החל במאה ה-20 הלכו נתיבי השיט בקווארקן ואיבדו מחשיבותם. האוניות הגדולות שוב לא יכלו לנוע בתעלות הים הצרות בין האיים, והחורפים המתונים איפשרו לחצות את המפרץ הבוטני גם בחלקו הצפוני. במלחמת העולם הראשונה ולאחריה הפך הארכיפלג לנתיב הסתננות והברחה פופולרי, וכאשר פרצה מלחמת החורף בין רוסיה לפינלנד, שימש מדף הקרח במקום כנתיב אספקה משוודיה, וכ-2,000 משאיות חצו אותו במשך חודשיים כשהן נושאות בגדים, מזון ותחמושת. ב-1958 נחנך במקום קו המעבורת הראשון שהוביל כלי רכב, ושנות ה-60 של המאה ה-20 סימנו את הפיכתו של הארכיפלג ליעד נופש ותיירות.
החי והצומח.
איי הארכיפלג שטוחים למדי ואבנים וסלעים שולטים בחופיו ובנופיו. חופים חוליים ומצוקים נדירים. עצים בודדים הגדלים סמוך לחוף הופכים לאחר מכן לחורשות שדר ואשוחית, ועצי אורן צומחים על הגבעות היבשות במרכז האיים. בשל תהליכי התרוממות הקרקע הבלתי פוסקים, אין הצמחייה הימית מספיקה להתבסס לאורך החופים בטרם בית הגידול משתנה והופך יבשתי יותר. הצמחייה באיים מושפעת גם מחומציות הקרקע העשויה בעיקר מגרניט ומגנאיס.
היונקים כוללים ארנבת אירופית, שועל ראקון מצוי, מספר מינים של למינג, שונר ואת הלוטרה האירופאית. שועלים גיריות מצויות, דלק אירופי, חורפנים ומספר מיני חמוסים מצויים באיים הגדולים יותר. עוד ניתן למצוא בארכיפלג ובחופים הסמוכים לו את האייל הקורא במשך עונת הקיץ, וכמובן כלבי ים.
אולם הארכיפלג מצטיין בעיקר בעושר יוצ דופן של מיני עופות, הכוללים ציפורים מקננות וציפורים נודדות החולפות דרכו בסתיו ובאביב. עם העופות המקננים נמנים, בין היתר, הצולל המצויץ, הקטיפנית השחומה, האדרית שחורת-הכיפה, המרגון הבינוני, הארנריה האדמונית, הביצנית לבנת-הכנף, השחף האפרורי, שחף האגמים, השחף הכספי, שחפית הקוטב ושחפית הים.
בשל כך שהמרחק בין האי המערבי ביותר בארכיפלג לבין האי השוודי הקרוב הוא 23 ק"מ בלבד, נהנים העופות הנודדים מנתיב הנדידה הנוח באזור. עם העופות הנודדים בארכיפלג נמנים עקב המכנסיים, העגור האפור, הצוללן אדום הגרון ועוד.
סירקין
בעיית הנשים הגחמניות
בעיית החנייה
פרג תרבותי
המפלגה השמרנית בבריטניה
יום תל חי
עזרה ובצרון
עזרה ובצרון חברה לשכון בע"מ היא חברה עירונית של עיריית תל אביב-יפו לענייני שיכון ובינוי.
רקע.
החברה הוקמה בשנת 1937 על מנת לתת פתרון למצוקת הדיור של פליטי מאורעות תרצ"ו וכזרוע הביצועית של עיריית תל אביב.
לאורך השנים ביצעה החברה עבודות שיקום ובנייה רבות בכל רחבי העיר. בין היתר ניתן למנות את הקמת שכונת יד אליהו במזרח תל אביב, שיקום שכונת כרם התימנים, שיפוץ בניין עיריית תל אביב, שימור בתים ברחוב ביאליק, שיקום מתחם התחנה במנשייה, הריסת אולם אוסישקין, הריסת מבנה הסינרמה, בניית בתי ספר רבים ועוד.
כיום החברה מחולקת לשני אגפים: אגף הנדסה ואגף התחדשות עירונית. האגף להתחדשות עירונית, בין היתר, מציע תהליך של ארגון דיירים ופינוי-בינוי, ללא עלות מצד בעלי הדירות.
עיסוקי החברה.
