הקורפוס הוקם ב-24 בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, כמפקדו הראשון מונה הרמן פון פרנסואה, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-81 וה-82. לאחר שהות קצרה בחזית המערבית, הועבר הקורפוס לחזית המזרחית והוצב תחת פיקוד הארמייה ה-11. ב-14 במאי 1915 לחם הקורפוס במתקפת גורליצה-טרנוב, ובהמשך כבש את למברג. ב-11 בספטמבר 1915 מונה הנס פון גרונאו למפקד הקורפוס, במקום ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. הקורפוס לחם בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה, אולם הקורפוס המשיך להילחם, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קבוצת הארמיות בהן
קבוצת הארמיות בהן (בגרמנית: Heeresgruppe Boehn) הייתה קבוצת ארמיות של צבא הקיסרות הגרמנית שפעלה בחזית המערבית בפיקודו של מקס פון בהן, בין 12 באוגוסט 1918 ל-8 באוקטובר 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ממותת כרתים
ממותה למרמוראי
ממותה למרמוראי המכונה ממותה סרדינאית (שם מדעי: Mammuthus lamarmorai) היא מין של ממותה ממשפחת הפיליים, שחייה במשך הפליסטוקן באי סרדיניה, לפני 450,000-40,000 שנה. הממותה הוגדרה ב-1883 בידי החוקר השווייצרי צ'ארלס עמנואל פורסיית' מיג'ור . ממותה זו קרויה על שם החייל והזואולוג האיטלקי אלברטו דלה מרמורה .
המאובנים של ממותה זו היו נדירים וחלקיים והם התגלו במערב האי סרדיניה, בעיקר ממחוז Gonnesa ובעמק ריו מורימנטה, שם הממצאים הגיעו מאבני קונגלומרט טירני. ממצאים אלה כללו שרידי גפיים, עמוד שדרה ושרידי חטים. הללו השתייכו כנראה לפרט אחד. נמצאו שרידי שיניים טוחנות ואולי גם זרוע על יד העיר אוריסטאנו, טוחנות נוספות שהתגלו בסאסארי ומספר שיניים רבות מתקופה יותר קדומה התגלו בסמוך לאלגרו במשקעים נמוכים יותר.
הממותה עברה גמדיות איים והייתה קטנה מכל הממותות למעט מממותת כרתים הגמדית מהאי כרתים. נמצאו עצמות וממצאי שיניים רבות אך לא שלד שלם שלה. רוב השיניים הטוחנות הגיעו לאורך 13 ס"מ ורוחב 6.5 ס"מ ועצם הזרוע של ממותה זו הגיע לאורך 45 ס"מ. גובה כתפיה הגיע עד 1.4 מטר ומשקלה הגיע ל-550 ק"ג בלבד.
ככל הנראה היא הייתה קרובה למינים ממותה דרומית או ממותת הערבות, אשר חיו באירואסיה במהלך הפליסטוקן. הקשר לממותה המוכרת - ממותה צמרית אינו קשור מאוד מאחר שהיא התפתחה עד סוף הפליסטוקן. היא הגיעה לאיים כנראה על גשר יבשתי שנעלם ואולי הייתה קשורה לאיים נוספים בים התיכון כמו סיציליה או מלטה ואולי אף לאיטליה.
ממותה סרדינאית
אגם ביוור (אנטארקטיקה)
אגם ביוור (באנגלית: Beaver Lake) הוא אגם קפוא (מכוסה קרח) בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האגם 11 קילומטרים ורוחבו 8 קילומטרים.
מדף הסלע פלגסטון גובל באגם מדרום וחצי האי ג'טי גובל באגם ממזרח.
האגם ממוקם 27 קילומטרים מזרחית - דרומית-מזרחית מרכס אראמיס שבהרי הנסיך צ'ארלס.
היסטוריה.
גילוי האגם.
האגם התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
המשלחת הקימה מחנה מחקר בסמוך לאגם בספטמבר 1957, ואגם הקרח שימש כמנחת עבור מטוסי הביוור (de Havilland Canada DHC-2 Beaver) של המשלחת.
מקור השם.
האגם נקרא על שם המטוסים ששימשו את המשלחת.
