התיישבות אנושית ראשונה באזור פומרניה החלה לאורך נהר הוויסלה עם תוך עידן הקרח האחרון, לפני כ-13,000 שנים. בעת הקדומה חלפו על פני המקום עמים רבים, כאשר בתחילה הוא יושב ככל הנראה על ידי בלטים, ומאוחר יותר על ידי גרמאנים. במאות הראשונות לספירה החלו מתיישבים סלאבים לפקוד את האזור מדרום, ומתיישבים סקנדינבים הגיעו מצפון. החל מהמאה ה-10 גורמים חיצוניים כבשו את מרבית האזור - בעוד ממזרח דוכסים פולנים הכניעו מספר שבטים מקומיים, ממערב האימפריה הרומית הקדושה וממלכת דנמרק הרחיבו את שליטתם באזור. במהלך המאה ה-12 התנצרו רוב תושבי פומרניה, אשר קודם לכן דגלו באמונות פגאניות מקומיות. תושבי פומרניה התנצרו בידיו של הקדוש אוטו מבמברג. באותן השנים השליטה המדינית על האזור הוסדרה והפכה ליציבה יחסית. הקצה המזרחי של פומרניה עבר לשליטתה של ממלכת פולין. מרכז פומרניה עבר לשליטתה של דנמרק, אשר הקימה במקום מדינת חסות שבסיסה היה באי ריגן. במקביל החלק המערבי של פומרניה הועבר לשליטת האימפריה הרומית הקדושה, כאשר התבססה במקום "דוכסות פומרניה", דוכסות שהייתה כפופה לאימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1325 הגיעה נסיכות ריגן הפרו-דנית אל סופה, והקרקעות שלה הועברו לשליטתה של דוכסות פומרניה - דבר אשר חיזק דוכסות זו והפכה אותה לשחקן משמעותי יותר באזורה. במהלך המאה ה-14 גם המסדר הטבטוני קנה לו אחיזה בחלקים מפומרניה, זאת במסגרת מדינת המסדר הטבטוני אשר רכשה לעצמה שטחים סביב מפרץ גדנסק. באותן השנים הואצה גם הגירה של גרמנים אל אזור פורמניה, הגירה אשר דחקה מהמקום סלאבים רבים.
העת החדשה.
במהלך המאה ה-16 חדרה הרפורמציה הפרוטסטנטית גם לאזור פומרניה. בעוד שטחי דוכסות פומרניה והטבטונים קיבלו את הנצרות הפרוטסטנטית, פומרניה הפולנית המשיכה לדבוק בנצרות הקתולית. במהלך מלחמת שלושים השנים (1618 - 1649), אוכלוסיית פומרניה הידלדלה באופן קיצוני, והאזור ספג הרס וחורבן בממדים גדולים. עם תום המלחמה הגיעה דוכסות פומרניה לקיצה, וזו חולקה בין האימפריה השוודית לפרוסיה, כל זה כאשר חלקים ממזרח פומרניה ממשיכים להיות תחת שלטון ממלכת פולין. בין השנים 1720 ל-1815 העבירה שוודיה את השליטה בפומרניה לידי פרוסיה. עד מהרה פרוסיה גם תפסה את השטחים שהיו מצויים בידי פולין, ובכך עבר אזור פומרניה כולו לשליטה גרמנית. במאה השנים הבאות, תחת השלטון הגרמני - בתחילה זה של פרוסיה ובהמשך זה של הקיסרות הגרמנית, סבלה האוכלוסייה הפולנית במקום מאפליה ודיכוי תרבותי ולאומי. בעקבות תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, אזור קטן של מרכז פומרניה חזר לשלטון פולני (מה שלימים יכונה "המסדרון הפולני"), כאשר העיר גדנסק מוגדרת כעיר החופשית דנציג.