פסיכולוגיית המעמקים היא שם כולל לגישות פסיכואנליטיות המדגישות את חשיבות הלא-מודע של האדם, והקשר בינו לבין המודעות. במהלך טיפול ומחקר באמצעות גישות אלו, המטרה היא להעמיק את ההבנה על החוויה הפנימית של האדם.
המונח נטבע לראשונה על ידי אחד מראשוני שיטת הפסיכואנליזה, הפסיכיאטר הגרמני אויגן בלוילר, בסוף המאה ה-19, בהתייחס לגישות פסיכואנליטיות לטיפול ומחקר בתחום זה, המדגישות את חשיבות הלא-מודע. לאורך השנים המונח התפתח על ידי תאורטיקנים ידועים כגון זיגמונד פרויד, ז'אן פיאז'ה וקרל גוסטב יונג, וכיום היא משמשת הן בגישה הפסיכואנליטית והן בגישה היונגיאנית. כיום קיימות שלוש גישות שהתפתחו לאורך השנים והשתמשו ברעיונות מתוך פסיכולוגיית המעמקים: תאוריית יחסי אובייקט (של מלאני קליין, דונלד ויניקוט ואחרים), פסיכולוגיה אינדיבידואלית (של אלפרד אדלר), ופסיכולוגיה יונגיאנית (של קרל גוסטב יונג). יש הכוללים גם את הגישה האקזיסטנציאלית, פסיכולוגיית הגשטאלט או הפסיכולוגיה ההומניסטית.
על פי פסיכולוגיית המעמקים, נפש האדם מורכבת מתהליכים נפשיים שחלקם מודעים, חלקם לא-מודעים, וחלקם מודעים באופן חלקי. הלא-מודע כולל חוויות, רגשות ודחפים שהודחקו, מכיוון שהם לא נעימים ומפריעים לאדם בניהול שגרת חייו. על פי יונג וממשיכי דרכו, שפיתחו והדגישו את רעיון פסיכולוגיית המעמקים, חלק מהתכנים הלא-מודעים מתקיימים באמצעות ארכיטיפים (רעיונות וסמלים המופיעים בכל התרבויות), המופיעים בלא-מודע הקולקטיבי של האנושות.
מטרת הטיפול באמצעות רעיונות פסיכולוגיית המעמקים היא לחשוף את המניעים הנסתרים והלא-מודעים של האדם, כדי להבין את הבסיס לקשיים הרגשיים, הקוגניטיביים וההתנהגותיים וכן ההפרעות הנפשיות שהוא מבטא. לטענת העוסקים בשיטה, עצם חשיפת מניעים לא-מודעים אלו תורמת לשיפור מצבו של המטופל. במהלך הטיפול משתדלים העוסקים בפסיכולוגיית המעמקים, יחד עם המטופל, לחדור אל נבכי נפשו באופן מעמיק יותר משיטות טיפול אחרות. שיטות הטיפול כוללות שיחות מעמיקות עם המטפל, אסוציאציות חופשיות, פירוש חלומות ועוד.
פסיכולוגיית המעמקים
רחוב שלוש
קוקטייל יין
קוקטייל יין הוא משקה הדומה לקוקטייל קלאסי. מרכיבו העיקרי הוא יין: יין אדום, יין לבן או שמפניה והמעורבב עם משקה חריף, משקה קל, משקה מוגז או שילוב שלהם. ניתן גם להוסיף פירות או תבלינים אל תערובת הנוזלים. את הקוקטייל נהוג להגיש בכוסות יין.
בלוי
בלוי (Bloy) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעותו כחול.
קומפלקס הספורט אולימפיסקי
קומפלקס הספורט "אולימפיסקי" (ברוסית: Спортивный комплекс Олимпийский) הוא אחד מהיכלי הספורט הגדולים ביותר ברוסיה השוכן בנפת משצ'אנקה במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי, בשדרות אולימפיסקי, לא הרחק מתחנת המטרו "שדרות השלום".
הקומפלקס נבנה ב-1980 במקום אצטדיון בורובסטניק שנהרס. המבנה נבנה במיוחד עבור אולימפיאדת 1980 במוסקבה. מאז שנפתח הקומפלקס נותר קומפלקס הספורט הגדול ביותר באירופה מסוגו ובעת פתיחתו לא היו אולמות ספורט מקבילים לו בעולם.
בינואר 2019 המתחם נסגר לצורך שיפוצים שיימשכו 3 שנים.
מבנה.
