בז'ואשווילי נשוי עם שני בנים. הוא דובר גאורגית, אנגלית, רוסית וספרדית. אחיו דוד בז'ואשווילי הוא אחד מהבעלים של ערוצי הטלוויזיה מזה ורוסתווי-2 וחבר הפרלמנט הגאורגי מטעם תנועת האיחוד הלאומית (בראשות סאקשווילי).
משה בקר
משה בקר (נולד ב-24 באוקטובר 1954) הוא שחקן, במאי תיאטרון וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
בקר נולד בתל אביב לזוג הורים שחקני תיאטרון הבימה - פנינה פרח וישראל בקר. למד ב תיכון עירוני ו' שם השתתף בחוג דרמה. את שירותו בצה"ל עשה בלהקת גייסות השריון והופיע בפני חיילים בסיני במהלך מלחמת יום הכיפורים. לאחר השירות הצבאי למד משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, בהדרכת נולה צ'לטון. במהלך הלימודים השתתף בהפקת המחזה "ההשגחה העליונה" של ז'אן ז'אגה, ובמחזה "מסכות אחרונות" של ארתור שניצלר. בתום שתי שנות לימודים בחוג לתיאטרון החליט שמיצה את עצמו, פרש מהלימודים והחל בקריירת משחק.
קריירת משחק.
בתיאטרון.
תפקידו הראשון כשחקן תיאטרון היה בתיאטרון החאן, בתחילת 1978 במחזה "משיח, בא, משיח בא" של סלאבומיר מרוז'ק שביים הלל נאמן. אחרי עשר פעמים הורדה ההצגה והוא שובץ בצוות שחקני המחזה רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים בתפקיד "המלט". בסוף 1978, חיפש הבמאי יוסי יזרעאלי שחקן ראשי להצגה "סיפור פשוט" מאת ש"י עגנון, בתיאטרון הבימה והציע את התפקיד לבקר, אותו לימד קודם בחוג לתיאטרון. במהלך 1979 שיחק גם במחזה הדיבוק ותפקיד ראשי במחזה טרוילוס וקרסידה בהבימה.
בשנת 1980 השתתף במופע "תל אביב הקטנה" ובמחזות "חתונת הדמים" ו"מלך מרוקאי".
בשנת 1982 ביצע את תפקיד פרדי בהצגה הנסיכה האמריקאית.
בשנת 1989 הופיע לצידה של מיקי קם במחזמר "קברט" בתיאטרון הבימה.
בשנת 1994 הופיע בתפקיד ראשי במחזה "אמדאוס" בתיאטרון הבימה בבימויו של מיכאל גורביץ'.
במהלך שנות התשעים שיחק בקר בהצגות שונות בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון חיפה, ובשנת 2001 שיחק גם בהצגה בתיאטרון הקאמרי,
בשנת 2001 שיחק במחזה "אטום" שכתב מתי גולן. אחרי שלושים וחמש הצגות בלבד החליט התיאטרון הקאמרי להוריד את ההצגה, לאחר שספגה ביקורת הן מצד חוגים דתיים שהגדירו אותה "אנטישמית" והן מצד המבקרים. אחר כך שיחק בקאמרי במחזה "טובים השניים" מאת ריי קוני.
ב-2004 השתתף במחזה "בגדי המלך" בתיאטרון החאן.
ב-2009 השתתף עם קטע מתוך "הנסיכה האמריקאית" ב-"קסם אחרון ודי, מחווה לניסים אלוני"
בטלוויזיה.
בשנים 1987–1988 גילם את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "מתגלגלים" של הערוץ הראשון, על קורות תיאטרון נודד.
ב-1989 הנחה את תחרות הקדם-אירוויזיון 1989 עם שירה גרא.
בשנת 1993 הנחה את הסדרה המדעית "סופי לעת עתה" ב, שעסקה בפיזיקה, כימיה, פילוסופיה והתפתחות המדע.
ב-1998 הגיש את סדרת הסרטונים בטלוויזיה החינוכית "ארץ קטנה-גדולה".
בימוי.
ב-2008 ביים בהבימה את הצגת היחיד "שחקן מפתח" עם שלמה בר-שביט.
בשנים 2008 עד 2012 ביים בקר את טקס פרס התיאטרון הישראלי.
קריירה מוזיקלית.
בשנת 2004, לאחר שכיכב בקופרודוקציה של החאן והבימה, בגדי המלך מאת ניסים אלוני, החליט לנטוש את קריירת המשחק לטובת החלום להפוך לזמר-יוצר במשרה מלאה.
