עוד כאשר בית הנבחרים דן באפשרות להעמיד את טאמפ למשפט הדחה בפני הסנאט, מקונל הצהיר שההליך הוא פוליטי ולא משפטי, שהוא אינו "מושבע בלתי מוטה" וכי הוא צופה שמשפט ייסתיים בהצבעה על זיכוי לפי קווים מפלגתיים, והצהיר כי יעבוד בתיאום מלא עם היועץ המשפטי של הבית הלבן.
מקונול שאף לקיים משפט קצר ככל הניתן ולשמור על לכידות בקרב הסנטורים הרפובליקנים. הוא השתמש בהסכמות הדו-מפלגתיות מימי משפט ההדחה של קלינטון כבסיס להחלטות לגבי נוהלי המשפט, אך בעזרת הרוב הרפובליקני מנע הצגת עדויות או ראיות בפני הסנאט, בניגוד למקרה של משפט ההדחה של קלינטון. המשפט נמשך רק שבועיים, ומבין הסנטורים הרפובליקנים רק מיט רומני הצביע בעד הרשעה. הצלחתו של מקונל להביא לזיכוי מהיר תוך שמירה על לכידות כמעט מושלמת זכתה לשבחים מפי חבריו הרפובליקנים בסנאט, ומפי הנשיא טראמפ.
ההסתערות על הקפיטול ומשפט ההדחה השני של טראמפ.
הבחירות לנשיאות בשנת 2020, וסירובו של דונלד טראמפ להכיר בהפסדו בהן, הביאו את הדמוקרטיה האמריקנית למשבר חמור ששיאו היה בהסתערות על בניין הקפיטול בעת הקראת ואישור תוצאות הצבעת חבר האלקטורים, והביאו את דונלד טקראמפ לעמוד בפני משפט הדחה שני בסנאט.
בתחילה גם מקונל לא הכיר בתוצאות הבחירות שדווחו בתקשורת, וטען שזכותו של טראמפ לא להכיר בהן עד שיתבררו טענותיו נגד הליכי הבחירות. אולם ב-15 בדצמבר, למחרת הצבעות האלקטורים במדינותיהם, הכריז מקונל במהלך ישיבת הסנאט על הכרתו בתוצאות, ובירך את הנשיא הנבחר ג'ו ביידן.
מקונל התנגד ליוזמה של כמה חלק מהסנטורים וחברי הקונגרס הרפובליקנים להתנגד לאישור הצבעת האלקטורים בזמן המושב המיוחד של הקונגרס ב-6 בינואר. הוא הזהיר מראש את עמיתיו מפני המהלך, ובזמן הדיון אמר שהצבעתו לאשר את תוצאות הבחירות היא החשובה בכל 36 שנותיו בסנאט, וש"אם הבחירות יבוטלו רק על סמך האשמות של הצד המפסיד, הדמוקרטיה שלנו תכנס לספירלת מוות. לעולם לא נראה שוב את כל האומה מקבלת את תוצאות הבחירות. כל ארבע שנים יהיה מאבק על כוח בכל מחיר". לאחר שספירת קולות האלקטורים נקטעה בשל הסתערות תומכי טראמפ על הקפיטול, פעל יחד עם סגן הנשיא ושאר מנהיגי הקונגרס על מנת לחדש את הספירה עוד באותו יום, גינה בחריפות את ה"מורדים" ואמר שהם "ניסו לשבש את הדמוקרטיה שלנו, אבל הם נכשלו".
ימים ספורים אחרי אירועי ה-6 בינואר החל בית הנבחרים בהליך הדחה נגד טראמפ, וב-13 בינואר, שבוע לפני תום כהונתו של טראמפ, החליט בקולות כל הדמוקרטים, ועשרה רפובליקנים, להעלות את הנשיא למשפט הדחה בסנאט, בו יש צורך בשני שלישים מחברי הסנט להרשעה, מה שדרש תמיכה של 17 סנטורים רפובליקנים. מקונל לא נהג באותה דחיפות, וסירב לבקשות הדמוקרטים לכנס את הסנאט באופן מיידי, ובכך מנע אפשרות שהמשפט יתחיל בעוד טראמפ מכהן. באופן פומבי הצהיר מקונל שהוא לא יודע כיצד יצביע במשפט ההדחה, ושהוא פתוח לשמוע את טיעוני מנהלי המשפט. לפי דיווחים, בימים הראשונים שקל מקונל לתמוך בהדחה ואף אמר בשיחות סגורות ש"הדמוקרטים יטפלו בשבילנו בבן זונה הזה". אולם אחרי ששוחח עם עמיתיו הרפובליקנים בסנאט הוא גילה שאין בקרבם תמיכה מספקת למהלך, ונסוג מעמדתו.
