חלב קוקוס וחלב שקדים נמצאים בשימוש מאות או אלפי שנים. בשנת 1200 נעשה לראשונה שימוש באנגלית במילה "חלב" לתיאור משקאות מן הצומח. חלב קוקוס משמש כמרכיב מסורתי במטבחי דרום-מזרח אסיה והאיים הקריביים. חלב שקדים היה נפוץ במזרח התיכון, ומוזכר בספרי בישול מוסלמיים מהמאה ה-13 ואילך, ובימי הביניים הפך לפופולרי גם באירופה, ובספרי מתכונים מאנגליה מאותה תקופה קיימים מתכונים לפודינג אורז ועוף ברוטב קארי בהם משתמשים בחלב שקדים. חלב שקדים מוזכר גם בשולחן ערוך, שם מצוין שאם מכינים תבשיל בשרי עם חלב שקדים אז יש לשלב בו כמה שקדים משיקולי מראית עין.
חלב סויה ושאר סוגי החלב הצמחי הם המצאה מודרנית. בסין החלו לייצר משקה שהופק מפולי סויה במהלך המאה ה-14, אך הוא היה מאוד דליל ונועד לשימוש רפואי, ורק בשלב מאוחר יותר הוא התפתח לחלב סויה המוכר בימינו. בשנת 1897 הגדירה מחלקת החקלאות של ארצות הברית את המוצר "חלב סויה" (השם המקורי היה "חלב פולי סויה"), ובשנת 1910 נפתח בקולומב, צרפת, המפעל הראשון בעולם שייצר חלב סויה באופן תעשייתי.
מלבין קפה.
נועד לשמש כתחליף לחלב בקפה או במשקאות חמים אחרים. מלבין קפה יכול להיות חלבי או פרווה (לא חלבי). מלביני קפה יכולים להיות נוזליים או באבקה. אבקת מלבין קפה אינה זקוקה לקירור ולכן נוחה יותר לאחסון. חלק ממלביני הקפה מכילים חומר ממתיק, כמו סוכר או תחליף סוכר, ולעיתים טעמים נוספים כמו וניל או אגוזי לוז. בדומה למוצרי מזון מעובדים אחרים, קיימות למלבין קפה גרסאות דלות קלוריות או דלות שומן.
תרכובת מזון לתינוקות.
תרכובת מזון לתינוקות מיועדת לשמש כתחליף חלב להזנת התינוק במקרים בהם לאם לא מתאפשר להניק את התינוק ולספק לו חלב אם, בשל בעיה בריאותית או תפוקת חלב נמוכה, או כאשר האם מעדיפה לא להניק מסיבות שונות.
תרכובות אלו מבוססות על חלב פרה או חלב צמחי. בכל אחד מהמקרים התרכובת מועשרת ברכיבים תזונתיים, בהם תערובת של ויטמינים ומינרלים, החיוניים לצמיחתו ובריאותו של התינוק.
הפורום החיפאי
רישום לטיסה
רישום לטיסה (באנגלית: Check-in) הוא אחד התהליכים בשלבי הבידוק אשר עובר כל נוסע בזמן שהותו בשדה התעופה.
הכניסה מכונה "צֵ'ק אִין" והיציאה "צֵ'ק אאוט"; המילים העברית המקבילות הן, בהתאמה, "רִשּׁוּם כְּנִיסָה" ו"רִשּׁוּם יְצִיאָה".
תהליך.
בתהליך הרישום לטיסה הנוסע מגיע לנציג חברת התעופה בה הוא טס ליעדו, ומציג לו את הדרכון וכרטיס הטיסה שלו, הנוסע מניח את הכבודה שלו על מסוע הכולל מתחתיו מאזניים. הנציג שוקל את הכבודה ובודק אם היא אינה חורגת מכללי חברת התעופה, נמל התעופה והכללים הבינלאומיים. לאחר מכן הנציג קובע מקום בו ישב הנוסע בטיסה, ומוסר לו כרטיס עלייה למטוס. הנציג מדביק ברקוד לכבודה. לאחר כל השלבים הכבודה נוסעת במסוע ועוברת לאולם מיון הכבודה.
חסרונות.
נוסעים רבים ברחבי העולם מלינים על זמני ההמתנה הארוכים בתור ליד עמדות הרישום לטיסה.
התמודדות.
