כיום מתגוררים בעיר כ-86,000 תושבים. המאפיין הבולט של אוכלוסיית העיר, בדומה למדינות קטנות כמו ומונקו, הוא שילידי העיר הם מיעוט. מתוך כלל תושבי העיר רק כ-40% הם לוקסמבורגים, ויתר 60% הם מהגרים שהגיעו מכ-140 מדינות שונות. הקבוצה האתנית הגדולה ביותר היא הפורטוגזים, והם מהווים כשישית מתושבי העיר. הקהילות הגדולות לאחר הפורטוגזים הן הצרפתים, האיטלקים, הבלגים, הגרמנים, האנגלים, הספרדים, השוודים ויוצאי יוגוסלביה.
שלוש השפות הרשמיות במדינה הן צרפתית, גרמנית ולוקסמבורגית. מלבד היותה אחת משלוש השפות הרשמיות, לוקסמבורגית נחשבת לשפה הלאומית של המדינה.
החל מ-1979 הממשלה הלוקסמבורגית לא רשאית לאסוף מידע סטטיסטי על אמונות ומנהגי הדת של התושבים. לפי ההערכה בספר העובדות העולמי של ה-CIA, 87% מהלוקסמבורגים הם קתולים, ושאר התושבים הם פרוטסטנטים, אורתודוקסים, יהודים, מוסלמים וחסרי דת.
קתדרלת נוטרדאם מלוקסמבורג (Cathédrale Notre-Dame de Luxembourg) היא הקתדרלה הקתולית בעיר. בעבר שימשה הקתדרלה ככנסייה ישועית, ובנייתה החלה ב-1613. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי, אך יש בה אלמנטים אופייניים לאדריכלות הרנסאנס, כמו הכניסה הראשית שבה מסך צלב. ההשערה היא כי את הפתח בנה אדריכל בשם דניאל מולר מפרייברג שבסקסוניה. היא קודשה בשנת 1621 ובשלהי המאה ה-18 הוענק לה איקונין של מריה קונסולטריקס אפליקטורום (Maria Consolatrix Afflictorum), הקדושה המגנה על העיר ושל האומה. ב-1870 הועלתה הכנסייה לדרגת קתדרלה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי, ונקראה על שם הבתולה. בין השנים 1935–1937 התבצעו עבודות להרחבת המבנה, והוקמו הצריחים המחודדים (הבנויים בסגנון שווייצרי חלק) הנחשבים לאחד המאפיינים הבולטים ביותר של לוקסמבורג.
בזמן מלחמת העולם השנייה נהרס בית הכנסת בעיר ולאחר המלחמה הוקם בית הכנסת בלוקסמבורג מחדש.
תחבורה.
תחבורה אווירית.
נמל התעופה לוקסמבורג-פינדל שוכן מדרום לכביש המהיר A1 ממזרח לעיר. הנמל משמש כבסיס פעולתה של לוקסאייר, חברת התעופה הלאומית של לוקסמבורג, והמטה הראשי שלה שוכן בעיר. בשדה מסלול בודד (06/24) באורך של 4,000 מטר, ויוצאות ממנו טיסות לרחבי אירופה וליעדים לאורך חופי הים התיכון. בשנת 2003 עברו 1,451,140 נוסעים דרך השדה, ונמצא בו מסוף מטענים גדול, שטיפל באותה שנה בסחורות בהיקף של 656,638 טון.
מסילות רכבת.
בלוקסמבורג רשת מפותחת של מסילות רכבת, שהתפתחה במחצית הראשונה של המאה ה-20 בשל הצורך לתמוך בתעשיית הפלדה. תחנת הרכבת הראשית של העיר היא תחנת לוקסמבורג (Gare de Luxembourg), המשמשת כמרכז רשת מסילות הרכבת של המדינה, וכטרמינל עבור כל קווי הרכבת העוברים בלוקסמבורג, מלבד אחד. התחנה נחשבת לתחנת הרכבת הלאומית של המדינה, וניתן להגיע ממנה ליעדים שונים במדינות המקיפות את לוקסמבורג. התחנה שכנה במקור במבנה עץ שהוקם ב-1859 והוחלף במבנה הנוכחי בתחילת המאה ה-20. היא נמצאת כשני ק"מ דרומית למרכז העיר, ורובע גאר ("תחנה") נקרא על שמה. החל מה-10 ביוני 2007 מחוברת העיר ל-TGV מזרח, ומאז התקצר זמן הנסיעה לפריז וממנה מ-3:35 שעות ל-2:05 שעות בממוצע. משרדיה של חברת הרכבות הלאומית של לוקסמבורג (Société nationale des chemins de fer luxembourgeois או CFL) נמצאים גם הם בעיר.
