בסתיו 2015 הוקמו "הכוחות הסוריים דמוקרטיים" - SDF, כוח המשלב לכאורה בין המליציות המתונות של צבא סוריה החופשי (המורדים) וה-YPG ונועד להילחם במדינה האסלאמית. מטרת הארגון החדש הייתה לתת לטריטוריה החדשה בצפון סוריה (רוג'בה) גוון אתני גדול יותר, ולבטל את הרעיון של מדינה כורדית בצפון סוריה ואת הבעיות הצצות בעקבותיו, בעיקר העובדה שהכורדים ישלטו באוכלוסייה ערבית. בפועל, כ-80% מהכוח הלוחם ב-SDF מורכב מלוחמי ולוחמות ה-YPG. בשנה שלאחר הקמתו הכוח התקדם ביעילות נגד המדינה האסלאמית ושחרר טריטוריה רבה וערים גדולות מידיו, כשלרוב ליוו את המבצעים מטוסי הקואליציה שסיפקו סיוע אווירי.
ארצות הברית הודיעה פעמים רבות על תמיכתה הישירה בכוחות ה-SDF, וזאת לאחר שגם כאשר תמכו בגלוי ב-YPG, היססו להצהיר על כך באופן רשמי עקב כך שבעיני טורקיה נחשבים ה-YPG לארגון טרור, ולסניף של המחתרת הכורדית (ה-PKK) בסוריה. עם זאת, מעולם לא הובהרה המטרה הרשמית של הארגון החדש, ולא ברור אם הייעוד הסופי הוא לכבוש את כל סוריה, או רק להקים אוטונומיה דמוקרטית פלורליסטית בצפון סוריה.
ביוני 2017 החל המבצע לכיבוש העיר א-רקה מידי דאעש. בלחימה שנמשכה כארבעה חודשים הצליחו הכוחות הדמוקרטיים לכבוש את העיר ולנקות אותה לחלוטין מנוכחות דאעש, ונחשב לקרב הגדול ביותר של הקואליציה. הניצחון, יחד עם ניצחון הצבא העיראקי בקרב על מוסול הביאו לסיומה של דאעש כישות מדינית בעלת טריטוריה סדורה, כיוון שא-רקה ומוסול היו הערים המרכזיות בהן שלט הארגון.
הפלישה הטורקית לסוריה.
מבצע מגן הפרת.
בקיץ 2016 החלה הפלישה הטורקית לסוריה במה שמכונה בפיהם "מבצע מגן הפרת". הטורקים עצמם הודו שמטרת המבצע היא להילחם בארגוני הטרור שבסוריה, כשהעיקריים בהם הם המדינה האסלאמית וה-YPG. הדרישה של הטורקים מהכורדים הייתה שכוחות ה-YPG יפנו את העיר מנביז', עליה נלחמו הכורדים במדינה האסלאמית למעלה מחודשיים מעט לפני המבצע הטורקי, וייסוגו חזרה לצידו השני של הפרת. בשביל הכורדים דרישה זו נראתה לא הגיונית עקב תמיכת הקואליציה בהם במהלך כל המבצע, האבדות הגדולות שספגו במהלך הקרבות, ותמיכת התושבים הגדולה יחסית בעיר במשטר הדמוקרטי של ה-SDF. ארצות הברית, שתמכו בכורדים לאורך כל המבצע על מנביז', לפתע שינו את דעתם לאחר פלישת טורקיה וקראו לכורדים לסגת מהעיר, במה שנראה כבגידה בבעלי בריתם העיקריים בסוריה. בתחילה הכורדים סירבו לשתף פעולה עם התוכנית הטורקית, והתכתשויות קלות בין ה-SDF לטורקים הביאו לכך שמצד אחד שני טנקים טורקים הושמדו על ידי הכורדים, ומצד שני כמה חיילים כורדים נפלו בשבי של המיליציות שלחמו לצד הטורקים, וחיל האוויר הטורקי השמיד עמדות SDF, ופגע גם באזרחים החיים בשטח רוג'בה. לאחר כמה ימים נראה שהתערבות אמריקאית הובילה להפסקת העימותים והטורקים עברו להתמקד בהתקדמות נגד המדינה האסלאמית.
הפלישה לעפרין (מבצע ענף זית).
