כבר לאחר ההתנקשות בווילהלם גוסטלוף (מנהיג ה-NSDAP בשווייץ) בשנת 1936 על ידי דוד פרנקפורטר, בנו של רב יהודי, שבוצע בדאבוס, שווייץ - אדולף היטלר שקל להטיל מס דומה על יהודי גרמניה ו"באופן בסיסי אישר תוכנית להטלת מס מיוחד על היהודים". הוא שקל ברצינות ניסוח חוק רלוונטי שהיה צריך להתפרסם מייד לאחר מתן פסק דין במשפט גוסטלוף. בתזכיר סודי ל"תוכנית ארבע השנים" של הרייך, הודיע היטלר באוגוסט 1936 כי בהשגת יעדי המדיניות הצבאית של גרמניה תיכלל, בין היתר, יצירת חוק "שיגרום לכל היהודים להיות אחראים קולקטיבית לכל נזק שייגרם לכלכלה הגרמנית ולתנאי המחיה של העם הגרמני עקב פשע שיבוצע על ידי חבר (יהודי) בארגון פשע. ב־18 בדצמבר אותה שנה, הודיע בסודיות וילהלם שטוקרט מזכיר המדינה במשרד הפנים של הרייך, לשר לענייני כלכלה, היילמאר שאכט, כי היטלר "הסכים באופן עקרוני להטלת מס על היהודים" והורה להכין את השלמת החקיקה, כך שתאפשר את הטלת ההמס כבר בסוף משפט גוסטלוף. בזמן עריכת תוכניות החקיקה הללו, הצעת החוק אחרת כבר נכנסה לתוקף לשנת המס 1937 והיא הייתה אמורה להטיל על כל יהודי בגרמניה שיעורי מס נוספים על מס הכנסה ועל מס הרכוש. עם זאת, הן מסיבות מדיניות חוץ והן משיקולים נוספים של המיניסטריונים השונים, היטלר עדיין התעלם מחקיקת חוק כזה, "ככל הנראה חיכה להזדמנות טובה יותר".
ב־10 בנובמבר 1938 נודע לשר הכלכלה ולטר פונק מיוזף גבלס כי אדולף היטלר ציווה על הדרת כל היהודים מחיי הכלכלה הגרמנית. באותו יום פנו גרינג וגבלס להיטלר והציעו להטיל מס מיוחד על היהודים. היטלר אכן גיבה את החוקים שהוצאו לאחר מכן בעניין זה, כפי שאישר גרינג במהלך עדותו בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי (משפטי נירנברג):
ב־12 בנובמבר 1938, בדיון של שעות רבות בנושא "השאלה היהודית", תיאר גרינג את המטרה בפני יותר ממאה משתתפים: "להשיג פעולה ברורה מאוד שתועיל לרייך". היהודים עצמם צריכים להעלים את הנזקים שנגרמו מהפוגרום (הכוונה לליל הבדולח); דמי הביטוח ששולמו להם מוחרמים. יש להפקיע יחידות כלכליות של יהודים מתחת לערכן ולמכור אותן לקונים גרמנים לפי שווי שוק. עליהם להחליף את המניות והניירות הערך שלהם לאיגרות חוב של הרייך. במהלך פגישה זו עוד הצהיר גרינג:
יישום הגבייה.
כבר באביב 1938 פורסמה הוראה שחייבה את היהודים להכריז על מצבם הכספי (Verordnung über die Anmeldung des Vermögens von Juden). היהודים נאלצו להצהיר על עושרם עד סוף יולי אם הם היו מעל 5,000 רייכסמרק. צו היישום לגבי תשלום מס על רכוש היהודים קבע כי על יהודים שיש להם נכסים בשווי של מעל 5,000 רייכסמרק עליהם לשלם לרשויות המס מס בשיעור 20% מרכושם העודף בארבעה תשלומים עד ה-15 באוגוסט 1939. התקנה שמרה במפורש את האפשרות שאם לא ניתן היה לגבות את הסכום הכולל של מיליארד רייכסמרק בדרך זו, ניתן יהיה לדרוש תשלומים נוספים. אכן, צו כזה כאמור יצא שחייב לשלם תשלום חמישי עד ה-15 בנובמבר 1939. "Zweite Durchführungsverordnung über die Sühneleistung der Juden (צו שני למיסוי היהודים)". הסכום המלא שנאסף לבסוף הסתכם ב- 1,226,612,495 רייכסמרק.
הרקע של המדיניות הפיננסית.