נמלי תעופה רבים בכל רחבי העולם התחילו להתקין את העמדה לבידוק עצמי אשר אמורה לזרז את התהליך. עמדה זאת מקיימת את כל תהליך הבידוק שכל נוסע צריך לעבור, כולל הראיון הביטחוני וקבלת כרטיס עלייה למטוס. עמדות אלו הפכו לפופולריות בנמלי תעופה גדולים.
דפנה דה מוריה
ג'ורג' רוכברג
ג'ורג' רוכברג (באנגלית: George Rochberg 5 ביולי 1918 - 29 במאי 2005) היה מלחין יהודי-אמריקאי.
חייו.
רוכברג נולד בפטרסון שבניו ג'רזי. הוא למד במאנס קולג' למוזיקה אצל גיאורג סל, ובמכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל רוסאריו סקאלרו וג'אן קרלו מנוטי. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, בחיל הרגלים.
רוכברג כיהן כראש מחלקת המוזיקה באוניברסיטת פנסילבניה עד 1968 והמשיך ללמד שם עד 1983. בין תלמידיו הנודעים סטיבן אלברט, גסטון אלר, ויליאם בולקום, אורי קיין, מריאן אמאכר וסטיבן יפה. בעונת 1970-71 כיהן רוכברג כמלחין אורח בסדרת הקונצרטים "טסטימוניום" בירושלים. בשנת 1985 התמנה לחבר באקדמיה והמכון האמריקאים לאמנויות ולספרות.
בשנת 1941 נשא לאישה את ג'ין רוזנפלד. נולדו להם שני ילדים, פול ופרנצ'סקה. בשנת 1984 נפטר בנו מגידול במוח.
ג'ורג' רוכברג מת בברין מור, פנסילבניה בשנת 2005, בן 86. רוב יצירותיו שמורות בארכיב של קרן פאול זאכר בבזל שבשווייץ. את חלקן אפשר למצוא גם במחלקת המוזיקה בספרייה הציבורית של ניו יורק, בספריית הקונגרס בוושינגטון, במרכז לינקולן לאמנויות הבמה בניו יורק, באוניברסיטת פנסילבניה, במכון קרטיס ובאוניברסיטת ניו יורק.
יצירתו.
לאחר תקופת יצירה ממושכת בטכניקת הסריאליזם, נטש אותה רוכברג בעקבות מות בנו בן העשרה בשנת 1964. הוא הסביר זאת באמרו, שהסריאליזם ריק מביטוי רגשי ואין בו כדי לבטא את יגונו ואת זעמו. השימוש שעשה בשנות ה-70' בקטעים טונאליים ביצירותיו היה שנוי במחלוקת. היצירה שפרסמה את דבר הטונאליות בכתיבתו הייתה רביעיית המיתרים מס' 3 (1972), הכוללת מערכת שלמה של וריאציות בסגנון בטהובן המאוחר. פרק אחר של הרביעייה כולל קטעים, המזכירים את המוזיקה של גוסטב מאהלר. השימוש הזה בטונאליות גרם למבקרים לסווג אותו כמלחין נאו-רומנטי. הוא השווה אטונאליות לאמנות מופשטת ואת הטונאליות השווה לאמנות שימושית. הוא השווה את התפתחותו האמנותית לזו של פיליפ גסטון ואמר, כי "המתח בין הקונקרטי לאבסטרקטי " מהווה שאלת יסוד לשניהם גם יחד (רוכברג 1992). עוד תוארה המוזיקה שלו כ"פוסט מודרניזם נאו-שמרני".
מבין היצירות שחוברו בראשית הקריירה של רוכברג, בולטת הסימפוניה השנייה (1955-56) כחיבור סריאלי מושלם של מלחין אמריקאי. פרסומו העיקרי של רוכברג בא לו אולי מרביעיות המיתרים מס' 3 עד 6 (1972-78). רוכברג ראה במס' 4 עד 6 סט שלם וכינה אותן "רביעיות קונקורד", על שם רביעיית קונקורד, שניגנה אותן בביצוע הבכורה והקליטה אותן. רביעיית המיתרים מס' 6 כוללת סדרת וריאציות על הקנון ברה מז'ור של פכלבל.
אחדות מיצירותיו היו קולאז'ים של מובאות מיצירות מוזיקליות של מלחינים אחרים. Contra Mortem et Tempus, למשל, מכילה קטעים מיצירות של פייר בולז, לוצ'אנו בריו, אדגר וארז וצ'ארלס אייבס.
רוכברג מתאר את הדברים שהוא חותר להשיג בכתיבתו:
הסימפוניות הראשונה, השנייה והחמישית, והקונצ'רטו לכינור הוקלטו ב-2001-02 בנגינת תזמורת הרדיו הסימפונית של זארבריקן, בניצוח כריסטופר לינדון ג'י ויצאו לאור בחברת נאקסוס.
