צורת התנהלותו של קרומוול מבוקרת על ידי רבים כקשה, לא-נבונה ורודנית. קרומוול נקט אכזריות לשם דיכוי מרידות והתקוממויות, במיוחד התקוממויות בתוך צבאו, עקב אי תשלום שכר החיילים. קרומוול גם לא גילה אהדה לקבוצה זו או אחרת, אפילו לא לתומכי הפרלמנט בזמן מלחמת האזרחים, ואף שחרר מתפקידם 96 חברי פרלמנט שלא היו נאמנים לו. בתחילה השאיר קרומוול את סמכויות ניהול מדיניות הפנים בידי הפרלמנט, שביטל את בית הלורדים ואת תואר המלך בטענה שהם מהווים סכנה לחופש העם. בהמשך, עם נטילת יותר ויותר סמכויות מהפרלמנט לידיו, נותר מכל מוסדותיה של בריטניה - המלוכה, בית הלורדים והפרלמנט - רק שריד עלוב לפרלמנט אשר כונה "פרלמנט השיירים" (Barebone Parliament), עושה דברו של קרומוול. אך גם בזאת לא היה לו די. ב-20 באפריל 1653 הוא פיזר את הפרלמנט וביולי אותה שנה כינס פרלמנט משלו, שאת אנשיו מינה באופן אישי. גם פרלמנט זה לא היה לפי רוחו, והוא פוזר סופית בספטמבר 1654. לאחר מכן מונה פרלמנט נוסף, שכן כצ'ארלס בשעתו, נאלץ לכנס פרלמנט על מנת לממן את מלחמותיו היקרות. במשך כל תקופת שלטונו כינס פרלמנטים ופיזרם על פי רצונו.
ב-1653 הוצעה לקרומוול המלוכה על ידי הפרלמנט שכונס תחת חוקה חדשה. קרומוול, אשר שפך דם רב בשם הרפובליקה האנגלית והביא להריגת המלך, היסס אם לקבל את התואר. לאחר התלבטות של שישה שבועות הוא דחה את התואר, בעיקר בשל התנגדות בכירים בצבא. לאחר מכן הוענק לקרומוול התואר "לורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" שהעניק לו את כל סמכויות המלך מלבד התואר. כחלק מאותן סמכויות קיבל קרומוול את הזכות למנות את יורשו ולהעניק תוארי אצולה, זכות אותה הוא ניצל בדומה למלכים שבאו לפניו.
בשנת 1651 חוקק קרומוול את חוק הספנות שקבע שכל סחורה המיובאת לאנגליה מחויבת להגיע באוניות אנגליות. חוק זה הציב את אנגליה כמעצמת סחר בקנה מידה בינלאומי, אולם גם עורר על אנגליה את חמתן של מדינות אחרות, בעיקר הולנד שהייתה באותה תקופה מעצמת סחר בפני עצמה. ב-1652 פרצה מלחמה שהסתיימה ב-1654 בניצחון אנגלי בפיקוד אלוף הימים רוברט בלייק.
קרומוול גם הוביל בהצלחה מלחמה נגד ספרד שבסיומה כבשה אנגליה את ג'מייקה ואת גיברלטר.
קרומוול נודע כמצביא דגול, אולם כפוליטיקאי היה נטול דמיון פוליטי ומשום כך לא היה מסוגל להקים ממשלה רחבה ויציבה, למרות מספר ניסיונות. בסופו של דבר פיצל קרומוול את אנגליה ל-12 מחוזות, כל אחד מהם בשליטתו של גנרל בצבא. כך הייתה תקופת שלטונו של קרומוול לתקופה של רודנות צבאית.
קרומוול היה המנהיג האנגלי הראשון שהתיר את חזרת היהודים לבריטניה, 350 שנה לאחר שגורשו מבריטניה על ידי המלך אדוארד הראשון. קרומוול גם היה הראשון שהתיר בניית בית כנסת ובית קברות.
