רוב המידע על השנים הראשונות בחייה של קלמיטי ג'יין מגיע מחוברת אוטוביוגרפית שהיא פרסמה בשנת 1896, ואשר נכתב למטרות פרסום. היה זה לפני סבב הופעות ברחבי ארצות הברית, והוא נועד כדי למשוך קהלים. חלק מהמידע בחוברת הוא מוגזם או אפילו לחלוטין לא נכון.
מרתה קנרי נולדה בפרינסטון שבמיזורי. אביה, רוברט וילסון קנרי, היה מהמר כפייתי, ואמה שרלוט קנרי עבדה בעברה בזנות. ג'יין הייתה הבכורה מבין שישה ילדים, ולה שני אחים ושלוש אחיות. בשנת 1865, רוברט ומשפחתו הצטרפו לשיירת עגלות ונסעו ליישב את מונטנה, ולהשתקע שם בעיירה בשם וירג'יניה סיטי. בשנת 1866, כשהמשפחה עדיין בדרכה, שרלוט מתה מדלקת ריאות. לאחר שהגיעו לייעדם, באביב 1866, רוברט לקח את ששת ילדיו לסולט לייק סיטי, שביוטה. הם הגיעו בקיץ, ורוברט כביכול התחיל לעבד חלקת אדמה חקלאית (כ-160 דונם). כעבור פחות משנה, רוברט נפטר. בגיל 14, מרתה ג'יין לקחה אחריות על חמשת אחיה הצעירים, העמיסה אותם שוב על עגלה, ולקחה אותם לפורט ברידג'ר, בטריטוריית ויומינג, לשם הגיעו במאי 1868. משם הם נסעו ברכבת יוניון פסיפיק עד פידמונט, ויומינג.
בפידמונט, ג'יין עבדה במגוון עבודות כדי לפרנס את המשפחה - שטפה כלים, בישלה, מילצרה, רקדה במועדון, עבדה כאחות, ואף שמשה כעגלונית. בכל העיירות של טריטוריות המערב, פגשה באנשים קשי יום, הנאבקים על קיומם. כדי לשרוד בעולם הזה, מרתה ג'יין, שהייתה גבוהה וחזקה, התחילה לאמץ מאפיינים גבריים כדי להצליח בסביבה עוינת זו. בתקופה זו היא גם התחילה לעבוד בזנות לפרקים, בחווה בפורט לארמי. לבסוף, בשנת 1874, לדבריה, היא מצאה עבודה בתור סיירת עבור המחנה הצבאי פורט ראסל.  עם הזמן, היא לקחה עבודות נוספות בשטח, הדורשות כושר פיזי וכוח, חייתה חיי הרפתקאות ברחבי המישורים הגדולים. במהלך זמן זה רכשה את הכינוי "קלמיטי ג'יין".
בייצוגים הוליוודים הרבה אחרי מותה, ניסו לייפות את ג'יין, והצביעו על תיאורים שלה כ"נערה יפה כהת עיניים" וכתבים אחרים דומים, אך ג'יין לא עמדה באידיאל היופי הנשי: היא הייתה גבוהה מאוד - בערך 1.80 מ' - ושרירית, ואף לבשה ביגוד גברי ועבדה בעבודות גבריות.
כינויה.
ג'יין הייתה מעורבת במספר עימותים בין כוחות הצבא והאינדיאנים. היא טענה שבמהלך קרב ב-1872 היא הצילה את אחד הקצינים, סרן איגן, אשר נורה ממארב. היא תפסה אותו לפני שנפל מסוסו, והרכיבה אותו חזרה למחנה. כשהתאושש מפצעיו, הוא הצהיר כשצחוק בפיו,
קפטן ג'ק קרופורד, ששירת תחת הגנרלים ווסלי מריט וג'ורג' קרוק, טען שג'יין "מעולם לא שירתה בשום תפקיד תחת פיקודם של גנרל קרוק או גנרל מיילס. היא מעולם לא ראתה לינץ' ומעולם לא הייתה בקרב אינדיאני. היא סתם הייתה טיפוס ידוע לשמצה, מתהוללת ושטנית, אך בעלת אופי נדיב שהפך אותה פופולרית".
