מאוחר יותר חל שיפור ביחסים בין שתי הקתוליקוסויות. שלב מכריע היווה השתתפות המוסדות הדתיים הארמניים בלבנון בצער של העם הארמני אחרי רעידת האדמה בשנת 1988. בשנת 1989 הקתוליקוס של הבית הגדול של קיליקיה, גארגין השני ביקר ביירבאן והשתתף בטקסי הזיכרון של יום רצח העם של הארמנים. גארגין וואזגן הצהירו על "כנסייה אחת, אומה אחת, מולדת אחת". המדינה הארמנית הוכרה כמולדת האחת והיחידה של העם הארמני. בראיון בשנת 1989 ברדיו "אייב" בפריז דיבר ואזגן על מעמד הקתוליקוס באצ'מיאדזין כעל "ראשון בין השווים", כשהכוונה היא ליחסים עם הפטריארכיות בקונסטנטינופול, בלבנון (הבית הגדיל של קיליקיה) וירושלים. אחרי חידוש העצמאות של ארמניה ומלחמת קאראבאך, שבה נתמך המאבק הארמני על ידי "הקהילות של קיליקיה", בדצמבר 1992 הוציא ואזגן "קונדק" (צו) שבו הצהיר על אחדות ידידותית בין הכנסיות הארמניות האפוסטוליות.
המשבר בקהילה הארמנית של ירושלים.
המשבר השני שנתבקש ואזגן לפתור היה קשור למחלוקת בתוך קהילת יעקב הקדוש (סנט ג'יימס) בירושלים. בשנת 1949 הלך לעולמו הפטריארך הארמני של ירושלים, קירילוס השני. בימי סטלין לא התאפשר לקתוליקוס מאצ'מיאדזין לקדם נושא בחירתו של פטריארך חדש, ככל הנראה על רקע יחסים רעועים בין ירדן לברית המועצות. בירושלים התפתחה יריבות קשה בין הארכיבישוף הממלא מקום, ייגשה דרדריאן לארכיבישוף נרסויאן. עם הפשרת היחסים בין ברית המועצות לרוב ארצות ערב בימי ניקיטה חורשצ'וב, ואזגן הפעיל את השפעתו לטובת דרדריאן והשיג מממשלת ירדן את גירושו מירושלים של נרסויאן.
המשך פעילותו בשנים 1960-1990.
ואזגן הראשון יצר קשרים פוריים עם מנהיגי הכנסיות האחרות בעולם. בשנת 1965 ערך ביקור ברומניה, ארץ הולדתו, וביקר בהזדמנות זו במנזר ניאמץ. בשנת 1970 פגש בוותיקן במפגש היסטורי את האפיפיור פאולוס השישי
. תחת הנהגתו הצטרפה הכנסייה הארמנית למועצה העולמית של הכנסיות. בשנת 1965 לקח חלק בוועידת הכנסיות הנוצריות המזרחיות באדיס אבבה.
בשנת 1987 הכנסייה בהנהגתו שיחקה תפקיד חשוב בהשגת תרומות ובמתן סיוע לקרבנות רעידת האדמה הקטלנית בשנת 1988. באותה שנה הוא פגש את המנהיג הרוחני של המוסלמים הסונים בהרי קווקז מתוך רצון ליישב את הסכסוך בנוגע לאזור נאגורנו קאראבאך .
מאוחר יותר תמך במאבק המזוין של הארמנים בנאגורנו קאראבאך ובצבא הארמני במלחמתה נגד אזרבייג'ן.
בשנת 1991 זכה להיות עד לחידוש עצמאות ארמניה והשכנת הדמוקרטיה וחופש הדת בארמניה, תהליך בו תמך. בירך אישית על משאל העם שבו הוחלט על הכרזת העצמאות ונכח בהשבעת הנשיא הראשון של ארמניה העצמאית, לבון טר-פטרוסיאן.
בתקופת התחייה של המדינה הארמנית, אחרי שנת 1991 עסק רבות בשיפוץ הכנסיות הארמניות העתיקות, בהצלת אוצרות האמנות הכנסייתית הארמנית ובהתחדשות מוסדות הכנסייה. הקים, בין השאר, את "מוזיאון כנסיית האם" על שם "אלקס מנוגיאן". הוא חידש את המגעים עם הכנסייה הארמנית הקתולית וגם עם הקתוליקוס הארמני של קיליקיה (היושב בביירות) בשאיפה ליצור פיוס ולאחד מחדש את כל ענפי הנצרות הארמנית.
