מ-2005 ועד 2008 שימש בתפקיד ניהולי בבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח בלונדון.
ב-2010 מונה לשגריר שווייץ בארצות הברית ובשנת 2014 הוחלף על ידי מרטין דהינדן.
דז'ו קלר
המשימה העיקרית
המשימה העיקרית (בגרמנית: Hauptaufgabe) הייתה המדיניות הכלכלית שהוכרזה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית במהלך קונגרס מפלגת האיחוד הסוציאליסטי (SED) ביוני 1971, ומטרתה הייתה להגדיל את הייצור של מוצרי צריכה לאוכלוסייה ולהגדיל את רווחתה החומרית כדי לספק רמת חיים גבוהה יותר לאוכלוסייה. היעד הרשמי של המדיניות היה "העלאת רמת החיים החומרית והתרבותית של אנשים על בסיס קצב התפתחותי מהיר של ייצור סוציאליסטי, יעילות גבוהה יותר, התקדמות מדעית-טכנולוגית וצמיחת פריון העבודה". או בניסוח הרשמי - כדי להשיג "אחדות של מדיניות כלכלית וחברתית". בין השנים 1971 ו-1982 גדל התוצר של ה-GDR ב-5% בממוצע לשנה. שינוי זה במדיניות הושפע רבות מההפגנות בפולין הקומוניסטית ב -1970 אשר הובילו לדגש רב יותר על מוצרי צריכה ומדיניות רווחה בכל הגוש המזרחי.
בתגובה לשינויי המדיניות הרבים של וולטר אולבריכט, אריך הונקר יישם אידאולוגיה קומוניסטית עתיקה יותר של תקופת ויימאר, שהשפיעה גם על מדיניותו הכלכלית. במקום הטכנוקרטים של אולבריכט שחלמו על השתלטות על המערב הקפיטליסטי, הוא קידם אידאולוגיים שביצעו ניסויים ועסקו ביעדים ארוכי טווח יותר להגדלת הרווחה. שכר, פנסיה ותוכניות רווחה הוגדל ובכך לתת לאוכלוסייה יותר כסף כדי להוציא על מוצרי צריכה. השנים שלאחר מכן היו המשגשגת ביותר בהיסטוריה של גרמניה המזרחית. הדגש על תוכניות הרווחה לנשים היה אחד הדרכים להגברת השתתפותן של נשים בכוח העבודה. בשנת 1970 הועסקו 82% מהנשים בגיל העבודה, ב -1980 עלה ל -87% ובשנת 1989 ל -91%.
מאחר שאוכלוסיית גיל העבודה כבר הייתה כמעט מלאה, כדי להגביר את הפריון, הונהגה מדיניות "ארגון העבודה המדעי" ב-1973. מערכת של שלושה משמרות ואלמנטים של טיילוריזם הוכנסו למקסם את עוצמת העבודה.
הרבה הון ואנרגיה הוצאו על בניית אזורי דיור חדשים ושיקום מלאי הדיור שהוזנח לפני המלחמה על מנת לספק לכל המשפחות דיור נאות. בעוד שמחוזות הדיור הטרומיים חסרים את האינדיבידואליות, הם סיפקו את צורכי החיים הבסיסיים במחיר נמוך מאוד, שכן המדינה הייתה מסבסדת חלק ניכר מעלויות השכירות והשירותים. הדיור במזרח גרמניה, על כל מגרעותיו, היה בעל איכות גבוה מזה שבארצות הסוציאליסטיות האחרות, על פי אמות מידה כמותיות, כגון צפיפות קרקע ודירות המצוידות במי זורמים ובשירותים מובנים. מאחר שהמדינה הייתה בעלת כל המפעלים, הצליחה הממשלה להקים אסטרטגיה תכנונית חברתית-פוליטית, שקבעה כי כל קומפלקס מגורים חדש יכלול את התשתית הדרושה של בתי ספר, משתלות, מתקני ספורט, מרפאות (כלאיים של משרדים רפואיים ומרכז רפואי) חנויות ומסעדות. משמעות הדבר היא כי לדיירים החדשים יהיה את כל מה שהם צריכים במרחק הליכה והם יוכלו להתחיל לבנות יחסי שכנות טובה מהר מאוד. דוגמה מצוינת לכך הוא קומפלקס האלי-נאוסטדט הגדול מחוץ לעיר העתיקה של האלי, שנבנה כדי להעסיק עובדים המועסקים בעבודות הכימיות הגדולות של בונה ולאונה.
