לקראת עונת 2013/2014 חזר בארקלי לאברטון וכבש את שערו הראשון בקבוצה במשחק הפתיחה נגד נורוויץ' סיטי. באותו המשחק נבחר לשחקן המצטיין. במהלך העונה נבחר פעמים נוספות לשחקן המצטיין, ביניהם, נגד ארסנל וסוונסי סיטי, כאשר נגד האחרונה גם כבש את שער הניצחון. בנוסף, בארקלי זכה לתשבחות רבות על ביצועיו הכוללות את אלן הנסן וגארי ליניקר, שטען שבארקלי הוא כוכב בהתהוות ובעל כישרון עצום. מאמן אברטון, רוברט מרטינז, אמר על בארקלי שהוא שילוב של פול גאסקוין ומיכאל באלאק.
ב-4 בינואר 2014, כבשר בארקלי את שערו הראשון בגביע ה-FA בניצחון 0–4 על קווינס פארק ריינג'רס. במרץ, כבש שער סולו מרשים נגד ניוקאסל יונייטד כאשר החל לרוץ מחצי המגרש של קבוצותו עד לרחבת היריבה. במהלך העונה כבש 6 שערים מתוך 34 הופעות מתוכם שער נגד מנצ'סטר סיטי שהוגדר כ"מרהיב" על ידי ה-BBC sport. אותו שער נבחר לשער העונה של אברטון.
ב-18 באפריל 2014, נבחר בארקלי להיות מועמד לפרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית.
ב-5 בינואר 2018 בארקלי חתם באלופת הפרמייר ליג צ'לסי תמורת 15 מיליון ליש"ט. ב-30 בספטמבר 2020 הושאל בארקלי לאסטון וילה לעונה אחת. כבר בהופעתו הראשונה כבש שער והיה שותף לניצחון הגדול של אסטון וילה 2–7 על האלופה ליברפול.
נבחרת אנגליה.
לבארקלי הייתה האפשרות לשחק בנבחרת ניגריה, מאחר שסבו ניגרי.
בארקלי ייצג את אנגליה בנבחרות השונות; עד גיל 16, עד גיל 17, עד גיל 18, עד גיל 19, עד גיל 20, עד גיל 21 ובנבחרת הבוגרת. הזימון הראשון שלו היה בספטמבר 2008, בגיל 14 לנבחרת אנגליה עד גיל 16.
בארקלי זכה עם נבחרת אנגליה בגביע אירופה לנבחרות עד גיל 17. באוגוסט 2011 זומן לנבחרת עד גיל 21. ב-2013 הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר גביע העולם לנבחרות עד גיל 20. את שער הבכורה בנבחרת הצעירה של אנגליה כבש בניצחון 0–3 על נבחרת סקוטלנד.
באוגוסט 2013 זומן בארקלי לנבחרת הבוגרת של אנגליה. לאחר כחודש, עלה כמחליף במשחק נגד מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
ב-12 במאי 2014, זומן בארקלי לסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
פרואטה
פרואטה (שם מדעי: "Proatta") הוא סוג נמלה מתת-המשפחה דו-מתניות ("Myrmicinae"), אשר כוללת את המין "proatta butteli" המין היחיד בסוג זה. הנמלה חיה ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי,סומטרה ובורנאו.
בולדוזר (פירושונים)
וונדל פירס
Not Afraid
Not Afraid (בעברית: "לא מפחד") הוא שירו של הראפר האמריקאי אמינם, מאלבומו השביעי, Recovery. השיר יצא כסינגל המוביל של האלבום ב-29 באפריל 2010 על ידי אינטרסקופ רקורדס. השיר נחשף לראשונה בטוויטר, ורק לאחר מכן שודר ברדיו.
