קנצלר הצדק (אסטונית: Õiguskantsler) הוא פקיד ציבור שמוטל עליו לפקח על התאמה של החקיקה לחוקה של אסטוניה ולחוקים, להגן על זכויות יסוד ואפליה. כל אחד יכול לפנות לקנצלר הצדק בנושאים של זכויות וחירויות יסוד או התאמה של מעשה או חקיקה לחוקה או לחוק. בכל שנה מוצג לפרלמנט דוח על פעילותו של קנצלר הצדק. אם קנצלר הצדק יגלה שחקיקה מסוימת אינה עולה בקנה אחד עם החוקה או החוק, ניתן לשלוח אותה חזרה לגוף שהעביר אותה כדי שיוכל להתאים אותה. אם החקיקה לא תובא תוך 20 יום, קנצלר הצדק יכול להציע הצעה לבית המשפט העליון לבטל אותה. קנצלר הצדק בודק באופן קבוע גם מקומות מעצר כדי להגן על זכויות העצירים והאסירים.
הנשיא ממליץ על קנצלר הצדק וממונה לתפקיד על ידי הפרלמנט לתקופה של שבע שנים.
בית הכנסת בקרלסבאד
בית הכנסת בקרלסבאד (כיום: קרלובי וארי) היה אחד מבתי הכנסת היפים והגדולים ביותר בשטח צ'כוסלובקיה בתקופה שבה עמד על תלו.
היסטוריה.
לבית הכנסת קדם בית כנסת קטן יותר, ששימש מאז 1860 את האורחים היהודים במלונות הספא של היישוב.
הכסף להקמתו של בית הכנסת, שאותו תכנן, אדולף וולף , נתרם בעיקר על ידי מבקרים יהודים בבתי המרפא והנופש של העיר. במבנה, שתוכנן בסגנון רומנסקי-מורי, כיפה גדולה, ושתיים קטנות יותר, צדדיות. בית הכנסת נחנך בספטמבר 1877, ושימש את הקהילה היהודית המקומית עד שנהרס בידי אספסוף סודטי-גרמני ב-1938, בלילה שנודע כליל הבדולח.
רבה של הקהילה ורב בית הכנסת היה הרב ד"ר איגנץ ציגלר.
ב-1983 נבנתה במקום אנדרטה לחללי קרלסבאד בתקופת השלטון הנאצי, שהועברה מאוחר יותר לבית הקברות המקומי.
טינון
טינון הוא חלק מתהליך הסרת הסובין מגרעיני הדגן על ידי לחלוח הגרעינים ברטיבות עשבים. לצורך כך היו מטמינים את גרעיני הדגן בתוך מצע של עשבים, במשך כמה שעות. הטינון שימש ביהדות תימן כשלב בהכנת המצות מצווה לחג הפסח.
הטינון מופיע בתלמוד ירושלמי (מסכת פסחים ג,א), כתחליף לשיטת הלתיתה השנויה במחלוקת מחשש החמצת גרעיני החיטה, וככל הנראה נעשה בו שימוש בתקופות קדומות, בתימן המנהג השתמר עד לעליית מרבד הקסמים, בדרך כלל השתמשו בשבר לבן (בערבית "חרמל") ולעיתים השתמשו גם באצבעונית ארגמנית (עת'רוב) כשהחרמל לא היה בנמצא. הקפידו לקטוף את העשב לאחר חצות היום, לאחר שהתייבש באופן מלא מטל הלילה, כמו כן נהגו שלא להשהות את החיטים יותר מ-12 שעות מחשש חימום החיטה.
אטימולוגיה.
בלשון חז"ל במובן רחב טינון הוא הרטבה לדוגמה: המטנן בטיט הנגוב (משנה מכשירין פ"ג ) שדה מטוננת (בבלי מועד קטן ו ע"ב). יש קושרים למילה "טין" -"טיט" הארמית-מקראית‏‏.
ברוך ה' יום יום
ברוך ה' יום יום הוא זמר לשבת שנתחבר על ידי רבי שמעון בן יצחק ("רבי שמעון הגדול"), מגדולי פייטני אשכנז. זמר זה מושר בקהילות האשכנזים והחסידים ביום השבת. במחזור ויטרי מובא בין הזמירות לסעודת יום שבת לפני קינוח הסעודה. בקהילות החסידים נוהגים לחלק את הזמר לשניים: חלקו הראשון – עד "אמונים נוצר" – מושר בסעודת יום השבת, וחלקו השני – מ"יצווה צור חסדו" עד תומו – מושר בסעודה שלישית.
