פִּיֶימוֹנְטֶה (באיטלקית: Piemonte) הוא מחוז בצפון-מערב איטליה. המחוז מוקף משלושה מצדדיו בהרי האלפים, ובשטחו נמצאים מקורות נהר הפו. המחוז גובל בצרפת, בשווייץ ובמחוזות האיטלקיים לומברדיה, ליגוריה וואלה ד'אאוסטה.
מחוז פיימונטה משתרע על שטח של 25,400 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-4.3 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר טורינו.
שטחו המישורי של המחוז משופע באדמה פורייה, המנוצלת לגידולי חיטה, אורז, תירס וגפנים. בזכות היותו בית גידול אופטימלי לגפנים, פיימונטה הוא אחד מהמחוזות יצרני היין הגדולים באיטליה. באזור ישנם מרכזי תעשייה רבים, הבולט שבהם נמצא בבירה טורינו, אשר בתחומיה נמצאים מפעלי יצרנית הרכב פיאט.
משמעות השם פיימונטה באיטלקית היא "מרגלות ההר", שם התואם את אופיו הגאוגרפי של המחוז. משמו של המחוז נגזרה המילה "פיימונט" המתארת אזורים למרגלות הרים בתחום הגאוגרפיה.
היסטוריה.
בשנת 1046 סיפחו הרוזנים הצרפתים לבית סבויה את פיימונטה לשטחים אשר בשליטתם. ב-1416 זכו אצילי המשפחה לקבל את התואר דוכס, וראש הבית, הדוכס עמנואל פיליברט, העביר את בירת הדוכסות משאמברי (כיום בצרפת) לטורינו בשנת 1563. החל בשנת 1720 הפכו דוכסי בית סבויה למלכי ממלכת סרדיניה. ב-25 באפריל 1796 הוקמה בפיימונטה רפובליקת חסות של צרפת שנקראה "הרפובליקה של אלבה". ב-19 באפריל 1801 סופחה הרפובליקה לצרפת וחדלה להתקיים. בקונגרס וינה הוחלט על הקמה מחדש של ממלכת סרדיניה אליה השתייכה פיימונטה. בפיימונטה החלה את דרכה התנועה לאיחוד איטליה במאה ה-19.
יהדות פיימונטה.
יהדות פיימונטה הוקמה במאה ה-15 בצפון-מערב איטליה, במחוז "פיימונטה" בעיקר על ידי מגורשי ספרד שהגיעו אליה ממחוז פרובאנס בדרום-מזרח צרפת. כיום יש בפיימונטה שלוש קהילות: יהדות טורינו, יהדות קזאלה מונפראטו ויהדות ורצילי. שאר הקהילות נסגרו בשל מספר חברים מצומצם. היהודים שנותרו בקהילות אלה מקבלים שירותי דת מקהילת טורינו. מוזיאון זיכרון לשואה קיים בעיר אלסנדריה, ובו מבקרים תלמידי בתי הספר בעיר באופן סדיר. במחוז פיימונטה מופעלת תוכנית לשיקום בתי כנסת בעזרת משאבים כספיים של רשויות המדינה. כך הצליחו לשפץ אחדים מבתי הכנסת ולעודד את ביקורי התיירים בהם. כיום יותר מ-10 בתי הכנסת פתוחים לציבור.
קיל
קיל () היא עיר בצפון גרמניה, בירת מדינת שלזוויג-הולשטיין והעיר הגדולה בה.
קיל ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, על חוף מפרץ קיל במערב הים הבלטי ועל קצה הבלטי של תעלת קיל. העיר מהווה נמל גרמני חשוב, ושימשה כמרכז הצי הגרמני עד לסיומה של מלחמת העולם השנייה, שאז פורקו המספנות שבה. אוכלוסיית העיר מונה כ-246,601 נפש (נכון לשנת 2021) המפוזרים על שטח של 113.62 קמ"ר. זוהי העיר ה-32 בגודלה בגרמניה (מבחינת האוכלוסייה). העיר מחולקת ל-30 רבעים.
העיר הושמדה בחלקה הגדול במהלך מלחמת העולם השנייה (כ-80%) ונבנתה מחדש לאחר סיומה. רוב נופה העירוני הישן לא נשמר, והעיר בעלת תכנון מודרני יחסית. בין האתרים הבולטים שבעיר אפשר למנות את מושב העירייה, כנסיית "זאנקט ניקולאס", המבצר המקומי, והאנדרטה לזכר חיילי חיל הצוללות הגרמני. קיל ידועה בשל אירועי השיט המתרחשים בשטחה, כמו המרוץ השנתי של ספינות, ותחרויות ענפי השיט האולימפיים שנערכו בה בשנים 1936 ו-1972.
