בחודש נובמבר 2007 רכשה החברה יחד עם מאיר שמיר את גרעין השליטה בחברת תנובה בהיקף של כמיליארד דולר. במהלך שלוש שנים מקניית גרעין השליטה הרוויחה הקרן יותר ממיליארד דולר בדיבידנדים שמשכה ובעליית ערך המניות שבבעלותה.
בסוף 2010 רכשה קרן אייפקס כ־76.8% מבית ההשקעות פסגות מקרן יורק במחיר של כ־2.71 מיליארד שקל.
ב-2 באוקטובר 2011 נאלצה זהבית כהן, מנכ"לית הקרן בישראל מאז 2006, להתפטר מתפקידה כיו"ר תנובה ופסגות עקב חקירת הרשות להגבלים עסקיים בחשד כי תנובה הסתירה, לכאורה, מידע מהרשות. כהן החליפה את חנוך ברקת, שכיהן בתפקיד זה לפניה.
ב-22 במאי 2014 מכרה אייפקס את תנובה לחברת ברייט פוד מסין לפי שווי של 8.6 מיליארד שקל חדש, אחת העסקאות הגדולות ביותר בישראל מאז ומעולם.
בשנת 2017 רכשה קרן אייפקס את טן חברה לדלק תמורת 166 מיליון ש"ח.
ביוני 2017 רכשה הקרן 55% מרשת החנויות "מקס סטוק", לפי שווי חברה של כ-300 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 הונפקה מקס סטוק בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 1.7 מיליארד ש"ח.
במאי 2021 מכרה קרן אייפקס את "פסגות" תמורת 910 מיליון ש"ח לחברת "אלטשולר שחם גמל", שהיא חברה בת של "אלטשולר שחם. ההפסד של קרן אייפקס מהשקעתה ב"פסגות" הוא יותר מחצי מיליארד ש"ח.
אליפות אירופה בכדורסל 2009
אליפות אירופה בכדורסל , או בקיצור יורובאסקט 2009, הייתה האליפות היבשתית ה-36 המאורגנת על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בפולין אשר אירחה את הטורניר בפעם השנייה מאז 1963, בין ה-7 בספטמבר ל-20 בספטמבר 2009. באליפות התחרו 16 נבחרות, והזוכה הייתה נבחרת ספרד, בהדרכתו של סרחיו סקאריולו.
הנבחרות המשתתפות.
ארבע מהנבחרות שהשתתפו באליפות הודרכו בידי מאמנים ישראלים: ישראל (צביקה שרף) סיימה ללא ניצחון והודחה בסוף השלב הראשון, בולגריה (פיני גרשון) סיימה ללא ניצחון והודחה בסוף השלב הראשון, פולין (מולי קצורין) העפילה לשלב הבתים השני ורוסיה (דייוויד בלאט) העפילה לרבע הגמר וסיימה במקום ה-7, לאחר שניצחה את טורקיה בתוצאה 89:66.
מוקדמות.
המוקדמות נערכו בשנת 2008 כאשר הנבחרות שהעפילו דרכן הן סרביה, מקדוניה, טורקיה, בריטניה, לטביה ישראל ובולגריה. זאת בנוסף לפולין המארחת שקיבלה כרטיס חופשי וכן ל-7 הנבחרות הראשונות באליפות הקודמת. לטורניר ההזדמנות האחרונה העפילו 6 נבחרות נוספות וצרפת זכתה בו והעפילה דרכו לאליפות עצמה.
בתמונה מצד שמאל הנבחרות שהעפילו לאליפות ישירות מסומנות באדום והנבחרות שהעפילו לטורניר ההזדמנות האחרונה מסומנות בכתום.
שלב הבתים הראשון.
בית א'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית א' התקיימו באולם "האלה ארנה" בפוזנן
בית ב'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית ב' התקיימו באולם "האלה גדנסק-סופוט" בגדנסק
בית ג'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית ג' התקיימו ב"היכל טורוור" בוורשה
בית ד'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית ד' התקיימו ב"אולם המאה" בורוצלב
שלב הבתים השני.
בית ה'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית ה' התקיימו באולם "לוז'ניצ'קה" בבידגושץ'
בית ו'.
משחקי שלב הבתים של קבוצות בית ו' התקיימו ב"אולם לודז' " בלודז'
העפלה לאליפות העולם.
בדומה לטורנירים קודמים הטורניר היווה טורניר העפלה יבשתי עבור נבחרות יבשת אירופה לאליפות העולם בכדורסל 2010.
