ב-13 בספטמבר 1942 נשלחה דיוויזיית המשמר ה-13, בהוראה ישירה מהסטאבקה, לחצות את נהר הוולגה ולתגבר את כוחות הארמייה ה-62 בעיר סטלינגרד, שהותקפו על ידי כוחות גרמניים עדיפים. הדיוויזיה ספגה אבדות נוראות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית במרכז סטלינגרד, ולהדוף אותם מהשטח השולט החיוני בגבעת מאמייב. עמידת הגבורה של הדיוויזיה מנעה את נפילת סטלינגרד לידי הגרמנים כבר באמצע ספטמבר, ואיפשרה לארמייה ה-62 לייצב את מערך ההגנה שלה ולקבל תגבורות נוספות. חייליו של רודימצב העריצו אותו בזכות אומץ ליבו, ושאבו השראה ממנהיגותו ומהדוגמה האישית שלו. במהלך החודשים הבאים הגנו שרידי הדיוויזיה על האגף השמאלי של הארמייה ה-62, מצפון לערוץ נהר צאריצה, ולאחר שהכוחות הסובייטיים עברו למתקפה באזור סטלינגרד נטלו חלק במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים בכיס סטלינגרד. רודימצב, שהתפרסם בברית המועצות בעקבות התפקיד שמילא במהלך קרב סטלינגרד, קיבל בפעם השנייה את עיטור גיבור ברית המועצות על הצטיינותו בקרב.
לאחר תום המערכה באזור סטלינגרד התמנה רודימצב למפקד קורפוס המשמר ה-32, שכלל את הדיוויזיה המקורית שלו. הקורפוס היווה חלק מארמיית המשמר החמישית, וביולי 1943 מילא תפקיד חשוב בבלימת המתקפה הגרמנית על הגזרה הדרומית של בליטת קורסק במסגרת קרב קורסק. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה נגד גרמניה הנאצית, השתתף הקורפוס בהתקדמות אל נהר הדנייפר ובמבצעים של הצבא הסובייטי בצפון אוקראינה, במרכז פולין ובגרמניה. כחלק מהחזית האוקראינית ה-1 השתתף הקורפוס במתקפה הסובייטית הסופית על ברלין (קרב ברלין) והצטיין שוב במהלך הלחימה. רודימצב המשיך לפקד על הקורפוס עד תום המלחמה.
חדר מתים
חדר מתים (בבית חולים או בית קברות) הוא חדר אחסון גופות המחכות לזיהוי, נתיחה שלאחר המוות, קבורה או שרפה.
בחדר מתים מודרני, מאוחסנות הגופות בקירור למניעת ריקבון.
סוגי תאי קירור.
שני סוגים של תאי קירור נפוצים ביותר בחדרי מתים:
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין 2°C ל-4°C. תאי קירור מסוג זה מאפשרים שמירת גופות לתקופה של עד מספר שבועות. תא זה לא מונע רקבון, אלא רק מאט את קצב התקדמותו.
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין ‎–15°C ל-‎–25°C. לרוב בשימוש במוסדות משפטיים או מכוני רפואה, במיוחד כאשר לא זוהתה הגופה. בטמפרטורות אלה הגופה קופאת לחלוטין והריקבון נמנע כמעט לגמרי.
חדרי מתים בעולם.
במספר מדינות בעולם, הגופה נחנטת - מה שהופך את תהליך קירור הגופות ללא שימושי.
ברוב המדינות, משפחת הנפטר חייבת לקבור את הגופה בתוך 72 שעות (שלושה ימים) מהפטירה, אך לעיתים, בעיקר במדינות אפריקה, מתבצעת הקבורה שבועות או חודשים לאחר הפטירה. במדינות אלו נשמרות הגופות לתקופה של עד שנה או שנתיים בבית חולים או בית הלוויות וכאשר המשפחה אוגרת מספיק כסף לממן את הטקס, נלקחת הגופה לקבורה.
חדרי מתים ממתינים.
חדרי מתים ממתינים הם חדרי מתים שייעודם הוא בעבור גופות שמחכות לווידוא מוות. בעבר, לפני שהרפואה המודרנית יכלה לוודא מוות באופן מובהק, אנשים פחדו להיקבר בחיים, כך שלאחר הכרזתם כמתים, הועברו הגופות המוטלות בספק לחדרי המתים מסוג זה, שם חיפשו מתמחים אחר סימני חיים. לעיתים הותרה הרקבות הגופה מעט לפני הקבורה, לווידוא המוות לחלוטין.