במהלך שנות השמונים הופיע בקר יחד עם גילה חסיד במופע של שירי תיאטרון. בשנת 1984 השתתף בערב מחווה למלחין סשה ארגוב, ובשנת 1985 השתתף ברביו קומי-אקטואלי בשם "כחול לבן בצבעים" - הופעת בכורה עבורו ברביו מוזיקלי שכזה.
בדצמבר 1986 השתתף לראשונה בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "רק בן שש" (מילים אהוד מנור, לחן ועיבוד: אילן וירצברג).
בשנת 1986, בעקבות השתתפותו של בקר בתוכנית הטלוויזיה "הדרן לשמואל רודנסקי", נוצר קשר בינו לבין הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר. שמר כתבה עבורו מחזור שירים אשר הופק כאלבום בעיבוד מוזיקלי של עדי רנרט והפקה מוזיקלית של גרי אקשטיין. האלבום, "חפצים אישיים", יצאה לאור בתחילת 1987. כלל שירי האלבום נכתבו על ידי שמר במיוחד עבור בקר, פרט לשיר "מה שלומך אחות" שנכתב במקור לחוה אלברשטיין ולריימונד אבקסיס. מספר שירים מתוך האלבום "גג", "גיא" (אשר נכתב על בנו של בקר) ו"תות" (הידוע בזכות השורה "תות שדה מרמת השרון") זכו להצלחה. בעקבות האלבום יצא במופע יחיד שכלל קטעי שירה ומערכונים. האלבום הופץ בשנת 1995 בגרסת תקליטור, ובו שיר נוסף, גם הוא פרי עטה של נעמי שמר, שנקרא "בראשון לספטמבר". הקשר בין בקר לבין שמר נמשך כאשר השתתף ב-1993 בקלטת וידאו לילדים בשם "אצלנו בפסנתר", יחד עם מיקי קם, חיים צינוביץ ורינת גבאי, בה שר בתפקיד אורח את השיר "גיא".
בשנת 2006 העלה בקר ברחבי הארץ מופע מוזיקלי בשם "סולו", בו הוא שר ממיטב הקלאסיקות של הזמר העברי. בעקבות מופע זה, שהיה גם מופע אורח בפסטיבל "תיאטרונטו" בשנה זו, יצא אלבום הופעה בשם "משה בקר - סולו" אשר כולל מבחר משירי המופע.
במרץ 2007, השתתף בערב מחווה לנעמי שמר בתיאטרון הקאמרי.
במאי 2011 הוציא את הסינגל "נוסע רחוק", אשר כתב בקר בעצמו ללחן של ארקדי דוכין, מתוך האלבום "מוסה סוסה" שיצאה ביולי, בו כתב את כל מילות השירים ואת כל הלחנים למעט השיר "נוסע רחוק".
ב-2013 יצא במופע "מאחורי המסך" המשלב בין סיפורים ושירים.
בנוסף להופעותיו העצמאיות השתתף בקר במופעי אסתרית בלצן.
בעקבות מגפת הקורונה והפסקת המופעים באולמות, יצא ב-2019 עם מופע סטנד אפ מוזיקלי אינטימי בסלון הבית של הקהל . בשנת 2021 הפך המופע לפומבי.
חיים אישיים.
בקר נשוי ליעל פרל בקר, שחקנית ומנחת קורסי אורח חיים ותזונה על פי גישת האיור ודה, ואב לשני בנים- גיא, והשף דניאל בקר. מעיד על עצמו שסבל מדיסלקסיה
בז'ואשווילי
כנתריה
מרים מקבה
מרים מקבה (באנגלית: Miriam Makeba; 4 במרץ 1932 - 10 בנובמבר 2008) הייתה זמרת דרום-אפריקאית, שגלתה שנים רבות מארצה בשל פעילותה בנושא זכויות האדם. מקבה, זוכת פרס גראמי, הייתה ידועה הן במולדתה והן ברחבי העולם, ובשל פעילותה הפוליטית יש שכינו אותה "מאמא אפריקה".
ביוגרפיה.
נעוריה.
זנזילה מרים מקבה נולדה ביוהנסבורג בשנת 1932. אמה הייתה רופאה טבעית (סנגומה) משבט הסוואזי, ואביה, שמת כאשר הייתה מקבה בת שש, היה בן לקבוצת הקוסה. אמה של מרים עבדה במשק ביתה של משפחה יהודית ומרים התלוותה אליה. אם המשפחה היהודית גילתה את כישרונה של מרים וכיוונה את צעדיה הראשונים בתחום המוזיקה, כפי שסיפרה מרים מקבה עצמה, מאוחר יותר, במהלך טקס בו הוענק לה פרס ובו שרה לבאי הטקס המופתעים את השיר "יידישע מאמע". כילדה קיבלה את חינוכה המוזיקלי במכון קילמרטון בפרטוריה בו למדה שמונה שנים.
