בארץ ייסד בשנת 1936 יחד עם הרי הלר ואחרים את בית החולים בילינסון בעזרתה של "קופת החולים הכללית של הסתדרות העובדים בא"י", שם עמד בראש המחלקה הגינקולוגית.
בשנת 1948 עבד רבאו בהתנדבות כיועץ גינקולוגי לרופאה הראשית של חיל הנשים ד"ר אנטוניה בורשטין
בשנת 1948 עזב יחד עם ד"ר הלר את בית החולים ועבר לבית החולים תל השומר, שם הקים וניהל במשך שנים את אגף לגינקולוגיה ומיילדות.
הוא עסק במחקר בעיות הפוריות, והפך מחקר זה לחלק מתוכנית המחקר של בית החולים תל השומר. מתלמידיו: הפרופ' חיים זכות, הפרופ' שלמה משיח.
קיבל את תואר יקיר העיר תל אביב.
מתלמידיו: ד"ר דוד הוגו כהן
בשנת 1936 נישא לציונה קטינסקי, דיאטנית ופעילה בוויצו, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, שנולדה בתקופת התיישבותם בכפר הערבי עין סיניא. ילדיהם: פרופ' נורית כנען-קדר, פרופ' יעל קציר ופרופ' מיכה רבאו, שהיה כירורג בכיר באיכילוב.
נכדיו: פרופ' חגי כנען, יונתן כנען, דן קציר, פרופ' תמר קציר ד"ר עודד רבאו, מיכל רבאו, וענת ברקין רבאו.
נפטר בשנת 1983, בן 83 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בלגיה במשחקים האולימפיים
בלגיה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת לונדון (1908) היא משתתפת במשחקים ברציפות. לאורך השנים צברו הספורטאים הבלגים 148 מדליות, בהן 39 מדליות זהב. הענפים בהם הושג המספר הגבוה ביותר של מדליות הם קשתות (20 מדליות, מהן 11 מדליות זהב, הישג המקנה לבלגיה את המקום השלישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי קוריאה הדרומית וארצות הברית), אופניים (26 מדליות, בהן 7 מדליות זהב; בלגיה מדורגת במקום התשיעי בענף זה) ואתלטיקה (13 מדליות, בהן 5 מדליות זהב).
באולימפיאדות החורף משתתפת בלגיה מאז כינונם באולימפיאדת שאמוני (1924), אך היא נעדרה מהם פעמיים. במשחקים אלה צברו הספורטאים הבלגים 6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת.
בלגיה אירחה את המשחקים פעם אחת, בעיר אנטוורפן, ב-1920. המשחקים באותה שנה היו אמורים להיערך בבודפשט, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחלט להעבירם לאנטוורפן, לאות הזדהות עם סבלם של תושבי העיר במהלך המלחמה. בריסל התמודדה על אירוח המשחקים פעמיים, אך לא הצליחה בכך. במכרז לאירוח המשחקים של 1960 דורגה במקום החמישי, אחרי רומא, לוזאן, דטרויט ובודפשט, ובמכרז לאירוח המשחקים של 1964 דורגה במקום הרביעי, אחרי טוקיו, דטרויט ווינה.
היסטוריה.
אולימפיאדת פריז (1900).
הופעת הבכורה של בלגיה במשחקים באולימפיאדת פריז (1900), הייתה מוצלחת מאוד. 78 הספורטאים הבלגים זכו ב-15 מדליות, 5 מכל סוג, ודורגו במקום השישי בטבלת המדליות, אחרי המארחת צרפת, ארצות הברית, בריטניה, הקבוצות המעורבות ושווייץ.
