אוליביה דוחה את מפגשה הבא עם רפאל משום שמתכננת לנסוע לבית ילדותה למשך סוף השבוע, ומבקשת מרפאל שלא להצטרף. בהמשך היא משנה את דעתה ומתירה לו להצטרף. למרות השניים מתקרבים זה לזו במהלך אותם ימים, רפאל לא חזר ליקום ממנו בא. לאחר מכן, רפאל משחזר שיחה ששמע מתלמידיו בתיכון אותם מלמד ספרות. הם שוחחו על מחזו של שייקספיר, בו אחת הדמויות הנשיות נרצחה. הוא הבין כי עליו לכתוב מחדש את הרומן מימי התיכון שלא סיים לחבר מעולם, ולכתוב שהדמות הראשית הגברית נרצחה במקום זאת הנשית. רפאל משנה את שם הרומן מ"זולטאן" ל"שאדו", על שם הדמות הנשית ששורדת, מגיש את העותק לאוליביה בערב הופעתה וממתין בחוץ. בזמן שהיא קוראת את כתב-היד, מתחיל לרדת שלג כפי שקרה ביום הריב לפני המעבר ליקום המקביל. אוליביה לא מסיימת לקרוא את הרומן עד לסופו, מאחר שהיא נקראת לעלות לבמה, וכשהיא מפסיקה לקרוא - השלג פוסק מלרדת. רפאל מבין שאם החיים שלהם ישובו להיות כפי שהיו אז הקריירה של אוליביה תיהרס והיא תהיה שוב מורה פרטית לפסנתר. במהלך ההופעה, הוא חודר אל חדר ההלבשה של אוליביה, ולוקח את העותק של הסיפור שלו ומשליך אותו לפח. בטוח שנכשל, רפאל יוצא מאולם הקונצרטים. להפתעתו, אוליביה יוצאת החוצה מיד אחריו, ומנשקת אותו.
פרסים ומועמדויות.
פרנסואה סיביל היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של אלפ ד'ואז.
קוקה-קולה לייט
ברנרד צ'רנובילסקי
ברנרד צ'רנובילסקי (נולד ב-1 בינואר 1928) הוא פתולוג ישראלי, מחלוצי הפתולוגים בישראל העוסקים בגינקו-פתולוגיה, פרופסור אמריטוס לפתולוגיה, מנהל המכון הפתלוגי בבית החולים קפלן (1970 - 1995).
ביוגרפיה.
נולד בקניגסברג (היום: "קלינינגרד"), גרמניה לסופי ויעקב צבי הכהן, אח צעיר למקס.
בשנת 1939 הגיע כילד לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
צ'רנובילסקי בוגר בית ספר לרפואה של אוניברסיטת לוזאן, שווייץ בשנת 1953.
בשנת 1953 היה סטאז'ר בבית החולים היהודי בסינסינטי במדינת אוהיו.
בין השנים 1954–1955 התמחה בפתולוגיה בבית החולים היהודי בסינסינטי במדינת אוהיו.
בין השנים 1955–1957 שירת בצבא האמריקאי, בבסיס חיל האוויר בדנוור קולורדו.
בין השנים 1957–1958 התמחה בפתולוגיה ב"מרכז הרפואי בית ישראל" בבוסטון, במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית.
בין השנים 1959–1960 היה פתולוג בכיר ב"מרכז הרפואי בית ישראל" בבוסטון.
בין השנים 1965–1969 כיהן כפתולוג בכיר ב"Woman's Medical College" בפנסילבניה.
בין השנים 1965–1979 כיהן כפתולוג בכיר בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה.
בין השנים 1970–1995 כיהן כמנהל המכון הפתולוגי בבית החולים קפלן.
בין השנים 1995–1997 היה יועץ בכיר במכון לפתולוגיה של בית החולים איכילוב, בתל אביב.
משנת 1997 עד 2018 היה המנהל הרפואי של מעבדות פתו-לאב דיאגנוסטיקה בע"מ, נס-ציונה.
אקדמיה.
בין השנים 1958–1959 היה מרצה לפתולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1969 התמנה כפרופסור חבר באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
בין השנים 1970–1980 כיהן כפרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
בשנת 1980 מונה לפרופסור מן המנין בבית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1993–1995 כיהן כפרופסור לפתולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת ז'נבה .
