קארל וראסל פוגשים להקה של כלבים (ואת מנהיגם - אלפא) ובדומה לדוג - גם הם מדברים. מתברר כי הכלבים שייכים לצ'ארלס מאנץ שהזדקן מאוד. צ'ארלס מזמין את קארל וראסל אל סיפון ספינת האוויר שלו, שם הוא מסביר להם כי בילה את השנים בגן עדן מפני שהוא מחפש את הציפור הענקית (המפלצת) שהוא הבטיח למצוא. כאשר ראסל מבין שהוא מתכוון לקווין (אך הוא לא ידע שזאת ציפור נדירה שצ'ארלס רוצה להשתמש בה לצרכיו), הוא אומר לו שהוא ראה את הציפור הזאת. צ'ארלס הופך להיות עוין, מה שגורם להם לברוח עם קווין ודוג.
צ'ארלס, בסופו של דבר, בוגד בהם ומתחיל להילחם בהם מתחת לביתו של קארל. הוא מצית שרפה בביתו של קארל, ומאלץ אותו לבחור בין ביתו לבין קווין. קארל ממהר לכבות את האש, ומאפשר לצ'ארלס לקחת את הציפור. קארל וראסל מצליחים להגיע למפל, אולם ראסל כועס על קארל שהחליט להציל את ביתו במקום להציל את קווין, והוא בורח בהכרזה כי הוא הולך להציל את קווין לבד.
כשקארל חוזר לביתו, הוא מוצא את אלבום ילדותה של אלי, תחילה הוא עצוב כי הוא רואה את כל התמונות מהילדות, וכאשר הוא עובר לשלב של מה שהם יחלמו לעשות, הוא מתעצב במחשבה שלא הצליחו להגשים את מה שחלמו, להפתעתו הוא מתרגש למצוא תמונות של הנישואין המאושרים שלהם יחד ובסיומו פתק מאלי בו היא מודה לו על "ההרפתקה" שהם חוו יחד, ומעודדת אותו ללכת למקום חדש ולחוות הרפתקאות חדשות. מעודד, קארל הולך לחפש את ראסל. על מנת למצוא את ראסל, קארל מרוקן את הבית וזורק את כל הריהוט וחפצים החוצה (כדי שיוכל לעוף) כאשר על הדשא בחוץ לצד כל הציוד ההרוס הכיסאות של קארל ואלי ממשיכים להיות יפים זה לצד זה, וכך הוא רודף אחרי קווין.
ראסל נתפס על ידי צ'ארלס, אך קארל מצליח לעלות על ספינת האוויר שלו בטיסה ומשחרר את ראסל וקווין. דוג מצליח להביס את אלפא, והופך למנהיג החדש של הכלבים. צ'ארלס רודף אחריהם סביב ספינת האוויר, ולבסוף דוג, קווין, וראסל נמצאים בתוך הבית הקשור של קארל. הם מתחילים לעוף וכאשר צ'ארלס מנסה לתפוס את קווין (שרגליה היו בחוץ), הוא נופל ומת. הבית ממשיך לטוס למקומו הרגיל.
קארל וראסל מניחים לקווין להתייחד עם אפרוחיה, ואז טסים בחזרה עם ספינת האוויר לעיר. מדריך המחנה סטראץ רוצה לחלק את התג של עזרה לקשישים לראסל, כאשר אבא של ראסל שוב הבריז לו, קארל מגיע להעניק לו במקומו, אך במקום התג מעניק לו תג הרבה יותר משמעותי עבורו, התג של אלי שהביאה לו בתחילת הסרט בילדות. קארל מאמץ את ראסל לנכדו ואת דוג לחיית מחמד, והם משחקים ביחד את המשחק של הצבעים עם המכוניות תוך כידי אכילת גלידה ביחד עם דוג, ושאר הכלבים אומצו על ידי קשישים בבית אבות.
הסרט מסתיים בכך שרואים שהבית נמצא על הצוק המשקיף על מפלי גן עדן כפי שאלי וקארל חלמו בילדות.
דמויות ומדבבים.
בישראל הוקרן הסרט גם בדיבוב עברי, שהופק באולפני אלרום, בבימויו של שרון כהן.
פרסים.
