גלן או גלנדה (אנגלית: Glen or Glenda) הוא סרט משנת 1953, שכתב וביים אדוארד ווד. בסרט השתתפו ווד עצמו, בלה לוגוסי וזוגתו של ווד, דולורס פולר. הסרט הוא דוקודרמה על קרוס-דרסינג וטרנסקסואליות, והוא אוטוביוגרפי למחצה. ווד עצמו היה קרוס דרסר, והסרט הוא בעל מסר של סובלנות. הסרט הפך לסרט פולחן בשל הערכים של הפקה דלת תקציב זו והסגנון הייחודי.
מקור.
בשנת 1952 התפרסמו בעיתונים בארצות הברית ידיעות בדבר הניתוח להתאמה מגדרית של כריסטין יורגנסן, והן שימשו השראה לג'ורג' וייס, מפיק הוליוודי של סרטים דלי תקציב, ליזום סרט שינצל את האירוע. אד ווד שכנע את וייס שבהיותו טרנסווסטיסט הוא הבמאי האידיאלי לסרט כזה, למרות ניסיונו המצומצם של ווד בבימוי. ווד קיבל את העבודה אבל השתמש במימון כדי ליצור סרט על טרנסווסטיזם. משנראה כאילו הסרט הגמור יהיה קצר וממוקד יותר מדי בטרנסווסטיזם, הוסיף ווד כמה סצנות על התאמה מגדרית. המפיק צירף שתי אפיזודות של פורנוגרפיה "רכה" שלא היה להן קשר לנושא הסרט, אחת מהן כוללת שימוש בכבילה, והוסיף צילומי תגובה של ווד ולוגוסי. הסרט יצא לאקרנים רק משום שנמכר מראש למספר בתי קולנוע עוד לפני שהחלו לצלמו.
מאחורי הקלעים.
ווד שכנע את בלה לוגוסי, כוכב סרטים מזדקן, מרושש ומכור לסמים, להופיע בסרט. ווד עצמו שיחק את גלן/גלנדה, הדמות שנתנה את השם לסרט, אבל תוך שימוש בשם העט "דניאל דייוויס". חברתו של ווד, דולורס פלור, שיחקה את חברתו של גלן. פולר לא ידעה באותה תקופה על הטרנסווסטיזם של ווד. אופי הסרט לא הוסבר לה בצורה מלאה, ובקטעים בהם הופיעה מיעט ווד ללבוש בגדי נשים. רק כשצפתה בתוצר השלם התגלתה לה האמת, ופולר טענה כי החוויה גרמה לה השפלה. היה זה הסרט היחיד שאד ווד ביים, אך לא הפיק.
הסצנה המסיימת את הסרט, שבה מוסרת פולר את סוודר האנגורה שלה, שונה בקדימון של הסרט, הכלול בגרסאות הלייזרדיסק וה-DVD, מהגרסה המופיעה בסרט כפי שיצא לאקרנים. בקדימון היא זורקת את הסוודר לווד ברוגז, בעוד שבסרט מראים כיצד היא מוסרת אותו מתוך הסכמה. בקדימון יש גם קטע שבו ווד לבוש בבגדי נשים כשהוא הוגה את המילה "קאט".
ציונים מיוחדים.
ספרו רב המכר של לאונרד מלטין (Leonard Maltin) "מדריך הסרטים והווידאו" מכתיר סרט זה בתואר "כנראה הסרט הגרוע שהוכן מעולם", כבוד מפוקפק שניתן קודם לסרט אחר של ווד "תוכנית 9 מהחלל החיצון" (Plan 9 from Outer Space).
תפקידו של בלה לוגוסי מוגדר כ"המדען", דמות שמטרתה אינה ברורה. הוא משחק סוג של קריין, אך אינו מספר דבר הקשור לעלילת הסרט, תפקיד זה שמור לקריין הראשי של הסרט, טימותי פארל (Timothy Farrell). "המדען" מוקף באביזרים של סרטי אימה כדוגמת גולגולות ומבחנות כשהוא מטיף לצופים "להיזהר מהדרקון הירוק הגדול הרובץ על סף ביתכם". באחת האפיזודות מוקרן קטע סרט ישן של ביזונים שועטים על פניו של המדען ללא כל סיבה נראית לעין. כמו כן יש בסרט קטעי חלום ארוכים וסוריאליסטיים בהם נרדף גלן על ידי דמות הדומה לשטן.
ועד עובדים
ועד עובדים הוא התארגנות של עובדים במקום עבודה מסוים.
