הספר תורגם לשפות שונות וזכה לביקורות נלהבות בארץ ובעולם. בספטמבר 2009 הופץ בתרגום לגרמנית, התקבל בהתלהבות והוגדר על ידי המבקרים כ"יצירת מופת עולמית". בתחילת שנת 2010 יצא בארצות הברית בתרגום לאנגלית בתרגומה של ג'סיקה כהן, ובחודש נובמבר באותה שנה נבחר למקום השמיני ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר של שנת 2010 שפרסם אתר המכירות אמזון. בשנת 2009 זכה דוד גרוסמן בפרס אלבטרוס הגרמני על כתיבת ספר זה.
עיבוד למחזה.
בשנת 2016 העלו תיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה קופרודוקציה של המחזה "אשה בורחת מבשורה", שהוא עיבוד לתיאטרון של הרומן. את העיבוד יצר הבמאי חנן שניר, שגם ביים את המחזה. בתפקידים הראשיים משחקים אפרת בן צור בתפקיד אורה, אמנון וולף בתפקיד אילן, דרור קרן בתפקיד אברם ודניאל סבג בתפקיד עופר. את המוזיקה הלחין אורי וידיסלבסקי.
ביולי 2017, יותר מ–70 אנשי תרבות אמריקאים, אירופאים ופלסטינים, בהם הזמר רוג'ר ווטרס ובמאי הקולנוע קן לואץ', שיגרו מכתב מחאה להנהלת מרכז לינקולן בניו יורק, בדרישה לבטל את הצגת "אשה בורחת מבשורה" מישראל בפסטיבל שנערך במרכז, בטענה שהבימה והקאמרי נתמכים על ידי ממשלת ישראל ואף הופיעו בהתנחלויות בגדה.
בנק אוצר החייל
בנק אוצר החייל הוקם בשנת 1946 במסגרת שינויים במערכת הכלכלית של היישוב היהודי בארץ ישראל ולפני הקמתה של מדינת ישראל. שירותי הבנק הראשוניים היו מתן מענה לחיילי הבריגדה היהודית יוצאי הצבא הבריטי.
בשנת 1972 קיבל רישיון לפעול כתאגיד בנקאי, כיום משמש כבנק מסחרי בעל זמינות לאוכלוסייה הכללית של ישראל, מתן שירותים לאנשי צבא קבע ולאנשי התעשייה האווירית בארץ.
בשנת 2006 רכש הבנק הבינלאומי את חלקו של בנק הפועלים (כ-68%) בבנק אוצר החייל והפך לבעל המניות העיקרי בבנק, מאז המשיך לרכוש מניות נוספות בבנק וכיום הוא הבעלים היחיד של הבנק.
נכון לשנת 2008, בנק אוצר החייל היה הבנק השמיני בגודלו בארץ על פי דירוג של הכנסות ומספר מועסקים. ולבנק הייתה פעילות נרחבת והתמקדות במגזר העסקים הקטנים והבינוניים, במסגרת פעילות זו מפעיל הבנק קרנות מימון ייעודיות לעסקים במגזר זה, כולל את הקרן הממשלתית לעסקים קטנים ובינוניים, הקרן לסיוע ליצואנים וקרנות קורת לעסקים.
בסוף שנת 2018 הוחלט בבנק הבינלאומי למזג את אוצר החייל אל תוך הבנק, ובכך חדל יותר מלהתקיים כבנק נפרד אך הוא ממשיך להתקיים אף כיום תחת שמו ומיתוגו הישן.
היסטוריה.
רקע והקמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התארגנו ביחידות השונות של הצבא הבריטי בהן היו חיילים ארצישראליים, קופות חיילים אליהם הפקידו החיילים משכורת של יום אחד לכל חודש לצורך עזרה הדדית. כספים אלו רוכזו בסוף המלחמה בקופה מרכזית ליד הסוכנות היהודית שנוהלה בידי אליעזר קפלן, גרינבוים וי. גוריון. לאחר סיום המלחמה בנובמבר 1946 הוחלט על ידי נציגי החיילים להקים בכסף שנאסף את "אוצר החייל" שיהווה מכשיר כספי לסיוע לחיילים המשוחררים. אוצר החייל העניק הלוואות לחיילים המשוחררים והשתתף בפרויקטים שונים לשיכון חיילים כאלה.
לאחר מלחמת העצמאות, שימשו כספי אוצר החייל להענקת הלוואות סיוע למשוחררי צה"ל, כאחד הכלים של משרד השיקום.
