קרטיס, שנולד בפורט וורת', טקסס, החל לנגן בראשית שנות ה-50 בהרכבו של ליונל המפטון. בשנת 1952 עבר לניו יורק והחל לעבוד כנגן אולפן. הוא ניגן עם מגוון אמנים ובמגוון סגנונות מג'אז עם הפסנתרן וינטון קלי ועד רוקנרול עם באדי הולי. ההקלטה הידועה ביותר והמזוהה ביותר משנים אלה היא הריף הקצבי הסוחף בביצועו בשירה של להקת ה-Coasters מ-1958 "יאקידי יאק".
בשנת 1965 החל לעבוד עם ג'רי וקסלר בחברת אטלנטיק רקורדס בתחומי העיבוד וההפקה. באותה שנה גיבש את ההרכב הקבוע שליווה (החל מ-1967) את ארית'ה פרנקלין שנקרא "The Kingpins" והוביל אותו. The Kingpins נבחרו לחמם את הקהל לפני הופעת הביטלס באצטדיון שיי ב-1965 וליוו גם את להקת השירלס (The Shirelles). משנים אלה בולט במיוחד ליווי וסולו הסקסופון שלו בשיר "Respect" של פרנקלין.
הסינגל "Games People Play" בביצועו זכה בפרס גראמי להופעת הרית'ם אנד בלוז המוקלטת הטובה ביותר לשנת 1970.
קרטיס נרצח בפתח ביתו בדקירת סכין לאחר שהעיר לנרקומנים שסחרו בסמים בפתח ביתו במנהטן. בהלווייתו, שנוהלה על ידי הכומר ג'סי ג'קסון ביצעה ארית'ה פרנקלין את השיר "Never Grow Old" וסטיבי וונדר שר את "Abraham, Martin and John" (שיר המנציח את הנרצחים אברהם לינקולן, מרטין לותר קינג וג'ון פיצג'רלד קנדי) והוסיף - ועתה גם קינג קרטיס.
ברט באכראך
אוטובוס בהרים
"אוטובוס בהרים" הוא שמה של סדרת ציורים מאת הצייר הישראלי אריה ארוך. ארוך יצר שני ציורים מוקדמים בהם מופיע מוטיב של אוטובוס בנוף ועוד ארבעה ציורים נוספים, בעלי סגנון ציור שונה תחת הכותרת "אוטובוס בהרים". הסדרה משקפת את המעבר של ארוך מציור אקספרסיבי בהשפעה קוביסטית, אל הפשטה בנוסח פאול קליי ז'ואן מירו.
ציורי הסדרה.
"האוטובוס האדום", הציור המוקדם בסדרה הנמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, צויר בין השנים 1944-1946. בפברואר 1947 הוצג הציור בתערוכה של קבוצת "השבעה" במוזיאון תל אביב ושנת 1949 בתערוכה של "אופקים חדשים" במוזיאון תל אביב. ארוך יצר בעבודה תיאור בסגנון קוביסטי של אוטובוס הנע בנוף הפתוח. משטח הציור מחולק לאזורים תחומים, כמעין רגיסטרים, המעמעמים את תחושת העומק של התיאור. בביקורת שהתפרסמה בעיתון דבר תיאר אריה לרנר את אופן תכנון הציור של ארוך הבונה "את המשטח הקדמי בגושים שנונים בצבע כהה המסתיימים בקו זיגזג. המשטח המרכזי בנוי בצבע בהיר יותר ומאחוריו משתרע שוב משטח ההרים, שאף הוא שנון ועשוי צבעים כהים. גם בחלקי הנוף, כגון העצים והבניינים, מגיע ארוך לידי סכימטיות". ביקורתו של לרנר מחדד את ההבחנה כי ציור זה של ארוך מבטא ניסיון להשתחררות מן הזיקה לצבעוניות ובמקומה את הניסיון "להתרכז בעיקר בבעיות מבנה השטח והחלל".
ב-"האוטובוס" (1948) מציג ארוך התמקדות ברכב כאובייקט מרכזי, תוך הזנחה מסוימת של תיאור הנוף. ארוך השתמש במשיכות מכחול רכות שיצרו אזורים כמעט מופשטים על ידי שימוש בתתי-גוונים ובחומריות עדינה. בעבודה זו ארוך מרמז על ראשי הנוסעים ברכב. מרדכי עומר טען בפרשנותו על ציור זה כי, מן הצד האחד האופן שבו חוסם האוטובוס את הנוף מסמלת מידה גוברת של ניכור בין האדם לטבע, אך אופן הנחת הצבע עשוי לרמוז גם על השלמה של מצב זה.
