כלכלת היום יום מבוססת על מנות מזון זעומות, מהן ניתן להתקיים אך בקושי. כיוון שכך, נוצרת מוטיבציה לזכות במנות מזון נוספות, הן על ידי גנבה (גם כאן מתגלה כוחה של הבריגדה המגוננת על מנות המזון של כל חבריה), הן על ידי ביצוע עבודות נוספות או בזכות מילוי תפקיד בהיררכיה (סגן הבריגדיר, למשל). אסירים זכאים לקבל חבילות מבני משפחתם, כך שלאסיר המקבל חבילה יש יתרון גדול, הן מבחינת התזונה האישית והן מבחינת משא ומתן על טובות הנאה מול אסירים אחרים. הדרך הבזויה ביותר לזכות בהקלות ומנות מזון היא הלשנה לממונים. מלשינים שנתפסים מוצאים לעיתים להורג על ידי האסירים האחרים.
חוקי המחנה נראים כנזילים למדי. חוק יציב אחד הוא שלא יוצאים לעבודה אם הטמפרטורה יורדת מתחת ל-40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. פרט לכך, ההיתר לשאת פריטי לבוש, הנעלה או מזון ליציאה לעבודה למשל, משתנה מדי יום לפי שרירות ליבם של הממונים. חיפושים אחר פריטים אסורים מתבצעים באופן תדיר. במחנה מתקיימת מערכת ענישה פנימית, כאשר על הפרת חוקי מחנה, מוכנס האסיר לצינוק בבית כלא פנימי במחנה. רוב היום מועסקים האסירים בעבודות פיזיות שונות. ביום האחד עליו מדווח בספר עבדה הבריגדה של שוחוב באתר בנייה של תחנת כוח והייתה עסוקה בבניית קומה בבניין שחלקו כבר הוקם, בטמפרטורה של 27 מעלות מתחת לאפס. האסירים-פועלים נאלצים לגלות תושייה וכושר אלתור ולעיתים נהנים ממעשי ידיהם ומן הפתרונות המעשיים אותם הם מפתחים. שוחוב, למשל, מקפיד להחביא לעצמו כף-סיידים טובה, במקום לקבל בכל פעם כף-סיידים ממחסן כלי העבודה, שטיבה הגרוע לא יאפשר לו לעבוד כהלכה. בניגוד לאסירים הנבונים, מתגלים מנהלי העבודה והמשגיחים כאטומים, טיפשים, בורים ומונעים אך ורק מפחד מן הממונים עליהם או משוחד.
בסוף היום מסכם שוחוב לעצמו שהיה זה יום טוב. מעמדו בהיררכיה הפנימית של האסירים לא התדרדר, הוא הצליח להשיג תוספות מזון ולסחור בטבק עם אסיר שקיבל חבילה, מצבו הבריאותי תקין והוא עדיין בחיים ולא בצינוק.
התקבלות.
מיד עם פרסומו, עורר הסיפור דיון ער ברחבי ברית המועצות על תקופת הגולאגים ומיקד את תשומת הלב בסולז'ניצין. באופן יוצא דופן הוא צורף לאיגוד הסופרים הרוסים על סמך יצירתו זאת, הראשונה. הסיפור היה בין התיאורים הספרותיים הראשונים של מוסדות אלו, שפרץ אל מעבר למסך הברזל ותורגם לשפות רבות.
ב-1970 הוענק לסולז'ניצין פרס נובל לספרות, כאשר "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" זכה לאזכור מיוחד בדברי חבר השופטים.
פסאפאלו
פסאפאלו (בפינית: Pesäpallo; מכונה גם בייסבול פיני) הוא ספורט פופולרי בפינלנד, שלעיתים קרובות נקרא הספורט הלאומי של פינלנד. הוא מבוסס באופן ישיר על הבייסבול ושמו נדרש ממנו (אם כי המילה "Pesä" מתורגם כ-"קן" בפינית). בפסאפאלו משחקים גם במדינות אחרות כולל גרמניה, שוודיה, שווייץ, אוסטרליה וקנדה (לשתי המדינות האחרונות אוכלוסיות נורדיות משמעותיות). המשחק דומה ל- Brännboll, הקפות, וכן Lapta, כמו גם בייסבול. לפעמים קוראים לו בכינוי ״Pesis.״
הפינים החלו לשחק במשחק זה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
Never Go Back
Never Go Back הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי דניס לויד. השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2019 כסינגל הראשון מתוך מיני-אלבום הבכורה של לויד "Exident", על ידי חברות התקליטים אריסטה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דניס לויד. השיר הוא בסגנון הפופ. תוכן השיר הוא המשך לאחד מהשירים הוקדמים של לויד, "Nevermind".
