מעט לפני השעה 13:00, החלה ההתקפה השנייה, שהתרכזה ביאמטו. במתקפה משולבת, חגו מפציצי צלילה גבוה מעל הכוח, ומפציצי טורפדו התקרבו מכל הכיוונים בגובה פני הים. צוותיהם של תותחי הנ"מ של האונייה ההמומים מכמות המטרות המקיפות אותם נקטו בניסיונות נואשים על מנת לעצור את המתקפה, וכך הפכו תותחי הנ"מ של האונייה לעוד פחות יעילים. תותחיה הראשיים של היאמטו נטענו בפגזים בעלי מטען רסס שכוונו להתפוצץ כשנייה לאחר הירי - 1,000 מטר מהאונייה - אך לאלה הייתה השפעה מזערית. ארבעה או חמישה טורפדו נוספים פגעו ביאמטו; שלושה או ארבעה בצד שמאל ואחד בצד ימין. פגיעות אלה הוסיפו לכמות המים שחדרו לספינה ואף ייתכן כי גרמו להצפת מדורים צמודים. התקפה זו הותירה את היאמטו בנטייה מסוכנת של 18-15 מעלות לצד שמאל. הצפת נגד של כל המדורים הריקים בצד ימין של האונייה צמצמה את הנטייה ל-10 מעלות, אך שיפור נוסף הצריך תיקונים או הצפת חדרי מכונות וחדרי דוודים בצד הימני של האונייה. על אף שבנקודה זו לא הייתה היאמטו בסכנת טביעה, הותירה הנטייה את סוללת התותחים הראשית בלי יכולת לירות, והאטה את מהירות האונייה לכדי 18 קשרים (21 קמ"ש).
ההתקפה השלישית.
בסביבות השעה 13:40 החלה ההתקפה השלישית, וכעת הפכה היאמטו למטרה איטית ונוחה. לפחות ארבע פצצות הסבו נזק למבנה העילי של היאמטו. הפצצה זו הביאה להרוגים רבים מבין צוותי תותחי הנ"מ 25 מ"מ. החטאות-קרובות רבות הסבו נזק לספינה בכך שזעזעו את הלוחות המשוריינים ופגעו באמינותם בהגנה מפני טורפדו. הנזק המשמעותי ביותר היה ארבע פגיעות טורפדו נוספות. שלושה התפוצצו בצד שמאל, בהגבירם את קצב חדירת המים לחדר המכונות הפנימי השמאלי. בנוסף הוצפו חדר דוודים וחדר הגאים נוספים. הצפת שני חדרי ההגאים הגבילה את תנועת היאמטו, והיא נתקעה על פנייה לכיוון ימין. הטורפדו הרביעי פגע ככל הנראה בחדר המכונות הימיני החיצוני, שיחד עם עוד שלושה מדורים בימין האונייה, הוצפו במכוון על מנת לייצב את האונייה. פגיעת הטורפדו הגבירה מאוד את קצב חדירת המים ואנשי צוות שהיו במדורים אלה טבעו בטרם הספיקו להימלט.
בשעה 14:02 ניתנה באיחור רב הפקודה לנטוש את האונייה. באותו זמן האטה היאמטו לכדי 10 קשרים (19 קמ"ש) ונטייתה החריפה בהדרגה. שריפות השתוללו במדורים שונים באונייה ואזעקות המתריעות מפני התחממות של מחסני התחמושת הקדמיים פעלו בעצמה. נוהל שגרתי היה להציף את מחסני התחמושת על מנת למנוע פיצוץ, אך משאבות המים שהיו אמונות על נוהל זה יצאו מכלל פעולה בשל הצפות קודמות.
שלבים אחרונים.
בשעה 14:05 עשה דרכו יעף אחרון של מפציצי טורפדו לכיוון היאמטו מצדה השמאלי. כעת נטייתה הייתה כזו שהטורפדו - שתוכנן להתפוצץ בעומק 6.1 מטרים - התפוצצו עם הפגיעה בגוף האונייה והחריפו את נטיית האונייה. בשעה 14:23 התהפכה היאמטו. צריח תותחי ה-460 מ"מ התפרק, ובעת התהפכותה יצר גוף האונייה יניקה, שמשכה את אנשי הצוות השוחים בחזרה לכיוונה. כשהגיע היפוכה ל-120 מעלות התפוצץ אחד ממחסני התחמושת בחרטום בזעזוע אדיר. ענן הפטרייה שהיתמר בעקבות הפיצוץ לגובה של 6.4 ק"מ ונצפה אף בקיושו, מרחק 160 ק"מ משם. היאמטו שקעה במהירות, עמה כ-2,063 מתוך 2,332 אנשי ציוותה, בהם איטו, מפקד הכוח.
