עונת 2006/2007 החלה עם אי ודאות לגבי במשך השתתפותה של הקבוצה בליגה היוונית בשל החובות הגבוהים שצברה, והיא סיימה את העונה במקום השישי בטבלה. בעונת 2008/2009 סיימה הקבוצה במקום השני, הטוב ביותר בו סיימה מאז זכתה באליפות ב-1985. בעונת 2010/2011 הודחה הקבוצה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי אייאקס, ולאחר מכן העפילה לראשונה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית כשסיימה במקום השני בשלב הבתים, והודחה על ידי צסק"א מוסקבה. בעונת 2011/2012 העפילה שוב לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית והודחה על ידי אודינזה. בעונת 2013/2014 השתתפה שוב במוקדמות ליגת האלופות והודחה בשלב הפלייאוף על ידי שאלקה 04. לאחר מכן העפילה שוב לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית והודחה על ידי בנפיקה ליסבון.
בעונת 2016/2017 הודחה הקבוצה שוב על ידי אייאקס במוקדמות ליגת האלופות, ובשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית הפסידה שוב לשאלקה. בתום עונה זו זכתה פאוק סלוניקי בגביע החמישי בתולדותיה, לאחר שניצחה 2–1 את א.א.ק. אתונה במשחק הגמר. בעונה שלאחר מכן סיימה פאוק במקום השני בליגה, אחרי א.א.ק. שזכתה באליפות, והקבוצות נפגשו שוב בגמר הגביע, כאשר פאוק ניצחה 2–0 וזכתה בגביע שני ברציפות ושישי בסך הכל. בעונת 2018/2019 הודחה הקבוצה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי בנפיקה, וסיימה במקום האחרון בשלב הבתים של הליגה האירופית. בתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה, לאחר 34 שנים שלא זכתה בתואר האליפות, והשלימה דאבל ראשון בהיסטוריה של המועדון, לאחר שבגמר הגביע ניצחה שוב את א.א.ק. אתונה.
אוהדים ויריבות.
בסיס אוהדי הקבוצה מגיע מהעיר סלוניקי, כמו גם משאר אזורי מחוז מרכז מקדוניה וצפון יוון, והיא הקבוצה האהודה ביותר בצפון המדינה ונחשבת לאחת מארבע הקבוצות האהודות ביותר ביוון. בשנות ה-60, כאשר יוון נשלטה על ידי חונטה צבאית, ראו האוהדים במועדון לא רק קבוצת כדורגל אלא גם סמל של אנטי-דיקטטורה, ואצטדיון טומבה הפך למקום של הזדהות נגד החונטה השלטת. בשנות ה-80 הלכה וגדלה קנאות האוהדים, הגיעה לרמות של בריונות שמעולם לא נראו לפני כן, החלה להתפשט מעבר לגבולות יוון ויצרה תאי מעריצים בערי אירופה על ידי הפזורה היוונית. התנהגות זו של אוהדי הקבוצה זו תורגמה לא מעט להתפרצויות של אלימות שגררו עונשים וקנסות שהוטלו על המועדון.
ארגון האוהדים הגדול ביותר של המועדון הוא "Gate 4", אשר נוסד ב-1976 וכולל סניפים בכל רחבי יוון. עם השנים הפך הארגון לאחד המשפיעים על התנהלות המועדון ועל ההחלטות המתקבלות בהנהלה, ולעיתים גם השפיע על הרכב ההנהלה וגרם להחלפת הבעלות על הקבוצה. הארגון הוותיק יותר של אוהדי המועדון, אשר נקרא "נאופוליס בלוס", נוסד ב-1963 ונחשב לאחד מארגוני האוהדים הראשונים שהוקמו ביוון.
היריבה הגדולה ביותר של פאוק היא אריס סלוניקי, והמשחק ביניהן מכונה "הדרבי של סלוניקי", אך מכיוון שלשתי הקבוצות אוהדים בכל צפון המדינה נהוג לכנותו גם "הדרבי של מקדוניה" או "הדרבי של צפון יוון", וביום המשחק מורגשת תכונה רבה בכל רחבי צפון המדינה. שורש היריבות העירונית מגיע מההבדלים המעמדיים בין האוהדים, שכן בסיס אוהדי פאוק צמח מהפליטים היוונים שהגיעו מקונסטנטינופול ומאסיה הקטנה במהלך חילופי האוכלוסין ההמוניים בעקבות מלחמת יוון–טורקיה, והשתייכו למעמד הפועלים, ואילו אוהדי אריס השתייכו למעמד הביניים ולחברה הסלוניקאית הוותיקה.
