בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים בראון שני מבין הישראלים ובמקום שישי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי שלמה נצר שקבע את אותה תוצאה ובאותו מספר פסילות (1.89 מטר). הדרוג הוכרע בקפיצה נוספת.
בתחרות מבחן למשחקי המכביה ה-10 שנערכה בשנת 1977 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.96 מטר, 2 ס"מ נמוך משיאו הישראלי בן ה-3 שנים של יצחק גולדנברג (1.98 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.
שיאן ישראל.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-18 במרץ 1978 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.00 מטר בניסיון השני ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שקפץ לגובה מעל 2 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי גדעון הרמט (2.02 מטר). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר, לפני צפריר מינצר (1.88 מטר).
בראון למד הנדסת מכונות.
אילקאיי גונדוגאן
מקדואל
מקדואל (באנגלית: McDowell) הוא שם משפחה.
ברומפילד
ברומפילד (אנגלית: Broomfield) היא עיר ומחוז במדינת קולורדו שבארצות הברית. על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, אוכלוסיית ברומפילד מונה 55,889 תושבים נכון לאפריל 2010. ברומפילד היא העיר ה-16 מבחינת גודל אוכלוסייתה במדינת קולורדו.
היסטוריה.
העיר ברומפילד נוסדה בשנת 1961 באזור הדרום מזרחי של מחוז בולדר. העיר קיבלה את שמה מהברומקורן (broomcorn) שגדל באזור. במהלך שלושת העשורים הבאים, העיר גדלה דרך סיפוח שטחים, שהרבה מהם חצו למחוזות אחרים באזור. בשנות התשעים, מנהיגי העיר החלו לדחוף אל עבר יצירת מחוז נפרד כדי להימנע מחוסר היעילות של ארבעה מחוזות משפטיים וארבעה בירות מחוז. מנהיגי ברומפילד נימקו שיוכלו לספק שירותים טובים יותר עבור העיר אם היו תחת ממשל מחוזי משל עצמם וביקשו לעשות תיקון בחוקת מדינת קולורדו במטרה ליצור מחוז חדש. התיקון החדש עבר בהצלחה בשנת 1998. ב-15 בנובמבר 2001, מחוז ברומפילד הפך למחוז ה-64 במדינת קולורדו, המחוז החדש ביותר והקטן ביותר בקולורדו.
גאוגרפיה ואקלים.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 88 קמ"ר, ומתוכם 85 קמ"ר אדמה ו-1.6 קמ"ר מים. מחוז זה הוא הקטן ביותר מבחינת שטחו בקולורדו.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 38,272 תושבים, 13,842 משקי בית ו-10,270 משפחות. צפיפות אוכלוסייה הייתה 545.1 נפש לקמ"ר. היו בעיר 14,322 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 204 דירות לקמ"ר. 88.62% מהתושבים הם לבנים, 0.92% אפרו-אמריקאים, 0.61% אינדיאנים, 4.14% אסיאתים, 3.21% מגזע אחר ו-2.45% משני גזעים או יותר.
כלכלה.
בשנות התשעים, באזור ברומפילד הורגשה צמיחה כלכלית עצומה, חלק גדול מהצמיחה מרוכז בטכנולוגיה והיי-טק. בעיר נמצאים המשרדים הראשיים של מספר חברות ובהם: Level 3 Communications, Ball, Vail Resorts, MWH Global, Webroot, Noodles &amp; Company, WhiteWave Foods, Mrs. Fields.
מרכזי התעסוקה הגדולים.
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2011, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו:
תושבים נודעים מברומפילד.
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בברומפילד כוללים את:
שולמית ריינהרץ
שולמית ריינהרץ (באנגלית: Shulamit Reinharz; נולדה ב-1946) היא פרופסורית יהודייה-אמריקאית לסוציולוגיה בקתדרה ע"ש יעקב פוטופסקי באוניברסיטת ברנדייס. ריינהרץ כתבה ב-1992 את הספר "Feminist Methods in Social Research" המהווה אבן-דרך בתחום מתודולוגיות המחקר הפמיניסטיות. היא מקימת וראשת מכון המחקר ללימודי נשים הממוקם במרכז אפשטיין, גלריית קניזניק לאומנות פמיניסטית, מכון הדסה-ברנדייס לחקר נשים יהודיות והיא ממקימות אתר האינטרנט הישראלי "נשים על המפה".
ביוגרפיה.
ריינהרץ נולדה באמסטרדם למשפחה יהודית הולנדית. הוריה אילזה (הרתה-שטראוס) ומקס-מיכאל רוטשילד, הם שניהם ניצולי שואה. כשהייתה בת שנה היגרה משפחתה לארצות הברית והיא גדלה במחוז ברגן במדינת ניו-ג'רזי. ריינהרץ בוגרת תואר ראשון בסוציולוגיה מקולג' ברנרד באוניברסיטת קולומביה (1967). את התואר השני והשלישי עשתה באוניברסיטת ברנדייס (1977).
חייה האקדמיים.
ריינהרץ לימדה בין השנים 82–1972 במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, באן ארבור שבמישיגן. בשנת 1982 היא מונתה לפרופסור במחלקה לסוציולוגיה שבאוניברסיטת ברנדייס. בשנת 1991 הוזמנה ריינהרץ לעמוד בראש תוכנית לימוד חדשה באוניברסיטה ללימודי נשים. ריינהרץ הקימה בשנת 1997 את מכון הדסה-ברנדייס לחקר נשים יהודיות. בשנת 2001 היא הקימה את מכון המחקר ללימודי נשים באוניברסיטת ברנדייס. כיום היא עומדת בראש שני מכונים אלו. לאורך השנים פרופ' ריינהרץ פרסמה רבות על פמיניזם, מגדר ויהדות וזכתה בפרסים רבים. ספרה החשוב ביותר הוא הספר "Feminist Methods in Social Research" המהווה עד היום טקסט מרכזי בתחום של מתודולוגיות מחקר פמיניסטיות. בספר זה היא תיארה את העיסוק שלה במתודולוגיות מחקר פמיניסטיות כמונע על ידי הרצון להיות "יצרנית של ידע מבלי להיות לכודה בייצור מחדש של דרכים פטריארכליות להפקת ידע".
