סטון צידד בשימוש בשיטות ממדעי החברה לצורכי המחקר ההיסטורי. הוא טען כי שימוש בשיטות כמותיות על מנת להרכיב נתונים עשויה להוביל להכללות מועילות לגבי תקופות שונות בזמן. עם זאת, היה סטון בעד יצירת "חוקי" היסטוריה" כפי שסברו קרל מרכס או ארנולד טוינבי. לפי השקפתו של סטון, המקסימום שהיסטוריון יכול לעשות הוא ליצור הכללות לטווח זמן של מאה אחת ולא מעבר לכך. סטון התעניין מאוד בחקר המנטליות של בני האדם בעת החדשה המוקדמת בהתאם לקווים שהתוותה אסכולת האנאל, אולם סטון דחה את התאוריות הגאוגרפיות של פרנאן ברודל בסוברו כי הן פשוטות מדי. בהתאם לקו מחקר זה, אהב סטון לצרף היסטוריה עם אנתרופולוגיה ולהציע תיאור משולב בדומה לקליפורד גירץ.
משבר האצולה 1558-1641.
בספר זה (The Crisis of the Aristocracy, 1558-1641) עורך סטון ניתוח כמותי של נתונים רבים הנוגעים לפעילויות הכלכליות של האצולה האנגלית והסיק שהיה משבר כלכלי רציני בקרב האצולה במאות 16 וה-17. סטון גם טוען שהמהפכה האנגלית באמצע המאה ה-17 היא תולדה של שקיעתה של האצולה במאה השנים שקדמו לכך. על תזה זו ערער מאז כריסטופר תומפסון בטענו שההכנסה האמיתית של האצולה הייתה גבוהה ב-1602 מאשר ב-1534 וגדלה באופן ניכר ב-1641. ספרו זה של סטון יצא בעיבוד קצר וידידותי לקהל הרחב.
משפחה מין ונישואים באנגליה 1500-1800.
בספר זה (The Family, Sex and Marriage in England, 1500-1800) השתמש סטון בשיטות כמותיות לצורך חקר חיי המשפחה, והוא מנתח לשם כך יומנים ומכתבים שהותירו אחריהם בני המעמד הגבוה של החברה האנגלית. מסקנתו היא ששררה מעט אהבה בנישואים באנגליה לפני המאה ה-18. מסקנה זו הביאה עליו התקפות מצד חוקרי ימי הביניים שציינו שסטון לא ראה נכונה את המציאות שהתקיימה ימי הביניים וכי ישנן די ראיות שהיו נישואים אוהבים רבים לפני 1700. ספר זה היה בין הגורמים המרכזיים שהביאו לפריחתו של חקר תולדות המשפחה האירופאית.
בשנות השמונים נטש סטון את התזות שהובעו בשני ספריו לעיל.
הגורמים למהפכה האנגלית.
ספרו זה של סטון משנת 1972 (The Causes of the English Revolution) ספר זה פורט את הגורמים השונים שהביאו לידי המהפכה האנגלית ומחלק אותם לגורמים קצרי טווח ולגורמים ארוכי טווח.
אליטה פתוחה: אנגליה 1540-1880.
ספרו זה (An Open Elite England 1540-1880) כתב סטון בצוותא עם אשתו ז'אן והוא ראה אור בשנת 1984. הספר מתאר את הניעות החברתית בקרבן של השכבות העליונות של החברה האנגלית.
תחיית הסיפר: מחשבות על היסטוריה ישנה-חדשה.
מאמר זה ראה אור בשנת 1979 בכתב העת Past and Present. זוהי סקירה של ההיסטוריוגרפיה של המאה העשרים. במאמרו מנסה סטון להראות כי חלה ירידה במעמדם של מדעי החברה והשפעתם על המחקר ההיסטורי.
ביקורת על סטון.
התזה של סטון, לפיה האליטה הפוליטית הבריטית הייתה "סגורה" לחברים חדשים, נבחנה מחדש לאחר תקופה שבה הייתה מקובלת ופופולרית בעבודותיהם של מלומדים כמו מחקרו של סיימון שאמה על המהפכה הצרפתית (Citizens). על דעה זו ערערו לאחרונה, לדוגמה בספרו של אליס ואסון 'נולד לשלוט: אליטות פוליטיות בבריטניה' (Born to Rule: British Political Elites (2000, המנסה להראות שהמעמד השולט היה פתוח באופן בסיסי לחברים חדשים לאורך העת החדשה המוקדמת.
