בתחילת העבודה על השיר הייתה מנגינה שניגן טומי צ'ונג על הפסנתר, ושלצליליה שר צ'יץ' מרין. ג'ורג' הריסון הקליט במקביל באולפן הסמוך, וכפי שהעיד צ'יץ' מרין, מפיק האלבום "Los Cochinos" לו אדלר רץ לאולפן שבו ישב הריסון וניגן לו את השיר. הם השלימו את השיר במקום. אדלר סיפר כיצד התגבשה קבוצת הכוכבים המקרית:
הפצה.
"Basketball Jones" הוא פרודיה על השיר "Love Jones" של להקת Brighter Side of Darkness. הוא יצא כסינגל בספטמבר 1973 והגיע למקום ה-15 במצעד ה-100 של מגזין בילבורד. בכך היה לשיר הפרודיה היחיד שהגיע למקום גבוה יותר במצעד, לעומת השיר שעליו נעשתה הפרודיה. הצד השני של הסינגל היה "Don't Bug Me", שנכלל גם הוא כרצועה באלבום "Los Cochinos". בעקבות אמנות הגרפיטי בעטיפת האלבום, העטיפה בשני צדי הסינגל כוללת אמנות גרפיטי.
ב-1996 ביצעו בארי וייט וכריס רוק גרסת כיסוי לשיר לפסקול הסרט "ספייס ג'אם". רוק שר את הקולות הגבוהים ודקלם שורות, ווייט שר בקול נמוך. כמו כן להקת בנות שרה את הפזמון.
סרט אנימציה.
"Basketball Jones" הוא סרט אנימציה קצר משנת 1974 המבוסס על השיר של צ'יץ וצ'ונג. הסרטון נוצר כדי לקדם את הוצאתו של השיר בארצות הברית. הסרטון מציג את הנער טיירון שולייסס ואת אהבתו לכדורסל. יוצר הסרט הוא האנימטור פול גרוול (Paul Gruwell), אם כי טעות נפוצה היא שהיוצר הוא רלף בקשי.
בסרטון נראה שולייסס כבעל כישרון מלידה ל"דריבלינג" (dribbling, כדרור; נעשה בסרטון משחק מילים, ובמקום לכדרר נראה התינוק מזיל ריר, משמעות נוספת ל-dribbling), ולפיכך אמו קונה לו כדורסל כמתנה. שולייסס מתאהב בכדור והולך אתו לכל מקום. שולייסס מגיע ל"טורניר הכדורסל", ושם הוא מבקש מחבריו לקבוצה, מהמאמנים ומהמעודדות "לעזור לו". מקהלת גוספל מתחילה לשיר, ושירתה מתגברת. לאחר מכן ישנם כמה קטעים של שולייסס משחק בכדורסל, בעיקר מכדרר לאורך המגרש, אך שאר הווידאו מציג בעיקר אנשים שונים ומשונים באצטדיון וברחבי העולם שרים לצלילי "Basketball Jones". בסוף הווידאו, שולייסס גדל בקצב מהיר, אל מעבר לגג האצטדיון ובסופו של דבר משתמש בירח ככדור כדורסל. אז נראות דמויות שונות שרות את השיר "Basketball Jones", ובהן צ'יץ' וצ'ונג, לוחמי וייטקונג, קינג קונג, חתולי רחוב, אנשי עסקים, גורו היושב בקצה הר, עוזריו של ריצ'רד ניקסון (שבעצמו בוהה באוויר; הסרטון יצא קצת אחרי התפוצצות פרשת ווטרגייט), מקהלת נזירות וחברי הביטלס (ג'ורג' הריסון ניגן בגיטרה בהקלטת השיר).
הסרטון "Basketball Jones" יצא לתיאטראות הקולנוע ב-1974, כאשר הוצג לפני הקרנות נבחרות של הסרט "הפרט האחרון" בכיכובו של ג'ק ניקולסון. הסרטון אף נראה בסרט "California Split" מ-1974 בבימויו של רוברט אלטמן, והוא אף מנע את הוצאתו לווידאו בשל סירובה של אולפני קולומביה לשלם תמלוגים על השימוש בשיר. בהמשך הסיר אלטמן את השיר מפסקול הסרט (אך לא את הסרטון) כדי לאפשר את הוצאתו ב-DVD. הסרטון יצא מחדש לאולמות הקולנוע ב-1976, כאשר הוצג לפני הקרנת הסרט "Tunnel Vision". עם זאת, הסרטון ככל הנראה ידוע בעיקר בשל כך שנכלל בסרט "להיות שם" (1979) בבימויו של האל אשבי, כאשר דמותו של פיטר סלרס, צ'ונסי גרדינר, צופה בסרטון בלימוזינה.
