חוק אכיפת פסקי חוץ, התשי"ח-1958 עוסק באכיפה בישראל של פסקי דין שניתנו על ידי בתי משפט במדינה זרה. החוק חל על פסקי דין אזרחיים או פסקי דין לתשלום פיצויים או נזקים לצד שנפגע. לפסק דין זר אין תוקף בישראל כל עוד לא נקלט במשפט הישראלי. חוק אכיפת פסקי חוץ הוא המסלול העיקרי לקליטה זו.
בית המשפט רשאי להכריז על פסק חוץ כפסק אכיף, אם התקיימו מספר תנאים:
גם בהתקיים התנאים לעיל, אכיפת הפסק עלולה להימנע בשל קיומן של הגנות שונות המפורטות בחוק. כמו כן, ככלל, לא ניתן לאכוף פסק חוץ שחלפו למעלה מ-5 שנים מאז ניתן, אלא בנסיבות מיוחדות.
מרקו פנטליץ'
מרקו פנטליץ' (בסרבית: Марко Пантелић; בקרואטית: Marko Pantelić, נולד ב-15 בספטמבר 1978 בבלגרד שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות שונות באירופה ובנבחרת סרביה, עמה השתתף במונדיאל 2010 וצבר במדיה 43 הופעות.
קריירה.
פנטליץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, ובהמשך שיחק במועדונים היווניים פ.צ. קילקיסיאקוס ואירקליס סלוניקי, שם חתם על חוזה כאשר היה רק בן 14, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1997. באותה שנה הוחתם על ידי מועדון הפאר הצרפתי פריז סן-ז'רמן, שם שיחק בעיקר בקבוצת המילואים. בשנת 1998 הושאל ללוזאן מליגת העל השווייצרית שם שיחק עונה אחת, והרשים מאוד, כאשר מאזנו עמד על 21 הופעות ו-14 שערים. בתום עונה זו חתם בסלטה ויגו מהלה ליגה הספרדית. פנטליץ' לא התאקלם בסלטה ויגו, ועבר השאלות רבות, לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית, וליברדון ספורט השווייצרית. את עונת 2002/03 פתח פנטליץ' במועדון הסרבי FK אוביליץ', ובמהלך העונה עבר לסמדרבו הסרבית, עמה זכה בגביע של סרביה ומונטנגרו באותה עונה, וחזר להפגין יכולת גבוהה אחרי תקופות ארוכות בהן נעדר ממשחק. את עונת 2003/04 החל פנטליץ' בסמדרבו, ובאמצע העונה חזר פנטליץ' למועדון ילדותו, הכוכב האדום בלגרד, גם שם הפגין יכולת מצוינת, וסיים את העונה עם דאבל מקומי. בעונת 2004/05 הבקיע 21 שערים, והוכתר כמלך השערים בליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
את עונת 2005/06 פתח פנטליץ' בכוכב האדום בלגרד, אך לקראת תום חלון ההעברות חתם בהרטה ברלין מהבונדסליגה. פנטליץ' מיצב את עצמו כחלוץ מוביל בקבוצה, תוך שיתוף פעולה עם יילדיריי בשטורק הטורקי ומרסליניו הברזילאי. בשלוש עונותיו הראשונות של פנטליץ' בקבוצה, הוא היה שחקן הרכב קבוע, והבקיע במספרים דו ספרתיים בכל אחת מהעונות. עונתו הרביעית והאחרונה של פנטליץ' בקבוצה הייתה 2008/09. בעונה זו פנטליץ' הבקיע שבעה שערים אך סופסל לעיתים קרובות לטובת אנדריי וורונין, והקבוצה סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה שהקנה לה כרטיס לפלייאוף הליגה האירופית, אך פנטליץ' לא נשאר בקבוצה, ועזב לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 45 שערי ליגה ב-114 הופעות.