ואזגן הראשון הלך לעולמו ב-18 באוגוסט 1994 באצ'מיאדזין, בעקבות מחלה ממארת ממושכת. הובא לקבורה ב-28 באוגוסט אותה שנה בקתדרלה באצ'מיאדזין. במקומו נבחר גארגין הראשון (קארקין הראשון), שכיהן קודם לכן תחת השם גארגין השני כקתוליקוס של הבית הגדול של קיליקיה בלבנון.
לינקולן רד אימפס
לינקולן רד אימפס (באנגלית: Lincoln Red Imps: בתרגום מילולי, Red Imps = שדים אדומים) הוא מועדון כדורגל המשחק בליגת העל בגיברלטר. לזכותו של המועדון 25 אליפויות (15 מהן רצופות) ו-17 גביעים. לינקולן הוא המועדון הראשון שייצג את גיברלטר במסגרת אירופאית כלשהי.
היסטוריה.
מועדון כדורגל זה הוקם בשנת 1976 על ידי צ'ארלס פולסון וצ'ארלס האד כקבוצת נוער ששיחקה בליגה הרביעית בגיברלטר. כאשר השחקנים במועדון גדלו, המועדון הצטרף לליגה השנייה בגיברלטר, ולאחר עונה אחת בלבד עלה לליגת העל. בעונת המועדון זכה באליפות הראשונה שלו. בין 1989 ל-1994 זכה המועדון באליפויות בכל שנה. לאחר 7 שנים, המועדון זכה באליפות השמינית שלו ומשנת 2003 זכה בתואר בכל שנה.
לאחר הצטרפותה של גיברלטר לאופ"א, הוחלט כי אלופת גיברלטר תייצג את המדינה במוקדמות ליגת האלופות. לאחר זכייתה של לינקולן באליפות בעונת היא זכתה לייצג את המדינה במוקדמות, אך היא הודחה לאחר הפסד 6:3 בסיכום הכללי להבנר בולטפלאג. ב-7 ביולי 2015 ניצחה 1:2 את סנטה קולומה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, ובסיכום שני המשחקים אף העפילה לסיבוב הבא במסגרת המוקדמות. בכך רשמה את הניצחון הראשון של קבוצה גיברלטרית במסגרת אירופית, ואף הפכה לקבוצה הגיברלטרית הראשונה שעוברת סיבוב במסגרת טורניר אירופי רשמי.
ב-12 ביולי 2016, כשהקבוצה ניצחה 0:1 בביתה את סלטיק הסקוטית במסגרת המשחק הראשון של הסיבוב השני במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2016/2017.
ב-26 באוגוסט 2021 לינקולן ניצחה בביתה 1-3 נגד ריגה הלטבית במסגרת שלב הפלייאוף של מוקדמות הליגה האזורית, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מגיבלטר שמעפילה לשלב הבתים של מפעל אירופי כלשהו.
אשר לייב בריסק
אשר לייב בריסק (תרל"ב 1872 - ד' בכסלו תרע"ז 29 בנובמבר 1916) היה סופר וביבליוגרף איש היישוב הישן בירושלים, ראשון הממפים והמתעדים של בית הקברות בהר הזיתים. את ממצאיו ורישומיו העלה בחמשת כרכי הספר "חלקת מחוקק" שיצאו לאור בעשור הראשון של המאה ה-20.
חייו.
נולד בירושלים בשנת 1872 לדוד ולרחל בריסק (נפטרה ד' אייר תרע"ב). מצד אביו התייחס לראשוני הפרושים שעלו לארץ בעליית תלמידי הגר"א, ומצד אמו התייחס למשפחת רבנים. סבו, הרב מאיר אניקשטר, היה ממונה (גזבר) כולל וילנה-זמושץ'-קורלנד (בן דוד מצד אמו הוא המחנך והעיתונאי יוסף לוריא). למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ולאחר מכן מצא את פרנסתו בדוחק כמגיה בבית הדפוס של ישראל ב"ק. בריסק היה בעל דחף גדול לעסוק בתיעוד ההיסטוריה היהודית, ובעיקר זו הירושלמית, ותכנן מספר מפעלים גדולים בעלי אופי ביבליוגרפי, אם כי בפועל לא זכה להשלים אף אחד מהם. בריסק היה עני מרוד כל ימיו וכתביו מלאים בתחינות אל הקורא שיואיל לקנות את ספריו ולהפיצם בין חבריו כדי לאפשר לו להמשיך במפעליו החשובים.