ב-20 בינואר הצבא הטורקי פתח במבצע דומה למבצע מגן הפרת, ובעזרת ארגוני האופוזיציה פלש למחוז עפרין שבשליטת הYPG. בתחילה נתקלו הטורקים בהתנגדות עיקשת מצד הכורדים, שהצליחו להשמיד מספר רק"ם של הצבא הטורקי ולהרוג חיילים, אך בשלב מסוים הבינו הכורדים שלא יוכלו להדוף לחלוטין את המתקפה, והסיגו את כוחותיהם ממחוז עפרין מזרחה, כך שהעיר עפרין עצמה נכבשה ללא קרב. הממשלה הטורקית הכריזה על סיום המבצע במרץ 2018.
למרות שהצבא הטורקי כביכול השתלט לחלוטין על המחוז, כוחות גרילה של הYPG נותרו באזור ומדי פעם מוציאים התקפות נקודתיות נגד הצבא הטורקי וגורמי האופוזיציה.
מתנדבים זרים.
מאז תחילת המלחמה במדינה האסלאמית פנו אזרחים שונים מרחבי העולם אל ה-YPG מתוך עניין להצטרף לארגון ולעזור במאבק, חלקם ממוצא אתני כורדי שמשפחותיהם היגרו למדינות המערב, וחלקם הגדול יותר הזדהו עם המאבק הכורדי והיו מעוניינים לקחת בו חלק, בלי קשר למוצאם. כ-400 מתנדבים, רובם אזרחי אירופה וצפון-אמריקה, התגייסו לתפקידים קרביים בשורות ה-YPG, כשרבים מהם בעלי רקע צבאי מהמדינות מהם הגיעו. המתנדבים שולבו בעיקר בין יחידות ה-YPG המבצעיות כשהם לומדים את השפה הכורדית על מנת לתקשר עם הלוחמים האחרים. נכון לאוקטובר 2016, כ14 מתנדבים נהרגו בקרבות נגד המדינה האסלאמית, מחצית מהם במהלך המבצע על מנביז' בקיץ 2016.
מאז 2012 טורקים רבים (לא ממוצא כורדי) מצטרפים גם הם ל-YPG, בעיקר מסיבות אידיאליסטיות ותמיכה בסוציאליזם שאיתו המפלגה הכורדית הדמוקרטית מזוהה. לרוב הם מרכיבים יחידות דוברות טורקית המסופחות ל-YPG אך אלה לא תמיד יחשיבו עצמם כחלק מהארגון.
הראובני
מחאות הגזע בארצות הברית (2014)
סברו אוצ'ואה
סברו אוצ'ואה דה אלבורנוס (בספרדית: Severo Ochoa de Albornoz; 24 בספטמבר 1905 - 1 בנובמבר 1993) היה פיזיקאי וביוכימאי אמריקאי-ספרדי.
אוצ'ואה הוא חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1959 יחד עם ארתור קורנברג.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אוצ'ואה נולד ב-1905 בלוארקה (אסטוריאס), ספרד לסברו מנואל אוצ'ואה, עורך דין ואיש עסקים, ולכרמן דה אלבורנוס. אביו מת כשהיה בן שבע, ויחד עם אמו הוא עבר למאלגה, שם למד בבית ספר יסודי ותיכון. העניין שלו בביולוגיה גבר עקב פרסומיו של חתן פרס נובל הספרדי סנטיאגו רמון אי קחאל. ב-1923, הלך אוצ'ואה ללמוד רפואה באוניברסיטת מדריד, ולמד תחת חואן נגרין.
נגרין עודד את אוצ'ואה ועוד סטודנט, חוסה ואלדקאסאס, לבודד קריאטינין משתן. שני הסטודנטים הצליחו ופיתחו שיטה למדוד רמות נמוכות של קריאטינין. בקיץ 1927 שהה בגלאזגו, שם עבד עם ד"ר נואל פטון על המטבוליזם של קראטין.
לקראת סוף הקיץ חזר אוצ'ואה לספרד, שם פרסם יחד עם ואלדקאסאס מאמר לכתב העת לביוכימיה, סימן דרך לפתיחת קריירת הביוכימיה של אוצ'ואה.
בקיץ 1929 השלים אוצ'ואה את התואר הראשון שלו ברפואה והתחיל להתעניין בנסיעה לחו"ל כדי לצבור ידע. עבודותיו בנושא הקריאטינין והקראטין הובילו אותו לקבלת הזמנה לעבוד עם אוטו מאירהוף בברלין. בזמן עבודתו עם מאירהוף היה המכון שבו עבדו פופולרי למדי, ולכן זכה אוצ'ואה לפגוש מדענים רבים כגון אוטו היינריך ורבורג, קרל ניוברג ופריץ אלברט ליפמן.