פנטליץ' חתם באייאקס אמסטרדם לקראת עונת 2009/10, שם שיחק עונה אחת בה שיתף פעולה בהתקפה עם לואיס סוארס, הפגין יכולת מצוינת כשהבקיע 16 שערי ליגה, וזכה בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון במפגש כפול על פיינורד. בתום עונה זו חתם פנטליץ' באולימפיאקוס, שם שיחק שלוש עונות, וזכה בשלוש אליפויות יוון ובשני גביעים. פנטליץ' צבר 38 הופעות והבקיע 20 שערים במדי אולימפיאקוס, ובעונת 2011/12 סיים כמלך השערים של הגביע היווני. בתום עונת 2012/13, עם התמעטות הדקות להן זכה, פרש פנטליץ' ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
פנטליץ' החל לשחק בנבחרת סרביה ומונטנגרו בשנת 2003, אך לא זומן למונדיאל 2006. לאחר המונדיאל החל פנטליץ' להיקרא יותר לסגל של נבחרת סרביה, שנפרדה ממונטנגרו לאחר המונדיאל, ונכלל בסגל סרביה למונדיאל 2010, שם הבקיע את שער הניחומים בהפסד 2-1 לנבחרת אוסטרליה בשלב הבתים. פנטליץ' המשיך לשחק בנבחרת גם במוקדמות יורו 2012, אך לאחר שנבחרתו כשלה לעלות לטורניר, פרש פנטליץ' מהנבחרת, לאחר שצבר 43 הופעות והבקיע עשרה שערים.
רון בן-ישי
ג'ורג' וסטינגהאוס
ג'ורג' וסטינגהאוס (באנגלית: George Westinghouse, Jr; 6 באוקטובר 1846 - 12 במרץ 1914) היה יזם אמריקאי ומהנדס אשר המציא את בלמי האוויר ברכבות והיה חלוץ בתחום תעשיית החשמל. הקים חברה חלוצית בתחום הזרם החלופי וניהל את המערכה נגד אדיסון במלחמת הזרמים
וסטינגהאוס היה אחד ממתחריו העיקריים של תומאס אדיסון בתחילת פרישת רשת החשמל בארצות הברית. המערכת של וסטינגהאוס אשר התבססה על זרם חילופין גברה בסופו של דבר על זו של אדיסון אשר התבססה על זרם ישר. בשנת 1911 הוענקה לווסטינגהאוס מדליית אדיסון מטעם המכון האמריקאי למהנדסי חשמל (באנגלית: American Institute of Electrical Engineers, AIEE) "על הישגים ראויים לשבח בקשר לפיתוח מערכת תאורה בזרם חילופין".
תחילת דרכו.
וסטינגהאוס היה בנו של בעל בית מלאכה אשר נודע בכישרונו בעסקים ובעבודה. כבר בגיל 19 המציא וסטינגהאוס את מנוע הקיטור הרוטציוני. בגיל 21 הוא המציא "מחליף קרון", מתקן שנועד להנחות קרון רכבת שנשמט מן הפסים בחזרה אל נתיבו וכן שכלול למסוט רכבת. בתקופה זו ראה התנגשות רכבות שבה שני נהגי הקטר ראו זה את זה אולם לא יכלו למנוע את ההתנגשות כיוון שבלימת הרכבת נעשה על ידי הפעלת הבלמים בכל קרון לחוד, על ידי מעבר מהיר של האחראי לבלימה מקרון לקרון. בשנת 1869, בהיותו בן 22, המציא וסטינגהאוס מערכת בלימה בלחץ אוויר, המאפשרת הפעלה מרכזית של הבלימה בכל הרכבת. במערכת שפיתח קיים מדחס בקטר הרכבת וכן מכל לחץ אוויר עם שסתום בכל אחד מן הקרונות. הרכבת כולה מחוברת בצינור לחץ אוויר, בעל חיבורים גמישים בין הקרונות, באמצעותם מתמלאים מכלי האוויר המפעילים את הבלמים. המערכת מוגנת מפני תקלה על ידי כך שנפילה בלחץ האוויר גורמת להפעלת הבלמים ולעצירת הרכבת. ההמצאה נרשמה כפטנט ב־5 במרץ 1872. על יסוד ההמצאה קמה חברת בלמי האוויר של וסטינגהאוס (Westinghouse Air Brake Company, WABCO) אשר פיתחה את הפטנט, ייצרה ושיווקה אותו. מערכת זו הפכה לתקופה מסוימת לתקן המקובל ברכבות ואף בימינו מערכות הבלמים ברכבות מבוססות על פיתוחים של המצאה זו. וסטינגהאוס פיתח שכלולים רבים במערכות האיתות של רכבות ובשנת 1881 הוא יסד את חברת האיחוד לאיתות ולעיתוק (Union Switch and Signal Company) אשר עסקה בייצור מערכות איתות ועיתוק למסילות רכבת.
חשמל ו"מלחמת הזרמים".
