ביוגרפיה.
בני פורת נולד והתגורר בירושלים, למד בישיבת ההסדר אור-עציון ובישיבת מרכז הרב ושירת בצה"ל בחטיבת הנח"ל. בשנת 1999 סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, בשנת 2002 סיים תואר שני בהצטיינות במדעי הרוח באוניברסיטה העברית ושנה לאחר מכן קיבל את "פרס יעקב הרצוג" על הצטיינות יתירה בלימודי משפט עברי. בשנת 2009 הוענק לו תואר ד"ר למשפטים בהצטיינות יתירה באוניברסיטה העברית. בשנת 2010 השלים פוסט-דוקטורט באוניברסיטת טורונטו והוענק לו פרס משה זילברג.
ד"ר פורת מונה בשנת 2011 כחבר סגל בכיר באוניברסיטה העברית, ובמקביל החל משמש ראש המכון לחקר המשפט העברי, ומעורכי שנתון המשפט העברי. משנת 2015 משמש מרצה בכיר באוניברסיטה העברית ומשמש חבר הוועד המנהל במכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי של האוניברסיטה העברית. בשנת 2016 הוענק לו "פרס תיגר" מאת אוניברסיטת בר-אילן. בראשית 2019 מונה על ידי האוניברסיטה העברית למופקד הקתדרה למשפט עברי על-שם ג'וזף טננבאום. באפריל 2021 קיבל מהאוניברסיטה תואר פרופסור.
חיבר וערך ספרים ועשרות מאמרים בתחומים "דיני חוזים במשפט העברי" ו"זכויות חברתיות במשפט העברי" שהתפרסמו במגוון במות.
פורת עסק בנושא בהוספת המונח "משפט עברי" לחוק יסודות המשפט, ואף השתתף בדיוני ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בנושא'
בני פורת מתגורר במעלה אדומים, נשוי ואב לחמישה.
ספרים ומאמרים בולטים.
צדק דלים.
הספר "צדק דלים" יצא לאור בשנת 2019 מאת בני פורת, בהוצאת נבו.
הספר בוחן לעומק יסודות דיני הרווחה שבחומשי התורה ובדיני הצדקה שהתפתחו מאוחר יותר בספרות חז"ל; חכמי המשנה והתלמוד, ומוכיח כי בצד קווי הדמיון שבין תפיסת הצדק החברתי המצטיירת ממצוות התורה לבין זו שעולה מדיני צדקה שבספרות חז"ל, מצויים גם קווי שוני המבדילים ביניהם. אומנם מבחינות מסוימות דיני צדקה של חז"ל ממשיכים את החזון שהתורה מתווה בחקיקתה החברתית-כלכלית, אך מבחינות אחרות הם מציגים חזון חברתי שונה בתכלית. בהקשרם של דיני הרווחה, המעבר מן המקרא לעולמם של חכמים מבטא רצף ותמורה כאחד.
הספר נועד "לסייע בחידוד ההקשבה לקולות הייחודיים שמקורות התורה וחז"ל משמיעים בתחום זה של דיני רווחה וצדק חברתי ולהזמנה למחשבות חדשות על האפשרויות שהמורשת היהודית מציעה לדמותה של חברת מופת."
מסקנת הספר היא כי התורה וספרות חז"ל מכילות יותר מאשר הצעה אחת לדמותה של החברה הצודקת, ודרושה הבנה מעמיקה של מערכות היחסים בין שני חזונות אלה.
לנשום
לנשום (באנגלית: Breathe) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2017 בבימויו של אנדי סירקיס, בבכורתו כבמאי, על בסיס תסריט של ויליאם ניקולסון. בסרט מככבים אנדרו גארפילד, קלייר פוי, יו בונוויל, טום הולנדר, אדוארד ספלירס ודין צ'ארלס צ'פמן. הסרט מספר את סיפורו של רובין קוונדיש , אשר היה משותק מהצוואר מטה כתוצאה ממחלת הפוליו מגיל 28.
הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-11 בספטמבר 2017. הוא יצא בארצות הברית ב-13 באוקטובר 2017, ובבריטניה ב-27 באוקטובר 2017.
עלילה.