רשת הכבישים.
בשל חשיבותה של העיר והודות למיקומה הגאוגרפי במרכז המדינה, שוכנת לוקסמבורג בליבה של רשת הכבישים הלאומית, הנפרסת ממנה לכל הכיוונים. העיר מקושרת בסדרה של מספר כבישים מהירים לגרמניה במזרח (A1), לצרפת בדרום (A3 ו-A4) ולבלגיה במערב (A6). הכביש המהיר A7 הנמצא בסלילה, יקשר את העיר, לכשיושלם, לצפונה של המדינה. הכבישים A1 ו-A6 משמשים ככביש טבעת לעיר, ומקיפים אותה ממזרח, מדרום וממערב. בעיר מספר גשרים, שהחשובים שבהם:
מתחת למרכז ההיסטורי של העיר נחפרה מנהרת רנה קונן (Tunnel René Konen) המכונה גם מנהרת רוח הקודש. אורכה של המנהרה הוא 655 מטר והתנועה בה היא חד-סטרית מהפסרל שמדרום לה לכיוון צפונה של העיר. המנהרה נחנכה בשנת 1988, והיא נקראת על שמו של השר לעבודות ציבוריות אשר יזם את הקמתה.
תחבורה ציבורית.
התחבורה הציבורית בלוקסמבורג מבוססת על אוטובוסים ומופעלת על ידי העירייה (Autobus de la Ville de Luxembourg או AVL). אורכה של רשת הקווים הוא 147 ק"מ, והיא מופעלת באמצעות 143 אוטובוסים. בשנת 2006 עשו 26,685,000 איש שימוש בשירותי התחבורה הציבורית העירוניים. בעיר יש נתיבי תחבורה ציבורית באורך כולל של 23.2 ק"מ.
כלכלה ותקשורת.
לוקסמבורג היא מרכז הניהול והבנקאות הראשי של הדוכסות הגדולה. בעיר עובדים כ-100,000 איש המתגוררים בה או בערים אחרות. כלכלת העיר מתבססת על הבנקאות, על מכרות ברזל, על תעשיית ייצור פלדה וכן על ייצור רהיטים וטקסטיל. כלכלתה של העיר מבוססת ויציבה, והיא מאופיינת בצמיחה מתונה, אינפלציה נמוכה, ואבטלה נמוכה. המגזר העסקי, שעד לשנות ה-60 עסק בעיקר בפלדה, עבר לעסוק גם בכימיקלים, גומי ומוצרים אחרים. בעשורים האחרונים פיצתה התפתחותו של המגזר הבנקאי על הדעיכה בתעשיית הפלדה, ובעיר יש ריכוז גדול של בנקים ומוסדות פיננסיים חשובים אחרים, כאשר השירותים הפיננסיים השונים אחראים לרוב התפוקה הכלכלית. החקלאות מבוססת על חוות משפחתיות קטנות.
כיוון שהמדינה היא חלק מהאיחוד האירופי, נהנית העיר מכלכלת השוק החופשית האירופית. רמת החיים וההכנסה בעיר הן גבוהות מאוד, ובשנת 2006 עמד שיעור האבטלה בכל המדינה על 4.8%. לוקסמבורג סבלה מגירעון כספי בשנה הפיסקלית 2005, בגלל הצמיחה הכלכלית האיטית ברחבי העולם. העיר לוקסמבורג מדורגת במקום החמישי בעולם מבחינת איכות החיים.
עבור אירופאים רבים, לוקסמבורג סיטי ידועה גם בזכות תחנות הטלוויזיה והרדיו הנמצאות בה, ובהן רדיו לוקסמבורג וקבוצת RTL שהיא חברת הרדיו-טלוויזיה וההפקות הגדולה באירופה. העיר ידועה גם כמרכז שירותי לוויינות עבור גרמניה והממלכה המאוחדת.
אצטדיון רמת גן
אצטדיון רמת גן הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברמת גן, אשר מונה 41,583 מקומות ישיבה. האצטדיון נחנך בשנת 1950, כאשר היציע המערבי, המונה 13,370 מקומות ישיבה, הוקם מחדש ונחנך בשנת 1984. באצטדיון, הממוקם בצמוד לקניון איילון, נמצאים משרדיה של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
היציע המזרחי הוכרז כמסוכן לאכלוס הציבור ולכן האצטדיון מאושר לארח אך ורק ביציע המערבי.