מכיוון שמאז שנות ה-80 ירדה קרנה של אריס סלוניקי והיא אינה מתמודדת בצמרת הכדורגל היווני, רבים מאוהדי פאוק מחשיבים את אולימפיאקוס, הקבוצה המעוטרת ביותר ביוון, כיריבה הגדולה ביותר של המועדון. היריבות בין המועדונים החלה בשנות ה-60, כאשר הכוכב הגדול ביותר של פאוק, יורגוס קודאס, החליט לעבור לאולימפיאקוס, ולאחר מחאת אוהדי פאוק נגד הכוחניות של המועדון מפיראוס בוטלה ההעברה. רבים מתושבי סלוניקי וצפון יוון חשים מקופחים ולטענתם נותנת המדינה עדיפות לאזור אתונה ופיראוס, ועל בסיס זה יש למועדון יריבות גדולה גם מול פנאתינאיקוס.
המשחקים בין פאוק סלוניקי לא.א.ק. אתונה מכונים "דרבי העיטים הדו-ראשיים", על שם העיט הדו-ראשי המופיע בסמלי שני המועדונים. בניגוד למשחקי דרבי שמבוססים על הבדלים תרבותיים בין מחנות אוהדים, דרבי זה הוא ידידותי באופיו, מכיוון ששתי הקבוצות מייצגות את קהילת המהגרים מקונסטנטינופול, אשר חלקם התיישבו בסלוניקי וחלקם באתונה, ואחת הקבוצות שמוזגו לתוך פאוק בראשית דרכה נקראה א.א.ק. סלוניקי (ראשי התיבות של א.א.ק הם "איגוד הספורט של קונסטנטינופוליס"). היריבות מבוססת בעיקרה על התחרות בין סלוניקי ואתונה, אך רבים מאוהדי שתי הקבוצות מגדירים את היריבה כ"קבוצה השנייה" שלהם.
תארים.
אליפות יוון:
הגביע היווני:
סמל אלבמה
החותם הגדול של מדינת אלבמה שמו של חותם המדינה של מדינת אלבמה בארצות הברית.
הסמל ב-1817.
הסמל עוצב לראשונה ב-1817 על ידי ויליאם וויט ביב, מושלה הראשון של הטריטוריה אלבמה ומושלה הראשון כמדינה. כשאלבמה הפכה למדינה בשנת 1819, מחוקק המדינה אימץ את הסמל כסמל הרשמי של אלבמה.
בסמל נראים נהר ועץ, מהמשאבים העיקריים ביותר של אלבמה אז.
הסמל ב-1868.
הסמל הוחלף ב-29 בדצמבר 1868 לסמל דמוי עיט אשר החזיק בפיו סרט בו כתוב:" כאן אנו נחים". עיצוב זה עדיין בשימוש על ידי משרד העבודה של אלבמה.
הסמל ב-1939.
ב-1939, לבקשתו של המושל המכהן, הרעיון של עיצוב מפה הוחזר. הסמל הוחלף בטקס חגיגי שנערך על ידי המושל.
ברית שלום (ארצות הברית)
Independent Order Brith Sholom הייתה תנועה יהודית, שהייתה פעילה במיוחד בראשית המאה העשרים. היא נוסדה ב-1905 כתנועת אחווה ומטהה שכן בפילדלפיה, פנסילבניה". לפי "מרשם הקהילה היהודית בעיר ניו יורק 1918-1917", באותה שנה היו לברית שלום 378 לשכות ברחבי המדינה והיא מנתה 52,596 חברים, כש-88 מלשכותיה היו בעיר ניו יורק לבדה, בה היו רשומים 15,000 חברים. דמי החבר השנתיים היו בממוצע $16.
ב-1940, מנו חברי התנועה 15,000 איש.
אריה לייב צונץ
עוברת על דת
פיליפין דה רוטשילד
הברונית פיליפין מתילד קאמיל דה רוטשילד (צרפתית: Philippine Mathilde Camille de Rothschild; 22 בנובמבר 1933 - 23 באוגוסט 2014) הייתה בעלת היקב הצרפתי שאטו מוטון רוטשילד. בחייה שיחקה פיליפין גם בתיאטרון תחת שם הבמה פיליפין פסקל.
