לאחר סיום לימודיה בבית הספר, החליטה רואיס ללמוד הנדסה אזרחית כימית באוניברסיטת צ'ילה. בסוף השנה השנייה ללימודים התקבלה להתמחות קיץ במצפה הכוכבים האמריקאי, סרו טולולו שבצפון צ'ילה. שם, בפברואר 1968, החליטה ללמוד אסטרונומיה, החלטה שלימים תתווה את דרכה המקצועית. רואיס הייתה האישה הראשונה שסיימה בהצלחה לימודי אסטרונומיה באוניברסיטת צ'ילה (בשנת 1971). ב-1973 סיימה לימודי אסטרופיזיקה באוניברסיטת פרינסטון שם השלימה תואר שני, ובשנת 1975 השלימה את הדוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1976 עבדה כחוקרת מסייעת במצפה האסטרונומי בטריאסטה שבאיטליה ושם למדה לפוסט-דוקטורט. בשנים 1977–1978 הייתה אסטרונומית אורחת במכון לאסטרונומיה של האוניברסיטה האוטונומית הלאומית במקסיקו (UNAM). בשנת 1978 הייתה מדענית אורחת במכון גודרד לחקר החלל (GISS) בנאס"א בניו יורק, ארצות הברית. לאחר חזרתה לצ'ילה ב-1979, לימדה במשך עשר שנים במחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת צ'ילה וב-1987 מונתה כבר לפרופסור מן המניין. משנת 1992 היא חברה במועצה של איגוד האוניברסיטאות למחקר (AURA) כמייצגת של אוניברסיטת צ'ילה.
בשנת 1990 היא פרסמה תוצאות עבודתה על מספר כוכבים לרבות LHS 3003.
בשנת 1993 הייתה חברה בוועדת הביקורת של המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת סאו פאולו, ברזיל. בשנת 1996 מונתה על ידי ממשלת צ'ילה לסגנית נשיא ועדת המשתמשים במצפה האירופי הדרומי. בין השנים 2001–2005 הייתה המנהלת של המחלקה לאסטרונומיה של אוניברסיטת צ'ילה. בשנת 2015 היא נבחרה לנשיאת האקדמיה הצ'יליאנית למדעים עד 2018. בנוסף להיותה האישה הראשונה שמילאה תפקיד זה, היא נבחרה פה אחד על ידי 18 החברים הנוכחים, דבר שמעולם לא קרה לפני כן.
מחקריה - גילוי KELU-1.
בשנת 1987 החליטה רואיס לצאת לחיפוש ארוך אחר ננסים לבנים (כוכבים אשר מיצו את רוב או את כל הדלק הגרעיני שלהם וקרסו לגודל קטן מאוד), הנחשבים מעניינים במיוחד כיוון שככל הנראה הם מייצגים את נקודת הסיום העתידית של אבולוציית השמש שלנו בעוד כמה מיליארדי שנים מהיום. בשביל פרויקט זה היא השיגה תמונות שטח גדולות בעזרת טלסקופ החלל (La Silla 1-m ESO Schmidt).כאשר השוותה תמונות מאותו שדה שמיים שהושגו במרווחי זמן של מספר שנים, היא גילתה, בין מאות אלפי התמונות, כמה כוכבים בעלי אור עמום שהתנוחות שלהם השתנו במהלך השנים. שינוי התנוחה העיד על כך שהעצמים שנצפו קרובים. בפרויקט זה התגלו ארבעה ננסים לבנים חדשים. ואז בבדיקת לוחות עם מרווח זמן של 11 שנים, היא גילתה עצם עמום מאוד בקבוצת הכוכבים נחש מים. על מנת לבסס את אופיו של העצם, היא השיגה את הסיווג הספקטרלי שלו. הסיווג שלו היה מסוג שלא נראה עד כה ולא דומה לסיווג של ננס לבן או כל סוג כוכב אחר שניתן לזיהוי בקלות. בעצם הזה זוהו ליתיום ומימן. וכאשר נמדד צבעו של העצם, נמצא כי הוא אדום מאוד ודי דומה לזה של אחד משני הננסים החומים הידועים במערכות כוכבים כפולים. נוכחות הליתיום חיזקה את ההשערה כי מדובר בננס חום (גוף תת-כוכבי שגדול מכוכב לכת וקטן מכוכב).
