כתוצאה מקושיה זו מסביר רבי יוסף חביבא שכל פעולת האש שנעשות לאחר-מכן מתייחסת למי שהדליק אותה כאילו עשה את הכל ברגע ההדלקה. במבט ראשון נראה כי לדברי רבי יוחנן השורף מתחייב בזמן ההיזק, ומסביר בעל "נימוקי יוסף" כי מתייחסים לשעת ההדלקה בלבד.
95 התזות
דיון לשם בירור תוקפם של שטרי המחילה הידוע בכינוי המקוצר 95 התֶּזוֹת (בלטינית: Disputatio pro declaratione virtutis indulgentiarum) היא מסה שחוברה על ידי מרטין לותר, דוקטור לתאולוגיה וכומר גרמני. את המסה הכתובה בלטינית תלה לותר ב-31 באוקטובר 1517 על דלתות כנסיית הטירה בוויטנברג, ועותקי המסמך הופצו בגרמנית. במסמך יש 95 טיעונים נגד המנהג הקתולי של מכירת שטרות המחילה (אינדולגנציות). מסמך זה, יחד עם מסמכים אחרים שחיבר לותר, והחשובים בהם "פרלוד" (1520), "לחירות האדם הנוצרי" (1520) ו"אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית" (1520), היו הזרזים העיקריים לרפורמציה הפרוטסטנטית.
רקע.
הן אלברכט מברנדנבורג והן האפיפיור לאו העשירי נזקקו לכסף, ולשם כך הכריז האפיפיור על מכירת שטרות מחילה המקצרים את השהות בכור המצרף. מסחר זה בכתבי מחילה העלה את חמתו של מרטין לותר, אשר כתב ופרסם את 95 התזות. במסמך לא קרא לותר לקרע עם רומא ואפילו לא לרפורמה, אולם זו הייתה תוצאתו.
חורשת האקליפטוס
חורשת האקליפטוס, הוא פזמון עברי, שחיברה והלחינה נעמי שמר, על חורשת אקליפטוסים אשר בקבוצת כנרת, השוכנת על גדת נהר הירדן. שמר, בת הקיבוץ, כתבה את השיר בשנת 1962 למחזמר "כיצד שוברים חמסין", שהועלה לציון סיום המחזור הראשון של בית הספר היסודי בקבוצת כנרת, לילידי 1948, שכונו ילדי "מחזור העשור".
גלגולו של השיר.
בתחילה, נקרא השיר "על חוף הירדן", ובהצגה המקורית שרה את השיר בקול סופרן גבוה וצלול, הילדה עמית חדש מכנרת. ההופעה המוצלחת של ילדי כיתה ח' הרשימה מאד את עורכי קול ישראל, שהקליטו אחר כך את פזמוני ההצגה באולפני הרדיו בתל אביב. כל השירים שהוקלטו בוצעו על-ידי ילדי כנרת, מלבד שני שירים שבוצעו על ידי זמרים מקצועיים ולוו על ידי הילדים. "כיצד שוברים חמסין" בביצוע גדעון זינגר ו-"על חוף הירדן" בביצוע אילנה רובינא, שהייתה מאוד פופולרית באותם ימים. השירים נוגנו ברדיו מפעם לפעם, אך הם היו מצויים על סרט הקלטה ולא על גבי תקליט, כך, שההשמעות היו נדירות והן לא נכנסו לתודעת המאזינים.
בשנת 1966, חידשה נעמי שמר את השיר עם להקת הבנות "האחיות שמר", הורידה את הבית השני של השיר, ונתנה לו את שמו "חורשת האקליפטוס". הלהקה כשלה מסיבות שונות, והשיר נגנז יחד עם שאר שירי הלהקה.
בתחילת 1967, נכלל השיר בסדרת הקלטות שערכה רבקה רז לקול ישראל, אך גם הפעם הוא בקושי הושמע.
