אחרי חתימת ההסכם הואשם מנוק ביי על ידי הצד העות'מאני בבגידה ולא העז לחזור שוב לשטחי האימפריה העות'מאנית. האחים מורוזי שבתור דרגומנים השתתפו גם הם במו"ם על ההסכם, הוצאו להורג.
הוא נמלט לסיביו ולבראשוב בטרנסילבניה בעוד משפחתו נותרה מאחור כבני ערובה בידי העות'מאנים והוא שחרר אותם מאוחר יותר. תמורת 300,000 ליי זהב. הוא רכש מיוניצה ימנאדי (לפי מקורות אחרים - וגרסה פחות סבירה - מהנסיכה הרוסית דולגורוקי) אחוזה בבסרביה על יד היישוב חנצ'שט. הוא קנה שטחים גם על יד היישוב רני באוקראינה, מתוך שאיפה לבנות על ידו עיר גדולה שתיקרא "אלכסנדרופול" לפי שם הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון. באותן שנים המשיך מנוק להיות מעורב בפוליטיקה האזורית ותמך כספית בשליטי מולדובה: אלכסנדרו איפסילנטי שלווה ממנו 160,000 טאלר וסקרלט קלימאקי.
פרישתו לחנצ'שט.
בחסות הצאר אלכסנדר, זכה מנוק בדרכון רוסי שני ופרש לחבל בסרביה, שטחים מולדביים מעבר לפרוט שסופחו עקב הסכם בוקרשט לאימפריה הרוסית, הוא התגורר זמנית בווילה ("קונאק") שהשתייכה בעבר למשפחת ארבורה בקישינב ולאחר מכן עבר סופית לאחוזתו בחנצ'שט. שם שיפץ "קונאק" מרווח, אליו התווספו עם השנים אחרי מותו עוד מספר בניינים. מנוק מת שם בשנת 1817 בזמן שאירח שני גנרלים רוסים רמי מעלה: בניגסן ובחמטייב. הוא נפטר פתאום מקשיי נשימה בעקבות נפילה מעל סוס ערבי כשהדגים בפני האורחים הרוסים תרגילי רכיבה .
סביב מותו נוצרו סיפורים ואגדות רבות, לפיהם הורעל על ידי סוכנים עות'מאנים או שנפילתו מעל הסוס בוימה על ידי הרוסים.
מנוק הובא לקבורה על יד הכנסייה הארמנית בקישינב.
השאיר אלמנה צעירה, מרים, וששה ילדים, אחוזות בחנצ'שט, נכסים בבוקרשט ובשאר ולאכיה, בקישינב ועוד.
חייו הפרטיים. צאצאיו.
מנוק היה נשוי בשנית למרים לבית חרותיון (1828-1783), וממנה נולדו לו ששה ילדים:שני בנים - יואן או איוואן או אובהנס מוראט מירזאיאן וגריגורה פייראט מירזאיאן וארבע בנות:אקתרינה (גאדארה), פֶמבֶּה (גאיאנֶה), מרים (מיירם) וטֶבֶּרה (גברה).
רבים מצאצאיו התחתנו עם בני אצולה ארמנים או זרים.
אקתרינה לבית מירזאיאן (1880-1806) התחתנה בשנת 1819 עם ראש השלכה (קאמרהר) כריסטופור אקימוביץ' לאזארב (1871-1799), בן למשפחת נסיכים ארמנים.
הבן איוואן מוראט מירזאיאן (בארמנית: אובהנס) (1893-1810) נשא לאישה את נכדתו של אותו כ.א. לאזארב, יילנה דוידובנה דליאנובה (1870-1821), בת של אציל ארמני, הגנרל דוד דליאנוב ושל מריה יקימובנה, לבית לאזארב.
פמבה מירזאיאן התחתנה עם יועץ החצר יאקוב מליכטורביאן.
ילדיהם של איוון מוראט מירזאיאן היו גריגור (רווק שחי בפריז),מריה דליאנובה (רווקה שחיה הפריז, 1939-1842) אקתרינה - קדר, שנישאה למרקיז האיטלקי פייטרו סקדוני ואלנה-הג'ינה-אולגה (1920-1854) שנישאה לרוזן בוניפציוס מקסימיליאן מריה האצפלד פון טראכנברג. הנכדות של איוואן היו אליזבטה שנטון, מלחינה באיטליה, והברונית אולגה הצפלד-טראכטנברג. הנכד של האחרונה היה האדריכל הקנדי פיטר פון קורף
ב-1815 צוואתו של מנוק ביי, בשפה הארמנית עם תרגום לרוסית, נחתמה בשנת 1815 בעיר בראשוב (קרונשטאט) באישור הבישוף הארמני של בסרביה, גריגור.
