בשנת 2018 הקימה את חברת ההפקה הגרמנית Electric Sheep GmbH יחד עם סער יוגב ומיכאל רויטר הבעלים של חברת The Post Republic. בשנה זו נקראה נעמי להצטרף לצוות המנטוריות של תוכנית EWA שמטרתה לתת ליווי למפיקות עולות מכל העולם. כמו כן הוזמנה כלקטורית ויועצת בפלטפורמות המקצועיות של פסטיבל ברלין.
עוד בשנה זו, חברת ההפקה בלאק שיפ הפקות סרטים בע"מ זכתה בפרס מיוחד מטעם פסטיבל חיפה שהוענקה לחברת ההפקות הטובה ביותר בישראל.
בשנת 2019 נעמי הצטרפה לצוות המנטורים של First Cut Lab ומשמשת כיועצת עריכה ופיתוח
בשנת 2020 נעמי הוזמנה לשמש מנטורית במעבדת פיתוח הסדרות של Canal+ Poland ב-Script Station מבית היוצר של Berlinale Talents ובחממת Full Circle Lab.
עוד בשנה זו, שבה נעמי לצוות השיפוט של פסטיבל אוטופיה ולקחה חלק בצוות השיפוט של פסטיבל סרטי הסטודנטים ת"א.
בשנת 2021 הנחתה נעמי פאנלים בינ"ל וליוותה מפיקים/ות צעירים/ות מאירופה כחלק מפורום הקו-פרודוקציות של פסטיבל ברלין.
אגם דון חואן
אגם דון חואן (באנגלית: Don Juan Pond) הוא אגם קטן, רדוד, ביבשת אנטארקטיקה, בעמק רייט שבארץ ויקטוריה.
אגם דון חואן הוא מגופי המים הטבעיים בעלי רמת המליחות הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ העומדת על יותר מ-44%, גבוהה בהרבה מרמת המליחות של ים המלח, העומדת על 34.2%.
האגם התגלה בשנת 1961 על ידי ג'ורג' אייץ' מייר, ונקרא של שמם של שני טייסי המסוק האמריקאים שהיו מעורבים במיפוי האגם, סגן דון רו וסגן ג'ון היקי.
רמת המליחות של מי האגם גבוהה יותר מזו של מי אגם ונדה (35%), הממוקם גם הוא באנטארקטיקה, בעמקים היבשים מקמרדו, ושל אגם עסל (34.8%) שבג'יבוטי. קיימות הערכות כי רמת המליחות באגם מגיעה לעיתים עד כדי פי 18 מזו הקיימת באוקיינוסים, כלומר עד 63%.
כתוצאה מרמת המליחות הגבוהה של מי האגם, ולמרות הטמפרטורות הנמוכות השוררות באזור, נשארים מי האגם במצב נוזלי גם בטמפרטורה של 50 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
המומסים העיקריים באגם הם מלחי סידן. על פי המדידות, כל קילוגרם של מי האגם מכיל כ-413 גרם של סידן כלורי (CaCl2) וכ-29 גרם של מלח בישול (NaCl). פני הקרקע שסביב האגם מכוסים במלחי נתרן וסידן, אשר התגבשו כתוצאה מאידוי המים. האגם נמצא בתהליך של התייבשות, ונפחו משתנה בהתאם לעונות השנה.
פאונה ופלורה.
מחקרים על צורות חיים בתנאי הקיצון השוררים באגם הדגימו סביבה שהיא בעיקרה סטרילית, ובאזורים מסוימים עלתה נוכחות בקטריות ושמרים.
צ'וואה הראשון
צ'ואה נבקה הראשון (בלוגנדה Chwa I Nabakka) היה הקבקה (מלך) השני של ממלכת בוגנדה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-14 אחרי קינטו קאטו.
צ'ואה היה בנם של קינטו קאטו, הקבקה הראשון של בוגנדה ושל נמבי ננטוטטולולו בת שבט נגיה. הוא עלה לשלטון עם מות אביו והקים את בירת הממלכה בביגו. צ'ואה נישא לשתי נשים - נאבקיאלה נאקו מנצר פומבה ונקיוולה מנצר נגונגה ממנה נולד בנו אומולנגירה קלימרה.
