התפתחות הטכנולוגיה האנושית וגדילת האוכלוסייה האנושית על פני כדור הארץ הביאו הוגי דעות ותאורטיקנים לעסוק בשאלות המורכבות של החשיבה הסביבתית. עיסוק זה "הוליד" תאוריות ומושגים רבים, מאמרים ומחקרים חלוציים נכתבו והשפיעו על תודעתם של מיליונים ברחבי העולם. תשתית הפילוסופיה וההגות של החשיבה הסביבתית נבנתה בידי רבים אשר השכילו לנתח את כיוון ההתקדמות של התרבות האנושית ולשים אצבע על הבעיות ויותר מכך לפתח פתרונות טכניים ותפיסתיים.
הוגים ופעילים בזרם הסביבתי-חברתי מאמינים כי הגורמים לפגיעה בסביבה אינם רק הטכנולוגיה או הנהגים הפיזיים המסוימים היוצרים זיהום באופן ישיר, אלא תפיסות שגויות נפוצות של היחס בין האדם לטבע, של היחסים הפנים-חברתיים ושל שאלות פילוסופיות עמוקות נוספות, המסייעים לקיבוע והתפשטות של נהגים פיזיים אלה. לפיכך, נטען, המפתח לשינוי סביבתי הוא קודם כל תפיסתי, מוסרי, תרבותי, פוליטי או כלכלי (תלוי ברמת הניתוח). לדוגמה, רבים בקרב זרמים אלה טוענים כנגד אידאולוגיות השמות דגש על צמיחה כלכלית (למשל קפיטליזם וסוציאליזם), ומקשרים את פתרון בעיות הסביבה למציאת מודל כלכלי אחר. דוגמה אחרת היא קידום של דמוקרטיזציה, מתוך אמונה שגופים ריכוזיים ומרוחקים מהציבור נוטים לגרום זיהום רב יותר.
מספר מצומצם של תאוריות ותפיסות סביבתיות מוצע בתמצות:
הוגים מרכזיים.
הוגים בולטים בחשיבה הסביבתית הם: ארן נס, מוריי בוקצ'ין, אלדו ליאופלד, גארט הרדין, נעמי קליין.
עקיפה
עֲקִיפָה (בלועזית: דִּיפְרַקְצְיָה) היא תופעה פיזיקלית המתרחשת כל אימת שגל פוגע בעצם כלשהו. אם העצם קטן (יחסית לאורך הגל) הגל מתקדם סביבו, ואם מדובר במחסום בעל מפתח קטן, הגל מתפזר בעברו השני של המחסום. ניתן לתאר את התופעה כיצירת גל חדש על שפת המחסום שעוצמתו תלויה במידת ההחזרה או ההעברה של המחסום. כתוצאה מכך מגיע הגל גם לאזורים שמעבר למחסום, אזורים שבהם לפי אופטיקה גאומטרית לא מגיעות קרניים הנעות בקווים ישרים.
תבנית העקיפה.
תבנית עקיפה היא התפלגות משרעת הגל במרחב לאחר שעבר מחסום. חישובה מבוסס על עקרון הויגנס, לפיו ניתן להתייחס לכל נקודה בחזית גל כמקור נקודתי של גל חדש: כל נקודה שמופרעת על ידי מעבר של גל דרכה הופכת למקור של גל כדורי, וההתאבכות של כל הגלים הכדוריים היא הגל הכולל המתקדם במרחב. גל שפוגע במחסום זהה לגל שנוצר על ידי אוסף של מקורות נקודתיים שעוצמת כל אחד מהם תלויה במקדם ההעברה של החומר ממנו עשוי המחסום באותה נקודה. התבנית הנוצרת על מסך שניצב בעברו האחר של המחסום היא התאבכות של כל המקורות הללו, ועוצמתה מקסימלית כאשר מקורות רבים נמצאים הפרש מופע קטן. חישוב זה הוא מסובך למדי, ותבנית העקיפה לרוב מחושבת תחת שני קירובים נפוצים: עקיפת פראונהופר היא תוצאת עקיפה במרחק גדול מאוד מהמחסום, אזור הנקרא שדה רחוק. בקירוב זה תבנית העקיפה תלויה בהתמרת פורייה הדו-ממדית של המחסום. עקיפת פרנל היא תוצאת עקיפה במרחק קטן יותר, הנקרא שדה קרוב.
דוגמאות.
תופעת העקיפה מאפיינת כל גל, אך היא בולטת רק במקרה שסדר הגודל שמאפיין את המחסום דומה לאורך הגל. אם אורך הגל קטן מאוד, התבנית שנוצרת דומה לצורת המחסום עצמו.
