ב-11 באפריל 2011 פרצו כוחות מיוחדים של צבא צרפת לארמון הנשיאות ברובע קוקודי באביג'אן ועצרו את לוראן גבאגבו, הנשיא שמסרב להודות בתבוסתו בבחירות 2010. מיד לאחר מעצרו, הוא הועבר לידי הכוחות הנאמנים לנשיא הנבחר, ואטארה, וגבאגבו הועבר למעצר בית תחת אבטחה כבדה.
ב-18 באוגוסט 2011, הואשמו לוראן גבאגבו ורעייתו סימון על ידי בית המשפט בחוף השנהב באשמת ביזה, שוד, מעילה וביצוע פשעים כלכליים. התובע בבית המשפט היה קאודיו קופי שמסר כי רעייתו של גבאגבו כבר הואשמה בשורת סעיפים בפשעי כלכלה והועברה לבית הכלא לנשים.
יוני אילת
יוני אילת (נולד ב-5 בנובמבר 1975) הוא שחקן תיאטרון, זמר ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה.
אילת נולד וגדל בקריית טבעון, ובשנת 2000 השלים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. עם תום לימודיו השתתף בהצגת הילדים "נשיקה בכיס" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ולאחר מכן במחזמר ובתוכנית הטלוויזיה "דפנה ודודידו" (ערוץ הופ!), לצד דפנה דקל.
בשנים 2004-2017 היה חבר מן המניין בלהקת תיאטרון יידישפיל. שם הופיע, בין השאר, בהפקות האלה:
על פעילותו העניק לו היידישפיל שלושה פרסי הצטיינות (ב-2006, 2010, 2013). נוסף על כך זכה אילת במלגות מטעם קרן שלום עליכם והרשות הלאומית לתרבות יידיש.
פרויקטים נוספים שהעלה על הבמה:
הקלטות אולפן:
קישורים חיצוניים.
על ההצגה "מונולוגים מהקישקע"
על ההצגה "נשמה צוענית"
ברכת הגשמים
ברכת הגשמים היא ברכת הודאה שמברכים על ירידת גשם, במקרה שבו הגשמים מביאים לשמחה מיוחדת.
מתי מברכים?
המקור לברכת הגשמים הוא במסכת ברכות: . רש"י בפירושו לתלמוד, מסביר שהאלגוריה מכוונת לשלולית מים המקפצת לקראת כל טיפה הנופלת עליה: .
התלמוד מתחיל את הדיון בשאלה מתי יש לברך ברכה זו בסתירה בין משנה לברייתא. במשנה כתוב כי יש לברך ברכת הטוב והמטיב, ואילו בברייתא מובא נוסח ברכת הגשמים. במסקנת הדיון בתלמוד ישנן שתי אפשרויות להסביר את הסתירה:
התלמוד הירושלמי דן בשאלה של העונה בה יש לברך ברכה זו. מובאת שם מחלוקת בעניין, בין רבי יוסה בשם רבי זעירא לבין רבי תנחום. רבי יוסה אומר כי ברכה זו תוקנה רק למקרה בו הייתה בצורת וחכמים גזרו תענית, ואז כשיורד הגשם יש לברך את ברכת הגשמים. לעומתו, רבי תנחום סבור שבכל פעם שמתחיל לרדת גשם - יש לברך ברכת הגשמים. להלכה נפסק שברכת הגשמים אינה קשורה דווקא לתענית לאחר בצורת, אלא בכל פעם שיורדים גשמים יש לברך אותה.
הלכה למעשה.
הרמב"ם פוסק בהלכות תעניות שכאשר יש בצורת והציבור מתענה ויורדים גשמים - יש לקרוא הלל, וכלל אינו מזכיר בהלכות אלו של תעניות את ברכת הטוב והמטיב או ברכת הגשמים. בהלכות ברכות, לעומת זאת, לגבי ברכת הגשמים וברכת הטוב והמטיב, הרמב"ם מקבל את החילוק של התלמוד, ואף מוסיף לו מקרה שלישי: אדם שיש לו קרקע חקלאית - מברך ברכת שהחיינו; אדם שיש לו קרקע חקלאית בשותפות עם אדם אחר - מברך ברכת הטוב והמטיב; ואדם שאין לו קרקע חקלאית משלו - מברך ברכת הגשמים.
השולחן ערוך פוסק באופן שמשתמע לשתי פנים: בלשונו ניתן לראות כי מדובר בברכת הגשמים, שכן הוא מזכיר את ההגדרה "שיעלו עליהם אבעבועות מן המטר וילכו זה לקראת זה" הדומה מאוד בצורתה להגדרת התלמוד בנוגע ל"משיצא חתן לקראת כלה". לכאורה ניתן לראות כי הוא חולק על הרמב"ם, שכן הוא מזכיר שיש לברך את הברכה רק לאחר עצירת גשמים ולא בכל מקרה, אך הרב משה צבי נריה מפרש כי לא מדובר בבצורת ממש, אלא בכל פעם ששמחים בירידת גשמים לאחר שהם חסרו - ניתן לברך.