סנופס
סנופס (באנגלית: snopes), או בשמו המלא דפי מקורות על אגדות אורבניות (באנגלית: Urban Legends Reference Pages) הוא אתר אינטרנט שמרכז מידע על אגדות אורבניות ושאר שמועות. האתר מנסה לאמת או לפסול שמועות. עבור שמועות שגויות הוא מנסה גם לאתר את מקורותיהן. הוא נחשב לאתר הפופולרי ביותר בתחום. נכון ל־2010 יש לו 300,000 כניסות יומיות. נכון לפברואר 2014 דירוג האתרים אלקסה מדרג את האתר במקום ה-2,584 בדירוג העולמי ובמקום ה-676 בארצות הברית.
מקור שמו של האתר הוא מכינויו של דייוויד מיקלסון בקבוצות דיון ברשת. בני הזוג הקימו את האתר על מנת לספק מידע אמין ככל האפשר על שמועות. כיום הם מתפרנסים מהכנסות מפרסום באתר ומשקיעים את זמנם בתחזוקתו.
נמל התעופה ברלין טגל
נמל התעופה ברלין טֱגַל (בגרמנית: Flughafen Berlin Tegel) נקרא על שמו של חלוץ התעופה הגרמני אוטו ליליינטל, היה נמל התעופה הבינלאומי הראשי של ברלין, עד לסגירתו ב-8 בנובמבר 2020.
הנמל ממוקם כ-8 ק"מ צפונית מערבית למרכז ברלין, בשכונת טגל (ברובע רייניקנדורף). היה מדורג במקום ה-28 ברשימת שדות התעופה העמוסים באירופה, ובשנת 2008 עברו דרכו 14,530,000 נוסעים.
היסטוריה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתמש צבא הקיסרות הגרמנית באתר כמתקן אימונים. בשנות השלושים קבוצה של מהנדסי אווירונאוטיקה בהם המדען ורנר פון בראון ביצעו במקום ניסויי טילים. במלחמת העולם השנייה הציבו הגרמנים במקום סוללות נ"מ, המקום נהרס בהפצצה של חיל האוויר המלכותי הבריטי. בתקופת ההסגר על ברלין בין השנים 1948–1949 הקים חיל האוויר האמריקאי באתר שדה תעופה וערך אליו טיסות במסגרת הרכבת האווירית לברלין.
בתקופת המלחמה הקרה שימש שדה התעופה כבסיס חילות האוויר של ארצות הברית, צרפת, ובריטניה, והורשו לטוס אליו רק חברות ממדינות אלה. בתחילת שנות השישים החלו לטוס לנמל החברות אייר פראנס, פאן אמריקן, ובריטיש אירופאן איירוויז (British European Airways). משנת 1968 הופנו מנמל התעופה טמפלהוף (Tempelhof) לנמל כל טיסות השכר. בין השנים 1974-1969 נבנה הטרמינל החדש והורחבו המסלולים כדי לאפשר למטוסים רחבי גוף לנחות בנמל. בשנת 1975 החלה פאן אם להשתמש בנמל כבסיסה בגרמניה, החברה פעלה בנמל עד שנת 1989.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 הוסרו ההגבלות האוויריות, והותר לחברות גרמניות לפעול. חברת לופטהנזה רכשה את קוויה של פאן אם בגרמניה. בשנות התשעים הורחב הנמל בצורה משמעותית, ונבנו הטרמינלים D ו-E.
ביוני 2018, דווח כי לאחר הסגירה הצפויה של הנמל לאחר פתיחת נמל התעופה ברלין ברנדנבורג הוא יהפוך למתחם מסיבות והופעות לילה.
נמל התעופה נסגר לצמיתות לתנועה מסחרית כשהטיסה האחרונה המריאה ב-8 בנובמבר 2020. תנועת המטוסים הועברה בהדרגה לנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג החל מ-31 באוקטובר 2020. כל הטיסות הממשלתיות עברו גם הן לנמל התעופה החדש, למעט פעולות המסוקים שנשארו באזור נפרד בצד הצפוני של נמל התעופה טגל עד לשנת 2029.
בתי נתיבות.
בנמל התעופה פעלו ארבעה בתי נתיבות:
סטטיסטיקות.
סטטיסטיקות נוסעים.