התרחבות.
בשנת 1950 הגיע "אוצר החייל" להסכם ראשון עם המטכ"ל על חיסכון לאנשי הקבע של צה"ל בקרן. במסגרת ההסכם דרש צה"ל כי 50% ממניות הקרן יהיו בידיו. הבעלות על אוצר החייל חולקה לשלושה חלקים שווים, בין חברת נאמנות של קופות החיילים, "קרן ההלוואות של אנשי צבא הקבע", ו"קרן ההשקעות של עובדי מערכת הביטחון".
בין השנים 1949–1956 גדל הבנק בהתמדה כתוצאה מגידול במספר אנשי הקבע בשירות צה"ל וכתוצאה מצירוף אנשי משרד הביטחון לאלו הנכללים במנדט הבנק בשנת 1949. כיוון שמערכת הביטחון של המדינה גדלה באופן משמעותי בשנים אלו כתוצאה מהתמסדות מסודרת של הממשלה וגידול בכמות העובדים בשירות הציבורי הרחיב הבנק את מגוון השירותים בתחומים שונים של הלוואות, מתן משכנתאות וניהול חשבונות ומשכורות של העובדים השונים.
בין השנים 1956–1972 פעל הבנק כמוסד בעל תמיכה ממשלתית ועם רישיון לפעול רק בתחום אנשי הקבע ומערכת הביטחון של המדינה. העלייה ההדרגתית בשיעור האינפלציה בארץ גרמה לכך שרווחיות הבנק הייתה נמוכה, והיה צורך בהפרטה חלקית שלו.
בשנת 1970 קיבל הבנק אישור ממשרד האוצר להרחיב את שירותיו למגזר הפרטי תחת ההגבלה של הזרמת מקורות מימון עצמאיים נוספים, שיפור והתמקצעות השירות ושדרוג יכולת המחשוב שלו.
במאי 1977 החליטה הממשלה על מכירת שליש ממניות הבנק במכרז. בנק הפועלים רכש את המניות, מה שתרם רבות לקידומו של בנק אוצר החייל.
שינויים והתרחבות.
בין השנים 1975–1987 הייתה מגמה של עלייה באינפלציה במדינת ישראל מה שגרם לשינויים מהותיים בכל ענפי האוצר והבנקאות. בנקים רבים אוחדו או שיתפו מניות ביניהם כדי להימנע מקריסה.
בנק אוצר החייל היה מקרה ייחודי בכך שנתן שירותים בעיקר לסקטור מצומצם: צה"ל והתעשייה הביטחונית. ברם, הצורך, שהיה מובן מאליו בשנותיה הראשונות של המדינה, נעלם למעשה ברבות הימים. בפגישה עם שר האוצר דאז יגאל הורביץ החל הבנק בשינוי מהותי בתפקודו. כחלק מאימוץ השקל לעומת הלירה שהייתה נהוגה עד כה פתח הבנק את תיק ההשקעות שלו בפני משקיעים חיצוניים ובכך הפך מבנק ממוקד ובעל מטרה ספציפית לבנק מסחרי לכלל הציבור, ללא פגיעה בזכויות אנשי הקבע ואנשי משרד הביטחון שהיו מעורבים בהקמתו.
סניפים.
בשנת 1971 היו לבנק 4 סניפים בתל אביב, סניפים בירושלים, באר שבע, וחיפה, וכן סניפים בבסיסי צה"ל. הבנק הקים לאחר מלחמת יום הכיפורים סניף ברפידים ונתן שירות בסיסי לחיילים, גם כאלו שלא היו לקוחות הבנק.
בשנת 2008 היו לבנק מעל 40 סניפים, 14 מתוכם בבסיסי צה"ל.
לבנק סניפים בבסיסי צבא רבים, ובהם מחנה רבין, מחנה שרון, מחנות גלילות, תל נוף, רמת דוד, מחנה טלי, תל השומר, צריפין, פלמחים, בסיס חיפה של זרוע הים, חצרים, נמל התעופה עובדה. כן יש לבנק סניפים בבתי חולים המשרתים חיילים כמו רמב"ם ואסף הרופא, ובשכונות של אנשי קבע, בראש העין ורעות.
הבנק בימינו.