נוסח הברכה.
בתלמוד לאחר שמביא את הנוסח הברכה, דן בנוגע לחתימתה:
NPR (National Public Radio) היא רשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית, מלכ"ר שבסיסו בוושינגטון אשר פועל דרך 797 תחנות מקומיות ברחבי ארצות הברית. עלויות התפעול של הרשת מתבססות בעיקר על תרומות מארגונים, מעסקים ומאנשים פרטיים.
הרשת נוסדה בשנת 1970 בעקבות חקיקת "חוק השידור הציבורי של שנת 1967" ("Public Broadcasting Act") אשר הוביל להקמת קואופרטיב של תחנות רדיו שאינן מסחריות במקום רשת הרדיו החינוכית שפעלה בשנים הקודמות.
תחנות הרדיו המקומיות החברות ברשת NPR אינן נדרשות לשדר את כל התוכניות אותן NPR מפיקה, ולרוב הן משדרות תכנים שהופקו על ידי גורמים רבים ושונים.
הרשת מפיקה ומפיצה תוכני חדשות ותרבות שונים. תוכניות הדגל של רשת NPR הן התוכנית "Morning Edition" (מהדורת חדשות הבוקר של הרשת) והתוכנית "All Things Considered" (מהדורת חדשות הצהריים של הרשת) אשר משודרות כמעט בכל התחנות המקומיות החברות ברשת NPR.
תוכני הרשת זמינים להורדה בחינם גם ברשת האינטרנט, ברשתות הסלולר, ובפודקאסטים.
תוכניות.
להן רשימה חלקית של תכנים בולטים המופקים ו/או מופצים על ידי רשת NPR:
תוכניות רדיו המופקות באולפני NPR בוושינגטון ובלוס אנג'לס:
תוכניות רדיו המופקות על ידי גורמים אחרים ומופצות על ידי NPR:
טיעון העד (יהדות)
טיעון העד, כפי שמופיע בקרב הוגים יהודיים מימי הביניים ואילך, הוא טיעון מן הנס לאמיתות התורה מאת ה' וממילא לקיומו של אלוהים, העושה שימוש בכך שעל פי המקרא והמסורת היהודית היו מיליוני עדים להתגלות האלוהית.
מדובר על סיפור ההתגלות בהר סיני בעת מתן תורה שכללה דיבור של אלוהים אל בני ישראל, וכן סיפורי ניסים נוספים שנעשו בתקופת יציאת מצרים על ידי האלוהים, כמו עשר המכות וקריעת ים סוף. בבסיס טיעון זה עומדת ההנחה שלא ניתן לשכנע עם שלם להאמין שאירועים מסוימים קרו במעמד כל העם אילו האירועים לא התרחשו בפועל.
טיעון העד בקרב הוגים יהודיים לאורך ההיסטוריה.
ימי הביניים.
בחומש שמות מסופר על מופתי יציאת מצרים והתגלות ה' לבני ישראל במעמד הר סיני, אשר התרחשו במעמד כל העם. טיעון מן הנס המתבסס עליהם, מוכר גם בשם טיעון הכוזרי או טיעון מעמד הר סיני. תכליתו כי ניסי יציאת מצרים ולאחר מכן התגלות ה' במעמד הר סיני שנעשו לעיני כל ישראל הרי הם עדות אמינה לאמיתות נתינת התורה לישראל, וממילא לקיום האלהים שהרי מיליוני אנשים היו עדים לה, ומכוח עדותם זו מסרוה לבניהם אחריהם.
לטיעון זה שני חלקים: האחד עצם העדות, דהיינו סיפורי הניסים אשר נעשו לדור המדבר שהיו שותפים למאורעות בזמן אמת, והשני מסירתה לבניהם עם התורה דור אחר דור שמכוחה נקראה עדות וקבלה זו מסורת בפי חז"ל.
רס"ג ביסס את אמינות סיפורי הניסים המתוארים בספר שמות, בהנחה כי קהל גדול אינו עשוי להנחיל סיפור מעשה שקרי, או לטעות בפרטיו, שכן חלק מן ההמון יחשוף את השקר "וכל מקום שיצא ספורם יצא עמו עניין הסכמתם" דהיינו כאשר יתגלה השקר למיעוט תיבטל הסכמת הרוב.
