לשונו של יל"ג הלכה והתפתחה דרך כמה גלגולים, החל מהסגנון המקראי, דרך סגנון המשנה וכלה בסגנון מעורב בין מקרא ומשנה.
השפעתו הלשונית.
יל"ג הפך את השפה העברית משפה מליצית, שהתאבנה וקפאה על שמריה, ללשון שירית מוצקה ורעננה, כזו שאיפשרה למשוררי ולסופרי הדורות הבאים להביע בה בבהירות ובפשטות את מחשבותיהם והגיוני לבם.
חיים נחמן ביאליק אמר עליו באספת “חובבי שפת עבר” באודסה למלאת עשרים שנה למות יל"ג, שהוא התיך את הלשון העברית בכור אש, לש אותה והפך אותה לחמר, שכולנו עושים ממנו כלים ודמויות. הוא היה הלוחם הגדול והשליט היחידי בשפה העברית. "תנו כבוד לארי המת של השירה החדשה, שזכרו חי גם עתה בקרבנו!"
יל&quot;ג
נווה ים
נווה ים (נְוֵה יָם) הוא קיבוץ שהקימו ב-1939 אנשי תנועת הנוער "גורדוניה מעפילים", ושוכן על קו החוף מדרום-מערב לעתלית.
היסטוריה.
הקיבוץ נקרא בתחילה מעפילים, והתמקם על הגבעה שעליה נמצא כיום פארק המים, ולאחר כמה שנים עבר למיקומו הנוכחי.
הענף המרכזי בקיבוץ היה דיג באמצעות סירות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נערכו בחוף נווה ים קורסים של משיטי סירות מסוג לווייתניות במסגרת הפועל נווה ים. ב-1945 החלה הקמת בית ההבראה ומפעל השימורים נון. ב-1947 קיבל הקיבוץ את שמו הנוכחי. לאחר מלחמת העצמאות קיבל הקיבוץ שטחים והחל לפתח חקלאות. ענף הדיג הימי ננטש בהדרגה, וסופית ב-1955. חיי הדייג המנותק מהמשפחה ומפעילות חברתית היו קשים מאוד לאידיאליסטים שהקימו את הקיבוץ ובהדרגה נטשו החברים את ענף הדיג או את הקיבוץ ושתי ספינות הדיג שהפעיל הקיבוץ הודממו. פרק קצר אחרון בנושא הדיג היה בשנת 1955 כש"איחוד הקבוצות והקיבוצים" רכש בהולנד ספינות עבור נווה ים וקיבוץ נחשולים, יחד עם ספינה פרטית. הספינות נקראו "נחשול" ו"נווה ים" (השלישית - השם לא ידוע), אלא שבמסע הראשון לשדות הדיג של טורקיה נעצרו הדייגים וישבו בכלא הטורקי במשך שלושה חודשים, והספינות עצמן הוחרמו למשך לחצי שנה וכשהוחזרו נמכרה "נווה ים" לדייגים פרטיים.
ב-1953, על רקע הפילוג בתנועה הקיבוצית, נקלטו בקיבוץ חברים מיגור, וביניהם יהודה שרת. ב-1954 נחפרו בריכות הדגים. ב-1978 נמכר מפעל "נון" לקונצרן כור.
בשנת 2009 ולאחר שבקיבוץ נותרו כחמישים חברים בלבד הוחלט על חיזוק הקיבוץ באמצעות קבוצה של כמה עשרות ממפוני גוש קטיף, מיישובי צפון הרצועה ומכפר ים (ביניהם ההיסטוריון אריה יצחקי) ולצורך כך הוקמה מצפון לקיבוץ שכונת קרוונים זמנית. במקביל אושרה הרחבת בנייה של 350 מגרשים. למרות כל זאת נקלע הקיבוץ לקשיים ומונה לו מפרק מפעיל על ידי רשם האגודות השיתופיות. בשנת 2019 עדיין לא החלה הבנייה של שכונת מפוני גוש קטיף והם נחשבים לקבוצה האחרונה שעדיין מתגוררת בקרוונים.
כיום פרנסת הקיבוץ מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות. הקיבוץ נמצא בצומת דרכים לגבי עתידו ושוקל להפוך ליישוב קהילתי, כפי שנעשה במקומות אחרים.
מומבסה
מומבסה (באנגלית: Mombasa) היא העיר השנייה בגודלה בקניה ועיר הנמל החשובה שלה. העיר משתרעת על פני 219.9 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח המדינה על שפת האוקיינוס ההודי כ-441 ק"מ דרום-מזרחית לבירה ניירובי. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2019 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.2 מיליון תושבים, רובם מוסלמים.
