פעולות נוספות שיזם בן שטרית במסגרת הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, כוללות את "יום הצדעה ליהדות מרוקו" ו"פסטיבל יהדות מרוקו", המתקיימים כל שנה בעיר אחרת בישראל (משנת 2003). הפדרציה מעניקה מדי שנה את אות "יקיר יהדות מרוקו" לדמויות מופת בעם ישראל; בין מקבלי האות היו ראש הממשלה אריאל שרון (2002), הרב הראשי לישראל ישראל מאיר לאו (2003), נשיא המדינה שמעון פרס (2004), שרת החינוך, התרבות והספורט לימור לבנת (2005), שקיבלה זאת "בשל אישיותה, נעימות הליכותיה, הופעתה הציבורית מעוררת הכבוד ויחסה הטוב לבריוֹת", דירקטוריון בנק הפועלים (2007), נשיא הקונסיטואר בצרפת ז'אן פייר בונשארד (2008), ויו"ר קבוצת IDB נוחי דנקנר (2009), האחים : ג'ו רפאל ואבי נקש (2010), לאון ומשה אדרי (2011), הרב משה ניסים דאדון-לונדון (2012).
תופעת פי
תופעת פי (באנגלית: Phi Phenomenon) היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שקיימת תנועה, כאשר אובייקט דומם מוקרן במיקומים שונים, זה אחר זה, בשדה הראייה. האובייקט המוקרן לא נע, אך הצופה מדמיין שהוא נע.
תופעת פי בצבע היא מעניינת יותר: כאשר מוקרן ראשית האובייקט (למשל, עיגול) בצבע אחד, ובמיקום אחר מוקרן אותו אובייקט בצבע אחר, עדיין תישאר אשליית התנועה ואף תיווסף אשליית שינוי צבע של האובייקט ה"נע".
תופעה זו, שתוארה על ידי מקס ורטהיימר, היא נושא הנחקר בפסיכולוגיה, וכן מהווה חלק מהבסיס התאורטי של הקולנוע.
גרשם
מועצת המדינה של רוסיה
מועצת המדינה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Государственный Совет РФ) היא גוף ייעוץ ממלכתי הצמוד לראש המדינה. המועצה הוקמה על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין ב-1 בספטמבר 2000. יושב ראש המועצה הוא נשיא הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
אף שמועצת המדינה הוקמה בשנת 2000, המועצה נחשבת ליורשת גוף קודם שהתקיים עוד בתקופת הצאר והיה גוף ייעוץ לקיסר רוסיה. מועצת המדינה ששמה מתורגם כ"המועצה המדינית" היה מוסד ממשל עליון באימפריה הרוסית שהוקם ב-1806. עד לשנת 1906 תפקדה כמועצה מייעצת לקיסר ובשנים 1906-1917 היה הבית העליון של הפרלמנט הרוסי.
בשנת 2000 הוקמה מועצת המדינה והורכבה ממושלי המחוזות ברוסיה ושבעת מחוזות העל. המועצה הוקמה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין כדי להבטיח תפקוד מתואם ואינטראקציה של גופי ממשל, כדי לקבוע את הכיוונים העיקריים של מדיניות הפנים והחוץ של המדינה ותחומי העדיפות של ההתפתחות החברתית-כלכלית של המדינה. המועצה דנה בנושאי הרפורמות בכלכלה, בעניינים חברתיים ובנושאים רבי חשיבות מבחינה ביטחונית, כמו הרפורמה הצבאית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. המועצה מקיימת לעיתים ישיבות משותפות עם מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית בנושאי צבא. כך למשל התקיימה ישיבה משותפת עם המועצה לביטחון לאומי של רוסיה ב-6 בספטמבר 2008, בעקבות פרוץ המלחמה בדרום אוסטיה.
בינואר 2020 הנשיא פוטין הציע לערוך שינויי חקיקה שיעניקו למועצה סמכויות נרחבות יותר והפיכתה גוף על שלטוני. מומחים טענו כי החקיקה תהפוך את המועצה לבית שלישי של האספה הפדרלית, הפרלמנט הרוסי. בפועל, בהתאם לתיקונים לחוקת רוסיה, ב-21 בדצמבר 2020 פורסם אוקאז לפיו עוגן מעמדה של המועצה כגוף ייעוץ נשיאותי ובו חברים ראש הממשלה מיכאיל מישוסטין, סגן ראש סגל הקרמלין סרגיי קיריינקו, יושבי ראש מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית, ראשי סיעות הדומה, מושלים, נציגי הנשיא במחוזות הפדרליים, יו"ר הפדרציה של האיגודים המקצועיים העצמאיים של רוסיה מיכאיל שמקוב, נשיא איחוד התעשיינים והיזמים הרוסי אלכסנדר שוכין וראשי סוכנויות פדרליות.
