המשימה המבצעית שהטיל הק.ג.ב. על סוכניו ב-17 בפברואר 1983 הייתה לחפש סימנים מעידים למתקפה גרעינית מתקרבת. אלו כללו "צוותים הקשורים להכנה ומימוש החלטות הקשורות בריא"ן, וכן צוותים, לרבות אנשי שירותים וצוותים טכניים... אלו העובדים בשירותי מפעילים של מתקנים הקשורים בהכנה ומימוש ההחלטה בקשר לריא"ן, וצוותי תקשורת המעורבים בפעולה ובאינטראקציה של מתקנים אלו."
כיוון שאייבל ארצ'ר דימה מתקפה אמיתית, סביר להניח כי הצוותים שהוזכרו במזכר היו פעילים בתרגיל. יתרה מזאת, ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר וקנצלר גרמניה המערבית הלמוט קוהל השתתפו בתרגיל (אם כי לא בו-זמנית). סגן הנשיא ג'ורג' ה. ו. בוש ומזכיר ההגנה קספר ויינברגר התעתדו להשתתף בתרגיל גם כן, אולם רוברט מקפרלן, שהתמנה ליועץ לביטחון לאומי רק שבועיים קודם לכן, הבין את ההשלכות של השתתפות כזאת בשלב מוקדם של הכנות התרגיל והביא לביטולה.
אינדיקציה מטעה נוספת שבוודאי האנליסטים הסובייטים הבחינו בה הייתה זרם התקשורת המוצפנת בין הממלכה המאוחדת וארצות הברית. למודיעין הסובייטי נודע כי "התייעצות בנאט"ו בעניינים גרעיניים הם קרוב לוודאי אחד השלבים של הכנה מיידית של היריב לריא"ן". בראיית האנליסטים הסובייטיים, פרץ זה של תקשורת סודית בין ארצות הברית והממלכה המאוחדת חודש אחד לפני תחילתו של אייבל ארצ'ר עשוי היה להתפס כ"התייעצות" זו. בפועל, פרץ זה של תקשורת סודית נגע בפלישת ארצות הברית לגרנדה ב-25 באוקטובר 1983, שגרם לתעבורה דיפלומטית רבה מאחר שהריבונית על האי הייתה המלכה אליזבת השנייה.
היבט מבהיל נוסף שדווח על ידי סוכני הק.ג.ב. התייחס לתקשורת של נאט"ו במהלך התרגיל. על-פי מזכר של מרכזי מוסקבה מ-17 בפברואר 1983,
נראה כי המודיעין הסובייטי אישש חשדות אלו ודיווח כי נאט"ו אכן משתמשת בהליכים מיוחדים שטרם נראו כמותם בעבר, כמו-גם בפורמט מסרים מתוחכם יותר מששימש בתרגילים קודמים שאפשר שהצביע על קרבתה של מתקפה גרעינית.
לבסוף, במהלך אייבל ארצ'ר 83 דימתה נאט"ו מעבר בכל שלבי ההתראה, מ-DEFCON 5 עד DEFCON 1. למרות שהיה זה תרגול בלבד, סוכני ק.ג.ב. מבוהלים דיווחו כי הם אמיתיים. על-פי המודיעין הסובייטי, על-פי הדוקטרינה של נאט"ו, "מוכנות מבצעית מספר 1 מוכרזת כאשר קיימות אינדיקציות ברורות להכנה לקראת פעולות צבאיות. מלחמה נחשבת לבלתי נמנעת ועלולה לפרוץ בכל רגע."
לאחר שגילו כי הפעילות הגרעינית של ארצות הברית משקפת את מה שהניחו שהיא הפעילות של הנחתת מכה ראשונה, המרכז במוסקבה שלח לרזידנטים שלו מברק בהול ב-8 או ב-9 בנובמבר (אולג גורדיאבסקי לא זוכר את התאריך המדויק), ובו דיווח מוטעה על העלאת הכוננות בבסיסים האמריקניים ובקשה דחופה לקבלת מידע נוסף על המתקפה האמריקנית הממשמשת ובאה. העלאת הכוננות בבסיסים האמריקניים עלתה בקנה אחד עם ההערכה הסובייטית כי בין ההחלטה הראשונית של נאט"ו לביצוע מתקפה גרעינית עד למתקפה עצמה יחלפו שבעה עד עשרה ימים. מברק בהול זה מבטא את שיאו של החשש שקונן בליבה של ההנהגה הסובייטית, מפני מלחמה גרעינית העומדת לפרוץ.
