המרכז הוקם על ידי הרשות בשנת 1999 והוא מוקדש להצלת אוכלוסיית צבי הים בחופי ישראל, השייכים לשני מינים עיקריים - צב ים חום וצב ים ירוק. מין נוסף המצוי בחופי הים התיכון ובים סוף הוא צב ים גלדי, אך מספר הפרטים ממין זה אשר טופלו במרכז קטן יחסית. מינים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בשל דיג, שיט, זיהום הים ופגיעה באזורי המחיה שלהם, ולכן נמצאת אוכלוסיית צבי הים בירידה מאז תחילת המאה ה-20.
מאז הקמתו, טופלו במרכז ההצלה כ-1,000 צבים – עיקרם צבי ים חומים, ירוקים וכן גם צבים רכים, צבי ביצה ואף חמישה דולפינים. כ-70% מהם שוחררו חזרה לטבע.
פעילות.
המרכז מספק מקום מוגן לטיפול בצבי ים פגועים שנפלטו אל החוף, מאפשר רבייה ואימון לקראת שחרור אל הטבע, דואג להשבת הצבים אל הים (יותר מ-60% מהצבים המטופלים משוחררים בסופו של התהליך לחופשי), עוסק בחינוך ובהסברה ועורך מחקרים בנושא; כל זאת במטרה לייצב את אוכלוסיית צבי ים לאורך חופי הארץ. בדרך כלל מגיעים צבי ים פגועים אל המרכז בעקבות יוזמה של אזרחים, דייגים, חובבי ספורט ימי ואחרים; והטיפול בצבים נעשה על ידי מתנדבים. הצבים נבדקים ומאובחנים, טפילים ומזהמים שנדבקו אל גופם מוסרים ובמידה הצורך הם מטופלים על ידי וטרינר. לצבים מותאמת דיאטה המבוססת בעיקר על דגים, סרטנים, דיונונים וחסה.
פעילות קבועה נוספת של המרכז ושל פקחי רשות הטבע והגנים היא סריקת חופי הים והעתקת קני צבים לחוות הדגרה בשמורות טבע לאורך החוף. עם בקיעת הביצים בחווה משוחררים הצבים הצעירים לחופשי באופן מבוקר, ועד כה שוחררו בדרך זו יותר מ-50,000 פרטים. בשנת 2008 החל המרכז להצמיד משדרים לוויניים אל גופן של צבות ים, במטרה לעקוב אחר מיקומן, והתקדמותן ניתנת לצפייה באינטרנט באופן מקוון.
שיתופי פעולה.
המרכז ייבא בעבר שני צבי ים ירוקים לאקווריום ישראל, אשר עתידים להשתחרר אל הים בבגרותם.
בתרבות.
עלילת העונה השנייה של סדרת הילדים, מבצע קיפוד, התעסקה במרכז וצולמה בו.
מרכז חדש.
בכוונת המרכז להקים מבנה חדש וגדול יותר מהקיים, בתחומו של גן לאומי נחל אלכסנדר, סמוך לשפכו של הנחל, שיכלול, בין היתר, מרפאה משוכללת, בריכה עם שיפוע דמוי חוף שתאפשר רבייה במקום ומרכז מבקרים.
לאה ברגשטיין
לאה ברגשטיין (23 באוקטובר 1902 - 14 במאי 1989) הייתה ממניחי היסוד בתרבות המחול העממי הישראלי.
ביוגרפיה.
ברגשטיין נולדה בעיירה בולשוביצה בגליציה למשפחה מיוחסת. סבה, יעקב ברגשטיין, היה נגיד העיירה. בשנות ילדותה בעיירה פיתחה ברגשטיין רגישות לטבע הסובב אותה. מאוחר יותר קישרה בין הטבע לבין תנועות ריקוד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמלטה המשפחה לווינה, שם הצטרפה לאה לתנועת השומר הצעיר ופיתחה השקפת עולם ציונית–סוציאליסטית. בגיל 17 סיימה ברגשטיין לימודים בסמינר עברי לגננות וכ-3 שנים לאחר מכן, ב-1922 החלה ללמוד מחול. היא התקבלה לבית הספר "לאבאן" בווינה, מייסודו של רודולף פון לאבאן. בין מוריה לריקוד שם היו שטיינר ומרגרט שמידט.
כרקדנית השתתפה באאידה, בניצוחו של ארטורו טוסקניני ורקדה במשך שנה בלהקתה של ורה סקורונל בגרמניה. במקביל נשאה בתפקיד בכיר בתנועת השומר הצעיר.
