ב-2013 אצרה תערוכה בחולון בשם "עד עצם היום הזה", שהציגה עיצובים לא שגרתיים של שמלות כלה של מעצבים ישראלים. באותה שנה אצרה תערוכה נוספת בחולון בה הוצגו בשדרות דב הוז בעיר למעלה ממאה צילומי חתונה מהשנים 1910–1990. הצילומים משקפים את אילן היוחסין של המשפחות, מעידים על אופנה כמשתנה תקופתי, ומבדילים בין אופן התיעוד אז והיום.
בנובמבר 2017 אצרה תערוכת אופנה שהתמקדה בנעליים כמושג קונספטואלי יותר מאשר פרקטי, ובה הוצגו יותר משישים הצעות ייחודיות שעוצבו על ידי בוגרי ותלמידי האקדמיה לעיצוב "בצלאל", ביניהם: סיגלית לנדאו, דניאלה להבי, קובי לוי. התערוכה הוצגה בניו יורק בגלריית Parasol, וזכתה לחשיפה שהביאה אותה גם אל גלריית Refusalon Gallery בסן פרנסיסקו.
בסוף 2017 אצרה במוזיאון העיצוב חולון את התערוכה "ז׳ה טם, רונית אלקבץ". מחקר התערוכה ערך שנה וחצי שבהן נחשפה קידר לאוסף בגדיה של רונית אלקבץ מתקופות שונות בחייה. מטמון זה זימן את קידר לאצור תערוכת אופנה שלא מתמקדת באסתטיקת הפריטים אלא במטענם החברתי-תרבותי. התערוכה ליוותה את תחנות חייה השונות של אלקבץ, דרך ארכיון הבגדים ששימרה בארונה לאורך הקריירה.
ביולי 2021 נפתחה תערוכת אופנה ביותר במוזיאון העיצוב בחולון ״הנשף the ball" אותה אצרה קידר. בתערוכה יצרה קידר ציר זמן של היסטוריית הלבוש בנשפים החל מהמאה ה-18 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בין היתר על ידי עיצובים של מעצבים ישראלים לדגמים קלאסיים. דרך התערוכה עוסקת קידר בקשר בין אסקפיזם ו-אגדות לעולם האופנה. התערוכה היא הפרויקט היקר והשאפתני ביותר של מוזיאון העיצוב מימיו, לדברי מנכ״ל המוזיאון דני וייס.
המכון הצרפתי
המכון הצרפתי (בצרפתית: Institut français) הוא ארגון צרפתי שנוסד בשנת 1907 על ידי משרד החוץ הצרפתי, לשם קידום התרבות הצרפתית, הפרנקופונית והתרבות המקומית ברחבי העולם. בשנת 2011 הוא החליף את פרויקט CulturesFrance כמטרייה לכל הפרויקטים של תרבות צרפתית.
המכון הצרפתי פועל בשיתוף פעולה הדוק עם רשת התרבות הצרפתית מחוץ לצרפת, המורכבת מיותר מ -150 סניפים וכמעט 1,000 סניפים של Alliance française ברחבי העולם. תהליך שילוב רשתות התרבות של מספר משלחות דיפלומטיות נערך בינואר 2011 עד 2014 כניסוי: קמבודיה, צ'ילה, דנמרק, איחוד האמירויות הערביות, גאורגיה, גאנה, הודו, כווית, בריטניה, סנגל, סרביה, סינגפור וסוריה.
הממשלה הפקידה את המכון לחקר התרבות הצרפתית לקידום התרבות הצרפתית, הכוללת: אמנויות הבמה, אמנות חזותית, אדריכלות, הפצה עולמית של ספרים צרפתיים, סרטים, טכנולוגיה ורעיונות. בהתאם לכך, המכון פיתח תוכנית מדעית חדשה להפצת התרבות.
המכון הצרפתי מזמין משלחות תרבות זרות באמצעות ארגון "עונות השנה" או פסטיבלים ושיתוף פעולה עם מדינות שונות, כולל ניהול הקרן "Fonds Sud Cinema" בשיתוף עם National Center of Cinematography and the moving image. המכון גם מספק הכשרה עבור משלחות חדשות והדרכות מקצועית לצוותים של רשת התרבות הצרפתית הבינלאומית.
היסטוריה.