מועצת המדינה של מזרח גרמניה
פיית שיניים
מועצת המדינה הרוסית
המטוס הנשיאותי של רוסיה
המטוס הנשיאותי של רוסיה (ברוסית: Самолёт президента России), מבחינה רשמית, נקודת הפיקוד האווירית של נשיא רוסיה, הוא מטוסו של נשיא רוסיה. כלי הטיס העיקרי הוא מטוס איליושין IL-96 דגם 300. המטוס מתוחזק, מופעל ומנוהל על ידי יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה", שהיא הגוף הממשלתי לתפעול המסוקים והמטוסים הנשיאותיים ברוסיה.
המטוס מאפשר לנשיא רוסיה לנהל את הכוחות המזוינים של רוסיה במהלך טיסות.
היסטוריה.
המטוס הראשון נבנה ב-1995 עבור הנשיא בוריס ילצין. המטוס השני הוכנס לשירות בתקופת הנשיא ולדימיר פוטין והמריא לראשונה ב-21 באפריל 2003 (מטוס מספר 96016). את המטוס הטיס הטייס ויקטור גלקין. במטוס שלושה ברים, חדר מנוחה עם מיטה זוגית עבור הזוג הנשיאותי, חדר עבודה ומשרד הנשיא בגודל 10 מטרים רבועים וטרקלין מצופה זהב טהור.
עד 2010, מנהיגי ברית המועצות ורוסיה טסו רק בכלי טיס רוסיים. באוקטובר 2010 הנשיא דמיטרי מדבדב טס במטוס דגם Dassault Falcon 7X צרפתי בביקורו במחוז סחלין במזרח המדינה.
מטוסים נוספים בשירות הנשיא.
מטוס נוסף המשרת את הנשיא הוא מטוס טופולב Tu-214SR, מטוס שידור להצפנת שיחות המבוצעות מהמטוס הנשיאותי ליעד אחר בשיחת טלפון. מטוס שירות שני הוא מטוס Tu-214SUS, מטוס לאחזקת תקשורת הנשיא ואבטחתה. המטוס הוא רכוש המינהל הנשיאותי הרוסי, הגוף האחראי גם להגדרת סדר יומו של הנשיא.
המטוס הנשיאותי הרוסי מאובטח על ידי יחידת האוויר 235 של חיל האוויר הרוסי והיא זו שמלווה את הנשיא הרוסי בטיסותיו לחו"ל, במשך שנים היחידה ליוותה גם את מנהיגי המדינה הסובייטית. בסיסם של חיילי היחידה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, שם גם חונה המטוס הנשיאותי.במרץ 2010, הנשיא המכהן דמיטרי מדבדב הזמין שני מטוסים נוספים ממפעל המטוסים של וורונז' מדגם איליושין IL-96-300PU. באותה שנה המינהל הנשיאותי רכש מטוס אנטונוב An-148, לליווי המטוס הנשיאותי.
נכון לדצמבר 2016 צי המטוסים הנשיאותי כלל את המטוסים הבאים:
מוסר עבודה
מוסר עבודה הוא אמונה של עובד בערך של עבודה במקום עבודה כלשהו, ובסיפוק ופיתוח אישי שהיא יכולה להקנות לו; אמונה זו עשויה להתבטא בהתנהגויות של מאמץ בעבודה, השתדלות של העובד להיענות לציפיות ההנהלה, התמדה, אחריות, יוזמה, נאמנות לעבודה ועוד, כל זאת גם בהיעדר פיקוח של ההנהלה על עבודתו.
עובד בעל מוסר עבודה גבוה מזדהה עם מטרות הארגון ופועל כמיטב הבנתו ויכולתו להשגת מטרות אלה. מאחר ש"מטרות הארגון" כלליות מאוד, התרגום האופרטיבי שלהם מתבטא ב"ציפיות ההנהלה" הכלליות מחברי הארגון והמיוחדות מכל בעל תפקיד, שמתבטאות בין השאר בהסכמי עבודה, נהלים והוראות. עובד עשוי להתנהג בהתאם לציפיות ההנהלה כאשר המנהל שלו נוכח לידו, בשל חשש מעונש אם לא ינהג כך, או שינהג בהתאם לציפיות גם בנוכחות חבריו לעבודה, כי חשוב לו שיעריכו אותו כעובד מסור; אך אם הוא נוהג בהתאם לציפיות ההנהלה גם ללא נוכחות אחרים בשעת מעשה, ומתוך ערכים של העובד בלבד, ניתן לומר שיש לו מוסר עבודה גבוה.