אגדות ומסתורין. סוגיות שנויות במחלוקת.
עד ימינו אין מידע ודאי על הרבה מפעילותו הדיפלומטית ואולי של ריגול של מנוק ביי. יש סבורים שהוא דגל בהתקרבות של האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית ומאמציו הדיפלומטיים כוונו למטרה זו. גישה כזאת הייתה בעוכרי הדיפלומטיה של נפוליאון שהיה מעוניין בהסחת כוחות רוסים בדרום בחזית נגד הטורקים.
להבדיל הדיפלומטיה הבריטית עודדה את מאמצי השלום בין הרוסים לטורקים כדי לאפשר לרוסיה לפנות כוח צבאי מול נפוליאון. פעילותו של מנוק יצרה לפעמים רושם של היותו סוכן כפול של שתי האימפריות - רוסית ועות'מאנית. עד היום ישנם ברומניה המאשימים אותו באובדן שטחי בסרביה לטובת הרוסים.
בתקופה הקומוניסטית טען המחבר שטפאן יונסקו שמנוק ביי היה אחד מראשי הריגול הרוסי בבלקן. הוא הציג אותו כאופורטוניסט שעבר ממחנה העות'אמנים לזה של הרוסים וגם "קפיטליסט" שהשתמש בפוליטיקה לטובת האינטרסים הכלכליים של עצמו.
לפי הנוסע הצרפתי סטניסלס ברנז'ה שביקר בוולאכיה בימי התקנון האורגני, שהה מנוק כ-5 שנים בפריז. שם הוכיח את נדיבותו בהזדמנויות שונות, על ידי תרומות לעניי העיר.
לפי דיווחים אחדים בשנת 1814 יחד עם מיטרופוליט ולאכיה הוא שהה בווינה בעת קונגרס וינה, כנראה לצורך שליחויות דיפלומטיות.
יש שהפיצו את ההשמצה לפיה בבריחתו מאיסטנבול אחרי מותו של מוסטפא ביירקטר, לקח מנוק איתו את כל אוצרו של הווזיר המנוח שהוסתר בחביות דגים.
מורשתו.
תפקידו בחיי העם הארמני.
מנוק ביקר בארמניה, תרם תרומות למוסדות הכנסייה האפוסטולית הארמנית באצ'מיאדזין, קישינב וירושלים. מיוזמתו הוקם בית ספר ארמני ראשון בבוקרשט. לפי הגופ סירוני, הוא היה "אחד הארמנים החשובים ביותר במאה ה-19",
לפי אורל סאבה (ה1941, מצוטט על ידי V.Arapu) מנוק היה "הבויאר הארמני הראשון בוולאכיה" והפך ל"סמל לקשר הרוחני בין העם הרומני לעם הארמני"
התוכנית לבניית עיר ארמנית בשם אלכסנדרופול.
מנוק שאף להקים על יד רני בנפת טומורובה, באזור שפך הפרוט לדנובה, עיר-נמל ארמנית לפי הדגם של אודסה שתישא את השם "אלכסנדרופול" לכבוד הצאר אלכסנדר הראשון. עיר זאת נועדה להיות מרכז למסחר חופשי, פטורה ממסים ולהוות מופת לסובלנות דתית ולהתיישבות. לצורך זה הבטיח לו הממשל הרוסי 35000 דסטין (בערך= 350000 דונם).
ב-24 באפריל 2016 כתב מנוק באיגרת אל הקיסר אלכסנדר שהעיר המתוכננת תוכל לקלוט כחצי מיליון ארמנים מן החלק האירופי של האימפריה העות'מאנית.
תרומתו ליישוב חנצ'שט.
התיישבותו של מנוק ביי בחנצ'שט הביא לפריחה של היישוב. הוא ובניו הקימו בו מתחם בניינים מרשימים - ארמון משפחתי, ארמון ציד וכנסייה. בני מירזאיאן ייסדו בו בית ספר ראשון לבנים, בית חולים, אחר כך יזמו את החיבור בקו טלפוני עם קישינב. הם הקימו גם ספרייה, בית חרושת ללבנים, בית מלאכה לבורסקאות
נכסיו בוולאכיה, מולדובה ובסרביה.
