בורהאנודין רבאני (בפרסית: برهان الدين رباني; 1940 – 20 בספטמבר 2011) היה פוליטיקאי ותאולוג איסלאמיסטי אפגני, ממוצא טג'יקי, נשיא המדינה האסלאמית של אפגנסיטן בין השנים 1992 - 1996 ובנובמבר - דצמבר 2001. היה פרופסור לתאולוגיה ופילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת קאבול.
חייו.
יליד מחוז בדח'שאן, רבאני היה בעל תואר שני בפילוסופיה אסלאמית מאוניברסיטת אל-אזהר בקהיר והיה מקורב לחוגים של האחים המוסלמים. הוא אימץ את שאיפת האחים המוסלמים להנהיג את השריעה כמשפט יחיד במדינה ולח'ליפות עולמית, כמו כן לטיהור הארצות המוסלמיות מסממני הדמוקרטיה וההומניזם המערביים. בין השאר, הוא התנגד לנוכחותן של סטודנטיות באוניברסיטה. בהשפעת השקפותיו שלו ושל גולבדין חכמתיאר, צעירים תקפו באוניברסיטה סטודנטיות תוך התזת חומצה על פניהן.
הוא הנהיג את מפלגת ג'מיאת-א אסלאמי אפגנסיטן ("החברה האסלמית של אפגניסטן") והצטיין כאחד ממנהיגיה הראשונים של ההתנגדות האסלאמית - המוג'הידין - נגד הכיבוש הסובייטי אחרי פלישת הצבא הסובייטי לארצו בשנת 1979.
אחרי ניצחון כוחות המוג'הידין שבהנהגתו, בין השנים 1992–1996 כיהן רבאני כראש המדינה שהוכרזה לרפובליקה אסלאמית. זאת עד שנאלץ לעזוב את השלטון עקב כיבוש עיר הבירה קאבול על ידי כוחות הטליבן. בימי "האמירות האסלאמית" הטליבנית, בורהנודין רבאני עמד בראש "הברית הצפונית" והחזית האסלאמית המאוחדת להצלת אפגניסטן שנאבקו בין השנים 1996–2001 נגד משטר הטליבן.
אחרי הדחת הטליבנים מהשלטון בעקבות ההתערבות הצבאית של הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית, רבאני כיהן כראש מדינה זמנית בנובמבר - דצמבר 2011. בימי המנהל חאמיד כרזאי, רבאני עמד בראש החזית הלאומית של אפגניסטן, הידועה בתקשורת גם כחזית הלאומית המאוחדת, ארגון האופוזיציה החוקית העיקרית. בסוף חייו הסכים רבאני להצעת הנשיא כרזאי לכהן כיושב ראש המועצה העליונה לשלום שנועדה לפעול להשגת פיוס כללי במדינה, כולל עם נציגי הטליבן.
ב-20 בספטמבר 2011 נרצח רבאני בביתו בקאבול על ידי מתנקש מתאבד בשם אסמתוללה. הרוצח, שהגיע לביתו של המנהיג בתירוץ שיש לו למסור לו מסר חשוב מקבוצת הטליבאן "קווטה שורה" והסתיר פצצה במצנפתו, חיבק את רבאני, לפני שהפעיל את המטען.
הוקאיי
קלאו לבן-ציצה
קלאו לבן-ציצה (שם מדעי: "Horizocerus albocristatus") הוא מין יציב בסוג של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים. הוא חי ביערות לחים ויערות עד באפריקה. המין מאופיין בציצית לבנה ארוכה מעל הראש ובקסדה שחורה וצרה מעל המקור. תפוצתו של המין רחבה מאוד ומתרכזת בעיקרה במרכז אפריקה. הקלאו מצוי ביבשת אפריקה במדינות אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה של מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גאנה, גבון, ליבריה ואוגנדה. מין דומה במראהו אך רחוק מבחינה טקסונומית שנקרא קלאו לבן-כתר, חי בדרום מזרח אסיה.
טקסונומיה.
ישנם שלושה תת-מינים החיים כולם באפריקה אך באזורים שונים ונראים שונים בכמה פרטים.
