מבחינה כמותית, 89 מינים ממשפחה זו נמצאים בתחומי ארץ ישראל במובנה הגאוגרפי הרחב. קרי, זוהי משפחה חשובה לנוף הצומח של הארץ. מינים אלו נמנים עם 17 סוגים, מהם 11 סוגים כוללים מין אחד או שניים הגדל בארץ, ו-5 סוגים - בוצין, עפעפית, פשתנית, לענית וורוניקה - הם מינים מרובי מינים בארץ, שתרומתם לנופה, הן מבחינה כמותית והן מבחינה איכותית, היא משמעותית.
בהקשר זה חובה עלינו להזכיר את הסוג משיובית שהוא הסוג האנדמי היחיד לארץ ישראל (ראו פירוט הסוגים)
כמפורט בפירוט המינים, מספר מינים נוסף ממשפחה זו הם מינים אנדמיים או נדירים בארץ, ועלינו להכיר אותם על מנת להבטיח את המשך הימצאם בארץ.
מבחינה איכותית, מיני משפחה זו אינם שולטים בבית גידולם, אלא גדלים זעיר פה זעיר שם. אף מין ממשפחה זו אינו נחשב למאפיין של חברת הצומח. עם זאת, קיימים בה כמה מינים נפוצים מאוד, כדוגמת בוצין מפורץ וורוניקה סורית.
מבחינת החלוקה לבתי גידול, ניתן לומר שמיני משפחה זו מאכלסים בתי גידול מגוונים. מבחינה מספרית, הקבוצה האקולוגית הגדולה ביותר היא קבוצת המינים האופיינית למקומות הנהנים מגשמים רבים, מקומות טחובים מוצלים- כדוגמת הרי החרמון, רמת הגולן, הרי הגליל והרי המרכז (28 מינים). כמות גבוהה יחסית של מינים מגלה עדיפות למקומות מופרעים על ידי האדם (22 מינים),
ומינים מסוימים מעדיפים מקומות יובשניים במדבריות (21) קבוצה אחרת, קטנה במספרה אך משמעותית מבחינת אקולוגיה ושמירת טבע אופיינית לאדמות כבדות ומעובדות (10) ומינים מסוימים הם חובבי מים ומקומות לחים (8).
שני מינים - לוע הארי סיצילי וצלצל החומות הם מינים פולשים, אך הם אינם נחשבים למזיקים מבחינה כלכלית או אקולוגית.
חשיבות המשפחה לאדם.
למרות גודלה של המשפחה וריבוי מיניה, אין בה צמחי תרבות רבים. ניתן לומר שאין בה צמחי מאכל בעלי ערך כלכלי כלל. מספר מינים מצומצם הם בעלי חשיבות כצמחי מרפא- כדוגמת מיני דיגיטליס שונים, והעץ פאולוניה הוא בעל חשיבות כלכלית בשל עצתו הטובה (בהקשר זה יש להזכיר את הספקות באשר לשייכותו למשפחה).
החשיבות של משפחה זו לאדם, מעל לכל אלו, היא מספר הצמחים הגבוה שהיא 'תרמה' לגן הנוי. בשל גודל הפרחים, עושר צבעיהם ואורך פריחתם, מינים רבים בני משפחה זו גדלים כצמחי נוי- הבולטים שבהם הוא לוע ארי, לבן-עלה, דיגיטליס ועוד רבים. להמשך הפירוט ראו 'סוגים המשמשים כצמחי תרבות'. מספר מינים מצומצם משמש אף כצמחי קטיף, וככאלה הם בעלי ערך כלכלי, כדוגמת לוע הארי.
סוגי המשפחה.
סוגים המיוצגים בצמחיית ארץ ישראל.
"הסוגים מובאים על פי סדר סיסטמטי"
סוגים המשמשים כצמחי תרבות.
"הסוגים מובאים לפי סדר אלפביתי. המידע המובא מתייחס למינים וזנים המגודלים בישראל ואינו מתייחס לסוג כולו".
מעבר ליופים של עלי ופרחי השיח, שיחי הלוקפיליום מצטיינים במיוחד בעמידתם ביובש, ומכאן חשיבותם הגדולה לגני הנוי בארץ ישראל. חלק מהמינים אף אינם זקוקים להשקיית עזר בבגרותם! מעבר לכך, השיחים עמידים לתנאי גידול שונים- השקיה רציפה, חום וקור. מאידך, הם נחשבים לאיטיים מבחינת זמן גידולם.
