חפציבה היא דמות מסתורית כיוון שבדרך כלל ביהדות אם המשיח איננה דמות חשובה, בעוד שבספר זרובבל היא המנהיגה את התופעה המשיחית. יוסף דן רואה בכך רמז להשפעה נוצרית ובייחוד רמז לתפיסה הנוצרית שהעמידה במרכז הפולחן הדתי את דמותה של מרים, אם ישו בתקופה הביזנטית. חפציבה אינה מופיעה בכל העיבודים לספר שבחן יוסף דן לפיכך משער דן כי מחבר הספר לא ראה בעניין סכנה אך ממשיכי דרכו ביקשו להרחיק כל רמז לדמיון לסיפור ישו.
רקע היסטורי.
לדעת חוקרים רבים, בהם ההיסטוריון מיכאל אבי יונה, אירועי הספר מתייחסים לשבר הגדול של כישלון המרד היהודי האחרון ברומא, ההתקוממות היהודית בזמן הכיבוש הפרסי של ארץ ישראל (שנת 614 לספירה). בתקופה זו נדמה היה שהמלחמה בין האימפריה הפרסית הסאסאנית בראשות כוסרו פרוויז לבין האימפריה הביזנטית בראשות הקיסרים פוקאס והרקליוס עתידה לסייע ליהודים להפוך שוב לבעלי עצמאות מדינית בירושלים. היה זה זמן קצר לאחר שהקיסר הביזנטי פוקאס, ששלט בארץ ישראל, הוציא גזירת שמד לפיה על כל יהודי ממלכתו להתנצר. לפיכך ייתכן שהוא מועמד טוב להיות "ארמילוס" (יוסף דן סבור ש"ארמילוס" הוא שיבוש של "רומולוס אוגוסטולוס" (מת בסביבות 511), הקיסר האחרון של האימפריה הרומית במערב).
במלחמת העולם הזו הפרסים היוו כח חילוני נייטרלי בניגוד ל"מלכות אדום הרשעה", ביזנטיון הנוצרית, לפיכך היהודים תמכו בפרס, שכבשה את הארץ. השלטון הפרסי, לפי מורשת כורש, התיר ליהודים לקיים שלטון עצמאי בירושלים ואף להפרע משכניהם הנוצרים. התסיסה המשיחית בקרב העם הייתה רבה ביותר והייתה אף תכונה לקראת הקמת בית המקדש. אולם, תוך זמן קצר (כשלוש שנים) השתנתה תמונת המצב הגאו-פוליטית והשליט הפרסי החליט לכרות ברית עם הנוצרים דווקא ולאפשר לכהני הדת שלהם לשלוט בירושלים. יהודי ירושלים הוגלו ונאסר עליהם להיכנס לעיר, רבים מהם נוצרו בכוח או נהרגו. האכזבה הנוראה, טוענים החוקרים, מצאה לה ביטוי ביצירה האפוקליפטית לפיה על משיח בן יוסף למות כדי לאפשר את המערכה האחרונה על הגאולה.
השפעתו הספרותית בימי הביניים.
ספר זרובבל נודע ונקרא בקרב כמה מחשובי חכמי ישראל בימי הביניים, אך חרף עתיקותו היחסית לא כולם החשיבוהו כספר סמכותי כמו ספרות חז"ל הקלאסית. כך למשל רבי אברהם אבן עזרא כותב:
אחרים בימי הביניים דווקא אימצו את הספר ונמצאו עיבודים לכמה מרעיונותיו. ההד החשוב ביותר לספר הוא בספר האמונות והדעות של רבי סעדיה גאון, מן המאה ה-9, מאמר שמיני (מאות ז' ואילך).
הדים ספרותיים נוספים לספר זרובבל נמצאו גם בפיוטים רבים.
נוסחי הספר והמחקר.
הספר נדפס לראשונה, על סמך נוסח משובש, על ידי אהרן ילינק בבית המדרש.
חלוץ העוסקים בספר באופן מדעי היה י. לוי שההדיר כתבי יד ומהדורות דפוס שהיו מוכרים עד ראשית המאה ה-20 במאמר:
יהודה אבן שמואל ביצע עבודת בדיקה מעמיקה של הנוסחים שהיו בפני לוי ונוסחים אחרים ופרסם נוסח מדויק ומדעי של הספר, המבוסס בעיקר על כת"י קושטא, בספרו מדרשי גאולה (ראו ב"לקריאה נוספת"). לפי דבריו: "לא היססתי מהעביר חלקים שלמים ממקום למקום. תקנתי עשרות תיקונים סגנוניים, כרונולוגיים וענייניים".