אננקוס
אננקוס (שם מדעי: Anancus; מיוונית: "an" - רחב, מלטינית: "ancus" - מעוקל. כלומר: "עיקול רחב", שם המתייחס למבנה השיניים) הוא סוג של פילאי נכחד, אשר חי במשך הנאוגן עד הפליסטוקן שלפני 7-1.8 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו ברחבי אפריקה (בדרום ומזרח היבשת), אירופה (בבולגריה, יוון, ספרד, איטליה, מולדובה, רומניה, סלובקיה, סלובניה, אוקראינה וצרפת) ואסיה (בהודו, טורקיה וקזחסטן). הוא הוגדר לראשונה ב-1855 ובסוג הוגדרו מינים רבים.
במראהו פילאי זה היה קרוב לבני משפחת הגומפותריומיים והשתייך למשפחה ובהמשך הועבר למשפחת הפיליים הקיימים. כיום (החל מ-2009) מקבצים אותו תחת משפחה חדשה בשם אננקידיים, אף שיש המסווגים אותו כחלק מהגומפתריומים עד היום.
האננקוס דמה יחסית לפיל מודרני והגיע לגובה 3 מטרים בכתפיים ולמשקל של 5 טון בממוצע. ואולם הרגליים שלו היו די קצרות ומבנה החטים שלו היו ארוכים מאוד - עד 4 מטרים והיו ישרים בשיפוע כלפי מטה. ייתכן כי שימשו לפיל זה כהגנה.
מבנה שיניו מרמז שהוא ניזון מליחוך עלים של שיחים ועצים ולא ניזון מעשב. הדבר התאים במהלך רוב המיוקן והפליוקן אך נראה שבפליסטוקן הערבות השופעות פינו את מקומם לשטחי עשב יבשים יותר ואולי הדבר הוביל להכחדתו.
אגם ביוור
סייפרוס איירווייז
צ'רלי איירליינס
הבאנה לאבס
הבאנה לאבס בע"מ (באנגלית: .Habana Labs Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח מעבדים ליישומי בינה מלאכותית.
החברה הוקמה בשנת 2016 על ידי אביגדור וילנץ, יו"ר דירקטוריון החברה והמשקיע הראשון בה, דוד דהן, מנכ"ל החברה ורן חלוץ. החברה גייסה 120 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים ומקרנות הון סיכון. מטה החברה נמצא בקיסריה, והיא מחזיקה מרכזי פיתוח גם בגדנסק, שבפולין ובסן חוזה, שבקליפורניה.
החברה פיתחה שני מעבדים ליישומי בינה מלאכותית:
בדצמבר 2019 נמכרה החברה לחברת אינטל האמריקאית תמורת שני מיליארד דולר במזומן.
לוף ארצישראלי
Vice (מגזין)
Vice הוא מגזין אמריקאי–קנדי המתמקד בלייף סטייל, אמנות, תרבות וחדשות/פוליטיקה. המגזין הוקם בשנת 1994 במונטריאול כמגזין אנטי-ממסדי. מאוחר יותר הקימו המייסדים את חברת Vice Media, שכוללת גם אתר, חטיבת שידורי חדשות, חברת הפקת סרטים, חברת הקלטות והוצאה לאור.
היסטוריה.
Vice הוקם על ידי שלושת המייסדים שורוש אלבי, שיין סמית' וגאווין מקאינס בשנת 1994 בשם Voice of Montreol במימון ממשלתי. כוונת המייסדים הייתה לספק עבודה וכן שירות קהילתי. מאוחר יותר, כשהמייסדים רצו להשתחרר מהמחויבויות הקודמות שלהם למוציא לאור שלהם, הם קנו את מניותיו ושינו את השם ל-Vice ב-1996
בסוף שנות ה-90 רכש ריצ'רד זלווינסקי, מיליונר קנדי שעשה את כספו בתוכנה, את המגזין והעביר את המטה שלו לניו יורק. בעקבות המעבר התפתח למגזין מוניטין לפיו הוא מרבה לפרסם תוכן פרובוקטיבי וסותר את הפוליטיקלי קורקט. תחת שליטתו של זלווינסקי, נפתחו בניו יורק כמה חנויות ממותגות שהציעו ללקוחות לקנות מוצרי אופנה שפורסמו במגזין. תקופה זו נגמרה עם סיום בועת הדוט-קום, במהלכה השיבו המייסדים לעצמם את השליטה במגזין והחנויות נסגרו.
