האוניברסיטה הוקמה בשנת 2009 במטרה להעלות מחדש את קרנו של המדע בעולם המוסלמי ולהתמקד בתוכניות לימודים לתארים מתקדמים ובמחקר. שפת ההוראה הרשמית באוניברסיטה היא אנגלית. באוניברסיטה תוכניות לימוד המשלבות בין לימודי הנדסה ללימודי ביולוגיה ומדעי הסביבה, מדעי המחשב, חשמל, מתמטיקה ופיזיקה. בתקופה הקצרה מאז יסודה השיגה האוניברסיטה הישגים משמעותיים במחקר מדעי.
היסטוריה.
ב-23 בספטמבר 2009 צוין אירוע החנוכה הרשמי של האוניברסיטה אליו הזמין עבדאללה, מלך ערב הסעודית כ-3,000 נכבדים מרחבי תבל, בהם ראשי מדינות וחתני פרס נובל. במהלך האירוע העניק המלך מדליות כבוד לסגל המנהלי של האוניברסיטה לאות הערכה, ביניהם לשר הנפט הסעודי שקיבל מדליה עשויה פלטינה.
קמפוס האוניברסיטה.
קמפוס האוניברסיטה נמצא על חוף ים סוף בת'ול ושטחו כ-36 קמ"ר הכוללים אף שמורה ימית ומתקני מחקר. אוניברסיטת המלך עבדאללה היא הראשונה בערב הסעודית שבה תלמידים משני המינים, זאת ברוח הקדמה שאותה מייצגת האוניברסיטה. אנשי הוועדה לקידום הערכים ומניעת חטאים, הידועה כ"משטרת הדת" בערב הסעודית, אינם פועלים בשטח קמפוס האוניברסיטה ולנשים יש את החופש להימצא בקמפוס בחברת גברים, לנהוג ברכב בשטח הקמפוס ולא חלה עליהן חובה לעטות רעלה בעת השיעורים.
בין המתקנים בקמפוס מצויים מספר מתקני ספורט, ספריות, ובתי קפה. בכיכר הקמפוס קיים בית קולנוע, מרכול ומספר מסעדות. קמפוס האוניברסיטה נבנה על פי עקרונות של שמירה על הסביבה ונבחר על ידי המכון האמריקני לאדריכלים כאחד מעשרת הפרויקטים ה"ירוקים" לשנת 2010.
מעבדות האוניברסיטה.
בין מתקני מעבדות האוניברסיטה בולטים המתקנים הבאים:
תוכניות לימוד.
אוניברסיטת המלך עבדאללה מאורגנת בקבוצות מחקר המשלבות דיסציפלינות שונות בהן שותפים חברי סגל ותלמידים, וזאת בשלוש חטיבות אקדמיות: מדעי החיים והסביבה והנדסה; מדעי מחשב, חשמל ומתמטיקה והנדסה; מדעים מדויקים והנדסה. באוניברסיטה שתי תוכניות לתואר: תואר שני במדעים ותואר דוקטור. קיימים 11 תחומי לימודים לתואר:
המחקר המתנהל באוניברסיטה מתמקד במדע וטכנולוגיה ישומיים הבאים לענות על צרכים אנושיים, קידום חברתי ופיתוח כלכלי. נתוני הקבלה לאוניברסיטה הם גבוהים ושיעור המתקבלים מבין המועמדים הוא קטן: 200-250 סטודנטים מתקבלים מדי שנה מתוך 5000–8000 מועמדים.
מלה זימטבאום
יבשת אוסטרליה
בצלאל זאב שאפראן
ג'טסטאר אסיה איירווייז
ג'טסטאר אסיה איירווייז (באנגלית: Jetstar Asia Airways Pte Ltd, במנדרינית: 捷星亚洲) היא חברת תעופה זולה סינגפורית. החברה היא אחת מהשלוחות האסיתיות של ג'טסטאר איירווייז; חברת הבת של חברת התעופה הלאומית האוסטרלית; קוואנטס.
ג'טסטאר אסיה מפעילה טיסות ליעדים במזרח אסיה. לחברה מספר חברות-אחיות: ג'טסטאר ניו זילנד, ג'טסטאר פסיפיק, וג'טסטאר יפן.
תולדות החברה.
