ביקורת נוספת דנה במקום ייצור המזכרות הנמכרות בפארק; הפארק מייצר את מזכרותיו בסין ולא במפעלים מקומיים.
זין אל-עאבדין בן עלי
זֵין אל-עאבדִין בן עלי (בערבית: زين العابدين بن علي; 3 בספטמבר 1936 – 19 בספטמבר 2019) היה נשיא תוניסיה בשנים 1987–2011.
חייו.
בן עלי נולד בחמאם סוסה בשנת 1936. כאיש צעיר, וכחבר במפלגה הנאו-חוקתית, הוא נשלח לצרפת לאימונים צבאיים. הוא קיבל תואר אקדמי באקדמיה הצבאית סן-סיר, ובבית הספר לחיל התותחנים. לאחר מכן המשיך את לימודיו הצבאיים בארצות הברית.
בן עלי ייסד את המחלקה הביטחונית־צבאית בשנת 1964, ועמד בראשה עד שנת 1974. הוא הועלה בדרגה בשנת 1977, ומונה לראש הביטחון הלאומי, לאחר ששימש כנספח הצבאי במרוקו. הוא החל להתקדם בדרגות, והתמנה (לאחר שירות של ארבע שנים כשגריר בפולין) לראש הביטחון הלאומי ולמזכיר המדינה. בעקבות הצלחותיו בהתמודדות עם הסכנות האורבות למשטר, הוא מונה לשר הפנים, והמשיך בתפקיד זה גם לאחר מינויו לראש ממשלה.
בן עלי הדיח את חביב בורגיבה, ותפס את הנשיאות ב־7 בנובמבר 1987, בתמיכת קולות רבים. שבעה רופאים חתמו על כך שראש הממשלה בורגיבה אינו כשיר לתפקד כראש הממשלה. הוא המשיך לשמור על דעותיו במדיניות החוץ גם לאחר התמנותו לנשיאות, והשקיע רבות בכלכלה, שצמחה מתחילת שנת 1990. בן עלי קיבל על עצמו פרויקטים של עבודות ציבוריות שונות, כגון דיור, נמלי תעופה וכבישים.
הוא נבחר שנית בבחירות המקדימות ב־24 באוקטובר 2004, שבהן זכה ב־94.48% מהקולות. במהלך כהונויותים הוא שינה את חוקת המדינה כדי לאפשר את המשך שלטונו. בבחירות ב-25 באוקטובר 2009 הוא נבחר ברוב של 89% מהקולות בבחירות שהוגדרו כלא-דמוקרטיות על ידי משקיפים בינלאומיים. בן עלי היה צפוי להמשיך לכהן בתפקיד זה עד שנת 2014, אך בדצמבר 2010 פרצו מהומות אלימות במדינה בעקבות מצב כלכלי קשה, אבטלה גבוהה ודיכוי פוליטי קשה. מהומות אלה שכונו מהפכת היסמין הובילו להדחתו מהתפקיד. הוא נמלט מתוניסיה לערב הסעודית בסיוע לוב, תוך שהוא מותיר את סמכויות השלטון בידי ראש ממשלתו, מוחמד ע'אנושי. יממה לאחר העברת הסמכויות לידי מוחמד ע'אנושי, הוכרז כי הנשיא הזמני (עד מועד הבחירות) יהיה יושב ראש הפרלמנט, פואד מבאזע, בהתאם לחוקה.
ב-26 בינואר 2011 הוציאה ממשלת תוניסיה צו מעצר בינלאומי עבור בן עלי והאשימה אותו בנטילת כספי ציבור, רכישת מקרקעין ונכסים אחרים מחוץ למדינה באופן בלתי חוקי. בנוסף הודיעה ממשלת שווייץ על הקפאת מיליוני דולרים המוחזקים על ידי משפחתו בחשבונות בנק במדינה. ב-28 בינואר 2011 הוציא האינטרפול צו מעצר לבן עלי ושישה מבני משפחתו, ביניהם אשתו ליילה טרבלסי.
ב-17 בפברואר 2011 לקה בן עלי בשבץ מוחי והיה שרוי בתרדמת. הוא אושפז בבית חולים מיוחד לנסיכים בג'דה שבסעודיה.
ב-14 ביוני 2011, הודיע ראש הממשלה הזמני של תוניסיה, כי הנשיא לשעבר, בן עלי, יישפט שלא בפניו בבית דין צבאי ובבית משפט אזרחי. ב-20 ביוני 2011 קבע בית המשפט, בהיעדרו של הנשיא, עונש של 35 שנה בכלא לו ולאשתו בגין מעשי שחיתות רבים וגנבת סכומי עתק מכספי המדינה.