המהדורה העדכנית ביותר, הכוללת גם תרגום לאנגלית היא:
לודיט
דאליה
בארתולומיאוס דיאס
נאגסי קראסטוס
נאגסי קראסטוס ("נגאסי השני") היה הנסיך ששלט בשוואה, היה אציל אמהרי חשוב באתיופיה ונחשב למייסדו של הענף השוואני של השושלת הסולומונית.
למרות שבאופן רשמי אביו לסאבה קאל (אדון אגאנצ'ה, מאנז) היה נינו של הנסיך יעקב שהיה בנו של הקיסר לבנה דנגל בקו זכרי ועקב כך השתייך לשושלת הסולומונית (גרסה זו, סיפר סרטה וולד, שהיה חבר מועצה של סהלה סלאסי. מנגד יש הטוענים שזה בעצם זיוף יוחסין מאוחר של יורשיו, על מנת לקבל הכשר לטענתם לתואר קיסר אתיופיה מאתיים שנה מאוחר יותר תחת מנליק).
גרסאות אחרות שנאספו בידי מרדכי אביר הם: שאמו, סנביט, הייתה אישה שהשתייכה לשושלת הסולומונית ואביו היה בעל קרקעות עשיר ממאנז. לפי גרסה אחרת הייתה אמו סנביט בתו של ראס פאריס, "אשר יחד עם תומכים אחרים רבים של הקיסר סוסוניוס נמלטו לתוך מאנז."
לאחר שנילחם נגד הוואלו והיג'ו (תתי שבט של האורומו) מצפון למאנז, הוא הכניע את האורומו שבמחוז יפאט, אשר שימשה מאוחר יותר כמרכז האצילות השאוונית לאחר מאנז. כיבושים נוספים שלו כללו את המחוזות של דיבדבו, מנגיסט, מקפוד, דוקאקיט, אסונדאבה. ממחוזות אלו בסוף המאה ה-17 הוא הצליח להקים אוטונומיה בשוואה. ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכות נאגאסי קראסטוס את החלפת הבירה של שוואה מטגולאט לדברה ברהן.
בתחילת המאה ה -18 הלך נגאסי לגונדר כדי לחלוק כבוד לקיסר אתיופיה ייאסו הראשון, ונפטר שם ממחלת האבעבועות השחורות. הוא לא הצליח לקבל את התואר מארידאזמץ', אשר אומץ מאוחר יותר באופן חד צדדי על ידי בנו ויורשו סבסטיאנוס. מותו גרר תקופה של אי סדר בתחום שוואה, והשטחים שכבש חזרו לשליטיהם המקוריים.
התקווה - מפלגה ציונית לאומית
התקווה - מפלגה ציונית לאומית היא מפלגה ישראלית ציונית-לאומית שהוקמה בשנת 2008 ובראשה עמד פרופסור אריה אלדד. מפלגת התקווה היא מפלגת ימין, הפונה לציבור הלאומי בדגש על הציבור החילוני והמסורתי שלא מזדהה בהכרח עם הציונות הדתית אך מאמין בארץ ישראל השלמה ומתנגד למדינה פלסטינית.
היסטוריה.
המפלגה הוקמה כתגובה לאיחודן של המפד"ל ומרכיבי האיחוד הלאומי - תקומה, אח"י ומולדת למפלגה אחת המזוהה עם הציונות הדתית (מפלגה שכונתה מאוחר יותר הבית היהודי), אשר לדעת מייסדי התקווה אינה מייצגת אותם יותר. יושב ראש ההנהלה הזמנית היה יהואר גל, ועם חברי ההנהלה הזמנית נמנו ח"כ אריה אלדד וחיים משגב.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף רשמית למפלגה אריה אלדד, חבר הכנסת באיחוד הלאומי מטעם מולדת, וב-9 בדצמבר 2008 נבחר לעמוד בראשה ובאותו יום נערכו פריימריז לרשימת המפלגה.
