ביולי הגיע העוצר מיקלוש הורטי למסקנה, כי על מנת לשמר את סיכוייה של הונגריה לשיתוף פעולה עתידי עם בעלות הברית ולהשתחרר מלפיתתה של גרמניה הנאצית, יש להפסיק את השמדת היהודים. בתקופה זו שבין יולי לספטמבר 1944, חדלה ההשמדה לשבועות מספר. כאשר עמד הורטי על סף ההודעה כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה, ומעבירה את תמיכתה לצד בעלות הברית, הדיחו הנאצים את הורטי ב-15 באוקטובר 1944, ומינו את הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי, ראש מפלגת צלב החץ לראש הממשלה, ולמעשה לשליט הבלעדי במדינה.
עם עלייתו של סלשי לשלטון הוסרה החסות מצד השלטונות ההונגריים ממנה נהנו יהודי בודפשט. כנופיות "צלב החץ" השתוללו ברחובות בודפשט. אלפי יהודים נרצחו ברחוב והושלכו אל נהר הדנובה אשר האדים מדם. עשרות אלפים נשלחו למסעות מוות ולעבודת כפייה. כמאה אלף מן היהודים שנותרו רוכזו בגטו בחודש דצמבר 1944 בתנאים קשים.
קצב הרציחות הואט באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד ראול ולנברג הנציג השוודי, וקרל לוץ הנציג השווייצרי. במשך תקופה של שלושה חודשים הנפיק ולנברג אלפי דרכונים, התחקה אחר שיירות של אסירים והתעמת עם השומרים הגרמנים וההונגרים (בהם גם אדולף אייכמן). בטענה כי היהודים הללו היו תחת הפיקוח של שוודיה, הבטיח את שחרורם. הוא אף דאג להחביא כחמישה-עשר אלף יהודים בשלושים ואחד בתי מחסה.
מעמדם של היהודים לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה.
המניע העיקרי לפעולות הממשל ההונגרי של הורטי היה השבת שטחים שאבדו להונגריה בחוזה טריאנון בשנת 1920, בו נלקחו מהונגריה שני שלישים משטחה לטובת צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה. מטרה זו הביאה את ההונגרים לברית עם גורמים כאיטליה וגרמניה שאף הן ראו עצמן מקופחות מבחינה טריטוריאלית, ורצו להביא לרביזיה בגבולות שנקבעו לאחר מלחמת העולם הראשונה. עלייתם לשלטון של הפשיסטים באיטליה ושל הנאצים בגרמניה, אך קירבה בין המשטרים. עם עלייתו לשלטון בתחילת שנות השלושים של הלאומן הימני גיולה גמבש, אשר קיבל את תפקיד ראש הממשלה לאחר ממשל שמרני ומאוזן במשך כעשור של הרוזן בתלן, החלה התקרבות של ממש בין הונגריה וגרמניה, הן מבחינת השאיפות המדיניות, והן מבחינה אידאולוגית. בהונגריה נוסדו מפלגות פשיסטיות ואנטישמיות, אשר התאחדו בשנת 1938 לתנועה בשם צלב החץ בראשות קצין הצבא בדימוס פרנץ סלשי.
הקרבה בין הונגריה וגרמניה הביאה להונגרים רווחים טריטוריאליים. ב"בוררויות" בינלאומיות שערכו שרי החוץ של גרמניה ואיטליה, יואכים פון ריבנטרופ וגליאצו צ'אנו קיבלה הונגריה בשנים 1938 ו-1940 שטחים נרחבים מצ'כוסלובקיה המקוצצת והמבותרת שלאחר הסכם מינכן ומרומניה.
על פי מפקד האוכלוסין של 1941 חיו בהונגריה, כולל הטריטוריות שסופחו אליה לאחר 1938, 725,007 יהודים: 400,981 יהודים בשטחי הונגריה המקוריים (כפי שהיו לאחר חוזה טריאנון), 146,000 יהודים מהטריטוריות שסופחו מצ'כוסלובקיה, 14,000 יהודים מהטריטוריות שסופחו מיוגוסלביה ו-146,000 יהודים מצפון טרנסילבניה (על פי מפקד רומני היו 151,126 יהודים בצפון טרנסילבניה). כמו כן היו כמאה אלף נוצרים שסווגו כיהודים לפי חוקי הגזע, בין אם היו מומרים בעצמם ובין אם היו צאצאי נישואים מעורבים.