כתוצאה מהתחמשות הוורמאכט, מצבה הכספי של הרייך נעשה מאוד לא ברור. היה מחסור במט"ח ובאפשרות לקיחת הלוואות מחו"ל. בשנת 1939 היה אמור לחול פדיון שטרות המֶפוֹ (שטרות המפו (בגרמנית: "Mefo-Wechsel") הונפקו מדי שנה מאז 1934 על ידי הרייך השלישי והיו כלי ליצירת אשראי ממשלתי). הגירעון הממשלתי בשנת 1938 היה ניכר: הגירעון בחשבון השוטף הסתכם בשני מיליארד RM. באמצע נובמבר 1938, וולטר ביירהופר ממשרד האוצר השמיע חששות כי "הרייך עשוי להיות חדל פירעון". מתוך נאום שנשא גרינג בישיבה פנימית ציין דובר משרד החוץ את הדברים הבאים ב־18 בנובמבר 1938:
מצבה ההדוק של גרמניה הנאצית בנובמבר בא לידי ביטוי בכך שהכספים שנדרשו בדחיפות מהמס היהודי הושאלו למדינה מראש על ידי הבנקים הגרמניים הגדולים. באותה תקופה גדלו הכנסות הרייך מגביית המס מ-16 ל-17 מיליארד מארק, או כמעט ב־6 אחוזים.
התגובה למס.
ויקטור קלמפרר כתב ביומנו ב־13 בנובמבר וב-6 בדצמבר 1938:
אכן, רק חלק קטן מהיהודים שנותרו בגרמניה שילמו את המס העונשין הזה. בהמבורג למשל, רק 16 אחוזים מהיהודים היו חייבים להגיש הצהרת הון שהיה הבסיס למס זה (כי רכושם הסתכם בפחות מ-5,000 RM. הרעיון של "העושר היהודי" התגלה כאגדה.
ה-Sicherheitsdienst Reichsführer-SS (שירות הביטחון של הימלר) כתב בדיווח סודי על המורל הלאומי של העם הגרמני כי חלק מהעם היה ביקורתי מאוד לגבי ההרס חסר הטעם של השחתת והשמדת הערך החומרי במהלך ליל הבדולח. לעומת זאת הציבור ראה את הטלת הקנס על היהודים כצודקת. במברגר פולקסבלט תיאר את עושרם לכאורה של היהודים והצדיק את מס העונשי במילים אלה: "אוצר זה שנלקח במרמה מהעם הגרמני מוחזר כעת בחלקו הקטן לעם הגרמני."
מריו הרמוסו
מריו הרמוסו קנסקו (בספרדית: Mario Hermoso Canseco; נולד ב-18 ביוני 1995) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הבלם באתלטיקו מדריד.
קריירת מועדונים.
ריאל מדריד.
הרמסו, נולד וגדל במדריד וקבל מילדות שיחק כדורגל במעדוני הנוער של ריאל מדריד, ב-2005 כשהיה בן 10 הצטרף הרמוסו לאקדמיה של ריאל מדריד, ב-28 בספטמבר 2012 עוד שהיה נער ערך הרמוסו הופעה במדי הקבוצה הבוגרת כאשר עלה כמחליף במשחק הידידות מול מילונאריוס פ.צ.
הרמוסו הועלה לקבוצת הנוער של ריאל מדריד המשחקת בליגה השלישית בספרד, בקיץ 2014. בעונת הבכורה שלו שיחק הרמוסו 34 משחקים ואף כבש שני שערים. ב-16 ביולי 2015 זמן קצר לאחר שהועלה הרמוסו לקבוצה המילואים של ריאל מדריד הושאל הרמוסו למועדון ריאל ואיאדוליד. הרמוסו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-22 באוגוסט 2015, בהפסד החוץ של ריאל ואיאדוליד מול קורדובה. עם שובו של הרמוסו מן ההשאלה הוא חזר לקבוצת המילואים של ריאל מדריד.
אספניול.
ב-12 ביולי 2017, חתם הרמוסו על חוזה לשלוש עונות באספניול. ב-9 בספטמבר 2017, ערך הרמוסו את הופעת הבכורה שלו במועדון כשיחק 90 דקות מלאות בהפסד החוץ של אספניול 0–5 לברצלונה. הוא כבש את שערו הראשון במועדון ב-28 בינואר 2018, במשחק מול לאגנס מהליגה הספרדית, עם זאת כבש שני שערים עצמיים אשר הובילו להפסד הקבוצה.
אתלטיקו מדריד.
