התאבדותו של לגאסוב הכתה בהלם את התעשייה הגרעינית בברית המועצות והביאה לחשיפת הבעיות בתכנון הכורים הגרעיניים. בספטמבר 1996 העניק לו ילצין לאחר מותו תואר גיבור הפדרציה הרוסית בשל "האומץ והגבורה" שהראה בעת חקירתו את האסון.
דמותו בתרבות.
דמותו הוסרטה בסרט הטלוויזיה "Surviving Disaster" משנת 2006 כשגולם על ידי אייד אדמונדסון. ג'ארד האריס גילם אותו בסדרת הטלוויזיה "צ'רנוביל".
פסגת ולס
פסגת וֶלֶס או מתלול וֶלֶס (באנגלית: Veles Bastion; בבולגרית: рид Велес) הוא אזור נישא שמדרונותיו תלולים, המכוסה קרח המהווה את הקצה הדרומי של הרי סטריבוג, באי בראבאנט שבארכיפלג פאלמר; האי נמצא למול חוף חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של המתלול 1,200 מטרים מעל פני הים.
מורדות המתלול תלולים - המדרונות הצפוניים, המערביים, והדרום- מערביים אינם מכוסים קרח בשל תלילותם.
המתלול מתנשא מעל קרחון זלאטיה, שנמצא ממזרח ומדרום לו.
המתלול נמצא 3.13 קילומטים מזרחית לנקודת פלמינג, 10.15 קילומטרים דרומית-מערבית להר פארי, 7 קילומטרים מערבית-צפונית-מערבית להר אימהותפ, ו-2.77 קילומטרים צפונית להר סארנגור.
היסטוריה.
גילוי הפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שמו של האל הסלאבי של החוכמה והידע ולס.
הר סארנגור
הר סארנגור (באנגלית: Mount Sarnegor; בבולגרית: връх Сърнегор) הוא הר מכוסה קרח ברובו, בהרי סולוואי, שעל האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שנמצא למול חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,150 מטרים מעל פני הים.
להר מדרונות תלולים מאוד בצלעותיו הפונים לכיוון דרום מערב וצפון מערב; בשל תלילותם של המדרונות, הן אינם מכוסים קרח.
ההר מתנשא מעל קרחון רש שמדרום לו, קרחון זלאטיה שמצפון לו, ואוכף אלוזור שממזרח-צפון-מזרח לו.
שלוחה של ההר שיוצאת לכיוון מערב, ומגיעה עד חוף האי, נקראת כתף סיידל (Sidell Spur).
ההר נמצא 4.4 קילומטרים דרומית מזרחית לנקודת פלמינג, 2.77 קילומטרים דרומית לפסגת ולס, 6.32 קילומטרים מערבית להר אימהוטפ, 4.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר אקיאר, ו-5.26 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחת לנקודת דוונה.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר מופה על ידי סקר בריטי בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
מקור השם.
ההר נקרא על שמו של הכפר סארנגור (Сърнегор) שבדרום בולגריה.
משוואת הכוח של אמפר
משוואת הכוח של אמפר היא נוסחה במגנטוסטטיקה המתארת את כוח המשיכה או הדחייה בין שני תילים נושאי זרם וקרויה על שם אנדרה מרי אמפר (1775-1836), פיזיקאי צרפתי וחלוץ מוקדם בחקר האלקטרודינמיקה. המקור הפיזיקלי של הכוח הזה הוא שהזרם בכל תיל יוצר שדה מגנטי, בעקבות חוק ביו-סבר, והמטענים הנעים המרכיבים את הזרם בתיל השני חווים כוח מגנטי כתוצאה מכך, בהתאם לנוסחה של כוח לורנץ. המשוואה מתארת את הכוח כאינטגרל קווי כפול על שתי לולאות הזרם, כאשר דיפרנציאל הכוח מתקבל ממכפלה וקטורית משולשת של שני אלמנטי האורך של התילים ווקטור המרחק היחסי ביניהם. אמפר לא ניסח את משוואת הכוח שלו במונחים אלו, הלקוחים משפת האנליזה הווקטורית המודרנית יותר, אלא באמצעות ביטוי המערב קוסינוסים של הזוויות המגדירות את הגאומטריה הספציפית של המערך.