עשירים ומפורסמים
עשירים ומפורסמים (בספרדית: Ricos y Famosos) היא טלנובלה מצליחה בת 180 פרקים, ששודרה בשנת 1997. כוכבי הטלנובלה הם נטליה אוריירו ודייגו ראמוס, כאשר את תפקידו של לוסיאנו סלרנו הרשע מאייש אוסקר פריירו. לסדרה יש עונה שנייה בת 200 פרקים ומכבבים בה ארלנדו אנדרה, מילי סטיגמן, ודניאל אלדף. גם בעונה זו הנבל הראשי הוא לוסיאנו סלרנו (אוסקר פריירו). הטלנובלה בהפקת חברת Telearte.
עלילה.
דיאגו הוא סטודנט צעיר, אשר זוכה לקבל תפקיד של עו"ד. לוסיאנו סלרנו, אביו של דיאגו, הוא איש רשע ומושחת אשר השיג במרמה את הונו. מרסדס היא אמו של דיאגו אשר מתה בתאונה מסתורית. דיאגו מאורס לסברינה סרוונטה, בתו של דריו סרוונטה, יד ימינו של לוסיאנו. לדיאגו יש אם חורגת בשם אלנה, אשר התחתנה עם אביו בגלל הכסף והעושר. ולריה גרסיה מנדז היא בחורה צעירה רומנטיקנית ויפה. היא בת למשפחת אמידה וטובה, ולומדת בבי"ס פרטי ברמה גבוהה, שם יש לה שתי חברות טובות: טרינידד וסברינה סרוונטה, ארוסתו של דייגו. הוריה הם אלברטו ומרתה מנדז, זוג המתעב שחיתות, אשר מעוניין לחיות חיי פשטות. לוולריה יש גם אח ששמו אגוסטין.
יום אחד, מחליטה ולריה "לשאול" מאחיה אגוסטין, את רכבו ולצאת לסיבוב, ומתנגשת תוך תאונה בלתי צפויה בקורבט של דיאגו. בעוד היא מתעצבנת בגלל התאונה שעשתה עם הרכב של אחיה וכועסת על דיאגו, הוא נשאר המום לנוכח יופייה של הבחורה הצעירה שהרגע פגש. ממבט ראשון כבר היה ברור לו שהוא מצא את אהבת חייו. לאחר המקרה, מקבלים מרתה ואלברטו הזמנה מיוחדת מלוסיאנו סלרנו, חבר ילדותו של אלברטו, אשר חוגג את יום הולדתו של בנו דיאגו. הזוג מנדז מקבל את ההזמנה מהידיד הוותיק, מבלי לדעת שכל זה משמש פתח חדש למערכת יחסים עוינת מחדש של שתי המשפחות הללו. מנגד, מקבלת גם ולריה הזמנה לאותה מסיבה מחברתה סברינה. במסיבה, ולריה ודיאגו נפגשים בשנית. תחילה, גם היא לא יודעת שהוא הארוס של החברה הכי הטובה שלה, וגם הוא לא יודע כי מדובר בחברה של ארוסתו. מאותה נקודה הזוג ימצא את עצמו נתקל בקשיים מצד המשפחה. מתברר שמרסדס, אמו של דיאגו, לא נפטרה ושיש לה סוד משלה. כאשר קרלה לוסרו (קרינה סמפיני) מגיעה וחוטפת את בתה של ולריה ומחליפה אותה עם התינוק של אלנה. הסוד הזה גורם לסיבוכים. גם שובה של ברטה, אחותה התאומה של מרסדס, גורם לבעיות. סברינה נחושה בדעתה להפריד בין דיאגו ו-ולריה בעזרתו האדיבה של אביה.
אל העונה השנייה של הסדרה אנחנו מגיעים כאשר סדרת של אירועים גורמת לכך שדריו סרוונטה משאיל בתום לב לדיאגו וולריה את הרכב שלו מבלי לדעת שהרכב ממולכד. הרכב מתפוצץ וכולם חושבים שדיאגו וולריה נהרגו. אלברטו, אביה של ולריה, נכנס לכלא על פשעים שלא הוא ביצע, אגוסטין, אחיה של ולריה, נהרג לאחר שהתחתן עם אהובת לבו, טרינידד (חברתה של ולריה) על ידי רובן, יד ימינו של לוסיאנו. לוסיאנו עצמו נמלט לסקרמנטו. שם הוא גונב זהות של אדם שנהרג במקרה. אליו מצטרפים רובן ואלנה, אשתו לשעבר. כעת לוסיאנו הוא בעצם מנואל קירוגה ובדעתו להשתלט על סקרמנטו באמצעות פוליטיקה. בנוסף, הסדרה החלה לעסוק בעונה השנייה גם בנושאים קשים כמו סחר בילדים, פדופיליה ואונס.