רס"ג מוסיף וטוען כי אף אילו היה השקר מוסכם לבני דור המדבר, לא היו- בניהם של האנשים הטוענים שיצאו ממצרים והלכו במדבר 40 שנה- מאמינים להם, בראותם כי הדור הקודם מיושב בארץ וחי ממנה.
טענה זו מתייחסת למה שהוגדר למעלה כחלק השני של הטיעון.
לגבי החלק הראשון של הטיעון (שעדות הניסים מוכיחה את אמיתות האמונה) מוסיף רס"ג כי אימותים רבים ניתנו לעדות זו בניסים הרבים שחווה עם ישראל בדרכו לארץ ישראל.
לדבריו כל שליח שבחרו אלהים לשליחותו, ניתן לו אות של שינוי סדרי הטבע, "וכאשר מוסר לו סימן מסוג זה, נתחייב כל מי שראה אותם מבני אדם לכבדו ולהאמין לו בכל מה שיאמר להם". רס"ג מעיר, שמהלך עניינים זה מפורש בתורה, בסיפור המופתים שניתנו למשה, ובדבריו לעם על: "הַמַּסּוֹת הַגְּדֹלֹת אֲשֶׁר רָאוּ עֵינֶיךָ הָאֹתֹת וְהַמֹּפְתִים הַגְּדֹלִים הָהֵם"(דברים כט',ב). אילו היה משה סתם אדם, ולא שליח האל, לא היה יכול לחולל ניסים אלו.
כדגש מיוחד ראה רס"ג בנס המן את ההוכחה הטובה ביותר לכך, "לפי שהדבר המתמיד בו יותר מפליא מן הדבר שאינו מתמיד, כי אז לא תעלה על הדעת תחבולה שבה יתכלכל עם שמספרם קרוב לשני מיליון אדם במשך ארבעים שנה מלא דבר כי אם ממזון מחודש שחדשו הבורא להם באוויר ואילו הייתה כאן איזו אפשרות של תחבולה ואפילו במקצת הדבר כי אז היו משתמשים בה הפילוסופים הקדמונים, והיו מכלכלים בה את תלמידיהם..."
ריה"ל בספרו הכוזרי הציג את פתיחת דברי ה' בהתגלותו בהר סיני כי הוציאם ממצרים כמה שמאמת את התורה-
"כֵן פָּתַח אֱלֹהִים דְּבָרָיו אֶל הֲמוֹן יִשְׂרָאֵל: 'אָנֹכִי יְיָ אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם', וְלֹא אָמַר: 'אֲנִי בּוֹרֵא הָעוֹלָם וּבוֹרַאֲכֶם'. וְכֵן פָּתַחְתִּי לְךָ מֶלֶךְ הַכּוּזָר כַּאֲשֶׁר שְׁאִלְתַּנִי עַל אֱמוּנָתִי, הֲשִׁיבוֹתִיךָ מַה שֶּׁאֲנִי חַיָּב בּוֹ וְחַיָּבִין בּוֹ כָל קְהַל יִשְׂרָאֵל, אֲשֶׁר הִתְבָּרֵר אֶצְלָם הַמַּעֲמָד הַהוֹא בִּרְאוּת עֵינֵיהֶם וְאַחַר כֵּן הַקַּבָּלָה הַנִּמְשֶׁכֶת שֶׁהִיא כְמַרְאֵה הָעָיִן". בדבריו התייחס ריה"ל לשני חלקי הטיעון המבוססים על עדות האבות וקבלת הבנים.
הרמב"ם התייחס לשני חלקי הטיעון. בספרו משנה תורה התייחס לחלקו הראשון כי נבואת משה ואמיתות התורה מכוחה נתקבלה "במעמד הר סיני שעינינו ראו ולא זר ואזנינו שמעו ולא אחר האש והקולות והלפידים והוא נגש אל הערפל והקול מדבר אליו ואנו שומעים משה משה לך אמור להן כך וכך". ובאיגרת תימן התייחס לחלקו השני: "וזכרו מעמד הר סיני, אשר ציונו ה' לזוכרו תמיד, והזהירנו משכחו, וציונו להודיע אותו לבנינו עד שיגדלו על ידיעתו, והוא אמרו יתעלה (דברים ד,ט): 'רק השמר לך ושמור נפשך מאוד פן תשכח את הדברים אשר ראו עיניך ופן יסורו מלבבך כל ימי חייך והודעתם לבניך ולבני בניך יום אשר עמדת לפני ה' אלהיך בחורב', וראוי לכם אחינו שתגדלו את בניכם על הופעת המראה הגדול ההוא ותספרו בכל קיבוץ גדולתו וכבודו שהוא עיקר הדת והבסיס לטענה המביאה לאמת".