הצמיחה הכלכלית הגבוהה שאירעה באחרית שנות ה-90 הובילה לעליות שיא בשיעור התעסוקה, מחירי הדיור וכן בעומסי התנועה. ההאטה הכלכלית בתחילת שנות ה-2000, עם בועת הדוט-קום, הובילה לירידה מעטה של שיעור התעסוקה ועומסי התנועה בעיר. באמצע שנות ה-2000, החריף מצב התנועה בכבישים המהירים באזור לצד שיפור הכלכלה. בסן חוזה היו 405,000 משרות בתוך גבולות העיר נכון לשנת 2006, יחד עם שיעור אבטלה של 4.6%. בשנת 2000 החזיקו תושבי סן חוזה בשיעור ההכנסה החציונית הגבוה ביותר למשק בית מכל ערי ארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל לכ-300,000 תושבים, ונכון להיום ההכנסה החציונית בעיר היא הגבוהה ביותר מבין ערי ארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל לכ-280,000 תושבים.
בסן חוזה חברות רבות המעסיקות 1,000 עובדים או יותר, בהן מטות החברות הבאות: אדובי מערכות, אלטרה, סיסקו מערכות, וריפון, eBay, PayPal ומטה צפון אמריקה של סמסונג. בנוסף שוכנים בה מרכזים גדולים של אריקסון, היולט פקארד, היטאצ'י, IBM, קייזר פרמננטה וקוואלקום. חברות נוספות הפועלות בסן חוזה כוללות את Netgear ו-Acer.
יוקר המחיה בסן חוזה ובאזורים הסובבים אותה בין הגבוהים ביותר בקליפורניה בפרט, ובארצות הברית בכלל. עלויות מחירי הדיור הן הסיבה העיקרית ליוקר המחיה הגבוה, אך עם זאת למשקי הבית בעיר יש את ההכנסה הפנויה הגבוהה ביותר מכל עיר בארצות הברית שבה מעל לכ-500,000 תושבים.
בסן חוזה נרשם המספר הגבוה ביותר של פטנטים בארצות הברית. 35% מהשקעות קרנות הון סיכון שבארצות הברית מושקעים בסן חוזה ובחברות שבעמק הסיליקון.
אמנות ואדריכלות.
כיוון שאזור מרכז העיר מהווה נתיב טיסה לנמל התעופה הבינלאומי של סן חוזה, ישנן מגבלות גובה לבניינים במרכז העיר. מגבלת הגובה מוכתבת על ידי תקנות מקומיות, ונגזרת מהמרחק מהמסלול כפי שהוגדר בתקנות רשות התעופה הפדרלית. בניינים בלב מרכז העיר מוגבלים לגובה של 91 מטרים, אך מגבלת הגובה עליהם פוחתת ככל שמתרחקים מנמל התעופה.
בעשורים האחרונים, ובפרט בראשית המאה העשרים ואחת, ישנה ביקורת רבה על אדריכלות העיר. תושבים רבים התלוננו כי סן חוזה חסרה בסגנונות אדריכליים אסתטיים. האשמה בחוסר האדריכלות "היפה" עלולה לנבוע מפיתוחו החדש של מרכז העיר שהחל בשנות החמישים, אשר במהלכו נהרסו מבני מסחר ומגורים היסטוריים.
אמנות ציבורית היא אטרקציה מתפתחת של העיר. העיר הייתה אחת הראשונות לאמץ צו לאומנות ציבורית בסך 2% מתקציבי פרויקטים לשיפור מבנים. יש מספר רב של פרויקטים אמנותיים ציבוריים בכל אזור מרכז העיר, ואוסף הולך וגדל במקומות האזרחיים החדשים בשכונות הכוללים ספריות, פארקים, ותחנות כיבוי אש.
ספורט.
לסן חוזה קבוצה בשתיים מתוך חמש הליגות המקצועניות הבכירות בספורט האמריקאי.
תשתיות.
תחבורה.
תחבורה ציבורית.
שירותי רכבות אל ומסן חוזה מסופקים על ידי אמטרק, קלטריין, ACE, ורכבת מקומית קלה המחברת בין מרכז העיר למאונטיין ויו, מילפיטאס וקמפבל. חשמליות היסטוריות פועלות על קווי הרכבת הקלה במרכז העיר במהלך תקופות החגים.
בעתיד סן חוזה תהווה נקודת עצירה בפרויקט המסילה המהירה של קליפורניה, בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו. תחנת דרידון היא נקודת המפגש של כל רכבות הנוסעים באזור.
רשות התחבורה של עמק סנטה קלרה מפעילה קווי אוטובוס רבים באזור סן חוזה והסביבה. כמו כן מופעלים קווים בין עירוניים על ידי קווי גרייהאונד וחברות נוספות.
תחבורה אווירית.
נמלי התעופה המשרתים את סן חוזה הם נמל התעופה הבינלאומי סן חוזה, כ-3 ק"מ ממרכז העיר, נמל התעופה ריד-הילוויו, נמל לתעופה כללית הנמצא בחלק המזרחי של סן חוזה. תושבי סן חוזה משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, נמל בינלאומי מרכזי הנמצא כ-56 ק"מ מצפון-מערב, ונמל התעופה הבינלאומי אוקלנד, נמל מרכזי נוסף הנמצא 56 ק"מ מצפון.
כבישים מהירים.
באזור סן חוזה יש מערכת גדולה של כבישים מהירים, כולל 3 כבישים בין-מדינתיים:
שירותים.
מי שתייה מסופקים בעיקר על ידי חברת המים הפרטית מי סן חוזה, וכ-10% ממי השתייה מסופקים תאגיד המים העירוני סן חוזה. חלק מהמים מגיעים ממאגר המים בסכר אושונסי.
העיר ממחזרת מעל 50% מהפסולת המוצקה.
טיהור שפכים מתבצע במתקן אזורי המטפל בשפכים של יותר מ-1,500,000 אנשים שגרים ועובדים בשטח של 780 קמ"ר. כ-18% ממי השפכים המטוהרים נמכרים למטרות חקלאיות.
חברת פסיפיק גז אנד אלקטריק מספקת לתושבים גז טבעי וחשמל. שירותי טלפוניה ניתנים על ידי AT&amp;T ושירותי טלוויזיה בכבלים על ידי Comcast. שירותי גישה לאינטרנט מסופקים על ידי מספר חברות אך בעיקר על ידי AT&amp;T ו-Comcast.
גישה אלחוטית ציבורית.
בשנת 2013 החלה סן חוזה לפרוס רשת אלחוטית ציבורית במרכז העיר, תוך שימוש בפנסי הרחוב לצורך התקנת נקודות גישה אלחוטיות.
ערים תאומות.
לסן חוזה יש 8 ערים תאומות:
שיוף הקרנית
תגובת הילחם-או-ברח
ביאוולף
ביאוולף (באנגלית עתיקה: Beowulf) הוא שמה של פואמה אפית שנכתבה באנגלית עתיקה ונחשבת לאחת היצירות החשובות והקדומות ביותר אשר נכתבו על ידי אנגלו-סקסונים, בעת שלטונם באנגליה. האפוס הועלה על הכתב באנגלית עתיקה ככל הנראה בין שלהי המאה ה-10 לראשית המאה ה-11, אך ניתן להניח כי הוא מתבסס על טקסטים וסיפורים מוקדמים יותר. מחבר האפוס, אנגלו-סקסוני תושב אנגליה בן התקופה, איננו ידוע. כתב היד המקורי נמצא כיום בספרייה הבריטית בלונדון. הוא נפגע באופן חמור בשריפה אשר פרצה במקום בשנת 1731, אך הטקסט המלא שרד עקב קיומם של עותקים נוספים וכתבי יד מאוחרים.
בביאוולף מסופר על גיבור רב עוצמה שנאבק בהצלחה, הודות לכוחו הגופני, אומץ ליבו ונאמנותו, במפלצות מרושעות וחורשות רע. הפואמה מתרחשת באזור סקנדינביה על רקע מלחמה בין הדנים, השוודים והגאטים. העלילה מיוחסת כולה לגיבור מקרב הגאטים בשם ביאוולף, שלימים נהפך למלכם, ובמשך חייו הספיק להילחם בשלושה יצורים מיתולוגיים. השירים מלאים באפיונים מהמיתולוגיה הנורדית וכן בביטויים מהנצרות.
