ב-1980 החל לעבוד במכון ויצמן. בשנת 1984 הפך לפרופסור ובשנת 1988 לפרופסור מן המניין. כיהן דיקן מדרשת פיינברג וראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית של התא. היה מרַכז הפעילות החינוכית של בשער.
בתו היא חוקרת הסרטן פרופ' תמר (תמי) גיגר, אף היא חברת סגל במכון ויצמן למדע.
ג'ים שרידן
ג'ים שרידן (באנגלית: Jim Sheridan; נולד ב-6 בפברואר 1949) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אירי. מבין סרטיו הבולטים ביותר ניתן למנות את "כף רגלי השמאלית" (1989) ו"בשם האב" (1993).
ראשית חייו.
שרידן נולד וגדל בדבלין, אירלנד, ובין השנים 1969–1972 למד אנגלית והיסטוריה ביוניברסיטי קולג' דבלין. בשנים הבאות עסק בכתיבת מחזות בדבלין, יחד עם אחיו פיטר.
בשנת 1981 היגר לקנדה, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר בשכונת הלס קיצ'ן שבניו יורק, ארצות הברית. עד סוף שנות ה-80 היה המנהל האמנותי של המרכז לאמנות אירית באוניברסיטת ניו יורק.
יצירה קולנועית.
בשנת 1989 חזר לאירלנד, וביים את סרט הבכורה שלו – "כף רגלי השמאלית" – המבוסס על האוטוביוגרפיה של הצייר האירי כריסטי בראון. הסרט זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית מפתיעה; על אף התקציב הצנוע, אשר עמד על כ-730,000 דולר, גרף הסרט כ-14.7 מיליון דולר בסך הכול. בטקס פרסי אוסקר ה-62 זכו כוכבי הסרט דניאל דיי-לואיס וברנדה פריקר בפרסי השחקן הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה, בעוד שרידן עצמו היה מועמד לפרסי הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, והמפיק (נואל פירסון) היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.
בשנת 1990 ביים את ריצ'רד האריס וג'ון הרט בסרט "השדה". שנתיים לאחר מכן כתב את התסריט לסרטו של מייק ניואל "אל המערב הקסום".
בשנת 1993 יצא סרטו השלישי "בשם האב", גם הוא בכיכובו של דניאל דיי-לואיס. הסרט, אשר עוסק בפיצוץ פאב גילפורד, היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר – בהם פרסי הסרט, הבמאי והתסריט המעובד הטובים ביותר, אליהם היה מועמד שרידן. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין זכה הסרט בפרס דוב הזהב, המוענק לסרט הטוב ביותר בפסטיבל.
בשנת 1996 כתב והפיק את הסרט "בזכות האם", בכיכובה של הלן מירן. בשנה העוקבת ביים את דיי-לואיס בפעם השלישית, בסרט האירי "המתאגרף". בשנת 1999 הפיק את סרטה של אנג'ליקה יוסטון "אגנס בראון".
בשנת 2002 יצא סרטו הסמי-אוטוביוגרפי "באמריקה", אותו כתב יחד עם שתי בנותיו נעמי וקירסטן. הסרט מספר על קשייה של משפחת מהגרים אירים בניו יורק, ומבוסס חלקית על ניסיונו של שרידן עצמו בשנות ה-80. בטקס פרסי אוסקר ה-76 קיבלו שרידן ובנותיו מועמדות לפרס התסריט המקורי הטוב ביותר, ושני השחקנים הראשיים סמנתה מורטון ודג'ימון הונסו היו מועמדים לפרסי השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה.
בשנת 2005 ביים את הראפר קרטיס ג'קסון ("50 סנט") בסרט "תתעשר או תמות בדרך", המבוסס חלקית על חייו האישיים של ג'קסון שהפך מסוחר סמים לזמר מצליח. היה זה סרטו הראשון של שרידן אשר לא צולם כלל באירלנד. בשנת 2009 ביים את הסרט "אחים", בו משחקים ג'ייק ג'ילנהול, טובי מגווייר ונטלי פורטמן. בשנת 2011 ביים את המותחן "בית החלומות", ובשנת 2016 יצא סרטו "הכתובים הסודיים".
