לוצקי נולדה וגדלה בתל אביב. מגיל 6 למדה נגינה בפסנתר אצל הדסה ביריביס ואצל אמה גורוכוב. בשנת 1967 נסעה לאיטליה ללמוד אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ולאחר מכן השלימה את לימודיה באמנות הביצוע באקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא. עד לעבודתה בקול המוסיקה פעלה כפסנתרנית. בין היתר ביצעה את הבכורה ליצירתו של לאון שידלובסקי "פעולה" (1973).
לוצקי ערכה מספר תוכניות ב"קול המוסיקה", בהן: "מפתחות", "עניין של הסכמה", "עוד לא מאוחר" ו"עננים, חגיגות, סירנות" (כשם יצירתו של קלוד דביסי). תוכניות אלו מתמקדות במוזיקה מודרנית עכשווית מישראל והעולם. בנוסף התארחו באולפנה בקביעות מלחינים ישראלים ותיקים וצעירים. לוצקי שידרה בקולה את תוכניותיה ולא הסתייעה בקריינים, ועל כך אמרה: .
לוצקי הייתה המייסדת והמנהלת האמנותית של אנסמבל המאה ה-21 יחד עם דן יוהס. היא גם הייתה המפיקה הראשונה של חג המוזיקה הישראלית.
בראשית שנות ה-80 הוציאה בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה את הספר "מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה", העוסק בהבנת יסודות הפרשנות המוזיקלית וטכניקת הנגינה.
בשנת 2010 זכתה בפרס אקו"ם על עידוד היצירה הישראלית בתקשורת.
לוצקי נפטרה ב 21 באוקטובר 2018 בגיל 72 בערך.
אוהב גר לוצטו
מורן רוזנבלט
מורן רוזנבלט (נולדה ב-14 בספטמבר 1985) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית. זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2015 על תפקידה הראשי בסרט "חתונה מנייר".
ביוגרפיה.
מורן רוזנבלט נולדה בתל אביב וגדלה במרכז העיר. בגיל שש עברה משפחתה לשיכון למד. את לימודי התיכון העבירה בתיכון חדש.
את שירותה בצה"ל עשתה כנהגת-בוס. תוך כדי שירותה הצבאי למדה בסדנה אצל ניסן נתיב. למדה בבית ספר "הדרך" של איל כהן ורות דייכס, בשנתיים הראשונות למדה תיאטרון ובשנה השלישית משחק מול מצלמה עם רות דייכס. בבית ספר לימדו אותה גם חוה אורטמן, מיקי מבורך, מלכה מרין ועוד. לאחר הלימודים עברה קורס משחק מול מצלמה אצל חלי מונסנגו. ב-2011 למדה קורס כתיבה בשילוב עם משחק בסדנאות הבמה אצל הבמאי מאור זגורי.
קריירה.
חצי שנה אחרי שסיימה את לימודיה בבית ספר "הדרך" השתתפה בסרט "אודם" שכתב וביים יהונתן סגל, הפקה משותפת ישראלית-אנגלית. הסרט מספר על שתי נשים פלסטיניות שחיות בלונדון, אחת מהן מגיעה לבקר את חברתה לאחר שלא התראו שנים רבות. הן נזכרות בהבזקים לאחור בעלילותיהן מהעבר, מאז שהיו בנות שש עשרה, הזמן בו רוזנבלט משחקת, שבו הן מתגנבות לירושלים ומתרחש אירוע שמותיר בהן חותם עמוק. לאירוע יש שתי גרסאות שונות. רוזנבלט משחקת את אינאם, אחת הנערות בצעירותה, ונטלי עטיה משחקת את הנערה בבגרותה. הסרט דובר אנגלית וערבית – רוזנבלט למדה ערבית בשביל הסרט. בפברואר 2011 נערכה בכורת הסרט בפסטיבל ברלין והוא הוצג גם בפסטיבל טורונטו. על תפקידן בסרט זכו רוזנבלט ועטיה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים והיא הייתה מועמדת על תפקידה בו לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר. בסרט משתתפות גם קלרה ח'ורי וזיו ויינר.