תוכנו העיקרי של הפיוט הוא תיאור הגלויות השונות בתולדות עם ישראל והימצאותו של ה' יחד עם ישראל בגלותם בכל אחת מהן.
תוכן הפיוט.
על אף שנהוג לשיר פיוט זה בשבת, במשמעות הפשוטה שלו הוא אינו מתקשר כלל ליום השבת (בדומה ליה ריבון עלם ועוד פיוטים רבים).
הבית הראשון של השיר פותח בברכה לה' שפדה והושיע אותנו מכל הגלויות. לאחר מכן, מהבית השני ואילך, כל בית עוסק בגלות אחת מתוך גלויות העבר (מצרים, בבל, פרס ואדום), ובהצלתו של עם ישראל ממנה. לאחר פירוט הגלויות, עובר המשורר אל הגלות שבה הוא נמצא – אדום – ומקדיש לה שלושה בתים: הראשון מתאר את קשי השעבוד, והשני והשלישי מתארים את הנקמה באדום ובמלאך הממונה עליו. לאחר כל הגלויות עובר המשורר לתחזיות אופטימיות, בהן: קיבוץ הגלויות, שפע הטובה שמעורר את האדם להודות לה', והמשכיות הדורות וההרמוניה שביניהם.
בתיאור הגלויות והגאולה מהן, דגש מרכזי מושם על התפישׂה שה' מצטער בצרתם של ישראל, וכביכול נמצא יחד עמם בגלות, וכאשר ה' מושיע את ישראל מהגלות, הוא מושיע גם את עצמו. כך למשל מזכיר הפייטן בקשר לגלות מצרים את הביטוי "בצרתם לו צר" (המבוסס על דברי הפסוק ב). מקורו של הפייטן לרעיון זה וליישומו בגלויות השונות הוא מדרש חכמים המופיע במכילתא:
בנוסף למדרש זה, תיאור מלכות יוון כצפיר עיזים בעל ארבע קרנים מבוסס על תיאורה ב. תיאור המלחמה במלאך הממונה על אדום באחרית הימים מבוסס על דברי הגמרא, המתארת אותו כמנסה להמלט לעיר מקלט:
מבנה.
הזמר מורכב ממחרוזות בנות חמש שורות חורזות כל אחת. ראשי המחרוזות יוצרות את האקרוסטיכון שמעון בר יצחק. הזמר עשיר בהרמזים מקראיים ותלמודיים, והשורה האחרונה בכל מחרוזת היא בדרך כלל פסוק או פרפרזה על פסוק.
וְיִזְכּוּ לִרְאוֹת בָּנִים וּבְנֵי בָנִים עֹסְקִים בַּתּוֹרָה וּבְמִצְווֹת.
כאמור, הזמר עשיר בהרמזים מקראיים ותלמודיים. ממחישה זאת השורה שלפני האחרונה בזמר, . חלקה הראשון של השורה רומז למה שנאמר במכילתא דרבי ישמעאל:
חלקה השני של השורה רומז לנאמר במסכת יומא:
בפי חלוצי העלייה השלישית בעמק יזרעאל הפכה שור זו לשיר, בשינוי נוסח קטן (אך משמעותי): . שינוי נוסח נוסף יצר גרסה פמיניסטית: .
לחנים וביצועים.
לפיוט לחן של חיים בנט בביצוע של שלמה כהן באלבום א שבת טיש.
אוניברסיטת לודז'
אוניברסיטת לודז' (בפולנית: Uniwersytet Łódzki) היא אוניברסיטה ציבורית, שנוסדה בשנת 1945 בעיר לודז' שבפולין על בסיס איחודם של מספר מוסדות חינוך שהתקיימו בעיר בתקופה של בין שתי מלחמות העולם: המכון להכשרת מורים, בית הספר הגבוה למדעי החברה וכלכלה, ושלוחה של האוניברסיטה הפולנית החופשית. באוניברסיטה לומדים יותר מ-30,000 סטודנטים ומועסקים בה 2,600 מורים. האוניברסיטה מציעה מגוון תארים אקדמאיים שונים כגון B.A, M.A דוקטורט ועוד.
היסטוריה.
יוזם הקמת אוניברסיטה בלודז', בשם המקורי של האוניברסיטה הממלכתית - האוניברסיטה החופשית, היה פרופ' תאודור וויאגר, רקטור האוניברסיטה הפולנית החופשית. הרקטורים הראשונים באוניברסיטה היו נציגים בולטים של המדע הפולני: טדאוש קוטרבינסקי, יוזף צ'לאסינסקי ויאן שצ'פנסקי.
