לעומת הגישה השוללת את המדע ולימודי החול, התבססה גם הגישה הנגדית הרואה אותם בחיוב. תומכי העיסוק בעבודה בצד התורה, הביאו מן התלמוד נימוקים מוסריים להצדקת עמדתם, כגון: "רבן גמליאל, בנו של רבי יהודה הנשיא, היה אומר: יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ שיגעת שניהם משכחת עוון, וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה וגוררת עוון" (פרקי אבות, פרק ב', משנה ב'), או: "כל האומר אין לי אלא תורה... אפילו תורה אין לו" (יבמות, דף קט, ע"ב). נראה שמחייבי לימודי החול חששו מהיווצרות תלות של תלמידי החכמים במפרנס חיצוני.
במהלך ההיסטוריה התגבשו גישות שונות, שהעלו נימוקים לשילוב תורה עם מדע:
א. הדגם הרציונליסטי, שמייצגו הבולט הוא הרמב"ם. מכל הדעות המחייבות שילוב בין תורה למדע, זו של הרמב"ם היא החיובית ביותר והמקיפה ביותר. לא רק שמותר לעסוק בלימודי חול, אלא שאף מצווה לעסוק בהם. הרמב"ם ביטא השקפה זו בספרו מורה נבוכים, וכן בפסקי הלכה המופיעים בספרו משנה תורה. הוא מחייב לימוד מדעים כגון: אסטרונומיה, מדעי הטבע, פיזיקה, ביולוגיה, רפואה, וכן דקדוק ואטימולוגיה. נימוקו העיקרי הוא שחובת המאמין להכשיר את עצמו במלאכת ההיגיון, כי רק באמצעותה יוכל להבין את יחס העולם לבורא העולם. לדעת הרמב"ם, לימודי החול אף הכרחיים לקיום המצוות המעשיות. לצד גישה זו, הרמב"ם אוסר להתפרנס מהתורה: "אל תעשה עטרה להתגדל בה ולא קרדום לחפור בהם. ועוד ציוו ואמרו: אהב את המלאכה ושנא את הרבנות. וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה וגוררת עוון. וסוף אדם זה שיהא מלסטם את הבריות" איסור זה זכה לפרשנויות שונות וסותרות של מתנגדיו. במציאות הישראלית מצאו תומכי גישת "תורה בלבד" צידוק לעקיפת איסור זה ולעיסוק בתורה כמקור פרנסה.
ב. הדגם התרבותי, שמייצגו המובהק הוא הרב שמשון רפאל הירש. הרב הירש הוא מכונן השיטה המכונה "תורה עם דרך ארץ", ונחשב לאבי "האורתודוקסיה המודרנית". כיהודי מאמין שהוא גם בן לתרבות המערב המודרנית, ביקש הרב הירש לשלב בין שתי ההשקפות. הוא ביסס את התיאוריה לפיה שורשי ההומניזם האירופי מקורם ביהדות. משנתו החינוכית " תורה עם דרך ארץ" התבססה על השקפה זו. לטענתו, לא קיימים ניגודים בין תורה למדע, המאלצים לבחור באחד הכיוונים, ואם בכל זאת היהודי ניצב בפני הכורח לבחור, עדיפה התורה על פני ההשכלה החילונית. הרב הירש סבר כי לימודי החול מסייעים להבנה מעמיקה יותר של התורה. גם הרב עזריאל הילדסהיימר פעל לביסוס הגישה של "תורה עם דרך ארץ", בעיקר באמצעות ייסוד בית מדרש גבוה לרבנים בברלין. הוא גם התיר ללמוד באוניברסיטאות. גישה אורתודוקסית זו התפתחה בגרמניה נוכח התפשטות ההשכלה והמודרניזציה, שיצרו קשר בין הצלחה כלכלית לבין ידע, התמחות וקידמה טכנולוגית.