רוב מדיניותו של הונקר שיקפה את האידיאלים של נעוריו הקומוניסטים. דיור זול, שירותים חברתיים, הוא התכוון ליותר מכוניות ומוצרי צריכה מודרניים שאותם האוכלוסייה רצתה, במיוחד כאשר השווה את רמת החיים שלה עם אלה של גרמניה המערבית. האזרחים שילמו כ-4%-5% מהכנסתם על לינה שכורה. באמצעות סוגי מדיניות דיור שונים משפחות קיבלו תמיכה כגון סובסידיות לשכר הדירה, עדיפות בהקצאת דיור, ללא ריבית על ההלוואות, מלגות בסיסיות עבור סטודנטים נשואים, וכן התמתנות של שעות עבודה עבור אמהות מועסקות ועבור אלו שגידלו ילד לבד. בין 100 אלף ל-110 אלף בתים (בעיקר דירות) נבנו מדי שנה מאמצע שנות השבעים ועד אמצע שנות השמונים, והמטרה הייתה לבנות שלושה מיליון בתים חדשים באמצעות שיפוץ חדש ובנייה עד שנת 1990.
הסטטיסטיקה הרשמית של מזרח גרמניה טענה שב־1970 לכל 100 בתי אב היו 15 מכוניות, 53 מכונות כביסה, 56 מקררים ו-69 טלוויזיות. בשנת 1981 זה עלה לנתון שלכל 100 בתי אב היו 37 מכוניות, 82 מכונות כביסה, 99 מקררים ו-90 טלוויזיות. ההכנסה במזרח גרמניה לנפש ב-1948 הייתה רק 40% מרמת ההכנסה של מערב גרמניה. למרות זאת, עד שנת 1989, עלתה ההכנסה לנפש במזרח גרמניה ל -66% מרמת מערב גרמניה.
שייב (הונגריה)
שייב (בהונגרית: Selyeb) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שייב קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-510 תושבים בשנת 1990 עד 429 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי שייב.
בשייב חיו מעט יהודים ובמקום קיימים שרידים של מצבות יהודיות.
ייתכן ובזמן השואה יהודים גורשו לכפר
ונדרר W24
ונדרר W24 (בגרמנית: Wanderer W24) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG אשר יוצרה בגרמניה.
סאספה
סאספה (בהונגרית: Szászfa) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סאספה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-224 תושבים בשנת 1990 עד 108 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-51%).
בסאספה חיו מעט יהודים ובמקום קיימות מצבות יהודיות.
ניקולאי קרסנוב
ניקולאי קרסנוב (ברוסית: Николай Петрович Краснов; 5 בדצמבר 1864, באזור מוסקבה - 8 בדצמבר 1939 בלגרד) היה אדריכל רוסי שבנה מספר בניינים באימפריה הרוסית וממלכת יוגוסלביה.
ביוגרפיה.
ניקולאי קרסנוב נולד בכפר בסביבת מוסקבה. בשנת 1876 הוא התחיל ללמוד אדריכלות בבית הספר לאמנות במוסקבה. במהלך הלימודים הוא קיבל מספר מדליות על הפרויקטים שעשה. בשנת 1885 הוא סיים את לימודיו.