סוקסינילכולין
SNCF (ראשי תיבות של Société Nationale des Chemins de fer Français) היא חברת הרכבות הלאומית של צרפת, המנהלת את התנועה ואת שירותי הרכבת במסילות ברזל ברחבי צרפת ובנסיכות מונקו. החברה מפעילה שירותי רכבות נוסעים ומטען, ובין השאר היא מפעילה את מערכת הרכבות המהירות "TGV" ואחראית על מרבית תחנות הרכבת בצרפת.
היסטוריה.
החברה נוסדה ב-1938, כאשר ממשלת החזית העממית הלאימה את חברות הרכבת הפרטיות שניהלו את הרשת המסילתית בצרפת.
בעת מלחמת העולם השנייה תפקדה החברה עבור כוחות הכיבוש של גרמניה הנאצית בצרפת הכבושה ובצרפת של וישי, כולל גירוש היהודים מפריז ב-1942. לפיכך היו רכבותיה ותחנות הרכבת שלה יעד לפעולות מחתרת הרזיסטאנס. דו"ח אקדמי מפורט על ההיסטוריה של החברה בשנות המלחמה הוגש להנהלתה ב-1992. ב-2014 שילמה החברה פיצויים לניצולי השואה בארצות הברית בסך 60 מיליון דולר.
לאחר המלחמה, השתקמה החברה כחברת רכבות לאומית-ממשלתית. המעצב התעשייתי פול ארזן (Paul Arzens) עיצב את הרכבות והקטרים והוא האחראי על תצורת "החטום השבור" האווירודינמי המאפיין בפרט את רכבות ה-TGV.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20, הפכה החרבה למפעילה משותפת של רשת הרכבות הפרבריות של פריז, ה-RER, יחד עם חברת התחבורה הציבורית של פריז, RATP.
בשנת 1981 חנכה SNCF את קו הרכבת המהירה TGV מפריז לליון. הפרויקט פותח עם חברת אלסטום החל מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 והפך לסיפור הצלחה עם התרחבות רשת הרכבות המהירות והפיכתן לחלופה לטיסות קצרות, בפרט תוך חיבור הרשת הצרפתית לרשתות דומות ברחבי אירופה כגון Thalys (בלגיה, הולנד וגרמניה).
משנות ה-90 של המאה ה-20 SNCF היא שותפה בכירה במיזם יורוסטאר, הרכבת המחברת את בריטניה ליבשת, ומחזיקה ב-55% מהבעלות על מיזם היורוסטאר.
בסוף שנות ה-90 החלה SNCF לפתח את רשת TER (ראשי תיבות של Transport express régional) באזור איל-דה-פראנס כרשת פרברית למעגל השני והשלישי סביב פריז, המשלימה את רשת ה-RER. בשנות ה-2000 נוצרו רשתות דומות באזורים אלזס, ברטאן, בורגון, פראנש-קונטה, לורן, פיקרדי, נור-פה דה קאלה, רון-אלפ וקורסיקה.
בשנת 2013 התרחשה תאונת הרכבת בברטיני-סיר-אורז' בה נהרגו 7 ונפצעו 192 אנשים.
נתונים כלכליים.
החברה היא בבעלות ממשלתית, עד 2012 שכנו משרדי ההנהלה שלה ברובע הארבעה-עשר של פריז, סמוך לתחנת מונפרנאס, אז עברו לפרבר סן-דני (סמוך לתחנת הרכבת סטאד דה פראנס). היא מעסיקה 245,090 אלף עובדים ב-120 מדינות ברחבי העולם. אורכה הכולל של מערכת הרכבות שבאחריותה הוא כ-32,000 קילומטר, מתוכם 1,800 קילומטר הם של קווי רכבות מהירות, ו-14,500 קווי רכבת חשמליים. החברה מפעילה מדי יום כ-14 אלף רכבות.
ב-2010 דורגה החברה במקום ה-22 בצרפת וה-214 בעולם ברשימת פורצ'ן 500 (הכוללת את התאגידים המצליחים בעולם), עם מכירות של 34.585 מיליארד דולר.
אוטובוסי OUIBUS.