הסרט היה אחד הסרטים המצליחים של פיקסאר בקופות. הוא זכה בשני פרסי אוסקר, לסרט המונפש הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר, והיה מועמד בשלוש קטגוריות נוספות, ובהן פרס הסרט הטוב ביותר. זהו הסרט המונפש השני בהיסטוריה שהיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריה זו, לאחר ש"היפה והחיה" היה מועמד ב-1991.
כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריות סרט האנימציה הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר, בפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר, ובשני פרסי אנני ובהם הפרס לסרט האנימציה הטוב ביותר.
שדרות רוקח
שדרות רוקח הן שדרה וכביש ראשי בצפון תל אביב, המוביל מאזור שפך הירקון במערב לכיוון מזרח ולעבר שכונות עבר הירקון. שדרות רוקח מנציחות את זכרו של ישראל רוקח, שכיהן כראש העירייה החמישי של תל אביב בין השנים 1936–1952, ומאוחר יותר כיהן כשר הפנים.
מסלול השדרה.
שדרות רוקח מתחילות בצומת המפגש בינן לבין רחוב אוסישקין בצדו הדרומי של הירקון. בצמוד לצומת הן חוצות את גשר בר יהודה שעל הירקון, ולאחר מכן את רחוב אבן גבירול ואת דרך נמיר בגשר עילי ובצומת. השדרה מצטלבת עם נתיבי איילון במחלף רוקח, ומסתיימת במפגש הרחובות רפידים ובכור שלום שטרית, החוצים אותה, ואילו המשכה קרוי בשם רחוב בני אפרים ומוביל לכיוון צומת הפיל. בנוסף חוצים את השדרה שני גשרים הנושאים מסילות רכבת שעליהם עוברות מסילת החוף ומסילת הירקון של רכבת ישראל. השדרה היא כביש דו מסלולי לכל אורכה, ובה שלושה נתיבים לפחות בכל כיוון. אורך השדרה הוא 3.8 ק"מ.
אתרים לאורך השדרה.
שדרות רוקח מקבילות לנחל הירקון ולפארק הירקון המשתרע מדרום להן לכל אורכן. בשל כך, אופייה של השדרה פרוורי ופתוח, והיא אסתטית וירוקה. יחד עם פארק הירקון ומתקני הספורט הרבים שבו, הפכה השדרה לאזור לפעילות נופש וספורט, וגם מצפון לה שוכנים מגרשי טניס. מדרום לשדרה נמצאים, בין היתר, אתרי העניין הבאים:
לאורך צדה הצפוני של השדרה שוכנים:
Primum non nocere
מילאן אוסטרץ
מילאן "מיקי" אוסטרץ (בסלובנית: Milan Osterc; נולד ב-4 ביולי 1975) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת סלובניה, והיה מלך השערים של הפועל תל אביב בגביע אופ"א בעונת , כשהגיע עם הקבוצה לרבע הגמר.
קריירה.
אוסטרץ החל את הקריירה המקצוענית בסלובניה במועדון המקומי NK בלטינצ'י, משם עבר לגוריצה, ולאחר מכן עזב את סלובניה ועבר לשחק בספרד במדי הרקולס אליקנטה. אחרי עונה אחת בספרד חזר לסלובניה ושיחק באולימפיה ליובליאנה.
בקיץ 2000 הגיע אוסטרץ לישראל, כשהמאמן דרור קשטן החתימו בקבוצת הפועל תל אביב. כבר במחזור הראשון של עונת 2000/2001 כבש אוסטרץ את שערו הראשון בקבוצה, במשחק מול מ.ס. אשדוד, ובסך הכל בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 9 שערי ליגה. בעונת 2001/2002 הבקיע רק שער אחד בליגה אך תרם 7 שערים חשובים בגביע אופ"א, בין היתר מול לוקומוטיב מוסקבה ברוסיה, מול צ'לסי באנגליה ומול פארמה באיטליה, עת היה שותף להישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל זה, כשהגיע עם הפועל תל אביב עד לרבע הגמר. באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בסך הכל שיחק אוסטרץ שנתיים בהפועל תל אביב, בהם סיימה הקבוצה פעמיים ברציפות כסגנית האלופה.
בקיץ 2002 חתם אוסטרץ בשורות לה הבר הצרפתית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה וכעבור עונה אחת עבר לקבוצת בורסאספור הטורקית. אוסטרץ שיחק בקבוצות נוספות בטורקיה, קפריסין ואוסטריה, לפני שחזר לסלובניה בשנת 2007.
