אז במדינת וירג'יניה (כיום וירג'יניה המערבית) לדניאל ובסטר פישר (1838–1913), כומר פרסביטריאני, ואשתו אמנדה ד. קוונס. הוא למד במכללת הנובר שבאינדיאנה, שבה סיים את חוק לימודיו ב-1888. ב-1890 הוא נבחר כקונסול הגדול החמישי (הנשיא הלאומי) של אחוות סיגמה צ'י, תפקיד בו החזיק עד 1892. הוא התחתן עם מייבל טיילור ב-22 באפריל 1891, ונולדו להם חמישה בנים ושתי בנות.
מסמכיו, המכסים את הקריירה המקצועית והפוליטית שלו ומכילים 14,000 פריטים, מאוחסנים בספריית הקונגרס שבוושינגטון הבירה.
פישר היה אחיו של ד"ר הווארד לוארי פישר, שהקים בית חולים לנפגעי מלחמה בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שרד את טביעתה של אניית הדואר המלכותי "לוסיטניה" ב-1915 על ידי קפיצה מהאנייה.
הוא נפטר ב-9 בנובמבר 1935 בוינטקה, אילינוי.
שאלת היהודים
ולטר פישר
רשימת יצירותיו של ויליאם בטלר ייטס
זוהי רשימה ביבליוגרפית של כל יצירותיו של המשורר והמחזאי האירי ויליאם בטלר ייטס (1865-1939), חתן פרס נובל לספרות לשנת 1923 ואחת הדמויות הבולטות ביותר של ספרות המאה העשרים. הרשימה בנויה באופן כרונולוגי, במידת האפשר ולעיתים היצירות מופיעות פעמיים ברשימה אם הן מהוות למעשה חלקים ממהדורות חדשות או תוקנו ושונו באופן משמעותי. מהדורות שכלולות ברשימה ושפורסמו לאחר מותו של ייטס, כלולות גם הן ברשימה, זאת במידה שגם הן מהוות פרסום ראשון או פרסום המתוקן באופן משמעותי של יצירה מסוימת. הרשימה כוללת בתוכה גם יצירות ואוספים שפורסמו לאחר מותו ואשר אותן ייטס לא הספיק להוציא לאור במהלך חייו.
Diema(בבולגרית: Диема) הוא ערוץ טלוויזיה בולגרי, חלק מ-Nova Broadcasting Group, שנמצאת בבעלות קבוצת המדיה השוודית Modern Times Group. הערוץ משדר בעיקר סרטים וסדרות פעולה. ערוצי האחות של הערוץ הם Diema Sport ו-Diema Family.
היסטוריה.
Diema נוסדה ב-15 במאי 1999 בידי אמיל סבלצ'ב, אנטולי בלצ'ב ואסן רדולוב. הערוץ הראשון בבעלות הקבוצה הוא Diema+. במהלך השנים הוכחה הפופולריות של הערוץ והחברה השיקה ערוץ שני - Diema 2. בסוף 2005 נמכרה Apace Media. במרץ 2007 הפכה Diema Vision לחלק מ-Balkan Media Group בע"מ, מיזם משותף בין Apace Media Group הבריטית לבית Modern Times Group, ומותג מחדש הערוץ עם הורדת ה"+" מסמל הערוץ. ב-12 בספטמבר 2011 שינה הערוץ שוב את מראהו ואת הסמליל שלו.
פופולריות.
באפריל 2017 עמד ממוצע הצפייה בערוץ על 2.73%.
בוזה (גלידה סורית)
בוזה (בערבית الآيس كريم واللبن "גלידת חלב" بوظة) הנקראת גם גלידה מסטיק ערבית היא גלידה סיבית ואלסטית, ברמת דביקות גבוהה שאמורה לעכב את המסתה בארצות ערב החמות, וגם קלה יותר מן הגרסה הטורקית, דונדורמה.
בתרבות הערבית.
בסוריה ובמדינות ערביות הכנת הגלידה נחשבת לאומנות. המוכרים מכינים את הגלידה לעיני הלקוחות במיכלים עמוקים. כאשר מרקם הגלידה מתקשה הם נעזרים במכתש ועלי גדולים עשויים עץ. כתישת הגלידה מתבצעת תוך כדי ניגון ותיפוף.
בעיראק נהוג לאכול את הגלידה במקלות עץ מרובעים. נפוצה בעיקר בסוריה ולבנון בגלל הקרבה אל אזורי הגידול של עץ אלת המסטיק. ישנם מוכרי גלידה מסטיק ערבית הנוהגים לערוך מופע לתיירים בו הם טוחנים את המסטיקא בכלי עלי ומכתש תוך כדי שירה וניגון.
בעיר העתיקה של דמשק ישנה גלידרייה הנקראת "בקדש", והיא מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי בזכות הגלידה מסטיק הערבית שלה והיא מוקד משיכה פופולרי לתיירים.
גלידה מסטיק
גלידה מסטיק (גלידות על בסיס שרף) הוא כינוי עממי לגלידות בעלות מרקם נמתח ודביק, שנקראות כך על שם תבלין ה-"מסטיקא (שרף עץ האלה טחון)". גלידות אלה מבוססות על אבקת פקעות טחונות של סחלב או קורנפלור, מי ורדים, ו-"שרף המסטיקא" שתורם למרקם (בניגוד למרקם של גלידות אחרות שהם בעלות מרקם אוורירי יותר) ונפוצות בעיקר במטבח המזרח-תיכוני. כיום בגלל מחירו הגבוה מאוד של תבלין המסטיקא והקושי להשיג אותו, יש מוכרי גלידה הנוהגים להחליף אותו בגלוקוזה או בחומר דביק אחר שמקנה לגלידה את מרקמה.
