אוננות הדדית.
אוננות הדדית (נקראת גם "לעשות ביד") לרוב מערבת גירוי ידני של אברי מין על ידי שני אנשים או יותר המגרים את עצמם או זה את זה. אוננות הדדית מתקיימת לעיתים במצבים שבהם המשתתפים לא מרגישים מוכנים או מסוגלים פיזית או חברתית, לקיים יחסי מין עם חדירה, אך בכל זאת מעוניינים לקיים מגע מיני הדדי. אוננות הדדית יכולה להיות גם משחק מקדים, בהאקט המיני העומד בפני עצמו.
אוננות הדדית כוללת גירוי מיני של הפין, פי הטבעת, הדגדגן הנרתיק, או חלקים אחרים בפות והחדרת אצבעות לווגינה או לפי הטבעת. גירוי מיני של איברי המין על ידי כפות הרגליים (פוטג'וב) אף הוא חלק מאוננות הדדית. אוננות הדדית יכולה להוביל לאורגזמה. לעיתים, מטרתה היא שימור קרום הבתולים או מניעת היריון. אם לא מוחלפים נוזלי גוף, אוננות הדדית היא צורה של מין בטוח, המקטינה באופן משמעותי את הסיכון להעברת מחלות המועברות במגע מיני.
באוננות הדדית שמטרתה להגיע לאורגזמה, משתמשים בידיים ובאצבעות (לעיתים עם חומר סיכה או עם רוק), ומלטפים את הפין, הדגדגן ושאר אברי המין של בן או בת הזוג. קיימת טענה כי הגעה לאורגזמה מאוננות משותפת מובילה לאורגזמות אינטנסיביות וארוכות יותר מאשר אורגזמות רגילות. אורגזמה מאוננות משותפת כוללת מגוון רחב של תחושות ויכולה להימשך בין מספר דקות ועד מספר שעות. עם זאת, טכניקה זו אינה מקטינה את הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני, בפרט HIV.
מין ללא חדירה כלל.
ניתן לחלק מין ללא חדירה לאקטים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית.
אקטיים מיניים ללא חדירה כלל כוללים:
סיכונים בריאותיים.
יחסי מין ללא חדירה נתפסים כיחסי מין בטוחים מאחר שאינם כוללים החלפה ישירה של נוזלי זרע או של נוזלי הנרתיק. על אף שהסיכונים הכרוכים ביחסי מין ללא חדירה פחותים באופן משמעותי מאלה הכרוכים ביחסי מין עם חדירה, קיימים סיכונים מסוימים גם באקטים מיניים מסוג זה. באקטים מיניים מסוימים שאינם כוללים חדירה יש סיכון קטן להריון וסיכון להידבק במחלות המועברות במגע מיני.
הסיכוי אמנם נמוך, אך היריון יכול להיווצר בעת קיום יחסי מין אנאליים בין גבר ואשה או בקיום צורות אחרות של יחסי מין שבהם הפין קרוב לווגינה, כמו חיכוך בין אברי המין או חיכוך הפין בין ירכי האשה. ביחסי מין מהסוגים האלה, זרע עשוי להגיע לאזור הנרתיק ולהיכנס אל תוך הווגינה יחד עם נוזלי הנרתיק. זרע יכול להגיע אל תוך הנרתיק גם דרך מגע של הנרתיק עם אצבעות או איברי גוף אחרים שנדבק אליהם זרע.