בשנת 1817 היו בבעלותו של מנוק כ-450000 דונם בוולאכיה, מולדובה ובסרביה.
במותו היו ילדיו עדיין קטינים. לכן רכושו בוולאכיה נוהל על ידי אופוטרופסים. רוב נכסיו נמצאו בוולאכיה ובגלל הקושי לנהל אותם מרחוק הם הוחכרו.
בדצמבר 1827 כל הנכסים שם, לרבות החאן בבוקרשט, נחכרו על ידי דימיטריה ד. דדו וניקולאיה אלכסיו.
פרסים ואותות כבוד.
-מטעם הצאר אלכסנדר הראשון
לקריאה נוספת.
H. DJ. Siruni, "Eçer Manuk Beyi Geanken" [Manuk Bey'in Hayatından Sayfalar], Panper Hayastani Arkhivneri, 3/24 (1969), s. 157-90; 2 (1970), s. 147-172; 3 (1970) s. 141-166.
Mser Mserian - "Istoria vieţii lui Manuc Bey Mirzaianţ (1841), Ararat, București 2013 " -תרגום לרומנית מארמנית מאת הגופ סירוני (תולדות חייו של מנוק ביי מיזאיאנץ, 1841)
2011 מאמר רוויו מאת פאול בוגדן על ספרו של גאורגה בזוויקוני על חיי מנוק
באתר scribd בתשלום
קישורים חיצוניים.
תרגום מרומנית לרוסית מאת מריה אוזון, הוצאת "זנגאק-97 ", ירבאן
Speranța Diaconescu, Maria Grigoriță - "Documente din colecția Muzeului Muncipiului Bucuresti privind personalitatea lui Manuc Bey" 2002
în S.Musteață - Tratatul de pace de la Bucuresti din 1812 200 ani de la anexarea Basarabiei de către Imperiul rus Materialele conferinței internaționale din 26-28 aprilie 2012 Culegere de studii,pp 71-81 Editura Pontos, Chișinău 2012
Alina Felea "Câteva date despre urmașii lui Manuc Bei (sec.XIX-începutul sec. XX)"
Tyragetia, -Istorie, Muzeologie, serie nouă, nr. IV (XIX) nr.2
Museul Național de Istorie a Moldovei, Chișinău
Emanuel Bădescu - "Politică secretă, jaf și crimă la hanul lui Manuk" - Ziarul Financiar, București
מאמר מאת אנאהיט אסטויאן (Anahit Astoyan) באתר הארמני - עיתונאים חוקרים - Hetq Online
25.06.2013 Istoria lui Manuc Bey Mirzaianț - Țesătorul de destine Ararat online
Contrafort nr.5-6 (211-212) mai-iunie 2012 Institutul Cultural Român
אקנתוסטגה
אקנתוסטגה (שם מדעי: Acanthostega; מילולית: "גג קוצני") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בתקופת הדבון לפני 365 מיליון שנה. יצור זה היה מעין צורת מעבר בין הדגים לבעלי ארבע רגליים. מאובניו נמצאו בגרינלנד.
היצור הקדום הגיע לאורך 60 ס"מ ודמה מעט במראהו לסלמנדרה. הוא היה בעל 4 גפיים דמויי-סנפירים שאיתם שחה אך גם יכל לעלות ליבשה והיה בעל זימים ובעל ריאות לא מפותחות, שעזרו לו לנשום ביבשה. היו לו לסתות גדולות ושטוחות בעלי שיניים חזקות בחלק החיצוני של פיו ועוד שיניים בחלק האחורי של הלסת, מאפיין המתאים יותר ללסתות של חולייתני יבשה וכן היה בעל שרירי צוואר. לא ברור אם הוא יכל לשרוד מחוץ למים לזמן רב והוא חי כנראה רק בביצות ובאגמים של גרינלנד הקדומה שהיו חמימים בהרבה מאשר כיום.
היצור היה טורף מיימי שניזון מדגים ויצורים דומים והתפתח לצורות מתקדמות יותר של חולייתני יבשה.
צורת מעבר
בילאל חסאני
בילאל חסאני (בצרפתית: Bilal Hassani; נולד ב-9 בספטמבר 1999) הוא זמר, כותב שירים ויוטיובר צרפתי, נציג צרפת לאירוויזיון 2019 בתל אביב.
ביוגרפיה.