בשנת ה'תשס"א (2001), בעיצומו של שיעור שמסר הרב אדלשטיין, התפרצו בחורים ממתנגדיו ועוררו במקום מהומה במטרה להפסיק את השיעור. הרב אהרן יהודה לייב שטינמן שיגר לו מכתב עם בקשה שימחל להם. בשנת ה'תשס"ח (2008) השליכו עליו מתנגדיו גביע לֶבֶּן מחלון בניין. בעקבות זאת התקיימה עצרת תמיכה בו בישיבתו, בהשתתפות הרבנים חיים קניבסקי, מיכל יהודה ליפקוביץ ונסים קרליץ. הרב אהרן יהודה לייב שטינמן שלח מכתב לעצרת.
לאחר פטירת אשתו, ייסד שיעור בסדר טהרות בביתו במוצאי שבתות, לעילוי נשמתה.
הרב אדלשטיין משמש כבעל תוקע בישיבת פוניבז' מאז שנת תש"ו.
עמדותיו.
הרב אדלשטיין דוגל בהתאמה אישית של "לימוד לפי טבעו" של כל תלמיד. לדעתו, כשסגנון הלימוד תואם לאופיו של הלומד, הנאתו וסיפוקו רבים יותר, וכך יהיה יותר קל לו להתמיד בלימודיו לאורך שנים, כפי האידיאל הליטאי. הוא נוקט באופן כללי שלרוב הלומדים מתאים יותר הלימוד בקצב מהיר שבו נלמדים דפים רבים. לדעת המצדדים בשיטת לימוד זו, רכישת הבקיאות והרחבת היקף הידע הם בסיס הכרחי לסברות ישרות והבנה נכונה של הסוגיות התלמודיות וגורמת לסיפוק רב יותר ללומד. הרב אדלשטיין מעודד את המחנכים ליצור קשר אישי עם התלמידים, שהוא לדבריו הבסיס לחינוך הילד לאהבת תורה.
הוא שולל התנהגות קיצונית הפוגעת ביחסים הטבעיים של האדם עם סביבתו. בשיחה לאברכים אמר:
בשנת ה'תשע"ב התבטא במהלך שיעור:
הוא רואה ביוצאים בשאלה וב"נושרים" תינוקות שנשבו, וקורא "לנהוג בהם מנהג כבוד וידידות". הוא מתנגד לנוהג להרחיק אותם מהבית או לגעור בהם, ואף הורה לתמוך בהם כלכלית במטרה להחזירם לחיק המשפחה.
בזמן מגפת הקורונה הוביל קו מחמיר של הישמרות מפני הנגיף, והיה הראשון שאיפשר להתפלל ללא מניין.
חיים אישיים.
אחיו, הרב יעקב אדלשטיין, היה רבה של רמת השרון. גיסו, הרב ראובן יוסף גרשונוביץ (נישא לאחותו פסיה), היה ראש ישיבות חמדת שמואל בחמ"ד וישיבת הנגב בנתיבות.
חיבוריו.
משנת 2000 בערך החלו להופיע חוברות מודפסות של שיעוריו שנערכו על ידי תלמידיו. בסדרה זו הופיעו:
כמו כן, משנת ה'תשע"ט, יוצא מדי שבוע עלון ובו לקט מדברי תורתו, בשם ממגד גרש ירחים.
קישורים חיצוניים.
סדרת ספרי "שיעורי ר' גרשון"
למור מעופף
גדי ליבנה
גֶדי ליבנה (נולד ב-7 באפריל 1950) הוא עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי. מכוכבי הרדיו הגדולים של שנות ה-70 של המאה ה-20. מגיש את התוכנית "רגעי קסם" בכאן ב.
ביוגרפיה.
ליבנה נולד בחיפה. הוא ערך והגיש בגלי צה"ל מצעדי פזמונים ותוכניות מוזיקה אחרות. הוא נחשב שותף פעיל למהפכת הרוק הישראלי של תחילת שנות ה-70, בזכות סגנונו המיוחד והשפעתו על רוח שידורי המוזיקה של התחנה הצבאית, שהייתה תחנת הרדיו הפופולרית ביותר בישראל באותם זמנים. ליבנה יזם חידושים רבים בעריכה ובהגשה של תוכניות מוזיקה ובעיקר במצעדי הפזמונים וטבע סגנון הגשה תוסס ורענן, אך עם זאת - אישי וחם.