לעצם זה קראה רואיס . מקור השם "KELU" הוא בשפתם של אנשי מפוצ'ה (האוכלוסייה העתיקה בחלק הצפוני של צ'ילה) ומשמעותו "אדום" בהתייחס לצבע הכוכב.
זמן מה לאחר מכן, עמיתתה הבריטית סנדי לגט שלחה לה אימייל מהוואי, שם היא עבדה, וסיפרה לה שהיא הסתכלה על KELU עם ה-Kek telescope ובעזרת טכנולוגיית קרני לייזר חדשה, וכך התברר ש-KELU היא מערכת של שני ננסים חומים שקרובים מאוד זה לזה שרואיס ראתה כאחד. כ-10 שנים לאחר תחילת החיפושים, ב-15 במרץ 1997, היא גילתה לראשונה מערכת של שני ננסים חומים שצפים חופשי ולא סובבים סביב כוכב. מערכת זו ממוקמת בקבוצת הכוכבים נחש מים (Hydra) הנמצאת במרחק של כ-61 שנות אור מכדור הארץ.
משנת 2002 ועד היום פרסמה רואיס 23 מאמרים ו-3 ספרים.
ססיליה בואוסאט
ססיליה בואוסאט (באנגלית: Cecilia Bouzat; נולדה ב-10 בדצמבר 1961) היא ביוכימאית ארגנטינאית, העוסקת בתחום הפרעות נוירוביולוגיות. בשנת 2007 מונתה כעמיתה לאומית, על ידי חבר השופטים למדעי הנשים במדע, בארגנטינה. בשנת 2014 זכתה בואוסאט בפרס לאוריאל אונסקו לנשים במדע . ב-2015 הופיעה ברשימת 100 הנשים של רשת החדשות BBC.
בואוסאט היא חברת המועצה הלאומית למחקר מדעי וטכני בבואנוס איירס, עובדת כסגנית מנהלת של המכון למחקר ביוכימי של באיה בלאנקה בארגנטינה והיא חוקרת בעלת שם בתחום הפרמקולוגיה של עצבי העברה. בואוסאט מתגוררת כיום בעיר מולדתה, באיה בלנקה, שבפרובינציית בואנוס איירס.
ילדות והשכלה.
בואוסאט נולדה ב-10 בדצמבר 1961 בבאיה בלנקה, שבארגנטינה, כבת שלישית מבין שישה ילדים. היא גדלה בבית משכיל - שני הוריה היו אקדמאים, וכך גם שני סביה. הסביבה האקדמית שבה גדלה עודדה את בואוסאט להתעניין במדע. בגיל צעיר החלה להתעניין במקצועות הריאלים, כגון מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה. בואוסאט אומרת שבמהלך שנתה השנייה או השלישית באוניברסיטה החליטה שהיא רוצה לעסוק במדעים. בזמן לימודיה באוניברסיטה, היא גילתה שהיא יכולה להשתתף במחקר שעסק בקולטנים מוסקריניים, מה שהפך לנושא הדוקטורט שלה. היא סיימה את הדוקטורט שלה במדעים ביוכימיים מהאוניברסיטה הלאומית של הדרום שבבאיה בלנקה, בואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1985.
ב-1985 ביקרה בואוסאט 5 חודשים בארצות הברית באוניברסיטת ייל והשתתפה במחקר בתחום האלקטרופיזיולוגיה. לאחר סיום הדוקטורט, היא עברה עם משפחתה, לשנה למינסוטה. היא פרסמה חמישה מאמרים באותה השנה. את הפוסט-דוקטורט השלימה בואוסאט במאיו קליניק שברוצ'סטר בשנת 1994.
קריירה.
בואוסאט התמקדה בתקשורת בין מערכת העצבים לשרירים: כיצד תאי מוח מתקשרים בינם לבין עצמם, ובינם לבין השרירים. מחקריה המוקדמים התמקדו ברצפטור ציס-לופ (Cys-Loop), כיצד הוא קשור לסינפסות, איך הוא מאיץ את תהליך התקשורת בין נוירונים, ואיך חומרים כימיים (כמו תרופות או סמים) יכולים להשפיע על חלבוני הממברנות הספציפיים במערכת העצבים. בהמשך מחקרה בדקה את הקשר בין רצפטורים ניקוטיניים להפרעות נוירולוגיות.
המחקר של בואוסאט פתח אפשרויות יישומיות לטיפולים בבעיות בתקשורת שבין המוח לשרירים, אשר גורמות לבעיות נוריולוגיות בבני אדם, כגון אלצהיימר, דיכאון והתמכרויות.