בשנת 2009 יזמה והקימה ריינרץ ביחד עם ד"ר אסתר כרמל-חכים מאוניברסיטת חיפה את אתר האינטרנט הישראלי "נשים על המפה". אתר זה שם לו כיעד להביא את סיפור פועלן של נשים על שמן נקראו יישובים בארץ ישראל ובעידוד של קריאת יישובים, אתרים, ורחובות בישראל על שם נשים.
משפחתה.
ריינהרץ נשואה לפרופסור יהודה ריינהרץ שהיה נשיאה של אוניברסיטת ברנדייס בשנים 1994–2010. לזוג שתי בנות, המתגוררות בישראל, ונכדה.
פינה גייל
פֿינֶה גייל (באירית: Fine Gael – "משפחת האירים" או "שבט האירים") היא מפלגת מרכז-ימין באירלנד. זוהי המפלגה הגדולה ביותר באירלנד, באירכטס (הפרלמנט) בממשל המקומי ובמספר החברים המייצגים את אירלנד בפרלמנט האירופי. מספר חברי המפלגה עומד על 30,000 איש והיא שותפה בממשלה שהוקמה ביוני 2020 על פי הסכם קואליציוני היסטורי, יחד עם יריבותיה הוותיקות פיאנה פול והמפלגה הירוקה. ראש המפלגה הוא ליאו ורדקר, שמשמש בתפקיד מאז 2017.
מפלגת פינה גייל הוקמה ב-8 בספטמבר 1933 בעקבות מיזוג של מפלגת האם שלה, "אגודת הגאלים" (Cumann na nGaedheal), עם מפלגת המרכז הלאומית ועם המשמר הלאומי ("החולצות הכחולות"). מקורותיה של המפלגה במלחמת העצמאות האירית ובצד שתמך באמנה האנגלו אירית במלחמת האזרחים האירית והיא מזוהה במיוחד עם מייקל קולינס, שהיה מייסד המפלגה.
פינה גייל נחשבת לעיתים ימנית יותר בהשוואה ליריבתה העיקרית פיאנה פול, אך היא הרכיבה בדרך כלל ממשלות יחד עם מפלגת הלייבור, מפלגה סוציאל-דמוקרטית מהאגף השמאל-מרכז של המפה הפוליטית באירלנד. פינה גייל מגדירה את עצמה כמפלגת מרכז פרוגרסיבית הניצבת מול הרעיונות של הגישה הנוצרית-דמוקרטית ולעיתים קרובות היא נתפסת כמתונה בנוגע לסוגיות חברתיות אך שמרנית בנוגע לסוגיות כלכליות. עקרונות הליבה של המפלגה הם: שוויון הזדמנויות, הגינות כלכלית, יוזמה חופשית, גמישות בשכר, זכויות האזרח ואחריות האזרח. המפלגה תומכת נלהבת של האיחוד האירופי ומתנגדת לקידומה של הגישה הרפובליקנית בכוח הזרוע. האגף הצעיר של המפלגה (Young Fine Gael) הוקם ב-1977 והוא מונה כ-4000 חברים. פינה גייל היא אחת המפלגות המייסדות של מפלגת העם האירופית והיא חברה בארגון הבינלאומי של מפלגות מרכז דמוקרטיות (Centrist Democrat International).
היסטוריה.
שנים ראשונות.
לנוכח החשש של מפלגת "חברת הגלים" (Cumann na nGaedheal) מעלייתם של הצבא האירי הרפובליקני ושל מפלגתו של איימון דה ואלירה, פיאנה פול, ב-1926, התבקשה אסטרטגיה חדשה לחזק את קולו של המחנה שתמך באמנה האנגלו אירית שמצא את עצמו באותה עת באופוזיציה. הארגון הצבאי למחצה, "המשמר הלאומי" (National Guard, או "החולצות הכחולות" - Blueshirts), שהיה ארגון לאומני-שמרני בהנהגתו של אויין או'דאפי, לקח על עצמו את המשימה להגן על הכינוסים של "חברת הגלים" מהאיום הרפובליקני. כאשר הם תכננו לבצע את "המצעד על דבלין", אסר זאת עליהם דה ואלירה, מתוך פחדו מחזרה על המקרה של המצעד על רומא של מוסוליני. כתוצאה מאירועים אלה הוקמה ב-8 בספטמבר 1933 פינה גייל – המפלגה המאוחדת האירית (Fine Gael–The United Ireland Party) כמפלגה עצמאית, בעקבות מיזוג של "חברת הגלים" עם "מפלגת המרכז הלאומי" (National Centre Party) ו"החולצות הכחולות". המיזוג הביא תחת כפיפה אחת שני זרמים בלאומיות האירית, תומכי האמנה האנגלו-אירית מהשין פיין ותומכי שלטון הבית שיוצגו על ידי ג'ון דילון ומפלגת המרכז. במציאות, הייתה המפלגה החדשה גרסה מוגדלת של "חברת הגלים", המפלגה שתמכה באמנה האנגלו אירית ושהוקמה ב-1923 על ידי ויליאם תומאס קוסגרייב.