ב-7 ביוני 2019 פורסם מיני-אלבום אשר כולל שני רמיקסים לשיר. בנובמבר 2019 לויד החל סיבוב הופעות אירופאי הנושא את שם השיר.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו. נכון לנובמבר 2019 צבר בספוטיפיי כ-109 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי עומרי רוזי והועלה לערוץ היוטיוב של דניס לויד ב-20 במרץ 2019.
נכון לנובמבר 2019 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8.6 מיליון.
רפובליקת הפיראטים
רפובליקת הפיראטים (באנגלית: Republic of Pirates) הייתה הבסיס והמעוז של קונפדרציה רופפת, שנוהלה על ידי שודדי ים בנסאו באי ניו פרובידנס שבאיי בהאמה במשך אחת-עשרה שנים משנת 1706 עד 1718. למרות שלא הייתה מדינה או רפובליקה באופן רשמי, פנימית היא נשלטה על ידי קוד התנהגות בלתי פורמלי משלה. פעילותם של הפיראטים גרמה הרס לסחר בעבדים בעיקר ולספנות באיי הודו מערבית. הם שחררו עבדים שחורים בדרכם לאירופה והציעו להם להצטרף אליהם עד שהמושל וודס רוג'רס הגיע לנסאו בשנת 1718 והחזיר את השליטה הבריטית.
היסטוריה.
עידן הפיראטיות באיי בהאמה החל בשנת 1696, כאשר הספן הנרי אברי הביא את ספינתו ״הפנסי״ עמוסה בשלל מבזיזת אוניות סוחר הודיות לנמל נסאו. כל אחד שיחד את המושל ניקולאס טרוט בזהב ובכסף, ועל ״הפנסי״ עצמה, היו 50 טון של שנהב ומאה חביות אבק שרפה. מעשה זה הפך את נסאו כבסיס בו יכלו הפיראטים לפעול בבטחה, אם כי מושלים שונים טענו שהם מדכאים את הפירטיות. אף על פי שבאופן חוקי המושלים היו עדיין האחראים במקום, הפיראטים התחזקו יותר ויותר.
עידן השליטה הפיראטים האמיתי התחיל כאשר צי צרפתי-ספרדי משולב תקף את נסאו בשנת 1703 ושוב תקף בשנת 1706. האי ננטש למעשה על ידי רבים מתושביו והושאר ללא נוכחות ממשלתית אנגלית. על נסאו השתלטו ספנים פרטיים אנגלים שהפכו עם הזמן לפיראטים חסרי חוק לחלוטין. הפיראטים תקפו אוניות צרפתיות וספרדיות, ובתגובה הכוחות הצרפתים והספרדים שרפו את נסאו מספר פעמים. הפיראטים התבססו בנסאו, והקימו רפובליקה עם מושלים משלהם.
בשנת 1713 הסתיימה מלחמת הירושה הספרדית, אך ספנים פרטיים בריטים רבים סירבו לקבל את החדשות, ולכן הצטרפו לפיראטים. סיום המלחמה הוביל למספר גדול של ספנים מובטלים שעשו את דרכם ל״פרובידנס החדשה״ כדי להצטרף לרפובליקה של הפירטים ולהגדיל את כוחה. הרפובליקה נשלטה על ידי שני פיראטים מפורסמים שהיו יריבים מרים - בנג'מין הורינגולד והנרי ג'נינגס. הורניגולד היה מנטור לפיראטים כמו אדוארד טיץ' המפורסם, המכונה "שחור הזקן", יחד עם סמואל בלמי וסטד בונט. ג'נינגס חנך את צ'ארלס ויין, קליקו ג'ק רקהאם, אן בוני ומרי ריד. למרות היריבות ביניהם, הפיראטים גיבשו את עצמם כ"כנופיה המעופפת" ונודעו במהרה לשמצה בגלל מעלליהם.
מושל ברמודה הצהיר כי היו באותה תקופה יותר מ -1,000 שודדי ים בנסאו וכי מספרם עולה על מאות תושבי העיירה. לימים בחרו שודדי נסאו שופט שלום משלהם, שעסק ברפובליקה באכיפת החוק ובסדר כראות עיניו.