המכון הצרפתי הראשון נוסד בפירנצה, איטליה בשנת 1907 על ידי ז'וליין לוצ'יר ובסיוע הפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת גרנובל מבחינה היסטורית, המוסדות הצרפתיים שהוקמו במחצית הראשונה של המאה העשרים היו קשורים למוסדות אקדמיים, ואילו מרכזי התרבות הצרפתיים, שנוצרו במחצית השנייה של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה -21, נוצרו על ידי ממשלת צרפת. הבדל זה אינו קיים עוד והמרכזים התרבותיים מאמצים כיום את שמו של Institut Français. המוסדות הצרפתים ומרכזי התרבות הצרפתית הם מוסדות הממוקמים מחוץ לצרפת תחת משרד החוץ, ומטרתם לקדם שיתוף פעולה אינטלקטואלי ותרבותי בין אנשי מקצוע, להציג את האמנות המסורתית והעכשווית המקומית לכל הקהלים, לקדם את ההשכלה הגבוהה הצרפתית לסטודנטים ומורים זרים ולהציע מגוון רחב של קורסים ובחינות בינלאומיות עבור השפה הצרפתית. המוסדות ממומנים באופן מלא או חלקי על ידי ההכנסות שלהם שגויסו על ידי לימוד צרפתית כשפה רשמית או כשפה זרה (בהתאם למדינות) וחסויות. כיום, מוסדות צרפתיים ומרכזים תרבותיים צרפתיים (RTCs) הם מנופים חיוניים לפיתוח שיתוף פעולה בין אנשי מקצוע בתחום התרבות והחינוך, וכן לקידום המגוון התרבותי והלשוני וישנם 98 מכונים הפרוסים ברחבי העולם.
בישראל.
למכון יש מספר שלוחות בישראל, בתל אביב, חיפה, ירושלים, באר שבע ונצרת והם מקיימים אירועים תרבותיים וקורסים על צרפת והשפה הצרפתית. המכון בירושלים הוקם בשנת 1952 ביוזמת המרכז הלאומי למחקר מדעי והיה בראשיתו מכון למחקר ארכאולוגי אשר תחת שרביטו נערכו חפירות רבות והתפתחה האסכולה הצרפתית לארכאולוגיה בלבנט הדרומי. בשנות השמונים הוחלט להרחיב את המשימה לכלל תחומי מדעי הרוח והחברה ולהעניק לו את שמו: המרכז הצרפתי למחקר בירושלים. המכון בתל אביב מפעיל מערך של קורסים ללימוד צרפתית וספריית מדיה המצוידת בכותרים האחרונים שיוצאים בצרפת, בתרגומים האחרונים לעברית שהופיעו בארץ, בסרטי DVD ובדיסקים עדכניים. בנוסף המכון מקיים הרצאות, שיעורי היסטוריה, רבי שיח, סדנאות לפילוסופיה, קונצרטים ועוד.
רב אהרן
רב אהרן היה אמורא מהדור השישי, שמופיע בשני מקומות בש"ס, בשניהם כמביא מקור בתשובה להתלבטותו של רבינא.
אגארד
זוזנה צ'פוטובה
זוזנה צ'פוטובה (בסלובקית: Zuzana Čaputová; נולדה ב-21 ביוני 1973) היא פוליטיקאית סלובקית, עורכת דין ופעילת איכות הסביבה שנבחרה לנשיאת סלובקיה. היא נכנסה לתפקידה ב-15 ביוני 2019. צ'פוטובה היא האישה הראשונה שנבחרה לנשיאות, והנשיאה הצעירה ביותר בהיסטוריה של סלובקיה, בגיל 45.
היא פרצה לראשונה לתודעה הציבורית בזכות מאבק בן 14 שנים נגד הקמת מזבלה רעילה בלתי חוקית בעיר מגוריה, פֶּזִינוֹק . עבור מאבקה המוצלח שהסתיים בניצחון הוענק לה פרס גולדמן לפעילות סביבתית של שנת 2016 והיא אף זכתה בכינוי "ארין ברוקוביץ' של סלובקיה", על שם פעילת איכות הסביבה האמריקאית שניצחה את תאגיד האנרגיה "PG&amp;E".
ביוגרפיה.
צ'פוטובה נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בברטיסלאבה. היא גדלה בעיר הסמוכה פזינוק. היא תיארה את בית הוריה כבית בראש פתוח ורחב אופקים. היא למדה באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה וסיימה כבוגרת הפקולטה למשפטים בשנת 1996. בין השנים 1998–1999 סיימה מחזור הכשרה בנושא "ניהול כללי - ניהול שינוי" וב-1999 קורס ARK-Mediation, המוכר על ידי משרד החינוך של סלובקיה.
לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה צ'פוטובה ברשות המקומית של פזינוק, תחילה כעוזרת במחלקה המשפטית, ולאחר מכן כסגנית ראש העיר.
מאוחר יותר עברה לעבודה במגזר השלישי בקרן החברה הפתוחה, שם טיפלה במנהל הציבורי ובתיקים של ילדים שחוו אלימות בביתם. לאחר מכן, היא עבדה כמנהלת פרויקטים לפיתוח הקהילה המקומית בארגון האזרחי EQ Klub.
בין השנים 2001–2017 עבדה צ'פוטובה עם Via Iuris, ארגון אזרחי סלובקי, ומשנת 2010 כעורכת דין עם גרינפיס בתכנון קמפיינים. בפזינוק, במשך יותר מעשר שנים, עמדה בחזית המאבק הציבורי נגד אישור מטמנה נוספת שתגביר את זיהום הקרקע, האוויר והמים בעיר ובסביבתה. המאבק נגד המזבלה הגיע לשיאו בשנת 2013, כאשר בית המשפט העליון של הרפובליקה הסלובקית קבע כי המזבלה החדשה היא בלתי חוקית ומפרה נורמות סביבתיות.
היא ניהלה את משרד עורכי הדין הפרטי שלה, כתבה והשתתפה בכתיבת מספר פרסומים. היא חברה ברשת חוק הסביבה העולמית (ELAW) , רשת של עורכי דין ומשפטנים סביבתיים.
קריירה פוליטית.
בדצמבר 2017 הכריזה צ'פוטובה על כניסתה למפלגה הליברלית "סלובקיה הפרוגרסיבית" שהיא חוץ-פרלמנטרית ולא מיוצגת במועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית. בינואר 2018 היא נבחרה כסגנית יו"ר המפלגה בקונגרס הראשון של המפלגה וכיהנה בתפקיד עד התפטרותה במרץ 2019 עקב ניצחונה במסע הבחירות לנשיאות.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-29 במרץ 2018 הודיעה צ'פוטובה באופן רשמי על מועמדותה לנשיאות במרוץ לנשיאות 2019. מפלגות האופוזיציה ואחת ממפלגות הקואליציה הקטנות, המייצגת את המיעוט ההונגרי במדינה, תמכו במועמדותה וכך גם הנשיא היוצא אנדריי קיסקה.
צ'פוטובה הצהירה שהרצח הכפול של העיתונאי יאן קוצ'אק וארוסתו מרטינה קושנירובה בפברואר 2018 היה אחת הסיבות לכך שהחליטה להתמודד על הנשיאות. יאן קוצ'אק עסק בתחקיר על קשרי שחיתות בין פוליטיקאים למאפיה האיטלקית וכתבתו האחרונה שהתפרסמה עסקה בהיתכנות קשרי ארגון הפשע האיטלקי "נדרנגטה" לגורמי ממשל רמי דרג בסלובקיה. בעקבות הרצח התפטר מנהיג מפלגת סמר, רוברט פיצו, מראשות הממשלה. חמישה אנשים הואשמו ברצח של קוצ'יאק וארוסתו, ביניהם איש העסקים מריאן קוצ'נר שנגד החברה שאותה ייצג ניהלה צ'פוטובה מאבק בן 14 שנים.
צ'פוטובה הגיעה לסיבוב השני של הבחירות בעמדת ניצחון, אחרי שבסיבוב הראשון כבשה את המקום הראשון עם יתרון של יותר מ-20% על פני הדיפלומט הוותיק מרוש שפצ'וביץ'. אחרי שקיבלה 58.3% מהקולות היא סיימה גם בסיבוב השני בפער ניכר משפצ'וביץ', שקיבל 41.7% בלבד. הוא בעצמו מחזיק בעמדות פרו-אירופיות והוא נתמך על ידי מפלגת השלטון "סמר", ששולטת בפוליטיקה המקומית מאז 2006.
צ'פוטובה החלה את נאום הניצחון שלה באמירת תודה לבוחרים בסלובקית, ואז עברה להונגרית, צ'כית, רומאני ורוסינית - שפות כל המיעוטים האתניים הגדולים במדינה.
מכיוון שבעבר הייתה בסלובקיה ראשת ממשלה איווטה רדיצ'ובה שכיהנה בין השנים 2010–2012, בחירתה של צ'פוטובה לנשיאות מביאה את סלובקיה להיכלל בקבוצה קטנה של הרפובליקות הפרלמנטריות אשר היו להן גם ראש ממשלה וגם ראש מדינה נשים.
מצע הבחירות.
זכויות להט"ב.