בעת מלחמת העולם הראשונה גויס בריסק לעמליה, גדוד עבודה שהועסק בעבודות כפייה בעורף ובחזית. מלכתחילה היה אמור להישלח לאזור באר שבע - קרוב לחזית ובאזור ללא יהודים, אוהביו הצליחו להפעיל את קשריהם, והוא הושאר בירושלים והוטל עליו לעסוק בטאטוא רחובותיה של העיר. הוא מת ברעב בד' בכסלו תרע"ז (29 בנובמבר 1916) ונקבר בהר הזיתים תחת מצבה פשוטה ומינימליסטית. במהלך שנות השלטון הירדני נעקרה מצבת קברו.
לאחר איחודה של ירושלים, כאות הוקרה על פועלו הרב שאפשר את איתורם ושיקומם של אלפי קברים, נקבעה בידי החברה קדישא מצבה חדשה על קברו, המעלה על נס את פועלו. על מצבתו נכתב:
יצירתו.
חלקת מחוקק.
המגנום אופוס של בריסק הייתה סדרת החוברות שהוציא בין השנים 1901–1909, שבה הוא מתעד את קברי הר הזיתים, תוך פירוט מיקום הקברים והעתקת נוסח המצבות. פעילותו קיבלה את הסכמתם הנלהבת של ראשי החברה קדישא האשכנזית, ובראשם הרב יוסף חיים זוננפלד והרב זלמן בהר"ן, ושל הממונים הספרדים משה נבון ודוד אלקלעי.
בריסק הוא הראשון לעסוק בתיעוד שיטתי של בית הקברות בהר הזיתים (קדמו לו אברהם משה לונץ שהעתיק כמה עשרות מצבות ואריה ליב פרומקין שהעתיק מעל 300 מצבות, אך הם התמקדו בקברי רבנים ומנהיגים, בעוד בריסק תיעד את הכל).
בריסק חילק את שטחי בית הקברות לחלקים, רצועות וחלקות והתחיל להדפיס מ"החלקות היותר נושנות והמלאות קברים". לספרו הוסיף מידע שימושי כגון "מורה דרך" לסיוע פענוח נתוני הקברים. בסוף כל חוברת מסר נתונים מסכמים: מספר הקברים בעלי המצבות עם כיתוב, ללא כיתוב, ללא מצבה, קברי ילדים ומקומות שמורים וכן רשימה של רבני ירושלים ושנות כהונתם ורשימת "המחברים וספריהם" ולוח תיקונים והשמטות. הערות שונות נוספו בידי מרדכי שמעון וינברג. במספר מקומות ברחבי החוברות השונות מודיע בריסק כי בכוונתו להדפיס כרך נפרד בשם "ספר היחס" ובו דברי זיכרון ופרטים על הנקברים, על פי חומר שיישלח אליו, אולם ספר זה מעולם לא נדפס.
פירוט החוברות.
בסמוך לטקסט המצבות, רשם בריסק הערות שונות - פיענוח ראשי תיבות, הבהרות לכיתובים או לתכנים לא ברורים, השלמות היסטוריות והערות על מצבות יוצאות דופן. בנוסף לכך, אצל אישים בעלי חשיבות היסטורית, הוסיף בריסק רשומות ביוגרפיות - לרוב, מספר שורות קצרות מפרי עטו, אך לעיתים הוא צוטט פסקאות שלמות מספרים כגון שם הגדולים, זכר צדיקים לברכה, תולדות גדולי ישראל וגאוני איטליה, שם הגדולים החדש. בחלקות של הפרושים, מופיע סעיף הערות שוליים בשם "מפנקס החברה" ובו הוסיף בריסק מידע המופיע בפנקס המשלים את המופיע על המצבה - כגון שמות וכינויים נוספים, מקצוע, ייחוס, תאריכי פטירה ונסיבותיה.
יחד עם הספר, שרטט בריסק מפה של הקברים שלא פורסמה, אלא נותרה בכתב יד ועברה לימים למשרדי החברה קדישא הראשית והכללית.
עם השנים נעשו החוברות לנדירות ביותר, ובשנת 1969, לאחר שהוברר ערכם הרב, נאספו החוברות ופורסמו מחדש בידי יעקב גליס מטעם מועצת בתי העלמין בירושלים.
בשנת 2009 הועלה מאגר ממוחשב לאתר החברה הגנאלוגית הישראלית המבוסס על פרטי הנפטרים המופיעים בספר חלקת מחוקק.
משפחתו.