עד מלחמת העולם השנייה.
נמל התעופה הנוכחי נפתח בשנת 1927 בשם "נמל התעופה ריין-רוהר", לאחר הקמתו שנמשכה כשנתיים. בתחילה שימש הנמל את חברת דויטשה לופטהנזה (חברת התעופה הגרמנית הלאומית בימי רפובליקת ויימאר והרייך השלישי), שהפעילה טיסות לברלין, המבורג, קלן וז'נבה, אך עם תחילת מלחמת העולם השנייה הפך למתקן צבאי וחדל מלשמש לתעופה אזרחית.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועד המבנה הנוכחי.
בשנת 1948 חזר הנמל לשימושו המקורי, ותחת השלטון הבריטי באזור, שימש את חברת נתיבי אוויר אירופיים בריטיים (שהתמזגה מאוחר יותר לתוך בריטיש איירוייז) לטיסות ללונדון נורת'הולט, המשמש כיום את חיל האוויר המלכותי.
בשנת 1964 הועלו תוכניות לבניית בית נתיבות חדש, שישמש 1.4 מיליון נוסעים, ובשנת 1969 הוארך מסלול הטיסה הראשי לאורכו כיום של 3,000 מטרים. ב-1973 נחנך המבנה המרכזי החדש ועמו טרמינל B. בשנת 1975 החל את פעילותו קו הרכבת מתחנת הרכבת המרכזית של דיסלדורף לנמל התעופה. בשנת 1977 נפתח טרמינל A במבנה המרכזי. בשנת 1986 נפתח טרמינל C ותנועת הנוסעים הגיעה לכדי 8.22 מיליון, הכמות השנייה בגודלה בגרמניה. בשנת 1992 נפתח מסלול ההמראה השני בנמל.
השרפה ותוכנית Airport 2000+.
ב-11 באפריל 1996 פרצה שרפה בגג טרמינל A, כתוצאה מעבודות שנערכו במקום. בשרפה קיפדו את חייהם 17 אנשים, בעיקר משאיפת עשן, ורבים אחרים נפצעו ואושפזו. הנזק לנמל התעופה נאמד במאות מיליונים, והשרפה הייתה אז לאסון הציבורי הגדול ביותר בנורדריין-וסטפאליה. כתוצאה מהשרפה ונזקיה, הוחלט על תוכנית פיתוח בשם Airport 2000+, שנגעה לתשתיות רבות בנמל ועיצבה את פניו כיום.
במסגרת התוכנית שופץ טרמינל A במהלך 1997–98, טרמינל B נבנה מחדש ונפתח בשנת 2001 והרחבתו של טרמינל C הושלמה בשנת 2003. כמו כן שודרגו באופן משמעותי תשתיות התחבורה היבשתית בנמל - הוקמו חניונים תת-קרקעיים מתחת לטרמינל B החדש, הוקמה תחנת הרכבת הבין-עירונית בפאתי הנמל וכן הוקם המונורייל המקשר בין תחנת הרכבת, חניוני הרכב המרוחקים ובית הנתיבות, שהחליף שירותי שאטל באמצעות אוטובוסים.
כחלק מתוכנית Airport 2000+, שונה שמו של הנמל לשמו הנוכחי - "נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף". התוכנית הושלמה רשמית בחודש מאי 2003, ועלותה הכוללת הסתכמה ב-378 מיליון אירו. השרפה בנמל הביאה לבחינה מחודשת של נושא מניעת הדליקות במבני ציבור, והנמל נחשב לאבן דרך בתחום בטיחות אש בנמלי תעופה.
בשנת 2010 עברו בנמל 18.99 מיליון נוסעים, ובכך היה הנמל לשלישי העמוס ביותר בגרמניה, אחרי נמלי התעופה של פרנקפורט ומינכן, ול-20 העמוס ביותר באירופה. נוסעים במעבר ובטיסות ארוכות היוו כ-13% מכלל תעבורת הנוסעים ב-2010.
תשתית למטוסים.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה, האחד באורך 3,000 מ' והשני באורך 2,700 מ'. קיימות תוכניות להארכת המסלול הארוך לכדי 3,600 מ', אך אלו נחסמות על ידי העיירה הסמוכה ראטינגן, השוכנת במסלול הגישה לנמל התעופה. הנמל מסוגל לקלוט את מטוס האיירבוס A380, וב-12 בנובמבר 2006 מטוס מדגם זה נחת בנמל, כחלק מקמפיין שיווק של חברת לופטהנזה. בנמל קיימים 107 מקומות חניה למטוסים.