הסיכון למחלות המועברות במגע מיני קיים באקטים מיניים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית. אופן העברת מחלות אלה מפורט להלן:
באקטים מיניים עם חדירה חלקית, הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני גדול יותר, מאחר שקיימת חדירה מסוימת של האצבע או הפה אל הנרתיק או פי הטבעת וקיים פוטנציאל גבוה יותר להעברת נוזלי גוף. המחלות הבאות המועברות במגע מיני עלולות להיות מועברות דרך יחסי מין ים חדירה חלקית:
אנשים רבים מודאגים לגבי הסיכון לחלות בנגיף HIV/איידס. בדרך כלל, הנגיף מועבר באמצעות יחסי מין לא מוגנים (וגינאליים או אנאליים), בעת שימוש במזרק נגוע או במעבר מאם לתינוקה. אדם אינו יכול להידבק ממגע מקרי, כגון חיבוקים, ואף לא מנשיקות, עם זאת, קיים סיכון להידבק בנגיף אם דם נגוע ב-HIV או הפרשות איברי המין (זרע או הפרשות מהנרתיק) באות במגע עם פצע פתוח.
הדרך היחידה להגנה מלאה מפני היריון או מחלות המועברות במגע מיני היא הימנעות מוחלטת מפעילות מינית. עם זאת, אם אדם מחליט להיות פעיל מינית, קיימות כמה דרכים להקטין את הסיכון:
שימוש בשיטות הורמונליות למניעת היריון עשוי להקטין עוד יותר את הסיכון להיכנס להריון ממגע מיני ללא חדירת פין.
מריה תרזה, נסיכת ביירה
מריה תרזה פרנסיסקה דה אסיס אנטוניה קרלוטה חואנה ג'וזפה קסבייר דה פאולה מיכאלה רפאלה איזבל גונזגה דה בורבון אי ברגנסה, נסיכת ביירה (בפורטוגזית: Maria Teresa de Bragança; 29 באפריל 1793 - 17 בינואר 1874), הייתה בתו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה.
ביוגרפיה.
מריה תרזה נולדה ב-29 באפריל 1793 בליסבון, לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו.
ב-13 במאי 1810 התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל בריו דה ז'ניירו, אולם הוא מת בשנת 1812, זמן קצר לאחר לידת בנם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד. מריה תרזה הייתה מאוד שמרנית, ותמכה באחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל במהלך המלחמות הליברליות. בשנת 1830 נולדה לדודה פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ומריה תרזה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של גיסה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלט קרלוס לאנגליה, שם הציעה לו הממשלה קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, שם נתמך באופן פעיל על ידי המפלגה הלגיטימית. עד מהרה הצטרף אל חסידיו באליזונדו במערב הפירנאים בספרד, ובאוקטובר 1834 הוציאה גיסתו מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות צו ששלל ממנו את זכויותיו כאינפנטה מספרד, דבר אשר אושר על ידי הקורטס בשנת 1837.
בעקבות מותה של אחותה מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל בשנת 1834, התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ב-20 באוקטובר 1838, אך לא היו להם ילדים, והיא גידלה את ילדיו הקודמים - בני אחותה. עד מהר הם נאלצו לברוח מספרד, ועברו להתגורר בטריאסטה. בשנת 1855 מת בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, וב-17 בינואר 1874 מתה מריה תרזה.
חואן, רוזן מונטיסון
חואן, רוזן מונטיסון (בספרדית: Juan de Borbón; 15 במאי 1822 - 18 בנובמבר 1887), היה הטוען לכתר ספרד בין השנים 1861–1868 והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1883–1887.
ביוגרפיה.
חואן נולד ב-15 במאי 1822 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
בשנת 1830 נולדה לדודו פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, אביו קרלוס. אביו לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אמו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחה משפחתם במרץ 1833 לפורטוגל.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1838 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות. חואן נפרד מאשתו שחזרה למודנה עם ילדיהם, ומכיוון שהיה צלם פעיל הוא הצטרף בשנת 1853 כחבר מייסד של החברה המלכותית לצילום.
בשנת 1861 מתו אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, הוכר חואן כחואן השלישי, מלך ספרד. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנו קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
לאחר הוויתור על תאריו חי חואן בעיקר באנגליה בעיירה וורת'ינג, תחת השם צ'ארלס מונפורט. הוא חי עם אישה אנגלייה, אלן שרה קרטר, ממנה היו לו בן ג'ון מונפורט (1861–1929) ובת הלן (1859–1947).