אמברולאורי
אמבּרוֹלאוּרי (בגאורגית: ამბროლაური) היא עיירה בנפת אמברולאורי שבמחוז ההיסטורי רצ'ה בגאורגיה. היא משמשת כבירת מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית גאורגיה. העיירה ממוקמת בגובה 550 מטר (לפי גרסה אחרת 654) מעל פני הים, במפגש שבין נהר הריוני ונהר קריחולי. היא הוכרזה לעיר בשנת 1966 ובשנת 2014 אוכלוסייתה מנתה 2,047 איש.
העיירה נזכרת לראשונה במאה השבע עשרה כחלק מממלכת אימרתי. בעיירה היה ארמון מלוכה ששרידיו עדיין קיימים. בשנת 1991 ניזוקה העיירה קשות ברעידת האדמה ברצ'ה.
סגן הרמטכ&quot;ל
דגלאס מקארתור
רחוב השלשלת
רחוב השלשלת, או רחוב שער השלשלת (בערבית: شارع باب السلسلة; נהגה "שארע באב א-סילסילה"), בעיר העתיקה בירושלים, עובר בתוואי נחל צולב. הוא מתחיל במערב ברחוב דוד ומסתיים במזרח בשער השלשלת. הרחוב נקרא על-שם השער, שבקצהו המזרחי. מקור שם השער- "שער השלשלת", בכיפת השלשלת שעל הר הבית. יש גם סברות אחרות למקור השם.
היסטוריה.
רחוב השלשלת בנוי מעל גשר קדום שהוליך בתקופת בית שני להר הבית. הרחוב נמצא בחלקו המזרחי של נחל צולב, שעליו נבנה בירושלים בתקופה הרומית דקומנוס, כפי הנהוג בערים הרומיות המתוכננות וקרוי על שם שער השלשלת המוביל להר הבית. הדקומנוס נחצה לשניים: רחוב דוד המתחיל במערב בשער יפו ומסתיים במרכז השווקים, ולאחריו, מזרחה, רחוב השלשלת. הרחוב שימש מאז התקופה הערבית הקדומה ומשמש עד היום נתיב מרכזי ממגדל דוד ושער יפו להר הבית.
מיד בתחילת הרחוב, בקצהו המערבי נמצא חאן אל-סולטאן שהוקם בשנות ה-80 של מאה ה-14 על ידי הסולטאן ברקוק. ברחוב נמצאות לפחות שתי טורבות (קברי נכבדים מוסלמים) עתיקות, טורבת ברכת חאן (במבנה ספריית ח'אלדיה, מיד לאחר צומת רחוב השלשלת ורחוב משגב לדך) וטורבת טורקאן ח'תון. בתקופה הממלוכית נבנו ברחוב מדרסות רבות פאר בהן אל-מדרסה א-טשתמוריה, הסעידיה, הקילאניה, הג'קיליה, ומדרסת תנכזיה. גם ספריית אל-בודיירי שוכנת ברחוב זה.
במאה ה-19 נקרא הרחוב בערבית בשם "שארע אל-בזאר" (شارع البازار; רחוב השוק). לאחר מכן שונה שמו ל"שארע באב א-סילסילה" ("רחוב שער השלשלת"). ברחוב פעלו כ-85 חנויות ובתי מלאכה, רובן בבעלות מוסלמים, וכרבע מהן בבעלות יהודית. ברחוב התגוררו שמעון אגסי (ממקימי ההגנה) ויהושע ילין ומשפחתו. בית הספר למל הוקם במבנה בסמוך לרחוב "ברחוב העולה מרחוב השלשלת למיידאן", בפינה הצפונית מזרחית של הרובע היהודי בשנת 1856.
בשנת 1905 ערכו הטורקים מפקד רשמי של תושבי העיר העתיקה. על פי המפקד חיו באזור רחוב השלשלת 1259 משפחות, מתוכן 711 משפחות יהודיות ו-548 משפחות מוסלמיות. אוכלוסיית היהודים הורכבה מ-400 משפחות ספרדיות, 229 משפחות אשכנזיות, ו-82 משפחות מעולי המגרב.
באוקטובר 1971 זרק מחבל רימון יד על קבוצת הולכי רגל, בהם יהודים, שצעדו לכותל. במרץ 1991 נדקר קשיש יהודי שצעד ברחוב בדרכו אל הכותל המערבי. בתגובה אישר מפקד המחוז חיים אלבלדס לעמותת עטרת כהנים לפתוח ברחוב ארבע חנויות יהודיות.