הפיראט תומאס בארו הצהיר כי הוא מושל האי פרובידנס, ויהפוך אותה למדגסקר שנייה. הוא ציפה כי כמה מאות גברים נוספים יצטרפו אליהם מסלופס, ג'מייקה והתיישבו בפרובידנס וילחמו נגד הצרפתים והספרדים. אך הם לא היו מוכנים להילחם באנגלים, אלא אם הם יהיו התוקפים הראשונים." הפיראטים נמנעו מהתקפות על אוניות בריטיות, אך האיפוק שלהם נעלם עם הזמן, ובשיאם, הפיראטים יכלו לפקד על צי ספינות קטן שיכול היה להכניע את הפריגטות של הצי המלכותי.
כמות ההרס שנגרמה על ידי הפיראטים הביאה לקריאה להשמדתם, ולבסוף מינה המלך הבריטי ג'ורג' הראשון את וודס רוג'רס כמושל איי בהאמה כדי להביא לסיומה של רפובליקת פיראטים. בשנת 1718 הגיע רוג'רס לנסאו עם צי של שבע אוניות, כשהוא נושא כתב חנינה לכל אלה שיסגירו את עצמם וימנעו מפיראטיות נוספת. בין אלה שקיבלו הצעה זו היה בנג׳מין הורניגולד, ובצעד ממולח, רוג'רס הזמין את הורניגולד לצוד וללכוד את אותם שודדי ים שסירבו להיכנע ולקבל את החנינה המלכותית. בהיותו ספן פרטי לשעבר בעצמו, הורניגולד היה מסוגל להבין היטב מה צריך לעשות והוא רדף אחר חבריו לשעבר בהתלהבות.
אף על פי ששודדי ים כמו צ'ארלס ויין ובלאקברד התחמקו מהמצוד, הורניגולד לקח בשבי עשרה שודדי ים. בבוקר ה-12 בדצמבר 1718 הוצאו להורג תשעה מהם. מעשה זה ביסס את השליטה הבריטית וסיים את רפובליקת הפיראטים באיי בהאמה. שודדי הים שברחו המשיכו בפעילותם הפיראטית במקומות אחרים בקריביים במה שכונה "תור הזהב של הפיראטיות".
קוד התנהגות.
הפיראטים ניהלו את ענייניהם בעזרת מה שנקרא קוד הפיראטים, שהיה הבסיס לטענתם כי שלטונם על פרובידנס החדשה מהווה סוג של 'רפובליקה'. על פי הקוד, הפיראטים ניהלו את ספינותיהם באופן דמוקרטי, חלקו את השלל שווה בשווה ובחרו והדיחו את קברניטיהם בהצבעה דמוקרטית. רבים מהפיראטים היו ספנים פרטיים שלא עבדו מאז סיום מלחמת המלכה אן ומלחים לשעבר שהתמרדו נגד התנאים בספינות סוחר. אפריקאים ואירים יכלו להיות חברים שווי זכויות בצוות - ואפילו כמה מולטים הפכו לרבי חובלים של אוניות פיראטים.
חלק מהפיראטים היו גם יעקוביטים, שהפכו לפיראטים כדי לעזור להחזיר את שושלת סטיוארט שהודחה מכס המלוכה.
החוק להנהגת חופש דת בווירג'יניה
החוק להנהגת חופש דת בווירג'יניה (1786) נחקק במטרה לאפשר חופש דת לאנשים מכל הדתות - כולל יהודים, נוצרים מכל הזרמים, מוסלמים והינדים. החוק ביטל לחלוטין את מעמדה ואת סמכותה של הכנסייה האנגליקנית במדינה. החוק נוסח על ידי תומאס ג'פרסון וסיפק תשתית משפטית ורעיונית להפרדת הדת מהמדינה בארצות הברית. המסמך השפיע, וממשיך להשפיע, על עיצוב תודעת החירות הדתית של אזרחים אמריקניים. על החשיבות ההיסטורית של המסמך ניתן ללמוד מבקשתו של ג'פרסון בעניין נוסח המצבה שלו: "כאן "היה" קבור, תומאס ג'פרסון, מחבר הכרזת העצמאות של ארצות הברית, מנסח החוק להנהגת חופש דת בווירג'יניה ואבי אוניברסיטת וירג'יניה."
נוסח הצעת החוק להנהגת חופש דת.