השירים אינם אסופת קרבות חסרת משמעות; הם נחשבים ליצירה מורכבת מהתקופה ההיא, השופכת אור על דרך חייהם של בני התקופה. באמצעות היצירה אפשר לבחון איך ראו שבטים גרמאניים בכלל והאנגלו-סקסונים בפרט את עברם ומוצאם. הפואמה עלתה על הכתב בתקופה בה אנגליה הייתה נוצרית, אך עלילתה והדמויות המופיעות בה מתוארות כקודמות לנצרות ובעלות מאפיינים פגנים, אך מושגים ומהמיתולוגיה והפולקלור הנוצרי מופיעים בפואמה (למשל, המפלצת גרנדל מתוארת כצאצאית של קין). עובדה זו הובילה לשתי תאוריות מתחרות בדבר זהות המחבר וזמן חיבור היצירה. תיאוריה אחת טוענת שהיצירה חוברה לראשונה בתקופה פרה-נוצרית והועברה בעל פה מספר דורות, וכן האלמנטים הנוצריים שמופיעים בה נוספו בשלב מאוחר על ידי מספרים נוצריים, בעוד התאוריה השנייה גורסת כי הפואמה חוברה מראש בתקופה הנוצרית ובידי מחברים נוצריים ואלמנטים פגנים שמופיעים בה נועדו לשוות לה מראה עתיק.
היצירה תרמה רבות לספרות המודרנית והשפיעה על סופרים כגון ג'. ר. ר. טולקין, ששאב רעיונות רבים מיצירה זו ליצירתו שלו, "שר הטבעות". היצירה גם נתנה השראה לסופר האמריקאי ג'ון גרדנר, שכתב את "גרנדל", המספר את סיפור ביאוולף מנקודת המבט של גרנדל.
רקע.
מחקר אקדמי.
ביאוולף נכתב באנגליה בשנים 975–1010 על ידי אנגלו-סקסונים, ומתאר מאורעות מחיי אבות אבותיהם. מוצאם של האנגלו-סקסונים הוא מהשבטים הגרמאניים תושבי סקנדינביה, אשר חיו שם עד למאה ה-5, ואז הם עזבו והתיישבו באנגליה שמעברו השני של הים הצפוני. קיימת הסברה כי היצירה מהווה העלאה על הכתב של שירים ומסורות בעל פה אשר היו רווחות במשך תקופה ארוכה בקרב האנגלו-סקסונים. לאורך השנים הועלו השערות שונות לגבי התקופה בה חוברו השירים בצורה הדומה לאלו שאנו מוצאים ביצירה עצמה.
רוב השמות המוזכרים בביאוולף, לרבות שמות הדמויות, המשפחות, השבטים והעמים, מוכרים גם במסורות ויקינגיות קדומות כמו הסאגות הנורדיות. רוב החוקרים טוענים כי כמה מהדמויות המוזכרות ביצירה, לרבות חלק ממלכי הדנים, התקיימו בסקנדינביה של המאה ה-6. אף על פי שרובם של האירועים המוזכרים ביצירה הם בדיוניים, היא כוללת גם אזכורים לאירועים שיש לנו ודאות גבוהה ביחס להתרחשותם במציאות, כגון העימותים בין העמים השונים המוצגים ביצירה. חוקרים אשר ניסו לתארך אירועים היסטוריים אלו, מצאו כי נראה שרבים מהם התרחשו במהלך אמצע המאה ה-6, בצורה העשויה לסייע לנו למצוא את התאריך המקודם ביותר בו חוברה היצירה. ממצא מאוחר ויוצא דופן אשר יש שניסו לקשור אותו לביאוולף, אותר בשנת 2006 במרכז שלן שבדנמרק במסגרת חפירות ארכאולוגויות שנערכו במקום. ארכאולוגיים מצאו מתחם מלכותי בן שלושה אולמות אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-50 מטר, ועת בנייתו תוארכה למאה ה-6. חוקרים ניסו לזהות מתחם בתור אולם ה"האורוט" (Heorot), המוזכר בתחילת ביאוולף כאולם משתאות ענק ומפואר שבנה מלך הדנים הרותגר למען עמו.