המילון של הסופרים בשפה הצרפתית (לארוס, 2001) מתאר אותו כ"סופר אירוני, שהחזיק את עצמו בצד" והעיר: "באשר לעמדותיו ה'פשיסטיות', צריך לראות בזה טעם לפרובוקציה אצל אדם שסלד ממצפון טוב ומרעיונות מקובלים, אף אם יהיו 'דמוקרטיים'." על אף זאת, במרץ 1976, גריפארי הכריז בעיתון נסיונל, שנוסד על ידי פרנסואה דופרה והיה מזוהה מפלגת החזית הלאומית: "מכל מקום, הפשיזם לא קיבל את הסיכוי שלו, הוא נוצח על ידי אנשים שלא הסכימו אפילו בין עצמם [...] . הנוסחה הזאת ראויה לניסיון נוסף והגון."
סגנון ונושאים מועדפים.
גריפארי חקר כמעט את כל הסוגות. הוא היה בעל ידע מצוין של מורשות ספרותיות לאומיות, וידע גם כיצד להשתמש במיתוסים עממיים ובפולקלור, ולא בחל אף במדע בדיוני. הוא הצליח ליצור את יקום ספרותי שלם; בספר "העולם האחורי" ("L'Arrière-monde") כתב: "הסיפורים היחידים שמעניינים אותי הם אלה שלגביהם אני בטוח מההתחלה שמעולם לא התרחשו, שלעולם לא יתרחשו, שלא יכולים להתרחש."
הוא כתב רומנים, נובלות, שירים, סיפורים, מעשיות, מחזות, וביקורת ספרותית.
ביקורת כנגד המונותאיזם.
בין נושאים חוזרים ביצירתו:
אחרים, כגון העורך שלו ולדימיר דימיטרייביץ', דוחים את הטענה שהוא היה אנטישמי ומחשיבים את ההתקפות שלו נגד היהדות, בחלק מהמאמרים ומהרומנים שלו לביקורת מכובדת של הדת היהודית: "האשמתו בגזענות היא המצאה מרושעת. הוא פשוט מעולם לא אהב שופטים, רבנים, וכמרים. האדם הסובלני הזה לא סבל את חוסר־הסובלנות הדתית, שזיהה עם תורות מונותאיסטיות".
הומוסקסואליות.
גריפארי התמודד עם הומוסקסואליות, שהוא חי איתה ללא תסביכים, בנימה אירונית וטרגית בבת אחת. תפיסתו בנוגע לענייני אהבה היא היסוד לפסימיות שלו.
סופר לילדים.
פייר גריפארי מפורסם בעיקר כסופר לילדים. יצירתו הידועה ביותר, סיפורים מרחוב ברוקה ("Contes de la rue Broca"), יצאה לאור בשנת 1967. האוסף כולל מספר אגדות, בהקשר המוכר של רובע בפריז העכשווית. חלק מהדמויות הם ילדים של מהגרים.
המהדורות הראשונות של ה"סיפורים", שיצאו לאור בטאבל רונד, לא משכו תשומת לב, אבל הוצאה מחודשת על ידי בגלימאר הביאו לגריפארי הצלחה ותהילה. בסוף 1970, המאיירים פרננדו פוץ' רוזאדו וקלוד לפואן תרמו לפרסום הסיפורים.
האוסף הזה יצא לאור בגרמניה, ברזיל, בולגריה, יוון, הונגריה, איטליה, יפן, פולין, ותאילנד.
נס (יהדות)
אלפה
אלפה (Alepa) היא רשת חנויות מכולת באזור הלסינקי, פינלנד כיום הרשת בבעלות HOK-Elanto, מחלק מהקואופרטיב הארצי S. Group. רשת אלפה נוסדה בשנת 1918, כאשר אדוארד פג'ונן ואשתו הקימו את החנות בסורמיינן, הלסינקי.
מקור השם Alepa בא מתוך שמו המסחרי של פג'ונן - Alennushalli Pajunen. משפחת פג'ונן מכרה את הרשת ל-HOK בשנת 1987.
נכון למאי 2017, הרשת מחזיקה 112 חנויות בהלסינקי, אספו, ונטה, היבינקה, קרווה, קלאוקאלה, ג'רבנפה וטוסולה, כאשר רובן ממוקמות בהלסינקי.
מחוץ לאזור זה, S Group משתמשת במותג למכירה עבור חנויות דומות.
בית דין למשמעת
בית הדין למשמעת (משטרת ישראל)
בית הדין למשמעת של עובדי המדינה
נשיאי גינאה המשוונית
להלן רשימת נשיאי רפובליקת גינאה המשוונית, מאז הקמת המשרד של הנשיא ב-1968. כיום, נשיא גינאה המשוונית המכהן הוא תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו.
זכויות להט&quot;ב באילינוי
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אילינוי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום אילינוי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. המדינה מכירה באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים החל מיוני 2011, ובנובמבר 2013 חתם המושל פט קווין על חוק המכיר בנישואים חד־מיניים. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים, וחוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. כמו כן, טיפולי המרה עבור קטינים אינם חוקיים באילינוי.
בשיקגו, העיר הגדולה ביותר באילינוי, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב. מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1970 (שנה לאחר מהומות סטונוול), ובשנת 2017 השתתפו בו כמיליון אנשים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק.
ב־28 ביולי 1961 חוקי מדינת אילינוי חודשו, ואחד השינויים היה ביטול האיסור על מעשי סדום, שכללו פעילות מינית בין בני אותו המין. השינויים בחוק נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 1962, ואילינוי הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שביטלה את האיסור על יחסי מין הומוסקסואליים וקבעה גיל הסכמה של 18 שנים. עם זאת, החוק החדש אסר "ללטף את גופו של אדם אחר מאותו המין במקומות ציבוריים". בשנת 1963 בתי המחוקקים של אילינוי שינו את החוק כך שיאסור ללטף כל אדם במקומות ציבוריים, ולא רק אדם מאותו המין כפי שהיה קודם לכן. איסור הליטוף בוטל לחלוטין בשנת 1984, וגיל ההסכמה ירד ל־16 שנים. ב־1 בינואר 2012 גיל ההסכמה עלה ל־17 שנים.
