בעונה זו זכה סרנה לכמות נכבדת יותר של הופעות, אך לא שוב לא הצליח להתבלט וכבש שני שערי ליגה בלבד, שניהם בהפסד קבוצתו 2–4 לפיורנטינה. לעומת זאת, בגביע האיטלקי הפך סרנה לדמות מכרעת, כשאת שערו היחיד במפעל באותה עונה כבש בשלב הגמר, בו פגשה אינטר את טורינו. סרנה כבש את שער הניצחון במשחק הביתי, בו גברה אינטר 0–1 על יריבתה, ולאחר שוויון 1-1 במשחק הגומלין, זכתה אינטר להניף את הגביע. על אף השער החשוב, החליטה אינטר להשאיל את סרנה פעם נוספת, הפעם ליריבתה העירונית מילאן, ששיחקה אז בליגת המשנה בעקבות פרשת הטיית משחקים בה הואשמה. אף על פי שמעבר שחקנים בין היריבות היה בדרך כלל טעון, העובדה כי סרנה לא הוכיח את עצמו ולא נחשב שחקן משמעותי עבור אינטר, בנוסף לגילו הצעיר (22), גרמו למעבר להתקבל בשלום על ידי שני המחנות.
סרנה שיחק במילאן בעונת , והעפיל עימה מהמקום הראשון בחזרה לליגה הבכירה. בסיום העונה חזר לאינטר, והפעם הצליח להשתלב בצורה טובה יותר בקבוצה. הוא כבש שמונה שערים ב-28 משחקי ליגה, ואף זכה לזימון בכורה לנבחרת איטליה. עם זאת, הוחלט להשאילו פעם נוספת, על מנת לשפר את יכולת הסיום שלו. הייתה זו העונה הרביעית בה יצא מאינטר בהשאלה, ובפעם הראשונה היעד היה קבוצה מהסרייה א', טורינו. עונת ההשאלה של סרנה בטורינו, עונת , הייתה מוצלחת עבור החלוץ ועבור הקבוצה. טורינו סיימה את העונה במקום השני בליגה, מקום אחד מעל אינטר, וסרנה אף כבש מול קבוצת האם שלו במחזור החמישי של העונה, במשחק שהתקיים בטורינו והסתיים בשוויון 1-1. היה זה אחד מתוך תשעת שערי הליגה של סרנה באותה עונה, שהפכו אותו למלך שערי הקבוצה בליגה.
עם סיום העונה, ובמסגרת עסקת העברתו של מרקו טארדלי מיובנטוס לאינטר, עשה סרנה את הדרך ההפוכה והגיע ליובנטוס. סרנה רשם הצלחה תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני ולצידם של כוכבים כמו מיכאל לאודרופ, גאטאנו שיראה ומישל פלאטיני, וכבר בעונת הבכורה שלו במדי יובנטוס זכה עימה באליפות איטליה, לראשונה בקריירה שלו. סרנה היה למלך שערי הקבוצה בכל המסגרות, עם 20 שערים, מתוכם 11 שערי ליגה, שני בקבוצה רק לפלטיני שכבש 12 שערים. באותה עונה זכתה יובנטוס גם בתואר הגביע הביניבשתי. היא ניצחה בדו-קרב פנדלים את ארחנטינוס ג'וניורס, לאחר שוויון 2-2 בתום הארכה. סרנה כבש את הפנדל השלישי לזכות קבוצתו בדו-קרב. עונה אחר כך עזב טרפטוני את יובנטוס, אך סרנה שמר על יציבות ביכולתו, וכבש עשרה שערי ליגה ו-16 שערים בכל המסגרות, יותר מכל שחקן אחר בקבוצה, שסיימה את העונה במקום השני בטבלה.
לאחר שתי עונות ביובנטוס, לקראת עונת , נרכש סרנה בשנית על ידי אינטר מילאנו, שם התאחד עם מאמנו בעונה הראשונה ביובנטוס, טרפטוני. עונת השיא שלו הגיעה שנה לאחר מכן. בעונת זכתה אינטר באליפות איטליה, השנייה של סרנה, שהפעם היה בורג מרכזי בקבוצה. הוא כבש 22 שערי ליגה, שיא קריירה עבורו, וסיים כמלך השערים של הליגה. עם פתיחת העונה שלאחר מכן, זכתה אינטר בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר שניצחה את סמפדוריה בתוצאה 0–2. סרנה כבש את השער השני לזכות קבוצתו. בעונת זכתה אינטר בגביע אופ"א, על אף שער אחד בלבד של סרנה במהלך הטורניר. סרנה פתח במשחק הראשון מתוך צמד משחקי הגמר מול רומא, אך החמיץ את הגומלין.
לקראת עונת השלים סרנה מעבר נוסף ליריבה העירונית, מילאן. הפעם המהלך נתפס על ידי אוהדי הקבוצה כבגידה, והתקבל על ידם בכעס. עם מילאן זכה סרנה בשתי אליפויות וסופר קאפ איטלקי נוסף, אך הוא כמעט ולא זכה לדקות. במרוצת שתי העונות רשם סרנה במצטבר עשר הופעות בלבד, בהם לא הצליח לכבוש. בסיום עונת , פרש סרנה ממשחק בגיל 33.
נבחרת איטליה.
סרנה החל את דרכו בנבחרת האולימפית של איטליה, אותה ייצג ב-1984 באולימפיאדת לוס אנג'לס. סרנה כבש את שערה הראשון של איטליה במשחקה הראשון בטורניר, בניצחון 0–1 בשלב הבתים על . איטליה סיימה במקום הרביעי בטורניר. סרנה זומן לראשונה לנבחרת איטליה על ידי המאמן שהדריך אותו באולימפיאדה, אנצו ביארזוט, בהמשך אותה שנה, וערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-8 בדצמבר, בניצחון 0–2 על במשחק ידידות. ב-5 בפברואר 1986 כבש סרנה את שער הבכורה שלו במדי איטליה בהופעתו הרביעית, בה הפסידה נבחרתו ל בבית בתוצאה 1–2, במסגרת משחק ידידות. בהמשך אותה שנה, זומן סרנה על ידי ביארזוט לסגל איטליה למונדיאל 1986, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר.
לקראת מונדיאל 1990, אותו אירחה איטליה, זומן סרנה לסגל על ידי המאמן אזליו ויצ'יני. הוא זכה לדקות ראשונות בטורניר רק בשלב שמינית הגמר מול , כשעלה כמחליף בדקה ה-52. המשחק התקיים ביום הולדתו ה-30 של סרנה, שכבש את שערה השני של נבחרתו בדקה ה-83. המשחק הסתיים בניצחונה של איטליה בתוצאה 0–2. בשלב רבע הגמר, בו ניצחה איטליה את בתוצאה 0–1, עלה סרנה מהספסל בדקה ה-70. גם בחצי הגמר מול עלה סרנה כמחליף לאחר 70 דקות, ונותר על המגרש עד לסיום ההארכה, שהסתיימה בשוויון 1-1, והמשחק הגיע לדו-קרב פנדלים. לאחר שרוברטו דונאדוני החמיץ את הפנדל הרביעי של איטליה, ודייגו מרדונה כבש את הרביעי של ארגנטינה, בעט סרנה את הבעיטה החמישית והמכרעת, שנהדפה על ידי סרחיו גויקוצ'אה. סרנה ירד מהמגרש כשהוא ממרר בבכי. סרנה טען פעמים רבות כי הוא לא רצה לבעוט פנדל בדו-קרב, אך מאחר שאף שחקן אחר לא התנדב לבעוט, בחר בו המאמן ויצ'יני בלית ברירה. סרנה לא שותף במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה איטליה את .
ב-22 בדצמבר 1990, כחצי שנה לאחר המונדיאל, ערך סרנה את הופעתו האחרונה במדי איטליה, בניצחון 0–4 על בלימסול במסגרת משחק ידידות. סרנה כבש צמד במשחק, וסיים את דרכו הבינלאומית עם 24 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
בלודנץ
בלודנץ (בגרמנית: Bludenz) היא עיר במדינת פורארלברג שבאוסטריה, משמשת כבירת מחוז בלודנץ.
העיר שוכנת על גדת נהר איל, יובל של נהר הריין, בעמק הנמצא בין רכס הרי יער ברגנץ מצפון, לרכס רטיקון (Rätikon) מדרום.
בלודנץ היא אתר נופש קיצי פופולרי, ונמצאת בקרבת מקום לאתרי סקי רבים.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בעיר, מעידים על התיישבות רצופה באזור מתקופת הברונזה ועד לתקופת לה טן. השם בלודנץ ניתן לה על ידי הקלטים, בשנת 600 לפנה"ס היה בבלודנץ מחנה אימונים צבאי של הרומאים.
האזכור הראשון לבלודנץ נמצא במסמך משנת 830, שבו פורטו אחוזות שבשליטת האימפריה הפרנקית בחבל רייטיה. את מעמדה כעיר קיבלה בלודנץ בשנת 1274.
הדוכס פרידריך הרביעי ברח לעיר בשנת 1416 לאחר שהוטל עליו חרם קיסרי בעקבות תמיכתו באנטי אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בועידת קונסטנץ.