הקומפלקס מורכב משני אולמות: אולם סגלגל רחב ובו אצטדיון מקורה; ואולם סגלגל קטן יותר ובו מספר בריכות שחייה. האצטדיון מכוסה בתקרה בעובי 5 מילימטר. הקומפלקס נבנה על פי פרויקטים משותפים של אדריכלים ממוסקבה ושאר ברית המועצות, כשבראשם מיכאיל פוסוחין וב. טיכור. המהנדס ו. נאדז'דין פיקח על עבודת הבנייה.
הבנייה החלה ב-1977 על ידי חברת גלבמוספרומסטרוי (Главмоспромстроя).
הקומפלקס מכיל בתוכו:
האירועים הבולטים שאירח הקומפלקס.
כמו כן, אירח הקומפלקס קונצרטים בינלאומיים למוזיקה של מיטב אמני תבל, בהם: בריטני ספירס, רמשטיין, שאקירה, סקורפיונז, מטאליקה, אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל, מייקל ג'קסון, מדונה, אוזי אוסבורן, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב, מקסים ואחרים.
תקנות הגאונים
תקנות הגאונים הם תקנות שתוקנו במהלך 500 השנים בערך שלאחר תקופת התלמוד - במהלך תקופות הסבוראים והגאונים. תקנות אלו כוללות חידושים שלא היו כתובים בתלמוד ואף שינויים מדין התלמוד לאור הנסיבות. תקנות אלה שייכות לסוג ביניים של אוטוריטות הלכתיות; מחד, קדמו להן תקנות חז"ל שמקור הסמכות שלהן היה התלמוד הבבלי והספרות ההלכתית שקדמה לו, שהיו בלתי ניתנים לערעור, ואילו לאחריהן בוזרו הסמכויות לכל קהילות ישראל, כך שתקנות הגאונים מהוות סוגה שהגדרת מקור סמכותה אינה חד-משמעית.
מקרה פרטי של תקנות בעלות מעמד מיוחד הוא חרם דרבנו גרשום. תקנות אלה תוקנו בתפר שבין תקופת הגאונים לתקופה בה תוקנו תקנות הקהילה, אך למרות זאת הן זכו למעמד שפשט בכל תפוצות ישראל, ובמידה מסוימת אף יותר מזה שזכו לו תקנות הגאונים.
הגדרה.
קיים חוסר בהירות באשר להגדרת תקנה של הגאונים. אין קודקס הלכתי אחיד מתקופת הגאונים ונותרה בידינו רק ספרות שו"ת מתקופה זו, שגם היא חסרה ומקוטעת. פעמים שתקנות אלה נודעות רק מפי השמועה או באמצעות ספרות הלכתית מאוחרת יותר מתקופת הראשונים, אך בשום אופן אין לה מעמד הלכתי-משפטי מסודר ומוגדר. בהתאם לכך נעשו ניסיונות שונים לכמת את תקנות הגאונים, וההבדלים ביניהם משמעותיים ביותר; החל מהטענה כי הגאונים תקנו 2 תקנות בלבד, 19 תקנות, והאומדן המרחיב יותר של 97 תקנות.
בעקבות חוסר בהירות זה קיימים דינים שונים שמעמדם ההלכתי בתחום אפור; כך לדוגמה הדין שמותר להטיל חרם על אדם שטוען טענת שקר בבית דין, מוגדר על ידי הרמב"ם כ עולה מכאן כי תקנת הגאונים אינה מונח פורמלי וקשיח בעל כללים מחייבים, כמו תקנת חכמים, אלא מונח תלוי־הקשר שכלליו יכולים להשתנות בהתאם לנסיבות.
רקע היסטורי.
לאחר תקופת התלמוד, בסוף המאה ה-5 לערך, הפך התלמוד הבבלי למקור סמכות הלכתי בלעדי כלפיו היו מחויבים כל תפוצות ישראל, כפי שכתב הרמב"ם: לאור מעמד זה קיבלו תקנות חכמים מעמד מחייב ובלעדי.
תקופת הגאונים סמלה פתחה של תקופה בה לא היה מקור סמכות אחיד ובלעדי ובמהלך תקופה זו לא נוצר קודקס הלכתי מחייב. התקנות שתיקנו הגאונים חסרות הסמכות שיש לתלמוד, והן מהוות מענה לבעיות מסוימות שהתעוררו לאור הנסיבות החברתיות והכלכליות. כך לדוגמה, כאשר תקנה של הגאונים סותרת מה שכתוב בתלמוד יש צורך להסביר מדוע הנסיבות שונות ויש סיבה פוזיטיבית לשינוי זה.