אוניברסיטת לודז' הוקמה על פי צו מיום 24 במאי 1945 (החל מיום 11 ביוני 1946). בעת היווסדה היו לאוניברסיטה שלוש פקולטות: מדעי הרוח, המתמטיקה ומדעי הטבע וכן משפטים וכלכלה. בשנת הלימודים 1945/1946 האוניברסיטה כללה שש פקולטות: הפקולטה לרוקחות, הפקולטה למדעי הרוח, הפקולטה לרפואה, הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, הפקולטה למשפט וכלכלה והפקולטה לרפואת שיניים. 530 עובדים הועסקו, ו -7,747 סטודנטים החלו את לימודיהם מספר שהיווה 12.7% מכלל הסטודנטים שלמדו בפולין באותה תקופה.
עם הזמן התפתחה האוניברסיטה ונוצרו פקולטות חדשות. ב־24 באוקטובר 1949, על פי צו ממשלתי של מועצת השרים, הוקמה מערכת של אקדמיות לרפואה בערים פולניות רבות, כולל האוניברסיטה הרפואית לודז' שהופרדה מאוניברסיטת לודז'.
בשנת 1961 שולבה האוניברסיטה לכלכלה באוניברסיטת לודז'. אירוע אחרון זה הוביל להקמת הפקולטה לכלכלה, שנוסדה גם היא מחלק מהצוות שעד כה היה הצוות האקדמי של הפקולטה למשפט וכלכלה. זמן קצר לאחר אירועים אלה, בשנת 1964, נוסדה הפקולטה לכלכלה וסוציולוגיה.
בשנת 1981 התרחשה באוניברסיטת לודז שביתת סטודנטים שהובילה לשינויים בתפקוד האוניברסיטאות ורישום ה-NZS.
פיתוח נוסף של אוניברסיטת לודז' התרחש בתקופה שלאחר שינויי מערכת בפולין. בשנת 1991 שולב באוניברסיטת אוניברסיטת החינוך הגופני והספורט, שהיה עד אז תחת ניהול האוניברסיטה לחינוך גופני בוורשה. מכון זה נכנס למבנים הארגוניים של הפקולטה למדעי החינוך שהוקמה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1994, הוקמה הפקולטה לניהול באוניברסיטת לודז'. בשנת 1996 הוקמה הפקולטה למתמטיקה והפקולטה לפיזיקה וכימיה, שנוסדו כחלק מהפרדת מחלקות שונות מחוגים אחרים באוניברסיטת לודז'.
בשנת 1994 החל לפעול גם המכון ליחסים בינלאומיים, שהפך בשנת 2000 לפקולטה ללימודי יחסיים בינלאומיים ומדעי המדינה.
בשנת 2001 הופרדה הפקולטה לביולוגיה ומדעי כדור הארץ לשתי פקולטות חדשות, דהיינו הפקולטה למדעי הגאוגרפיה והפקולטה לביולוגיה והגנת הסביבה.
לצד פיתוח האוניברסיטה הוקמו גם מרכזים דידקטיים לא מקומיים של אוניברסיטת לודז'. נכון לעכשיו ישנם חמישה מהם: בקוטנו, באוסטרולקה, בפיוטרקוב טריבונלסקי, בסייראדז ובסקיירניביצה. סניף של אוניברסיטת לודז' פועל בטומשוב מזובייצקי מאז שנת 1998.
נבחרת ישראל בטיפוס
נבחרת ישראל בטיפוס היא נבחרת הטיפוס הלאומית של ישראל, המנוהלת על ידי התאחדות הטיפוס הספורטיבי והאתגרי בישראל
היסטוריה.
עד לשנת 2019, פעלו מספר נבחרות מטעם מספר איגודי טיפוס שונים.
לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020), החליט הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בחמישה ענפים חדשים כספורט אולימפי: טיפוס, בייסבול, גלישת גלים, סקייטבורד, וקרטה.
הוועד האולימפי הישראלי, סימן את הטיפוס כענף שבו הסיכוי הרב ביותר לישראל לשלוח נציג. לצורך כך, בפברואר 2019 הוצגה לראשונה נבחרת ישראל הרשמית בטיפוס.
הוחלט כי נבחרת הטיפוס תעבוד במתכונת של נבחרת לאומית, תחת מאמן הנבחרת איתי פרידמן ובליווי המקצועי של היחידה לספורט הישגי.