לעיתים כל העובדים במקום עבודה זה חברים בוועד עובדים משותף, ולעיתים פועלים באותו מקום עבודה ועדי עובדים אחדים, על בסיס חלוקה גאוגרפית או מקצועית. ועד העובדים הוא הגרעין הבסיסי של איגוד מקצועי.
אופן פעילות הוועד תלוי באופיו ובגודלו של הארגון. בארגון גדול שעובדיו מסונפים למסגרת איגוד מקצועי, חברי הוועד פעילים באופן שוטף גם על חשבון עבודתם, ולעיתים זהו תפקידם הרשמי בארגון והם בעלי משרד נפרד ופעילות עמוסה. מנגד, ישנם ועדי עובדים שראשיהם פעילים אך ורק על חשבון זמנם הפרטי. מימון פעולות הוועד מקורו בדרך כלל בעובדים המפרישים סכום חודשי לפעילותו.
בישראל.
חופש ההתארגנות המקצועית הוא זכות בסיסית על פי החוק במדינת ישראל, אך ישנם ארגונים מעטים שבהם אוסר החוק הקמה של ועד עובדים, למשל משטרת ישראל. בין המעסיקים יש שאינם רואים בעין יפה הקמת ועד, יש שאסרו זאת על עובדיהם קודם שהזכות להקים ועד עוגנה בחוק, ויש המנסים למנוע זאת גם לאחר קביעתה של זכות זו.
מסיבות היסטוריות של התפתחות העבודה המאורגנת בישראל ולאור פסיקות בתי הדין לעבודה, יהיה לרוב ועד העובדים מקושר לאיגוד מקצועי כמו ההסתדרות או כוח לעובדים ויוקם ויתנהל מתוקף תקנונם, ולא ישות משפטית עצמאית. ועד עובדים פועל בהתאם לתקנות ההסתדרות ובכפיפות לה. סמכויותיו מוגבלות מתוקף תקנות ההסתדרות, כך למשל הוא אינו רשאי לחתום על הסכמים קיבוציים (אך נהוג להוסיף את חתימתו ליד חתימת נציג ההסתדרות) כמו כן פעילותו כפופה לחוקי העבודה.
במקומות עבודה בעלי אופי מיוחד ניתן לראות חריגה מכלל זה, למשל - ועדי סגל ההוראה הבכיר והזוטר באוניברסיטאות, אשר הקימו ארגוני עובדים עצמאיים משלהם.
בחברות היי-טק בדרך כלל העבודה היא על בסיס חוזה אישי ומדיניות ההנהלה היא למנוע הקמת ועדי עובדים. בשנים האחרונות, עקב מקרים רבים של פיטורים וצמצומים בחברות היי טק, הוקמו ועדי עובדים גם בחברות אלה, במטרה לאגד את העובדים מול ההנהלה ולדרוש ביטחון תעסוקתי. ועדים כאלה הוקמו בשנת 2014 בחברות SAP ונס טכנולוגיות.
השכיחות של ועדי עובדים והתאגדויות באוכלוסיות החלשות, הזקוקות במיוחד להגנה על זכויותיהם לצד שיפור תנאיהם בשוק העבודה, נמוך מאוד. תופעה זו רווחת למשל בקרב יוצאי אתיופיה, ערבים וחרדים.
ניקולאי דוידנקו
דוידנקו
הטרוסקדסטיות
יורם אוברקוביץ
פרנק-CFA
רוסיה מאוחדת
מייקל עטיה
סר מייקל פרנסיס עטיה (באנגלית: Michael Atiyah; 22 באפריל 1929 - 11 בינואר 2019) היה מתמטיקאי בריטי ממוצא לבנוני וסקוטי. אחד הגאומטרנים הדגולים של המאה ה-20.
עבודתו משנת 1963 יחד עם איזידור זינגר, שבה הם הוכיחו את משפט האינדקס, סללה דרך לענפים חדשים במתמטיקה. יחד עם פרידריך הירצברוך ביסס את המחקר בתורת K הטופולוגית, כלי חדש וחשוב בטופולוגיה אלגברית, שפותח בהשראת עבודתו של אלכסנדר גרותנדיק על הכללת משפט רימן-רוך. מתורה זו, שלה יישומים רבים בפיזיקה מתמטית, צמחה אחר-כך גם תורת K האלגברית.
ביוגרפיה.