היסטוריה.
גלידה מסטיק הומצאה לראשונה בטורקיה בתקופה האימפריה העות'מאנית ונקראה בשם "דונדורמה". היא קיימת כבר קיימת כבר 300 שנה כאשר המתכון שלה נשמר בסוד שנים רבות. ישנם מקומות בטורקיה בהם נהוג להכניס את הגלידה לתוך מכל גדול מצויד בכפות ענק לבחישה מתמדת, כדי שלא תתמצק יתר על המידה, ולהגיש אותה בצלחת עם סכין ועם מזלג. הגלידה פופולרית מאוד בטורקיה וישנם אף דוכני רחוב מיוחדים לגלידה מסטיק טורקית, בהם יוצקים סירופ שוקולד רותח על גביע של גלידה.
להקת מארש דונדורמה נקראת על שמה של הגלידה.
ישנם מוכרי גלידה הנוהגים לערוך להטוטים ומופעי רחוב לתיירים עם הגלידה בגלל גמישותה הרבה והעמידות שלה נגד ההמסה. פרסומה הרב של הגלידה בטורקיה גרם לשכונה באיסטנבול להקרא בשם "דונדורמה".
גלידה סורית.
באמצע המאה ה-19 הביא סוחר סורי את המתכון הסודי של הגלידה מטורקיה אל דמשק ושם פיתח גרסה מקומית רכה יותר לגלידה בשם בוזה, שהיא יותר קלילה ואוורירית מן הגרסה הטורקית, ומשם היא הופצה אל ארצות ערב.
בישראל ושאר העולם.
בישראל נמכרת הגלידה ביישובים ערביים, דרוזיים, ובמקומות בהם ישנה קהילה גדולה של יוצאי ארצות ערב או טורקיה. בשנות ה-50 נפתחה ביפו על ידי זוג עולים מבולגריה גלידרייה בשם "גלידה קוזו" שהתפרסמה בגלידת המסטיק שלה. הגלידריה נסגרה בעשור הראשון של שנות ה-2000.
בישראל ובשאר מדינות המזרח התיכון מוכרת רק הגרסה הערבית של הגלידה ואילו ב מוכרת רק הגרסה הטורקית של הגלידה.
הפיגוע והחטיפה בנמל התעופה של רומא (1973)
הפיגוע והחטיפה בנמל התעופה של רומא התרחשו ב-17 בדצמבר 1973. מחבלים פלסטינים שפרצו לנמל הטילו רימוני זרחן לתוך מטוס נוסעים שעלה באש. הם גם חטפו מטוס נוסעים אחר ועליו 14 אנשים. המטוס הוטס לכווית ושם שוחררו בני הערובה. בפיגוע המשולב נהרגו 34 בני אדם, רובם במטוס שנשרף.
ההתקפה בנמל התעופה.
ב-17 בדצמבר בשעה 13:10 נכנסו ששה עד עשרה מחבלים פלסטינים לטרמינל הנוסעים של נמל התעופה ברומא. הם הוציאו תת-מקלעים מתוך ארוניות אחסון בטרמינל ופתחו באש לכל עבר. מהיריות נהרגו שני בני אדם.
בהמשך יצאו המחבלים אל רחבת החנייה של המטוסים וחלקם תקפו את מטוס טיסת 110 של חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז, שעמד לצאת לדרכו. היה זה מטוס מדגם בואינג 707 שנועד לטוס לביירות שבלבנון וממנה לטהראן שבאיראן. היו עליו 167 נוסעים ועשרה אנשי צוות. עם תחילת ההתקפה בטרמינל הורה קברניט המטוס לנוסעים לשכב על רצפת המטוס. דלתות תא הנוסעים מלפנים ומאחור היו פתוחות והמחבלים הטילו דרכן לפחות שני רימוני זרחן. עקב התפוצצותם פרצה אש במטוס ותא הנוסעים התמלא בעשן. דיילות הצליחו לפתוח אחד מפתחי חירום של המטוס על כנפו; הפתח המקביל נחסם ליציאה על ידי יריות המחבלים. הצוות הצליח לפנות את רוב יושבי המטוס, אך 29 נוסעים ודיילת אחת נהרגו בתוכו, לרבות כל 11 נוסעי המחלקה הראשונה. בין ההרוגים היו ארבעה פקידים ממרוקו שהיו בדרכם לטהראן, 11 עובדים של חברת עראמקו, ואשתו של קברניט המטוס. המטוס עצמו נהרס.
החטיפה.
במקביל להתקפה על טיסה 110 תפסו חמישה מחבלים אחרים עובדי קרקע איטלקים ועובדים גרמנים של חברת לופטהנזה והובילו אותם לתוך מטוס בואינג 737 של לופטהנזה בטיסה 303, שעמד להמריא למינכן שבגרמניה. שוטר מכס איטלקי שהתנגד למחבלים על הקרקע נורה ונהרג. המטוס המריא משדה התעופה ועליו חמשת החוטפים ו-14 בני ערובה - הקברניט וטייס המשנה, שתי דיילות, שני אנשי צוות קרקע ושמונה עובדים איטלקים.