טורקיה אשר אירחה את האליפות העפילה אוטומטית. הנבחרות שהעפילו ישירות לאליפות העולם היו 6 הנבחרות שסיימו ראשונות- ספרד, סרביה, יוון, סלובניה, צרפת וקרואטיה.
נבחרת ישראל באליפות.
נבחרת ישראל אשר סיימה את האליפות הקודמת מחוץ לשבע הנבחרות הראשונות התחרתה על שמונה המקומות הנותרים באליפות דרך משחקי המוקדמות אשר התקיימו מ-3 בספטמבר עד 20 בספטמבר 2008.
ישראל הוגרלה לבית עם נבחרות בריטניה, בוסניה וצ'כיה. לאחר ניצחון ביתי בהארכה על בריטניה הפסידה ישראל בשלושת משחקי החוץ נגד בוסניה, צ'כיה ובריטניה. ניצחונות ב-2 המשחקים האחרונים נגד בוסניה וצ'כיה (האחרון בהפרש של 37 נקודות) הספיקו לעלייה לאליפות אירופה בפעם התשיעית ברציפות כנבחרת בעלת המאזן השני בטיבו מבין סגניות הבתים.
באליפות אירופה הוגרלה ישראל לבית עם נבחרות יוון, קרואטיה ומקדוניה. ישראל הפסידה בכל שלושת משחקיה והודחה מהטורניר כבר בתום שלב הבתים הראשון, כאשר לראשונה בתולדותיה היא מסיימת את טורניר גמר אליפות אירופה מבלי שהשיגה ניצחון באף אחד ממשחקיה.
קריסטי בראון
אגוז (ספינה)
אגוז (במקור: פִּיסס, Pisces) הייתה ספינה ששימשה לעליית יהודי מרוקו למדינת ישראל, תוך יציאה מארצם בניגוד למדיניותה, שאסרה עליית יהודים לישראל. הספינה פעלה בחשאי, ונודעה בעקבות טביעתה בליל כ"ג בטבת תשכ"א, הלילה שבין 10 ל-11 בינואר 1961, ואובדן 45 מנוסעיה.
רקע.
בשנת 1956, לאחר מאבק לאומי ממושך, קיבלה מרוקו את עצמאותה מצרפת. לאחר עצמאותה, מרוקו אסרה על עליית יהודים לישראל, ובמשך השנים 1956–1961 העלייה ממרוקו נערכה באופן חשאי, בעיקר באמצעות המחתרת היהודית במרוקו. היהודים נאלצו לעזוב את בתיהם בחשכה, לעלות על ספינות ליעדים אירופאים ומאירופה להמשיך לישראל. בצורה זאת עלו כ-30,000 יהודים במהלך תקופת העלייה החשאית.
קורות הספינה.
הספינה, שנשכרה בשנת 1960 על ידי "המוסד", נהגה (באמצעות המחתרת היהודית במרוקו) לצאת מחוף אל-חוסיימה שבמרוקו לגיברלטר ומשם היו העולים ממשיכים בדרכם לישראל. על סיפונה של הספינה היו לרוב בין 40 ל-50 עולים.
בלילה שבין 10 ל-11 בינואר 1961 (כ"ג בטבת תשכ"א), בפעם ה-14 שבה עשתה את דרכה לגיברלטר, טבעה הספינה, ככל הנראה עקב עליה על שרטון, ויחד עמה אבדו 43 העולים שבה, מחציתם היו ילדים, וכן אלחוטן ישראלי – איש "המוסד" , שליווה את המעפילים על הספינה – ואחד מאנשי הצוות הספרדים, פרנסיסקו (פקו) פרס רולדן. היחידים ששרדו היו שלושה מאנשי הצוות הספרדים. 22 גופות נמצאו, והשאר אבדו במצולות. 22 הגופות הובאו לקבורה בבית העלמין היהודי העתיק שבאל-חוסימה. את טקסי הקבורה החפוזים ערכו אנשי קהילת יהודי תטואן.
בעקבות האסון.
אסון טביעת "אגוז" היה זרז להשגת הסכם ליציאת יהודים ממרוקו, בתנאים מסוימים - ממשלת ישראל נאלצה לשלם כופר בעד כל יהודי לממשלת מרוקו, והעלייה נערכה באמצעות ארגון "היא"ס" שאינו ציוני דרך מסלול שאינו נסיעה ישירה לישראל, אלא עובר בתחנת ביניים. עד 1964 יצאו ממרוקו כ-80 אלף יהודים במבצע יכין, מרביתם הגיעו לישראל.
המאמצים להעלאת העצמות ארצה.