למיני לוקפילום שימושים שונים כצמחי גן: להבדיל מרוב סוגי המשפחה האחרים, סוג זה מגודל בארץ בעיקר בגינון הציבורי ובגינון בהיקף גדול, בשל עמידותו. הוא מתאים לגידול כגדר חיה נמוכה, צמח מוקד, צמח רקע וכן הלאה. היקף הגידול בארץ גדול.
איוול קניוול
רוברט קרייג קניוול (באנגלית: Robert Craig "Evel" Knievel; 17 באוקטובר 1938 – 30 בנובמבר 2007), שנודע בכינוי "איוול קניוול", היה פעלולן אופנועים אמריקאי פופולרי בשנות השישים ובשנות השבעים של המאה ה-20.
קניוול הגיע לשיא הפופולריות שלו בשנות ה-70, אז נעשו על דמותו שני סרטי קולנוע (1971 ו-1977) והחלו להימכר מוצרים נלווים. האופנוע ששימש אותו בפעלוליו מוצג במוזיאון ההיסטוריה של הסמית'סוניאן. לאורך שנות חייו הוא שבר 433 עצמות, ובשל כך נכלל שמו בספר השיאים של גינס. הוא היה מעורב גם ב-38 תאונות בגלל הפעלולים שביצע.
גם בנו של קניוול, רובי, הוא פעלולן אופנועים מקצועי.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
קניוול נולד וגדל בעיירה ביוט (Butte) במונטנה. הוריו התגרשו בגיל צעיר, והוא עבר להתגורר עם סבו וסבתו. בגיל צעיר החל לבצע פעלולים עם האופניים שלו. את האופנוע הראשון שלו קיבל בגיל 13. הוא היה ספורטאי פעיל בבית הספר התיכון, בו למד ועסק בעיקר בקפיצות סקי והוקי קרח. לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית, ובזכות כישוריו צורף לנבחרת האתלטיקה בתחום הקפיצה במוט. לאחר שחרורו הוא חזר לביוט, שם נישא ללינדה ג'ואן בורק ב-1959.
ב-1962 שבר קניוול את עצם הבריח ואת הכתף במהלך אליפות אופנועים, ולאחר החלמתו החל לעבוד כסוכן ביטוח על מנת לסייע בפרנסת המשפחה. הוא היה אחד הסוכנים המצליחים בחברה שבה עבד, אך התפטר ממנה לאחר שההנהלה סירבה לקדמו לתפקיד סגן נשיא החברה.
קניוול החליט לעבור ביחד עם משפחתו לעיר מוזס לייק שבמדינת וושינגטון. ב-1965 הוא פתח שם סוכנות לאופנועי הונדה, וניסה לקדם את ענף מרוצי המוטוקרוס. הוא לא זכה להצלחה רבה בגלל חוסר האמון שרחשו לאיכות האופנועים היפניים ורגשות הטינה שנותרו כלפי יפן לאחר מלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר נאלץ לסגור את העסק. לאחר סגירת העסק החל לעבוד בחנות אופנועים בעיר סאניסייד, וגילה כי הוא מוכשר בקפיצה עם אופנוע מעל מכוניות חונות. ג'ים פומרוי, אחיו של בעלי החנות ואופנוען מוטוקרוס ידוע, היה זה שלימד את קניוול באותה תקופה כיצד לבצע פעלול של הרמת גלגל האופנוע ולרכב בעמידה על המושב.
שיא הקריירה.
קניוול לא הצליח למצוא דרך כלשהי לפרנס את משפחתו, והחליט לבצע פעלולים בדומה למופע שראה בילדותו. את המופע הוא נאלץ לקדם בעצמו, ובמהלכו קפץ עם האופנוע שלו מעל עשרים מכלים שבהם היו עכסנים ושתי פומות.
הוא הבין כי לצורך שיפור הרווחים ממופעיו יהיה עליו לשכור צוות הפקה מקצועי, על מנת שהוא יוכל להתמקד בפעלולים. הוא חתם על חוזה חסות עם בוב בלייר, שסיפק לו את האופנועים הדרושים תמורת שינוי שם המופע מ-"Bobby Knievel and His Motorcycle Daredevils Thrill Show" ל-"Evil Knievel and His Motorcycle Daredevils". קניוול חשש כי השם החדש יקנה לו תדמית של אדם רשע (Evil באנגלית הוא רשע), ושכנע את בלייר להשתמש בשם איוול קניוול בלבד.