הכרה בזוגיות חד־מינית.
החל משנת 2006, מדינת אילינוי מעניקה הטבות לבני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
איחוד אזרחי.
ב־31 בינואר 2011 פט קווין, מושל אילינוי, חתם על חוק להכרה באיחוד אזרחי של זוגות חד־מיניים. החוק נכנס לתוקף ב־1 ביוני 2011, והוא אפשר למדינת אילינוי להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. על פי החוק, אם אדם נשוי עבר ניתוח לשינוי מין, נישואיו עדיין יוכרו על ידי המדינה, גם אם בעקבות הניתוח מינם של בני הזוג הנשואים הפך לזהה.
נישואים חד־מיניים.
בשנת 1991 בית המשפט העליון של מדינת הוואי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים מהווה אפליה על רקע מיני. קביעה זו עוררה התנגדות נחרצת, וכ־12 אלף מכתבים נכתבו נגדה על ידי אנשי כמורה וכנסייה. כתוצאה מכך, ב־1996 העלה טום ג'ונסון, נציג בבית הנבחרים של אילינוי, הצעת חוק שנועדה למנוע מהמדינה להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. מספר נציגים אחרים בבית הנבחרים הביעו את התנגדותם להצעת החוק, ואחד מהם אמר "אתם משלים את עצמכם אם אתם חושבים שאתם עושים את העבודה של אלוהים. להזכירכם, רשימה ארוכה של אנשי כמורה וקבוצות דתיות התבטאו בתקיפות נגד הצעת החוק הזו." בסופו של דבר, הצעת החוק עברה ברוב של 42–9 בסנאט וברוב של 87–13 בבית הנבחרים.
בנובמבר 2013 בית הנבחרים של אילינוי אישר הצעת חוק להתרת נישואים חד־מיניים ברוב של 61–54. לאחר מכן, הסנאט של המדינה אישר את ההצעה ברוב של 32–21. ברק אובמה (נשיא ארצות הברית דאז והסנאטור של אילינוי לשעבר) בירך על העברת החוק, וכתב בעמוד האינסטגרם שלו: "כל הכבוד, אילינוי. אהבה זו אהבה." המושל פט קווין חתם על החוק ב־20 בנובמבר 2013, וב־1 ביוני 2014 הוא נכנס לתוקף.
תביעות משפטיות.
במאי 2012 הארגון "Lambda Legal" והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הגישו תביעות משפטיות נגד הסירוב של מחוז קוק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. התובעים טענו שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה (שנחקק בשנת 1996) מפר את חוקת אילינוי, המבטיחה שוויון זכויות ויחס הוגן. התביעות המשפטיות הללו נזנחו בהמשך, מאחר שבתי המחוקקים של המדינה אישרו נישואים חד־מיניים בנובמבר 2013.
ב־21 בפברואר 2014 שופטת פדרלית הורתה למחוז קוק להתחיל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, אף על פי שהחוק המתיר זאת תוכנן להיכנס לתוקף רק ב־1 ביוני 2014. בעקבות החלטתה של השופטת, מחוז קוק החל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
הגנה מפני אפליה וחוקים נגד בריונות.
החל מ־1 ביוני 2006, חוקי אילינוי מגנים על להט"בים מפני אפליה בחברות ובעסקים עם 15 עובדים או יותר. חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע גזע, דת, קבוצה אתנית, מגדר, נטייה מינית, גיל, מצב נישואים או שירות צבאי בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים. ההגדרה של "נטייה מינית" בחוק כוללת במפורש גם זהות מגדרית. העיר שיקגו חוקקה חוק נגד אפליית להט"בים עוד בשנת 1988.
בשנת 2014 החוקים נגד בריונות באילינוי הורחבו, כך שיכללו גם בריונות נגד להט"בים.
ביוני 2018 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק שנועדה להרחיב את איסור האפליה נגד להט"בים, כך שיכלול גם חברות ועסקים עם פחות מ־15 עובדים. עם זאת, המושל ברוס ראונר הטיל וטו על ההצעה באוגוסט 2018.
אימוץ והורות.
מדינת אילינוי מתירה ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים. כמו כן, ניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
פשעי שנאה.
החל משנת 1991, חוק פשעי השנאה של אילינוי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. החוק לא כלל במפורש פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אם כי לעיתים פשעים כאלה קוטלגו כפשעים שנעשו על רקע נטייה מינית ולפיכך נכללו בפועל בחוק.
ב־16 באפריל 2015 בית הנבחרים של אילינוי אישר פה אחד הצעה להוספת המילים "זהות מגדרית" לחוק פשעי השנאה של המדינה. הסנאט אישר את השינוי פה אחד ב־20 במאי 2015, והמושל ברוס ראונר חתם עליו ב־20 ביולי 2015. השינוי נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
חוק Gay panic defense.
עד 2017 היה קיים באילינוי חוק "Gay panic defense". חוק זה אפשר לנאשמים ברצח או בתקיפה לטעון שפעלו מתוך אי־שפיות זמנית משום שהבחינו בהתנהגות מינית הומוסקסואלית או טרנסג'נדרית של הקורבן, ובכך להגן על עצמם מבחינה משפטית. ביוני 2017 בתי המחוקקים של אילינוי הצביעו פה אחד בעד ביטול ההגנה המשפטית הזו. מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על השינוי בחוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר.