אַבּוּ סַיַּאף (בערבית: جماعة أبو سياف; בפיליפינית: Grupong Abu Sayyaf) הוא ארגון טרור אסלאמי סוני הפועל במלזיה ובפיליפינים, בעיקר בג'וֹלוֹ (Jolo) שבמחוז סוּלוּ (Sulu) ובאי בָּסִילָאן שבמחוז האסלאמי האוטונומי מִינְדָנָאוֹ (Mindanao). הארגון הוקם בשנת 1991 בידי עבד א-רג'יק אבו בכר ג'נג'לאני.
מנהיגי הארגון בהמשך, חדאפי ג'נג'לאני ואיסנילון טוטוני הפילון, נכללים החל מ-24 בפברואר 2006 ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. ב-4 בספטמבר 2006 נהרג ג'נג'לאני בעת חילופי אש עם כוחות צבא פיליפיניים. בדצמבר אותה שנה נמצאה גופתו על ידי חיל הנחתים הפיליפיני. בינואר 2007 הוכח מותו בבדיקת דנ"א, ובהמשך השנה כבר הוסר מן הרשימה.
הארגון מונה כיום כ-400 פעילים ונחשב לאחד האלימים והמסוכנים ביותר בפיליפינים. הוא אחראי לחטיפות ולפיגועים רבים, שמכוונים לא פעם נגד תיירים.
ב-23 ביולי 2014 נשבע מנהיג הארגון, איסנילון טוטוני הפילון, אמונים למדינה האסלאמית.
ב-27 בפברואר 2017 פרסם הארגון וידאו של עריפת ראשו של יורגן קנטנר, גרמני בן 70 שהארגון חטף כ-3 חדשים לפני כן, כאשר דרישות הכופר שלו לא נענו. ב-23 במאי 2017, הארגון פתח בקרב על מאראווי באי מינדנאו נגד כוחות הממשלה לצד מיליציית מאוט שנשבעה אף היא אמונים למדינה האסלאמית.
ב-16 באוקטובר 2017 חוסל הפילון ביחד עם מנהיג מיליציית מאוט, עומר מאוט.
נכון לאפריל 2021 ההערכה היא שמספר הפעילים בארגון נע בין 60 ל-70 פעילים.
התקפה (צורת קרב)
התקפה או אופנסיבה (באנגלית: Offensive), היא צורת קרב הצבאית האגרסיבית ביותר של כוחות חמושים בקרב המתבצעת כדי לכבוש שטח, להכניע, להכריע את האויב או כדי להשיג מטרה אסטרטגית או טקטית. התקפה היא צורת הקרב החשובה ביותר. קרל פון קלאוזביץ, איש צבא פרוסי מאבות תורת הלחימה המודרנית, הוא שטבע את המונח המודרני להתקפה.
צה"ל מגדיר ארבעה מאמצים התקפיים: תמרון, אש, מבצעים מיוחדים וסייבר.
מטרות קרב ההתקפה.
לפי תורת הלחימה של צה"ל, לקרב ההתקפה ארבע מטרות עיקריות:
הנחות יסוד בהתקפה.
הנחת היסוד העיקרית בהתקפה היא כי היתרון הוא בדרך כלל אצל התוקף. לכן יתרון ההפתעה עומד לרוב לזכות התוקף, והוא מתבטא במיקום ותזמון ההתקפה, אך לא מעצם קיומה הידוע לכוח המגן. ניתוח השטח והכנתו לקרב מאפשרת לאויב להתמודד עם מיקום ההתקפה. להתקפה יש יתרונות ניכרים: לרוב היוזמה נמצאת אצל התוקף, והוא המחליט על תזמון ועל מועד ההתקפה. היכולת לריכוז המאמץ עומדת ליתרון התוקף. התוקף בדרך כלל יעדיף לתקוף אם הוא ביתרון מספרי או איכותי על פני המגן. לפי כלל אצבע ידוע, על התוקף להיות ביתרון ביחס של שלוש לאחד על המגן.
מאמצים בהתקפה.
נהוג לחלק את המאמצים בהתקפה לארבעה מאמצי מפתח:
מאמץ עיקרי.
תפקידו של מאמץ זה הוא לאתר את נקודת התורפה אצל האויב, לחשוף את חולשותיו ולשחוק את האויב. המאמץ העיקרי אמור להכריע את התוקף באמצעות הטלת העתודה להתקפה בשלב מאוחר יותר.
מאמץ משני.
זהו המאמץ המשני בהתקפה, ותפקידו לתמוך במאמץ העיקרי או להיות אלטרנטיבה ולהפוך במקרה הצורך למאמץ העיקרי שדרכו תוטל העתודה למערכה.
מאמץ ההטעיה.
מאמץ זה מיועד ולהסוות את המאמצים להסתיר אותם מפני האויב, במיוחד את עיתוי וכיוון תקיפת המאמץ העיקרי. במאמץ זה מופעל במיוחד עיקרון הלחימה - התחבולה, והוא נועד להטעות את האויב ולגרום לו להעריך שהמאמץ העיקרי של התוקף יגיע מכיוון שונה מזה שממנו יגיע בפועל.
עתודה (מאמץ ההלם).
לעתודה שני תפקידים עיקריים: להנחית את המשך ההתקפה, המכונה לעיתים "אגרוף המחץ" במקרה שבו אחד המאמצים מצליח, או להיות כוח להמשך התקפה בעומק מערך האויב. בהתקפה בדרך כלל תוטל העתודה למאמץ המצליח.
מתקפת נגד.
מתקפת נגד היא התקפה כחלק מקרב ההגנה שנועדה להכשיל מאמצים בעת התקפת האויב, וזאת לאחר התאוששות וצבירת כוח אצל המגן.
מתקפת מנע.
מתקפת מנע (לרבות מלחמת מנע) היא פעולת מנע והתקפה המעבירה את יוזמת המלחמה או הקרב מהאויב לצד התוקף, וכך מאפשרת למנוע ממנו לפגוע או לצאת להתקפה מתוכננת מצידו. עיתוי ההתקפה במתקפת מנע שומר על גורם ההפתעה בידי התוקף.
מורו (קבוצה אתנית)
מוֹרוֹ או בנגסמורו (באנגלית: Moro) היא קבוצה אתנית של מוסלמים בני המקום בפיליפינים. המורו הם הקבוצה הגדולה ביותר שאינה קתולית במדינה, והם מונים כ-9% מאוכלוסיית הפיליפינים.
לסכסוך מורו עם מעצמות השלטון יש היסטוריה בת מאות שנים: מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 הם התנגדו לקולוניאליסטים ספרדים קתוליים, בעשור הראשון של המאה ה-20 הם נלחמו נגד חיילי הכיבוש האמריקאים בתקוות סרק להקים ריבונות נפרדת, ולבסוף הם הובילו התקוממויות נגד ממשלת הפיליפינים העצמאית, במיוחד מסוף שנות השישים ואילך.
קבוצת ההתנגדות העיקרית העכשווית הדוגלת בבדלנות מורו - החזית הלאומית לשחרור מורו (MNLF) שנוסדה בשנת 1968 - הנהיגה התקוממות מזוינת שגרמה ל 50,000 הרוגים, ולכ -20,000 פליטים מוסלמים שנמלטו לסבאח ולמזרח מלזיה, עד שהוסדרה הפסקת אש בסוף 1976. בשנים 1976–1977 הציעה ממשלת פרדיננד מרקוס אוטונומיה אזורית לקבוצות מורו השונות, אך בשנת 1977 חידש נשיא ה- MNLF, נור משוארי את הדרישה לעצמאות מוחלטת של דרום הפיליפינים. המלחמה בין הצדדים דעכה לפשיטות ומארבים של מורו, וקיימים דיווחים על התפלגות ה- MNLF לסיעות.
מורו (הפיליפינים)
רמת אלחנן
רמת אלחנן היא שכונה במזרחה של העיר בני ברק. נקראת על שמו של הרב אלחנן וסרמן שנרצח בשואה. רבה של השכונה הוא הרב יצחק זילברשטיין.
הקמת השכונה וגבולותיה.
השכונה הוקמה בשנת תשל"ו 1976 על ידי הסתדרות צעירי אגודת ישראל שהקימה גם את שכונת רמת אהרן הסמוכה מספר שנים קודם לכן. בתחילת הקמתה של השכונה, סבבו אותה שיכון ההסתדרות מצפון שמרכזו היה ברחוב מצדה שבמשך השנים שונה שמו לרחוב אשל אברהם, ושיכון צה"ל ממערב, אוכלוסיות פחות דתיות, בחלוף השנים עזבו אוכלוסיות אלה את העיר. וכיום האוכלוסייה בה חרדית מגוונת. בית הכנסת בשכונה יוצא דופן, במבנה אחד שוכנים בתי כנסת בארבעה נוסחים שונים. בית הכנסת "המרכזי" בנוסח אשכנז, "קהל חסידים" שרבו הוא הרב יהודה סילמן. בית כנסת ספרדי בנוסח עדות המזרח רבו הוא הרב מסעוד בן שמעון, ובית כנסת תימני.