בתחילה יצאה מקבה למסעות הופעות עם קבוצות חובבים, אך בתחילת שנות ה-50 הפכה לזמרת מקצועית, והצטרפה ללהקת "Manhattan Brothers", בטרם הקימה להקה משלה לה קראה "העפרונים" ("The Skylarks"). הלהקה עירבה את סגנון הג'אז עם המוזיקה המסורתית של דרום אפריקה.
בשנת 1959 הופיעה במחזמר "קינג קונג" לצידו של יו מסקלה, שהיה לבעלה, עד לגירושיהם מספר שנים לאחר מכן. על אף שכבר בתקופה זו הייתה אמנית ידועה, והקלטותיה זכו להצלחות, עדיין קיבלה סכומים זעומים עבור הופעותיוה והקלטותיה. היא החליטה לנסות את מזלה בארצות הברית. בשנת 1959 הופיעה בסרט תעודה כנגד האפרטהייד בשם "שובי, אפריקה!" (Come Back, Africa). הופעתה בסרט, וכן הופעתה בהקרנת הבכורה של הסרט שהתקיימה בפסטיבל הסרטים בוונציה, הביאו לה את החשיפה הבינלאומית לה קיוותה.
גלות.
מקבה עברה ללונדון שם פגשה בהארי בלפונטה שסייע לה להשיג ויזה לארצות הברית. בארצות הברית התפרסמה בשורה של להיטים לרבות "פאטה פאטה", "שיר הקליק", ו"מאלאיקה". ב-1966 מקבה זכתה בפרס גראמי עבור הקלטת שיר העם או השיר האתני הטוב ביותר בשנה זו. בפרס זכתה בשיתוף עם בלאפונטה על התקליט "ערב עם בלאפונטה ומקבה". שירי התקליט התייחסו לסבלם של השחורים בדרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד.
ב-1960 התרחש טבח שארפוויל, שבו נהרגו 69 מפגינים שחורים, ובהם גם 3 מבני משפחתה של מקבה. מקבה, בעודה בסיבוב הופעות בארצות הברית, ביקרה בחריפות את שלטון האפרטהייד. כפועל יוצא, שלטונות דרום אפריקה ביטלו את דרכונה.
זמן קצר לאחר מכן אמה נפטרה, אך שלטונות דרום אפריקה עמדו בסירובם לתת לה להיכנס, ומנעו ממנה להגיע להלווית אמה.
בשנת 1963 העידה בפני האומות המאוחדות על העוול שבמשטר האפרטהייד. לאחר מכן קיבלה הודעה כי אזרחותה הדרום אפריקנית בוטלה, וכי נאסר עליה לשוב למולדתה לעולם. בשלב זה היו למקבה תשע אזרחויות של מדינות שונות, ועשר אזרחויות של כבוד ממדינות אחרות. בשנת 1961 הועמדה מקבה לפרס גראמי לתגלית השנה.
בשנת 1968 נישאה לפעיל זכויות אדם אמריקני ממוצא טרינידדי בשם סטוקלי קרמייקל. הנישואים הביאו לסערה בארצות הברית, בשל היותו של קרמייקל מעורב בפעילויות של קבוצות כפנתרים השחורים. רבות מהופעותיה של מקבה בוטלו, וחברות התקליטים סירבו לעבוד עמה. כתוצאה מכך עבר הזוג לגור בגינאה שבמערב אפריקה, שם היו מקורבים לנשיא אחמד סקו טורה ורעייתו. מקבה נפרדה מקרמייקל בשנת 1973, והמשיכה להופיע בעיקר באפריקה, דרום אמריקה ואירופה. ידועה במיוחד הופעתה בשנת 1974 בקרב האיגרוף ההיסטורי בזאיר בין מוחמד עלי וג'ורג' פורמן. כן שמשה מקבה כנציגת גינאה באומות המאוחדות, ועל כך זכתה בפרס השלום על שם דאג המרשלד בשנת 1986.
לאחר מות בתה היחידה, בונגי מקבה, בשנת 1985 עברה מקבה לבריסל. בשנת 1987 הייתה בין המוזיקאים שהקליטו ביחד עם פול סיימון את האלבום החשוב "גרייסלנד" (Graceland), שהביא את המקצבים האפריקאים אל הקהל האמריקאי. זמן קצר לאחר מכן פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "מקבה: הסיפור שלי".
שובה לדרום אפריקה.