ב-1930 חזר אוצ'ואה למדריד כדי להשלים את תזת הרפואה שלו, שפורסמה באותה השנה. ב-1931, נישא אוצ'ואה לכרמן גארסיה כוביאן; לזוג לא היו ילדים. לאחר מכן הוא החל את לימודי הפוסט-דוקטורט במכון לונדון הלאומי למחקר רפואי (NIMR), שם הוא עבד עם הנרי דייל.
בשנת 1933 חזר אוצ'ואה למדריד, שם הוא החל ללמוד על תהליך הגליקוליזה בשרירי הלב. כעבור שנתיים הוצע לו להיות מנהל מכון הפיזיולוגיה החדש באוניברסיטת מדריד. אך הוא מונה במקביל לפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, ולכן החליט לנדוד ברחבי אירופה. הוא עזב את ספרד וחזר למכונו של מאירהוף, שמוקם מחדש בהיידלברג. בשנים 1938–1941 עבד באוניברסיטת אוקספורד.
שהותו בארצות הברית.
אוצ'ואה נסע לארצות הברית, שם עבד בכמה אוניברסיטאות. ב-1942 התמנה לעמית מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק, ולאחר מכן נתמנה לעוזר של פרופסורים לביוכימיה (1945), לפרמקולוגיה (1946) ובחזרה לביוכימיה (1954).
ב-1956, קיבל אוצ'ואה אזרחות אמריקאית. בשנת 1959 קיבל אוצ'ואה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרו בנושא הסינתזה של ה-RNA.
בשנת 1979 קיבל אוצ'ואה את המדליה הלאומית למדעים.
אוצ'ואה המשיך לחקור את סינתזת החלבון עד 1985, ואז חזר לספרד, שם ייעץ למדענים ולמשרד המדע הספרדי.
אוצ'ואה נפטר ב-1 בנובמבר 1993 במדריד. אשתו נפטרה ב-1986.
מהומות הקפטריה בקומפטון
אז'ן מלכיור דה ווגואה
אז'ן מלכיור דה ווגיאה
אז'ן-מלכיור דה ווגיאה
טבח התלמידים בפשאוור
טבח התלמידים בפשאוור היה אירוע בו פרצו שבעה טרוריסטים מארגון הטליבאן ב-15 בדצמבר 2014 לבית ספר בעיר פשאוור שבצפון מערב פקיסטן. 145 אנשים נרצחו, ביניהם 132 תלמידים בגילאים 6–16. עשרות תלמידים נוספים נפצעו ופונו לבית החולים המקומי. כלי התקשורת במדינה דיווחו על חילופי אש בין המחבלים לכוחות הצבא. הטבח היה לאירוע הטרור החמור ביותר מאז הפיגוע בקראצ'י ב-2007.
שבעה חמושים נכנסו למבנה בית הספר המכיל בדרך כלל כ-1,000 אנשים מורים ותלמידים. בית הספר מנוהל על ידי הצבא ולומדים בו ילדיהם של אנשי צבא פקיסטן. התוקפים החלו לירות על כל הנקרה בדרכם, על פי אופי ההתקפה נראה שלא הייתה לתוקפים מטרת מיקוח ולא נעשה ניסיון של השארת חטופים, אלא להרוג ככל שניתן, כולל ילדים, נערים וצוות המורים.
ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, הבטיח כי האחראים למתקפה המחרידה "לא יזכו לרחמים". דובר הטליבאן אמר כי ארגונו לוקח אחריות למתקפה. , אמר דובר הארגון בהתייחסו לפעולות של צבא פקיסטן בצפון המדינה הנמשכות מאז חודש יוני האחרון.
על פי סוכנויות הידיעות ופרשנים רבים, אופי ההכנות לאירוע והפיגוע עצמו היו דומים מאוד למשבר בני הערובה בבסלאן (2004).
כתגובה לפיגוע, פקיסטן חידשה את עונש המוות, הגבירה את המלחמה בצפון-מערב פקיסטן, והסמיכה בתי דין צבאיים לשפוט אזרחים שביצעו פיגועי טרור. 16 מחבלים שהשתתפו בפיגוע נתפסו ונשפטו. ב-2 בדצמבר 2015 נגזר על ארבעה מחבלים עונש מוות בתלייה. הנאשמים האחרים ערערו לבית המשפט העליון של פקיסטן, אך ערעורם נדחה.
מתכנן הפיגוע, עומר ח'אליד, לא נתפס. באוקטובר 2017 דווח כי הוא נהרג בתקיפת כלי טיס בלתי מאויש של צבא ארצות הברית באפגניסטן, אך מאוחר יותר הדיווח התגלה כשגוי, והוא נוסף לרשימת המבוקשים.
וודזיסלו
תפילת תשלומים