אריה לייב בארון
הרב אריה לייב בארון (י"ג באדר תרע"ב, 2 במרץ 1912 – ו' בתשרי תשע"ב, 3 באוקטובר 2011), היה ראש ישיבת "מרכז התורה" ורב בית המדרש "מרכז התלמוד" במונטריאול.
תולדותיו.
נולד לראובן ברנוביץ', בעיירה הרדוק (הסמוכה לוולוז'ין), מחוז מינסק, בלארוס. בצעירותו למד בישיבה קטנה בעיירה ראקוב, בראשות הרב אברהם קלמנוביץ', ובישיבה בסטויבץ. בבחרותו למד בישיבת ברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן והרב דוד רפפורט, מחבר הספר "צמח דוד". היה מקורב למשגיח הרב ישראל יעקב לובצ'נסקי, ובמשך תקופה היה סועד את סעודות השבת בביתו. העלה על הכתב את שיעורי רבו הרב וסרמן, ולימים שימשו מחברותיו את הרב וסרמן בהוצאת ספרו "קובץ הערות" על מסכת יבמות.
בשנת תרצ"ב, בגיל 20, עבר ללמוד בישיבת מיר, שם למד עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת ת"ש (1940) שהה יחד עם תלמידי ישיבת מיר בווילנה, וכעבור שנה נסע עם תלמידי הישיבה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי, בה שהו כחמש שנים.
בקיץ תש"ו (1946) הגיע עם תלמידי הישיבה לארצות הברית. הוא נישא לבתו של הרב חיים אליעזר סמסון, ראש ישיבת "חפץ חיים" בבולטימור. את חופתו ערך הרב חיים שמואלביץ.
בשנת 1948 מונה לראש ישיבת "מרכז התורה" במונטריאול, כמחליפו של הרב אליהו חזן, שעבר לכהן כראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. עמד בראשות הישיבה עשרים וארבע שנים, ויזם את הנוהג לשלוח תלמידי ישיבה ממונטריאול לישיבות הגדולות בארצות הברית. בשנת תשל"ג (1973) ייסד את בית המדרש "מרכז התלמוד" ועמד בראשו עד שנת תשס"ו (2006) שבה עלה לישראל.
כתב ספרים רבים על התלמוד ועל התורה. את ספרו האחרון הוציא בהיותו בן למעלה מתשעים. כמו כן פרסם מאמרים רבים של חידושי תורה, מחשבה והשקפה בירחונים וכתבי עת תורניים ובהם "הפרדס" ויתד נאמן.
נפטר בליל ו' בתשרי תשע"ב, חודשים ספורים לפני מלאות לו 100 שנה. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אדם ריס
אדם גיא ריס (באנגלית: Adam Guy Riess ; 16 בדצמבר 1969, וושינגטון) הוא אסטרופיזיקאי יהודי אמריקאי, שעוסק במחקר על סופרנובות. בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם שותפו בריאן שמידט ועם סול פרלמוטר, על תרומתו לגילוי ההאצה בהתפשטות היקום.
חייו.
ריס נולד למשפחה יהודית שנמלטה בשנת 1936 מגרמניה לארצות הברית. המשפחה השתקעה בוורן, ניו ג'רזי. אביו, מיכאל רייס, היה מהנדס שהחזיק בבעלותו חברת מזון קפוא, ואמו דוריס עבדה כפסיכולוגית קלינית. לריס שתי אחיות, גייל מישל זלץ, פסיכיאטרית, והולי הגרמן, אמנית.
ריס למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (תואר ראשון בשנת 1992) וקיבל דוקטורט, בשנת 1996 מאוניברסיטת הרווארד, על חקר סופרנובות מסוג I, בהנחיית רוברט קירשנר. משנת 1992 עבד במעבדה הלאומית על שם לורנס ליברמור. בשנת 1996 עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 1999–2005 כיהן כמדען בכיר במכון למדעי טלסקופ החלל.
מאז 2006 הוא מכהן כפרופסור לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2008 מונה לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2009 באקדמיה הלאומית למדעים.
פעלו.
ריס היה חלק מקבוצת הקוסמולוגים "High-z Supernova Search Team" בהובלת בריאן שמידט, שהייתה אחת משתי קבוצות מתחרות שגילו בסוף שנות ה-90 שהיקום מאיץ התפשטותו. שתי הקבוצות זכו בפרס נובל לפיזיקה על הגילוי, כאשר הקבוצה בראשות ריס קיבלה חצי מהפרס והקבוצה השנייה בהובלת סול פרלמוטר קיבלה את החצי השני.