ג'טסטאר אסיה נוסדה בשנת 2004, מניות החברה חולקו בין השותפות: קוואנטס (49%), איש העסקים הסינגפורי טוני צ'ו (22%), FF Wong (10%), וזרוע ההשקעות של הממשלה הסינגפורית Temasek Holdings (22%). ב-19 בנובמבר 2004, קיבלה החברה את תעודת המפעיל האווירי (AOC).
בעת שהוקמה ג'טסטאר אסיה, שלטו בשוק הלאו קוסט הסינגפורי חברות וותיקות, אסטרטגיית ג'טסטאר הייתה להתמקד בטיסות ארוכות יותר ממתחריה. בתחילת דרכה הודיעה ג'טסטאר אסיה כי תטוס לשבעה יעדים: ג'קרטה, הונג קונג, טאיפיי, מנילה, סורביה, פאטאיה, ושאנגחאי.
בשנת 2005 החלה ג'טסטאר אסיה להפעיל טיסות למנילה בירת הפיליפינים. על מנת להיבדל מהחברות הזולות הוותיקות, הפעילה את טיסותיה לנמל התעופה נינו אקינו, במקום לנמל התעופה הבינלאומי קלארק באנג'לס סיטי שאגרת הנחיתה בו זולה יותר, ואשר משמש בעיקר את החברות הזולות.
למרות תוכניתה, לא התאפשר לה לטוס לכל היעדים שתכננה. מדיניות רשות התעופה של סין לא אפשרה לחברה זרה להפעיל טיסות לשני יעדים במדינה (שנגחאי, ובייג'ינג). ממשלת אינדונזיה החלה במדיניות של פרוטקציוניזם, וג'טסטאר אסיה לא הורשתה להפעיל טיסות לג'קרטה ולסורביה.
למרות ההתמודדות הצפויה מול חברות וותיקות, הזמינה ג'טסטאר חמישה מטוסים חדשים, וביקשה אישור להפעיל טיסות ליעדים נוספים.
בתחילה תכננה לחכור את מטוסיה מאטלס ג'ט, אולם חילוקי דעות עם החברה הטורקית, הביאו לביטול ההסכם. בשנת 2005 קיבלה החברה את אישור הרשויות הקמבודים, להפעיל טיסות לפנום פן ולסיאם ריפ.
ב-24 ביולי 2005 מוזגו ג'טסטאר אסיה וחברת התעופה הזולה הסינגפורית ואלואייר (Valuair), לחברת ההחזקות אורנג' סטאר (Orange Star).
בעקבות הביקוש לטיסות החברה המתחרה טייגר איירווייז לפוקט, החלה ג'טסטאר אסיה באוקטובר 2005, להפעיל ארבע טיסות שבועיות ליעד. במרץ 2008 השעתה את טיסותיה לפוקט.
ב-26 ביולי 2006 איחדה קוואנטס את ג'טסטאר איירוויז ואת ג'טסטאר אסיה למותג אחד, זאת בעקבות השקת טיסות ארוכות טווח בין אוסטרליה לדרום-מזרח אסיה.
ב-15 בספטמבר 2006 הפכה ג'טסטאר אסיה לחברה הבינלאומית הראשונה שטסה לנמל התעופה החדש של בנגקוק; סוברנבהומי, שבועיים לפני שנפתח רשמית.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא ג'טסטאר אסיה איירווייז באתר Airliners.net
נמל התעופה בנגקוק סוברנהומי
ימאהה מוטיב אי
ימאהה מוטיב אי (Yamaha MOTIV.e) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית מיקרו מתוצרת החברה היפנית ימאהה מוטור. היא הוצגה לראשונה בשנת 2013 בתערוכת המכוניות בטוקיו.
מאפיינים.
מוטיב אי היא מכונית חשמלית בעלת מידות קטנות במיוחד המיועדת לשמש כרכב עירוני ולהתחרות בדגמי הסמארט של מרצדס והטוויזי של רנו. הרכב פותח בסיועו של גורדון מארי אשר פיתח בעבר את דגם ה-F1 של חברת מקלארן.
מוטיב אי היא מכונית דו מושבית בעלת מרכב סגור בן שלוש דלתות (תצורת האצ'בק) העשוי פלסטיק, ומסייע להשגת המשקל הנמוך של כלי הרכב. המרכב כולל חיפוי חלונות היקפי בצורת בועה, כאשר השימשה הקידמית משולבת בגג ובכך מאפשרת מבט פנורמי וללא הפרעות לנוסעים. הנעת הרכב מתבצעת באמצעות אספקת כוח ממצברי ליתיום יון.
