המלחמה הקרה משפיעה על הציבוריות והפוליטיקה הישראלית. במועצת נען מתקבע בתנועת הקיבוץ המאוחד פילוג בין תומכי מפ"ם ומפא"י על רקע היחס לברית המועצות: קיבוצים מתפצלים (גבעת חיים, אשדות יעקב, עין חרוד) ובאחרים עוזבים חברים לקיבוץ "אוהד" יותר; כתוצאה מן הפילוג מוקמת גם תנועת הנוער קצרת הימים הצופים החלוציים. ארגון הטרור היהודי מלכות ישראל ("מחתרת צריפין") מוקם על ידי יוצאי לח"י, בין היתר על רקע המדיניות בגוש המזרחי כלפי יהודים.
כלכלה ותשתיות.
כלכלת ישראל עוברת משבר קשה במאזן התשלומים המתחיל בשנת 1951. המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של ישראל משפיע על כל תחומי הכלכלה ומאלץ את שר האוצר אליעזר קפלן להציג את מדיניות כלכלית חדשה (ב-1952), אשר מחליפה את מדיניות הצנע. במקביל, אחד האירועים המשמעותיים בהיסטוריה של יחסי העבודה בישראל היה שביתת הימאים. האמצעים שנקטה הממשלה וההסתדרות על מנת לשבור את השביתה היו חריפים וכללו גיוסם של מנהיגי השביתה לשירות מילואים ושליחת בריונים אשר יכפו שבירת השביתה בכוח. "העולם הזה", אשר תמך במאים השובתים, הוביל את הביקורת נגד אמצעים חריפים אלה ובייחוד השימוש בצה"ל לשבירת שביתה.
זהו לא המקרה היחיד שבו הדמוקרטיה הישראלית הצעירה מתמודדת עם הפרות זכויות אדם מצידה. בנוסף, מוקמת "ועדת חקירה פרלמנטרית" לבדיקת טענות של עצירים במחנה ג'למי (ג'למה) על התעללות של המשטרה ועל הפרת זכויותיהם. הוועדה, בראשות חברת הכנסת חנה למדן הציגה את הדו"ח שלה בפני הכנסת ב-3 באוגוסט
אחד האירועים המשמעותיים מבחינת פיתוח הכלכלה והתשתיות במדינת ישראל בשנת 1951 היה המבצע לייבוש החולה. מטרת מבצע זה הייתה הוספת שטחי חקלאות ליישובי אצבע הגליל, אך הוא שנוי כיום במחלוקת בשל השפעתו האקולוגית. גם אבן הפינה לפארק הלאומי ברמת גן הונחה בט"ו בשבט תשי"א, כלומר בינואר 1951.
ב-1 בינואר החלה לפעול הבורסה לניירות ערך בתל אביב. הקואופרטיבים "אגד", "שחר", ו"דרום יהודה" מתאחדים בנובמבר ונקראים אש"ד, אך השם נזנח אחרי מספר חודשים והקואופרטיב נקרא "אגד". בנק אנגלו-פלשתינה מפורק, ובמקומו מוקמת חברה ישראלית, בנק לאומי לישראל.
גם בשנת 1951, כמו בשנים שקדמו לה, הוקמו בישראל יישובים חדשים. בין היתר, הוקמה היאחזות הנח"ל הראשונה, "נחלאים א'" (לימים קיבוץ נחל עוז). המדינה מאלצת את הבדואים בנגב לעבור ולהתרכז באזור הסייג. עקורי איקרית ובירעם עותרים לבג"ץ (בג"ץ 64/51 דאוד ואח' נ' שר הביטחון ואח'), להשבת אדמותיהם. ב-31 ביולי 1951 הוציא בג"ץ צו שהורה לממשלת ישראל להתיר לעקורים לחזור לכפרם. צו זה לא קוים.
ב-3 ביולי נהרגו 8 פועלי סולל בונה מפיצוץ חומרי נפץ במחצבה באזור הקסטל.
בחודש דצמבר פקדה את המדינה סופת רוח וגשם חריגה בעצמתה, שנמשכה כ-11 ימים והסבה נזקים כבדים לרכוש.