החברה אחראית על תכנון, ניהול וביצוע עבודות ציבוריות בעיר תל אביב-יפו. במסגרת פעילות זו עוסקת החברה במגוון נושאים:
כמו כן החברה מחזיקה במספר עיסוקים נוספים:
פרס אנטואנט פרי למצוינות בתיאטרון
קתדרלת סאו פאולו
קתדרלת סאו פאולו (פורטוגזית: Catedral da Sé de São Paulo) היא הקתדרלה המרכזית של העיר סאו פאולו, ברזיל. בנייתה בסגנון נאו-גותי החלה ב-1913 ונמשכה כארבעה עשורים.
היסטוריה.
היסטוריית הקתדרלה של סאו פאולו מתחילה עוד ב-1589, אז הוחלט על בניית כנסייה ראשית ("Matriz") בכפר של סאו פאולו. הכנסייה, שנבנתה באתר בו שוכנת כיום הקתדרלה הנוכחית, הושלמה רק ב-1616. ב-1745 הפכה סאו פאולו לדיוקסיה ומושב בישוף. כתוצאה מכך נהרסה הכנסייה הישנה והוחלפה בכנסייה בסגנון הבארוק, שהושלמה ב-1764. כנסייה צנועה זו הייתה הקתדרלה של סאו פאולו עד 1911, בה היא נהרסה.
הקתדרלה הנוכחית נבנתה תחת השגחתו של הארכיבישוף הראשון של סאו פאולו, דוראטה לאופולדו א סילבה (Duarte Leopoldo e Silva). העבודות החלו ב-1913 באתר בו נהרסה הקתדרלה הישנה. את הקתדרלה החדשה תכנן האדריכל הגרמני מקסימיליאן אמיל ההל בסגנון נאו-גותי עם כיפה גדולה שאיננה אופיינית לאדריכלות גותית. העבודות התקדמו לאט והקתדרלה נחנכה רק ב-1954, כאשר המגדלים עדיין לא הושלמו, אך בדיוק בזמן לחגיגות 400 שנה לסאו פאולו. המגדלים על צריחיהם הושלמו רק ב-1967.
אחרי תקופה ממושכת של ניוון והזנחה, שופצה הקתדרלה בשנים 2000–2002. מלבד תיקונים הושלמו צריחונים רבים מעל הספינה הראשית והמגדלים. התוכניות המקוריות מ-1912 נמצאו בתוך הבניין ואפשרו שחזור הנאמן לתוכניות המקוריות.
המבנה.
הקתדרלה היא הכנסייה הגדולה ביותר בסאו פאולו, באורך 111 מטר ורוחב 46 מטר, זוג מגדליה המערביים מתנשאים לגובה 92 מטר. הקתדרלה בנויה בצורת צלב לטיני עם ספינה ראשית בת 5 אגפים וכיפה המתמרת כ-30 מטר מעל מקום המצלב. למרות שהקתדרלה בעיקרה היא נאו-גותית, הכיפה הושפעה דווקא מאדריכלות הרנסאנס ומהכיפה של סנטה מריה דל פיורה בפירנצה.
הקתדרלה יכולה להכיל כ-8,000 איש. יותר מ-800 טון של שיש נדיר שימשו להשלמתה. כותרות העמודים הפנימיים מקושטות באלמנטים ברזילאים כגון ענפי קפה, אננס, ארמדילו וכדומה.
הקריפטה.
הקריפטה של הקתדרלה ממוקמת מתחת למזבח הראשי. היא גדולה מאוד וניתן להתייחס אליה כאל כנסייה תת-קרקעית בזכות עצמה. היא מקושטת בפסלי שיש מאת פרנסיסקו לאופולדו אֶ סילבה (Francisco Leopoldo e Silva) המתארים את איוב וז'רום הקדוש.
בקריפטה מצויים קברי כל הבישופים והארכיבישופים של סאו פאולו. ראויים לציון קברי הברונזה של 2 דמויות היסטוריות: הכומר דיאגו פייז'ו (Diogo Feijó ) וראש השבט (cacique) טיביריסה (Tibiriçá). פייז'ו היה עוצר ברזיל תחת שלטונו של פדרו השני, קיסר ברזיל וטיביריסה היה ראש שבט גואיאנז (Guaianaz), שנהפך במאה ה-16 לישועים הראשוניים ברמת פיראטינינגה (Piratininga) שהפכה את ייסוד סאו פאולו לאפשרי.