בתי נתיבות.
בנמל פועלים שלושה בתי נתיבות עיקריים (טרמינלים A, B ו-C) המחוברים באמצעות מבנה מרכזי, ולמעשה מדובר בבית נתיבות בודד המחולק לשלוש זרועות המהוות, באופן רשמי, שלושה בתי נתיבות נפרדים. בנוסף פועל בנמל בית נתיבות קטן המופעל על ידי חברת Jet Aviation ומשמש בעיקר טיסות עסקים ופרטיות. בתי הנתיבות מסוגלים לטפל בעד 22 מיליון נוסעים בשנה. עם זאת, בשל הסכמים הקיימים עם העיירה ראטינגן, המגבילים את תנועת המטוסים ופעילות הנמל, ייתכן והנמל לא יגיע לתפוקתו המרבית בשנים הקרובות.
טרמינל A.
טרמינל A נפתח בשנת 1977 וכולל שישה-עשר שערי עלייה למטוס (A01-A16), המשמשים את טיסות חברת לופטהנזה, לופטהנזה רגיונל, שותפותיה של לופהנזה (אייר מלטה, צימבר סטרלינג וסירוס איירליינס) וחברות ברית סטאר אלייאנס (אגאן איירליינס, אייר צ'יינה, אוסטריאן איירליינס, קרואטיה איירליינס, לוט פוליש איירליינס, סקנדינביאן איירליינס, איג'יפטאייר, טאפ פורטוגל וסוויס).
טרמינל B.
טרמינל B נפתח בשנת 1973 וכולל אחד-עשר שערים (B01-B11), המשמשים בעיקר לטיסות מקומיות ובגבולות האיחוד האירופי של אייר ברלין והחברות בבריתות SkyTeam ו-Oneworld (בריטיש איירווייז, KLM, פינאייר, איבריה איירליינס, אייר פראנס וצ'ק איירליינס), לצד טיסות שכר של חברות דוגמת קונדור איירליינס וTUIfly.
טרמינל C.
טרמינל C נפתח בשנת 1986 וכולל שמונה שערים (C01-C08), משמש טיסות ליעדים שאינם כלולים באמנת שנגן, על ידי חברות שאינן חברות בברית סטאר אלייאנס ובהן אייר ברלין, דלתא איירליינס, אמירטס, מהאן אייר וטורקיש איירליינס.
טיסות לישראל וממנה.
באוגוסט 2019 הודיעה אל על על פתיחת קו ישיר מהנמל לתל אביב בתדירות של שלוש טיסות שבועית, הקו החל לפעול ב-14 ביוני 2019 ויופעל במטוסי הבואינג 737.
תחבורה יבשתית.
נמל התעופה מקושר לרשת הכבישים הגרמנית באמצעות מקטע ייעודי מכביש אוטובאן A44.
בנמל פועלות שתי תחנות רכבת:
כמו כן, פועלת בנמל מערכת מונורייל פנימית בשם SkyTrain (המוכרת כ-H-Bahn במערך התחבורה הציבורית), המקשרת בין תחנת הרכבת הבין-עירונית, חניוני הרכב ובתי הנתיבות.
קריית שדה התעופה דיסלדורף.
החל משנת 2003, מפותח דרום-מערבית לנמל אזור בשטח 230 דונם כ"קריית שדה התעופה דיסלדורף", ועד שנת 2016 צפויים לקום בו מבנים בשטח כולל של כ-250,000 מ"ר. עד כה השתכנו בקרית שדה התעופה החברות סימנס ו-VDI וכן הוקמו בו מרכז כנסים ובית מלון של רשת מאריטים הגרמנית, בית מלון של רשת מלונות שרתון ובית קולנוע. מרכז הירידים של דיסלדורף שוכן כ-500 מטרים מקרית שדה התעופה.
דינוזאורים (ספר, 1991)
דינוזאורים (אנגלית: !Dinosaur) הוא ספר מדע פופולרי מאת ד"ר דייוויד ב. נורמן העוסק בדינוזאורים. הספר יצא ב-1991 ותורגם לעברית ב-1993 על ידי עדי גינצבורג-הירש. הספר מיועד לקהל הרחב המתעניין בדינוזאורים אך רמתו גבוהה יחסית. הספר כולל תמונות רבות, בהם תרשימים, איורים, ציורים, ציורים בגרפיקה ממוחשבת ותצלומים.