אדיסון היה בין המפתחים של נורת הליבון החשמלית והבין את הצורך בפיתוח רשת חשמל אשר תספק כוח להפעלת הנורות. ב־4 בספטמבר 1882 הפעיל אדיסון את רשת החשמל הראשונה אשר פעלה בזרם ישר במתח של 110 וולט וסיפקה חשמל ל־59 לקוחות במנהטן, סמוך למעבדתו. בשנים הסמוכות המשיכו אחרים ושכללו את נורת הליבון והפכו אותה לאמינה יותר.
התעניינותו של וסטינגהאוס ברשת לאספקת גז ובקווי טלפון הובילו אותו באופן טבעי להתעניין אף ברשתות לאספקת חשמל. הוא בדק את מבנה רשת החשמל של אדיסון והגיע למסקנה כי היא אינה יעילה דיה כדי לספק מספר צרכנים גדול. רשת החשמל של אדיסון הייתה מבוססת על מתח נמוך בזרם ישר, החיסרון שלה היה חוסר יציבות של המתח חשמלי עקב שינויים בצריכה וכן הפסקות חשמל תדירות. מספר ממציאים אירופים עבדו על פיתוח מערכת לאספקת זרם חילופין. מערכת זרם חילופין איפשרה אספקת חשמל במתח גבוה יותר באמצעות שנאים, ואז הפחתת המתח באמצעות שנאי הסמוך לצרכן.
שימוש בשנאי חשמלי יעיל, אשר פותח על ידי הצרפתי לוסיאן גולר והאנגלי ג'ון דיקסון גיבס, הודגם בשנת 1881 בלונדון ולכד את תשומת לבו של וסטינגהאוס. שנאי זה היה קל יחסית לייצור ומתאים לרשתות גדולות. בשנת 1885 יבא וסטינגהאוס לארצות הברית מספר שנאים וכן גנרטור חשמלי לזרם חילופין מתוצרת סימנס והחל מנסה בניית רשת לאספקת חשמל בפיטסבורג. לאחר ששיכלל ושיפר את השנאי, הצליח וסטינגהאוס לבנות רשת חשמל יעילה לזרם חילופין. בשנת 1886 וסטינגהאוס יחד עם ויליאם סטנלי התקינו רשת אספקת חשמל בזרם חילופין ובמתח משתנה בגרייט ברינגטון שבמסצ'וסטס. הגנרטור היה הידרואלקטרי והפיק מתח של 500 וולט בזרם חילופין. באמצעות השנאי הועלה המתח ל־3,000 וולט ובסמוך לצרכנים הורד באמצעות שנאי ל־100 וולט כדי להפעיל את נורות החשמל. באותה שנה יסד וסטינגהאוס את "חברת וסטינגהאוס לחשמל וליצור" אשר שמה שונה בשנת 1889 ל"חברת החשמל וסטינגהאוס".
בתוך שנה התקין וסטינגהאוס 30 רשתות חשמל נוספות, אולם התפשטות הרשת הוגבלה כיוון שלא פותחה מערכת למדידת הצריכה וכן מנוע חשמלי הפועל בזרם חילופין. בשנת 1888 פיתח וסטינגהאוס יחד עם מהנדס שעבד בשירותו, אוליבר שלנגר, מד צריכת חשמל, אשר דמה למד צריכת גז. העקרון שבבסיס מד הצריכה שפיתח וסטינגהאוס נמצא בשימוש עד היום. למזלו של וסטינגהאוס, הממציא ניקולה טסלה פיתח כבר את עקרונות המנוע החשמלי לזרם חילופין. וסטינגהאוס יצר קשר עם טסלה, לאחר שזה הפסיק את עבודתו עם אדיסון, ורשם זכויות פטנט על מנוע זרם החילופין של טסלה. בשנת 1883 פיתח טסלה מנוע השראה אלקטרומגנטית ראשון.
וסטינגהאוס גייס את טסלה כיועץ לחברתו למשך שנה והחל משנת 1888 החל בייצור בקנה מידה גדול של מנועי השראה אלקטרומגנטית. על בסיס פיתוח זה נבנתה מערכת אספקת החשמל המודרנית בארצות הברית: זרם חילופין, תלת־פאזי, בתדר 60 הרץ, גבוה דיו כדי למנוע הבהוב בתאורה, אולם נמוך דיו כדי להפחית את אובדן הכוח. נתונים אלה אף הם נקבעו על ידי טסלה.