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי של פולין, חזר החלק המרכזי של פומרניה לשלטון גרמני. בשנים הבאות גירשו הגרמנים את האוכלוסייה היהודית של פומרניה, כאשר רובם ככולם של יהודים אלו עתידים למצוא לבסוף את מותם במסגרת השואה. תחת עול השלטון הנאצי, עשרות אלפי פולנים גורשו מפומרניה שסופחה לרייך, ולמעלה מ-40,000 פולנים נהרגו בהוצאות להורג ובמחנות כפייה. הפולנים אשר נפגעו באופן הקשה ביותר היו אנשי אליטה מהמעמד הגבוה - בעיקר מורים, אנשי עסקים, כמרים, פוליטיקאים, קציני צבא לשעבר ועובדי מדינה. הגרמנים יחסו חשיבות אסטרטגית לפגיעה באנשים מסוג זה. במקביל לכל זאת, בשנים 1940 - 1943 אלפי מתיישבים גרמנים הגיעו לפומרניה הפולנית ממערב, וקבעו את ביתם במקום. לאחר תבוסתה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הגבול הגרמני-הפולני הועבר בכ-100 קילומטר מערבה לקו אודר-נייסה, כאשר לראשונה בהיסטוריה רובו של פומרניה מצוי בשליטה פולנית, מצב עניינים שנמשך עד ימינו. כמעט כל הגרמנים שנשארו ממזרח לקו הגבול, גורשו ממנו אל מזרח גרמניה ומערבה. לאחר המלחמה, פולנים רבים שגורשו מפומרניה, חזרו אליה בהדרגה. באותה השנה הקימו הסובייטים במרכז אירופה את הרפובליקה העממית הפולנית והרפובליקה העממית הגרמנית (מזרח גרמניה), כל זה כאשר אזור פומרניה נמצא בתווך - לכאורה מדינות קומוניסטיות עצמאיות, אך בפועל כאלו הנתונות למרותה של מוסקבה. תחת השלטון הקומוניסטי ידע אזור פומרניה בנייה מחדש, ותחום הספנות בו פרח והתפתח. למרות זאת, כבכל פולין ומזרח גרמניה המצב הכלכלי היה בעייתי, וזכויות אדם ואזרח דוכאו באופן נרחב. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, התפרסמה במיוחד תנועת סולידריות הפולנית - איגוד מקצועי שהיה למעשה גם ארגון פוליטי, ארגון ששאף לדמוקרטיזציה וליברליזציה של פולין. בסיס כוחו של הארגון היה באזור פומרניה, אשר באותן השנים ידע שביתות הפגנתיות רבות במגזר הספנות לצד אירועי מחאה אחרים. עד סוף שנות ה-80 נפל המשטר הקומוניסטי בפולין, וזה הוחלף ברפובליקה השלישית הפולנית. במקביל, באותן השנים ממש, נפל גם המשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה, וזו אוחדה למדינה אחת.
דמוגרפיה.
פומרניה ידועה בערי הנמל הגדולות והחשובות שלה, אשר מהוות כר פורה לתעשיית ספנות רחבה. שיעור העירוניים בפומרניה גבוה יחסית, ולצד ערים גדולות אפשר למצוא בו עיירות רבות וכן כפרים רבים מאוד.
שפה, זהות ותרבות מקומית.
מבחינה לשונית, השפה השלטת כיום בחלק הפולני של פומרניה היא הפולנית הסטנדרטית, ובחלק הגרמני של פומרניה הגרמנית הסטנדרטית. בפרט, בחלק הגרמני ישנה אחיזה רחבה לגרמנית התחתית, ובחלק הפולני ישנו גם מיעוט המדבר בשפה ייחודית הקרובה לפולנית - השפה הקשוביאנית.
בניגוד לחלקים אחרים בפולין או גרמניה, פומרניה הייתה ועודנה לאורך השנים אזור בעל תרבות מגוונת וייחודית. מיקומו של האזור כנקודת מפגש פולנית-גרמנית, יצר לאורך השנים השפעות הדדיות שהקרינו על האוכלוסייה במקום. לא פחות חשוב מכך, המיקום על שפת הים הבלטי נחשף להשפעה סקנדינבית רחבה. המטבח של פומרניה ייחודי מאזורים אחרים בפולין וגרמניה, בעיקר בהיותו מטבח המבוסס על מאכלי ים. בנוסף, מאכלים סקנדינביים רבים, ובפרט משוודיה, מוצאים להם מקום רחב גם היום, משני צידי הגבול הפולני-גרמני.
