חוש ההומור השנון של אליזבת זכה גם כן להכרה ציבורית. בשומעה כי הרוזנת אדווינה מאונטבאטן (דודתו של הנסיך פיליפ) נקברה בים, אמרה: "אדווינה היקרה, היא תמיד אהבה לעשות גלים (קרי - לזכות בתשומת לב)". במאמר שהתפרסם לאחר מותה סופר על עצה שניתנה לה על ידי שר ממשלה שלא להעסיק הומוסקסואלים בארמון, ונענה על ידה בתגובה שלולא "הם" לא היו משרתים בנמצא.
המפלגה הקומוניסטית הסובייטית
ג'ורג' חבש
ג'ורג' חבש (בערבית: جورج حبش, 2 באוגוסט 1926 - 26 בינואר 2008) היה פוליטיקאי פלסטיני נוצרי, ממייסדי וראשי ארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין" - בעל אידאולוגיה קומוניסטית. כונה "א-טביב" (הרופא). חבש כיהן כמזכ"ל החזית העממית מ-1967 ועד פרישתו בשנת 2000.
נעוריו.
ג'ורג' חבש נולד בשנת 1926 בלוד, למשפחה נוצרית אורתודוקסית שברחה ללבנון במלחמת העצמאות. בבירות למד חבש רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, התמחה ברפואת ילדים והוסמך בתור רופא ילדים, ומאז היה מוכר בכינוי "אל-חכים" (הרופא). עבר ביחד עם ודיע חדאד לעמאן, פתחו יחד קליניקה, ועבדו כרופאים במחנות פליטים בירדן. במקביל ללימודיו החל חבש להיות פעיל בחוגים פוליטיים.
תנועת הלאומיים הערבים.
ב-1953 ייסד ג'ורג' חבש ביחד עם גולים פלסטינים נוספים את "תנועת הלאומיים הערבים" ("חרכת אל-קאומיון אל-ערב") בהשפעת חוויותיו ממלחמת העצמאות, תנועה חילונית ופאן-ערבית, שלאו דווקא שמה דגש על קידום הלאומיות הפלסטינית אלא במסגרת איחוד של המדינות הערביות. במטרה להפוך את החברה הערבית מחברה נחשלת לחברה מודרנית. הארגון אימץ את רעיונות החילון, הסוציאליזם והמאבק המזוין. סניפים של התנועה קמו במדינות ערב השונות ופעלו באופן מחתרתי.
החזית העממית לשחרור פלסטין.
לאחר מלחמת ששת הימים ב- 1967, הקים הארגון חוליית לוחמים שהתאחדה עם החזית לשחרור פלסטין של אחמד ג'יבריל וארגון נוסף בשם "נוער למען הנקמה", ליצירת החזית העממית לשחרור פלסטין - ארגון טרור בעל אידאולוגיה מרקסיסטית אשר ביצע פיגועים ראוותניים רבים נגד מטרות ישראליות ומערביות. הארגון היה סמן שמאלי בקרב הפלגים הפלסטיניים. בין הפיגועים שיזם הארגון היו חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה והטבח בנמל התעופה לוד.
ב-10 באוגוסט 1973 יירטו מטוסי חיל האוויר הישראלי מטוס נוסעים של חברת התעופה העיראקית בדרכו מביירות לבגדאד, במטרה לתפוס את חבש שהיה אמור לטוס בו. המטוס הונחת בבסיס חיל האוויר ברמת דוד, במבצע שכונה "מבצע עמלק". לאחר שהמטוס הונחת, התברר כי חבש לא היה עליו, והמטוס על נוסעיו שוחרר והמשיך בדרכו.
עד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 התגורר חבש בירדן ובאירועי "ספטמבר השחור" 1970 עבר להתגורר בלבנון, שגם ממנה גלה ב-1982 כמו מנהיגים פלסטינים נוספים ועבר להתגורר בירדן. במאבקים הפנימיים בתוך אש"ף ב-1983 נחשב חבש כמקורב לסוריה. הוא תמך בפלישה העיראקית לכווית בשנת 1990 ונחשב לאחד הקיצוניים ביותר בקרב ההנהגה הפלסטינית, וכמתנגד עיקש לפשרה ומשא ומתן עם ישראל. בשנת 1992 בעזרת נציג אש"ף בצרפת איבראהים סוס הוא הגיע בחשאי לטיפול רפואי בפריז. לאחר חשיפת הפרשה התפתח בצרפת משבר פוליטי שבסופו של דבר גרם הקדמת הבחירות.
בשנת 2000 השתקע בדמשק, סוריה.