בשנת 2012 הקימה החברה שירות אוטובוסים בין-לאומיים, OUIBUS. השירות מחבר ערים מרכזיות בצרפת (ליון, פריז, ליל, מרסיי, ניס) עם לונדון, אמסטרדם, בריסל, אאכן, קלן, ברצלונה, סן סבסטיאן, ג'נובה וטורינו. מרכז הרשת נמצא בתחנת ברסי בפריז.
ריקלין
ריקלין הוא שם משפחה.
דיקנסון
דיקנסון (באנגלית: Dickinson) הוא שם משפחה, ושמם של כמה יישובים בארצות הברית ובקנדה.
זוהיר מוראד
זוהיר מוראד (בערבית: زهير مراد, נולד ב-1971) הוא מעצב אופנה לבנוני.
ביוגרפיה.
לאחר התיכון עבר מוראד מביירות לפריז, שם למד עיצוב אופנה. בשנת 1999 עשה מוראד את ההופעה הראשונה שלו במסלולי אופנה ברומא, וקיבל ביקורות חיוביות. בשנת 1995 פתח את החנות השלישית שלו בביירות. קווי הייצור שלו כוללים בגדי הוט קוטור, בגדים מוכנים ללבישה, אביזרים ומשקפי שמש. יש לו בוטיקים בביירות בשדרות צ'ארלס חילו, וכן בפריז, ברחוב פרנסואה ה-1. נוסף על כך, בבעלותו אולם תצוגה במילאנו.
את השמלות שלו לובשות כוכבות רבות מרחבי העולם, בהן טיילור סוויפט, ביונסה, מיילי סיירוס וכריסטינה אגילרה.
מעכבי אצטיל-כולין אסטרז
המשטרה המלכותית של גיברלטר
המשטרה המלכותית של גיברלטר (באנגלית: Royal Gibraltar Police ובקיצור הנהוג בדרך כלל RGP) היא סוכנות אכיפת החוק האזרחית המרכזית בגיברלטר, וכוח השיטור הוותיק ביותר בחבר הלאומים הבריטי מחוץ לממלכה המאוחדת. הוקמה ב-25 ביוני 1830, 9 חודשים לאחר שסר רוברט פיל הקים את משטרת המטרופולין של לונדון.
המשטרה המלכותית של גיברלטר קיבלה את התחילית "מלכותית" בשנת 1992 על ידי המלכה אליזבת השנייה, ולפני כן נקראה רק "משטרת גיברלטר". מספר החירום של המשטרה הוא 199.
מבנה.
ה-RGP נחלקת למספר יחידות שונות, בהן מחלקת חקירות פליליות (CIDׂׂ), מחלקת סמים, יחידה חמושה, יחידת זיהוי פלילי, מחלקת תנועה, יחידת ימית, מחלקת מבצעים והענף המיוחד (Special Branch). כוח האדם של ה-RGP כולל כ-220 שוטרים. מפקד המשטרה מאז 2012, הוא אדוארד יום.
היחידה הימית של ה-RGP הוקמה על מנת לאכוף את החוק במים הטריטוריאליים של גיברלטר, ולעיתים קרובות פועלת בשיתוף פעולה עם סוכנויות מקומיות ובינלאומיות שונות. היחידה הימית משחקת תפקיד מרכזי וחיוני במבצעים למניעת הברחות סמים באזור גיברלטר. הספינות של היחידה הימית הן: סר יהושע חסן (Sir Joshua Hassan), סר ויליאם ג'קסון (Sir William Jackson), סר פרנסיס ריצ'רדס (Sir Francis Richards) וסר ג'ון צ'אפל (Sir John Chapple).
מאז הקמתה ועד ל-1999, אז הוקם סניף של הארגון אמבולנס סנט ג'ון, שימשה ה-RGG כשירות האמבולנסים היחיד בגיברלטר. במקרי החירום שבהם נדרשו האמבולנסים, הוקצו זמנית למשימה שוטרים ממחלקת המבצעים של המשטרה. נוסף על כך, עד תחילת שנות ה-90 פעלה ה-RGP כמשטרת הגירה בכל נקודות הכניסה לגיברלטר.
המטה הראשי הנוכחי ממוקם ב-"New Mole House Police Station", דרך רוֹסיה (Rosia Road). תחנה נוספת ממוקמת ב-Irish Town מס' 120, שם שכן בעבר המטה הראשי.
נארוואס
נארוואס היה קצין פרשים נומידי, שלקח חלק פעיל במלחמת שכירי החרב, בתחילה לצד המורדים ובהמשך ערק לצד קרתגו. במיוחד בשל הערצתו למפקד הקרתגי חמלקרת ברקה שאת בתו נשא לאשה.
ביוגרפיה.