לאחר העלייה לארץ.
ב-1925 עלתה לארץ ישראל והצטרפה לקיבוץ בית אלפא, שבמסגרתו הוקמה קבוצה של רועי צאן בהנהגת מתתיהו שלם וברל בקר. קבוצת הרועים איפשרה לה לצאת למרעה ושם יכלה לרקוד.
בקיבוץ, כמנהג אותן שנים, עבדה ברגשטיין בכל עבודה שהוטלה עליה. לרקוד היא המשיכה בחגיגות ואירועים. ב-1926 הקימה את להקת המחול הראשונה שלה, שהופיעה באירועים שונים, וברגשטיין הייתה הסולנית של הלהקה. על מנת לחגוג את חג הגז, כתב מתתיהו שלם שירים וברגשטיין חיברה עבורם ריקודים. בין היתר נכתבו באופן זה המחולות "שה וגדי" ו"שישו ושמחו". ב-1929 הגיעה לבקר בקיבוץ גרטרוד קראוס שרצתה לראות מחולות בדואים, וברגשטיין שהכירה רקדניות בדואיות הציגה בפניה מספר ריקודים.
ב-1935 החליטה ברגשטיין כי לא תוכל להתמקד במחול בעודה בקיבוץ ונענתה להזמנתה של קראוס להצטרף ללהקה שהקימה בתל אביב. אחרי שהלהקה התפרקה החליטה ברגשטיין לחזור לבית אלפא, שם נישאה ויחד עם בעלה נסעה לבקר את משפחתה בפולין.
המעבר לקיבוץ רמת יוחנן.
עם הפילוג בבית אלפא ב-1940 עברו ברגשטיין ושלם לרמת יוחנן. ברמת יוחנן ניתן לברגשטיין חופש פעולה אמנותי והיא עיצבה מספר חגים קיבוציים, שחלקם נחגגים עד היום באותה מתכונת. בהם "חג הגז" (כל עוד התקיים ענף צאן), "חג הביכורים" ו"חג העומר" ו"חג המים". החגיגות של רמת יוחנן היוו מקור השראה ליוצרים אחרים ובתחילת דרכם היו אבן שואבת לאורחים רבים בקיבוץ. לטקסים אלו היו מספר מאפיינים משותפים: חג הנחגג במועד מסוים או בסיום פרק חקלאי; המשתתפים הם מבני הקיבוץ והענף ואת הטקס עורכים קרוב ככל האפשר למקום בו מתבצעת העבודה (גז ליד הדיר, עומר בשדה שיבולים).
בנוסף לחגי הקיבוץ שלה, יצרה ברגשטיין מחרוזת ריקודים לחג האסיף, ט"ו בשבט ולטקסי החתונה בקיבוץ. היא חיברה באותה תקופה כ-50 מחולות. חלק מריקודים אלה הפכו לריקודי-עם הנרקדים עד היום, בהם "שירו השיר", "רב ברכות", "רועה ורועה", "שישו שישו שמחו נא" ו"שיבולת בשדה" (במעגל).
ב-1947 הופיעו רקדני רמת יוחנן בכנס המחולות בדליה בריקודי מסכת העומר של הקיבוץ שחוברו על ידה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימה ברגשטיין את להקת הקיבוץ רמת יוחנן. משהתפרקה הלהקה (בעיקר מסיבות כלכליות וחוסר היכולת של הקיבוץ לאפשר לרקדנים לרקוד ולא לעבוד) הוזמנה ברגשטיין על ידי גורית קדמן להדריך את הלהקה המרכזית של ההסתדרות להופעה בריקודי רועים. במקביל הוקמה להקת המחול של "בני איחוד הקיבוצים" וברגשטיין ניהלה אותה. לאחר התפרקות הלהקה, הוזמנה ברגשטיין בשנות ה-60 של המאה ה-20 ללמד מחול באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים ומאוחר יותר שימשה בוחנת באקדמיה.
ברגשטיין נפטרה ב-14 במאי 1989 ונקברה בקיבוצה, רמת יוחנן.
מחול עממי
מחולות עם
נגיד
האקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים
MIPS (מעבד)
ריקי ג'רווייס
ריקי ג'רווייס (באנגלית: Ricky Dene Gervais; נולד ב-25 ביוני 1961) הוא קומיקאי, שחקן, במאי, מפיק, תסריטאי, זמר ומנחה טלוויזיה אנגלי, זוכה שלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב וארבעה פרסי באפט"א. ידוע בעיקר בזכות כיכובו בסדרות הטלוויזיה "המשרד" ו"ניצבים", אותן כתב וביים ביחד עם חברו ושותפו המקצועי סטיבן מרצ'נט.