ביוגרפיה.
פיליפין נולדה בפריז בירת צרפת לאב יהודי ולאם קתולית. היא הייתה בתו היחידה של סוחר היינות הברון פיליפ דה רוטשילד ונצר לשושלת הבנקאות של משפחת רוטשילד. בזמן לידתה, אמה, אליזבת פלטייה דה שאמביר, הייתה אשתו של היונקר מארק דה בקר-רמי, אציל בלגי. נישואיהם לא צלחו והזוג התגרש ב-1934, אחרי ריב משפטי שכלל איומים של היונקר לחטוף את בתה של אשתו.
בעת היותה בת עשר, היא הייתה עדה לכך שהגסטאפו עצר את אימה, אליזבת דה רוטשילד, שלימים נספתה במחנה הריכוז ראוונסבריק.
ב-1958 היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז ושיחקה בקומדי פראנסז ביחד עם קתרין דנב. היא גילמה את אחד התפקידים הראשיים בהרולד ומוד, ביחד עם מאדלן רנו בשנים 1980-1973.
היא הכירה את במאי התיאטרון הצרפתי ז'אק סרס (Sereys), והם נישאו בשנת 1961. הם גידלו שלושה ילדים, קאמיל, שנולדה ב-1961; פיליפ, שנולד ב-1963 וז'וליין, שנולד ב-1971; הם השתמשו בשם המשפחה סרס דה רוטשילד. לימים הזוג התגרש, אולם ז'אק סרס נותר במועצת המנהלים של חברת "הברון פיליפ דה רוטשילד". לאחר מכן נישאה פיליפין דה רוטשילד לז'אן-פייר דה בומארשה, סופר וחוקר.
פיליפין דה רוטשילד נכנסה לעסקי היין של אביה בשנות השבעים. כשפיליפ הלך לעולמו ב-1988, ירשה ממנו פיליפין שלוש אחוזות בבורדו: שאטו מוטון רוטשילד (אותו רכש סב-סבה נתניאל דה רוטשילד ב-1853), שאטו ד'ארמאיאק ושאטו קלר-מילון. היא גם התמנתה ליושב ראש ובעלת השליטה בחברת "הברון פיליפ דה רוטשילד". בעת פטירתו של אביה, מכרה החברה 1.3 מיליון ארגזי יין בשנה. בשנת 2000, המכירות כמעט הוכפלו לסך של 2.1 מיליון ארגזים. בה-1999, העפילו המכירות לסביבות ה-155 מיליון דולר.
אחזקות היין שלה כללו את שאטו מוטון רוטשילד, שאטו ד'ארמאיאק, שאטו קלר-מילון, דומן דה לאמבר, ברון ארק, ברון פיליפ דה רוטשילד, מוטון קאדה, אופוס וואן ווינה אלמאויוה.
הונה הפרטי נאמד בזמנו ב-190 מיליון אירו, על פי העיתון לה נובל אקונומיסט. כמו כן, הייתה אבירת לגיון הכבוד.
רזסויט
Jerusalem Review of Legal Studies
The Jerusalem Review of Legal Studies הוא כתב עת משפטי היוצא לאור בהוצאת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ומוקדש לסקירת ספרים ומחקרים בתאוריה המשפטית. הוא מבוסס על סימפוזיונים שבהם מוזמנים מחברי ספרים ומחקרים להשיב למגיבים על הספר או על המחקר. התגובות ומענה המחבר כמו גם לקחים מהדיון החי בסימפוזיון מפורסמים בכתב העת. כתב העת מתפרסם גם בהוצאת אוקספורד.
סימפוזיונים קודמים שפורסמו בו כוללים את ספרו של דאג הוסאק על הפללה, ספרו של ויל קימליקה על רב תרבותיות, ריי לאנגטון על פורנוגרפיה ודייוויד רבן על ההיסטוריה של המשפט האמריקני. כתב העת נוסד על ידי דוד אנוך ואלון הראל.
ג'ורג' קרוקשנק
ג'ורג' קרוקשנק (באנגלית: George Cruikshank; 27 בספטמבר 1792 לונדון - 1 בפברואר 1878 לונדון) היה מאייר וקריקטוריסט אנגלי ממוצא סקוטי, כונה בחייו "הוגארת המודרני". איוריו לספרים של ידידו, הסופר צ'ארלס דיקנס ושל מחברים אחרים, קנו לו שם ברחבי העולם.
חייו.