ליבנה החל את הקריירה הרדיופונית שלו כשהיה בן תשע, במסגרת "פינת הילד" של קול ישראל, בעריכתה של אסתר סופר. מאוחר יותר החל לערוך ולהגיש תוכניות מוזיקה במעגל סגור בבית הספר, כש"תוכנית הדגל" שלו הייתה תוכנית בת שעה על הביטלס. כל אלה פילסו לו את הדרך לגלי צה"ל, לשם התגייס בשנת 1968.
מצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל בימיו של ליבנה, נחשב כאבן בוחן לפופולריות של הזמרים הישראליים. כתב עליו פעם מבקר הרדיו משה בן שאול במעריב: "גיליתי סוד נורא במדינה. סופר לי כי גורלם של זמר או זמרת צעירים להתפרסם, להצליח, לפלס דרך, תלוי בארץ הזאת בבחורצ'יק צעיר, שעדיין לא מלאו לו 25 שנה והוא מטיל חיתתו על חדשים לבוא. שמו גדי ליבנה, והוא בסך הכל עורך מצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל..."
זמרים ומוזיקאים רבים שיחרו לפתחו ותיבת הדואר שלו התמלאה במכתבי מעריצות.
ליבנה היה האיש שיזם את הרעיון להפיק בגל"צ מופע פומבי שבו יבצעו אמנים מוכרים שירי משוררים, שיולחנו במיוחד למסגרת זו. יצחק לבני, מפקד גל"צ, התלהב מהרעיון וכך נולדה סדרת ערב שירי משוררים של גלי צה"ל, שהשירים שבוצעו בה הפכו לנכסי צאן ברזל במוזיקה הישראלית כמו: "אומרים ישנה ארץ", "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" ואחרים.
לימים, עבר לערוך ולהגיש את מצעד הפזמונים הלועזיים והכניס בו שינויים מרעננים ועיצב ג'ינגלים (זמרירים) מיוחדים ותוססים, ברוח הרדיו הבריטי של אותם ימים.
עוד תוכניות שערך והגיש ליבנה בתקופה ההיא זכו להצלחה כדוגמת התוכנית חמים וטעים, ששודרה בכל יום שישי, במסגרתה שודרה "פינת המתיחה הקטנה" שערך והפיק ליבנה. יהודה ברקן (וגם משה טימור, שלמה בראבא ואחרים) ביצעו את המתיחות. לימים ביסס ברקן על הפינה הזאת את סרטי המתיחות שלו, שהפכו לסוגה קולנועית ישראלית מצליחה.
ליבנה שימש במשך כארבע שנים גם כתב ספורט של הטלוויזיה הישראלית, במחלקת הספורט המפוארת של אז, שניהלו דן שילון ואלכס גלעדי, ושגלריית הכתבים שלה כללה את: יורם ארבל, רפי גינת, נסים קיוויתי, עמוס כרמלי, רמי וייץ ואחרים.
לאחר כשבע שנים החליט ליבנה לקחת פסק זמן מגלי צה"ל ונסע ללימודים בהולנד, שנחשבה אז מרכז הפופ של אירופה. כששב לישראל עסק בעיסוקים שונים במקביל לעבודתו ברדיו. שידר בקול ישראל ותקופה קצרה שידר גם בקול השלום של אייבי נתן. נפל בחלקו לבשר למאזיניו על מבצע אנטבה, שהתרחש בדיוק כשעלה לשידור, בלילה שבין שבת לראשון, 4 ביולי 1976, בעוד שכלי התקשורת הישראליים לא קיבלו עדיין את האישור לפרסום המבצע. בהמשך שב לשדר בגלי צה"ל ומתקופה זו זכורה תוכניתו "עשן בעינייך" אותה הגיש מדי ערב שישי במשך 16 שנים. התוכנית, שהתבססה על מוזיקה שקטה ורומנטית, הפכה לימים לז'אנר רדיופוני, גם בזכות סגנון ההגשה המיוחד של ליבנה.
ליבנה מילא שורה של תפקידים, בהם: מנהל תחנת הרדיו רדיו צפון, זכיינית של הרשות השנייה ומנהל מחלקת תמלוגים וזכויות יוצרים בפדרציה הישראלית לתקליטים (IFPI).
הדריך תלמידים למשחק ב בית צבי וגם הכשיר כמה מחזורי קריינים במסגרת הקד"צ של גל"צ.
בשנת 2001 החל ליבנה לשדר בתחנת הרדיו 88FM. במהלך השנים שידר מגוון תוכניות מדי יום, בהן: "ערב עירוני" ו"מרתף הבלוז של גדי".