עד שנת 2014 היה אצטדיון רמת גן האצטדיון הלאומי של ישראל בו נערכו רוב משחקי נבחרת ישראל בכדורגל (כ-144 משחקים בסה"כ), משחקי חצאי וגמר גביע המדינה בכדורגל, וכן אירועי ספורט גדולים, דוגמת המכביה.
היסטוריה.
הצורך לבניית אצטדיון לאומי גדול הגיע לקראת המכביה השלישית. באותה התקופה משחקי המכביה נפתחו באצטדיון המכביה הקטן יחסית והוחלט לבנות אצטדיון לאומי חדיש וגדול אשר יחליפו. בניית אצטדיון רמת גן החלה באפריל 1950 ונמשכה חודשים אחדים. האירוע הראשון שנערך בו היה ב-27 בספטמבר באותה השנה, אז נערך באצטדיון טקס הפתיחה של המכביה השלישית וכן חלק מתחרויות הספורט. עת פתיחתו מנה האצטדיון 16,000 מקומות ישיבה ו-35,000 מקומות עמידה.
משחק הכדורגל הראשון שנערך באצטדיון היה ב-30 במאי 1951 בין מכבי תל אביב לדנדי יונייטד הסקוטית. המשחק נערך לעיני מעל ל-40 אלף צופים ונגמר בתוצאה 0–2 לדנדי.
ב-31 ביולי 1956 נערך באצטדיון אחד המשחקים המפורסמים בתולדותיו, אשר הפגיש את נבחרות ישראל וברית המועצות, אשר נחשבה באותה תקופה לאחת מנבחרות הכדורגל הטובות בעולם. במשחק הפסידה ישראל בתוצאה 2:1. לישראל כבש נחום סטלמך, ושערו היה הראשון שהבקיעה הנבחרת באצטדיון.
לקראת המכביה השביעית ב-1965 שופץ האצטדיון והורחב ל-53,000 מקומות ישיבה והוכשרו בו מסלולי ריצה לתחרויות האתלטיקה במכביה. ב-1968 אירח את תחרויות האתלטיקה של אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ועבור כך מסלולי הריצה בו שהיו עד אז מעפר כבוש נסללו באספלט.
ב-16 ביוני 1976, נערך גמר גביע המדינה באצטדיון במשחק של בית״ר ירושלים נגד מכבי תל אביב. זהו המשחק עם מספר הצופים הגבוה ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי עם 55,000 צופים.
בשנת 1982 נבנה מחדש היציע המערבי של האצטדיון לקראת המכביה של 1985. היציע, אשר מכיל 13,370 מקומות ישיבה (הכיל כ-17,000 בלי הכיסאות), נבנה בזווית צפייה טובה יותר משאר יציעי האצטדיון. ביציע זה ממוקם יציע הכבוד של האצטדיון.
בשנת 1983 ערכה באצטדיון נבחרת ישראל משחק ראווה נגד ליברפול, בני טבק הבקיע את כל ארבעת השערים של הנבחרת (תוצאות הסיום הייתה 3:4 לטובת ישראל). זה היה משחק הנבחרת הראשון בו הופיעו שני שחקנים ערבים ישראלים, רפעת טורק וזאהי ארמלי.
במאי 1986 הובסה נבחרת ישראל במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה בתוצאה 2–7, הפסד אשר נחשב לגבוה ביותר שנחלה הנבחרת במשחק ידידות באצטדיון.
בשנת 1993 עברו משרדי ההתאחדות לאצטדיון, נוספו אולמות קבלת פנים, יציע תקשורת ואולם למסיבות עיתונאים, תשתית הדשא שונתה לחלוטין ובכל היציעים הותקנו מושבי פלסטיק.
ב-6 ביוני 1999 התקיים באצטדיון אחד ממשחקיה הגדולים ביותר של נבחרת ישראל, אשר גברה בתוצאה 0–5 על נבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2000. בהמשך טורניר המוקדמות, גברה נבחרת ישראל בתוצאה 0–8 על סן מרינו ורשמה את ניצחון השיא שלה באצטדיון. בשלב הפלייאוף של טורניר המוקדמות הוגרלה נבחרת ישראל מול דנמרק. במשחק הראשון הובסה נבחרת ישראל באצטדיון רמת גן בתוצאה 0–5.