קונספטואלית, משוואת הכוח חייבת לבוא בצורה אינטגרלית (ולא בצורה דיפרנציאלית) שכן זרמים תמידיים תמיד באים בצורה של לולאות סגורות; אילו הזרם לא זורם בלולאה סגורה, כמו למשל כאשר הדיברגנץ של צפיפות הזרם בנקודה מסוימת שונה מאפס (כלומר כאשר הזרימה מכילה בורות או מקורות), אז הסיטואציה אינה מגנטוסטטית יותר, שכן הצטברות של מטען בנקודה במרחב גוררת שדה חשמלי משתנה, וזה בתורו גורר שדה מגנטי משתנה, וכך הלאה.
המשוואה.
מקרה פרטי: שני תילים מקבילים אינסופיים נושאי זרם.
המקרה הידוע והפשוט ביותר של משוואת הכוח של אמפר, אשר ממנו נגזרת גם ההגדרה של אמפר, יחידת המידה לזרם במערכת היחידות הבינלאומית, קובע שהכוח ליחידת אורך בין שני תילים מקבילים אינסופיים נושאי זרם הוא:
כאשר "k"A הוא קבוע הכוח המגנטי מחוק ביו-סבר, "Fm/L" הוא הכוח שפועל על כל אחד מהתילים ליחידת אורך, "r" הוא המרחק בין התילים, ו-"I"1, "I"2 הם הזרמים הישרים שנושאים התילים.
זהו קירוב טוב אם תיל אחד ארוך משמעותית מהתיל השני, כך שניתן להתייחס אליו כבעל אורך אינסופי, ואם המרחק בין התילים קטן בהשוואה לאורכם (כך שקירוב התיל האינסופי תקף), אך גדול בהשוואה לקטרים של התילים (כך שניתן להתייחס אליהם כדקים במידה אינסופית). הערך של "k"A תלוי במערכת היחידות שנבחרה, והוא קובע למעשה כמה גדולה יחידת הזרם תהיה. במערכת היחידות SI,
כאשר μ0 הוא פרמביליות הריק, המוגדרת ב-SI כ-
לפיכך, בריק,
מקרה כללי.
הניסוח הכללי של הכוח המגנטי בעבור גאומטריות שרירותיות מבוסס על אינטגרלים קוויים באופן שמשלב את חוק ביו-סבר וכוח לורנץ בנוסחה כמתואר להלן.
כאשר,
כדי לקבוע את הכוח בין תילים המצויים בתווך חומרי, יש להחליף את הקבוע המגנטי בפרמביליות של התווך.
מטווח הטילים וייט סנדס
מטווח הטילים וייט סנדס (באנגלית: White Sands Missile Range - WSMR, בתרגום חופשי - מטווח הטילים חולות לבנים) הוא שטח בן כ-8,300 קילומטרים רבועים המשמש את צבא ארצות הברית לניסויי טילים ומערכות נשק, השוכן בשטחם של חמישה מחוזות שונים בניו מקסיקו, והוא המתקן הצבאי הגדול בארצות הברית. סמוך לו שוכן פורט בליס , השטח הצבאי השני בגודלו בארצות הברית (כ-4,400 קמ"ר) והמשמש בין היתר את כוחות השריון והארטילריה של צבא ארצות הברית. הם יוצרים רצף של אזורים המשמשים לניסויים צבאיים. המטווח מקיף את הפארק הלאומי וייט סנדס מכל עבריו.
ב-9 ביולי 1945 הוקם "וייט סנדס" לבדיקת רקטות ארוכות טווח אמריקאיות וגרמניות. שבוע לאחר מכן, ב-15 ביולי, נבחנה במקום פצצת האטום הראשונה, בניסוי טריניטי, הסמוך לגבולו הצפוני של המטווח.
כבר בראשית שנות ה-30 החל רוברט גודרד, מחלוצי מדע הטילים המודרני, בניסויי טילים באזור רוזוול שבניו מקסיקו, הסמוכה למרחבי וייט סנדס.
עשור לאחר מכן, החל צבא ארצות הברית בשכירת קרקעות נרחבות מחקלאים במקום, לצורך הקמת בסיס לחיל האוויר, וב-1945 נחנך במקום בסיס ניסויי הטילים וייט סנדס. בשנת 1946 באתר בוצע שיגור של V-2 מס' 13 וממנה בוצע צילום ראשון של כדור הארץ מבחוץ.
הרחבות נוספות לבסיס נעשו בשנות ה-70.