ברית המועצות, שסברה כי סיכוי ההישרדות היחיד שלה מול מתקפה גרעינית של נאט"ו הוא להקדים אותה בביצוע תקיפת מנע של מכה גרעינית משלה, הכינה את הארסנל הגרעיני שלה. כהד לתפיסה סובייטית זו, דיווח ה-CIA על פעילות במחוז הצבאי הבלטי, שבצ'כוסלובקיה, והוא קבע כי מטוסים בעלי יכולת נשיאת נשק גרעיני בפולין ובמזרח גרמניה הוכנסו ל"מצב של כוננות גבוהה עם הכנת כוחות תקיפה גרעיניים". חוקר מודיעין לשעבר ב-CIA פטר וינסנט פרי (Peter Vincent Pry) מגדיל ואומר, כי הוא חושד שהמטוסים היו רק קצה הקרחון. הוא הניח כי - בהתאם לנוהלי הצבא הסובייטי וההיסטוריה שלו - משגרי טילים בליסטיים בין-יבשתיים, שניתן להכינם לשיגור בקלות ושקשים לגילוי על ידי האמריקנים, הוכנו אף הם לשיגור.
חששות הסובייטים מן המתקפה באו אל קיצם באחת כאשר הסתיים תרגיל אייבל ארצ'ר ב-11 בנובמבר. לאחר שלמד על התגובה הסובייטית לאייבל ארצ'ר 83 באמצעות הסוכן הכפול אולג גורדיאבסקי, אמר הנשיא רייגן, "לא ברור לי כיצד הם חשבו כך - אך זוהי נקודה למחשבה".
התגובה הסובייטית.
הסוכן הכפול אולג גורדיאבסקי, שדרגתו הגבוהה ביותר הייתה רזידנט של הק.ג.ב. בלונדון, הוא המקור הסובייטי היחיד שפרסם אי פעם את מה שאירע בעת אייבל ארצ'ר 83. אולג קלאוגין ויורי שבטס, שהיו קציני ק.ג.ב. ב-1983, פרסמו דיווחים המאשרים את קיומו של מבצע ריא"ן, אולם הם אינם מזכירים את אייבל ארצ'ר 83. גורדיבסקי וסוכני מודיעין אחרים בברית ורשה היו מאוד סקפטיים לגבי מכה ראשונה של נאט"ו, אולי עקב קרבתם למערב והבנתו. עם זאת, סוכנים דיווחו כי הורו להם להתבונן, לא להעריך את משמעות תצפיותיהם. פגם קריטי זה במערכת המודיעין הסובייטית - שגורדיבסקי כינה "מעגל המודיעין" - הזין את החרדה מפני מתקפה גרעינית אמריקנית.
אף אישיות פוליטית סובייטית לא אישרה בפומבי את דבר קיומו של אייבל ארצ'ר 83. מרשל סרגי אחרומיבייב, שבזמנו היה ראש אגף המבצעים העיקריים במטה הכללי הסובייטי, אמר להיסטוריון המלחמה הקרה דון אורבנדורפר (Don Orbendorfer) כי הוא מעולם לא שמע על אייבל ארצ'ר. חוסר התגובה הפומבית של הסובייטים לאייבל ארצ'ר 83 הוביל כמה היסטוריונים, לרבות פריץ ו. ארמרת' (Fritz W. Ermarth), בפרסומו, "תצפיות על הבהלה מפני מלחמה של 1983 מעמדת המודיעין", להסיק כי אייבל ארצ'ר 83 לא העמיד את ארצות הברית בסיכון מיידי.
התגובה האמריקנית.
במאי 1984, פריץ ו. ארמרת', מומחה של ה-CIA לרוסיה, חיבר את "השלכות הפעילויות הסובייטיות הצבאיות-פוליטיות האחרונות" ("Implications of Recent Soviet Military-Political Activities"), שמסקנותיו: "אנו סבורים כי פעולות הסובייטים לא נבעו מסכנה לעימות ממשמש ובא עם ארצות הברית, ולתפיסתם של המנהיגים הסובייטיים לא הייתה סכנה כזו". רוברט גייטס, סגן המנהל למודיעין ב-CIA בזמן אייבל ארצ'ר 83, פרסם את מחשבותיו על התרגיל וחלק על מסקנותיו של פריץ:
דו"ח שמרביתו עודו מסווג שנכתב על ידי נינה סטוארט (Nina Stewart) עבור המועצה המייעצת לנשיא בענייני חוץ מסכים עם גייטס וחולק על דו"חות קודמים של ה-CIA בקובעו כי ניתוח נוסף מראה כי הסובייטים באמת חששו ממתקפה אמריקנית.