הגזרה המערבית במבצע שלום הגליל
במבצע שלום הגליל, שהחל את מלחמת לבנון הראשונה, הייתה בגזרה המערבית לחימה בין צה"ל לכוחות אש"ף וכוחות צבא סוריה. מטרת צה"ל בגזרה זו הייתה להגיע לביירות ולסלק את כוחות אש"ף מלבנון. לאחר קרבות קשים בביירות, לקראת אמצע אוגוסט 1982 הושגה הסכמה להוצאת הכוחות הסוריים והכוחות הפלסטיניים מביירות, בחסות כוח בינלאומי. תהליך זה הושלם ב-31 באוגוסט 1982.
סדר הכוחות.
צה"ל.
כוחות צה"ל בגזרה המערבית של לבנון היו תחת פיקוד הצפון. הכוחות כללו שלוש אוגדות.
הכוחות שהיו בגזרת הקרב היו:
כוחות אש"ף.
הכוח העיקרי של אש"ף בגזרה המערבית בלבנון היה:
הצבא הסורי.
בביירות היו לסורים 4 מסגרות חטיבתיות ועוד יחידת קומנדו. המערך שלהם כלל:
מהלך הקרבות.
6–13 ביוני 1982.
על אוגדה 91 הוטל לכתר את צור ואת מחנות הפליטים שבמרחב העיר, וכן את משולש הברזל. כמו כן הוטל עליה לתפוס את גשר קסמיה שעל הליטני. חטיבה 211 חצתה את הגבול ב-6 ביוני בשעה 10:55, ובתוך 4 שעות תפסה את גשר קסמיה, ואיימה על צור מצפון. חטיבת ביסלמ"ח החלה לכתר את מחנות הפליטים בורג' א-שימאלי ואל בץ, ואיימה על צור ממזרח. חטיבה 300 כיתרה את מחנה הפליטים רשידיה, ואיימה על צור מדרום, כך שבתום יום הלחימה הראשון כותרה צור מכל עבריה.
באותו יום גדוד 450 בפיקוד אורי גייגר, נכנס למחנה אל-בץ, הכוח נותק מהחטיבה והסתבך בקרב שבו היו לו נפגעים רבים, כולל מפקד הגדוד שנהרג וגופתו נחטפה והושלכה לבור מים, והקשר אפרים טלבי שנשבה בידי המחבלים. סמח"ט 211 יחיעם ששון, הופנה לעסוק בחילוץ הכוח, ואחר כך הופנתה למשימה גם חטיבת ביסלמ"ח, שבמהלך כל אותו הלילה עסקה במלאכת החילוץ, ובסופו של דבר פינתה את כל הנפגעים. אפרים טלבי הצליח כעבור עשרה ימים להיחלץ משוביו, ולחבור לכוח צה"ל בפאתי צידון.
על אוגדה 96 הוטל לנתק את מערכי חטיבת ה"קסטל" של אש"ף ממפקדותיהם בביירות ולמנוע מאנשי הארגון לסגת לביירות. ב-6 וב-7 ביוני החל חיל הים להנחית את כוחות האוגדה בחוף האוואלי שמצפון לצידון. את ראש החוף תפסו לוחמי שייטת 13 בפיקוד דידי יערי, פלוגת בני המשקים של גדוד 50 בפיקוד שאול אריאלי ופלוגת ההנדסה החטיבתית בפיקוד יחיאל גוזל.
על אוגדה 36 הוטל לכבוש את רמת נבטיה, ולהתקדם לעבר צידון. חטיבות גולני ו-188 התקדמו מכיוון אצבע הגליל, חצו את הליטני בגשר עקיה ללא כל התנגדות, והמשיכו להתקדם צפונה לכיוון רמת נבטיה, תוך שחטיבת גולני מושכת מערבה לכיוון הים.
על חטיבה 769 הוטל לחצות את הליטני בגשר חרדלה לכיוון רמת נבטיה, אולם עקב מיקוש ומיכשול בצירים, לא הצליחה החטיבה להתקדם לכיוון רמת נבטיה. עם זאת על ידי יצירת רושם שזוהי גזרת המאמץ העיקרי, הקלה מאוד על שאר כוחות האוגדה באזור גשר עקייה.
בליל 7 ביוני נערך הקרב על הבופור. במהלך ההגעה ליעד נפצע מפקד הכוח משה קפלינסקי, ובקרב עצמו נהרגו 6 מלוחמי חטיבת גולני בהם מפקד הכוח שהחליף את קפלינסקי - רס"ן גוני הרניק.