משפט ההדחה עצמו התקיים בפברואר, אחרי תום כהונת טראמפ, ובו הצביעו בעד ההרשעה 57 סנטורים, כולל שבעה רפובליקנים, כנגד 43, ולכן לא הושג הרוב הדרוש להרשעה: שני שלישים ממספר הסנאטורים. מקונל הצביע לזיכויו של טראמפ, בגלל שלדעתו אין סמכות לסנאט להרשיע נשיא שכבר אינו מכהן. אולם בדבריו בסנאט לאחר ההצבעה הוא אמר כי אין ספק שהנשיא טראמפ אחראי מבחינה מעשית ומוסרית לאירועי ה-6 בינואר, ושאם טראמפ היה עדיין הנשיא המכהן הוא היה שוקל בכובד ראש את ההאשמות נגדו.
מנהיג מיעוט בשנית (החל מ-2021).
בבחירות לסנאט ב-2020 נוצר תיקו, ועם כניסתה של סגנית הנשיא קמאלה האריס לתפקידה עבר הרוב בסנאט לידי הדמוקרטים, ומקונל חזר להיות מנהיג המיעוט.
בעקבות הגינויים שהטיח בדונלד טראמפ מייד אחרי אירועי ה-6 בינואר ובתום משפט ההדחה, היחסים בין השניים הפכו לעוינים, למרות זאת, כשנשאל האם יתמוך בטראמפ אם הוא יהיה מועמד המפלגה לנשיאות ב-2024, הוא ענה: "Absolutely".
בניגוד למנהיג הרפובליקני בבית הנבחרים, קווין מקארתי, מקונל לא ניסה ליישב את ההדורים עם טראמפ, אלא בעיקר התעלם ממנו, וכאשר טראמפ השתלח בו, הוא התחמק מלהגיב.
מול ממשל ג'ו ביידן נקט מקונל גישה פחות סרבנית מאשר מול ממשל אובמה, מקונל לא נתן להעביר את התוכניות היותר שאפתניות של הדמוקרטים, אולם איפשר לקדם שתי יוזמות חקיקה דו מפלגתיות בולטות, והצביע בעצמו בעדן: העברת חלק מהתוכנית ההשקעה בתשתיות של ביידן שזכה לתמיכה של 19 רפובליקנים בסנאט, וחוק שהגביר את הבקרה על מכירת כלי נשק וזכה לתמיכה של 15 סנטורים רפובליקנים. מקונל אמר בגלוי שאחת הסיבות לכך היא ניסיון לזכות מחדש באמונם של מצביעים בפרברים שנטשו את המפלגה הרפובליקנית, על מנת להשיג מחדש רוב רפובליקני בסנאט בבחירות אמצע הקדנציה ב-2022.
חיים אישיים.
מקונל הוא חבר מסור של הכנסייה הבפטיסטית. בשנת 2016 פרסם ספר, 'המשחק הארוך', על חייו והקריירה הפוליטית שלו. למקונל שלוש בנות שנולדו במסגרת נישואיו עם אשתו הראשונה, שריל רדמון. בשנת 1993 הוא התחתן עם אשתו השנייה איליין צ'או, שכיהנה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית בתקופת ממשל טראמפ.
יחסו כלפי ישראל.
בשנת 2015 פגש מקונל בראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וטען בפניו שיחסי ארצות הברית–ישראל עודם חזקים. בנאום בשנת 2019 כינה מקונל קריאות פוליטיות אנטי-ישראליות כ"מטרידות". ב-12 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, נאם מקונל ב-19 במאי 2021, בנאום בפני הפרלמנט, האשים מקונל גורמים במפלגה הדמוקרטית ברטוריקה אנטי-ישראלית.