ב-2010 שיחקה רוזנבלט בשלושה פרקים של סדרת הטלוויזיה "סימני שאלה", שעלתה ב"רשת", על-פי תסריט של עידו דרור ואופיר בביוף ובבימויו של אופיר בביוף. היא שיחקה בסרט קצר של דורון עופר "מסע", ובתפקיד קטן בסדרה בריטית בבימויו של פיטר קומינסקי, שצולמה בישראל.
ב-2011 הצטלמה ל"שבלולים בגשם", סרטו העלילתי הראשון של יריב מוזר, על פי סיפור קצר מתוך הספר "גן העצים המתים" של יוסי אבני-לוי. רוזנבלט משחקת בתפקיד הראשי, שבו היא מגלמת את דמותה של בחורה שחיה בזוגיות מושלמת ופתאום היחסים בינה לבין בן-זוגה מתחילים להתערער כשהוא מקבל מכתבי אהבה מבחור.
בדצמבר 2011 שיחקה בהצגה "קרנבל" שמוצגת בתיאטרון קרוב, עיבוד למחזה "בקרנבל כמו בקרנבל" של יון לוקה קאראג'אלה, בבימויו של ניקו ניתאי. לפני כן שיחקה בתיאטרון קרוב בהצגה "הזבובים" של סרטר ובהצגה "בית ברנרדה אלבה" של לורקה בבימויו של נועם בן עזר, שהוצגה בצוותא ובפסטיבל אביב.
ב-2012 השתתפה בסרטו הקצר של יואב הורנונג "ניווט גולם", בתפקיד שירי. ב-2013 שיחקה בסרט הסטודנטים "אחי ואני" של מרינה גורביץ'. ב-2013 הצטלמה לסרטם של אריק לובצקי ומתי הררי "תפוחים מן המדבר" שיצא לאקרנים בשנת 2015. ב-2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטה הקצר של רותי גרוסברגר חרץ "ההזמנה". ב-2014 שיחקה בסרטה הקצר של עטרה פריש "אחותי היפה", שהוצג בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים. ב-2014 שיחקה בסרט הסטודנטים "פעם אחרונה" של מעין כהן. הסרט הוא על אישה המנסה לפתות את בן זוגה בעוד השניים עירומים בחוף ים נטוש. סירובו העיקש גורם לה לצרף אליהם עוד בחורה, אך כשתוכניותיה משתבשות, היא מבצעת פעולה קיצונית ונואשת.
ב-2015 הוצג סרטה הראשון, בשיתוף עם גפן גנני, "מי שטוב לו", שהוצג במסגרת פסטיבל הקולנוע הגאה בסינמטק תל אביב. הסרט זכה בפרס הסרט העצמאי בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי בהמשך אותה שנה, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "חתונה מנייר" של ניצן גלעדי. הסרט הוצג בפסטיבל טורונטו ועל תפקיד זה זכתה רוזנבלט בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2015.
באותה שנה שיחקה בסדרה "אשתו של גיורא", בבימויה של ליאת אקטע, ששודרה בערוץ 10. היא גילמה את דמותה של גלית, הבת של גיורא.
ב-2016 שיחקה בתיאטרון ב"ירמה" מאת פדריקו גארסיה לורקה ובבימויו של אלירן כספי בתיאטרון תמונע. בשנה זו גם סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ב-2018 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "פאודה" בתפקיד ענת מורנו, בסדרה הקומית של חנן סביון וגיא עמיר "שאטו עין כרם" בערוץ 10 ובעונה השנייה של סדרת המתח "כפולים" ששודרה בקשת 12. במהלך אותה שנה השתתפה בסרט הקולנוע "פרה אדומה".
ב-2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "מבצע שלאגר".
ב-2020 כיכבה בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
ב-2021 השתתפה בסדרת הדרמה הישראלית-אמריקאית "פגע וברח". את הסדרה יצרו ליאור רז ואבי יששכרוף עבור נטפליקס והיא משודרת שם החל מ-6 באוגוסט 2021.
חיים אישיים.
רוזנבלט היא לסבית מוצהרת. באוקטובר 2017 פורסם כי היא נמצאת בזוגיות עם השחקנית ג'וי ריגר. בספטמבר 2018 הן נפרדו.
רובעיית
הנס גל
הנס גל (בגרמנית: Hans Gál; 5 באוגוסט 1890 – 3 באוקטובר 1987) היה מלחין, מורה למוזיקה ופסנתרן יהודי אוסטרי-בריטי.
קורות חיים.