כלורד מגן, קרומוול היה מודע למעורבות הקהילה היהודית בכלכלת הולנד, היריבה המסחרית המובילה של אנגליה. סובלנותו של קרומוול כלפי הזכות לפולחן פרטי לאלה שאינם חלק מהפוריטניזם שבו דגל, הביא לעידודו של היהודים לחזור לבריטניה בשנת 1657, למעלה מ -350 שנה לאחר שגורשו מבריטניה על ידי המלך אדוארד הראשון, בתקווה שהם יעזרו להאיץ את התאוששות הכלכלית לאחר מלחמות האזרחים. אך לקרומוול היה מניע ארוך טווח להחלטתו לאפשר ליהודים לחזור, וזו הייתה התקווה שהם יתנצרו ולכן ימהרו להביא לביאה השנייה של ישו, בסופו של דבר. בוועידת ווייטהול בדצמבר 1655 הוא ציטט מהאיגרת אל הרומאים על הצורך לשלוח מטיפים נוצרים ליהודים. ויליאם פרינה הפרסביטריאני, בניגוד לקרומוול הקונגרציונליסט, התנגד בתוקף למדיניותו הפרו-יהודית של האחרון .
מותו והוצאה להורג לאחר המוות.
קרומוול נפטר בשנת 1658 מסיבה לא ברורה, כנראה בעקבות מחלת המלריה או בעקבות הרעלה. בנו ריצ'רד קרומוול ירש את תפקידו, התגלה כשליט בלתי ראוי והורד מהשלטון מקץ שמונה חודשים. לאחר תקופה נטולת שליט הכתיר הפרלמנט מחדש, שנתיים לאחר מותו של קרומוול, את צ'ארלס השני כמלך.
בשנת 1661 הוצאה גופתו של אוליבר קרומוול ממקום קבורתה בכנסיית וסטמינסטר והועברה טקס של הוצאה להורג לאחר המוות ב-30 בינואר, אותו תאריך שבו הוצא להורג צ'ארלס הראשון. גופתו נזרקה לבור וראשו הוצג לראווה על עמוד מחוץ למנזר וסטמינסטר עד 1685. לאחר מכן החליף ראשו מספר ידיים עד שבסופו של דבר הוא נקבר באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1960.
פוליטיקה של צרפת
צרפת היא רפובליקה בעלת משטר פרלמנטרי-נשיאותי. בצרפת הגיעו לידי הבשלה תהליכים שלטוניים ותרבותיים, אשר השפיעו על אירופה ועל העולם כולו. שינויי המשטר בצרפת (ממלוכה אבסולוטית דרך רפובליקה לקיסרות וחוזר חלילה) השפיעו על צורת הממשל בארצות רבות. רעיונות המהפכה הצרפתית פעפעו אל העולם כולו, אם בכוחה של המילה המדוברת, או הכתובה עלי ספר, ואם בכוח חרבו של נפוליאון.
היסטוריה של המשטר בצרפת.
תקופות שלטוניות.
התקופות השלטוניות בצרפת הן:
האבסולוטיזם.
משטר אבסולוטי היה נפוץ בצרפת במאות ה-17 וה-18. אבסולוטיזם פוליטי הוא צורת שלטון בה כל סמכויות המדינה נתונות תחת שלטון אדם אחד באופן מוחלט ("אבסולוט" בלועזית פירושו "מוחלט"), והוא אינו חולק את השלטון עם אף גורם אחר (כמו אצולה או כנסייה).
השלטון האבסולוטי הונהג בצרפת למעשה עד למהפכה הצרפתית ב-1789. השלטון האבסולוטי הצרפתי נתפרסם בשל פער המעמדות החריף בין המעמד השלישי למעמד האצולה. רשמית הוא אמנם ביטל את סמכויותיהם השלטוניות של האצילים, אך למעשה הותיר בידם זכויות-יתר רבות (התחמקות מתשלום מיסים, תפקידים שלטוניים שהיו פתוחים רק בפניהם וכו'), כך שמבחינות מסוימות הפיאודליזם היה עדיין קיים. השלטון האבסולוטי בצרפת הוא זה שהוביל למהפכה הצרפתית.
על אף התקוה שעם המהפכה הצרפתית יבוא הקץ על השלטון האבסולוטי בצרפת, בא וחידשה אחד מסמלי המהפכה - נפוליאון, שבעצם מינוי עצמו לקיסר הפך למעשה לשליט אבסולוטי. לאחר הגלותו של נפוליאון בתקופת הראקציה, סבלו שוב הצרפתים משלטון אבסולוטי, שהפעם נכפה עליהם על ידי מדינות אירופה השכנות והיה שלא ברצונם. סוף עידן האבסולוטיזם הגיע עם מהפכת יולי, לאחריה לא ידעו הצרפתים שלטון אבסולוטי מהו למשך תקופה ארוכה, עד למלחמת העולם השנייה ולשלטון צרפת של וישי.
צורת המשטר הנוכחית.