מישל הידלגו
מישל הידלגו (בצרפתית: Michel Hidalgo; 22 במרץ 1933 – 26 במרץ 2020) היה כדורגלן ומאמן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר. היה המאמן של נבחרת צרפת בין השנים 1976–1984.
ביוגרפיה.
הידלגו נולד ב-22 במרץ 1933 ב-Leffrinckoucke, נורמנדי, שבצרפת. הוא נקרא על שמו של הכומר המקסיקני מיגל הידלגו וקוסטילה. כשהיה נער שיחק בקבוצה נורמנדי US, וזכה עימה באליפות המחוזית נורמנדי לנערים. הידלגו התחיל את הקריירה שלו בקבוצה לה האבר שם שיחק במשך כשתי עונות, לפני שעבר לסטאד ריימס. עם ריימס זכה בליגה הצרפתית ובגביע האלופות הצרפתי, והגיע עמה לגמר גביע אירופה לאלופות הראשון אי פעם. במשחק הגמר נגד ריאל מדריד כבש הידלגו שער, אך ריימס הפסידה בסיום 4–3. בשנת 1957 עבר הידלגו לשחק במונקו עמה זכה פעמיים בליגה ובגביע, ופעם אחת בגביע האלופות הצרפתי.
לאחר שפרש מקריירת משחק, פנה הידלגו לקריירת אימון. בשנת 1976 מונה למאמן בנבחרת צרפת. הידלגו הוביל את הנבחרת לחצי גמר מונדיאל 1982, בו הודחה לאחר שהפסידה לגרמניה בפנדלים, וזכה עימה ביורו 1984, לאחר ניצחון בגמר על ספרד. לאחר ניצחונו בגמר היורו, הוא העביר את המושכות להנרי מישל שנהיה למאמן, והוא קיבל את תפקיד המנהל הטכני של הנבחרת תפקיד אותו מילא עד שנת 1986.
הידלגו נפטר ב-26 במרץ 2020, במרסיי, לאחר מאבק ממושך במחלה.
אמן התענית
קבוצת תדהר
קבוצת תדהר בע"מ, המוכרת בשם המקוצר "תדהר", היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייזום, הקמה, ושיווק פרויקטים למגורים, מסחר ותעשייה בישראל ומחוצה לה, ומחזיקה נכסים מניבים בישראל ומחוצה לה.
היסטוריה.
תדהר נוסדה בשנת 1993 על ידי המהנדס אריה בכר ושותפו גיל גבע. בשנת 2005 השניים מכרו חלק מהחזקותיהם בחברה לאיש העסקים האמריקאי מארק וייסמן והוא הצטרף כשותף שלישי בחברה.
מיזמים בולטים:
הקבוצה מחזיקה במחצית הבעלות על מלון "ריץ קרלטון" בהרצליה. נכסים מניבים נוספים של החברה כוללים קומפלקס הייטק פארק ברעננה, פארק העסקים Cu ברמת החייל, מגדל רוגובין תדהר במתחם הבורסה ברמת גן ועוד.
מדף הקרח אבוט
מדף הקרח אבוט (באנגלית: Abbot Ice Shelf) הוא מדף קרח גדול, הגובל בחוף אייטס בין כף וייט לבין נקודת פפרוגנר שבאנטארקטיקה.
אורכו של מדף הקרח 400 קילומטרים ורוחבו 60 קילומטרים.
בקצה הצפוני של המחצית המערבית של מדף הקרח מצוי האי ת'רסטון. מספר איים גדולים נוספים מוקפים במלואם או בחלקם על ידי מדף הקרח: שרמן, קרפנטר, דסטין, ג'ונסון, מקנמרה, פרוול ו-דנדטלר.
שטחו של מדף הקרח 35,028 קמ"ר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי מדף הקרח.
מדף הקרח התגלה (נצפה מן האוויר) בטיסות שנערכו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בפברואר 1940.