כשחזר למולדתו שיחק אוסטרץ שלוש שנים נוספות בקבוצה בה שיחק בעבר, גוריצה. בעונת , בגיל 35, היה אוסטרץ מלך שערי הליגה הסלובנית. בזכות היכולת הטובה שהציג, עבר בשנת 2010 לשחק באלופת סלובניה, פ.צ. קופר. בקיץ 2012 פרש משחק פעיל.
אוסטרץ הוא שחקנה לשעבר של נבחרת סלובניה. אוסטרץ שיחק במדי הנבחרת בטורנירי הגמר של יורו 2000 ומונדיאל 2002. ב-10 בנובמבר 2001 הבקיע את שערו האחרון במדי הנבחרת, מול נבחרת רומניה, שער שהעלה את סלובניה לראשונה למונדיאל. בסך הכל רשם אוסטרץ 44 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 8 שערים.
גארבג' (להקה)
גארבג'
גרבג'
גירלז אלאוד
דת' קאב פור קיוטי
הטמפטיישנס
לה אורחה דה ואן גוך
פוסיקאט דולז
הקרדיגנס
קונסטיטושן
"קוֹנֶסְטִיטוּשְׁן" (באנגלית: USS Constitution), הידועה גם בכינויה "אוֹלְד אַיירוֹנְסַיידְס" (Old Ironsides), היא פריגטת מפרשים תלת־תורנית בעלת 44 תותחים של הצי האמריקני והאונייה המפורסמת ביותר בתולדותיו. את עיקר פרסומה רכשה במלחמת 1812, אז גברה בשלושה קרבות ימיים על אוניות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי והכניעה אותן. "קונסטיטושן", הנקראת על שם חוקת ארצות הברית, היא אוניית המלחמה הישנה ביותר בעולם שעדיין שטה ונמצאת בשירות פעיל. היא עוגנת דרך קבע במספנת הצי בנמל בוסטון במסצ'וסטס, בקצה שביל החירות, ופתוחה למבקרים. האוניה יצאה לים הפתוח ב־1997, ביובל המאתיים להשקתה. ולאחרונה, באוגוסט 2012, ביובל המאתיים לניצחונה על ה"גֶּריֵיר".
רקע לבניית האונייה.
בעשור האחרון של המאה ה-18 החלו אוניות הסוחר האמריקניות סובלות מהתקפותיהם של פריבטירים צרפתיים ושודדי ים בֶּרְבֶּרִים שפעלו מצפון אפריקה. בעיה זו לא התעוררה כל עוד נהנו המושבות מהגנתה של האימפריה הבריטית. אך לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית חשו רבות מן המעצמות הזרות כי הן יכולות להתנכל לאוניות אמריקניות ללא כל חשש לתגובה. יתרה מכך, משעה שפרצה המהפכה הצרפתית, החלה גם בריטניה להטריד את אוניות הסוחר האמריקניות שסחרו עם צרפת אויבתה וזאת אף על פי שארצות הברית שמרה על נייטרליות במאבק בין השתיים. בשנת 1793 בלבד נתפסו אחת-עשרה אוניות על ידי הפירטים הברברים וצוותם נשבה עבור כופר, והממשל האמריקני הצעיר היה חסר אונים. על רקע זה החלו חושבים בארצות הברית להקים מחדש את הצי המלחמתי, שפורק לאחר מלחמת העצמאות בשל הקושי לממן את אחזקתו.
ב-27 במרץ 1794 אישר הקונגרס את חוק ההתחמשות הימית (Naval Act), המורה על בנייתן של שש פריגטות. במרץ 1796, בעוד המלאכה מתקדמת לאיטה, הושג הסכם שלום בין ארצות הברית לשליט אלג'יר. בהתאם לסעיף 9 של החוק, שקבע מפורשות כי הבנייה תופסק אם ייכון שלום, נעצרה העבודה. לאחר ויכוח לוהט הסכים הקונגרס לממן את בנייתן של שלוש אוניות בלבד, שהעבודה עליהן כמעט ונשלמה. הבנייה של שלוש האוניות האחרות חודשה בסופו של דבר בעקבות התחזיות להתלקחות מלחמה עם צרפת.
בניית האונייה וחימושה, 1794 - 1797.