מבנה הספר.
הספר כולל מבוא, דיון על מאובנים והתקופה הפרה-היסטורית בה חיו הדינוזאורים - המזוזואיקון, מיון הדינוזאורים, מידע על פלאונטולוגיה וגילוי דינוזאורים, היסטוריה של גילוי הדינוזאורים, אנטומיה ופלאוביולוגיה של הדינוזאורים, כיצד הם חיו, מה הם אכלו וכיצד, מוצא העופות, קיצם של הדינוזאורים (הכחדת קרטיקון-שלישון) ונקודת מבט אישית של הכותב ובה התמקדות על האיגואנודון אותו חקר ועוד נקודות בנוגע לחייהם ומותם של הדינוזאורים. בנוסף הספר מכיל אינדקס וביבליוגרפיה לקריאה נוספת.
הרמן קיין
הרמן קיין (באנגלית: Herman Cain; 13 בדצמבר 1945 – 30 ביולי 2020) היה איש עסקים אמריקאי ובעל תוכנית רדיו מג'ורג'יה. היה הבעלים של רשת פיצה אמריקנית, וסגן יו"ר הבנק הפדרלי של קנזס סיטי. לפני תחילת הקריירה העסקית שלו הועסק קיין בעודו אזרח כמתמטיקאי בליסטי עבור חיל הים האמריקאי.
ב-21 במאי 2011 קיין הכריז רשמית כי יתמודד על ראשות המפלגה הרפובליקנית. בספטמבר 2011 זכה קיין בסקרים שנערכו בפלורידה, כאשר הוא גובר על המועמד המוביל עד לאותו רגע, ריק פרי.
ב-3 בדצמבר 2011 הודיע קיין על פרישתו מהמירוץ עקב הפרסומים נגדו בדבר הטרדות מיניות ורומן שניהל מחוץ לנישואים.
ביוגרפיה.
ילדות ולימודים.
קיין נולד בממפיס, טנסי. אביו עבד בשלוש עבודות כנהג, ספר ושרת, ואימו הייתה מנקה. קיין העיד כי משפחתו הייתה "ענייה, אך שמחה". הוא גדל בג'ורג'יה וסיים את לימודיו הגבוהים ב-1967 עם תואר ראשון במתמטיקה. ב-1968 נשא לאישה את גלוריה, והמשיך לתואר שני במדעי המחשב ובו-בזמן עבד כאזרח בחיל הים האמריקאי בתחום הבליסטי.
קריירה עסקית.
משסיים את לימודיו לתואר שני ועזב את עבודתו בחיל הים, החל קיין לעבוד בעבור חברת קוקה-קולה באטלנטה בתחום המחשבים. ב-1977 עבר למינאפוליס לעבוד בפילסברי, והתקדם מהר בתחום המסעדנות. בגיל 36 ניהל כ-400 חנויות של רשת בורגר קינג, אז שייכת לפילסברי, ובתקופתו הפכה הרשת לרווחית מאוד. הצלחתו הביאה את פילסברי למנות אותו לעמוד בראש רשת אחרת, "פיצה הסנדק", אשר הייתה בקשיים, וגם אותה הצליח קיין לשקם ולהביא ליידי רווחיות. קיין המשיך לתפקד כמנהל הרשת עד 1996, אז נהיה יו"ר איגוד המסעדנות הארצי בארצות הברית. כמו כן, תפקד קיין כיו"ר הבנק הפדרלי של קנזס סיטי באותה תקופה.
תחילת הקריירה הפוליטית.
ב-1993 היה קיין מראשי המתנגדים לתוכנית הבריאות שהגה הנשיא ביל קלינטון, ונטל חלק מרכזי בהפלתה. הוא תפקד כיועץ הכלכלי הבכיר מטעמו של בוב דול, אשר רץ לנשיאות מול קלינטון. ב-2000 הכריז לזמן קצר על כניסתו למירוץ לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית. לדבריו, הכניסה למירוץ הייתה חשובה יותר ברמה ההצהרתית מאשר ברמה המעשית. ב-2004 התמודד קיין על המועמדות הרפובליקאית לתפקיד סנאטור מג'ורג'יה וסיים שני עם 26.2% מהקולות הרפובליקאים.
המירוץ לראשות המפלגה הרפובליקנית 2012.