ב"אוטובוס בהרים" משנת 1954, המכונה גם כ-"מכוניות בכביש" הנמצא באוסף שושנה ואברהם רבני, עובר הדימוי של ארוך מהפך ציורי. ארוך זונח את הסגנון האקספרסיוניסטי-קוביסטי ומאמץ טכניקה של שרבוט המאזכרת ציורי ילדים ואת עבודותיהם של פאול קליי וז'ואן מירו. על רקע שכבת צבע ירוקה-חומה מופיעים כתמים שחורים ועליהם חרט ארוך דימויים של רכבים הנעים לכיוונים שונים, חלקם מעוטרים גם בכתמי צבע פנימיים ובקו קונטור צבעוני. מעל הרכבים מופיע ענן כחול. בנוסף, מפוזרים על גבי משטח הציור סימנים נוספים העשויים בחריטה.
ב"אוטובוס בהרים" (1955) ארוך מצמצם את דימוי האוטובוס לכדי שירבוט או חריטה בצבע הרטוב בלבד. האוטובוס הקטן נוסע בתוך מרחב הררי העשוי מגושי צבע שחורים-ירקרקים. מעליו ניצב מעין ענן אדום על רקע שמיים כחולים. מרדכי עומר טען כי צבעיו של ציור זה מהווים מעין ניגוד לציור משנת 1954. ראו: עומר, עמ' 161. יונה פישר תיאר ציור זה בשנת 1972 עבודה המאתגרת את גבולות יצירתו של ארוך. "כאן", כתב פישר, "כבר מאותגרת המסורת האסתטית של הציור, במובנים שאינם אך ורק פורמליים. מלאכת היד, המהווה חלק אינהרנטי במעשה הציורי, פותחה בשנים הבאות והורחבה אל שפה. היא הפכה אל קנה המידה דרכו נשקלים האלמנטים הסותרים והדימוי."
ב"אוטובוס בהרים" (1955), המצוי באוסף מוזיאון ישראל מחלק ארוך את הפורמט לחלק תחתון, הצבוע בצבע סגול, ובחלק עליון בצבע אוכר. עליהם הוסיף ארוך לצד השרבוטים והחריטות גם צורות מעוגלות המאזכרות את המספר 8. צורות אלו עתידות להופיע בעבודותיו בעתיד כסמל של אינסוף. עבודה זו שונה גם במשטחי הצבע הרחבים. עומר טען כי כאן עושה ארוך "צעדים מכריעים אל ההפשטה וההשגבה.
היסטוריה ופרשנות.
בשנת 1955 הוצגו ארבעה מבין ציורי האוטובוסים בתערוכה של ארוך במוזיאון תל אביב ובית הנכות בצלאל. מבקרים שונים נטו לפרש את הדימוי של הציורים כסממן של המודרניות הממוכן, במסורת התיאור הפוטוריסטית. בביקורת שפרסם בעיתון דבר כתב גבריאל טלפיר על ציורי הסדרה כי הם מתארים את המכונית "כמאפיין של תקופתנו הממוכנת והממונעת." תיאור התנועה, על פי טלפיר, משמש "סמל לברית האדם והמכונה, לפולחן הטכניקה והמהירות בדורנו, לגורל היחיד במסע חייו או להתקדמותה של האנושות אל עברי פי תהום..."
גדעון עפרת, לעומתו מוצא במאמרו "אוטובוס ושמו תשוקה" (2001) כי ציורי הסדרה דווקא מדגישים את הסטטיות של התיאור. סטטיות זו, כמו גם היעדרותם של דימויים אנושיים, יוצרים ביצירות תחושה של ניכור. עפרת רואה בעבודות כציון דרך בניסיונו של ארוך לבלום את גילויי הכאוס הציורי לטובת קומפוזיציה מאוזנת.
בפברואר 2011 נפתחה במוזיאון אשדוד לאמנות התערוכה "בדרך לשומקום", שביקשה לתאר את כלי התחבורה באמנות הישראלית "שראשיתו מסתמנת בציוריו האיקונים של אריה ארוך משנות ה-50, 'אוטובוס בהרים' ו'מכוניות בכביש', והמשכו במופעים מתרבים והולכים באמנות העכשווית".
בנובמבר 2011 הופיע פרט מתוך הציור "אוטובוס בהרים" (1955) על גבי הזמנה לתערוכה "המוזיאון מציג את עצמו, אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון", במוזיאון תל אביב לאמנות.