המשחתת "אסשימו", שפרשה בראשית הקרב בשל תקלה במנועים, טובעה על ידי מטוסים מנושאת המטוסים "סן חסינטו", וכמוה גם המשחתת "קסומי." על אף שחרטומה התפוצץ הצליחה המשחתת סוזוטסוקי להגיע לנמל ססבו שביפן על ידי הפלגה אחורה לאורך כל הדרך. שלוש המשחתות הנותרות שלא ניזוקו בצורה קשה ("פויוזוקי," "יוקיקאזה" ו"הטסושימו") אספו 280 ניצולים מיאמטו, 555 ניצולים מיהאגי (מתוך צוות של 1,000) ומעט מעל 800 ניצולים מאיסוקאזה, מהמקאזה ומקסומי. מספר ההרוגים היפנים בקרב נע בין 3,700 ל-4,250. עשרה מטוסים אמריקאים יורטו על ידי אש נ"מ מהאוניות היפניות, וחלק מהטייסים נאספו על ידי ספינות וצוללות. בסך-הכל נהרגו 12 טייסים אמריקאים.
במהלך הקרב ערך הצבא היפני התקפה אווירית על כוחות בעלות הברית באוקינאווה, כפי שהבטיח, אך הטייסים היפנים לא הצליחו לטבע אף אונייה. כ-115 מטוסים, רבים מהם קמיקזה, תקפו את האוניות האמריקאית ב-7 באפריל והסבו נזק לנושאת המטוסים "הנקוק", לאוניית המערכה "מרילנד" ולמשחתת "בנט". היפנים איבדו כמאה מטוסים בהתקפה זו.
תוצאות הקרב.
מבצע טן-גו היה המבצע הגדול האחרון של הצי הקיסרי היפני במלחמה, וכלי השיט הנותרים לא השתתפו בלחימה עד סופה. המשחתת סוזוטסוקי מעולם לא תוקנה; פויוזוקי תוקנה אך נפגעה ממוקש ימי ב-20 באוגוסט ולא תוקנה לאחר מכן; יוקיקאזה שרדה את המלחמה כמעט ללא נזק; המשחתת האטסושימו נפגעה ממוקש ימי ב-30 ביולי והייתה למשחתת היפנית ה-129, והאחרונה, לטבוע.
ב-21 ביוני 1945 הכריזו בעלות הברית על סיום הקרבות באוקינאווה, לאחר קרב קשה. יפן נכנעה ב-15 באוגוסט לאחר שספגה שתי פצצות אטום.
אלי עזור
אלי עזור (נולד ב-1958) הוא איש עסקים ישראלי, מו"ל של העיתונים "ג'רוזלם פוסט", "מעריב" וכתבי עת נוספים, בעלי וואלה מאז 2020 ובעל אחזקות נוספות בתחום התקשורת וכן בתעשיית הדלק מאובנים.
עזור הוא בעליה של קבוצת מרקעי תקשורת, אשר בבעלותה גופי תקשורת רבים וכן חברת מרקעים שילוט חוצות.
ביוגרפיה.
ילדות וכתיבה.
עזור נולד בתל אביב. אחותו הייתה העיתונאית אפרת עזור, ולהם שלוש אחיות נוספות. עזור למד בתיכון עירוני ט' ושיחק כדורגל בקבוצת גדנ"ע יהודה. הוא החל את הקריירה העיתונאית בגיל צעיר ככתב ספורט בעיתון חדשות הספורט ומאוחר יותר הצטרף לצוות כתבי הספורט של עיתון חדשות לאחר פגישה עם עורך מדור הספורט של העיתון, פיני זהבי. ב-1984 כתב יחד עם אורי מלמיליאן את הביוגרפיה שלו, "הנער מממילא".
כניסתו בהשקעות לתחום התקשורת.
בשנות התשעים רכש מחצית מהעיתון נובוסטי וכעבור כמה שנים השלים ורכש את כולו. באמצע שנות ה-90 קנה עזור ממפלגת העבודה את היומון "נאשה סטראנה" ורכש עוד חמישה שבועונים ברוסית.
עזור רכש את בית הדפוס, "הדפוס החדש", של העיתון על המשמר שנסגר.