סם בן-שטרית ערך עשרות שליחויות חשאיות במרוקו וברחבי העולם בין השנים 1992-1983, כדי להניע את מלך מרוקו, ממשלתו ומקורביו להתיר את העברת העצמות. לזכותו של חסן השני ייאמר, כי כבר מהפניה הראשונה אליו ביולי 1983 השיב כי הוא נענה עקרונית ובחיוב לבקשה, ובנשימה אחת הוסיף: בהתחשב ברגישות הנושא בעולם הערבי והפלסטיני יש לחכות למועד נוח ומתאים. משהתמהמה המועד, הופעל חליפות מכבש החיזורים והלחצים על המלך. פעמים אחדות נערכו התיאומים הנדרשים והמבצע עמד לצאת אל הפועל, והוא בוטל ברגעים האחרונים, אם עקב תקריות ומלחמות במסגרת סכסוך הדמים בין ישראל לבין שכנותיה, או עקב אירועים וחיכוכים בעולם הערבי.
ניסיון אחד התרחש בשנת 1986, עת שהה בן-שטרית יחד עם שני נציגים ממשרד הביטחון במשך 27 ימים בארמון המלוכה ברבאט. כל ההסכמות עם השלטונות המרוקנים הושגו. ועדת השרים לסמלים ולטקסים בראשות השר יצחק נבון דנה בתוכנית ההעלאה ואישרה אותה. היא הורתה לגופים הממשלתיים איך וכיצד להיערך לטקסים הממלכתיים. גם המשפחות השכולות נצטוו לשמור בסוד כמוס את דבר העלאת עצמות יקיריהן. אך, דא עקא, הטקס באשקלון, ביוזמת העירייה לקרוא כיכר על שם מוחמד החמישי בהשתתפות ראש הממשלה שמעון פרס, משלחת ראשי הקהילה היהודית שבאו ממרוקו ותושבים, הפך למהומה שהדיה השליליים הובלטו בעיתונות העולמית. זאת, כאשר אנשי תנועת כהנא ומוסתים מקומיים רגמו באבנים את הנאספים בכיכר, ולכלכו וטנפו את השלט הנושא "כיכר מוחמד ה-5". ונדליזם זה נעשה כתגובה על רציחתם בעזה של שני יהודים אשקלוניים יומיים קודם לטקס. המלך, שנפגע מחילול זכר אביו, ביטל מיד את המבצע.
למחרת עוד ניסה שמעון פרס שהיה בפריז בביקור ממלכתי ונפגש עם ראש ממשלת צרפת ז'אק שיראק, אך ללא הועיל. את עלבונו של חסן השני הצליח בן-שטרית למחוק על ידי הענקת מגילת הוקרה שכותרתה ותוכנה "הצדעה למוחמד ה-5 על פועלו למען יהודי מרוקו במלחמת העולם השנייה".
את המגילה הגיש יחד עם ראשי קהילת יהודי מרוקו לידי המלך ב-10 ביולי 1987 לרגל יום הולדתו ה-58 בארמון המלוכה בקזבלנקה, כשהיא חתומה על ידי 71 אישים-כמניין הסנהדרין. בין החתומים היו יושב ראש הכנסת, שרי ממשלה, רבנים, חברי כנסת, ראשי ערים, ראשי ארגונים ואישי רוח. ואף על פי כן, לא יצאה ההוראה מאת המלך לקיים את המבצע בעניין מעפילי אגוז.
כדי להגביר את הלחצים על המלך, יזם בן-שטרית פניות אליו מאישים שונים מישראל ומהעולם, בהם מזכ"ל האו"ם פרז דה קוויאר, ראש ממשלת צרפת ז'אק שיראק, שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר, מוריס דרויון (שר התרבות הצרפתי לשעבר, שהיה מורו ורבו של המלך), אלמנת גסטון דה-פר ראש העיר מרסיי לשעבר, נשיא הצלב האדום הבינלאומי בז'נבה, נשיא הקונגרס היהודי העולמי אדגר ברונפמן, השר יוסי שריד, מנהיגים פלסטיניים וביניהם עורך "אל-פאג'ר" במזרח ירושלים חנה סניורה, גברת ליליאן שלום מארצות הברית-כלת העיטור המלכותי-מרוקני "וישאם עלאווית", ראשי קהילות יוצאי מרוקו בצרפת, שווייץ, קנדה, ארצות הברית, ספרד, קרקאס שבוונצואלה וועד קהילת יהודי מנאוס שבמרכז האמזונאס שבברזיל, שמוצאה ממרוקו.