מיטש מקונל
מיץ' מק'קונל
מיטש מק'קונל
מיטש מקונול
מיץ' מקונול
עונת 1993/1994 ב-NBA
עונת 1993/1994 היא העונה ה-48 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של יוסטון רוקטס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את ניו יורק ניקס בתוצאה 4-3. האקים אולאג'ואן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר כשקלע 26.9 נקודות בממוצע למשחק במהלך הסדרה. אולאג'ואן זכה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לראשונה בקריירה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 27.3 נקודות, 11.9 ריבאונדים ו-3.7 חסימות למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן השני בטיבו בליגה (58-24).
כחודש לפני תחילת העונה, ב-6 באוקטובר 1993, הפתיע מייקל ג'ורדן את עולם הכדורסל כשהודיע על פרישתו ממשחק בעקבות מותו של אביו. ג'ורדן חזר ל-NBA לקראת סוף עונת 1994/95. כמו כן לקראת סוף עונת 1993/94 הודיע אייזיאה תומאס על פרישה ממשחק לאחר שקרע את גיד האכילס.
דראפט 1993.
דראפט 1993 התקיים ב-30 ביוני 1993 באובורן הילס, מישיגן. בהגרלה (לוטרי) זכתה אורלנדו מג'יק בבחירה הראשונה בפעם השנייה ברציפות, וניצלה אותה כדי לבחור את כריס ובר מאוניברסיטת מישיגן. אולם, כבר בערב הדראפט נשלח ובר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס עבור הבחירה השלישית בדראפט - פני הארדוויי - ושלוש בחירות דראפט עתידיות. בסיום העונה זכה ובר בתואר רוקי השנה ב-NBA. בסך הכל נבחרו בדראפט 1993 שבעה שחקני אולסטאר: כריס ובר, פני הארדוויי, ג'מאל משבורן (בחירה רביעית), וין בייקר (8), אלן יוסטון (11), סם קאסל (24) וניק ואן אקסל (37). שחקנים בולטים אחרים מדראפט זה כוללים את שון בראדלי (בחירה שנייה), אייזיאה ריידר (5), לינדסי האנטר (10), גאורגה מורשאן (30), בראיון ראסל (45) וברוס בואן שלא נבחר בדראפט.
אולסטאר 1994.
משחק האולסטאר 1994 נערך ב-13 בפברואר 1994 במיניאפוליס, מינסוטה.
המאמנים במשחק היו לני וילקינס מאטלנטה הוקס וג'ורג' קארל מסיאטל סופרסוניקס. חמישיית המזרח כללה את קני אנדרסון, בי ג'יי ארמסטרונג, סקוטי פיפן, דריק קולמן ושאקיל אוניל, וחמישיית המערב כללה את מיץ' ריצ'מונד, קלייד דרקסלר, קארל מלון, שון קמפ והאקים אולאג'ואן. במשחק ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 127-118, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחר סקוטי פיפן שקלע 29 נקודות.
פרסים.
פרסים עונתיים.
חמישיות העונה
חמישיות ההגנה
חמישיות הרוקיז
פלייאוף 1994.
סגל האלופה, יוסטון רוקטס: האקים אולאג'ואן, ורנון מקסוול, אוטיס ת'ורפ, רוברט הורי, קני סמית', סם קאסל, מריו אלי, קארל הררה, ארל קרטון, כריס ג'נט, מאט בולארד וסקוט ברוקס.מאמן ראשי: רודי טומג'נוביץ'.
אפורה
אַפּוּרֶה (בספרדית: Apure) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במערב ונצואלה, גובלת בטאצ'ירה, בברינס ובגואריקו בצפון, בבוליבר במזרח, באמסונאס בדרום, ובקולומביה בדרום ובמערב.
המדינה משתרעת על שטח של 76,500 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 459,025 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן פרננדו דה אפורה.
היסטוריה.
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-17, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ב-1856 נוצרה באזור פרובינציית אפורה.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת אפורה. בעשורים שלאחר מכן המדינה פוצלה ואחודה עם מדינות אחרות עד שבתחילת המאה ה-20 מעמדה התקבע בתור מדינה נפרדת.
כלכלה.
כלכלת אפורה מתבססת בעיקר על גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קנה סוכר, שעועית וקקאו.
דיסקוגרפיה של שלמה ארצי