פרסים ומענקים.
בשנת 2005 זכתה בואוסאט במלגת גוגנהיים במדעי הטבע. בשנת 2007 קיבלה מלגת מחקר מאגודת לוריאל-אונס"קו לנשים במדע התומכת בנשים העוסקות במדע. בשנת 2014 קיבלה בואוסאט פרס מאותו הגוף ממנו קיבלה את המלגה "על תרומתה להבנתנו של תקשורת תאי מוח ושרירים". פרס זה מציין חמש נשים מופרדות גאוגרפית (כל אחת מיבשת שונה - אמריקה הלטינית, אמריקה הצפונית, אירופה, אסיה, ואפריקה ומדינות ערב), שמחקרן תרם משמעותית למדע. בואוסאט היא הארגנטינאית השלישית שזכתה בפרס. בעקבות קבלת הפרס היא זכתה לשבחים מהשר הארגנטינאי למדעים ומנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
בשנת 2015 צוינה בואוסאט ברשימת מאה הנשים של ה-BBC, ("").
חיים אישיים.
בואוסאט נשואה ואם לבן ובת.
סוזנה לופז צ'רטון
ד"ר סוזנה לופז צ'רטון (באנגלית: Susana López Charretón; נולדה ב-19 ביוני 1957) היא וירולוגית (חוקרת נגיפים) מקסיקנית. סוזנה לופז חוקרת את ווירוס ה-Rotavirus, נגיף שכיח, הגורם לשלשולים, הקאות וחום בעיקר בקרב ילדים עד גיל חמש.
קורות חיים.
סוזנה לופז צ'רטון נולדה ב-19 ביוני 1957, במקסיקו סיטי. כבר מגיל צעיר הראתה עניין במדע, וידעה שהיא תרצה לעסוק בביולוגיה.
לופז צ'רטון למדה באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו (UNAM). היא סיימה תואר ראשון בשנת במחקר ביו-רפואי בסיסי בשנת 1980, ולאחר מכן סיימה תואר שני בשנת 1983, השלימה דוקטורט ב-1986 ופוסט-דוקטורט ב-1988. בזמן לימודיה היא בילתה מספר שנים במכון הטכנולוגי של קליפורניה (CalTech), וסמסטר במכון הלאומי לרפואה (NIH) בטוקיו. לאחר סיום הדוקטורט, לופז צ'רטון מונתה לחוקרת בכירה במכון לביוטכנולוגיה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו, המכון בו היא עובדת עד היום. במהלך השנים לופז צ'רטון פרסמה מעל 80 מאמרים, והרצתה ללמעלה 200 גופים בכל העולם על מחקריה השונים.
בשנת 2000, לופז צ'רטון זכתה במלגת מחקר בינלאומית על ידי Howard Hughes Medical Institute HHMI הוא ארגון פילנתרופי התורם לחוקרי ביו-רפואה "עם פוטנציאל להשפעה טרנספורמטיבית" (כדוגמת לופז צ'רטון).
מחקר.
לופז צ'רטון היא דוקטור למחקר ביו-רפואי בסיסי, וחוקרת את ה-Rotavirus מאז 1980, שבע שנים לאחר גילוי המחלה על ידי רות' בישופ, ג'פרי דייווידסון, איאן הולמס ובריאן ראק. לופז צ'רטון הייתה בין הראשונות שחקרו את הווירוס: "באותה תקופה היה זה ווירוס שהתגלה לאחרונה. ומאחר שהכשרתי הייתה בביולוגיה מולקולארית, התרכזנו באפיון מולקולארי של איך הווירוס נכנס לתא ומתרבה בתוכו" (תורגם מאנגלית). כיום, כ-100 קבוצות חוקרים בכל העולם נעזרות במחקר של לופז על מנת לשפר את הבנתנו על הנגיף.
אחד מהגילויים החשובים ביותר של לופז צ'רטון נוגע לדרך בה הווירוס נכנס לגוף: הווירוס נכנס דרך הפה והעור, אך עוזב את התאים האלו ותוקף רק את המעי הגס. סוזנה לופז חקרה גם את ההתפשטות של הווירוס במעי הגס: נצפה שהווירוס מתרבה רק בקצוות דמויי אצבעות הנמצאות במעי הגס (villi), אך לא בתאים אחרים במסלולו.