מספר היסטוריונים, לרבות בת' ב. פישר (Beth B. Fischer) בספרה "The Reagan Reversal", מצביעים על אייבל ארצ'ר 83 כאירוע שהשפיע עמוקות על הנשיא רייגן וגרם לו לנטוש את מדיניות העימות עם הסובייטים ולפנות למדיניות של התפייסות. מרבית ההיסטוריונים האחרים אומרים כי רייגן תמיד התכוון להגדיל את יכולת ההגנה של ארצות הברית ואז לשאת ולתת עם ברית המועצות מעמדת כוח. מחשבותיו של רייגן ואלו הסבבו אותו מספקים תובנה חשובה על החשש ממלחמה גרעינית והשלכותיה. ב-10 באוקטובר 1983, כחודש לפני אייבל ארצ'ר 83, הנשיא רייגן צפה בסרט טלוויזיוני בדיוני בשם "היום שאחרי" (The Day After) שתיאר את השמדתה של העיר לורנס שבקנזס על ידי מתקפה גרעינית. ביומנו כתב הנשיא שהסרט "הותיר אותו מדוכא".
מאוחר יותר באוקטובר, השתתף רייגן בתדרוך בפנטגון על מלחמה גרעינית. במהלך השנתיים הראשונות שלו בתפקיד, הוא סירב לקחת חלק בתדרוך שכזה, מאחר שחש כי אין זה ראוי לערוך חזרות לקראת אפוקליפסה גרעינית; לבסוף, הוא נעתר לבקשות אנשי הפנטגון. לדברי אנשי הפנטגון שנכחו בתדרוך, התדרוך "ייסר" ("chastened") את רייגן. ויינברגר אמר, רייגן תיאר את התידרוך במילותיו שלו: .
שתי הצצות אלו לתרחיש של מלחמה גרעינית הכינו את רייגן לאייבל ארצ'ר 83, ונתנו לו תיאור מאוד ספציפי למה היה קורה אילו המצב היה מתפתח. לאחר שקיבל דו"חות מודיעיניים ממקורות שונים, לרבות גורדיבסקי, היה ברור כי הסובייטיים לא היו רגועים. למרות שאנשי הממשל חששו מהפניקה הסובייטית, הם היססו להאמין כי מתקפה סובייטית קרבה. מזכיר המדינה ג'ורג' פ. שולץ (George P. Shultz) סבר כי "בלתי מתקבל על הדעת, לפחות בראייתנו" שהסובייטים יאמינו כי ארצות הברית תפתח במתקפה אמיתית. באופן כללי, רייגן לא היה שותף לאמונתו של המזכיר שקור הרוח יגבור, בכותבו:
על-פי מקפרלן, הנשיא הגיב ב"חרדה אמיתית", בחוסר אמון שתרגיל רגיל של נאט"ו יכל היה להוביל למתקפה חמושה. ניתוח רטרואקטיבי שמרביתו עודו מסווג מראה כי תגובתו החרדה של הנשיא הייתה נכונה יותר מראייתם הרגועה יותר של כמה מאנשיו.
לפוליטביורו החולה - שהובל מערש הדווי של החולה הסופני אנדרופוב, אדם שחסר ידע ממקור ראשון על ארצות הברית, והיוצר של מבצע ריא"ן - נראה "כי ארצות הברית מתכוננת לפתוח... במתקפת פתע גרעינית על ברית המועצות". בזיכרונותיו, רייגן, מבלי להזכיר מפורשות את אייבל ארצ'ר 83 (הוא ציין מוקדם יותר כי הוא אינו יכול להזכיר מידע מסווג) כתב על 1983:
ספיחי אייבל ארצ'ר 83.
אייבל ארצ'ר 83 הייתה הבהלה האחרונה מפני מלחמה גרעינית במלחמה הקרה. עד 1983, ארצות הברית, תחת הנהגתו של הנשיא רונלד רייגן, הייתה בעיצומה של התחמשות מסיבית, שתמשך במשך אמצע והמחצית השנייה של שנות השמונים. תוכניות ארצות הברית של שנות השמונים, כגון צי 600 הספינות, שכנעו ברצון ארצות הברית להמשיך בהתנגדות לברית המועצות בכל האמצעים הנדרשים. בברית המועצות, ההידרדרות במצב בריאותו של המזכיר הכללי קונסטנטין צ'רניינקו הובילה לעלייתו של מיכאיל גורבצ'וב ב-1985. המדיניות והתוכניות של גורבצ'וב בברית המועצות, שנועדו לשמור על הברית - בייחוד ה"גלאסנוסט" וה"פרסטרויקה" - הניעו את האירועים שיובילו לבסוף, שלא בכוונה תחילה, לפירוק ברית המועצות ב-1991.
ג'ורג' ה. ו. בוש
אייבל ארצ'ר