בשנת 2002 הושקה הגרסה הבריטית של המגזין תחת העורך הראשון שלה, אנדי קאפר. בריאיון עמו הסביר קאפר זמן קצר לאחר ההשקה כי תפקיד המגזין הוא לסקר "דברים שבהם אנחנו מתביישים".
בסוף שנת 2007 פורסמו 13 מהדורות שונות של הירחון, חברת התקליטים של Vice Media פעלה, וערוץ הווידאו המקוון VBS.com זכה ל-184,000 צופים ייחודיים במהלך חודש אוגוסט אותה שנה. באותה שנה החל המגזין לסקר אירועים שנחשבו ליותר "רציניים" דוגמת מלחמת עיראק. בריאיון לניו יורק טיימס הסביר שורוש אלבי מדוע: "העולם הרבה יותר גדול מלואר איסט סייד ואיסט וילג' [שכונות בניו יורק]".
תחומי סיקור.
סקופים.
מגזין Vice מעניק במה לפרסומים שונים של העיתונאים, בעלי הטורים, סופרים, גרפיקאים, קריקטוריסטים וצלמים. התוכן המקוון של המגזין השתנה לאורך השנים מעיסוק באמנות ותרבות פופולרית לאקטואליה קשה יותר. בשל המספר הרב של הכותבים בו והעובדה שלעיתים קרובות הם יגישו מעט מאמרים לפרסום, אין למגזין עמדה פוליטית ברורה. המגזין פרסם בעבר גיליונות שלמים שלא קשורים לנושאים שמסקרת תקשורת המיינסטרים, ועסק בנושאים כמו אזרחי עיראק, אינדיאנים, רוסים ועוד.
פוליטיקה.
בריאיון עם עיתון הגרדיאן במרץ 2008 נשאל המייסד שיין סמית' בנוגע לנטייה הפוליטית של Vice, ובתגובה הצהיר: "אנחנו לא מנסים לומר שום דבר פוליטי במסגרת פרגדימת שמאל/ימין... אנחנו לא עושים זאת משום שאנחנו לא מאמינים בלקיחת צד. האם אני דמוקרטי או רפובליקני? אני חושב ששתי התפיסות מזעזעות. וזה לא משנה בשום צורה. כסף מנהל את אמריקה; כסף מנהל כל מקום".
אתר.
Vice ייסד את האתר שלו, Viceland.com בשנת 1996, משום שהכתובת Vice.com הייתה כבר תפוסה. בשנת 2007 ייסד האתר את הדומיין VBS.com שפרסם סרטוני וידאו ושידר מספר תוכניות רשת בחינם. בשנת 2011 אוחדו שני האתרים לתוך Vice.com.
מוניטין.
מאז הקמתו יש למגזין "מוניטין פרובוקטיבי". בשנת 2010 תואר העיתון כ"עיתונות שמבליטה את דעת הכותב עבור דור היוטיוב". ככל שהוא הלך והתפתח, נעשו ניסיונות במגזין להתרחק במידת מה מהמוניטין, כך שעדיין יוכלו לשמור עליו כדי להמשיך לצמוח. עם זאת, הירחון המשיך להיקלע למחלוקות לאורך השנים.
תלונות על הטרדות מיניות.
בסתיו 2017 פורסמו מספר כתבות בהן עלו טענות להתנהגות בעל אופי מיני ותרבות "מועדון הבנים" הכללית בחברת האם של מגזין Vice.
סתיו של פטריארך
סתיו של פטריארך (בספרדית: El otoño del patriarca) הוא רומן שנכתב ב-1975 על ידי הסופר גבריאל גארסיה מארקס. הרומן נסוב סביב חייו הבודדים של רודן נצחי וכל-יכול, השולט ללא מצרים במדינה קאריבית דמיונית. גרסיה מרקס ביסס את הדמות הראשית על מגוון רודנים היסטוריים, כגון גוסטבו רוחס פינייה מקולומביה, פרנסיסקו פרנקו מספרד (יש לציין כי הרומן נכתב בברצלונה), וחואן ויסנטה גומז מוונצואלה. הרומן מהווה סיפור אוניברסלי אודות ההשלכות ההרסניות של ריכוז כוח שלטוני בידי אדם יחיד.