חלקו המערבי של מדף הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
מדף הקרח כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966.
מקור השם.
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
מדף הקרח נקרא על שמו של אדמירל הצי ג'יימס לוייד אבוט, הבן (James Lloyd Abbot, Jr), מפקד היחידה הימית של חיל התמיכה של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה בין פברואר 1967 ליוני 1969.
קרחון המפטון
קרחון המפטון (באנגלית: Hampton Glacier) הוא קרחון בחלק הצפון-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין הר האן והר ניקולאס.
הקרחון זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח, לאורך המדרונות המערביים של רכס דאגלס, ונשפך אל מפרץ שוקאלסקי.
אורכו של הקרחון 46 קילומטרים, ורוחבו 9 קילומטרים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון צולם מהאוויר בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הקרחון מופה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שמו של וילפרד אי. המפטון (Wilfred E. Hampton), שהיה נווט המטוס של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר צילמה מהאוויר (וגילתה) את הקרחון.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 153
פרויקט אמאד
פרויקט אמאד (בפרסית: پروژه آماد) הוא המיזם האיראני לייצור נשק גרעיני שהחל בשנת 1992 ובשנת 2003 השתנה באופן רשמי לפרויקט ספאנד.
מטרת הפרויקט.
מטרת הפרויקט לייצר חמש פצצות גרעיניות במשקל 10 קילוטון כל אחת ולהרכיב אותן על טילי שיהאב 3.
יוזמי הפרויקט.
הצמרת האיראנית המליצה להתחיל בפרויקט שאושר על ידי שר ההגנה, עלי שמח'אני, המועצה לטכנולוגיות מתקדמות, המועצה העליונה לביטחון לאומי, ונשיא איראן, חסן רוחאני. המלאכה הוטלה על המהנדס מוחסן פח'רי-זאדה ומהנדסים משניים שבהם דוקטור עבאסי-דוואני ראש הפקולטה לפיזיקה באונברסיטת אימאם חוסיין שבטהראן ועמיתו מג'יד שהריארי מאוניברסיטת שהיד בהשתי, שחוסל (לפי פרסומים זרים) על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בהצמדת פצצה לרכב שבו ישבו שהריארי ודוואני, אך דוואני ניצל.
מהלך הפרויקט.
פרויקט אמאד עלה לשולחן הצמרת האיראנית כבר ב-1979 לאחר המהפכה האיראנית, אך המנהיג העליון, רוחאללה ח'ומייני, התנגד כיון שחשב שהרעיון אינו עולה בקנה אחד עם האסלאם. לאחר מותו החליטה איראן להתחיל בפיתוח של פרויקט אמאד ובייצור נשק גרעיני במסווה של מטרות אזרחיות. בשנת 1992 החליטה איראן להתחיל בפרויקט אמאד. בשנת 2003, לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק, חשפו מיליציות אופוזיציה את התוכנית. איראן הודיעה שהיא מפסיקה את תוכנית אמאד לנשק גרעיני צבאי ובמקומה הגיעה פרויקט ספאנד שאיראן הודיעה שהוא רק לצורך מחקר אבל מחשיפת הארכיון הגרעיני האיראני עולה כי פרויקט ספאנד מתחלק לשניים: החלק הראשון הוא למחקר ורפואה וכולי והשני ממשיך את פרויקט אמאד כמתכונתו. פרויקט ספאנד פועל עד היום.
המשא ומתן לעצירת הפרויקט.
2015: איראן ומעצמות העולם חותמות על הסכם לעצירת הפרויקט הגרעיני
2017: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים פורץ לארכיון הגרעין האיראני וגונב חצי טון חומר מודיעיני וחושף כי על אף ההסכם איראן המשיכה בפרויקט הגרעין. מיד לאחר חשיפת מידע זה, ארצות הברית פרשה מההסכם.
2020: איראן פורשת כמעט מכל סעיפי ההסכם לאחר חיסולו של מפקד כוח קודס קאסם סולימאני בידי ארצות הברית.
לאדה פריאורה