בבסיס מתבצעות אף בדיקות של מערכות ישראליות, בין היתר של כיפת ברזל וסדרת טילי החץ.
בשטחי המטווח נמצאים אף מתקנים של נאס"א המשמשים לשיגורי לוויינים ורקטות המופעלים על ידי מרכז החלל ג'ונסון.
אמתא דבי רבי
אַמְּתָא דְּבֵי רַבִּי (מארמית: שפחה של בית רבי) היא דמות הנזכרת בתלמוד כשפחה בבית רבי יהודה הנשיא. השפחה מתוארת בתלמוד כחכמה ובעלת ידע, חכמי התלמוד נהגו בה כבוד ואף למדו מדבריה במספר מקרים.
בתלמוד.
בתלמוד הבבלי מוזכרת שפחת בית רבי מספר פעמים בהקשרים שונים, אך אין ודאות כי בכל הפעמים הכוונה לאותה שפחה. במסכת ראש השנה ובמסכת מגילה מסופר כי תלמידי החכמים למדו ממנה פירוש למספר מילים עבריות.
סיפור זה מובא במספר שינויים גם בתלמוד ירושלמי. לפי גרסת הירושלמי, החכמים הגיעו לשאול את רבי יהודה את פירוש המילים, וכשנכנסו לביתו שמעו את דברי השפחה ולא הוצרכו לשאול. בירושלמי מוצג מעשה המטאטא כהמשך למעשה החלוגלוגות – המטאטא הובא כדי לאסוף את הפרחים שהתפזרו.
במקום אחר מספר התלמוד ששפחתו של רבי גזרה נידוי על אדם שהכה את בנו ועבר בכך על לפני עיוור לא תיתן מכשול כיוון שקיים חשש שבנו יכה אותו בחזרה ויעבור על איסור הכאת הורים, החכמים כבדו את הנידוי ולא הקלו בו במשך שלוש שנים.
באגדה על פטירתו של רבי יהודה הנשיא מתואר כי השפחה פעלה להפסקת התפילה לרפואתו, על ידי כך ששברה כד בסביבת המתפללים והם הפסיקו לרגע מתפילתם (ובאותו הרגע יצאה נשמתו), ואף התפללה שימות ויפסיק להתייסר.
במקומות נוספים מספרים חז"ל כי השפחה הייתה מדברת ב"לשון חכמה" ורמזים, היא גם מתוארת בכשרונה שבגיל 92 הייתה טועמת את התבשיל.
בהלכה.
פוסקי ההלכה דנים במספר עניינים ביחס לשפחת בית רבי.
בעניין הנידוי על ידי השפחה, הרא"ש כתב שהייתה בשפחה "חכמה יתירה ויראת חטא" ואפילו רבי ורבן גמליאל לא רצו להתיר את הנידוי שגזרה. מאידך הרמב"ם למד מסיפור זה שמי שנידוהו על דבר שחייב נידוי, אפילו אם המנדה הוא "הקטן שבישראל" חייבים הנשיא וכל ישראל לנהוג בו נידוי עד שיחזור בתשובה ויתירו לו.
יש שהביאו ראייה ממעשיה של השפחה שמותר להתפלל על חולה שימות, אם הוא מתייסר ואין תקווה שיתרפא, על אף שההלכה שוללת המתת חסד.
הרב יוסף חיים זוננפלד כתב כי על אף שלפי ההלכה "אין משתמשין באישה", היה מותר לרבי יהודה להשתמש בשפחה, מכיוון שלא היה בנמצא איש לצורך זה.
בהגות ובקבלה.
בספרות הקבלה מובא ששפחת בית רבי הייתה גילגול של השפחות שנכחו בקריעת ים סוף, עליהן אמרו חז"ל "ראתה שפחה על הים מה שלא ראה יחזקאל וכל שאר הנביאים". הרמ"ע מפאנו כתב בהקשר לשפחת בית רבי כי לפעמים מכונה כל אחת מנשי ישראל "שפחה" גם אם היא אינה שפחה, על משקל שקוראים לצדיק עבד ה'.
הרב יהונתן אייבשיץ כתב שהמתואר בחז"ל על אמתא דבי רבי שהתפללה שימות הכוונה היא לנשמת רבי יהודה, כי הנשמה נקראת "אמה", והסיפור המתואר אינו אלא בדרך מליצה, והכוונה היא שנשמתו של רבי הסכימה למותו.
שפחתו של רבי
פמיניזם בממלכה המאוחדת