היראקליטוס
ישראל אלימלך
ישראל אלימלך (נולד ב-22 ביוני 1960) הוא כדורסלן עבר ישראלי. אלימלך שיחק בהפועל חולון לאורך רוב הקריירה המקצוענית שלו. הוא שיחק בתפקיד רכז ונודע בזריזותו ובהתלהבות שהשרה על קבוצתו. כיום, יציע B בהיכל טוטו חולון נקרא על שמו.
קריירה.
אלימלך החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ניב בוגין, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.
בעונת 1975/6 זכה עם הפועל חולון בגביע הליגה לנערים, בעונת 1977/8 זכה איתה ב"דאבל" - אליפות וגביע הליגה לנוער ובעונת 1978/9 זכה איתה שוב בגביע הליגה לנוער.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, בבסיס פלמחים, כמכונאי מסוקי תקיפה.
אלימלך שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 153 נקודות ב-53 משחקים.
בעונת 1982/3 נבחר לחמישיית העונה במשאל המאמנים של עיתון "הארץ".
במקביל למשחק בהפועל חולון, אימן את הנבחרת הצבאית של חיל האוויר והיה מנהלו המקצועי של בית ספר לכדורסל בחולון.
ב-1986 זומן מחדש לנבחרת ישראל, ובהיעדרו של מוטי ארואסטי נבחר על ידי המאמן צבי שרף
לתפקיד הרכז בחמישייה הפותחת, לצדם של ברקוביץ', ג'מצ'י ומרסר, במשחק ההכרעה מול צ'כוסלובקיה, בו ניצחה נבחרת ישראל ניצחון דרמטי, שהעלה אותה לאליפות העולם.
באותה שנה, הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה (1986), בו הפסידה חולון 90:86.
ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85.
ב-1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, שגם בו הפסידה חולון 100:90.
בעונת 1990/1 הוביל את קלעי הליגה באחוזי הקליעה מקו העונשין (89.5%), וסיים את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת מלך האסיסטים. בעונת 1991/2 נבחר לשחקן העונה הישראלי ולחמישיית העונה לפי בחירת השחקנים ב"מעריב". הוא סיים את העונה הסדירה במקום השני בטבלת מלך האסיסטים.
ב-1992 עזב אלימלך את הפועל חולון ועבר להפועל גבעתיים, איתה הגיע לגמר גביע המדינה, בו הפסידה גבעתיים להפועל תל אביב 71:65. הוא סיים את העונה הסדירה במקום הרביעי בטבלת מלך האסיסטים.
בעונות 1993/4 ו-1994/5 שיחק במכבי תל אביב, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע המדינה (1994). כמו כן, קלע 40 נקודות במשחקי הקבוצה באירופה.
ב-1995 חזר להפועל חולון לשתי עונות נוספות. בעונה הסדירה של 1995/6 הוא סיים את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת מלך האסיסטים. בעונת 1996/7 היה מלך החטיפות של הליגה וסיים את העונה הסדירה במקום השני בטבלת מלך האסיסטים.
ב-1997 עבר להפועל אילת, איתה הגיע לסדרת הגמר נגד מכבי תל אביב.
לאחר עונת 1998/9 פרש ממשחק מקצועני.
במשחקיו בליגה הישראלית קלע 3,963 נקודות.
אלימלך חי עם משפחתו בלאס וגאס בארצות הברית.
סויוז 2
סויוז 2 הייתה החללית השנייה בתוכנית סויוז ששוגרה לחלל. החללית, מסוג סויוז, הייתה חללית בלתי מאוישת, היא שוגרה למסלול ב־25 באוקטובר 1968 ומטרתה הייתה לבצע תמרוני עגינה עם סויוז 3. אף על פי ששתי החלליות התקרבו מאוד אחת לשנייה, העגינה לא התבצעה. סויוז 2 הונחתה ב־28 באוקטובר ויומיים אחר כך הונחתה סויוז 3.
מתרס
מִתְרָס, הקרוי לעיתים בשם הלועזי בָּרִיקָדָה (בצרפתית: Barricade), הוא מכשול או מחסום מאולתר שבו נעשה שימוש במסגרת התקוממויות חברתיות וקרבות רחוב ושמטרתו לנטרל, לפקח או למנוע מעבר תחבורה וכוחות במסלול מסוים.