הרב הראשי שלמה משה עמאר היה תושב השכונה במשך עשרות שנים.
גבולות השכונה הם רחוב השומר (הרב כהנמן) במערב, כביש גהה במזרח, ואזורים תעשייתיים ומבני ציבור מצפון ומדרום. במזרח השכונה יש את פארק החי - גן חיות של העיר, שהכניסה אליו היא ללא תשלום. בקצה המזרחי צפוני, שוכנים הבניין הראשי של עזר מציון והמרכז הרפואי מעיני הישועה.
מאפיינים.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה רמת אלחנן היא השכונה הענייה ביותר בישראל.
בשכונה ישנם שני בתי ספר לבנות. האחד כללי והאחר חסידי, ושלושה תלמודי תורה, לבנים "אהל תורה" לילדי השכונה, ותלמודי תורה של חסידויות צאנז וסלונים, וכן ישיבה לבעלי תשובה ״שערי תשובה וחיים״.
הסופר משה מיכאל צורן מוציא עלון חודשי בשם "קול ברמה" מסיפורי ומהווי השכונה ומדבריו של הרב זילברשטיין. חלק מאותם סיפורים הועתקו לספרים טובך יביעו, עלינו לשבח ועוד.
אישטוואן האמר
בני צרויה
יואב, אבישי ועשהאל, בני צרויה הם דמויות מקראיות: אחייניו של דוד המלך, ודמויות משמעותיות בצבאו. שלושתם מופיעים בעיקר בספר שמואל.
הבנים.
יואב.
יואב הוא החשוב מבין שלושת האחים - עד כדי כך שאבישי מכונה: אֲבִישַׁי בֶּן-צְרוּיָה אֲחִי יוֹאָב. יואב היה שר צבאו של דוד לאורך כל כהונתו כמלך. היה עצמאי מאוד, ולעיתים חלק בחריפות על דוד. בין השאר הרג את אבנר בן נר, כדי לנקום את מות עשהאל, ונימק זאת בכך שאבנר הוא אדם מסוכן שמתכוון לבגוד בדוד, את אבשלום, ואת עמשא בן יתר, שר הצבא שמינה דוד במקומו לאחר הריגת אבשלום - שלושתם בניגוד מוחלט לרצון דוד. עם זאת, נותר נאמן לדוד גם בזמן מרד אבשלום, וניכר בו שהוא מתכוון לטובתו של דוד ולא לטובת עצמו.
לפני מותו ציווה דוד את שלמה לגרום למותו של יואב. יואב ברח אל אהל ה', ושלמה ציווה את בניהו בן יהוידע להורגו שם.
אבישי.
אבישי (בספר דברי הימים נקרא אַבְשַׁי) נמנה ראשון ברשימת האחים ברשימת משפחת ישי, כך שניתן להסיק שהוא הבכור. הוא נמנה עם גיבורי דוד, והיה ממנהיגי הצבא: הוא פיקד על חצי העם במלחמה נגד עמון, ועל שליש מצבא דוד במהלך מרד אבשלום. בדברי הימים אף מוזכר שהוא הכה את אדום.
גם אבישי בולט כאחד מנאמני דוד, ובין השאר מלווה אותו בהתגנבות מסוכנת אל מחנה שאול, ומצילו מיד ישבי הענק.
עשהאל.
עשהאל מוזכר רק בסיפור המלחמה בגבעון. כשהתחיל המרדף של עבדי דוד בעקבות עבדי שאול, רדף עשהאל אחרי אבנר, שר צבא שאול. אבנר ניסה לשכנע את עשהאל שירדוף אחרי מישהו אחר, ושכעשהאל התעקש הרג אותו אבנר. מאוחר יותר נקם בו יואב והרגו.
יחסו של דוד לבני צרויה.
יחסו של דוד אל יואב ואבישי הוא מורכב: הוא מאמין בהם, ואף נותן להם פיקוד על הצבא - וגם הם נאמנים לו, ומנהיגים את צבאו בכל מלחמותיו. אך דוד גם מתעמת איתם מספר פעמים - כאשר יואב פועל בניגוד לרצונו, כאשר אבישי רוצה להרוג את שאול, ובהזדמנות אחרת את שמעי בן גרא. לאחר מרד אבשלום אף אומר דוד: "וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי".
סיטרואן DS5