במומבסה יש שני נמלים, אחד ישן ואחד מודרני. הנמל הישן נמצא בחוף המזרחי ומשמש לדיג, והנמל המודרני ממוקם בחוף המערבי ומשמש לשאר הצרכים הימיים.
הייצוא העיקרי הוא של קפה, תה וכותנה. ישנה מסילת ברזל המקשרת בין מומבסה למזרח אפריקה. לעיר מרכז עסקים מודרני, שוק ומפעלי תעשייה כגון בתי זיקוק, בתי חרושת למזונות, לטקסטיל, למוצרי אלומיניום ולמלט.
היסטוריה.
מקורו של מרבית המידע ההיסטורי על מומבסה נמצא בכתבים פורטוגזים מהמאה ה-16.
את מומבסה גילו סוחרים ערביים במאה ה-11, ועד מהרה הפכה העיר למרכז מסחר גדול במזרח אפריקה, בעיקר לסחר בתבלינים, עבדים, דוחן, קוקוס ושנהב. הקשרים המסחריים הגיעו עד לתת-היבשת ההודית ולסין. החוקר אבן בטוטה ביקר בעיר בשנת 1331 למשך יומיים, ואזכר אותה בכתביו.
וסקו דה גמה היה האירופאי הראשון שביקר במומבסה, והוא זכה לקבלת פנים צוננת, בשנת 1498. שנתיים לאחר מכן נכבשה העיר על ידי הפורטוגלים, שבזזו אותה ובנו בה מבצר. בשנת 1502 הפך האזור לעצמאי, אך הותקפה שוב על ידי פורטוגל בשנת 1528
מומבסה נכבשה על ידי סולטנות עומאן בשנת 1698. בשנת 1887 השלטון בעיר עבר לידי חברת מזרח אפריקה הבריטית.
בשנת 1840 היא נלקחה על ידי הסולטאן של זנזיבר (אי סמוך לאפריקה), ולאחר מכן הוענקה כמתנה לבריטים. כארץ חסות של הבריטים הפכה מומבסה למסוף הימי של מסילת הרכבת, שנוסדה בשנת 1896. המסילה הוקמה על ידי עובדים רבים שהובאו מהודו הבריטית למטרה זו.
בשלהי המאה ה-19 מומבסה הייתה עיר נמל המובילה של האזור. בשנים 1887–1906 מומבסה היוותה את בירת הקולוניה הבריטית, עד אשר הוחלט להעבירה לניירובי.
הייתה שייכת לזנזיבר עד לשנת 1963, אז וויתרה זנזיבר על בעלותה לטובת קניה.
בנובמבר 2002 התפוצצה מכונית תופת במלון בבעלות ישראלית, וגרמה למותם של שלושה ישראלים ועשרה קנייתים. זמן מה לאחר מכן נעשה ניסיון להפיל מטוס של חברת ארקיע בסמוך לנמל התעופה מומבסה , והחשד הוטל על ארגון הטרור אל-קאעידה.
אלכסנדר קרז'אקוב
אלכסנדר אנטולייביץ' קרז'אקוב (ברוסית: Александр Анатольевич Кержаков; נולד ב־27 בנובמבר 1982 בקינגיספ) הוא מאמן וכדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת החלוץ בזניט סנקט פטרבורג במשך 7 שנים וכיום מאמן.
קריירה.
כשחקן במועדונים.
זניט סנקט פטרבורג.
אלכסנדר קרז'אקוב הפך לבוגר בית הספר לכדורגל "סמנה" שבסנקט פטרבורג ב-1999. בשנת 2000 הוא שיחק בקבוצת החובבים "סבטוגורטס סבטוגורסק", וסייע לה לזכות באליפות הליגה הצפון-מערבית האזורית כאשר כבש 18 שערים.
ב-2001 קרז'אקוב עבר לזניט סנקט פטרבורג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בחודש מרץ של אותה שנה ואת שערו הראשון כבש בחודש יוני, כנגד ספרטק מוסקבה. בעונתו הראשונה, קרז'אקוב היה החלוץ השני בסגל של זניט אחרי אלכסנדר פאנוב. עם זאת, מאוחר יותר הוא לקח חלק חשוב בקבוצה וסייע לזניט לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית ב-2001 ובמקום השני בליגה ב-2003. ב-2002 הוא פיתח במהירות שותפות יעילה בחוד ההתקפה יחד עם אנדריי ארשאבין, שהביאה לזימונם של שני השחקנים לסגל נבחרת רוסיה.