צ'רנובילסקי כיהן כפרופסור אורח במרכז הגרמני לחקר הסרטן בהיידלברג, גרמניה.
צ'רנובלסקי היה בין המייסדים אשר הניחו את היסודות והעקרונות לקיום מחנה הקיץ הראשון ב־1995 לנוער שוחר מדע בהיידלברג.
לצ'רנובילסקי מעל ל־200 פרסומים בתחום הפתולוגיה הכללית והגיניקו-פתולוגיה.
חיים אישיים.
צ'רנובילסקי גרוש מאשתו ד"ר הלן צ'רנובילסקי, שהייתה רופאה בכירה באנדוקרינולוגיה. היו להם שלוש בנות.
אחיו הבכור מקס צ'רנובילסקי היה שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
באב אל-ואד (שיר)
חיבת הארץ
חיבת ארץ ישראל
ג'ורג' פרקינס מארש
ג'ורג' פרקינס מארש (אנגלית: George Perkins Marsh; 15 במרץ 1801 - 23 ביולי 1882) היה דיפלומט ופילולוג אמריקני, נחשב בעיני כמה לראשון מגיני הסביבה באמריקה וההכרה בהשפעה הבלתי הפיכה של מעשי האדם על פני האדמה. הוא מבשר התנועות הסביבתיות הקיימות, אם כי המותג - שימור סביבתי יהיה מדויק יותר. הפארק ההיסטורי הלאומי Marsh-Billings-Rockefeller בורמונט נקרא על שמו. לספרו אדם וטבע משנת 1864 הייתה השפעה רבה באזורים רבים בעולם.
ביוגרפיה.
ג'ורג' פרקינס מארש נולד בוודסטוק, ורמונט, למשפחה מוכרת. אביו, צ'ארלס מארש, היה חבר בבית הנבחרים האמריקני. ג'ורג 'מארש סיים את לימודיו באקדמיה פיליפס, אנדובר, מסצ'וסטס, בשנת 1816 וכן את מכללת דארטמות' בהצטיינות הגבוהה ביותר בשנת 1820. הוא למד משפטים בברלינגטון, ורמונט, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1825, ועסק במשפטים בברלינגטון. הוא גם התמסר למחקרים פילולוגיים. בשנת 1835 מונה למועצה של ורמונט. שימש כעורך לפרסום המחקר החשוב "מונומנטים עתיקים של עמק מיסיסיפי" שפורסם בשנת 1848.
בשנת 1849 מינה הנשיא זאכרי טיילור את מארש לשגריר ארצות הברית תושב באימפריה העות'מאנית. הוא השפיע על הגדלת הסובלנות האזרחית והדתית באותה אימפריה. בשנים 1852–1853 פעל במשימה ביוון בהקשר למאסרו של המיסיונר האמריקני ג'ונס קינג. הוא ביצע משימה זו במרץ שהפתיע את הדיפלומטים של אתונה והפגין בקיאות רבה בחוקה והחקיקה היוונית, כמו גם במשפט הבינלאומי.
מארש נבחר לחבר האגודה האמריקנית להיסטוריה בשנת 1851.
הוא חזר לוורמונט בשנת 1854. בשנת 1857 התמנה על ידי מושל ורמונט לחקור נושא הדייג. קודם לכן מונה לאחד הנציבים לבניה מחדש של בית המחוקקים במונפלייה, ובשנת 1857 מונה לנציב הרכבות.
בשנת 1861 מינה הנשיא אברהם לינקולן את מארש לשגריר ארצות הברית הראשון באיטליה. מארש היה השגריר האמריקאי שהיה במשימתו פרק זמן הארוך ביותר. הוא שימש כשגריר במשך 21 שנה עד מותו בולומברוסה בשנת 1882. הוא קבור בבית העלמין הפרוטסטנטי ברומא.
עבודה.
מארש היה בלשן מוכשר. הוא היה מסוגל לדבר ולכתוב בצורה שוטפת בשוודית וחצי תריסר שפות אירופיות אחרות. הוא היה פילולוג יוצא דופן בימיו, ומלומד בעל רוחב אופקים. הוא ידע הרבה על מדעי הצבא, חריטה ופיזיקה. הוא התמחה באיסלנדית. הוא כתב מאמרים רבים לכתב העת האוניברסלי של ג'ונסון, ותרם ביקורות ומכתבים רבים לכתב עת "האומה".