שלושת "חוקי היהודים".
במאי 1938 בהשפעת ההתקרבות לגרמנים, נחקק "החוק היהודי" הראשון. יורשו של גמבש בראשות ממשלת הונגריה, קלמן דוראני (Kálmán Darányi), ניסה לפייס את האנטישמים והנאצים בחקיקת "החוק היהודי הראשון" שקבע מכסות המגבילות את מספר היהודים ל-20% במקצועות שונים, ואסר על השחיטה הכשרה.
החוק היהודי הראשון לא השביע את רצון הרדיקלים, והורטי מינה את ראש הממשלה בלה אימרדי, שמרן שהיה בעל דעות אנטישמיות ברורות. אימרדי אסר על פעילות המפלגות הפשיסטיות מחד, אך מאידך יזם חקיקת חוק יהודי שני, שהיה בעל הוראות מחמירות יותר מן הראשון. הורטי נאלץ לפטרו בפברואר 1939 (בין היתר משום שנתגלה כי אימרדי עצמו הוא ממוצא יהודי), ומינה במקומו את פאל טלקי, אשר אישר את חקיקת החוק היהודי. הוראות "החוק היהודי השני" הגדירו יהודי כאדם שאחד מהוריו, או שניים מהורי הוריו הם יהודים. הייתה זו הפעם הראשונה שההתייחסות אל היהודים בהונגריה לא הייתה לפי ההצהרה על דתו של האדם, כי אם לפי מוצאו. גישה זו התאימה יותר לרוח שנשבה מגרמניה, והיא צעד מכריע בדרך לאסונם של יהודי הונגריה הממשמש ובא.
לאחר שהצטרפותה של הונגריה למלחמה לצדה של גרמניה הייתה לעובדה מוגמרת, וחיילים הונגרים לחמו לצד הגרמנים בברית המועצות באוגוסט 1941 נחקק "החוק היהודי השלישי", שנועד למנוע נישואי תערובת בין יהודים ונוצרים. שוויון הזכויות שקיבלה הקהילה היהודית בשנת 1895 בוטל, ותהליך סימונם של היהודים כגזע נחות שדמו מותר הושלם. כן הופקעו אחוזות חקלאיות של היהודים, בנימוק כי היהודים הם גזע זר, שאינו קשור לאדמה ההונגרית.
תחילת מלחמת העולם השנייה.
הגירוש בקיץ 1941 והטבח בקמניץ-פודולסקי.
ביולי 1941 החלו השלטונות ההונגרים בגירוש של יהודים זרים משטחם לידי הגרמנים. יהודים אלו היו אזרחי פולין וברית המועצות שנמלטו להונגריה לאחר פרוץ המלחמה, יהודים שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית על אף שהם ומשפחותיהם חיו בהונגריה במשך שנים רבות, וכן יהודים מקרפטרוס או בעלי אזרחות פולנית או סובייטית. המגורשים, שמנו בין 14,000 ל-18,000 איש, נרצחו עם יהודים מקומיים בין 26-29 באוגוסט 1941, בטבח בקמניץ-פודולסקי, שהיה האקציה הגדולה ביותר עד אותו הזמן.
גירוש היהודים מערי השדה.
גירוש יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים התרחש בין ה-14 במאי לבין 9 ביולי 1944, הידוע כשואת יהודי הונגריה. רובה המכריע של האוכלוסייה היהודית בהונגריה בערי השדה ובכפרים רוכזה בגטאות מאמצע אפריל בתנאים בלתי אנושיים, נגזל ממנה כל רכושה ומאמצע מאי גורשה ברכבות למחנות ההשמדה מעבר לגבולות המדינה (לרוב למחנה ההשמדה אושוויץ).
פלוגות העבודה.
החל מאוגוסט 1941 נלקחו בכפייה גברים יהודים רבים בגילאי גיוס (בתחילה בגילאי 18 עד 25, ובהמשך הועלה הרף העליון לגיל 60) לשירות העבודה ההונגרי, לאחר שהשירות בצבא נאסר עליהם. למעשה היו אלו יחידות של עבודה בכפייה בתנאים קשים ביותר, שעבדו בחזיתות השונות בהן נלחם הצבא ההונגרי. כארבעים ושניים אלף יהודים מצאו את מותם בגדודים אלו עד לסוף מלחמת העולם.