מסוף שנות ה-80 ועד ימינו משמש בנק אוצר החייל כבנק מסחרי לכלל האוכלוסייה תוך כדי שמירה על האינטרסים של נציגי הצבא והתעשייה הביטחונית כחלק אסטרטגי בפעילותו. באוגוסט 2006 הועברה השליטה בבנק לבנק הבינלאומי לאחר שכ-68% ממניות הבנק, אשר הוחזקו על ידי בנק הפועלים, נרכשו בסכום של 702 מיליון ש"ח. יתרת המניות הוחזקה על ידי ארגון חבר משרתי הקבע (24%) ועל ידי קופות הגמל של עובדי התעשייה האווירית (8%).
בשנת 2010 חל שינוי נוסף במבנה הבעלות של הבנק, כאשר קופת הגמל של עובדי התעשייה האווירית מכרה את כל המניות שבבעלותה לבעלי המניות האחרים. לאחר המכירה החזיק הבנק הבינלאומי בכ-74% ממניות הבנק וחבר משרתי הקבע בכ-26% מהמניות. בשנים 2011 ו-2014 מכרו חבר משרתי הקבע מניות נוספות לטובת הבנק הבינלאומי, ובכך הבינלאומי החזיק 78% ממניות אוצר החייל, וחבר משרתי הקבע החזיק 22% ממניות הבנק. בשנת 2018 רכש הבנק הבינלאומי את יתרת המניות שנותרו לחבר משרתי הקבע ובכך הפך לבעל השליטה היחיד בבנק, לאחר הפיכתו לבעל השליטה היחיד, הוחלט בבנק הבינלאומי למזג את אוצר החייל אל תוך הבנק, ובכך חדל יותר להתקיים כבנק נפרד אך המשיך לשמור על שמו כבנק ממותג של הבנק הבינלאומי.
אישים מוכרים.
לאורך השנים היו חברים בהנהלת הבנק מספר אישים ידועים:
פליפה הרביעי
מריה תרסה, נסיכת ספרד
מריה תרסה, נסיכת ספרד (בספרדית: María Teresa de Austria, 10 בספטמבר 1638 - 30 ביולי 1683), הייתה בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד ואשתו הראשונה של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ילדותה.
מריה תרסה נולדה בארמון אל אסקוריאל שבספרד ב-10 בספטמבר 1638, והייתה בת הזקונים של פליפה הרביעי, מלך ספרד ואשתו הראשונה אליזבת, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. דודתה של מריה תרסה, אחותו של אביה, הייתה אנה, המלכה העוצרת של צרפת.
אמה של מריה תרסה נפטרה בעודה בת שש בלבד, ומכל שבעת הילדים של הוריה היא היחידה שהגיעה לבגרות, לכן הייתה יורשת העצר הרשמית לממלכה הספרדית מגיל 8, אז מת אחיה האחרון, בלתזר-קרלוס. לאחר מותה של אמה אביה המלך נישא למריאנה מאוסטריה, איתה הביא לעולם עוד חמישה ילדים, ביניהם יורשו, קרלוס השני. כאשר הייתה מריה תרסה בת 19 נולד פליפה פרוספרו, בנם הבכור של המלך פליפה ואשתו השנייה, והנסיכה איבדה את תוארה כיורשת העצר.
נישואים.
לנסיכה מריה תרסה חיפשו מגיל צעיר בעל מתאים, בשל מוצאה הרם ממשפחות המלוכה הספרדית, הצרפתית והאוסטרית. בתחילה היא הייתה מיועדת לאחד מבני דודה, פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם בשנת 1659 הקרדינל מזראן, יועצו הבכיר של מלך צרפת, שכנע את פליפה הרביעי להציע את ידה של בתו ללואי הארבעה עשר על מנת לסיים סופית את היריבות בין שתי המדינות, שנלחמו זו בזו במהלך מלחמת שלושים השנים. אמו של לואי, אנה, הייתה מאושרת לראות את בנה נישא לאחד מקרוביה מבית הבסבורג.
מריה תרסה, שהייתה צריכה לוותר על כל תביעה עתידית שתהיה לילדיה על הכתר הספרדי, לוותה על ידי אביה ועל ידי כל חצר המלוכה הספרדית לנהר בידסואה, שם פגש אותה לראשונה המלך לואי. הזוג נישא ב-9 ביוני 1660.
מריה תרסה ולואי הארבעה עשר היו בני דודים משני הצדדים: אביו של לואי, לואי השלושה עשר, היה אחיה של אמה של מריה תרסה, אליזבת, נסיכת צרפת, בעוד שאמו של לואי, אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל, הייתה אחותו של אביה של מריה תרסה, פליפה הרביעי.
החיים בצרפת.