בין 2000 ל-2003 הקליט והפיץ לקמן את רוב חומריו באופן פרטי על גבי דיסקים צרובים. מכיוון שאחד משיריו באותה תקופה נקרא Rocky Dennis' Farewell Song to the Blind Girl ("שיר הפרידה של רוקי דניס לנערה העיוורת"), בהשפעת הסרט "מסכה", התייחסו אל לקמן בשוגג בשם "רוקי דניס". לקמן אמר כי מדובר היה ב"טעות": "מישהו חשב שזה שמי האמיתי כי כתבתי עליו שיר, ואז הרדיו אימץ את השם ולא הייתה לי הזדמנות לשנות את זה". לקמן יישב את הבלבול ב-2004 עם הוצאת מיני-אלבום בשם Rocky Dennis in Heaven.
ב-2003 הוציא לקמן באופן עצמאי מיני-אלבום נוסף בפורמט תקליט 7 אינץ' בשם Maple Leaves. בזכות הפצת ההקלטה גם על גבי דיסקים בעזרת חברת התקליטים העצמאית Service Records משוודיה באותה שנה, הפך לקמן לאמן ידוע במדינה. השירים Maple Leaves ו-Black Cab נוגנו לעיתים קרובות ברדיו הממלכתי בשוודיה, וזמן קצר לאחר מכן הוחתם לקמן בחברת התקליטים האמריקאית Secretly Canadian להפצת אלבומיו מחוץ למדינה.
עם חברת התקליטים החדשה יצא לקמן לסיבוב הופעות עולמי והוציא ב-2004 את אלבום הבכורה When I Said I Wanted to Be Your Dog. האלבום הכיל שירים שהוקלטו בין 2000 ל-2004, והופצו באופן עצמאי בעבר בחלקם. הסינגל You Are the Light מתוך האלבום הפך ללהיט רדיו מצליח, הוא לווה בקליפ ששודר לעיתים קרובות בערוץ MTV הנורדי וב-ZTV. בשוודיה הגיע האלבום למקום השישי במצעד הלאומי. לקמן היה מועמד לשלושה פרסי גראמי שוודיים, שלושה פרסי P3 Guld ושלושה פרסי מניפסט - כולם בשוודיה. האלבום הוכתר כאלבום השנה על ידי מגזין הצעירים השוודי Nöjesguiden.
בדצמבר 2003 הופיע לקמן עם חוזה גונזלס באולם הקונצרטים של גטבורג, הופעה שצולמה ושודרה בטלוויזיה הממלכתית בשוודיה ב-2005. ביוני של אותה שנה יצא דיסק האוסף, Oh You're So Silent Jens. הוא איגד את שלושת המיני-אלבומים הראשונים של לקמן, ונוספו לו כמה שירים אחרים. גרסת הכיסוי של לקמן לשיר Your Beat Kicks Back Like Death של סקאוט ניבלט הופיע באוסף SC100 של Secretly Canadian.
ב-5 בספטמבר 2007 הוציא לקמן את אלבומו השני בשוודיה, Night Falls Over Kortedala. האלבום יצא בהפצה עולמית ב-7 באוקטובר באותה שנה והגיע למקום ה-192 במצעד 200 האלבומים של בילבורד ולמקום ה-24 במצעד העצמאי. עם יציאת האלבום נתן לו אתר ביקורות המוזיקה פיצ'פורק ציון של 9 מתוך 10. האלבום נכלל במקום ה-23 ברשימת האלבומים הטובים של אותה שנה של המגזין וילג' ווייס, אשר סקר את דעתם של 577 מבקרי מוזיקה, והופיע גם ברשימת האלבומים הטובים של השנה של ה-New York Times.
ב-2012 יצא אלבומו השלישי של לקמן, I Know What Love Isn't.
במשך השנים התאפיינו הופעותיו של לקמן בסגנונות שונים: לעיתים הוא נוהג להופיע לבדו עם גיטרה ונגן דיסקים; לפעמים הוא מבצע גרסאות א-קפלה של שיריו; ובפעמים אחרות הוא מופיע בליווי מקהלה ורביעיית כלי מיתר. בסיבוב ההופעות שקיים ב-2008 לווה על ידי להקה שהורכבה כולה מנשים לבושות לבן, שהוסיפו קולות רקע ואף כלי נשיפה.