גל נולד במשפחה יהודית בכפר הקטן בְּרוּן אַם גֶבִּירְגֶה (Brunn am Gebirge) שבאוסטריה תחתית, סמוך לווינה. הוא התחנך בקונסרבטוריון החדש של וינה (Neues Wiener Konservatorium), שם אף לימד תקופת מה. בעודו תלמיד זכה בפרס המלכותי והאימפריאלי האוסטרי להלחנה. בשנת 1928 זכה במקום שני בין המלחינים מאוסטריה בתחרות לכבוד מאה שנה למותו של פרנץ שוברט במימונה של חברת התקליטים קולומביה רקורדס, על סינפונייטה שחיבר. שנה אחר כך, בתמיכת מוזיקאים בולטים דוגמת וילהלם פורטוונגלר, ריכרד שטראוס ואחרים, הוא קיבל את ניהול הקונסרבטוריון של מיינץ. גל הלחין כמעט בכל סוגה והאופרות שלו היו אהודות במיוחד בשנות ה-20. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, פוטר גל ממשרתו במיינץ (בהתאם לחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי) והשמעת יצירותיו נאסרה.
גל נאלץ לעזוב את גרמניה והיגר לבסוף לבריטניה, שם לימד באוניברסיטת אדינבורו משך שנים ארוכות. סגנונו נטוע במסורת המוזיקלית האוסטרו-גרמנית של שלהי המאה ה-19, ובצעירותו הושפע מיצירות יוהנס ברהמס, אולם לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה הוא פיתח שפה ייחודית במוזיקה. הוא לא אימץ את מאפייני האסכולה הווינאית השנייה, או את שיטת שנים-עשר הטונים. יצירותיו המאוחרות הן בעלות מבנה פוליפוני ואינן במלודיה מסורתית.
לצד יצירות האופרה, גל כתב אף יצירות לתזמורת ומוזיקה קאמרית, אשר רבים רואים בהן את שיא יצירתו. מבקר המוזיקה הקאמרית הנודע וילהלם אלטמן (Altmann) כתב על רביעיית המיתרים הראשונה של גל, משנת 1916, ב"ספר עזר לנגני רביעיות מיתרים" ("Handbuch für Streichquartettspiele"):
מקסה נורדאו
מַקסָה סימונה נורדאו (לעיתים נכתב מכּסה, נורדוי; Maxa Nordau; 10 בינואר 1897 – 1991) הייתה ציירת, מאיירת וסופרת צרפתייה ממוצא יהודי, בתו של מקס נורדאו, ממייסדי התנועה הציונית.
ביוגרפיה.
מקסה נורדאו נולדה בפריז למשפחת נורדאו האמידה, בתם היחידה של מקס נורדאו, רופא יהודי יליד הונגריה, הוגה דעות, נואם, סופר ומבקר אירופאי נודע, ששיתף פעולה עם בנימין זאב הרצל בהקמת התנועה הציונית, ואנה דונס, פרוטסטנטית דנית שהיו לה ארבעה ילדים מנישואיה הראשונים.
נורדאו למדה איור וציור בצבעי שמן ומים בפריז אצל ז'יל אדלר, יהודי שהיה ידיד של אביה, ואצל מסקיטה לופס במדריד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה בספרד יחד עם אביה. בהמשך השתתפה במספר תערוכות – בשנת 1924 בשטרסבורג וב-1931 בפריז. היא לקחה חלק בקישוט ביתן ארץ ישראל בתערוכה הבינלאומית שנערכה בפריז בשנת 1937.
בשנת 1939 השתתפה נורדאו בתערוכה לאמנות צרפתית באנגליה. במהלך מלחמת העולם השנייה היגרה לארצות הברית, שם לקחה חלק במספר תערוכות בניו יורק ולימדה ציור בסיטי קולג' של ניו יורק.
בשנת 1946 היא שבה לפריז, שם גם שימשה בתפקיד סגנית-נשיא אגודת הציירים והפסלים היהודים. אהבתה לטיולים הובילה אותה לנסוע לארץ ישראל, מצרים, סוריה, מרוקו, טורקיה ויוון. במהלך מסעותיה היא הרבתה לצייר דיוקנאות ולאייר מספר ספרים.
בשנת 1952 הציגה בתערוכות יחיד בגלריה כץ בתל אביב ובביתן האמנים בירושלים.