ב-26 בינואר 2008 מת חבש בביתו בעמאן שבירדן ונטמן בבית עלמין שם. בעקבות מותו הכריז יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן על שלושה ימי אבל בשטחי הרשות הפלסטינית.
ברמאללה נקראה כיכר על שמו.
אחיינו של חבש, השחקן ג'ורג' איברהים גילם בתוכנית הילדים "סמי וסוסו" את דמותו של סמי.
בשנת 2017 יצאה לאור ביוגרפיה מקיפה על ג'ורג' חבש שכתב המזרחן ד"ר אלי גליה מהמכון למחקרי ביטחון לאומי.
מרטין מטור
מרטין מִטוּר (316 או 317 - 11 בנובמבר 397), או מרטינוס הקדוש, היה הבישוף של העיר טור בצרפת. כיום הוא אחד הקדושים הפופולריים ביותר בכנסייה הקתולית.
חייו תועדו בידי ההגיוגרף בן התקופה, סולפיקיוס סוורוס.
ביוגרפיה.
מרטין נולד בעיר סָוָרִיָה שבפאנוניה (כיום סומבטהי בהונגריה), שם שירת אביו, קצין פגני בצבא הרומי, שכינה אותו על שם מרס, אל המלחמה.
הוא עבר עם משפחתו לפאביה (כיום באיטליה), שם התוודע לנצרות ונעשה קטכומן (מתלמד). בגיל חמש-עשרה חויב כבנו של קצין להתגייס לצבא, ובגיל 18 הוצב באמיין שבגאליה.
באגדת הזהב (אוסף אגדות קדושים שנערך ב) מסופר סיפור הגלימה, סיפור הגיוגרפי שהפך לאחד מסיפורי הקדושים המפורסמים באירופה:
ביום חורף אחד, כאשר חנה עם חייליו ליד שערי העיר אמיין, ראה קבצן עני מהלך חצי-עירום. הוא קרע את גלימתו לשניים והעניק לקבצן אחד מהחצאים. באותו לילה התגלה אליו ישו בחלום והוא לובש את מחצית הגלימה שנתן לקבצן. מרטין שמע את ישו אומר למלאכים: "הנה מרטינוס, החייל הרומי שלא נטבל; הוא הלבישני." כשהתעורר גלימתו הייתה שלמה. החלום הותיר במרטין רושם עז, ולמחרת נטבל לנצרות.
מחצית הגלימה הנותרת נודעה בשם "cappa" (בלטינית: גלימה עם כיסוי ראש) והיא נעשתה שריד הקדושה הנערץ ביותר בממלכה הפרנקית. מאמצע המאה ה-7 היא נשמרה באוצר המלכותי של מלכי הפרנקים מהשושלת המרובינגית, בחדר מיוחד בארמונו של המלך שנקרא על שמה, "קפלה" (capella). עם השנים קיבל שם זה פירוש רחב יותר ועם הזמן נקרא כל חדר תפילה פרטי בארמונות מלכים או בכנסיות בשם "קפלה".
מרטין נטבל לנצרות באמיין ושוב בריימס. הוא פרש מהצבא הרומי, נסע לטוּר והפך לתלמידו של הילריוס מפואטייה, אחד מראשי המתנגדים לאריאניזם, שבו האמינו באותו זמן המלכים הויזיגותים ששלטו באזור. כמו מורו סבל מרטין מרדיפות ונאלץ לצאת למסעות נדודים, שבהם הזדמן לו ליטול חלק באירועים פלאיים שונים. בשנת 361 חזר לצרפת והמשיך להפיץ את הנצרות. הוא הקים בליגוז'ה (Ligugé) את המנזר הראשון בגאליה.
בשנת 371 התמנה לבישוף של טור, לפי המסורת נגד רצונו. כעבור זמן מה עבר להתגורר במנזר שהקים במרמוטייה (Marmoutier), שהפך למרכז דתי חשוב. מאוחר יותר חזר להלך בארץ ולהטיף לכופרים.
בתרבות.
כנסיות בכל רחבי אירופה נקראות על שמו, וכן מוסדות רבים נוספים.
בלונדון נמצאת כנסיית סנט מרטין בשדות, שבה פועלת תזמורת קאמרית בשם זה, אשר אחד ממייסדיה והמנצח הבולט שלה היה נוויל מרינר.
מרטין מטור הוא הקדוש הפטרון של צרפת, של החיילים ושל בואנוס איירס. יום חגו חל ב-11 בנובמבר. חג זה הוא אחד מהימים החשובים בלוח השנה הנוצרי באזורים הקתוליים של צפון אירופה (פלנדריה וחלקים מהולנד וגרמניה).