יאן סוומרדם
יאן סוומרדם (בהולנדית: Jan Swammerdam; 12 בפברואר 1637, אמסטרדם, הולנד - 17 בפברואר 1680), מוסמך לרפואה, חוקר טבע וביולוג הולנדי, ממייסדי האנטומיה המדויקת של חסרי חוליות ובעל מוזיאון פרטי.
סוומרדם תיאר את מנגנון הנשימה, היה בין הראשונים שהוכיחו כי הזרע של הזכרים מפרה את הביצית של הנקבה. במחקריו על החרקים הביא הוכחות לקיומם של שלבים שונים בחיי החרקים - ביצה, פגית, גולם והחרק המבוגר אינם מינים שונים אלא צורות שונות של אותם היצורים. במיוחד נודעה המונוגרפיה שלו על הדבורים. כחלק ממחקריו האנטומיים ערך ניסויים בנוגע לכיווץ השרירים. סוומרדם היה הראשון שצפה ותיאר את הכדוריות האדומות. כמו כן נמנה עם ראשוני המדענים שהשתמשו (ב-1688) במיקרוסקופ בנתיחות האנטומיות ושיטותיו הטכניות נשארו בשימוש מאות בשנים.
רקע משפחתי.
יאן סוומרדם נולד ב-1637 באמסטרדם כשלישי מבין חמשת הילדים של יאן יאקובזון סוומרדם (1606-1678), רוקח ידוע, ושל אשתו, ברטיה יאנס קורוורס. הסב מצד האב היה סוחר עצים בלסטאחה.
שני הילדים הראשונים של הזוג סוומרדם נקטפו בדמי ימיהם. אחרי יאן נולד ב-1640 עוד בן, יאקובוס, שהמשיך את דרך האב כרוקח, וב-1642 עוד בת, יאנטיה. בית המשפחה ובית המרקחת, ששכנו בבניין נאה בן ארבע קומות על גדת תעלת אודה סכאנס (Oude Schans), אכסנו אוספים מפורסמים של מחצבים, מאובנים, חרקים ומטבעות מכל העולם. בנעוריו עזר יאן בטיפול באוספיו של אביו.
בשנת 1661 נפטרה האם. יאן הצעיר היה מיועד ללימודי כמורה אבל מפני שהלך שבי אחרי הגותו של דקארט החליט להקדיש את עצמו לחקר ותאור הטבע.
שנות לימודיו.
נרשם לאוניברסיטת ליידן, בה למד רפואה, לרבות אנטומיה ופיזיולוגיה אצל מורים דגולים כמו יוהנס ואן הורנה ובמיוחד פרנסיסקוס סילביוס שסביבו התאספו חוקרים צעירים ומוכשרים כמו נילס סטנסן, פרדריק ראוס ורייניר דה חראף.
אחרי שסיים מבחני תואר ראשון ברפואה באוקטובר 1663, נסע יאן סוומרדם לצרפת, שם שהה בעיר סומיר, בביתו של טנגי לה פוור, איש אשכולות, שלימד באקדמיה הפרוטסטנטית במקום, ואחר כך באיסי ובפריז אצל המלומד והדיפלומט מלכיסדק תבנו, איתו שמר על קשרי ידידות ועל התכתבות לאורך השנים. בחוג האקדמי של תבנו, שבו ביקרו עוד מדענים צעירים כמו סטנו (סטנסן) היו דנים בסוגיות מדעיות ופילוסופיות, כמו למשל ברעיונותיו של דקארט. בשובו לליידן בספטמבר 1665
הוא הצטרף לקבוצת רופאים ומלומדים, ביניהם חירארד בלאס, שקראו לעצמם "המכללה הפרטית של אמסטרדם". הם נפגשו באופן לא סדיר עד שנת 1672 ופרסמו, בין היתר, ממצאים של מחקריהם.
בחורף 1667-1666 עסק סוומרדם במחקרים על חרקים ובשיתוף פעולה עם יוהנס וון הורנה - על האנטומיה של הרחם.
ב 22 בפברואר 1667 עבר את בחינות הגמר לתואר דוקטור ברפואה עם תזה בנושא הנשימה, שהתבססה על מחקר שערך 4 שנים קודם לכן, ב-1663.
אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה עסק רבות בחקר החרקים, למורת רוחו של אביו שקיווה כי בנו יעבוד ברפואה. היחסים בין השניים התידרדרו עד כדי כך שהאב הפסיק לממן את מחקריו האנטומולוגיים. משום כך נאלץ סוומרדם, לפחות מדי פעם, לעסוק בעיסוקים קשורים לרפואה, כמו נתיחת גופות, על מנת להתפרנס ולממן בעצמו את מחקריו.