בשנת 1958 בקניה, רובין קבנדיש חלה בפוליו, זמן לא רב לאחר שפגש והתחתן עם אשתו דיאנה. הוא נהיה משותק מהצוואר מטה ולא היה מסוגל לנשום ללא סיוע מכונת הנשמה, וניתנו לו רק שלושה חודשים לחיות. הוא מוחזר לבריטניה. בתחילה הוא מדוכא, ומסרב לראות את אשתו או את בנו הצעיר, ג'ונתן, ומבקש להיות מנותק מהמכונה. אך דיאנה לא מוותרת עליו, ואט-אט, מצב רוחו משתפר. דיאנה משוכנעת שהיא יכולה לטפל בו בעצמה, ומציעה להעביר את רובין לביתם, עם מכונת ההנשמה. למרות ההתנגדויות החריפות של מנהל בית החולים ד"ר אנטוויסטל (המספר לדיאנה שהוא ימות תוך שתי דקות אם המכונה תפסיק לפעול) ובסיועם של כמה רופאים ואחיות אחרים, רובין מובא הביתה ופוגש את בנו.
כשהוא רואה את ג'ונתן דוחף עגלה, עולה בדעתו של רובין הרעיון לסדר כיסה גלגלים עם מכונת הנשמה מובנית, אשר תאפשר לו תנועה, ובעזרת חברו טדי הול הם בונים כיסא כזה. וכך, רובין מסוגל לצאת מהבית בפעם הראשונה. לאחר מכן, הם גם מסדרים טנדר מיוחד המכיל את הכיסא, והמשפחה מתחילה להרחיק עוד יותר, ואפילו מטיסים את הטנדר לחופשה בספרד.
טדי עושה שיפורים שונים לעיצוב שלו לאורך זמן, ובסופו של דבר רובין חובר לד"ר קלמנט איטקן כדי לייצר כיסאות נוספים, כדי לסייע לחולים אחרים. לאחר ביקור בבית חולים גרמני המוכר כאותוריטה מובילה בטיפול בחולי פוליו, בו רובין רואה את התנאים בהם החולים כלואים, הוא מופיע בכנס ומפציר ברופאים שם לטפל בחולים שלהם בצורה אנושית יותר, וזוכה לתשואות רמות. רובין חוזר לבית החולים המקורי בו טופל, ובו ד"ר אנטוויסל הצהיר שהוא "נותן לחולים תקוות שווא" ו"משחק בחייהם", ומביא עמו עוד כיסאות של טדי, ושאר החולים במחלקה עוזבים יחד איתו.
שנים רבות לאחר מכן, רובין מתחיל לחוות דימום חמור בשל התקופה הממושכת שלו על מכונת ההנשמה, ומחליט שהגיע הזמן להפסיק את המאמצים להארכת חייו. הוא דן בהחלטתו עם ד"ר אייטקן, שמייעץ לו שדיאנה וג'ונתן אינם יכולים להיות מעורבים. הוא עורך מסיבת פרידה עם חבריו הרבים. זמן מה לאחר מכן, הוא מורה למשפחתו לעזוב ולחזור הבייתה בשעה מדויקת. ג'ונתן, עכשיו בשנות העשרים לחייו, ודיאנה, רואים את אייטקן נוסע משם ונכנסים אל הבית. רובין, דועך, מבטא את אהבתו לשניהם, ומת, לאחר ששינה את חייהם של רבים אחרים כמותו.
הפקה.
בנם של רובין ודיאנה קוונדיש, ג'ונתן קוונדיש, שמנהל את חברת ההפקות אימג'ינריום הפקות עם הבמאי אנדי סירקיס, הזמין את הסופר ויליאם ניקולסון לכתוב את התסריט, והוא אחד המפיקים של הסרט. הוא אמר בריאיון לעיתון "London Evening Standard" שבהפקת הסרט, הוא רצה ללכוד את "להקת התמהונים הנמרצים" שהכיר בילדותו.
הסרט הוא הראשון שביים אנדי סירקיס, המוכר יותר כשחקן בסרטי פעולה ופנטזיה, כמו ושר הטבעות. הוא אמר, "אני יודע שזה לא הסרט שציפו ממני... ובאמת לא היה אמור להיות הסרט הראשון שלי". אך ההזדמנות עלתה, והוא ניצל אותה.
יציאה לאקרנים.
בספטמבר 2016, רכש חברת את Bleecker Street את זכויות ההפצה בארצות הברית. בחודש פברואר 2017, רכשה STX Entertainment את זכויות הפצה בבריטניה.