ביוגרפיה.
ג'רווייס נולד בוויטלי, פרבר של העיר רדינג שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית. אביו הוא צרפתי-קנדי, בעוד אימו אנגלייה. אביו, לורנס ריימונד ג'רווייס, היגר לאנגליה מאונטריו, קנדה, במהלך מלחמת העולם השנייה, ופגש את אמו של ג'רווייס, אווה סופיה, במהלך האפלה. לג'רווייס שלושה אחים מבוגרים ממנו.
בראיונות עיתונאיים ציין ג'רווייס, כי הוא מאמין שלידתו הייתה בלתי מתוכננת, בשל פער הגילאים בינו ובין אחיו בוב שנולד לפניו (פער של 11 שנים), ובריאיון לעיתון "האינדיפנדנט" אמר שאמו אף הודתה בכך. את ילדותו תיאר כתקופה יציבה ונטולת טראומות, עם רמה גבוהה של כנות ופתיחות בין בני משפחתו.
ב-1979 החל ללמוד בקולג' אוניברסיטת לונדון. הוא נרשם ללימודי ביולוגיה, אולם שבועיים בלבד לאחר תחילת הלימודים עבר ללמוד פילוסופיה והשלים תואר אקדמי בתחום זה.
ב-1983, במהלך השנה האחרונה ללימודיו באוניברסיטה, הקים ביחד עם חברו ביל מקריי את צמד הפופ "Seona Dancing" (בתרגום חופשי: שאוונה רוקדת). הם הוחתמו על ידי חברת התקליטים "לונדון רקורדס", ששיחררה שני סינגלים שלהם: "More to Lose" ו-"Bitter Heart". הסינגלים נכשלו מסחרית והגיעו למקומות ה-117 וה-79 במצעד הבריטי, בהתאמה. בעקבות חוסר ההצלחה התפרק הצמד ב-1984.
לאחר מכן עבד כמנהל פרויקטים באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת לונדון, הנחשבת לאגודת הסטודנטים הגדולה ביותר באירופה, והמשיך לתפקיד דומה בתחנת הרדיו המסחרית XFM London. ב-1997, כאשר נזקק לעוזר, הוא בחר לתפקיד את סטיבן מרצ'נט, שהפך לאחר מכן לחברו הטוב ולשותפו המקצועי. ב-1998, לאחר שתחנת הרדיו נמכרה לבעלים חדשים, עזבו ג'רווייס ומרצ'נט את התחנה.
קריירה.
טלוויזיה.
ג'רווייס ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בספטמבר 1998, כחלק מצוות הסדרה של ערוץ 4 הבריטי "מעבדת הקומדיה". בסוף אותה שנה זכה להכרה רחבה יותר, כשהחליף את סשה ברון כהן (בדמותו של עלי ג'י) והחל להגיש פינה משלו בסדרה הקומית-סאטירית של ערוץ 4, "המופע של 11 בלילה". הוא גילם בה דמות מעצבנת וגסת רוח, שנהגה להתבטא בקביעות באמירות חסרות תקינות פוליטית. שנתיים לאחר מכן החל להגיש בערוץ 4 תוכנית אירוח קומית משלו, "פגוש את ריקי ג'רווייס". התוכנית לא זכתה להצלחה, וג'רווייס עצמו נהג לאחר מכן לצחוק עליה. ב-2001 נמנה עם כותביה של סדרת הטלוויזיה זוכת פרס באפט"א של רשת ITV, "מופע המערכונים". במהלך אותן שנים גם כתב למספר תוכניות מערכונים של ה-BBC.
ג'רווייס התארח בפרק בסדרה "משפחת סימפסון", בשם ""הומר סימפסון, אלה הם חייך", ששודר ב-2006. הוא הקומיקאי הבריטי היחיד שהתארח בפרק של הסדרה, אותו הוא אף כתב. הפרק בהשתתפותו זכה לרייטינג הגבוה ביותר בתולדות שידורה של הסדרה בבריטניה. כמו כן, הוא התארח בפרק בעונה השלישית של הסדרה "זהות בדויה", וגילם בה באופן נדיר תפקיד דרמטי.