יחסי ישראל–לבנון
היחסים בין ישראל ללבנון מעולם לא התקיימו במישור הכלכלי או הדיפלומטי, אף שלבנון הייתה המדינה הראשונה בליגה הערבית שהסכימה לחתום על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עם ישראל בשנת 1949. לבנון לא השתתפה במלחמת ששת הימים ב-1967 או במלחמת יום כיפור באוקטובר 1973, ועד שנות ה-70 המוקדמות היה גבול לבנון-ישראל הרגוע ביותר מבין שאר גבולותיה של ישראל עם מדינות ערב. קו הגבול בין ישראל ללבנון מכונה "הקו הכחול"
ככלל, מרבית היחסים של ישראל עם לבנון נוהלו עם האוכלוסייה הנוצרית בלבנון, וכמעט שלא התקיימו יחסים כלשהם עם האוכלוסייה המוסלמית במדינה.
לפני תקומת המדינות.
עד 1943, עת השיגה לבנון עצמאות, היו שטחי שתי המדינות נתונים תחת מנדט צרפתי ומנדט בריטי, אולם יחסים בין התנועות הלאומיות שבעקבותיהן קמו שתי המדינות התקיימו זמן רב לפני כן.
עד מלחמת העולם השנייה.
לתנועה הציונית היו קשרים רבים בלבנון, הן בקרב הקהילה היהודית והן בקרב העדות השונות. בבירות התקיימו בתי ספר של כי"ח, וכן בית ספר עברי-ציוני. עם זאת, בקרב הקהילה היהודית היו פעילים אנטי-ציונים, והשלטון הצרפתי התמיד בלחציו להחלפת העברית בערבית ובצרפתית, אליהם נכנע רב הקהילה שלמה טאג'ר. גם בארץ ישראל היו קהילות מרוניות, כגון בברעם ובגוש חלב.
ההתבססות הציונית בארץ ישראל והתעוררות הלאומיות הלבנונית התחילו ביחסי שלום וידידות בין השתיים. משפחת סורסוק היוונית-אורתודוקסית מכרה אדמות רבות בצפון ארץ ישראל לפעילים וארגונים ציוניים שונים, עליהן הקימו חלוצים יישובים רבים. תלמידים ארץ-ישראליים למדו באוניברסיטה האמריקאית בביירות, וחלקם, כאברהם גרין ואליהו אילת, תרמו לקיום קשרים בין מוסדות הציונות ללבנונים לאומיים, בעיקר נוצרים. בין הציונים והמרונים התקיימו שיתופי פעולה על בסיס תפיסה, שהייתה משותפת למנהיגים משני הצדדים, לפיה ישראל, כבית הלאומי היהודי, ולבנון, כבית הלאומי המרוני, צריכות לשתף ביניהן פעולה על-מנת לחזק את כוח העמידה שלהן אל מול העולם הערבי-מוסלמי הסובב. בין הקשרים הבולטים ניתן למנות את המגעים עם אמיל אֶדֶה וקשרים בין אליהו אילת, ויקטור יעקובסון, משה שרתוק, יוליוס סימון ואחרים מהסוכנות היהודית לשארל קורם ומקורבים אליו לצורך הקמת 'אגודת ארץ ישראל - לבנון' ובנייה משותפת של סכר חשמלי בנהר הליטני, לתועלת שתי המדינות. לבנון השתתפה בתערוכת יריד המזרח בתל אביב. זמן קצר לפני פרסום מסקנות ועדת פיל, נפגש חיים ויצמן עם אמיל אֶדֶה בפריז ומסר לו את דו"ח על חלוקת הארץ והקמת מדינה יהודית הגובלת בלבנון, ואדה השיב ש"יש לו הכבוד לברך את נשיאה הראשון של מדינת היהודים העתידה לקום" וביקש שחוזה הידידות הראשון שלה ייחתם עם לבנון.
עוד בתחילת רדיפת היהודים בגרמניה הנאצית גינה הפטריארך המרוני אנטון ערידה את אפליית ורדיפת היהודים, והצהיר שהיהודים הם אחי הנוצרים באנושות והאלוהים בחר בהם לשמירת הדת.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ועד פרוץ מלחמת העצמאות.