גאוגרפיה.
ככל השפלה הצפון-גרמנית , התנאים הגאוגרפיים באזור מושפעים מעברו הקרחוני. העיר ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, ומשתרעת בצורת פרסה סביב הנמל הטבעי שיוצרת לשון-הים קיל (Kieler Förde). לשון-הים, באורך 17 קילומטרים וברוחב קילומטר אחד בנקודה הרחבה ביותר, מתחילה בחופי הים הבלטי ומסתיימת בלב ההיסטורי של קיל, כשמצדה המזרחי רובע גארדן וממערבה מרכז העיר ורובע זידפרידהוף . העיר העניקה את שמה גם למפרץ גדול יותר, מפרץ קיל, שלחופיו רוב שלזוויג-הולשטיין ומספר איים דניים. הרובע הצפוני ביותר של העיר, שילקזה , שוכן לחופו של הים הבלטי הפתוח, ולא לחוף המפרץ שיצרו הקרחונים. דרך קיל עובר קו פרשת המים בין הים הצפוני ובין הים הבלטי . נהר האיידר , שנשפך בסופו אל הים הצפוני, כמו גם נהר השוונטינה , עוברים במרכז העיר. תעלת קיל המלאכותית, המקשרת בין הים הצפוני והים הבלטי, מתחילה בעיר, ותא שיט ברובע הולטנאו מהווה את אחד מקצוותיה.
העיר שוכנת בארץ-הגבעות של שלזוויג-הולשטיין, המאופיינת באגמים קטנים, בפיורדים, ובגבעות נמוכות רבות. בסביבות העיר מורנות ("סחופות קרחונים") רבות, וממזרח לעיר מתחילה "שווייץ ההולשטיינית", אזור גאוגרפי שנמשך עד ליבק ומאופיין באגמים וביערות, מעין "שווייץ הקטנה". העיר גובלת במחוזות הבאים:
אקלים.
האקלים בקיל הוא ימי (Cfb) על פי שיטת קפן. מזג האוויר בקיץ בדרך כלל קריר עד מתון (כ-17 מעלות צלזיוס), והחורף מתון ביחס למיקומה הצפוני של העיר (כ-2 מעלות צלזיוס). כמויות המשקעים הגדולות ביותר נופלות בחודש יולי (כמעט 90 מילימטרים בחודש). הטמפרטורה הממוצעת היא קצת יותר מ-9 מעלות צלזיוס.
היסטוריה.
קיל הוקמה לראשונה במהלך המאה ה-11 כיישוב גרמני, נחרבה ב-1072 והוקמה בשנית ב-1233 תחת השם "טום קילא" (tom kyle) על ידי הרוזן אדולף הרביעי מהולשטיין. בשנת 1242 קיבלה קיל מעמד וזכויות של עיר מבנו של אדולף, ובמהלך המאה ה-13 התפתח בה שוק מסחרי פורח. בשנת 1233 הצטרפה קיל לברית ערי הנזה, עד לפרישתה בשנת 1518. בשנת 1665 הוקמה בה אוניברסיטת קיל.
קיל שימשה כבירת דוכסי הולשטיין-גוטורפ עד לשנת 1773, שנה בה עברה לשליטתו של מלך דנמרק. בשנת 1814 נחתם בעיר הסכם קיל שהעביר את השליטה בנורווגיה מדנמרק לשוודיה. בשנת 1866 נכבשה העיר במלחמת פרוסיה-דנמרק ועברה לידי פרוסיה. בשנת 1871 הוכרזה קיל כנמל הצבאי של הרייך הגרמני והחלה לפרוח כתוצאה מכך. אוכלוסיית העיר גדלה ממספר של כ-18,770 נפשות ב-1864 לאוכלוסייה של כ-200,000 נפשות ב-1910. הפיתוח המואץ של העיר, שכלל את בנייתם של המספנות הגדולות ביותר בגרמניה, וסיום חפירת תעלת קיל (1895), לווה בהרס של חלקים ניכרים מהעיר העתיקה וסביבותיה.