עם זאת, תקנות הגאונים נתקנו במרכז הלכתי גאוגרפי אחד, שעמד בראש היררכיית פסיקת ההלכה בכל תפוצות ישראל - מרכז התורה בבבל שכלל את . זאת בשונה מתקנות הקהילה שהתפשטו לאחר תום האלף הראשון, אז חרב מרכז התורה בבבל וההלכה בוזרה ליחידות קהילתיות בתפוצות.
זהות המתקנים.
במונח "תקנות הגאונים" מתייחסים לתקנות שתוקנו גם על ידי הסבוראים, שחיו כ-200 שנה בסיום תקופת התלמוד.
ככלל, רוב התקנות אינן מיוחסות לגאון מסוים, אלא ידוע שכך הונהג על ידי הגאונים ראשי הישיבות בבבל, וכך מקובל לפסוק. דבר זה בא לידי ביטוי בחיבורו של הרמב"ם, משנה תורה, בו הוא מביא בכמה מקומות דינים מתקנות הגאונים, אך אינו מייחס אותם לגאון מסוים.
יש מהחוקרים שטוענים כי תהליך תיקון התקנות היה משותף לשלושת הגופים החשובים שבבבל: שתי הישיבות הגדולות - סורא ופומבדיתא - ולראש הגולה. התקנה התגבשה בישיבות על ידי הגאונים ראשי הישיבות ובשיתוף עם החכמים, הועברה לאישור אצל ראש הגולה, והופצה במכתבים חתומים כתקנה מחייבת. לעומת גישה זו, יש שגורסים כי התקנות התגבשו באופן דינמי יותר. ייתכן אמנם כי היו תקנות חשובות שהתגבשו באורח פורמלי, אולם תקנות רבות אחרות התפשטו אט אט מישיבה אחת עד שהכירו בה שאר האזורים.
תוקף הלכתי.
צבי גרץ ואחרים מתייחסים לתקנות הגאונים כאל תקנות שתוקנו על ידי גוף סטטוטורי בן 70 חברים, כמו הסנהדרין, ושבעקבות כך חלו באופן הלכתי-פורמלי על כל תפוצות ישראל. למולם, הדעה הקיצונית השנייה, של הרב יצחק אייזיק הלוי, מכחישה את עצם קיום תופעה זו של תקנות הגאונים; לדבריו היו בסך הכול 2 תקנות, ורוב מוחלט של פעילות הגאונים התמקדה בפרשנות התלמוד ומתן תשובות הלכתיות קזואיסטיות. לעומת שתי גישות קיצוניות אלו, הגישה הרווחת גורסת כי הגאונים תיקנו כמה עשרות תקנות שפשטו במידה זו או אחרת בתפוצות ישראל, על אף שסמכותם הייתה פחותה מזו של התלמוד וודאי שפחותה גם מזו של הסנהדרין.
חרם דרבנו גרשום.
חרם דרבנו גרשום הוא שם כולל למספר תקנות שתיקן רבנו גרשום מאור הגולה, מגדולי חכמי לותרינגיה וראש ישיבת מגנצא, בקהילות אשכנז. רבנו גרשום קבע את התקנות באזור שנת 1000 לספירה, וגזר עליהן בעונש חרם.
בנוגע למספר תקנות ישנן מחלוקות רבות. ויש החולקים על הקביעה שרבנו גרשום הוא המקור הראשון לתקנות אלו.
שלוש התקנות הידועות ביותר שמיוחסות לרבנו גרשום הן:
נוסף על אלו, כלולות בחרם תקנות נוספות של רבנו גרשום.
חסן יוסף חליל
קתרין הריסון
קתרין הריסון (באנגלית: Kathryn Harrison; נולדה ב-20 במרץ 1961) היא סופרת אמריקאית.
חייה.
גדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה, אצל הורי אמה. סבתה הייתה יהודיה, ואמה התנצרה בהגיעה לבגרות. הריסון בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת סטנפורד באנגלית ותולדות האמנות ב-1982, ותואר שני באמנות (Master of Fine Arts) מאוניברסיטת איווה ב-1987.
ב-1997 זכתה לפרסום עת יצא ספרה "הנשיקה", אשר לו בסיס אוטוביוגרפי. בספר מתארת הריסון את התפתחותו של קשר רגשי ומיני בינה לבין אביה, שהחל בהיותה בת 20. קשר זה של גילוי עריות בינה לאביה, אותו פגשה פעמים ספורות לפני גיל 20, נמשך ארבע שנים.