הממשלה הצרפתית מכהנת מתוקף החוקה הצרפתית החמישית של הרפובליקה הצרפתית, שנחקקה ב-28 בספטמבר 1958. אופן הממשל הוא ייחודי, וקרוב להגדרת משטר דמוקרטי נשיאותי.
החוקה מספקת הפרדת רשויות, ומצהירה על הקשר המיוחד של צרפת לשמירה על זכויות האדם ועל העקרונות הלאומיים שהוכרזו במהפכה הצרפתית בשנת 1789.
הממשל בצרפת מחולק לשלוש רשויות: רשות מחוקקת, רשות מבצעת ורשות שופטת.
נשיא המדינה - על פי חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית שאושרה ב-28 בספטמבר 1958, עומד בראש המדינה הנשיא שנבחר בבחירות דמוקרטיות חופשיות לתקופה של 5 שנים (בעבר היה נבחר ל-7 שנים). תפקיד הנשיא לנהל את ענייני המדינה, לכרות בריתות, לפקד על הכוחות המזוינים של צרפת ולמנות ראש ממשלה.
ראש ממשלת צרפת נבחר על ידי הנשיא, ולא על ידי העם או חברי מפלגתו. ראש הממשלה נחשב כשר הבכיר ביותר, וכממלא מקומו של הנשיא, אך סמכויותיו הן מנהליות בעיקרן.
מפלגת הפועלים המאוחדת
ג'נט לי
ג'נט לי (באנגלית: Janet Leigh; 6 ביולי 1927 - 3 באוקטובר 2004) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר בתפקידה כ"מריון קריין" בסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו".
ביוגרפיה.
לי נולדה כ"ג'נט הלן מוריסון" בעיירה מרסד בקליפורניה. בגיל 20 התגלתה על ידי אולפני MGM שחיפשו שחקנית לתפקידי בחורה כפרית, צעירה ונאיבית. בשנות הארבעים המאוחרות ושנות החמישים שיחקה לי במיוחד תפקידים אלו, בסרטים כגון "אם החורף יגיע" (1947), "נשים קטנות" (1949), "האישה לבית פורסייט", "סקרמוש" (1952), "הודיני" (1953) ואחותי איילין (1955)..
ב-1958 חרגה משורת תפקידים אלו כששיחקה בסרטו של אורסון ולס, "מגע של רשע", דמות מורכבת, אפלה ומסתורית, בעלת אופי מיני בולט. הסרט נחשב עד היום ליצירת מופת של ולס (שסרטו "האזרח קיין" מופיע ברשימות רבות כ"סרט הטוב ביותר שנעשה אי פעם").
בשנים אלו (1951–1962) הייתה נשואה לשחקן טוני קרטיס, והשניים נחשבו ל"זוג הנוצץ" של הוליווד. היו אלו נישואיה השלישיים, לאחר שני נישואי בוסר כושלים בצעירותה. לזוג שתי בנות: ג'יימי לי קרטיס וקלי קרטיס, שחקניות ידועות בזכות עצמן. הם הופיעו בתפקידים הראשיים בסרט "הודיני" (1953).
בשנת 1959 קיבלה את תפקידה הידוע ביותר - תפקיד "מריון קריין" בסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק. קריין היא נערה המועלת בכספים, ונמלטת עם הכסף למלון דרכים "בייטס מוטל". שם היא נרצחת על ידי בעל המלון, הפסיכופת נורמן בייטס, בגילומו של אנטוני פרקינס. סצנת הרצח היא סצנה מרכזית בסרט, ומן הסצנות הידועות בתולדות הקולנוע. כאשר קריין מתרחצת במקלחת, מתגנב אליה בייטס ובידו סכין ורוצח אותה במקלחת. הסצנה לא צולמה ברציפות, והיא מורכבת מקטעים בני שניות ספורות המוקרנים ברצף - קריין נהנית מן המים החמים במקלחת, צללית של יד מניפה סכין ומכה בה שוב ושוב (הסצנה צולמה מרחוק ומעבר לווילון האמבטיה, וה"סכין" היא בעצם עיתון מגולגל), וכתוצאה - מתערבל הדם אל פתח הניקוז של האמבטיה. הסצנה היא אפקטיבית ביותר, והיא בין הסצנות המצוטטות והנצפות ביותר בתולדות הקולנוע. על אף שמדובר בסצנת רחצה, לא הצטלמה לי בעירום, כי אם צולמה כשהיא לובשת בגד גוף בצבע עורה.
על תפקיד "מריון קריין" הייתה לי מועמדת לפרס אוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב.