ברובד הגלוי, כאמור, היצירה בנויה כאפוס המספר סיפור גבורה אודות המאבק האקטואלי לעצמאות ישראל תוך שימוש בסיפור ההיסטורי של חנוכה, אותו מחיה המשורר באמצעות מגוון כלי בית, על רקע של כיתה ריקה. המסר הגלוי לילדים הוא מסר של גבורה, של מאבק לעצמאות.
אולם היצירה בנויה בצורה פארודית - ה"גיבורים" כלל אינם גיבורים, התנהגותם מגוחכת, וגם ה"ניצחון" מושג ללא כל פעולה מצדם וכנגד כל הגיון. מדובר במסכת שהיא פרודיה הן על תרבות המָסַכות, והן על גבורה ומלחמות. היצירה עמוסה בפרדוקסים ואוקסימורונים: מחנה הטובים, הם "בני האור", מצוי בחשיכה ובפחד. את יהודה המכבי מייצג הפרימוס - בעל השם היווני המובהק (פרימוס=ראשון), המטאטא נעלב מכך שהוא מכונה "כלים כבודים" (והרי המטאטא מכבד את הרצפה) וכשהוא מטיח בשעון את המשפט המפורסם הרי שהוא בבירור פוסל במומו.
משמעויות מפורשות וסמויות.
המשורר מקשר את הכלים לתפקידיהם בצורה מובנת לילדים: שילוב של זקן וצליל דומה הופך את המטאטא למתתיהו, הפרימוס בעל בלורית הלהבה אשר אישו מציתה את הקרב הוא יהודה המכבי, עציצי הצבר הדוקרניים, שמזוהים בתרבות הישראלית עם ילידי ישראל, הם צבא המכבים, הקומקומים השמנים ובעלי האפים המתעקלים הם פילי המלחמה.
אולם, בפני המבוגרים מתגלה תמונה שונה לגמרי. היצירה מתארת תהליך של הפקת הצגה - ההכנות הנעשות מאחורי הקלעים, הליהוק, פעולותיו של מנהל התיאטרון והבמאי הראשי. היצירה מציגה את "הדרמה שמאחורי הדרמה". האנלוגיה לעולם התיאטרון מתגלית גם בבחירתו את הנפשות הפועלות, שם רומז אלתרמן ליריבות שהתקיימה בעת כתיבת היצירה בין שני תיאטראות סאטיריים - הקומקום והמטאטא.
הרקע לכתיבת היצירה.
את היצירה פרסם אלתרמן לראשונה לאחר שובו מארבע שנות לימודים בצרפת. באותה התקופה, ניסה אלתרמן להשתלב באווירה הקלה והתוססת של "תל אביב הקטנה". אלתרמן עסק הן בתרגום ספרי ילדים, והן בכתיבה לקהל התל אביבי הנהנתן (למשל, פזמונים לתיאטרון הסאטירי המטאטא), כתיבה שברבות הימים הפכה לאחד מסימני ההיכר שלו - שילוב של תמימות מחד, וניוון ונלעגות מאידך. הייתה זו גם תקופה שוחרת שלום בכתיבתו של אלתרמן, בהשפעתו של אברהם שלונסקי, ומכאן הלעג לכל הקשור במלחמה המשתקף ביצירה.
מעמד בתרבות הישראלית.
מעבר להעלאת היצירה כמסכת, או כחלק ממסכת חנוכה, היצירה הפכה לנכס צאן ברזל בקרב ישראלים רבים שהתחנכו עליה. משפטים כמו "שתוק טיפש אמרת שטות/ בעצמך אתה סמרטוט" שגורים על פיהם של בני הדורות השונים.
בשנת 2001 הוציאה הוצאת הקיבוץ המאוחד את היצירה כספר, מלווה באיוריו של דני קרמן שצוירו בהשראת ציוריו של יוסל ברגנר.
השיר נלמד בבתי ספר בישראל לקראת חג החנוכה.
דוד סער סלמה
דוד סער סלמה (נולד ב-4 במרץ 1969) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש מפקד חיל הים. קודם לכן שימש ראש מטה חיל הים, סגן מפקד מפקדת העומק, מפקד בסיס חיפה, מפקד שייטת ספינות הטילים, מפקד בסיס אשדוד ומפקד בסיס אילת.
ביוגרפיה.
סלמה נולד וגדל בעתלית ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה. התגייס לצה"ל בשנת 1987, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה בדרום לבנון ובאיו"ש. לאחר מכן מונה למפקד יחידת לוחמים בשייטת. בהמשך שירת כקצין אג"ם של השייטת. לאחר מכן היה מדריך ראשי בשייטת 13. עבר קורס חובלים ובסיומו יצא ללימודים במכללת המלחמה של צי ארצות הברית. בחזרתו סיים את ההכשרה בבית הספר לפיקוד ימי ושירת כקצין מחלקה בסטי"ל. לאחר מכן מונה למפקד אח"י יפו.
בשנת 2002, לאחר לימודים אקדמיים, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגה 916. בהמשך מונה לראש ענף שטח במחלקת תורה והדרכה בחיל הים בין השנים 2006–2007. לאחר מכן מונה למפקד פלגה 31 בשייטת ספינות הטילים בין שנים 2007–2008. באוגוסט 2008 מונה למפקד בסיס אילת, תפקיד בו שירת עד פברואר 2010. תקופתו הייתה רוויה בפעילות מבצעית בים האדום. בפברואר 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד בסיס אשדוד, והוביל את הלחימה בגזרת רצועת עזה תוך שיתוף פעולה עם פיקוד הדרום, בתפקיד זה שירת עד אוגוסט 2011. בהמשך מונה למפקד שייטת ספינות הטילים בין השנים 2011–2013. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"א (2014-2013).
ב-7 באוגוסט 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חיפה, ושימש בתפקיד עד 16 באוגוסט 2017. לאחר מכן מונה לסגן מפקד מפקדת העומק בין השנים 2017–2019. ב-15 במרץ 2019 מונה לראש מטה חיל הים, ומילא את תפקידו עד אוגוסט 2021. ב-1 בספטמבר 2021 הועלה לדרגת אלוף וב-2 בספטמבר נכנס לתפקידו כמפקד חיל הים.
חיים אישיים.
סלמה נשוי לדפנה ואב לשלוש. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז האקדמי רופין, ותואר שני במדעי הרוח מאוניברסיטת חיפה. קיבל מהמרכז האקדמי רופין אות במ"ה (בוגרים מעוררי השראה) לשנת תש"ף, על תרומתו רבת השנים לביטחונה של ישראל.
שאן פיליפס
שאן פיליפס (באנגלית: Siân Phillips; נולדה בשם ג'יין אליזבת איילין פיליפס, ב-14 במאי 1933) היא שחקנית ולשית.
קורות חייה.
פיליפס נולדה בגְוּוַאִין-קַאי-גִירוּוֶן במחוז וסט גלמורגן שבוויילס. אמה סאלי הייתה מורה ואביה דייוויד פיליפס היה פועל במפעל פלדה ואחר כך שוטר היא דוברת ולשית. באוטוביוגרפיה שלה (Private Faces) היא מציינת שברוב שנות ילדותה דיברה ולשית בלבד, אנגלית היא למדה מהאזנה לרדיו.
היא למדה בבית הספר פּוֹנְטָרְדָאוּוֶה והייתה מוכרת בשם ג'יין. המורה שלה לוולשית קרא לה שאן (Siân) המקבילה הוולשית לשם האנגלי ג'יין. היא למדה אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קארדיף.
פיליפס סיימה את לימודיה באוניברסיטה ב-1955. בספטמבר 1955 החלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וקבלה מלגת לימודים, באותה שנה החלו ללמוד ב-RADA גם דיאנה ריג וגלנדה ג'קסון. בתקופת הלימודים זכתה במדליית זהב על שם בנקרופט על הופעתה ב"הדה גאבלר". הוצע לה חוזה בהוליווד עם סיום הלימודים. ההצעה כללה חוזה לשלושה סרטים ועבודה בארצות הברית אך היא דחתה את ההצעה כשהיא מעדיפה במקום זאת להופיע בתיאטרון.
קריירה.
קריירת המשחק של פיליפס החלה כשהייתה בת 11 והופיעה ברדיו בי. בי. סי. ויילס. בגיל 11 זכתה גם בפרס בפסטיבל "National Eisteddfod". בגיל 17 הופיעה לראשונה בטלוויזיה, ובגיל 18 זכתה בפרס על משחקה. בשנת 1953, בהיותה סטודנטית באוניברסיטת קארדיף, עבדה כקריינית חדשות ב-BBC בוויילס, ויצאה לסיבוב הופעות בהפקה של "המועצה הוולשית לאמנות" בשפה הוולשית.
בין השנים 1953 ו-1955 הייתה חברה בלהקה הרפרטוארית של ה-BBC ובתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1958 שיחקה בתפקיד מאשה במחזה "שלוש אחיות" בתיאטרון "נוטניגהם פלייהאוס". ב-1956 גילמה את הנסיכה סיוואן (Siwan) במחזה "בת המלך" מאת סאנדרס לואיס בהמפסטד, וב-1960 גילמה את דמותה של קתרין ב"אילוף הסוררת" ב"אוקספורד פלייהאוס". היא גילמה שוב את הנסיכה סיוואן בהפקה של ה-BBC לצידו של פיטר או'טול. ההצגה שודרה ב-BBC One ב-1 במרץ 1960. מאוקטובר 1958 עד אפריל 1959 הנחתה יחד עם זמר הבריטון אייבור אמנואל את התוכנית החודשית "Land of Song" של טלוויזיית ויילס (TWW).
הופעת הבכורה שלה על הבמה בלונדון הייתה ב-1957, במחזה "מגדה" מאת הרמן סודרמן. בו גילמה דמות של זמרת אופרה, דיווה. זו הייתה הצלחתה הגדולה הראשונה, והתפקיד תרם רבות לקריירה שלה. על אף שהייתה עדיין סטודנטית היא שיחקה בתפקיד שלא הועלה על הבמה מאז ימי שרה ברנאר.
ב-1957 (או ב-1959 לפי מקורות אחדים) הופיעה פיליפס בתפקיד הראשי במחזה הדה גאבלר. יש המחשיבים מחזה זה כהופעת הבכורה שלה אך למעשה היא שיחקה לפני כן ב"מגדה". בספטמבר 1958 שיחקה בתפקיד מרגרט מיור במחזה "The Holiday" מאת ג'ון הול ב"אוקספורד ניו תיאטר". עוד באותה שנה שיחקה בקובינגטון וגילמה את התפקיד הראשי במחזה "ז'אן ד'ארק" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
בשנים 1960 ו-1961 שיחקה עם הרויאל שייקספיר קומפני במחזה "הדוכסית ממאלפי". עוד הופיעה עם הרויאל שייקספיר קומפני בתפקידים הבאים:
במהלך הקריירה הארוכה שלה השתתפה פיליפס בסרטי קולנוע רבים ובהפקות טלוויזיה רבות. תפקידה הידוע ביותר הוא כנראה, ליוויה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית אני, קלאודיוס עיבוד לרומנים מאת רוברט גרייבס. על תפקידה זה זכתה בשנת 1977 בפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. עוד היא מוכרת מהופעותיה הרבות בגרסה המקורית של השעשועון "Call My Bluff".
בקולנוע שיחקה לצידו של פיטר או'טול, בעלה, ושל ריצ'רד ברטון בסרט "בקט" (1964); הופיעה בתפקיד אורסולה מוסבנק בסרט המוזיקלי "היה שלום מר צ'יפס" שוב לצידו של פיטר או'טול (1969); ב-Murphy's War שיחקה עם אוטול פעם נוספת (1971); גילמה את אמלין פנקהרסט במיני סדרה הטלוויזיונית "Shoulder to Shoulder" (1974); בסדרת הריגול "החפרפרת" גילמה את דמותה של ליידי אן, אשתו הבוגדנית של ג'ורג' סמיילי (אלק גינס) (1979) ובסדרת ההמשך "כל אנשי סמיילי" (1982) בעיבוד לספרים מאת ג'ון לה קארה. השתתפה בסרט "ניז'ינסקי" (1980); וב"התנגשות הטיטאנים" כמלכה קסיופיאה (1981); עוד תפקיד פופולרי היה בסרטו של דייוויד לינץ' "חולית" כאם הנערצת גאיוס הלן מוהיאם (1984); ובסרט "מלחמת האיווקס" (1985).
עוד השתתפה בשנים 1998 ו-200 בסדרת הטלוויזיה הקנדית "ניקיטה" כאדריאן. ב-2001 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "באליקיסנג'ל" כהילרית קונסואלה דונפי. ב-2006 גילמה את ליידי ג'יימס בסרט "The Gigolos" של ריצ'רד ברייסוול. ב-2011 הופיעה בתפקיד אורח בסדרת המשטרה "לואיס".