ביוני 2012 נידון בהיעדרו על ידי בית משפט צבאי במולדתו לעשרים שנות מאסר בגין הסתה לאלימות במהלך ההפיכה שהתחוללה ב-2011.
נפטר בג'דה שבערב הסעודית ב-19 בספטמבר 2019.
מורן
מורן (שם מדעי: "Viburnum") הוא סוג עצים ושיחים אחד מתוך ארבעה סוגים ממשפחת המורניים (Adoxaceae). בסוג מורן 165 מינים, מהם נשירים ומהם ירוקי עד. אחד המינים, מורן החורש, גדל בחורשים, בכרמל ובגליל העליון. בשנת 2016 הועבר הסוג מורן ממשפחת היערתיים למשפחת המורניים. שמה העברי המוצע של המשפחה, על שם הסוג מורן, אינו רשמי והוא ממתין לאישור ועד הלשון העברית. לפי הטַקְסוֹנוֹמְיָה (תורת המיון) העכשווית (2021) משפחת השלמוניים (Dipsacaceae) בוטלה ואוחדה עם משפחת היערתיים (Caprifoliaceae) וזאת האחרונה המורחבת פוצלה למשפחת היערתיים ומשפחת המורניים (Adoxaceae) ושתיהן שייכות לסדרה שלמונאים (Dipsacales).
למשפחת המורניים שלשה מינים הגדלים בר בישראל: מורן החורש ("Viburnum tinus") הפורח ממרץ עד אפריל; סמבוק שחור (Sambucus nigra) צמח נדיר עד נדיר מאוד הפורח באפריל עד מאי; וסמבוק אמיתי (Sambucus ebulus) צמח נדיר מאוד הגדל בחרמון ופורח במאי עד יולי.
למורן החורש שני זנים נוספים במקרונזיה "שבאוקיינוס האטלנטי": הזן "Viburnum tinus subsp. rigidum (Vent.) P.Silva האנדמי לאיים הקנריים והזן Viburnum tinus subsp. subcordatum (Trel.) P.Silva האנדמי לאיים האזוריים."
מאפיינים.
מורן החורש פורח באביב בתפרחות. הפרחים לבנים או ורדרדים ומדיפים ריח נעים. אזור מוצאו הוא מזרח הים התיכון. צורתו היא כשיח צפוף ומעוגל, כאילו גזום. הפרי הוא ענבה שחורה דמוית ביצה. מינים אחרים של מורן הם צמחי נוי נפוצים. המורן הקירח (Viburnum Suspensum) הוא שיח ירוק עד, שעליו ותפרחותיו מכוסים שערות ואילו עליו קירחים, תפרחותיו הלבנות צפופות. המורן הריחני הוא שיח ירוק עד, שמוצאו במזרח אירופה. התפרחת דמוית פירמידה רחבה, ובה פרחים ריחניים ולבנים.
שמוש תהילים
אידריס דבי
אידריס דבי איטנו (בערבית: إدريس ديبي إتنو; בצרפתית: Idriss Déby Itno; 18 ביוני 1952 – 20 באפריל 2021) היה נשיאה של צ'אד בין השנים 1990–2021 ומנהיג תנועת ההצלה הפטריוטית. היה מוסלמי מתון, שהשתייך לשבט בידיאת של העם הזגאווי. את השם "איטנו" הוסיף לשם משפחתו בשנת 2006.
ביוגרפיה.
דבי נולד בפאדה בשנת 1952. הוא היה בנו של רועה. לאחר שסיים את לימודי בית הספר נרשם לבית הספר לקצינים בנג'מנה, משם נשלח לצרפת ושב לצ'אד רק ב-1976 כשברשותו רישיון טיס מקצועי. הוא נשאר נאמן לצבא ולנשיא פליקס מאלון עד להתמוטטות השלטון המרכזי ב-1979. דבי קשר את גורלו עם היסנה הברה, אחד המצביאים הצבאיים. שנה לאחר שהתמנה הברה לנשיאות הוא זכר לדבי חסד נעורים ומינה אותו לתפקיד רמטכ"ל הצבא. ב-1984 הצטיין דבי בחיסול הכוחות הפרו-לוביים במזרח צ'אד, ונשלח שנה לאחר מכן על ידי הברה לפריז כדי ללמוד בבית הספר הצבאי הגבוה אקול מיליטר. עם שובו לצ'אד התמנה דבי ליועץ צבאי מיוחד לנשיא. ב-1987 התמודד דבו פעם נוספת עם כוחות לוביים בשדה הקרב, ובזכות טקטיקת הלחימה בה נקט הסב להם אבדות רבות.