קלמירה הונס ממלכת בוגנדה לממלכת בוניורו על ידי אביו, שם מצא מפלט אצל דודו, אמוקמה וויניי מבוניורו. קלמירה ניהל רומן עם אחת מנשות דודו. בנו מאותה אישה נקרא קימרה והיה למלכה השלישי של בוגנדה.
כהונתו של צ'ואה הייתה רצופה מאבקים פנימיים בין השושלות השונות בממלכה. לבסוף הוא ויתר על כס המלכות ועבר למגונגה. תאריך מותו ומקום קבורתו אינם ידועים. עם ירידתו מהכס עברה הממלכה תקופה של אינטררגנום שבה נאבקו מספר יורשים על השלטון. תקופה זו תמה בשנת 1374 עם עלייתו לשלטון של קבקה קימרה.
פורמוזה הספרדית
קריליה סובייטוב מוסקבה
דמיטרי שאקולין
דמיטרי ויקטורוביץ' שאקולין (ברוסית: Дмитрий Викторович Шакулин יליד קירוב, 11 במאי 1968) הוא כדורסלן עבר ומאמן.
קריירה.
שאקולין עסק בכדורסל מגיל צעיר, בזכות אביו שהיה כדורסלן ושיחק באליפות מחוז קירוב בכדורסל. בגיל 14 שאקולין עבר למוסקבה שם שיחק במספר קבוצות נוער.
במהלך הקריירה שיחק בשורותיהן של מספר קבוצות ידועות, בהן דינמו מוסקבה (1985-1992, 1993-1996, 2001-2002) וקבוצת אוברלכינגן בגרמניה (1994-1995, 1998-1999). במשך עונה (1997-1998) שיחק שאקולין בצסק"א מוסקבה ובמשך שנתיים שיחק בליגה הישראלית כשחקן במכבי ראשון לציון (1999-2000). לפני שהחליט לפרוש ממשחק פעיל שיחק בשנים 2001-2002 בספרטק סנקט פטרבורג.
מאמן.
כמאמן מקצועי, שאקולין אימן את חימקי מוסקבה (2003-2007), את דינמו מחוז מוסקבה (2008) ומיולי 2008 החל לשמש כעוזר מאמן של אטורה מסינה בצסק"א. שאקולין היה גם עוזרו של יבגני פאשוטין באליפות אירופה לנוער ב-2005 כאשר רוסיה זכתה בטורניר. בנבחרת רוסיה עבד כעוזר מאמן לדייוויד בלאט שאף הציע אותו כמועמד להחליפו לכשיעזוב את אימון הנבחרת הרוסית.
היה ממלא מקום מאמן קבוצת הכדורסל של צסק"א מוסקבה מה-25 בנובמבר 2010, לאחר פיטוריו של דושקו וויישביץ' בעקבות סדרת כישלונות ביורוליג. הוא המשיך בתפקידו עד ל-28 בפברואר 2011, כשהתפטר בשל סדרת כישלונות נוספים.
עמי בראון
עמי בראון (1929 – 29 באוקטובר 2010) היה תעשיין ישראלי, מייסד קוקה-קולה בישראל, ומאספני האמנות הבכירים במדינה.
חייו.
בראון נולד בתל אביב כאח אמצעי בין שלושה אחים. אחיו הצעיר היה האמן איקה בראון, אשר נהרג בתאונת דרכים בגיל צעיר.
בין השנים 1956-1952 הוא עבד עם טדי קולק במשרד ראש הממשלה, שם עסק בין השאר בהקמת מוזיאון ישראל. בשנת 1959, בבחירות לכנסת הרביעית, היה פעיל במפלגת רפ"י וסייע לדוד בן-גוריון. בשנת 1962 נשלח ללוס אנג'לס על מנת לנהל את סניף רשות ההשקעות של משרד האוצר וכן שימש כקונסול הכללי של ישראל. הוא החל להיכנס לעסקים ונכנס כשותף לחברה מרכזית למסחר והשקעות, אחת מחברות הנכסים הגדולות במדינה.
בשנת 1968 הקים בראון את חברת קוקה קולה בישראל וכיהן כמנכ"לה. בשנת 1973 נשלח לארצות הברית על מנת לשמש בתפקיד ניהולי בקוקה קולה.