בנובמבר 2021 ביצע מחבל במקום פיגוע ירי, ממנו נהרג אזרח ישראלי בדרכו אל הכותל המערבי, נפצעו 2 אזרחים ו-2 שוטרי מג"ב.
דיארבקר
המנגליסטים
המנגליסטים הוא סרטם של יוסי מדמוני ודוד אופק, צלם שי גולדמן ותמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בשנת 2003.
"המנגליסטים" מספר את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצא עיראקי שאינה מצליחה להכות שורש אמיתי בישראל.
הסרט זכה בפרס התסריט בפסטיבל מר דל פלאטה (ארגנטינה), פרס הסרט הזר בפסטיבל יוסטון, פסטיבל וושינגטון ובפסטיבלים רבים נוספים, והשתתף בעשרות רבות של פסטיבלים.
עלילה.
הסיפור מפורק לארבעה סיפורים של כל אחד מבני המשפחה, כשכל סיפור מאיר את שאר הסיפורים באור חדש. אבי המשפחה חיים, יוצא לניו יורק על מנת למצוא ידיד נעורים מתקופת המחתרת הציונית בעיראק, בעוד אשתו נעימה, מחדשת קשר עם אהוב נעוריה מבגדאד. גם בני הדור השני, הילדים תקווה ואלי מייצגים הוויה של תלישות כשהכמיהה לצאת מישראל ו"לעשות את זה" בחוץ לארץ היא שמפעילה אותם.
הסרט מציג את החברה הישראלית-מזרחית כחברת מהגרים שעברה מול ארץ המוצא אינו פתור, ולכן אינה יכולה להכות שורש אמיתי בישראל.
מאיר בר אילן
בר אילן
רחוב בר אילן
קרן המוות של ארכימדס
מורצ'ילאגו
הולרכיה
הולרכיה, על פי הטרמינולוגיה של ארתור קסטלר, היא היררכיה של הולונים - כאשר הולון הוא חלק ושלם במקביל. המונח נטבע לראשונה בספרו של קסטלר משנת 1967, "The Ghost in the Machine". המונח נמצא בשימוש רב גם אצל הפילוסוף האמריקאי, קן וילבר.
היקום, כשלם, הוא דוגמה להולרכיה, או מערכת הולרכית, וכל הולרכיה ידועה אחרת, היא חלק מאותה הולרכיה גדולה.
הולרכיה והיררכיה.
בעוד היררכיה יוצרת מבנה מלאכותי בו הישויות הנמצאות תחת הישות שמעליהם בהיררכיה כפופות לה באופן מלא, בהולרכיה הישויות אינן באמת נמצאות "תחת" או "מעל", אלא מהוות חלק, או כוללות, ויחד עם זאת בעלות קיום עצמאי.
מולקולה היא דוגמה להולון שנמצא שלב אחד מעל אטום. בטרמינולוגיה היררכית התיאור "מולקולה נמצאת מעל אטום" היה מתאר מצב רחוק מזה המתקיים במציאות, בו מולקולה שולטת באוסף האטומים אותו היא "מנהלת", בעוד טרמינולוגיה הולרכית קרובה יותר לתיאור מציאות זו, בכך שהיא רואה הן באטומים והן במולקולות הולונים, אשר מהווים חלק ושלם בו זמנית, ובעלי קשרי גומלין הדדיים.
בלנה גרנלנדית
הולון
הולון (מהמילה היוונית ὅλος, "שלם") הוא חלק ושלם בו-זמנית. המונח נטבע לראשונה על ידי ארתור קסטלר בספרו "The Ghost in the Machine".
הולון הוא מערכת (או תופעה) ששלמה בפני עצמה ויחד עם זאת חלק ממערכת גדולה יותר. כל מערכת יכולה להיחשב כהולון, החל בחלקיקים תת-אטומים וכלה ביקום כולו. מכיוון שהולון מכיל גם תת-מערכות או חלקים, הוא משפיע ומושפע באופן שווה. מידע זורם באופן דו-כיווני בין מערכות גדולות לקטנות מהן. כאשר מסיבה כלשהי אותה זרימה דו-כיוונית מופרת, המערכת משתבשת. שלמים לא מכירים בתלות שלהם בחלקים המרכיבים אותם, וחלקים לא מכירים בקיום של השלמים המאחדים אותם. סרטן הוא דוגמה טובה לשיבוש שכזה המתרחש במערכת ביולוגית.
הולרכיה.