הקשתים זכו ב-6 מהמדליות, ובלט מהם במיוחד הוברט ואן איניס, שזכה בשתי מדליות זהב ובמדליית כסף אחת. עמיתו עמנואל פולון זכה אף הוא במדליית זהב, אמיל דרואר זכה במדליית כסף ולואי גלינור זכה במדליית ארד. גם הרוכבים הבלגים הגיעו להישגים נאים. קונסטנט ואן לאנגנדונק זכה במדליית זהב בתחרות הקפיצה לרוחק, ואמה הגמן הגיע להישג דומה בתחרות הקפיצות. סגנו של הגמן היה ז'ורז' ואן דר פואל, שגם זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצה לגובה.
שמיניית החותרים ממועדון החתירה המלכותי של גנט זכתה במדליית כסף, והקלעים שארל פומייה ופאול ואן אסברוק זכו במדליות ארד. מועדון השחייה והכדורמים של בריסל ייצג את בלגיה בטורניר הכדורמים. הוא גבר על שתי קבוצות צרפתיות, אך הפסיד במשחק הגמר לקבוצה בריטית וסיים במקום השני. נבחרת הכדורגל של אוניברסיטת בריסל הייתה אחת משלוש קבוצות שהתחרו בטורניר הכדורגל, לצד קבוצות מבריטניה ומצרפת. הקבוצה שיחקה משחק אחד מול הקבוצה הצרפתית, והובסה בתוצאה 2–6. בטורניר זה לא הוענקו פרסים, אך הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בתוצאות בדיעבד, ומאחר שהקבוצה הבלגית הגיעה לתוצאה השלישית בטיבה מבין שלוש הקבוצות, הוענקה לה בדיעבד מדליית ארד.
עד מלחמת העולם הראשונה.
באולימפיאדת לונדון (1908) ייצגו את בלגיה 88 ספורטאים. הם זכו ב-8 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, ובלגיה דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות. הקלע פאול ואן אסברוק זכה במדליית זהב, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. סגנו של ואן אסברוק היה אף הוא בלגי, ולטר אליקוט. צוות השייטים בדגם 6 מטר זכה במדליית כסף, וכמוהו גם שמיניית החותרים. רוכב האופניים יוזף ורברוק זכה במדליית ארד במרוץ ל-20 ק"מ, וכך גם נבחרת הסיף במקצה הדקר. נבחרת הכדורמים דורגה במקום השני בבית בן ארבע נבחרות, לאחר שגברה על הולנד ועל שוודיה והפסידה לבריטניה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) ירד מספר המדליות בהן זכו הבלגים ל-6. הענף המצליח ביותר היה הסיף. פאול אנספך זכה במדליית הזהב במקצה היחידים בדקר, והיה שותף לזכייה במדליית הזהב במקצה הדקר הקבוצתי. פיליפ דה בוליו זכה במדליית הארד במקצה היחידים. החותר פולידור וירמן זכה במדליית כסף, הרוכב עמנואל דה בלומארט זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצות ונבחרת הכדורמים זכתה במדליית ארד.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920).
האולימפיאדה היחידה אותה אירחה בלגיה הייתה גם המוצלחת בתולדותיה. הספורטאים הבלגים צברו 36 מדליות, בהן 14 מדליות זהב, ודורגו במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, שוודיה, בריטניה ופינלנד.
הענף בו בלטה בלגיה במיוחד היה הקשתות. הקשתים הבלגים זכו ב-14 מדליות מתוך ה-21 שחולקו, וב-8 מתוך 10 מדליות הזהב שחולקו. עם זאת, במרבית התחרויות היה מספר המתחרים היה נמוך במיוחד, וזכייה במדליה לא דרשה מאמץ רב. הוברט ואן איניס בן ה-54, שעשרים שנה קודם לכן זכה במדליות באולימפיאדת פריז, זכה במדליות זהב בירי במטרה נעה מ-28 מ' ומ-33 מ' ובמדליית כסף בירי במטרה נעה מ-50 מ'. בכל אחד משלושת המקצים היו רק שני מתחרים. ואן איניס היה שותף גם לזכיות הקבוצתיות של הנבחרת הבלגית במדליות זהב בירי במטרה נעה מ-50 ומ-33 מ', ובמדליית הכסף בירי מ-28 מ'. בשני המקצים בהם זכתה הנבחרת בזהב התחרתה מולה רק נבחרת צרפת, ובמקצה השלישי השתתפה גם נבחרת הולנד. בתחרויות הירי במטרות נייחות השתתפו רק בלגים, והם חלקו במדליות. אדמונד קלוטנס ניצח במקצה המטרה הגדולה ואדמונד ואן מור ניצח במקצה המטרה הקטנה. לתחרויות הקבוצתיות התייצבה רק הנבחרת הבלגית, שזכתה, מן הסתם, במדליות הזהב.