למרות גודלה הזעיר, מצוידת המכונית בכל מכלולי הבטיחות המודרניים כגון מערכת למניעת נעילת גלגלים, מערכת בקרת משיכה, מערכת בקרת יציבות, כריות אוויר, אזורי קריסה קדמי ואחורי, ותא בטיחות להגנה מפני פגיעות צד.
סירנו ברט
סירנו אלמר ברט (באנגלית: Sereno Elmer Brett; 31 באוקטובר 1891 – 9 בספטמבר 1952) היה קצין בצבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל ששירת במלחמת העולם הראשונה ומילא תפקיד חשוב, גם אם פחות ידוע, בפיתוח לוחמת השריון של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה.
סירנו אלמר ברט נולד ב-31 באוקטובר 1891 בפורטלנד שבאורגון להוריו ג'יימס ברט וקלרה מרי דה לייל הרווי. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אורגון וסיים תואר ראשון בפקולטה לחקלאות בשנת 1916. לאחר סיום לימודיו התגייס ברט לצבא, וב-28 בנובמבר 1916, לאחר הכשרתו, הוא מונה ללוטננט משנה במשמר הלאומי של אורגון.
באותה השנה נשלח ברט להשתתף במשלחת פנצ'ו וייה, מבצע של צבא ארצות הברית שנועד לדכא את כוחותיו של פנצ'ו וייה במהלך המהפכה המקסיקנית. במבצע השתתף גם ג'ורג' פטון שהיה אז לוטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלח ברט לאירופה יחד עם גייסות הטנקים של חיל המשלוח האמריקני וקודם לדרגת קפטן ב-25 ביולי 1917.
ברט, אז מייג'ור, פיקד על גדוד הטנקים ה-326 והוביל את מתקפת הטנקים הראשונה של צבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה בקרב סן-מייל. על תפקודו בקרב קיבל ברט את צלב השירות המצוין. בפירוט הסיבות להענקת העיטור נכתב: "נשיא ארצות הברית של אמריקה... העניק בעונג את צלב השירות המצוין למייג'ור סירנו אלמר ברט, צבא ארצות הברית, על גבורה יוצאת דופן בקרב בעת שפיקד על גדוד הטנקים ה-326 ליד רישסורט [Richecourt], צרפת, 12 בספטמבר 1918. ביום הראשון של מתקפת סן-מייל מייג'ור ברט הוביל את הגדוד שלו מרישסורט לבואה קארט דה רזרב [Bois Quart De Reserve] לנוכח אש מקלעים וארטילריה חזקה, וקור רוחו ואומץ ליבו שימשו דוגמה לגדוד כולו".
לאחר שפטון נפצע, מילא ברט את מקומו כמפקד חטיבת הטנקים הראשונה של חיל המשלוח במתקפת מז-ארגון. בין ה-26 בספטמבר ל-10 בנובמבר (1918) החטיבה תמכה ב-8 דיוויזיות של הארמייה הראשונה ב-18 תקיפות שונות. על פיקודו על החטיבה במתקפת מז-ארגון קיבל ברט את מדליית השירות המצוין. בפירוט הענקת המדליה נכתב בין היתר: "בהישגיו המקצועיים המבריקים, יכולתו הטכנית ובמנהיגות בלתי רגילה תרם באופן בולט להצלחתה של הארמייה הראשונה".
עיטורים נוספים אותם קיבל במלחמת העולם הראשונה היו כוכב הכסף, לב הארגמן (פעמיים), צלב המלחמה () ואות לגיון הכבוד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עסק ברט לצד פטון ואייזנהאואר בהפקת לקחים מלוחמת השריון במלחמת העולם הראשונה ובפיתוח לוחמת השריון המודרנית. ב-1919 השתתף יחד עם אייזנהאואר בשיירת הרכבים הטרנסקונטיננטלית המפורסמת. ברט נשאר בצבא בשנים שבין מלחמות העולם. בהמשך שירת בתפקיד ראש המטה של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ולאחר מכן במטה של הדיוויזיה המשוריינת החמישית כשזו התכוננה בשנים 1942–1943 למערכה באירופה. בפברואר 1942 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, אך באוקטובר 1943 פרש מסיבות רפואיות.
סירנו ברט מת ב-9 בספטמבר 1952 בסנטה ברברה שבקליפורניה.
ארמיית האוויר ה-17 (ברית המועצות)