ב-1989 חל קרע ביחסים בינו לבין הברה, על רקע כוחם העולה של חיילי המשמר הנשיאותי. הברה האשים את דבי בניסיון לתכנן הפיכה צבאית במדינה, ואילץ אותו להימלט ללוב, משם עבר לסודאן ובה ייסד את תנועת ההצלה הפטריוטית - תנועת מחתרת בתמיכת סודאן ולוב. התנועה החלה במבצעים צבאיים כנגד משטרו של הברה באוקטובר 1989. ב-10 בנובמבר 1990 הוציאו אנשיו לפועל מתקפה ניצחת כנגד כוחותיו של הברה, וב-2 בדצמבר בהפיכה צבאית, שיזם, עלה לשלטון כשהוא צעד כמנצח בראש כוחותיו, ללא התנגדות, לבירה נדג'אמנה. בהמשך, ניהל מלחמת חורמה בתמיכת המערב, בין היתר בארגון "בוקו חראם".
באפריל 2021, נהרג אידריס דבי בקרב בצפון צ'אד בנסיבות לא ברורות, פחות מיממה אחרי שזכה בכמעט 80% בבחירות ונבחר לכהונה שישית ברציפות. לפי הודעת הצבא הוא מת לאחר שנפצע בשדה הקרב. לאחר מותו מונה בנו, מחמוד אידריס דבי איטנו, גנרל המשמש כסגן מפקד הכוחות הצבאיים, לראש מועצת המעבר לתקופה של 18 חודשים.
קריירה.
נשיא צ'אד.
לאחר שלושה חודשים בהם כיהנה ממשלת מעבר, אושררה מגילת זכויות לצ'אד ב-28 בפברואר 1991 שהסמיכה את דבי לנשיא. במרץ 1996 אושררה במשאל עם חוקה חדשה, ובעקבותיה נערכו בחודש יוני בחירות לנשיאות. דבי אומנם הגיע למקום הראשון בסיבוב הראשון, אך לא הצליח להשיג רוב מוחלט, ונאלץ להתמודד חודש לאחר מכן בסיבוב שני, בו זכה ברוב של 69% מקולות המצביעים, והושבע לנשיא. הוא נבחר לכהונה נוספת בבחירות בשנת 2001, אז זכה ל-63% מהקולות בסיבוב הראשון, אך משקיפים בינלאומיים הצביעו על אי סדרים בהליך הבחירות. ביוני 2005 נערך משאל עם נוסף, כדי לבטל את סעיף החוקה שהגביל את כהונת הנשיא לשתי קדנציות, ובעקבות ביטול הסעיף נבחר דבי לכהונה שלישית ב-3 במאי 2006, בבחירות שהוחרמו על ידי האופוזיציה. על פי התוצאות הראשוניות, שפרסם הצבא, זכה דבי הפעם ב-77% מהקולות, אך בפרסום התוצאות הרשמי הוכרז על ניצחון ב-64.6% מהקולות בלבד.
הקונפליקט הסודני–צ'אדי.
בסוף שנת 2005 החל להיווצר מצב של מתח וחוסר שקט מול סודאן. ניסיון הפיכה צבאית, שכלל את הפלת מטוסו של דבי, סוכל בחודש מרץ 2006, ובמקביל התנהלה לחימה מול מורדים במזרח המדינה. באמצע חודש אפריל דיכאו כוחות הממשלה התקוממויות בבירה נדג'אמה, שבעקבותיהם ניתק דבי את יחסיו עם סודאן, כלפיה הפנה אצבע מאשימה בניסיון לחבל בבחירות לנשיאות. בהשבעתו לנשיאות פעם נוספת ב-8 באוגוסט 2006 נכח גם נשיא סודאן עומר אל-בשיר, ושני המנהיגים הסכימו להשיב את היחסים בין המדינות על כנם. דבי הביע תמיכה גם במשטר באיראן. במהלך ספטמבר 2006 פיקח דבי אישית על תקיפות של כוחות מורדים במזרח המדינה.
האשמות הדדיות חוזרות על תמיכה בארגוני מורדים משני צדי הגבול העיבו שוב על יחסי סודאן וצ'אד, והיחסים נותקו שוב במאי 2008.
סכסוך הנפט.