בשנות התשעים הקים יחד עם פיני זהבי, עמיתו לשעבר, את חברת צ'רלטון שעוסקת ברכישת זכויות שידור לאירועי ספורט, ומשדרת את ערוצי ספורט 1 וספורט 2.
העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2000 רכש את השבועון "אנשים" ממשפחת אריסון וכן הקים את מקומון ירושלים ביחד עם אביב נקש, עיתון זה נסגר בשנת 2004. בסוף שנת 2004 רכש את עיתון ג'רוזלם פוסט מחברת הולינג'ר. בשנת 2007 הקים יחד עם דודי ויסמן את ישראל פוסט.
בשנת 2003 הוא רכש את 104.5FM רדיו צפון.
בדצמבר 2006 החל להוציא לאור את המגזין ביזנס פוסט שנסגר בינואר 2008 ובמקומו החל להפיץ את Wall Street Journal בישראל.
במאי 2007 הגיש תביעה בסך 5,000,000 ש"ח נגד חברת Canwest בטענת לשון הרע. לאחר כחמש שנים קיבל בית המשפט את התביעה בחלקה והורה לחברה הקנדית לשלם לעזור מיליון ש"ח.
בשנת 2008 רכשו דודי ויסמן ועזור את תחנת הרדיו אקו 99 FM.
באפריל 2009 קיבל זיכיון להפצת מגזין Forbes ישראל במקום חברת SBC. ביולי 2013 הועבר המגזין לקבוצת R&amp;B מדיה.
בנובמבר 2009 הגיש תביעה נגד גילת רשתות לווין בסך 47 מיליון ש"ח בטענת אי קבלת עסקת מיזוג. באותה עת החזיק באחוז אחד ממניות החברה .
הרחבת השקעותיו לתחומים נוספים.
בדצמבר 2009 רכש מחברת בזק יחד עם מספר שותפים - בהם איש העסקים, משה בובליל - מגרש ליד כיכר המדינה תמורת 45 מיליון שקל למטרת בניית פרויקט מגורים בן 70 דירות.
בשנת 2010 דורג במקום ה-30 ברשימת האנשים המשפיעים בעולם התקשורת של "גלובס".
בשנת 2011 הצטרף לקבוצת אלון במיזם התקשורת הסלולרית שלה כמפעיל וירטואלי.
בסוף שנת 2012, בעקבות הטלטלות שעברו על העיתון "מעריב", הקים את העיתון "סופהשבוע" יחד עם כותבי מעריב לשעבר. מאוחר יותר העיתון מוזג לתוך עיתון מעריב. את החלק החדשותי של העיתון עורך גולן בר יוסף ואת המוסף עורך דורון כהן.
במהלך 2012 רכש את "קוסמופוליטן ישראל". כתב העת נסגר בדצמבר 2012.
בינואר 2013 דורג עזור במקום ה-11 ברשימת אנשי התקשורת המשפיעים של העיתון "גלובס".
בפברואר 2013 התווסף לקבוצה אתר אינטרנט חדשותי חדש www.thepost.co.il, שהפך עם הזמן לאתר "מעריב אונליין", maariv.co.il, המאגד תכנים מחברות הקבוצה ובפרט מהעיתונים "סופהשבוע", "ג'רוזלם פוסט" 103FM ו-99FM. עורך הראשי הוא דורון כהן. עורך האתר הוא אסף נחום (לשעבר עורך nrg).
באפריל 2014 אישר בית המשפט את מכירת "מעריב" לאלי עזור תמורת 4 מיליון שקלים. הממונה על ההגבלים העסקיים אישר את העסקה.
בשנת 2016 התמודד עזור מול האוליגרך דויד דווידוביץ' על רכישת גלובס, אך בהמשך משך את הצעתו.
בשנת 2018 הזרים עזור 10 מיליון ש"ח לערוץ 10 ובכך הפך לשותף זוטר בחברה.
ב-23 בנובמבר 2018 פורסם ב-TheMarker כי עזור משמש לעיתים גם כעורך המוזיקלי של תחנת הרדיו שבבעלותו, 103fm, תחת השם "אליהו בן יגאל".
באפריל 2021 פורסם שעזור רכש את ההחזקות של דלק קידוחים בתמר פטרוליום תמורת כמאה מיליון שקלים. הרכישה תכניס אל עזור לשוק הגז עם בעלות של 22.6% מתמר פטרוליום אשר מחזיקה 16.75% ממאגר הגז תמר.
חיים אישיים.
עזור גרוש, ולו שתי בנות.
שליטה בחברות ישראליות.