העוגב.
העוגב של הקתדרלה נבנה ב-1954 בידי החברה האיטלקית Balbiani &amp; Rossi והוא אחד הגדולים בדרום אמריקה. הוא בעל 5 מקלדות, 329 סטופים, 120 רגיסטרים ו-12,000 צינורות שפיותיהם חרוטים ידנית בתגליפים בסגנון גותי.
נאו-גותית
הגמנסיה העברית הרצליה
גלאוקופן
גלָאוּקוּפַן הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים שהם מינרלים בוני הסלעים חשובים. נוסחת המבנה הכימי של הגלאוקופן היא: Na2,Mg3Al2Si8O22(OH)2. הגלאוקופן בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של אלומיניום, מגנזיום או נתרן.
הגלאוקופן מתגבש במערך קריסטלוגרפי מונוקליני ובדרך כלל מופיע בתצורה של גבישים פריזמתיים סיביים. משקלו הסגולי 3 עד 3.2 וקשיותו 5.0 עד 6 בסולם מוס. למינרל פצילות טובה בשני כיוונים בצורת יהלום. המינרל הוא בדרך כלל שקוף למחצה וצבעו כחול. הצבע הכחול הוא מאפיין בולט של סוג מינרלים זה. הגלאוקופן, יחד עם המינרל מאותה משפחה הריבקיט, הם מינרלי האמפיבול הנפוצים היחידים שהם בדרך כלל כחולים.
הגלאוקופן משתתף בשתי שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכולים להיות מוחלפים על ידי אטומים אחרים מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל):
לכל המינרלים שצוינו לעיל יש מבנה זהה ותכונות זהות, אבל עם הגידול בכמות הברזל צבע המינרל נעשה כהה יותר, השרטוט הופך כחול יותר, המשקל הסגולי עולה והברק מתגבר.
מבחינת תכונותיו האופטיות הגלאוקופן הוא דו-צירי, והוא ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט. הוא נראה צהוב עד חסר צבע מזווית אחת, סגול עד כחול אזוביון מזווית שנייה וכחול מזווית שלישית.
הגלאוקופן נתגלה לראשונה בשנת 1845 באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים. מקור שמו הוא צבעו הכחול האופייני, ביוונית "גלאוקוס" – צבע ירוק כחול ו"פאנוס" – נראה, כלומר "נראה כחול".
מקור ותפוצה.
הגלאוקופן נוצר בסלעים מותמרים שהיו עשירים במיוחד בנתרן, או שעברו התמרה בלחץ גבוה וחום נמוך כפי שמתרחש לאורך אזורי הפחתה. בהתמרה עבר החומר לחץ חזק במיוחד וחום בינוני בזמן ששקע מטה כלפי מעטפת כדור הארץ. הגלאוקופן הוא שנותן לפאצייס צפחות כחולות את שמו. גלאוקופן נתגלה גם באקלוגיט שעבר התמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים).
קיים גם אמפיבול נדיר המכונה הולמקוויסטיט שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, המצוי אך ורק בסלעים יבשתיים עשירים בליתיום. במשך שנים רבות נהגו לטעות ולזהות את ההולמקוויסטיט כגלאוקופן, שכן השניים נראים זהים בבדיקה של פרוסות סלע תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
ניתן למצוא גלאוקופן באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, ובכמה שלשלות הרים: ברכס החוף של קליפורניה ובקבוצת איי קודיאק באלסקה שבארצות הברית, בנפת ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, באנגלסי שבוויילס ובכמה מקומות ביפן.
כרומוזום זוויג
מבי&quot;ט
סובותניק
שיקגו (פירושונים)
The Soft Parade
The Soft Parade הוא אלבומה הרביעי של להקת הדלתות. האלבום יצא ב-25 ביוני 1969 וקיבל ביקורות קשות, הוא נחשב לאלבום מאוד שנוי במחלוקת בתקופתו ומעריצים ומבקרים רבים מסמנים את האלבום בתור התקופה הממוסחרת של הלהקה.
המבקרים הצביעו על הצלילים הקלילים והליריקה הקליטה בתור הגורמים העיקריים לטענותיהם כנגד הלהקה, בשל השינוי החד ממה שאפיין את הלהקה באלבומיה הקודמים.