ענף נוסף בו בלטו הבלגים הוא הרכיבה, ובו גם התחרות הייתה רבה יותר. דניאל בוקארט ניצח בתחרויות ההתעמלות על גבי סוס, מקצה בו לואי פינה זכה במדליית הארד. שניהם היו שותפים לזכייה במדליית הזהב במקצה הקבוצתי. בתחרות הקפיצות זכתה הנבחרת הבלגית במדליית הכסף, ובתחרות הכללית במדליית הארד. השייטים הבלגים זכו בשלוש מדליות. בדגם 6 מטר נערכו שני מקצים, לפי חוקים שונים. באחד מהם זכה הצוות הבלגי, שהיה אחד מארבעה צוותים, במדליית הזהב, ובשני, בו היה אחד משני צוותים, זכה במדליית הכסף. בדגם 8 מטר התחרו 3 צוותים. הצוות הבלגי הגיע למקום השלישי, וזכה במדליית הארד. תחרויות השיט היו היחידות שלא נערכו בתחומי בלגיה, אלא מול חופי הולנד. גם בהרמת משקולות זכו הבלגים ב-3 מדליות: פראנס דה האס זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, ובקטגוריית המשקל של עד 67.5 ק"ג זכה לואי ויליקה במדליית הכסף וז'ורז' רומס במדליית הארד.
רוכב האופניים אנרי ז'ורז' זכה במדליית הזהב במרוץ ל-50 ק"מ. הנבחרת הבלגית זכתה במדליית ארד במרוץ נגד השעון. בהתעמלות, זכתה נבחרת בלגיה במדליית כסף בקרב-רב (בתחרות השתתפו חמש נבחרות), ובמדליית ארד בתחרות בשיטה השוודית (בה השתתפו שלוש נבחרות). נבחרת הסיף זכתה במדליית כסף בדקר, כמו גם נבחרת הקליעה. השחיין היהודי ז'ראר בליץ, שהיה חבר גם בנבחרת הכדורמים, זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב, וגם נבחרת משיכת החבל זכתה במדליית ארד, בתחרות בה השתתפו חמש נבחרות.
בענפי הכדור זכו הנבחרות הבלגיות לכמה הצלחות. נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הזהב, אך משחק הגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה היה שנוי במחלוקת. הצ'כוסלובקים נטשו את המגרש בדקה ה-40, בפיגור 0–2, לאחר שאחד משחקניהם הורחק, לטענתם שלא בצדק. בהמשך טענו הצ'כוסלובקים כי השיפוט לא היה הוגן, כי השערים שהבקיעו הבלגים היו צריכים להיפסל, כי נוכחותם של חיילים בלגים באצטדיון הפריעה למשחק, וכי אותם חיילים ביזו את דגל צ'כוסלובקיה. טענותיהם של הצ'כוסלובקים נדחו, ותוצאת המשחק נקבעה 0–2. טורניר הכדורמים היה נינוח יותר. הנבחרת הבלגית זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת בריטניה, וגברה על ארצות הברית במשחק על מדליית הכסף. נבחרת ההוקי דורגה במקום השלישי בבית בן ארבע נבחרות, לאחר שגברה על נבחרת צרפת והפסידה לבריטניה ולדנמרק, וזכתה במדליית הארד.
עד מלחמת העולם השנייה.