בראון נחשב לאחד מאספני האמנות ישראלית החשובים ביותר, אוספו מנה עם מותו יותר מ-3,000 יצירות אותם אסף במשך חמישה עשורים. בין האמנים המיוצגים באוספו יוסף זריצקי, אביבה אורי, אריה ארוך, משה קופפרמן, יחיאל קריזה, יאיר גרבוז ומשה גרשוני. יצירות מהאוסף הוצגו במשכן לאמנות בעין חרוד. בראון הקים את הגלריה של סדנאות האמנים בירושלים ע"ש אחיו איקה בראון. כמו כן תמך בכתב העת "קו" ובכתב העת "סטודיו".
בראון עזר לממן תערוכות רטרוספקטיביות, קטלוגים וספרי אמן לאמנים כמו אביבה אורי, אריה ארוך, שוקי בורקובסקי, מיכאל דרוקס, והילה לולו לין.
בנוסף לאמנות אסף גם עתיקות וכן אובייקטים בעלי מסרים אנטישמיים, עבודות דמשק של אמנים יהודים מסוריה, יודאיקה וספרים.
בשנת 1965 נישא לגבי ולזוג בת אחת, דנה, ציירת. בראון נפטר ב-29 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 81. הובא למנוחות בקיבוץ שפיים.
גאויה
נהר גאויה (בלטבית: Gauja, באסטונית: Koiva jõgi) הוא נהר הזורם בלטביה ובאסטוניה, ומהווה גבול בין המדינות. מסלול זרימתו הוא מצפון-מזרח לאורך 18 ק"מ, לאחר מכן הוא פונה לכיוון דרום מערב, ונשפך לים הבלטי במפרץ ריגה לא רחוק מהעיר ריגה.
על הנהר ממוקמות מספר ערים חשובות, בהן צסיס וולמירה. באזור שבין ולמירה לבין הכפר מוריאני, הנהר זורם בפארק לאומי גאויה. בשטח הפארק נשמרו שרידים של מספר מבצרים מימי הביניים.
למרות שהנהר זורם במישור הוא ידוע כנתיב פופולרי לתחרויות רפטינג, בשל שינויי הנתיב התכופים וקיום מקטעי אשד רבים הכוללים שיפועים תלולים.
מקור המים העיקרי הוא הפשרת שלגים (35-40%). מקורות נוספים הם גשמים ומקורות תת-קרקעיים. בתקופת החורף הנהר מכוסה בקרח. רוחב הנהר כ-20–30 מטרים, ובקרבת הים הרוחב מגיע לכ-80–100 מטרים.
קטה אפרים מרכוס
קֶטֶה אפרים מרכוס (בגרמנית: Käthe Ephraim-Marcus; 16 באוגוסט 1892, ברסלאו, גרמניה (כיום בפולין) – 13 באפריל 1970, רמת גן) הייתה ציירת ופסלת ישראלית ילידת גרמניה, אך עוד לפני עלייתה ארצה הייתה ציירת פעילה וידועה בגרמניה.
ביוגרפיה.
נולדה לפאני לבית גוטשטיין ואמיל אפרים, במשפחה בת שני ילדים. אביה היה סוחר אמיד. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער "בלאו וייס".
ב-1911 החלה אפרים-מרכוס ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה אצל האנס תומה , ב-1912 למדה באקדמיה לאמנות בעירה ברסלאו ומשנת 1913 למדה בברלין אצל האמנים האקספרסיוניסטים לוביס קורינת , מקס בקמן וקתה קולוויץ. בשנת 1917 נישאה למשפטן ד"ר יוסף מרכוס, שהיה אחד ממנהיגי התנועה הציונית ומייסד תנועת הנוער הציונית "בלאו וייס".
בשנת 1920 פגשה שוב בברלין את קתה קולביץ והושפעה ממנה ומהציירים האקספרסיוניסטים בכלל. בעצת הצייר האקספרסיוניסט אוטו מילר (Müller) נסעה ב-1925 לפריז, ללמוד אצל אנדרה לוט וב"אקדמיה גראנד שומיאר", שם אימצה פלטת צבעים עשירים ומוארים יותר. סגנונה הושפע מהאקספרסיוניזם הצרפתי והגרמני. בשנת 1928 התקבלה לאיגוד הציירים הגרמניים, ובשנת 1930 עברה לדיסלדורף והצטרפה ל"קבוצת הריין".
בארץ-ישראל.