בכורת הסרט התקיימה בבטורונטו פסטיבל הסרטים הבינלאומי ב-11 בספטמבר 2017. הוא הוקרן גם בגאלה של ערב פתיחה בפסטיבל הסרטים בלונדון. הוא יצא בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-13 באוקטובר 2017, ובבריטניה ב-27 באוקטובר 2017.
ביקורת.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes יש לסרט דירוג של 67% על בסיס 154 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 6.4 / 10. על פי הקונצנזוס הביקורתי של האתר, "ביצועים חזקים מצד השחקנים הראשיים המתואמים להפליא של 'לנשום' מקנים יתרונות לסרט הביוגרפי אשר נוקט בגישה לבבית לעומת סיפור החיים האמיתי עליו הוא מבוסס." ב-Metacritic, יש לסרט ציון ממוצע משוקלל של 51 מתוך 100, בהתבסס על 29 מבקרים, המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
ז'אלושיץ
ישליסק
ארריפסוכוס
ארריפסוכוס (שם מדעי: Araripesuchus) הוא סוג של זוחל נכחד דמוי-תנין אשר חי בתור קרטיקון שבעידן המזוזואיקון באמריקה הדרומית (בברזיל עד ארגנטינה), מרכז אפריקה ובמדגסקר. בעבר אזורים אלה היו מאוחדים תחת היבשת גונדוונה. הוא היה דומה בצורתו לאנטוסוכוס בעל מקור הברווז. נמצאו בסוג זה 5 מינים שונים כשמינים נוספים שויכו לסוגים אחרים.
דמוי-תנינאי זה היה קטן יחסית, רק באורך 1-1.5 מטר והגיע למשקל 40 קילוגרם. הוא הותאם לחיי קרקע ולריצה מהירה והוא היה בעל ראש גדול עם לסת דמוית-מקור ובה שיניים מגודלות יחסית. לא ברור למה שימש אך אולי הוא עזר לו ללכוד טרף במהירות ממארב על גדת המים. נמצאו הוכחות לכך שהגוף שלו כוסה באוסטאודרם.
רנדי ויינגרטן
רנדי ויינגרטן (באנגלית: Randi Weingarten; נולדה ב-18 בדצמבר 1957) היא מנהיגת ארגון עובדים בארצות הברית, עורכת דין ומחנכת, נשיאת הפדרציה האמריקאית של המורים (AFT) - ארגון עובדים המונה כ-1.7 מיליון חברים, וחברה ב-AFL-CIO - הארגון הגדול ביותר בארצות הברית המאגד ארגוני עובדים.
ביוגרפיה.
ויינגרטן נולדה בשנת 1957 בניו יורק, לגבריאל ואדית (אפלבאום) ויינגרטן. אביה היה מהנדס חשמל ואמה מורה. ויינגרטן גדלה באזור רוקלנד בניו יורק, למדה בתיכון המסונף לבית הכנסת "בית שמחת תורה". בשנים 1979–1980 ויינגרטן שימשה כעוזרת משפטית לוועדה לעבודה בסנט של מדינת ניו יורק. היא קיבלה תואר בוגר בתחום יחסי עבודה מאוניברסיטת קורנל ב-1980 ודוקטורט במשפטים מישיבה יוניברסיטי בשנת 1983. במרץ 2018 ויינגרטן נישאה לבת הזוג שלה, שרון קליינבאום, רבנית קהילת בית שמחת תורה בניו יורק. ויינגרטן רואה עצמה כיהודיה בעלת מחויבות דתית עמוקה.
התעניינותה של ויינגרטן בארגוני עובדים ובפעילות פוליטית החלה עוד בנעוריה. בהיותה בגיל תיכון ארגון המורים בו אמה הייתה חברה הכריז על שביתת מורים שארכה שבעה שבועות. על פי החוק אמה הייתה עלולה להיות מפוטרת בעקבות השתתפותה בשביתה, אך במקום זאת, היא נקנסה בגין כל יום בו שבתה בסכום הכפול משכרה היומי. בהמשך אותה שנה מועצת בית הספר בו ויינגרטן למדה החליטה על קיצוץ של 2 מיליון דולר בתקציב בית הספר. ויינגרטן, יחד עם קבוצה נוספת של תלמידים, הצליחה לשכנע את המועצה לאפשר להם לערוך סקר לגבי ההשפעה של הצפויה של הקיצוץ. תוצאות הסקר גרמו לכמה מחברי המועצה לחזור בהם מתמיכתם בקיצוץ.
קריירה משפטית.