בשנת 1887 ניקולאי קרסנוב קיבל מינוי של האדריכל הראשי של יאלטה, עיר נופש בחצי האי קרים. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 12 שנים. בתקופה זו קרסנוב פעל רבות לפיתוח העיר כולל הרחבת טיילת, בניית גשרים והרחבת הנמל. המבנה המפורסם שנבנה באותה תקופה לפי תוכנית של ניקולאי קרסנוב הוא ארמון ליבדיה. פרויקט זה בוצע בהזמנת ניקולאי השני. בארמון זה נערכה ועידת יאלטה בשנת 1945. על עבודה זו קרסנוב קיבל מספר עיטורים ופרסים.
לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1919 קרסנוב עם משפחתו עזב את רוסיה הסובייטית ומספר שנים התגורר במלטה. בשנת 1922 הוא עבר לבלגרד. בהיותו בבלגרד הוא תכנן מספר בנייני ממשל לרבות בניין משרד האוצר, בניין משרד החוץ ובניין ארכיון סרביה.
פיטר וונדי
פיטר וּוֶנְדִי (באנגלית: Peter and Wendy), אשר מוכר כיום גם בשם פיטר פן, הוא ספר ילדים מאת ג'יימס מתיו ברי, בו הגיבור הראשי הוא הדמות פיטר פן. הסיפור הוצג במקור כמחזה ב-27 בדצמבר 1904 בתיאטרון הדוכס מיורק (Duke of York) בשם "פיטר פן: או, הילד שלא רצה לגדול" ("Peter Pan, or The Boy Who Did not Want to Grow"). המחזה עובד בהמשך לספר ילדים, אשר פורסם לראשונה ב-1911.
בשנת 1928 תרם ברי את הזכויות לספר ולמחזה לבית החולים לילדים "גרייט אורמונד סטריט" בלונדון. לקראת תום זכויות היוצרים ערך בית היתומים תחרות לכתיבת ספר המשך רשמי, הזוכה בתחרות הייתה ג'רלדין מקורקרן ושמו של הספר הוא "פיטר פן בארגמן".
הרקע לספר הוא נושא למחקר ספרותי רב. ברי המציא את דמותו של פיטר פן לראשונה בסיפורים שסיפר לילדיה של סילביה לואלין דייוויס, איתם פיתח מערכת יחסים חמה ולאחר מות אימם מסרטן, גם קיבל עליהם משמורת משותפת עם סבתם ולמעשה אימץ אותם. השם פיטר פן לקוח משמו של הבן השלישי של סילביה לואלין דייוויס, פיטר, שהיה צעיר הבנים כשברי פגש אותם לראשונה; השם "פן" מקורו בשם האל פאן, אל היער מהמיתולוגיה היוונית. נטען גם כי ההשראה לדמות באה לברי מאחיו דייוויד, שנהרג בתאונת החלקה בגיל 13. הדבר השפיע קשות על אמו, והנחמה היחידה לה הייתה כי נשאר ילד לנצח. הפעם הראשונה בה השתמש ברי בדמות פיטר פן הייתה בספר משנת 1902 "הציפור הקטנה הלבנה", שהתבסס על יחסיו של ברי עם ילדי משפחת לואלין דייוויס. ב-1906, אותם פרקים מתוך הספר אשר עסקו בפיטר פן, התפרסמו בנפרד בשם "פיטר פן בגני קנסינגסטון".
ב-2000 נבחר העיבוד הקולנועי לסיפור משנת 1924 לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות תרבותית".
תקציר העלילה.
הסיפור מספר את סיפורו של פיטר פן, הילד שמסרב לגדול ולהתבגר. פיטר חי בארץ לעולם-לא (Neverland) בבית מתחת לאדמה יחד עם "הילדים האבודים" - ילדים שאבדו להוריהם, ולכן הגיעו לארץ לעולם לא. הם נלחמים נגד שודדי ים ונגד אינדיאנים. מדי פעם הוא מבקר בעולמנו כדי להקשיב לסיפורי ילדים שמקריאות אימהות לילדיהן לפני השינה.