השיר נכתב על ידי אמינם, Boi-1da, מת'יו בורנט וג'ורדן אוונס; גם הקלידן לואי רסטו קיבל זכויות לכתיבת השיר. השיר זכה לביקורות חיוביות ושליליות מצד המבקרים, שמצד אחד שיבחו את המסר החיובי שהוא מעביר, אך מצד שני נטען כי הוא שונה מאוד מהסינגלים שקדמו לו, ונחשב לפחות משפיע משיריו האחרים. על אף הביקורות המעורבות, השיר נכנס ישירות למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והיה השיר ה-16 בהיסטוריה לעשות כן; כמו כן, השיר הגיע לאותו הישג בקנדה. נכון ליולי 2013, השיר נמכר בכ-5 מיליון עותקים. השיר זיכה את אמינם בפרסי VMA בארצות הברית וביפן, בגראמי ובבילבורד.
הזכות השיר והווידאו קליפ שלו, שזכה לביקורות נלהבות, זכה אמינם בפרס ה-VMA (לשנת 2010) בקטגוריות "קליפ השנה של זמר" ו"קליפ ההיפ הופ של השנה", והיה מועמד לשישה פרסים נוספים; וכן זכה בפרס גראמי (לשנת 2011) בקטגוריית "הופעת היחיד הטובה ביותר של ראפ" והיה מועמד לפרס שיר הראפ של השנה.
חולצת בטן
The fray
יהודה הרמלח
בניין אקוויטבל
בניין אקוויטבל (באנגלית: Equitable Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב ברודוויי 120, ברובע הפיננסי של מנהטן בעיר ניו יורק. הבניין מתנשא לגובה של 164 מטרים והוא בעל 40 קומות. הצל שהטיל הבניין על סביבתו היה מהגורמים להנהגת הגבלות על בנייה. הבניין הוכרז אתר היסטורי לאומי בשנת 1978 ועירוני משנת 1996. הבניין שוחזר בין השנים 1983–1990 על ידי Ehrenkrantz, Eckstut &amp; Whitelaw.
היסטוריה.
על המגרש עליו הוקם בניין אקוויטבל עמד בניין אקוויטבל לייף הישן, שנשרף כליל בינואר 1912. במקומו הוחלט לבנות בניין מטה משרדים חדש. הקמת הבניין בוצעה בידי חברת תומפסון סטרס של לואיס הורביץ. הבניין היה אמור להיות גבוה ב-4 קומות מזה הנוכחי אך הונמך ל-40 קומות בעצת מהנדס הבניין, צ'ארלס נוקס (Charles Knox), בטענה שגובה זה אופטימלי עבור המעליות שתוכננו בו. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט רוברט גרהאם (Ernest Robert Graham) יחד עם האדריכל-יועץ פיירס אנדרסון (Peirce Anderson). בנייתו החלה בשנת 1913 ועם סיום בנייתו בשנת 1915 היה לבניין המשרדים הגדול בעולם בשטחו.
הבניין עורר מחלוקת עקב הצל שהטיל על הרחובות והמבנים סביבו. מחלוקת זו תרמה לפיתוח ואימוץ ההגבלות על הבנייה המודרנית האנכית בתוכנית הבניין של העיר ניו יורק. למרות היותו נמוך מהבניינים הנמצאים סביבו כיום, הוא עדיין שומר על זהותו הייחודית. מתנגדיו של הבניין טענו שנפחו חסר תקדים מטיל צל בשטח של 28,000 מ"ר על הרחובות שמסביבו. צלו הוטל באופן קבוע עד הקומה ה-27 של בניין סינגר, עד הקומה ה-24 של בניין סיטי אינווסטינג ושלושה בניינים נוספים סביבו, שהיו בעלי פחות מ-21 קומות, נחסמו לחלוטין מאור השמש. רבים מתושבי העיר ניו יורק טענו כי המשך בניית מבנים מסוג זה יהפכו את מנהטן למבוך של רחובות חשוכים ולא מזמינים. בתגובה לכך, יזמה העירייה את מהפכת תוכנית בניין עיר של שנת 1916, שהגבילה את גובהם של גורדי השחקים ודרשה את הקטנת שטח הקומות מגובה מסוים. תוכנית זו אפשרה חדירה של אור השמש עד מפלס רחובות העיר. כתוצאה מההגבלות החדשות, הבניין נשאר כבניין המשרדים הגדול ביותר בעולם בשטחו, עד לבנייתו של מארט הסחורה של שיקגו בשנת 1930. המאמץ להטיל הגבלות על שימוש בקרקע בעיר ניו יורק הוביל לחקיקת ה-The Standard State Zoning Enabling Act, חוק מפתח בהיסטוריית התכנון העירוני. חוק זה הוחל על כל מדינת ניו יורק ואף הוחל בכל מדינות ארצות הברית ללא כל שינוי מהמקור.