ג. הדגם המיסטי, שהתגבש לאור השקפתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לדעת הרב קוק הבעיה של שילוב תורה וחכמה (מדע) אינה במישור התרבותי, אלא במישור המיסטי-מטפיזי: מעצם נגיעתה בסוגיות של קודש וחול, היא חורגת מגבולות תרבותיים/חברתיים גרידא. היחס בין קודש לחול דומה ליחס שבין חומר לצורה: חול הוא חומר, ואילו קודש הוא צורה. הרב קוק הגיע למסקנות מרחיקות- לכת מבחינה מטפיזית, באמרו במפורש: "לדעת שאין אמת חול מוחלט בעולם", דהיינו, קיים רק קודש והעדיין לא קודש. בסופו של דבר כל החול (העדיין לא קודש) נמצא בתורה ומתקדש על ידה. מכאן נובע כי ביסודו של דבר לימודי החול אינם חסרי קדושה לנצח מטבעם, וכי לימודי הקודש יהיו עקרים, אם כל פעולותיהם יחולו בתחום הקדושה בלבד. לימודי החול חשובים לא למרות העדר קדושתם, אלא משום שזוהי הדרך שבה החיים כולם, הדעת כולה, ההוויה כולה, מתאחדים בסופו של דבר.
ד. הדגם האינסטרומנטלי המכונה גם "רקחות, טבחות ואופות", בהשקפת הגאון מווילנה (הגר"א).נגזר מהמושג ההלכתי "הכשר מצווה". זוהי פעולה שאינה בעלת ערך דתי, ובכל זאת יש לה חשיבות מאחר שהיא מאפשרת לקיים מצווה. גישה זו מכירה בערכו של המדע כאמצעי או כמכשיר: אם הלימוד (או פעילות חילונית אחרת) נעשה לשם קיום מצווה, כלומר, לשם שמים, אזי הוא עשוי לקבל פן של קדושה. כך לדוגמה, ניתן לייחס ערך דתי לאכילה, שתייה, מלאכה וכיוצא באלו. בדומה לכך, מותר ללמוד לימודי חול אם מטרתם לסייע בסופו של דבר לשמירת מצוות וללימוד תורה. לאור השקפה זו, לימודי החול אינם בבחינת עברה של ביטול תורה. אמנם אין כאן תמיכה גורפת בלימודי חול, אך ניתנת לגיטימציה לעסוק בכך בהיותם בעלי ערך אינסטרומנטלי.
יורובסקט 1999
ג'יי אר
ארגון המורים בבתי הספר העל יסודיים
ספרות אפרו־אמריקאית
איאן מקשיין
איאן מקשיין (באנגלית: Ian McShane; נולד ב-29 בספטמבר 1942) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי, זוכה פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
מקשיין נולד בעיר בלקברן שבמחוז לנקשייר באנגליה לאיירין והארי מקשיין. אביו היה כדורגלן מקצועני ושיחק במנצ'סטר יונייטד ובהמילטון אקדמיקל. הוא גדל בעיר ארמסטון קרוב למנצ'סטר ולמד בבית הספר סטרפורד. אחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
החל מ-1977 היה במערכת יחסים שנמשכה כחמש שנים עם השחקנית ההולנדית סילביה קריסטל, אותה הכיר בצילומי הסרט "המוסקטר החמישי". מקשיין התחתן ב-1965 עם סוזאן פרמר, ממנה התגרש ב-1968. ב-1970 התחתן עם רות פוסט, ונולדו להם שני ילדים, גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים. ב-1981 התחתן עם השחקנית האמריקאית גוון האמבל לה הוא נשוי עד היום.
קריירה.