באוקטובר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרץ בעיר מרד של מלחי הצי הגרמני, שהוביל בסופו של דבר לסיום המלחמה, לסיום תקופת הרייך השני ולהקמת רפובליקת ויימאר. תחת השלטון הנאצי הפכה קיל לנמל צבאי חשוב בשנית, ולמרכז הכוח הימי הגרמני. העיר הופצצה מהאוויר יותר מ-90 פעם על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הפצצות שגרמו להרס של כ-80 אחוז מהעיר העתיקה, כ-72 אחוז מאזורי המגורים בעיר, וכ-83 אחוז מהשטח התעשייתי של קיל. העיר שוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ונבנתה על פי מתכונת מודרנית. בשנת 1946 הוכרזה קיל כמושב ממשלת שלזוויג-הולשטיין, ובשנת 1972 הוכתרה כבירתה.
אתרים ואירועים פופולריים.
המבנה העתיק ביותר בעיר הוא ניקולאיקירכה (, כנסיית ניקולאוס הקדוש) מהמאה ה-13, שבחזיתה פסל מאת ארנסט ברלך בשם גייסט-קמְפּפר (Geistkämpfer).
אזור הקניות של קיל הוא אטרקציה מרכזית עבור רבים מבאי העיר. הולסטן-שטראסה (Holstenstraße) שבעיר הוא אחד מרחובות הקניות הארוכים בגרמניה. בניין העירייה של העיר, שנבנה בשנת 1911, מכיל מעלית מסוג "פאטר נוסטר" , מעין "מעלית שבת", ועיצובו של המגדל שלו מבוסס על עיצוב ונציאני. הכיכר שבחזית הבניין גובלת באגם ובבית אופרה. ישנם מספר אגמים במרכז העיר, לדוגמה בשרבן-פארק (Schrevenpark). ישנם שני גנים בוטאניים בעיר, הישן והחדש , שבבעלות אוניברסיטת קיל.
מפני שהעיר ממוקמת סמוך לים הבלטי, החופים שלצפונה גם הם מקומות פופולריים לביקור באביב ובקיץ.
"שבוע קיל" הוא אירוע השייט הגדול ביותר בעולם, והוא מתקיים כל שנה בשבוע האחרון של יוני. אלפי סירות ואוניות מכל הסוגים לוקחות חלק באירוע השנתי הזה. זהו גם אחד הפסטיבלים, "פולק-פסטה" (Volksfeste) בגרמנית, הגדולים בגרמניה.
בעיר גם מספר מוזיאונים, כולל מוזיאון זואולוגי, גאוגרפי, היסטורי, מוזיאוני אמנות ומוזיאוני מלחמה. מוזיאון נודע הוא המוזיאון העירוני והימי בווארלברגר הוף (Stadt- und Schifffahrtsmuseum Warleberger Hof), ששייך לאיגוד המוזיאונים "מוזיאונים לחוף הים" (Museen am Meer). בנוסף לשימור אדריכלות מהמאה ה-16 ולחדרים היסטוריים עם תקרות טיח צבועות, הוא מציג תערוכות אורבניות ותרבותיות על המאה ה-19 וה-20.
בלאבה , אחד החופים הפופולריים בקרבת קיל, נמצא מונומנט הנצחה לצי הגרמני , והצוללת הגרמנית ממלחמת העולם השנייה, U-995 . שני אלה הם אתרים מרכזיים לביקור.
דתות בקיל.
נצרות.
נכון ל-31 בדצמבר 2015 כ-92,776 או 37.7% מתושבי קיל הם נוצרים אוונגליסטים, וכ-17,913 או 7,3% הם נוצרים קתולים. כ-135,580, או 55% מתושבי קיל הם לא דתיים או בני דת אחרת. בסך הכל ישנן בעיר 23 קהילות אוונגליסטיות וארבע קתוליות.
בתחילה הייתה שייכת אוכלוסיית קיל לארכיבישוף של ברמן ולבישופות של שלזוויג . מאז 1526 הונהגה הרפורמציה הפרוטסטנטית בעיר על ידי השלטון. ב-1534 חויבו הכנסיות הקתוליות שעוד נותרו בעיר וחבריהן לעוזבה. ארבע שנים קודם לכן נסגר גם המנזר הפרנציסקני בעיר. לאחר מכן הייתה העיר בעלת אוכלוסייה פרוטסטנטית כמעט לחלוטין, שהשתייכה לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של שלזוויג-הולשטיין. כיום משתייכות הכנסיות הלותרניות בעיר – אם אינן משתייכות לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית העצמאית או לכנסייה הדנית בדרום שלזוויג – לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של צפון גרמניה .