כלים אוטומטיים לסקירת קוד
כלים אוטומטיים לסקירת קוד הם כלי פיתוח תוכנה אשר בודקים את התאמת קוד המקור של תוכנה לסט כללים שהוגדרו מראש כ"כתיבה נכונה".
תוכנת הסקירה בודקת את קוד המקור בהתאם לסט כללים, המייצגים ידע נרחב של חוקי יסוד וסמנטיקה, ומסייעים למפתחים מנוסים פחות להעלות את רמת הקוד שהם מייצרים. התוכנה מציגה רשימת אזהרות המונה את הנקודות שבהן הקוד לא עומד בסטנדרטים שנקבעו. בדרך כלל הכלי גם תומך בתיקון ההפרות באופן אוטומטי, או אפשרויות המקלות על המתכנת לתקן את הבעיות באופן ידני.
הקטגוריה הנפוצה והוותיקה ביותר של כלים אוטומטיים לסקירת קוד הניא כלים המבצעים "ניתוח קוד סטטי".
"ניתוח קוד סטטי" הוא תהליך אוטומטי המתבצע ללא הרצה בפועל של התוכנית, אשר לוקח תוכנית ומוצא תכונות או שגיאות תכנות שנכונות ללא תלות בקלט, ונכונות בכל מסלול שמגיע לנקודה מסוימת בתוכנית.
סביבות פיתוח רבות מספקות כלים אוטומטיים לסקר קוד כחלק אינטגרלי מהסביבה, לדוגמה Eclipse ו-Microsoft Visual Studio כסביבות פיתוח משולבות תומכות במגוון רחב של תוספים המאפשרים סקר קוד.
בנוסף לכלים לניתוח קוד סטטי, יש גם כלים לניתוח מבנה ויזואלי. כלים אלו עוזרים למפתחים לקבל הבנה טובה יותר של הקוד. מערכות אלו לא מכילות רשימה של חוקים מוגדרים מראש, ובמקום זאת מסייעות למהנדס על ידי יצירת הצגה גרפית של חלקי הקוד השונים ויחסם זה לזה, לדוגמה אילו מודולים משתמשים באילו שירותים המסופקים על ידי מודולים אחרים.
הרחבה אלגברית
ארמית כורדית
עדי חתימה כרתי או עדי מסירה כרתי
עדי חתימה כרתי או עדי מסירה כרתי הוא שמה של מחלוקת בהלכות השטר במשפט העברי, בה נחלקו רבי מאיר ורבי אלעזר.
לפי רבי מאיר החתימה היא עיקר השטר, שכן היא מבססת את חלותו וכוחו המשפטי בכך, שהעדים מעידים שהכתוב בשטר אמת, ואכן בעליו של השטר הוא זה שכתב אותו. לעומת זאת סבור רבי אלעזר, כי מסירת השטר ליד הלווה או הקונה היא עיקר כוחו של השטר, שכן בכך מוכיח הבעלים שהוא אכן התכוון סופית למכור ולהעביר את בעלותו בקניין.
רקע.
במשפט העברי, קיימים מעשי קניין רבים, שמהותם העברת חפץ מבעלות משפטית אחת לשנייה.
לכל מעשה קניין במשפט העברי ישנו מקור הנלמד מסברא או מפסוק. המקור לשטר במשפט העברי הוא מהפסוק הבא, שנאמר על ידי ירמיה בעת מלכות צדקיהו, בעת שהיה כלוא בחצר המטרה, ונאמרה לו הנבואה על גלות בבל, בפסוקים אלו הוא מתאר את קניית הקרקע מדודו חנמאל:
בתיאור זה הוא מתאר את קניית הקרקע מבן דודו בכסף מלא, המוכר כותב בשטר וחותם בו, העדים חותמים בשטר, "ואת הגלוי" - הוא מקיים את השטר כדי שיעשה בגילוי ובפרסום שהמכירה לא תהיה נתונה לערעור.
לאחר תום סיפור הנבואה, הוא מזהיר את האנשים הקונים קרקעות מחבריהם בתקופה שעד חורבן בית המקדש, לכתוב שטרות ולהעמיד עדים בחתימתם כי יגלו מן העיר.
בציווי זה, אנו מוצאים כי אחת מדרכי הקנייה היא קניין שטר, ועדיפות קניין זה היא בנימוק שהשטר מהווה ראיה משפטית לאורך זמן, שכן העדים חתומים עליו ומאשרים את תוקפו.
שיטת הרי"ף.