ב-18 ביולי 2019, לאחר שנותר לו עוד שנה אחת בחוזה, חתם הרמוסו באתלטיקו מדריד בעבור 25 מיליון אירו. הוא ערך את הופעתו הראשונה במועדון ב-18 באוגוסט אותה השנה, כשיחק 28 דקות בניצחון 0–1 על חטאפה בליגה הספרדית.
נבחרת ספרד.
לאחר ששיחק בנבחרת הצעירה של ספרד, זומן הרמוסו לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-8 בנובמבר 2018, עבור צמד המשחקים מול נבחרת קרואטיה ונבחרת בוסניה והרצגובינה. הוא ערך את הופעתו הראשונה כמה משחקים מאוחר יותר, במהלך משחק ידידות מול נבחרת לאס פאלמס.
הבחירות לנשיאות בלארוס 2020
הבחירות לנשיאות בלארוס נערכו ב-9 באוגוסט 2020. הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, שכבר מכהן 25 שנה כנשיא המדינה, הודיע כי יתמודד לכהונה שישית בתפקיד, לאחר שניצח בכל בחירות לנשיאות שנערכו מאז 1991.
הבחירות לנשיאות נערכות כל חמש שנים. המועמדים, ברגע שהם נחשבים כשירים לפי סעיף 80 לחוקה, מחויבים לאסוף חתימות של מצביעים זכאים. לאחר שנאספו ואושרו 100,000 חתימות, המועמד מוכרז למועמד רשמי על ידי ועדת הבחירות המרכזית. במהלך סבב ההצבעה הראשון, אם מועמד מרוויח לפחות חמישים אחוז פלוס אחד מהקולות, הוא מוכרז כנשיא נבחר. אם אף אחד לא השיג את המספר הזה במהלך הסיבוב הראשון, אז מתקיימת הצבעה בין שני מועמדים שזכו ברוב הקולות. מי שזכה במירב קולות מביניהם מוכרז לנשיא.
רשמית, לוקשנקו הודיע על ניצחונו בבחירות, ובוועדת הבחירות המרכזית פרסמו נתונים ראשוניים, לפיהם הוא גרף למעלה מ-80% מקולות המצביעים. עם זאת, רבים במדינות המערב לא כיבדו את התוצאות ונטען כי היו זיופים חמורים בבחירות. בנוסף, האיחוד האירופי הכריז כי לא יכיר בתוצאות. מיד לאחר סגירת הקלפיות פרצו מחאות והפגנות אלימות ברחבי בלארוס, כשהמפגינים דורשים את התפטרותו של הרודן הבלארוסי.
תגובות.
אף שפרצו מחאות והפגנות נגד המשטר בראשות לוקאשנקו עוד קודם לכן, אלה תפסו תאוצה רבה ואופי אלים יותר זמן קצר לאחר היוודע תוצאות הבחירות. מנהיגת האופוזיציה, סבטלנה טיכאנובסקאיה, שנמלטה לליטא אף יזמה הקמה מועצה זמנית להחלפת המשטר בבלארוס ובראשה הסופרת זוכת פרס נובל, סבטלנה אלכסייביץ' ובתמיכת מפלגות אופוזיציה כדוגמת הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית, האספה הסוציאל-דמוקרטית הבלארוסית, הכוחות הדמוקרטים המאוחדים, המפלגה הנוצרית השמרנית — BNF, המפלגה הפטריוטית הבלארוסית ומפלגת האזרחים המאוחדת.
המועצה הזמנית הוקמה ב-14 באוגוסט 2020 והיא כוללת 35 חברים, שהם אנשי עסקים, פוליטיקאים ואישי תרבות ביניהם המועמד לנשיאות ויקטור בבריקו, מריה קולסניקובה, ולדימיר צסלר, המוזיקאי ולדימיר פוגאץ', הבמאי אנדריי קורייצ'יק ואחרים. לוקאשנקו עצמו הצהיר כי לא יעביר את סמכויותיו אלא אם תתקבל חוקה חדשה וכי לא יתקיימו בחירות חדשות.
פורסמו טענות ועדויות לגבי זיופים לטובת לוקאשנקו. ועדת הבחירות סירבה לדרישות המועמדים לספירה חוזרת. בית המשפט העליון של בלארוס סירב להורות על בחירה חוזרת, ואמר כי הוא לא יכול לקבוע זאת אחרי שוועדת הבחירות אישרה את התוצאות.
שוויינצ'יונליאי
נובו-שווינציאן
שממית מחוספסת
שממית מחוספסת (שם מדעי: "Cyrtopodion scabrum") היא מין של לטאה ממשפחת השממיתיים.
אנדמיות - אזור אילת וחצי האי סיני באזורים יבשים סמוך לישובי אדם.