משעברה התחנה לידי תאגיד השידור הישראלי, החל ליבנה לשדר תוכנית בימי שישי בבוקר בלבד.
בדצמבר 2020 הודיעו לליבנה על סיום תפקידו בהגשת תוכניות ב-88FM.
ליבנה עורך ומשדר ב"כאן רשת ב" את התכנית הפופולרית "רגעי קסם" ועוסק גם בהוראת קריינות ומקצועות הרדיו ובייעוץ מקיף למוזיקאים צעירים בתחילת דרכם.
הוא גם מספק את קולו לתשדירים, לסרטי תדמית ולהקלטות שונות, מנחה אירועים, מופעים וטקסים ומרצה על המוזיקה הפופולרית, הישראלית והבינלאומית.
חיים אישיים.
ליבנה גר בגבעתיים, גרוש ואב לארבעה ילדים.
רוסי לבן
רוסי לבן (באנגלית: White Russian) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מוודקה, ליקר קפה ושמנת הנמזגים ישירות לכוס אולד פאשן המכילה קרח.
מקור השם.
המשקה קיבל את שמו מפני שהוודקה המזוהה עם רוסיה היא המרכיב העיקרי בו, והשמנת מקנה לו צבע לבנבן. המשקה נקרא על שם חיילי ה"הצבא הלבן", ארגון נגד-הבולשביקים במלחמת האזרחים ברוסיה, שכונו גם "רוסים לבנים". כן שמו מקושר למשקה עם המשקה רוסי שחור, שהופך ללבן עם הוספת השמנת, אולם מכיוון שלשניהם אותו מקור, השימוש בוודקה ובליקר הקפה, לא ניתן לדעת מי מהמשקאות נוצר קודם.
היסטוריה.
מילון אוקספורד מציין כי השימוש הראשון במילה "רוסי לבן" כקוקטייל מופיע בעיתון מאוקלנד בקליפורניה ב-21 בנובמבר 1965. בעיתון נכתב להוסיף:
פופולריות המשקה.
הרוסי הלבן זוכה לאזכורים בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. דוגמה בולטת נמצאת בסרט ביג לבובסקי בו גפ'רי "הדוּד" לבובסקי שותה את המשקה בכמויות גדולות ובמספר סצנות.
אל-פאראבי
אבו נצר מוחמד אבן מוחמד אל-פאראבי (872 – בין 14 בדצמבר 950 ל-12 בינואר 951; בערבית: أبو نصر محمد الفارابي; ידוע גם בתור אבו נצר מוחמד בן טורכאן בן אוזלג (أبو نصر محمد بن محمد بن أوزلغ الفارابي)) היה מתמטיקאי, מדען, רופא ופילוסוף מוסלמי. תרומתו רבה גם בתחומי הפסיכולוגיה, סוציולוגיה, קוסמולוגיה, לוגיקה ומוזיקה. נודע בכינוי "הפילוסוף השני", מכיוון שנתפס (בתיאו-פילוסופיה הערבית) כממשיכו של אריסטו.
הגותו הפילוסופית הושפעה מכתבי אפלטון ואריסטו. כתב ספרי פירוש והרחבה ל"ספר החוקים" ו"המדינה" של אפלטון, ויצר הגות פילוסופית, תאולוגית ופוליטית המשלבת את שיטת אפלטון ואריסטו עם דת האסלאם.
הוגים יהודיים בימי הביניים הושפעו עמוקות מאל-פאראבי, בהם הרמב"ם, אשר מזכיר אותו רבות בחיבורו "מורה הנבוכים" ואף מכנה אותו "גדול הפילוסופים מאז אריסטו".
ביוגרפיה.
בנוגע למוצאו של אל-פאראבי הוצעו השערות שונות, ביניהם מוצא פרסי, טורקי או מאזור קזחסטן של היום. כל המקורות לגבי מוצאו נכתבו לפחות 300 שנה לאחר תקופתו, ומקורות אלה הזכירו תיאור שונה לגבי מוצאו.
ידוע בוודאות כי לאחר שאל-פאראבי סיים את לימודיו הבסיסיים בפאראב ובבוכרה, בתקופת שלטונו של הח'ליף אלמותווכל (874 -861), הוא עבר לעיר חרן, לשם הועברה הספרייה המפורסמת של אלכסנדריה לאחר שהייתה בעיר אנטיוכיה כ-140 שנה. בחרן למד על האומות הקדומות ולוגיקה על ידי יוחנן בן הילאן.