הוא היה מעריץ של הגותים, עקב וחקר על נוכחותם בכל מה שקשור עם מקימי ניו אינגלנד. הוא היה הבעלים של האוסף הטוב ביותר של הספרות הסקנדינבית מחוץ לסקנדינביה. חלק ממנו הפך בסופו של דבר לרכוש של אוניברסיטת ורמונט, דרך הספרייה של פרדריק בילינגס. בחורף 1858/9 נתן קורס של שלושים הרצאות בנושא השפה האנגלית באוניברסיטת קולומביה, ושנה לאחר מכן העביר קורס שני, על ההיסטוריה הדקדוקית של הספרות האנגלית, לפני מכון לואל, בבוסטון. מארש מילא תפקיד ביצירת המהדורה הראשונה של מילון אוקספורד באנגלית, כששימש כמתאם עם הקוראים האמריקאים.
בשנת 1847 נשא מארש נאום בפני האגודה החקלאית במחוז רוטלנד, ורמונט, והפך להוגה המודרני הראשון שביצע תיאוריזציה של פעילות האדם והשפעתה על האקלים (אך לא הזכיר פחמן דו-חמצני):
"האדם לא יכול לצוות להנאתו על הגשם והשמש, הרוח, הכפור והשלג, ובכל זאת בטוח שהאקלים עצמו במקרים רבים השתנה בהדרגה והוחלף או התדרדר בגלל פעולה אנושית. ניקוז הביצות והשמדת היערות משפיעים באופן מורגש על התאיידות מהאדמה, ועל כמות הלחות הממוצעת המצויה באוויר. הדבר גורם לשינוי במצב החשמלי של האטמוספירה וכוח פני השטח לשקף, לקלוט ולהקרין את קרני השמש. כתוצאה מכך נוצרת השפעה על חלוקת האור והחום, ועל הכוח וכיוון הרוחות...הטמפרטורה הממוצעת של לונדון גבוהה במעלה או שתיים מזו של האזורים הסובבים אותה. ופלאס מאמין, כי גם אקלים של מדינה כל כך דלילת אוכלוסייה כמו רוסיה אקלימה השתנה בצורה ברורה על ידי סיבות דומות של פעולות האדם."
הספר אדם וטבע.
ספרו "אדם וטבע: גאוגרפיה פיזית כפי ששונה על ידי פעולה אנושית" (1864) היווה יצירה מוקדמת של מדע האקולוגיה. מארש טען כי כריתת יערות עלולה להוביל למדבור. בהתייחסו לניצול אדמות שופעות פעם סביב הים התיכון, הוא טען "הפעלת הגורמים שנקבעו על ידי האדם הביאה את פני האדמה לשממה כמעט מוחלטת כמו זו של הירח." הוא טען כי הרווחה מובטחת כל עוד האדם מנהל משאבים ושומר עליהם במצב טוב. רווחת הדורות הבאים צריכה להיות אחת הקובעות בניהול משאבים. מחסור במשאבים הוא תוצאה של איזון לא נכון בשיווי משקל סביבתי. במילים אחרות: שיווי משקל סביבתי נובע מפעולה אנושית בלתי סבירה ולא נקבעת על ידי מחסור מוחלט במשאבים.
הוא קיבל את הרעיון ל"אדם וטבע" מהתצפיות שלו בביתו בניו אינגלנד ומסעותיו באזורים אחרים שהוקדשו לחקירות דומות. מארש כתב את הספר בהתאם לדעה שחיי אדם ופעולתו הם תופעה טרנספורמטיבית, בעיקר ביחס לטבע, ובשל אינטרסים כלכליים אישיים. הוא הרגיש שאנשים ממהרים מדי לברוח מהאחריות שלהם והוא "לא מוכן לעזוב את העולם גרוע מכפי שמצא אותו".
הספר קורא תיגר על המיתוס של אדישותו של כדור הארץ והאמונה כי ההשפעה האנושית על הסביבה זניחה בכך שהוא צייר קווי דמיון לתרבויות העתיקות של הים התיכון. מארש טען כי תרבויות ים-תיכוניות קדומות קרסו בגלל הנסיגה הסביבתית. בירוא יערות הוביל לקרקע סחופה שהוביל לירידה בפריון האדמה. ניתן למצוא אותן מגמות מתרחשות גם בארצות הברית.