בשונה מאזורים היסטוריים בפולין כפולין קטן וכשלזיה, הזהות המקומית של תושבי פומרניה היא מצומצמת יותר, ומוגבלת בדרך כלל לשדה התרבותי כאשר גם זה נעשה לרוב בצורה מינימלית. בדומה לכך, המכנה המשותף הלאומי והתרבותי כיום בין תושבי החלק הפולני של פומרניה לבין החלק הגרמני של פומרניה הוא מכנה משותף נמוך, אם בכלל קיים כזה.
יהדות פומרניה.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1905 היו בפומרניה 10,000 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה ירד מספר היהודים ל-7,700. במלחמת העולם השנייה נעקרו כל הקהילות היהודיות ורוב התושבים נספו בשואה. אך כיום בפומרניה יש קהילה קטנה של כמה מאות יהודים שהיגרו אליה אחרי המלחמה.
בארי וינצ'ל
בארי וינצ'ל (באנגלית: Barry Winchell; 31 באוגוסט 1977 – 6 ביולי 1999) היה חייל בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית שהיה קורבן לפשע שנאה. חבריו ליחידה שחשבו כי וינצ'ל הוא הומוסקסואל, התעללו בו לאורך זמן רב ורצחו אותו באכזריות, והמעשה הפך לאבן דרך משמעותית בדיון המתמשך אודות מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של הצבא האמריקאי.
חייו ומותו.
וינצ'ל נולד במיזורי שבארצות הברית. בשנת 1997 התגייס לצבא האמריקני, ובשנת 1998 שובץ בדיוויזיה המוטסת ה-101, בבסיס "פורט קמפבל" שבקנטקי. בעת שירותו ביחידה קיבל מכתב פרידה מחברו לשעבר, שלמד איתו באותו תיכון. שותפו למגורים, ג'סטין פישר, הבחין במכתב, וסיפר על כך לחבריו ליחידה. מאוחר יותר התלווה וינצ'ל לשותפו לחדר ג'סטין פישר וחיילים נוספים לסיבוב בברים בנאשוויל. שנה לאחר מכן לקחו פישר והחיילים את וינצ'ל למועדון אשר הציג הופעות מופע דראג. במועדון הכיר וינצ'ל טרנסקסואלית בשם קלפרניה אדמס אשר נהגה להופיע במקום והשניים החלו לצאת.
ג'סטין פישר החל להפיץ שמועות בבסיס "פורט קמפבל" על נטיותיו המיניות של וינצ'ל, וזה החל לסבול מהטרדות יומיומיות שהתפתחו למעשי אלימות, ולא פסקו. מפקדיו של וינצ'ל כמעט ולא עשו דבר על מנת להפסיק את ההטרדות. וינצ'ל עצמו לא דיווח לאיש על ההתעללות בו, מאחר שמשמעות תלונה כזו הייתה שחרורו באופן מיידי מצבא ארצות הברית, לפי עקרונות מדיניות "אל תשאל, אל תספר".
בהדרגה גברה ההתעללות של החיילים בווינצ'ל, עד ל-4 ביולי 1999, אז התפתחה תגרה בין וינצ'ל לבין חייל אחר, קלווין גלובר, בעוד ג'סטין פישר מעודד את גלובר להכות בוינצ'ל ולועג לו, שהוא "מוכה כמו מתרומם מזוין, כמו וינצ'ל". גם גלובר וגם פישר היו מוכרים למערכת הצבאית כבעלי התנהגות אלימה בעקבות מקרים קודמים, אחרים, של אלימות כלפי חיילים. מאוחר יותר בהמשך היום לקח גלובר מחבט בייסבול מארונו של פישר, המתין עד שווינצ'ל ירדם ואז בעודו ישן חבטו בראשו עד לאובדן הכרה. וינצ'ל נפגע קשות בראשו ונפטר למחרת היום, ה-5 ביולי בבית חולים בטנסי.
בעקבות מותו.
קלווין גלובר הורשע ברצח וינצ'ל ונידון למאסר עולם בעוד ג'סטין פישר הורשע בסעיפים קלים יותר על כך שלא מנע את הרצח, ושניהם נכלאו בבית הסוהר הצבאי USDB שבקנזס. חלק מההאשמות כנגד פישר בוטלו במסגרת הסדר טיעון ועונשו הופחת ל-12 וחצי שנים. בשנת 2003 הוא קיבל חנינה ובשנת 2006 נשלח למעצר בית חלקי, אשר בוטל לחלוטין בסוף אותה השנה.