קניוול החל להופיע לבד ב-1966. במופע הסולו שלו בגרנדה שבקליפורניה, שכוסה מבחינה תקשורתית על ידי רשת ABC, הוא קפץ מעל 16 מכוניות. ב-1 בינואר 1968 ניסה קניוול לבצע קפיצה מעל מלון סיזרס פאלאס שבלאס וגאס, אך לא הצליח לעבור את 46 המטרים הדרושים והתרסק. כתוצאה מהפגיעה הוא שבר את אגן הירכיים, עצם הירך, פרק כף היד, שני הקרסוליים, והיה בתרדמת במשך 29 ימים.
בינואר 1971 קפץ קניוול מעל ל-13 מכוניות, במופע שנערך בפני 60 אלף צופים באסטרודום (Astrodome) שביוסטון. במופע בקנדה, שנערך חודש לאחר מכן, שבר את השיא של עצמו כאשר קפץ מעל 19 מכוניות. בנובמבר 1973 הצליח קניוול לקפוץ מעל ל-50 מכוניות בלוס אנג'לס.
בטיסה בחזרה לביוט, לאחר אחד ממופעיו, הבחין קניוול בקניון הנחש שבאיידהו. הוא רכש חלקת אדמה מול הקניון, במיקום שממנו ניתן היה לבצע קפיצה מעל הקניון. לצורך כך הוא שכר את מהנדס האווירונאוטיקה דאג מלוויקי, על מנת שזה יבנה עבורו רקטה שתוצמד לאופנוע ותשמש אותו במהלך הקפיצה.
הוא ביצע את הקפיצה ב-8 בספטמבר 1974, וחלף על פני מרחק של 500 מטרים בשידור ישיר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי ארצות הברית. אולם, במצנח שלקח עמו אירע כשל שגרם לפתיחתו, וכתוצאה מהדף האוויר הרכב נסחף בחזרה אל תוך הקניון אף על פי שהצליח לבצע את הקפיצה.
בשנים שלאחר מכן המשיך קניוול לבצע פעלולים מורכבים, כגון קפיצה מעל 13 אוטובוסים דו-קומתיים, במופע שנערך מול 90,000 צופים באצטדיון ומבלי הישן שבלונדון ב-31 במאי 1975. קניוול נכשל בנחיתה, התרסק ושבר את אגן הירכיים שלו פעם נוספת. ב-25 באוקטובר 1975 הוא ערך מופע באוהיו, ובמהלכו הצליח לקפוץ מעל 13 אוטובוסים.
השנים האחרונות.
ב-1976 נפצע קניוול באורח אנוש לאחר שניסה לקפוץ מעל מכל מלא כרישים בשיקגו. כתוצאה מהפגיעה הוא ספג נזק מוחי ושברים בשתי ידיו, והחליט לפרוש בגיל 38.
בשנות ה-80, בעודו מחלים מהפציעה האחרונה, פורסמה ביוגרפיה של קניוול מאת שלדון סולטמן. סולטמן הציג את קניוול באור שלילי וטען כי הוא צרך סמים ונהג להתעלל במשפחתו. קניוול הפצוע טס לקליפורניה על מנת להתעמת עם סולטמן, שבאותה תקופה היה סגן נשיא חברת פוקס המאה ה-20. קניוול וחבר נוסף שהיה עמו תקפו את סולטמן בחניון שמחוץ למזנון האולפנים, וגרמו לו לפציעות קשות שבגללן נזקק לניתוחים רבים. ספרו של סולטמן הורד מהמדפים לאחר שקניוול איים לתבוע את המוציא לאור. קניוול נשפט על מעשיו ב-14 באוקטובר 1977, הורשע בדין ונדון לחצי שנת מאסר בפועל בכלא המחוזי.
קניוול עבר השתלת כבד ב-1999, לאחר שלקה במקרה חמור של דלקת כבד. באותה שנה הוא נישא לקריסטל קנדי, שנתיים לאחר שהתגרש מלינדה ג'ואן בורק. נישואים אלה היו קצרים בהרבה, ונמשכו שנתיים בלבד. בריאותו התדרדרה בשנות חייו האחרונות. הוא סבל מסוכרת ומלייפת ריאתית אידיופטית (מחלה בלתי ניתנת לריפוי הפוגעת במערכת הנשימה), שגרמה לבסוף למותו ב-30 באוקטובר 2007, בקלירווטר שבקליפורניה.
ענבל פיזארו
אוניית משא