ישנה האפשרות שהיא הגזימה בסיפור הזה, או אפילו פברקה אותו לחלוטין. אפילו במהלך חייה, לא כולם קיבלו את גרסתה כאמיתית. גרסה אחרת היא שרכשה את שמה כתוצאה מאזהרותיה לגברים שלהעליב אותה זה "להזמין אסון". זה אפשרי אפילו ששמה כלל לא היה ג'יין, עד שהוצמד לה הכינוי, מכיוון שהייתה לפעמים עובדת בזנות, ונהוג היה לכנות את הלקוחות "ג'ון" ואת הנשים העובדות "ג'יין". ידוע, עם זאת, שהיא הייתה ידועה בכינוי לפחות מאז 1876, כי כשהגיעה שיירת העגלות של היקוק לדדווד ב-15 ביולי 1876, דווח בעיתון, "קלמיטי ג'יין הגיעה!"
עוד סיפור אוטוביוגרפי שלה הוא שהיחידה ששירתה בה תחת פיקודו של גנרל קרוק נשלחה לנהר ביג הורן ב-1875. היא חצתה בשחייה את נהר הפלאט והתקדמה עוד 140 ק"מ במהירות שיא, בקור, כשהיא רטובה כולה על מנת למסור לצבא אגרות עם מידע חשוב. היא חלתה, ולאחר מספר שבועות של החלמה, רכבה אל פורט לארמי בוויומינג והצטרפה לשיירה לכיוון צפון, ביולי 1876. החלק האחרון של הסיפור שלה מאומת. היא הייתה בפורט לארמי ביולי 1876, והיא הצטרפה לקבוצתו של ביל היקוק הפראי בשיירה באותו זמן.
דדווד וביל היקוק הפראי.
ב-1876 עברה לדדווד, למרגלות הבלאק הילס, שם התיידדה עם דורה דופרן, המאדאם המובילה באזור, ואף עבדה בשירותה במיני עבודות כמו בישול וכביסה. היא גם התיידדה עם ביל היקוק הפראי ועם צ'ארלי אטר, אותם הכירה מהנסיעה לדדווד, בה גם השתתפה המהמרת והאקדוחנית קיטי לרוי. ג'יין העריצה את היקוק, ואחרים מאוחר יותר טענו שהייתה אפילו אובססיבית לגביו.
טענותיה של מקורמיק.
ב-6 בספטמבר 1941 מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החלה מתן סיוע קשישים לאישה בשם ג'ין היקוק בורקהרט מקורמיק, שטענה שהיא בתם של ביל היקוק וקלמיטי ג'יין, אשר נישאו בטריטוריית מונטנה ב-25 בספטמבר 1873. התיעוד לכך נרשם בספר תנ"ך כפי שהיה מקובל באותה תקופה, והיה חתום על ידי שני אנשי דת ומספר עדים. אך טענתה של מקורמיק לא מתקבלת, לרוב, מכיוון שיש פערים וסתירות שאי אפשר ליישב.
לאחר מותו של ביל היקוק הפראי.
ג'יין גם טענה כי לאחר מותו של היקוק, היא רדפה אחר הרוצח שלו, ג'ק מקול, עם סכין קצבים, מאחר שהשאירה את אקדחיה בבית במהומה שהתעוררה. אך נראה שמעולם לא התעמתה עם מקול. לאחר שהוצא הרוצח להורג, ג'יין המשיכה לגור בדדווד, והרפתקה נוספת שלה התרחשה כאשר עזרה להציל נוסעים בכרכרה כשהסיטה קבוצת אינדיאנים ממרדף אחריהם. נהג הכרכרה ג'ון סלוטר נהרג במהלך המרדף, וג'יין לקחה את המושכות והובילה את הרכב לדדווד. בתקופה שבין 1876 ו-1878 ג'יין סעדה חולי אבעבועות שחורות בעת מגפה באזור דדווד.
שנותיה האחרונות.
בשנת 1881, ג'יין קנתה חווה סמוכה למיילס סיטי, שבמונטנה, לצד נהר ילוסטון, שם ניהלה פונדק. מאוחר יותר היא התחתנה עם קלינטון ברק מטקסס ועברה לבולדר, גם שם פתחה פונדק. לפי דבריה, בשנת 1887, היא ילדה את בתה, ג'סי, שהופקדה בידי הורים אומנים שאמצו אותה. אין תעודות נישואים או תעודות לידה שמאמתים את הדברים. התינוקת היא מי שמקורמיק טענה לזהותה, ועל פי סיפוריה של ג'יין הייתה בתו של ביל היקוק. אך היו גם תרחישים על פיהם היא ילדה תינוקת עם בורק. אכן יש רישומים היסטוריים שממקמים ילדה צעירה בחברתה של ג'יין כשהייתה נשואה לבורק, אך נאמר שהייתה זו בתו מנישואים קודמים.