מה ידעו יהודי הונגריה על ההשמדה.
לא היה חסר מידע ליהודי הונגריה על אודות ההשמדה ההמונית שניהלו הנאצים ברחבי אירופה, וקימות עדויות רבות על כך ממקומות שונים בהונגריה בארכיון יד ושם. וכפי שהתבטא סופר יהודי הונגרי בחורף 1942–1943: "האיום לא היה יכול להיעלם מעיניו של שום יהודי הונגרי, ולו בכפר הנידח ביותר".
מידע מפליטים מפולין ומסלובקיה.
בקיץ 1941 נרצחו כ־18,000 יהודים שגורשו מהונגריה בידי אנשי ס.ס. ואוקראינים לגבול הונגריה-ברית המועצות (דרום גליציה, כיום אוקראינה). הפליטים ששרדו חזרו להונגריה, והפיצו את מה שראו, כגון: הרב ברוך רבינוביץ, רבה הצעיר של מונקאץ', כפי שהעיד על כך צעיר מהונגריה: "בית המדרש היה מלא מפה לפה והוא [הרב רבינוביץ] סיפר את כל מה שעבר עליו שם, על יד קמניץ-פודולסק... הדמעות זלגו מעיני כולנו כמו מים בלי יכולת להתאפק".
לכל אורך תקופת ההשמדה ההמונית שהתנהלה בפולין בשנים 1942 – 1944, הצליחו להימלט 2,000 – 2,500 יהודים להונגריה ולהתיישב בערים ובעירות ולספר את מה שראו עיניהם. באביב 1942 נמלטו להונגריה 7,000 – 9,000 מיהודי סלובקיה. גם הידיעות על המתת יהודים בגז הופצו בין הפליטים בהונגריה, כך מעיד משה שטרנרברג: "נקלע בחול המועד סוכות 1942 ל'פוילישע שול', ושמע זעקות ובכיות של מאות חסידים עטופי טליתות, ועל השאלה מה מתרחש, השיבו לו שהרבי [הרב אהרן רוקח] הגיע מפולין ושם 'מען פערגאזט די יידן' (ממתים את היהודים בגז)".
לפי הפרופסורים דוד סזרני, גץ עלי ויהודה באואר, יהודי הונגריה יכלו לדעת על ההשמדה (גם אם לא על תאי הגזים באושוויץ), בין היתר מכאלפיים פליטים יהודים שברחו מפולין להונגריה, וכן מיהודים שהצליחו להימלט מהטבח בקמניץ-פודולסקי.
מידע מפלוגות העבודה בצבא ההונגרי.
עדויות מיהודים ששרתו ב'גדודי העבודה' של הצבא ההונגרי, שנטלו חלק בפלישה הנאצית לברית המועצות. הם ראו במו עיניהם את הרצח השיטתי במזרח פולין ובאוקראינה בשנת 1941, וסייעו באוכל ולבוש לפליטים שפגשו, שסיפרו להם על הרציחות. במקרה אחד, הם אף אספו מזון לקבוצה של כ־400 נשים שנכלאו במקום שחנו. בדרכם הם גילו קהילות שלמות יהודיות מרוקנות מיהודים, וחילול חפצי קודש ובתי כנסת. הגוים תושבי המקום סיפרו להם את האמת על מה שהתחולל בכל אותם המקומות. המגויסים העבירו את מה שראו וחוו דרך גלויות לבני משפחתם (שנכתבו בשפת צופן), וכן כאשר ביקרו בביתם בחופשות. באותה עת, בזמן שהשואה התחוללה סביב, הייתה עדיין יהדות הונגריה מחוץ למעגל ההשמדה.
ידיעות מהתקשורת העולמית.
מקיץ שנת 1943 שודרו ידיעות במחלקה ההונגרית של שירותי ה-BBC בלונדון על מה שמתרחש ברחבי אירופה, והיו יכולים להיקלט בכ־800,000 מכשירי רדיו שבמדינה (על פי דיווח המודיעין האמריקאי).
ידיעת המנהיגים.