השימוש ההיסטורי הראשון במתרסים במהלך התקוממות חברתית התרחש בפריז ב-12 במאי 1588, ביום אשר כונה לימים "יום הבריקדות" (בצרפתית: Journée des barricades). במהלך אירועים אלה הצליחו מורדים מבני פריז להניס את המלך אנרי השלישי מן העיר, והשאירו אותה בידי הליגה הקתולית. באירוע זה נעשה שימוש במרכבות, עצים וחביות (שעל שמן של האחרונות בצרפתית, barriques, נקראו הבריקדות), על מנת למנוע מן המשמר השווייצרי וכוחות אחרים נאמנים למלך מלחוש לעזרתו.
נאו-ריאליזם איטלקי
נאו-ריאליזם איטלקי הוא זרם משפיע בקולנוע שנוצר באיטליה בשלהי מלחמת העולם השנייה ודעך בתחילת שנות ה-50. כראי למצב הקשה ששרר באיטליה שאחרי המלחמה, הנאו-ריאליזם עסק בעיקר בקשיי היום-יום של בן מעמד הפועלים ושאר המעמדות הנמוכים בחברה: ייאוש, עוני ותבוסות לאן שלא יפנה. העיסוק נעשה תוך הדגשת ההתנגשות שבין האדם לסביבתו, בין הסבל הרגשי של הפרט לבין המציאות הפיזית הקשה. הנאו-ריאליזם דגל בריאליזם קיצוני ובחשיפה בוטה של המציאות החברתית הקשה של אותה התקופה. מבחינה סגנונית הוא ניכר בהשקעה מינימלית בסגנון ובתפאורה, שהתבטאה בעיקר בצילום מחוץ לאולפן ובשימוש בשחקנים לא-מקצועיים.
רקע היסטורי.
הקולנוע האיטלקי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה איבד הקולנוע האיטלקי את מקומו בחזית היצירה, והתמקד בסרטי תעמולה למשטר הפשיסטי ובסרטים אסקפיסטים שנקראו סרטי "טלפון לבן" ונתמכו על ידי בניטו מוסוליני שהאמין בקולנוע ככלי חשוב לעיצוב הקהל. סרטי "טלפון לבן" התמקדו באידיליה של חיי הבורגנות והתעלמו לחלוטין מהבעיות עימן התמודד רוב העם האיטלקי ביום-יום. כל ניסיון לחרוג מהקו הקולנועי הזה נתקל בצנזורה איטלקית מחמירה. בפרט לא התאפשר להתמודד עם מצבם האמיתי והבלתי-אפשרי של בני מעמד הפועלים. רק עם קריסת המשטר הפשיסטי התאפשר ליוצרים האיטלקים לבטא את עצמם באופן חופשי, על רקע המצב הקשה שהותירה מלחמת העולם השנייה.
זרמים מבשרים בקולנוע.
ניתן לראות את מקורותיו של הנאו-ריאליזם האיטלקי בשני זרמים עיקריים של הקולנוע האירופאי של שנות ה-30:
לדעת רבים הסרט הנאו-ריאליסטי הראשון שנוצר, מבלי שהוגדר כאחד ביציאתו לאקרנים, היה סרטו הראשון של לוקינו ויסקונטי - "אובססיה" (1943), המבוסס על ספרו של ג'יימס קיין "הדוור מצלצל פעמיים". בסרט זה הריאליזם משמש כתפאורה מחויבת המציאות, ולא כנושא הסרט, אך המציאות הקשה המתוארת בסרט, הצילום מחוץ לאולפנים והשימוש בשחקנים לא-מקצועיים הופך אותו לדעת רבים למבשרו האמיתי והקרוב ביותר של הזרם.
מאפייני הנאו-ריאליזם.
הסגנון הנאו-ריאליסטי אינו נושא מסר פוליטי מסוים ואחיד והמאפיינים הבולטים ביותר המשותפים לכלל היוצרים של הזרם נגזרו מנושאי העיסוק, מהאווירה באותה התקופה ומהרצון להיצמד למציאות ככל הניתן.
על רקע הסביבה הפיזית והחברתית הקשה, הסרט הנאו-ריאליסטי שאף לייצר זווית ראייה קרובה ויסודית על עולמו של היחיד, על עולמו של הפועל הפשוט. הבמאים מדגישים את דלות חייהם של הדמויות ומתמקדים בתכנים ולא בסגנון.