ב-2003, עם הגעתו של המאמן הצ'כי ולסטימיל פטרזלה, קרז'אקוב קודם להיות החלוץ הראשון של זניט, ובעקבות כך הוא סיים כמלך השערים של ליגת העל הרוסית בעונת 2004. תחת אימונו של פטרזלה, קרז'אקוב פתח בכל ארבעת המשחקים של קבוצתו בגביע אופ"א לעונת , ובנוסף כבש שלושער בניצחון קבוצתו 1–5 על א.א.ק. אתונה. בעונת שלאחר מכן, קרז'אקוב נכלל כחלוץ הפותח בהרכב זניט בקמפיין השני ברציפות שלה בגביע אופ"א. הוא סייע לזניט להעפיל לשלב 32 הגדולות בזכות מעבר על פני ויטוריה דה גימארייש, בשיקטש ובולטון וונדרס, והוא עצמו כבש שני שערים במשחק נגד סביליה. בשלבי הנוק-אאוט, קרז'אקוב הבקיע מול רוזנבורג ואולימפיק מרסיי בדרך להעפלה לרבע הגמר מול סביליה, שם זניט הודחה למרות יכולת טובה ושער של קרז'אקוב במפגש החוץ.
במהלך הקיץ של 2006, דיק אדבוקאט מונה למאמנה של זניט והוריד את קרז'אקוב לספסל. כתוצאה מכך, קרז'אקוב היה מוכן לעזוב את הקבוצה.
סביליה.
ב-28 בדצמבר 2006 קרז'אקוב הועבר לסביליה, וחתם על חוזה בקבוצה למשך חמש שנים וחצי תמורת 5 מיליון אירו, כחלק מעסקת שותפות בין שני המועדונים. תחת המאמן חואנדה ראמוס, קרז'אקוב היה ההעדפה השנייה בחוד ההתקפה של סביליה אחרי לואיס פביאנו ופרדי קאנוטה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בינואר 2007 והבקיע את שערו הראשון ב-28 בינואר 2007, בניצחון 2–4 כנגד לבאנטה. הוא הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו בניצחון 3–4 על טוטנהאם הוטספר במסגרת רבע גמר גביע אופ"א ב-5 באפריל 2007. מאוחר יותר הוא תרם לזכייתה של סביליה בגביע אופ"א לעונת 2006/07, לאחר ששותף כמחליף בניצחון על אספניול במשחק הגמר.
לאחר שחואנדה ראמוס עבר לאמן את טוטנהאם הוטספר באוקטובר 2007, דקות המשחק של קרז'אקוב פחתו תחת המאמן הממונה מנואל חימנס. הוא שיחק ארבע פעמים בלבד, והיה החלוץ החמישי של סביליה אחרי לואיס פביאנו, פרדריק קאנוטה, חבייר צ'באנטון וארונה קונה. בעקבות כך היו ספקולציות לגבי מעברו לקבוצה אחרת, לאחר שהתעניינו בו קבוצות טוטנהאם הוטספר, מנצ'סטר יונייטד ופריז סן-ז'רמן. עם זאת, פורסם בעיתון "Sport-Exspress" כי קרז'אקוב יישאר בסביליה ויעזור לה בליגת העל הספרדית ובליגת האלופות.
דינמו מוסקבה.
בפברואר 2008 חתם קרז'אקוב על חוזה למשך שלוש שנים בקבוצה הרוסית דינמו מוסקבה. הוא ביסס במהירות את מעמדו כחלוץ הראשון של הקבוצה, יחד עם טסבטן גנקוב וסיזרו סמדו. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור דינמו בבעיטה חזקה מאזור הפנדל במשחק מול מועדון הכדורגל מוסקבה. עד לסיום עונת 2008 הוא כבש שבעה שערים עבור דינמו, וסייע לה לסיים במקום השלישי בליגה הרוסית. בעונת 2009 כבש קרז'אקוב 12 שערים.
החזרה לזניט.
בפתיחת עונת 2010 חזר קרז'אקוב לקבוצתו הראשונה בקריירה, זניט סנקט פטרבורג, בשורותיה שיחק עד שנת 2017, עת הודיע על פרישתו ממשחק.
ב-18 בדצמבר 2015, לאחר חצי שנה שקרז'אקוב כלל לא שיחק הוא הוחתם בהשאלה בציריך השווייצרית למשך עונה אחת שלאחריה חזר לזניט.
בקיץ 2017 פרש ממשחק פעיל ומונה לתפקיד מתאם בין אקדמיות הכדורגל של קבוצת זניט סנקט פטרבורג.
בסך הכל הבקיע במדי זניט 163 שערים ב־386 משחקי הליגה.
כשחקן בנבחרת.