בשנת 2005 נמכרה חברת הבת סאיטקס ויז'ן, שעסקה בפיתוח פתרונות ההדפסה בפורמט רחב, לחברת היולט פקארד האמריקנית, כולל שם המותג תמורת 230 מיליון דולר. לאור זאת, החברה האם סאיטקס, שינתה את שמה לסקיילקס והשליטה בה נמכרה במחיר ששיקף שווי חברה של 330 מיליון דולר בלבד.
קדם-דפוס
קדם-דפוס הוא תהליך בתעשיית הדפוס וההוצאה לאור המתרחש בין יצירה של פריסת הדפסה לבין ההדפסה הסופית. תהליך זה כולל ייצור של גלופת הדפסה, נושאת תמונה או תבנית, כמו גם את ההתאמה של תמונות וטקסטים או יצירת קובץ הדפסה באיכות גבוהה. בתהליך קדם-דפוס כיום משלוח ההדפסה מהלקוח הוא בדרך כלל אלקטרוני בפורמט PDF.
ציר אבא חושי
רמת אלמוגי
רמת גולדה
הצופן האלכסנדרוני
הצופן האלכסנדרוני (באנגלית: The Alexander Cipher) הוא ספר מתח בחיבורו של הסופר ויל אדמס שנכתב בשנת 2007. זהו סיפורו של הארכאולוג הימי דניאל נוקס (שטוען שהוא בסה"כ "ארכאולוג שיודע לצלול") המנסה לאתר את קברו של אלכסנדר הגדול, דמות שהוא מעריץ מילדות ושהשפיע רבות על ההיסטוריה עולמית. החיפושים אחר אתר הקבר המפורסם נעשים במצרים כשהוא נרדף על ידי מאפיונר מקומי וכוחות הצבא והמשטרה המצריים, ובשילוב של אינטרסים פוליטיים של העם המוקדוני היושב ביוון.
הוועדה לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז בישראל
לצרוס
מילוט אוצר הזהב הנורווגי הלאומי
מילוט אוצר הזהב הנורווגי הלאומי היה פעולה שנעשתה על ידי שלטונות וצבאות נורווגיה ובריטניה בראשית הפלישה הגרמנית לנורווגיה במלחמת העולם השנייה. במהלכה הוצאו מן המדינה בהצלחה כ-50 טונות של זהב, ששוויים כ-670 מיליון דולר (בערכי שנת 2007) והועברו לבריטניה ומשם לארצות הברית.
מרבית עתודות הזהב של נורווגיה הועברו למשמרת בבריטניה ובארצות הברית בשנים 1936–1938. יתרתן, כ-50 טון, אוחסנו בכספת במטה הבנק המרכזי הנורווגי בעיר אוסלו, בירת המדינה. ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה הוכנו תוכניות לנייד את הזהב ולאחר פרוץ המלחמה הוחל בביצוען. מטילי הזהב נארזו ב-818 תיבות במשקל של 40 קילוגרם כל אחת, 685 תיבות במשקל של 25 קילוגרם כל אחת, וכן נארזו מטבעות זהב ב-39 חביות במשקל של 80 קילוגרם כל אחת (5,000 מטבעות בכל חבית). כמו כן הוכנו כספות לקליטת הזהב במספר סניפים של הבנק המרכזי בערים בנורווגיה.
בבוקר ה-9 באפריל 1940 נודע לשלטונות נורווגיה שכלי שיט גרמניים מתקרבים אל אוסלו. אז ניתנה הוראה לפנות את עתודות הזהב מאוסלו לעיר לילהאמר, כ-130 קילומטרים מצפון לה. משאיות וסבלים אזרחיים גויסו במהירות, מטען הזהב הועמס והמשאיות עזבו את העיר בזו אחר זו. מיד לאחר שיצאה המשאית האחרונה לדרכה, בשעה 1:00 בצהריים, נכנסו הגרמנים לאוסלו. נראה שפעולת הפינוי הצליחה רק משום שתותחי חופים נורווגיים הצליחו להטביע באותו בוקר בפיורד אוסלו את הסיירת הגרמנית הכבדה בליכר, שכן עליה נמצא כוח שתפקידו היה לתפוס את עתודות הזהב הנורווגיות.
בלילהאמר נותר מטען הזהב במשך מספר ימים, עד אשר נודע שהגרמנים מתקרבים אל העיר. אז הוחלט להעמיס את הזהב על רכבת שנועדה להוביל גם את מלך נורווגיה וממשלתה. לעת הזאת כבר נודע לגרמנים על נוכחות כל אלו בלילהאמר. צנחנים גרמנים על גבי אוטובוסים ניסו לפרוץ לעבר העיר, אך נבלמו על ידי חיילים נורווגים.
הרכבת יצאה מלילהאמר ב-19 באפריל והגיעה למחרת לעיר הנמל אונדלסנס (Åndalsnes), כ-220 קילומטרים מצפון-מערב ללילהאמר. הגרמנים הרודפים החלו להפציץ את העיר עד שנחרבה לבסוף, אך הרכבת הוצאה לתחנת רכבת במרחק מספר קילומטרים מהעיר ולא נפגעה.
אונדלסנס הייתה גם בסיס נחיתה של כוח המשלוח הבריטי, שהגיע כדי לבלום את הגרמנים. לבריטים נמסר כעת על קיומו של משלוח הזהב והם התבקשו והסכימו להוציאו מן המדינה על גבי ספינותיהם. בעצה אחת עמם הוחלט להעמיס את מטען הזהב על גבי מספר כלי שיט כדי להקטין את הסיכון לאובדנו.
הספינה הראשונה, הסיירת הבריטית גלטיאה (Galatea), יצאה מאונדלסנס ב-24 באפריל עם כ-8 טון זהב. אז כבר היה מסוכן מדי להשאיר את יתרת הזהב בעיר, שכן כאמור היא הופצצה קשות והכוחות הגרמניים התקרבו אליה במהירות כאשר הם הודפים מפניהם את חיילי הרגלים הנורווגים והבריטים שניסו לעצור אותם.
יתרת מטען הזהב הועמסה במהירות על גבי משאיות ונשלחה לעיר החוף מולדה (Molde), כ-30 קילומטרים מצפון-מערב לאונדלסנס (גם עיר זו הופצצה קשות מיד לאחר מכן). בדרך התקלקלו מספר משאיות ומטענן הועבר מהן למשאיות אחרות. מרבית מטען הזהב הנותר הועמסה במולדה על גבי הסיירת הבריטית גלאזגו, אך היה צורך להפסיק את ההעמסה עקב התקפות האוויר הגרמניות. הסיירת הפליגה ממולדה ב-29 באפריל.
כעת הוחלט להעביר את יתרת מטען הזהב - כ-10 טון - לעיר טרומסה באמצעות ספינות חופים. הזהב הועמס על הספינה דריבה (Driva), אך ההעמסה הופסקה כאשר הגרמנים הפציצו את נמל מולדה וגרמו לו נזק כבד. הספינה הפליגה ומאחור נותרו 30 תיבות זהב, שהועמסו על משאיות על מנת לפגוש את הספינה בנמל צפוני יותר.
הספינה דריבה הותקפה בדרכה מספר פעמים על ידי מטוסים גרמניים ולבסוף העלה אותה קברניטה על החוף על מנת למנוע את טביעתה. חמש ספינות דייגים הוזעקו על מנת לקחת ממנה את מטענה, והן הובילו אותו בהצלחה לנמל בו המתינה להן יתרת מטען הזהב. לאחר שהיא הועמסה הפליגו הספינות לעיירה טיטרן (Titran) שבאי פרייה (Frøya), כ-120 קילומטרים מצפון-מזרח למולדה. במקום זה הועבר המטען כולו לשתי ספינות דיג גדולות יותר, אשר הפליגו ב-5 במאי והגיעו אל טרומסה ב-9 לחודש. שם הועבר המטען כולו לסיירת הבריטית אנטרפרייז (Enterprise), שהפליגה ב-24 במאי. למרות שתי התקפות אוויר גרמניות הגיעה הסיירת לנמל סקפה פלו שבצפון סקוטלנד והפליגה משם לנמל גרינוק (Greenock) שליד העיר גלאזגו. במקום זה הורד לחוף מטען הזהב שלה – 19 הטונות האחרונים של מטען הזהב הנורווגי.
מטעני הזהב הובלו ברכבות ללונדון ואוחסנו שם בכספת של בנק אנגליה. בחדשים יוני ויולי הועבר מטען הזהב (למעט כמות קטנה ממנו) בחלקים בספינות לקנדה. הוא אוחסן בכספות הבנקים המרכזיים של קנדה וארצות הברית באוטווה ובניו יורק. בסך הכל הגיע לשם המטען כולו בשלום, למעט 297 מטבעות זהב שאבדו כאשר אחת מחביות המטבעות ניזוקה במהלך הובלתה בספינה בריטית.
להצלחת מבצע מילוט הזהב נודעה חשיבות סמלית עבור הנורווגים נוכח תבוסתם בפני הגרמנים באביב 1940.