מרטין הקדוש
מרטינוס הקדוש
פטר הראשון
רומנוס הרביעי דיוגנס, קיסר האימפריה הביזנטית
רוֹמַנוֹס הרביעי דִיוֹגֶנֶס (ביוונית: Ρωμανός Δ΄ Διογένης; 1032–1072), קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 1068–1071. רומנוס, בן למשפחה קפדודקית מכובדת, עלה בדרגות עד אשר הואשם בבגידה בבניו של קונסטנטינוס העשירי. בעודו מחכה להוצאתו להורג, הוזמן רומנוס לנוכחותה של הקיסרית אדוקיה מקרמבוליטיסה אשר חננה אותו ונישאה לו.
אחר הכתרתו ניהל רומנוס שלוש מערכות נגד הסרצנים והסלג'וקים. שלוש המערכות עלו יפה, ורומנוס הצליח לדחוק את אויביו מבעד לנהר הפרת. בשנת 1071 הובס רומנוס בגדות נהר ארקסס בקרב מנזיקרט על ידי אלפ ארסלאן ונלקח בשבי. באותה השנה כבשו הנורמנים את בארי, והאימפריה הביזנטית איבדה את אחיזתה באיטליה. רומנוס שחרר עצמו תחת הבטחה להסכם שלום ומס כבד. אחר שחרורו פנה להשבת הכתר מידיו של מיכאל השביעי , בכור בניו של קונסטנטינוס העשירי. רומנוס נכשל והוכרח לוותר על הכתר. מיכאל התעלם מהחוזה עם אלפ ארסלאן, והאשים את רומנוס בבגידה ואי־כשירות. על רומנוס נגזרה גלות באי פרוטה ועיניו נוקרו; רומנוס מת מהפצעים והזיהום תוך זמן קצר.
רומנוס הרביעי דיוגנסוס
בעלי חיים בשימוש צבאי
במהלך ההיסטוריה בעלי חיים שימשו את האדם לצורכי מלחמה ולוגיסטיקה צבאית. בני האדם ניצלו את תכונותיהם המיוחדות של החיות (כוח רב, חושים מחודדים) על מנת לבצע דברים שלאדם קשה לבצעם.
בעלי חיים שימשו את האדם בתור בהמות משא ורכיבה החל מהאלף ה-4 לפנה"ס בשומר. בהמות אלו משכו את מרכבותיהם של השומרים.
בחלק מהצבאות נהגו לתת לבעלי החיים יחס מיוחד והפילו להעניק להם עיטורים ודרגות בטקסים, כחייל מן השורה.
סוסים.
סוסים היו הבהמות העיקריות שמשכו את המרכבות של העולם העתיק. לאחר מכן, היו הסוסים בהמת הרכיבה העיקרית של העת העתיקה, ימי הביניים והעת החדשה. פרשים רכבו אמנם גם על בהמות אחרות כגון גמלים, אך בשל מזגם הנוח, מהירותם הרבה ואומץ לבם, היו הסוסים לבהמת הרכיבה המועדפת על הפרשים.
גם היום יש שימוש בסוסים בכוחות הביטחון, בעיקר למטרות סיור וכן לשליטה בקהל.
כלבים.
הכלב הוא חיה מבויתת, נוחה לאילוף ונאמנה מאוד לבעליה. הכלב מצטיין בחוש ריח מפותח ובאינטליגנציה יחסית גבוהה המאפשרת לו ללמוד ולבצע תרגולות שונות. עקב תכונות אלה הוא שימושי בפעילותם של כוחות הביטחון.
כלבים משמשים כיום ככלי עזר רב ערך לכוחות הביטחון, בהם הצבא והמשטרה (כלב משטרה), במגוון רב של תרחישים:
את הכלבים מאמנת יחידה הנקראת "כלבנים" (באנגלית: K9, נשמע כמו canine = כלבני) האחראית על אילוף והכשרת הכלבים, וכן על הפעלתם בשטח. גם לצה"ל יש יחידת כלבנים ששמה יחידת עוקץ.
ראו עוד:
בהמות משא.
בהמות משא כגון שוורים, חמורים, פרדות, גמלים ואחרים אפשרו את שינוע האספקה לכוחות. בהמות המשא הבטיחו את התקדמותו של הצבא ושימשו כמזונו בהיעדרו של מזון אחר. השוורים, בגלל כוחם הרב, שימשו גם לגרירת תותחים כבדים לשדה הקרב.