בשנת 1893 התחילה להופיע במופע המערב הפרוע של באפלו ביל כמספרת סיפורים. ב-1901 השתתפה בתערוכת פאן-אמריקה. היא הייתה מדוכאת ואלכוהוליסטית - ההתמכרות לאלכוהול התחילה כבר שנים קודם לכן. לדוגמה, ב-10 ביוני 1876, היא שכרה סוס ועגלה בשאיין לנסיעה של כקילומטר וחצי לפורט ראסל ובחזרה, אבל היא הייתה כל כך שיכורה שהיא עברה ליד היעד שלה בלי לשים לב, והמשיכה לנסוע עד שהגיעה כ-140 ק"מ משם, לפורט לארמי.
מותה.
ג'יין חזרה לאזור בלאק הילס באביב 1903, שם המאדאם דורה דופראן עדיין ניהלה את בית הבושת שלה. במשך כמה חודשים, היא עבדה אצלה בבישול וכביסה. בסוף יולי, היא עלתה על רכבת מסע לטרי, בדרום דקוטה, עיירת כורים קטנה סמוכה לדדווד, ונשארה בבית מלון קאלוויי. היא נפטרה שם, בגיל 51. דווח שהיא שתתה בכבדות ברכבת, עד למצב של בחילה והקאות. הכרטיסן, אס. ג'י. טילט, נשא אותה מהרכבת, הברמן של המלון סידר לה חדר, וזומן לה רופא. תוך זמן קצר, ביום שבת, 1 באוגוסט 1903, היא נפטרה משילוב של דלקת במעיים ודלקת ריאות.
מסופר שצרור של מכתבים שלא נשלחו לבת שלה נמצא בין חפציה המועטים. המלחינה ליבי לארסן חיברה מוזיקה למילים מתוך כמה ממכתבים אלו ליצירה בשם "שירים מתוך המכתבים". המכתבים האלה נחשפו לראשונה לציבור על ידי ג'ין מקורמיק כחלק מטענתה שהיא הבת של ג'יין והיקוק, אך האותנטיות שלהם נטולה בספק, בעיקר כי יש שפע של ראיות שג'יין בקושי ידעה קרוא וכתוב.
קלמיטי ג'יין נקברה בבית הקברות מאונט מוריה, בדרום דקוטה, ליד ביל היקוק הפראי. ארבעה מהאנשים שתכננו את הלוויה שלה מאוחר יותר סיפרו שמכיוון שביל היקוק הפראי "לא שם על ג'יין" כשהיה בחיים, הם החליטו "להחזיר לו" בכך שסידרו שמנוחת העולמים של ג'יין תהיה לצידו. בעיתון המקומי נכתב ש"לא רק חברים טובים הגיעו, אלא סקרנים וכאלה שלא התייחסו לג'יין בחייה, הציפו את טקס הלווייה בכנסייה המתודיסטית ב-4 באוגוסט והשתרכו לאחר המכונית הנושאת את ארון קבורתה במעלה התלול לבוט היל".
בתרבות.
בתיאטרון.
Calamity Jane the Play מאת קתרין אן ג'ונס עלה לבמה במגוון תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
עזה (נפה)
נפת עזה (בערבית: محافظة غزة) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית, והיא נמצאת בצפון-מרכז רצועת עזה. מבחינת ריבונות היא חלק מהרשות הפלסטינית. עם זאת, מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה בשנת 2007 היא נשלטת על ידי חמאס.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2006 הייתה אוכלוסיית המחוז 505,700. בשנת 2017 נערך מפקד אוכלוסין ברצועה ונמצא כי אוכלוסיית המחוז עלתה לכ-652,597 איש, המתגוררים ב-138,121 בתים ויחידות דיור.
בשנת 2006 זכה חמאס בכל מושביה של הנפה בבחירות לפרלמנט. מושל עזה הוא מוחמד קדורה.
מפקד משטרת נפת עזה הוא הקולונל איהאב מהנא.
הדיוויזיה ה-49 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-49 (בגרמנית: 49. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.