מטען הזהב נשאר בארצות הברית ועם השנים נמכר בהדרגה. בשנת 1987 הובאו בחזרה לנורווגיה עשר טונות של מטבעות זהב מן המטען.
עלי זהב (חומר)
עלי זהב הוא זהב שעבר ריקוע עד להפיכתו לדף דק במיוחד. הוא משמש בעיקר להזהבה של משטחים וקיים במגוון רחב של קרטים וגוונים, שהשכיח שבהם הוא זהב צהוב 22 קרט העשוי מ-91.67 אחוז זהב טהור.
רוב עלי הזהב מיוצרים בגרמניה ואיטליה ומשווקים בספרונים של בין 20 ל-25 דפים המופרדים בניירות משי, בגדלים של 5X5 או 8X8 ס"מ. השיטה בעזרתה נוצרים העלים הדקים היא על ידי ריקוע עלי הזהב המונחים בין שתי שכבות ונדחסים במכות פטיש עד לעובי של כ-0.006 מ"מ.
טעות נפוצה היא לחשוב שעלה זהב הוא עלה מתכת, אך מדובר במוצרים שונים. המונח עלה מתכת מתייחס בעיקר לדפים דקים של מתכת בכל גוון ושאינם מכילים זהב אמיתי.
תהליך הנחת עלי הזהב.
שיטת הנחת עלי הזהב המסורתית, הקשה והנחשבת ביותר, היא בשימוש במים. השיטה לא השתנתה במשך מאות בשנים והיא עדיין נעשית ביד.
תהליך העבודה מתחיל בשיוף מוקפד של משטח ומשיחתו בדבק, לאחר מכן מכסים את כולו בשש או שבע שכבות של טין ארמני איכותי ואדמדם טחון דק ומעורבב עם קולגן, ולאחר מכן הוא מלוטש עם בד כותנה לקבלת משטח חלק לגמרי ונטול פגמים. בשלב הזה מניחים את עלי הזהב שהורטבו מבעוד מועד במים בעזרת מברשת (לרוב משיער שור) ולבסוף מבריקים את המשטח עם אבן אגט; ההברקה צריכה להתבצע כשהדפים טרם התייבשו לגמרי.
בשיטה המודרנית, האובייקט שעובר הזהבה מצופה תחילה בדבק, לרוב על בסיס מים, ועלי הזהב מונחים על הדבק עד לייבוש. לאחר ייבוש מלא מורחים את האובייקט בלכה כאמצעי לשימורו.
עלי זהב באומנות.
השימוש הפופולרי בעלי זהב נעשה כהזהבה לחומרים שנועדו לקישוט, כגון פסלים בנצרות המזרח, מסגרות ציור, רהיטים וכן חפצים קטנים כמו תכשיטים, אומנות נייר, ועוד.
קיימות מסגרות זהב העשויות ללא עלי זהב, ומחירן זול יחסית. אולם מסגרות עם עלי זהב הן לרוב עמידות ואיכותיות יותר.
שימוש קולינרי.
עלי זהב אינם רעילים ובתרבויות אחדות משתמשים בהם כאמצעי קישוטי במזון או בשתייה. בדרך זו הם מעבירים תחושה של יוקרה וערך רב. עלה כזה נקרא וארק, וניתן למצוא אותו במספר קינוחים וממתקים, ביניהם שוקולד וממתקים הודיים מסוימים.
במדינות אסייתיות לעיתים משתמשים בעלי זהב בחטיפי פירות. בעבר השתמשו בו גם בקפה, במיוחד בתקופת "כלכלת הבועה" של יפן בקנאזווה, אזור בו התרכזה תעשיית עלי הזהב. חנויות וסדנאות עלי זהב מכרו תה ירוק וסוכריות עם עלי זהב בתוכן. בשלהי 1870, השתמשו באכילת עלי זהב עם שתיית אלכוהול, כדי ליצור רושם של עושר רב.
טרנד עכשווי בארצות הברית הוא שימוש בעלי זהב במשקאות ליקר כמו גולדשלאגר, אולם באירופה ליקרים עם חלקי עלי זהב ידועים כבר משלהי המאה ה-16. דוגמה ידועה לכך היא גולדווסר הפולני, המיוצר לפחות משנת 1598.
עלי זהב וגם עלי כסף משמשים כתוספת קישוטית במאכלי גורמה באסיה ובעיקר בהודו ורשומים בתור: E-174 ו-E-175
פטריות קסם
סילאב
ישיבת נתיב התורה
ישיבת נתיב התורה היא ישיבה גדולה אלטרנטיבית השוכנת בפתח תקווה.
רקע.