רק ב-1968, התפרסם השיר בביצועו של צוות הווי הנח"ל בתוכניתו "כמה טוב", כדואט של אופירה גלוסקא וצילה דגן. זאת, לאחר שקצין החינוך של הנח"ל דאז, איצ'ה גולן, גיבש חבורת זמר ששרה שירים חדשים וישנים ברמה מוזיקלית גבוהה למדי, וקבל מנעמי שמר חלק משיריה של להקת האחיות שמר, שהתפרקה.
בהמשך, בוצע השיר על ידי אמנים רבים נוספים, ועל פי נתוני אקו"ם יש לו מעל ל-120 גרסאות שונות. הזמרת האיטלקית-בלגית, לארה פביאן, ביצעה אותו בעברית מספר פעמים, ובעקבות כך היו קריאות בלבנון להחרימה.
על חורשת האקליפטוס.
חורשת האקליפטוסים שעליה נכתב השיר ניטעה בכנרת על ידי ראשוני היישוב, וסיפקה צל לילדי כנרת ודגניה. הודעה בעיתון "הפועל הצעיר" מ-1912 מלמדת כי בשנה זו ניטעה חורשת האקליפטוס כמצבה לזכרו של מנחם שמואלי (ממשי) במלאת שנה למותו, וגם בשלט שהתקינה המועצה לשימור אתרים בכניסה לחורשה מצוין כי היא ניטעה ב-1912. עם זאת, ישנה מחלוקת בין חברי קבוצת כנרת באשר לתאריך הנטיעה המדויק, ולא מוסכם האם היא ניטעה ב-1912, 1917 או 1921. קבוצת כנרת הוקמה ב-1913, והשיר נכתב 48 שנים אחר כך ("חלפו האביבים חצי מאה עברה").
השורה "מעבר לירדן רעמו התותחים" מתייחסת ככל הנראה לקרב בדגניה, הקיבוץ הסמוך לקבוצת כנרת, שמה שמפריד ביניהם הוא הירדן.
השורה "וריח המלוח על המים" עוררה ביקורת בוטנית לאור העובדה שלצמח זה אין ריח. נעמי שמר, שנדרשה לעניין, הסבירה זאת בכך שכאשר שיחי המלוח תלויים ונרטבים על הירדן, הם מעלים בלילה ריח אופייני, לו קראה "ריח המלוח". בנוסף, לדברי פרופסור אבינעם דנין, לצמח המלוח יש ריח מובחן כאשר מועכים את עליו או את גבעוליו.
נגן האקורדיון של קטע הפתיחה בביצוע המוכר של צוות הווי הנח"ל הוא ראובן צומן, חבר הצוות, ושאר הנגנים הם ככל הנראה אזרחים, שהשתתפו רק בהקלטה.
ב-1970 אמרה נעמי שמר על "חורשת האקליפטוס":
הנצחה.
ב-2008, הוחלט לקרוא לחורשה בקבוצת כנרת, על שמה של שמר.
ויוה לה וידה
1944 בברית המועצות
1944 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-27 למהפכת אוקטובר.
ב-22 ביוני 1941 החלה המלחמה בין גרמניה לבין ברית המועצות הידועה ברוסיה כ"מלחמת הפטריוטית הגדולה" ושהייתה חלק של מלחמת העולם השנייה. המלחמה הסתיימה בשנת 1945 בתבוסה מוחצת של גרמניה.
הנהגה.
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר של המפלגה הבולשביקית והחל ממאי 1941 בתפקיד ראש הממשלה, מרכז בידיו את השלטון במדינה.
קבוצת המשטרה הבריטית
סרט מדע בדיוני
סרט מדע בדיוני הוא סרט בסוגה הקולנועית הנפוצה והפופולרית מדע בדיוני. הדגש בסרטים אלה הוא על עלילה שבה לטכנולוגיה מתקדמת יש תפקיד מרכזי. סרטים אלה הם בדרך כלל עתירי אפקטים מיוחדים על מנת להציג טכנולוגיה עתידנית מתקדמת, עולמות רחוקים, חייזרים ועוד. חלק מסרטי המדע הבדיוני מבוססים על ספרים (למשל: הסרט "חולית" מבוסס על הספר "חולית") וחלקם על תסריט מקורי. בעשורים האחרונים סרטי מדע בדיוני רבים הם גם סרטי פעולה. נושאים האופייניים לסרטים אלו כוללים בין השאר מסעות בחלל, מפגשים עם חייזרים, רובוטים, קיבורגים, אנדרואידים ובינה מלאכותית, מסע בזמן, הנדסה גנטית, סרטי אסונות ואפוקליפסה, סרטי גיבורי-על וסרטי קומיקס.