עטיה נולד בהמפסטד, לונדון שבאנגליה. אביו היה הסופר, הפובליציסט והדיפלומט הלבנוני-בריטי הנוצרי אדוארד עטיה ואמו, ג'ין לבנס, הייתה סקוטית. אחד משלושת אחיו, פטריק עטיה, הוא פרופסור למשפטים. בילה את ילדותו בעיקר בקהיר, שם למד כמו אביו בוויקטוריה קולג', ובסודאן. אחר כך למד ב"גראמר סקול" במנצ'סטר, ואחרי שירותו הצבאי המשיך את לימודיו בקולג' טריניטי שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1955 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "כמה יישומים של שיטות טופולוגיות בגאומטריה אלגברית", תחת הנחייתו של וו.ו.ד. הודג'.
בין הישגיו המתמטיים הנודעים ביותר - פיתוח תורת K הטופולוגית עם פרידריך הירצברוך, הוכחת משפט נקודת השבת של עטיה-בוט עם ראול בוט, והעבודה על משפט האינדקס עם איזידור זינגר, שהביאה בהמשך לעבודות בתורת ההצגות ועל משוואת החום. מחקריו המאוחרים יותר על שדות הכיול, ובמיוחד משוואות יאנג-מילס, הביאו לאינטראקציה פורייה בין גאומטריה ופיזיקה.
נפטר ב-11 בינואר 2019.
פעילותו האקדמית.
עטיה היה פרופסור באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. בשנות פעילותו במוסדות אלה הפיח רוח נעורים במתמטיקה הבריטית. פעל באוניברסיטת אוקספורד החל משנת 1958, והיה לפרופסור לגאומטריה שם משנת 1963, עם הפסקות, עד שנת 1990. הוא היה בין הכוחות המובילים שעמדו מאחורי הקמת מכון ניוטון למדעי המתמטיקה בקיימברידג', בשנת 1990, והיה מנהלו הראשון. כיהן כיושב ראש החברה המתמטית הלונדונית בשנים 1974–1976.
בשנים 1995–2005 שירת כרקטור של אוניברסיטת לסטר, ממנה קיבל תואר של חבר כבוד בשנת 2007. עטיה היה פרופסור למתמטיקה גם מעבר לאוקיינוס - בשנים 1969–1972 לימד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי. משנת 2005 הוא יושב ראש החברה המלכותית של אדינבורו.
היה חבר בחברה המלכותית הבריטית החל משנת 1962, והיה נשיאה בין השנים 1990–1995. כמו כן נבחר למאסטר של קולג' טריניטי בקיימברידג'.
מייקל עטיה היה פעיל גם בבמה הבינלאומית. שימש כיושב ראש "ועידות פגווש למדע ולעניינים עולמיים". היה אחראי להקמת פנל אינטר-אקדמי לסוגיות בינלאומיות, רשת כלל עולמית של אקדמיות למדעים שמטרתה לסייע בידי חברי אקדמיות לעצב מדיניות ציבורית בתחומים קרובים למדע. הוא גם יזם את הקמת איגוד האקדמיות האירופיות, ALLEA, ושיחק תפקיד חשוב בעיצוב מסגרתה הנוכחית של החברה המתמטית האירופית. היה פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אדינבורו.
עם תלמידיו הרבים נמנים סיימון דונלדסון, נייגל היצ'ין, פטר קרונהיימר, ג'ורג' לוסטיג, ג'רמי סגל, ג'ק מורבה, פרנסיס קירוואן, לייזה ג'פרי ורות לורנס-נאימרק.
פרסים ואותות כבוד.
בשנת 1961 זכה בפרס בריק מטעם החברה הלונדונית למתמטיקה.
בשנת 1966, בגיל 37, זכה במדליית פילדס על עבודתו בפיתוח תורת K, על הכללת משפט נקודת השבת של ליפשיץ (על שם סולומון ליפשיץ) (יחד עם ראול בוט), ועל משפט האינדקס.
בשנת 1968 זכה במדליה של החברה המלכותית הבריטית, וב-1988 זכה במדליית קופלי מטעמה.
פרסים נוספים שקיבל כוללים:
פרס פלטרינלי של האקדמיה דיי לינצ'יי האיטלקית בשנת 1981, ופרס המלך פייסל למדע בשנת 1987.
הוענק לו תואר אבירות בשנת 1983 ובשנת 1992 התקבל כחבר במסדר ההצטיינות הבריטי. מייקל עטיה היה אוהד כבוד של האיגוד ההומניסטי הבריטי, כמון כן היה חבר חוץ של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2004 זכה בפרס אבל.
למייקל עטיה היה "מספר ארדש" 3, דרך שרשרת שיתופי פעולה במאמרים עם לורל סמית, פרסי דיאקוניס ואחרים.
אנגל
מאץ' מארקל