מורשת.
מארק-אנטוניו בארון אמר על רוכברג,
ג'יימס פרימן, מוזיקאי ומורה בסוורת'מור קולג', אמר את הדברים הבאים על רוכברג וסריאליזם,
לודיווין סנייה
לודיווין סנייה (בצרפתית: Ludivine Sagnier; נולדה ב-3 ביולי 1979) היא שחקנית צרפתייה. מוכרת בעיקר מסרטיהם של הבמאים הצרפתים פרנסואה אוזון: "8 נשים", "בריכת שחייה", וקלוד מילר: "סוד", "לילי הקטנה".
ביוגרפיה.
נולדה בפרברי פריז (לה-סל סן-קלו, איוולינה, איל-דה-פראנס) לאב אקדמאי ואם מזכירה. החלה את קריירת המשחק בגיל צעיר, לאחר שלקחה שיעורי משחק ושחקה בסרטים מגיל 10.
בעקבות הופעותיה ב-"8 נשים" וב"סוד" הייתה מועמדת לפרס סזאר הצרפתי כשחקנית משנה.
מרבה להופיע בסרטים בעירום או בעירום חלקי. עובדת גם כדוגמנית.
בסרט 8 נשים ביצעה את השיר Papa T'es Plus Dans Le Coup של הזמרת שיילה.
בשנת 2011 דיבבה בגרסה הצרפתית של הסרט "מפלצת בפריז" ובאותה שנה שיחקה בסרט הבלגי-הולנדי "הכפיל של השטן".
בשנת 2018 שיחקה בסרטים "לולה ואחיה" ו"רמי - ילד של אף אחד". בשנת 2019 שיחקה בסרטו של הבמאי היפני הירוקאזו קורה־אדה "סיפור חיי" לצד קתרין דנב, ז'ולייט בינוש ואית'ן הוק.
בשנת 2021 הופיעה בסדרת "לופן" שעלתה לשידור בנטפליקס.
כפריים
חינה (צמח)
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה (באנגלית: Australian War Memorial) היא מכלול של אנדרטה ומוזיאון צבאי השוכנים בעיר קנברה, בירת אוסטרליה. הם מוקדשים להנצחת זכרם של חללי אוסטרליה במלחמותיה מהמאה ה-19 ואילך ולהצגת ההיסטוריה הצבאית של המדינה במלחמות אלו.
תולדות האנדרטה.
הוגה הרעיון להקמת האנדרטה היה צ'ארלס בין (Charles Bean), ההיסטוריון הרשמי של אוסטרליה למלחמת העולם הראשונה, בעקבות שהותו כמשקיף בשדות הקרב של אירופה ב-1916. ראשיתה של האנדרטה הייתה במחלקת רשומות המלחמה של אוסטרליה (Australian War Records Section), אשר הוקמה בשנה שלאחר מכן.
תחרות ארכיטקטונית להקמת האנדרטה נערכה ב-1927. לא נבחר בה זוכה, אך שניים מהמשתתפים - האדריכלים אמיל סודרסטן (Emil Sodersten) וג'ון קראסט (John Crust) - הוזמנו ליצור תוכנית משותפת, בכפוף לתקציב בנייה שהיה מוגבל עקב השפעות השפל הכלכלי בעולם בשנות השלושים. סודרסטן פרש מהפרויקט ב-1938, אך התכנון הושלם. האנדרטה נפתחה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביום הזיכרון, 11 בנובמבר 1941, במעמד המושל הכללי של אוסטרליה, הלורד גאורי. במהלך השנים הורחב מכלול האנדרטה המקורי.
מכלול האנדרטה ומיקומו.
מכלול האנדרטה ניצב בחלקה הצפון-מזרחי של קנברה. קו ראייה ישיר מתקיים בינו לבין בניין הפרלמנט של אוסטרליה, הניצב כארבעה קילומטרים מדרום-מערב לה, מעבר לאגם בארלי גריפין, המשתרע במרכזה של העיר. לאורך יותר מקילומטר של קו זה משתרעת שדרת המצעדים אנזא"ק – השדרה הטקסית של העיר, שיש הרואים בה חלק ממכלול האנדרטה (אם כי רשמית אין זה כך). אחד מקצות השדרה נמצא בקרבת האנדרטה והקצה השני נח על חופו הצפוני של האגם.