מוסר עבודה קשור בציפיות הנהלה שהן לגיטימיות; אם יש התנגשות בין עקרונות מוסר חברתי כללי לבין מוסר עבודה, שהוא רק היבט אחד מתוך המכלול של מוסר, הן אינן לגיטימיות. למשל, במפעל שפועל בניגוד לחוק וגורם נזק לסביבה, לעובדיו או לקהילה, ההנהלה עשויה לצפות מהעובדים שישתפו פעולה ולא ידווחו לנפגעים על נזק שנגרם להם, אך ציפיות כאלה סותרות את המוסר החברתי, ולכן אינן לגיטימיות.
מוסר עבודה היא תכונה מוערכת בארגונים רבים בחברה המערבית, ולעיתים קרובות היא עשויה לתרום להגדלת תחומי אחריותו של העובד ולקידומו המקצועי בארגון.
צ'זרה פראנדלי
צ'זרה קלאודיו פראנדלי (באיטלקית: Cesare Claudio Prandelli; נולד ב-19 באוגוסט 1957 באורזינובי, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן. כיהן בעבר כמאמנה של נבחרת איטליה.
קריירה.
כשחקן פעיל, שיחק במועדוני הכדורגל קרמונזה (בשנים 1974-8), אטאלנטה (בשנים 1978-9 ולאחר מכן שוב בשנים 1985-1990) ויובנטוס (בשנים 1979-1985). פראנדלי שיחק בעמדת הקשר.
את קריירת האימון שלו החל פראנדלי בקבוצת הנוער של אטלנטה ב-1990 ואימן אותה במשך שבע שנים. לאחר מכן אימן במועדונים כמו לצ'ה, ורונה, ונציה ופארמה. ב-2004 מונה למאמנה של רומא, אך עזב את הקבוצה באותה שנה עקב החמרת מצבה הבריאותי של אשתו.
ב-2005 מונה למאמנה של פיורנטינה ואימן אותה במשך חמש שנים. בתחילת 2009, קיבל את פרס 'אוסקר דל-קאלצ'ו' על בחירתו למאמן השנה בליגה בעונת 2007/2008.
ב-30 במאי 2010, התאחדות הכדורגל האיטלקית הודיעה כי פראנדלי יהיה מאמנה של ה'אזורי', נבחרת איטליה בכדורגל, אחרי מונדיאל 2010. תחת הדרכתו הגיעה איטליה לגמר יורו 2012 ולמונדיאל 2014, שם הודחה בשלב הבתים. פראנדלי התפטר מאימון הנבחרת מספר שעות לאחר ההדחה. ב-5 ביולי מונה למאמן גלאטסראיי הטורקית. ב-27 בנובמבר 2014 פוטר בשל חוסר הצלחתו בקבוצה. ב-28 בספטמבר 2016 מונה למאמן ולנסיה. ב-30 בדצמבר התפטר מתפקידו לאחר עשרה משחקים. ב-25 במאי 2017 מונה למאמן א-נאסר. ב-21 בינואר 2018 פוטר מתפקידו. ב-9 בנובמבר 2020 חזר פרנדאלי לאימון פיורנטינה. ב-23 במרץ 2021 התפטר מאימון הקבוצה.
איבר פרימיטיבי
בתורת השדות הסופיים ויישומיה, איבר פרימיטיבי הוא איבר של שדה סופי, היוצר את החבורה הכפלית של השדה. הפולינום המינימלי של איבר כזה נקרא פולינום פרימיטיבי (אף על פי שלמושג זה יש גם משמעויות אחרות).
גאוס הגדיר את המונח שורשים פרימיטיביים במאמר 57 של ספרו מחקרים אריתמטיים (Disquisitions Arithmeticae), שם הוא נותן את הקרדיט לאוילר על טביעת המונח. במאמר 56 הוא קבע שאוילר ולמברט ידעו עליהם, אך הוא היה הראשון להוכיח ריגורוזית ששורשים פרימיטיביים קיימים. למעשה, מחקרים אריתמטיים כולל שתי הוכחות, האחת במאמר 54 היא הוכחת קיום לא קונסטרוקטיבית, בעוד האחרת ממאמר 55 היא קונסטרוקטיבית.