בשנת 2016, נמל התעופה טיפל בכ-60% מכלל תנועת הנוסעים לברלין.
חברות תעופה ויעדים.
בנמל פעלו כ-50 חברות תעופה שטסו לאירופה, אסיה, אפריקה, וצפון אמריקה.
הנמל שימש כבסיסן-המשני של החברות "לופטהנזה" ו"לופטהנזה סיטי ליין". בימי פעילותן של "אייר ברלין" ו"גרמניה" היה הנמל בסיס הפעולה המרכזי גם שלהם.
תחבורה אל הנמל וממנו.
לנמל התעופה טגל לא היה חיבור ישיר ברכבת, אך הוא חובר במספר נתיבי אוטובוסים וכבישים מהירים.
תחנת רכבת תחתית המשרתת ישירות את נמל התעופה תוכננה מאז שנות השישים, אך היא מעולם לא נבנתה בשל סגירתו הצפויה של נמל התעופה טגל. תחנת הרכבת התחתית של אלט-טגל ותחנת הרכבת Tgel S-Bahn אינן משרתות את נמל התעופה טגל, אלא את רובע טגל של ברלין. משנת 2017, נידונה הרחבה של רכבת מברלין האופטבנהוף לנמל התעופה טגל אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
רכב.
לנמל התעופה היה חיבור ישיר לכביש המהיר A111 אשר קישר אותו לכבישים המהירים A10, A110 ו- A115 (דרך A110) המגיעים לכל הכיוונים. מוניות והשכרת רכב היו זמינות בנמל התעופה, והיה ניתן להגיע אל מרכז העיר (אלכסנדרפלאץ) בתוך 25 דקות.
אוטובוסים.
נמל התעופה קושר על ידי מספר קווי אוטובוסים של BVG, אשר מציעים חיבור לרכבת התחתית של ברלין ולרכבת העילית של ברלין, וכן לרכבות אזוריות ולרכבות ארוכות טווח.
תאונות ותקריות.
ב-15 בנובמבר 1966 התרסק מטוס מטען של פאן אמריקן במהלך הנחיתה, שלושת אנשי הצוות נהרגו.
המרכז הרפואי בית ישראל
המרכז הרפואי בית ישראל (באנגלית: Beth Israel Medical Center) הוא בית חולים בניו יורק. בית ישראל משמש גם כבית חולים לימודי. במקור, הוקם המרכז הרפואי במטרה לשרת מהגרים יהודים שגרו בלואר איסט סייד. הבניין המרכזי של בית החולים נמצא בפינת השדרה הראשונה ורחוב 16, מול כיכר טויווסאנט. קמפוסים ובנינים אחרים של המרכז כוללים את מחלקת "דרך המלכים - בית ישראל" בברוקלין ואת המרכז לטיפול אמבולטורי פיליפס בכיכר יוניון.
המרכז משמש גם כבית חולים אוניברסיטאי וכקמפוס ללימודי הרפואה של ישיבה יוניברסיטי. בית החולים הוא גם בית חולים לימודי של אוניברסיטת סיינט ג'ורג' ומרכז ללימודי אחיות "בית ישראל פיליפס".
ב-2013 הצטרף המרכז למערכת הבריאות מאונט סיני , מערכת ללא מטרת רווח שנוסדה בידי בית החולים מאונט סיני.
היסטוריה.
בית ישראל הוקם בשנת 1890 על ידי קבוצה של 40 חרדים בלואר איסט סייד אשר ביניהם הפילנתרופ - הארי פישל, כאשר כל אחד מהם שילם 25 סנט בעבור פתיחת בית החולים, שיועד לשימוש תושבים יהודים שהיגרו, ובעיקר מהגרים חדשים. בזמנים אלה, בתי החולים בניו יורק טיפלו רק בתושבים שהתגוררו בעיר מעל לשנה. בתחילה, נפתחה מרפאה בלואר איסט סייד ובשנת 1891 היא הועברה לבניין בית החולים הראשון ובו 20 מיטות. בשנת 1902 הועבר בית החולים לבניין בעל 115 מיטות.
בשנת 1929 עבר בית החולים לבניין בעל 13 קומות ו-500 מיטות במיקום הנוכחי, מול כיכר טויווסאנט. הבניין שליד, ששימש בעבר את בית החולים הכללי של מנהטן, נרכש על ידי בית החולים בשנת 1964 ואז שונה שמו למרכז הרפואי בית ישראל.