ב-28 בדצמבר 2008, לאחר שמפלגות האיחוד הלאומי פרשו מרשימת הבית היהודי, התאחדה המפלגה עם מולדת ותקומה להקמה מחדש של רשימת האיחוד הלאומי, אליהן נוספה מפלגת ארץ ישראל שלנו. למפלגת התקווה הוקצו בעשירייה הראשונה המקומות השלישי (אריה אלדד), השמיני (ד"ר רון בריימן) והעשירי (אילן כהן). יהואר גל, מייסד המפלגה והיו"ר הזמני שלה עד הפריימריס, בהן נבחר למקום הרביעי בלבד ברשימה, סירב לקבל זאת ועתר לבית הדין של המפלגה בטענה שהמקום השני אמור להיות משוריין עבורו. לאחר שבית הדין לא קיבל את עתירתו, ובעקבות המחלוקות הפנימיות שנתגלעו במפלגה לאחר הפריימריס והריצה המשותפת עם האיחוד הלאומי, הוצב גל במקום ה-22 ברשימה, השביעי והאחרון מבין נציגי המפלגה. בסמוך לבחירות הודיע גל על תמיכתו במפלגת הבית היהודי (אך לא התפטר רשמית מהרשימה). בבחירות עצמן זכה האיחוד הלאומי ב-4 מנדטים ואלדד נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) פרשה התקווה מהאיחוד הלאומי יחד עם מיכאל בן-ארי וברוך מרזל שפרשו מארץ ישראל שלנו וחזרו לחזית יהודית לאומית, והם הקימו יחד את רשימת עוצמה לישראל. הרשימה המשותפת לא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015) לא חודשה השותפות והתקווה לא התמודדה בבחירות.
אידאולוגיה.
במצע המפלגה נכללים העקרונות:
רובוטריקים ארמדה
רובוטריקים ארמדה (אנגלית: Transformers: Armada) היא סדרת בת של הרובוטריקים אשר הופקה במקור בין השנים 2002–2003. בישראל הסדרה משודרת החל משנת 2003 בערוץ "JETIX ישראל" בדיבוב לעברית על ידי עוזי פוקס ואולפני נ.ל.ס בע"מ.
הסדרה היא סדרת אנימציה לילדים המשתמשת בדמויות ומאפיינים מין הסדרה המקורית ששודרה בישראל בתחילת שנות השמונים, אולם ניכרים בה שינויים קוסמטיים של הדמויות המקוריות וכן נוספו בה דמויות חדשות.
עלילת הסדרה.
לפני עידנים רבים, עמוק בתוך הקוסמוס, קמו לתחייה יצורים דיגיטליים מיוחדים במינם. היצורים החלו לחפש אחר צורות חיים אחרות ושלחו חוקרים לכל רחבי הגלאקסיה. דמויות מכניות־דיגיטליות אלה נקראו "משני הצורה". אחד הכוכבים הראשונים בהם התיישבו נודע ברחבי החלל והזמן בשם "סייברטרון". מלחמת אזרחים פנימית פרצה, ורובוטים קטנים הקרויים "מיניקונים" ניאורו בפרוטוקול קרב ושימשו את הרובוטריקים והשקרניקים כמטעני אנרגיה חשובים. במהרה הובילה המלחמה את המיניקונים לסף הכחדה. בלית ברירה החליטו המיניקונים לחבור יחדיו נגד הרובוטריקים והשקרניקים, ולהשתחרר משליטתם ההרסנית. קרב אחר קרב לא הובילו לתוצאות ובמהרה מצאו עצמם הרובוטריקים והשקרניקים במבוי סתום. הצדדים הבינו שהניצחון יבוא במחיר כבד והוכרזה הפסקת אש. במהלך הפסקת אש זו הוחלט כי יש לבנות עבור המיניקונים חללית ענקית אשר תעוף הרחק לחלל. כך לא ינוצלו יותר המיניקונים במלחמות קלאקטיות בעולם. לאחר שריחפו במשך מאות מיליוני שנים התרסקה חללית המיניקונים על ירח הסובב סביב כוכב לכת פרימיטיבי הקרוי כדור הארץ. החללית התרסקה והתנפצה לרסיסים. בעקבות ההתרסקות התפזרו המיניקונים לאורכה ולרוחבה של כל הפלנטה. מיליוני שנים חלפו ופני שטח הכדור השתנו. המיניקונים נישארו רדומים מתחת לפני האדמה. לאחר פרק זמן מסוים חשפו בני האדם את קיומם של המיניקונים. כך למעשה חודשה מלחמתם של שני הצדדים.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי.
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
לסתה
לסתה (געז: ላስታ) מחוז היסטורי בצפון מרכז האימפריה האתיופית לשעבר וכיום נפה במדינת אמהרה. הנפה גובלת בנפת מקת מדרומה, נפת בוגנה במערבה, נפת דהנה בצפון-מערבה, נפת גזה גיבלה בצפונה ונפת גידן במזרחה.