תפקידו המוכר ביותר בבריטניה הוא "לאבג'וי", מוכר העתיקות הנמרץ והשובב, בסדרת הטלוויזיה באותו שם. בארצות הברית התפרסם בתפקיד דון לוקווד באופרת הסבון הפופולרית דאלאס. עוד לפני "לאבג'וי" הרבה מקשיין להופיע בסדרות טלוויזיה כגון "אנקת גבהים" (1967) בתפקיד הית'קליף, "ישו מנצרת" (1977) בתפקיד יהודה איש קריות ובתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ד'יזראלי" (1978) על חייו של ראש ממשלת בריטניה בנג'מין דיזראלי. כמו כן הופיע בסרטי קולנוע כמו "Sky West And Crooked" (1966) ו"הקרב על בריטניה" (1969). הוא המשיך להופיע בסרטים עד 1987, ואחרי הפסקה של כמה שנים חזר למסכי הקולנוע בתחילת שנות האלפיים.
ב-1983 כיכב בסדרה "Bare Essence", אופרת הסבון קצרת הימים של רשת NBC. ב-1985 השתתף באלבום של הזמרת גרייס ג'ונס "Slave to the Rhythm", בו קרא קטע מתוך מאמר של איאן פנמן. בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתף בין השאר בסרטים "סקופ", "לצאת נקי", "סוכן סמוי קודי בנקס" ו"כולנו מארשל". בארצות הברית הוא ידוע בעשור האחרון בעיקר בזכות תפקידו כאל סוורינג'ן בסדרת הדרמה האמריקאית "דדווד" של רשת HBO. על הופעתו בסדרה זו זכה מקשיין בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית, והיה מועמד לפרס אמי ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2000 חזר להופיע על במת התיאטרון במחזמר "המכשפות מאיסטוויק" מאת קמרון מקינטוש, הופעתו הראשונה בלונדון מאז סוף שנות השישים כשהופיע לצידה של ג'ודי דנץ' במחזה "ההבטחה".
ב-2002 החל לגלם בסדרת הטלוויזיה "דדווד" את בעל המסבאה אל סוורנג'ן.
בשנת 2006 כיכב בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.
בשנים 2007 - 2008 מקשיין דיבב מספר דמויות בסרטי אנימציה, ביניהן קפטן הוק בסרט "שרק השלישי", יופור רקינסון ב"מצפן הזהב" וטאי לונג הרשע ב"קונג פו פנדה". עוד הופיע בקומדיה "פעלולן לנצח", ב"קורליין" ובתפקיד חשוב ב"זריחת האפלה".
ב-2007 גילם בברודוויי את דמותו של מקס במחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר בבימויו של דניאל סליבן. ב-2011 גילם את דמות הנבל שחור הזקן בסרט "".
ב-2016 הופיע בתפקיד ריי בפרק "האיש השבור" בעונה הששית של "משחקי הכס". באותה שנה שיחק בסרט הפשע "הולופוינט".
רוברט סרווציוס
רוברט סרווציוס (בגרמנית: Robert Servatius; 31 באוקטובר 1894 – 7 באוגוסט 1983) היה עורך דין גרמני שהגן על אדולף אייכמן במשפטו, כמו גם על פושעי מלחמה נאצים נוספים.
ביוגרפיה.
רוברט סרווציוס נולד בעיר קלן בגרמניה בשנת 1894 למשפחת תעשיינים וחקלאים. לאחר סיום לימודי תיכון בקלן הוא התגייס לצבא הגרמני ושרת כקצין תותחנים במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1918–1922 הוא למד משפטים בערים מרבורג, מינכן, ברלין ובון. הוא סיים התמחותו ועמד בבחינות הרישיון לעריכת דין בשנת 1925 ושב לעבוד כעורך דין בעיר קלן. במלחמת העולם השנייה גויס לצבא גרמניה הנאצית, שרת כקצין תותחנים בחזית, וקודם עד לדרגת מיור.
במשפטי נירנברג, שבהם הועמדו לדין ראשי הפושעים הנאצים הגן סרווציוס על פריץ זאוקל, מי שהיה שר העבודה במשטר הנאצי ואחראי על העבדות של מיליוני עובדי כפייה, שהורשע והוצא להורג. כמו כן, ייצג גם את קרל ברנדט, אחד מרופאיו האישיים של היטלר, שנטל חלק בתוכנית האותנסיה, שהורשע אף הוא והוצא להורג.