היסטוריה.
סרטי מדע בדיוני ראשונים הופיעו בתקופת הסרט האילם. בשנת 1902 יצא סרטו של במאי הקולנוע הצרפתי ז'ורז' מלייס, "מסע אל הירח", ששאב השראה מנובלות המדע הבדיוני של ז'ול ורן וה. ג'. ולס. ב-1910 עובד ספרה של מרי שלי, "פרנקנשטיין" לסרט, והיה הראשון ששילב בין ז'אנר המדע הבדיוני לז'אנר האימה, וב-1913 עובד לקולנוע ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון, "ד"ר ג'קיל ומר הייד", אם כי היו בו יותר אלמנטים מז'אנר האימה. לקראת שנות ה-30 של המאה ה-20 ובמהלכן, יצאו מספר סרטי מדע בדיוני דוגמת "מטרופוליס" שיצא ב-1927, "קינג קונג" ו"האיש הבלתי נראה" ב-1933, וכן גרסאות קולנועיות מחודשות ל"פרנקנשטיין" ו"ד"ר ג'קיל ומר הייד".
הז'אנר היה בדעיכה מסוימת בשנות ה-40 של המאה ה-20, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה התמקדה התעשייה בעיקר בסרטי תעמולה. בשנות ה-50 זכה הז'אנר לתחייה מחודשת כאשר יצאו מספר סרטי מדע בדיוני וסרטי אימה דלי תקציב, המושפעים לרוב מז'אנר הספרות הזולה, דוגמת הסרטים "פלישת חוטפי הגופות", "מלחמת העולמות", "הפלנטה האסורה" (שהיה אחד ממקורות ההשראה של ג'ין רודנברי ליצירת סדרת "מסע בין כוכבים" מאוחר יותר), והסרט התיעודי ", שנכתב לפי תסריט מאת רוברט היינליין.
בסוף שנות ה-60 ולקראת שנות ה-70 של המאה ה-20 קיבל ז'אנר זה דחיפה אל עבר הקונצנזוס ופריצה אל החלל, עם סרטי קולנוע כדוגמת " (שארתור סי. קלארק עזר בכתיבתו), "סולאריס" (שזכה לעיבוד מחודש מאוחר יותר), "כוכב הקופים", "מפגשים מהסוג השלישי", ", " ו"הנוסע השמיני" (שלושת הסרטים האחרונים הובילו לסדרות סרטים מצליחות מאז). האחרון שילב מחדש בין תרבות האימה למדע הבדיוני כאשר הביא לתודעת הציבור את התוצאות ההרסניות שבגילוי עולמות חדשים.
את שנות ה-80 של המאה ה-20 פתח סרט המדע בדיוני "פלאש גורדון". אחריו יצאו סרטו של סטיבן ספילברג משנת 1982 "אי.טי. - חבר מכוכב אחר", המציג חייזר ידידותי לבני-אדם, "טרון" של דיסני, שמציג עולם וירטואלי בתוך המחשב באמצעות CGI, ו"בלייד ראנר", סרטו של רידלי סקוט מאותה שנה, שהציג עולם עתידני אפל וקודר בסגנון פילם נואר. בנוסף, עובדה גרסה קולנועית לספרו של פרנק הרברט, "חולית". בשנות השמונים התפתחה האנימה היפנית, שעסקה לרוב בעולמות עתידניים ופוסט-אפוקליפטיים. "אקירה" הוא מראשוני סרטי האנימה שהוקרנו בארצות הברית. אחריו הוצג העולם העתידני של "הרוח במעטפת", ששויך לתרבות הסייברפאנק.