כמו כן מוביל ריס את התוכנית "Z SN Search" שעושה שימוש בטלסקופ החלל האבל כדי לגלות את הסופרנובות הרחוקות ביותר שלא נחשפו עד כה. הצוות שלו ערך מעקב לאחור על התפשטות היקום החל מלפני 10 מיליארד שנות אור. הממצא העיקרי היה הגילוי שהסופרנובות הרחוקות יותר מתרחקות במהירות גדולה יותר מאיתנו.
סברי מרנן
סָבְרֵי מָרָנָן (בארמית: הקשיבו, מורַי) היא פנייה של מברך ברכה אל ציבור השומעים שיוצאים על ידו ידי חובתם, ומשמעותה היא פנייה לשומעים להקשיב לברכה. פנייה זו יכולה להאמר בכל מקום בו מברך ברכה מוציא אחרים ידי חובתם, אך נאמרת בדרך כלל קודם לברכת בורא פרי הגפן: באמצע הקידוש וההבדלה, ולעיתים גם קודם לתחילת טקס חופה וקידושין הפותח בברכת הגפן. בקרב יהודי עדות המזרח מקובל להשיב לפנייה במילה "לחיים", ובקרב יהודי תימן- "לחיי".
המנהג נזכר לראשונה במדרש תנחומא, שבו נאמר: "וכן שליח צבור כשיש בידו כוס של קדוש או של הבדלה [והוא ירא מסם המות שלא יהיה בכוס], והוא אומר סברי מרנן, ואומר הקהל: 'לחיים', כלומר כי לחיים יהא הכוס".
בהגהות לשולחן ערוך נאמר: "ויאמר סברי רבותי רוצה לומר סוברים אתם לצאת בברכה זו".
בקיצור שולחן ערוך נאמר: "כשמברך על היין בתוך הסעודה, ויש שם גם אנשים אחרים, יאמר: סברי רבותי, רצונו לומר, תנו דעתכם לשמע, כדי שיפסיקו מאכילתן לשמע הברכה".
קהילת המודיעין הארגנטינאית
מערכת הביטחון הלאומי (בספרדית: Sistema de Inteligencia Nacional) הוא שמה הרשמי של קהילת המודיעין של ארגנטינה הכוללת שורת ארגונים לאומיים פדרליים לאיסוף מודיעין בתחומים שונים: החל במודיעין לאומי והשפעתו על האינטרסים הלאומיים של ארגנטינה, וכלה במודיעין צבאי, מודיעין משטרתי וגופי ביון אחרים. פעילות מערכת הביטחון הלאומי מעוגנת בחוק מיוחד "חוק הביטחון הלאומי".
מערכת הביטחון הלאומי של ארגנטינה מורכבת מהארגונים הבאים:
בורחנודין רבאני
פוליטיקה של אנדורה
הממשל באנדורה מתבסס על דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית הכוללת מערכת רב-מפלגתית. בראש המדינה עומדים שני נסיכים-שותפים אך תפקידם סמלי בלבד. הרשות המבצעת במדינה היא ממשלת אנדורה. הרשות המחוקקת היא הפרלמנט, שנקרא המועצה הכללית של העמקים. הרשות השופטת באנדורה גם היא גוף עצמאי ונפרד משתי הרשויות האחרות.
היסטוריה של המערכת הפוליטית באנדורה.
עד ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 לא הייתה חלוקת כוח ברורה באנדורה בין הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. בשנת 1992, הפגינו תושבי אנדורה ודרשו הגדרה ושלטון עצמי, הממשלה התפטרה ונערך משאל עם שבו הוחלט על ביטול המשטר הפיאודלי ועל קיום בחירות.
בשנת 1993 התקבלה חוקה באנדורה, המסדירה את המשטר בה כדמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית.
לאנדורה אין צבא, וביטחון המדינה מופקד בידי צרפת וספרד. ביטחון הפנים מוטל על שירות המשטרה של אנדורה.
לנשים ניתנה זכות הצבעה בשנת 1970.
החוקה.