אכלוס הבניין החל ב-1 במאי 1915. חברת ביטוח Equitable שעל שמה נקרא המבנה שכרה כ-10% משטח המשרדים בבניין. חברות נוספות היו ג'נרל אלקטריק, הבנק בפדרלי של ניו יורק, דופונט, Goodyear Tire and Rubber Company, ברקליס ועוד.
במרץ 1942 פגע פגז בקוטר 7 אינץ' בקומה ה-37 בבניין וגרם לנזק ברכוש אך לא בנפש. הפגז היה אחד משמונה פגזים שנורו בשוגג מסוללת נ"מ שהוצבה בסמוך לאיסט ריבר. שבעת הפגזים האחרים נפלו בנהר מבלי לגרום לנזק כלשהו.
בשנת 1980 רכש לארי סילברסטיין, איש עסקים ונדל"ן יהודי אמריקאי, את הבניין ושיפץ אותו בעלות כוללת של 30 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2017 נעשה שיפוץ נוסף של הבניין שהסתיים ביולי 2017. בין השוכרים של שטחי המשרדים בבניין בשנת 2020 נמנים מחלקת תכנון העיר, הוצאת לאור סנט מרטן, חברת אדריכלים Beyer Blinder Belle ועוד.
אדריכלות.
הבניין, שגובהו 164 מטרים, עוצב בסגנון נאו-קלאסיציזם ושטחו הכולל הוא 176,000 מ"ר. הבניין עולה כמו מגדל אחד ומתפצל לשני מגדלים נפרדים זהים העומדים זה לצד זה ומחוברים על ידי אגף אחד לכל גובה הבניין. עקב כך, במבט על הוא נראה בצורת האות "H". הבניין כולל 63 מעליות ו-2300 משרדים.
הנס פריצשה
האנס פריצשה
גרוב (מוזיקה)
אליפות וימבלדון 1924
אליפות וימבלדון 1924 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
באליפות זו לראשונה בוצע דירוג משתתפים. כל מדינה יכלה להציג עד ארבעה שחקנים, כשכל אחד מהם הוצב בבית שונה בתחרות.
התחרות.
תחרות הגברים.
לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות וימבלדון 1923 ויליאם ג'ונסטון (ארצות הברית) לא השתתף בתחרות. למרות שרוב המתחרים היו בריטים, רק אחד מהם הגיע למשחקי רבע-גמר לעומת שלושה טניסאים מארצות הברית. בגמר תחרות הגברים ז'אן בורוטרה מצרפת ניצח את רנה לקוסט, גם הוא מצרפת, ב-5 מערכות וזכה בתואר.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 45 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. אליזבת ריין (ארצות הברית) הודחה במשחק רבע-גמר על ידי סוזן לנגלן (צרפת) אך הטניסאית הצרפתית לא יכלה להמשיך למשחק חצי-גמר עקב בעיות בריאותיות. בגמר קיטי מקיין הבריטית שיחקה נגד הלן וילס (ארצות הברית) וניצחה אותה בשלוש מערכות.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1923 הבריטים לסלי גודפרי ורנדולף ליסט הודחו בחצי גמר. במשחק הגמר נפגשו הזוגות האמריקאים ווטסון ואשבורן ודיק ויליאמס נגד פרנק הנטר ווינסנט ריצ'רדס. הזוג האנטר/ריצ'רדס ניצח ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 40 זוגות. אלופות השנה הקודמת סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית) לא הגיעו לשלבים מתקדמים של התחרות עקב פרישת סוזן לנגלן מהתחרות. בגמר התחרות הזוג שכלל את האמריקאיות הלן וילס והייזל וייטמן ניצח את הבריטיות פיליס קובל וקיטי מקיין בשתי מערכות וזכה בתואר.
תחרות זוגות מעורבים.