במהלך העונה השנייה, חררדו מורואה (ארלנדו אנדרה), איש מסתורי עם סוד משלו, מגיע לעיירה ומתאהב בסנדרה, "בתו" של לוסיאנו סלרנו. "מנואל" מתנגד לכך ונחוש בדעתו להפריד בין "בתו" לבין חררדו. בנוסף, מתברר ללוסיאנו כי רובן ואלנה התאהבו זה בזו, והוא רוצח את אלנה. כאשר רובן רואה את זה, הוא מתאבד. בסוף העונה השנייה, סנדרה וחררדו מתאחדים. לוסיאנו מתאבד וכך הסדרה מסתיימת.
שיר פתיחה.
שיר הנושא נקרא "שתי נשמות" (Dos almas), בביצוע הזמר הארגנטינאי ויקטור הרדיה (Víctor Heredia).
אוצרות המוות
אסקאנדאר, קיסר אתיופיה
מצווה הבאה בעבירה
מצווה הבאה בעבירה הוא מונח תלמודי המתייחס לקיום מעשה מצווה שהתאפשר בעקבות עבירה שקדמה לו.
למסקנת ההלכה קיום מצווה הבאה בעבירה אינו נחשב למעשה מצווה ולא יצא בו ידי חובת המצווה.
הלכה זו נאמרה, רק במקרה בו לא מיושם הכלל של עשה דוחה לא תעשה, שעוסק במקרים בהם בעל פי ההלכה מעשה מצווה מסוים דוחה איסור אחר, שמתנגש בו, כגון קיום ברית מילה שדוחה את השבת.
מקור.
המושג כפי נוסחו המוכר לנו, מאוזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, בשלושה מקומות:
איסור קיום מצווה בלולב גזול, נלמד מהפסוק בספר מלאכי: "וַהֲבֵאתֶם גָּזוּל וְאֶת הַפִּסֵּחַ וְאֶת הַחוֹלֶה? וַהֲבֵאתֶם אֶת הַמִּנְחָה הַאֶרְצֶה אוֹתָהּ מִיֶּדְכֶם? אָמַר ה'" (מלאכי א' י"ג) שבו קורבן גזול, פיסח, וחולה נאמרים בהקשר של קורבן שלא נרצה, וממנו נלמד שאיסור של קורבן גזול אין לו תקנה כמו קורבן פיסח.
אסמכתא למושג זה של מצווה הבאה בעבירה מובאת על ידי רבי יוחנן משמו של רבי שמעון בר יוחאי, מהפסוק בספר ישעיהו (ס"א ח') "כִּי אֲנִי ה' אֹהֵב מִשְׁפָּט, שׂנֵא גָזֵל בְּעוֹלָה...", שמדבר על איסור הקרבת קורבן גזול, שמפורש על ידיהם במשל שבו מלך שמגיע לבית מכס, משלם באופן פרדוקסלי בעצמו מכס, כדי להוות דוגמה לעוברי דרכים, שילמדו ממנו לא להבריח עצמם מהמכס, וכך אלוהים אף שהכל שלו, אינו רוצה ש"יבריחו את המכס" אפילו בשבילו.
בתלמוד הירושלמי, רבי הושעיא מביא בהקשר של איסור קיום מצווה במצה גזולה, את הפסוק "ובוצע ברך - ניאץ ה'", בפרשנות של אמירת ברכה על בציעת פת גזולה - דבר הנחשב לניאוץ ה'. ועוד נאמר שם "אין עבירה מצווה", ו"אין מצווה עבירה". "אם עשיתן כמצותן - הן מצות, ואם לאו - אינן מצות".
הגדרה.
הגדרת המושג היא, מצווה שבבסיסה קיימת עבירה (רמב"ם ותוספות), או מצווה שגורמת לעבירה להעשות (ריטב"א), לעומת "עשה דוחה לא תעשה" שאין בו חיבור עקרוני בין המצווה לעבירה באותו חפץ, אלא שהם קשורים לאדם העושה אותם.
הטעם של האיסור לדעת חלק מהראשונים הוא הטעם המובא בתלמוד הירושלמי, "שלא יהא נעשה סנגורו קטגורו". בירושלמי, אדם העושה מצווה בלולב גזול, נמשל לאדם שנתפס מכבד את השלטון, בארוחה שמומנה מכספי השלטון עצמו.
עבירה שבולטת בהקשר של מושג זה היא הגזל. עם זאת, על פי דעת רוב פרשני התלמוד הראשונים דין זה של מצווה הבאה בעבירה תופס לגבי כל המצוות כולן. בדעת מיעוט נמצא התוספות רבנו פרץ שלדעתו מושג זה תופס רק לגבי מצוות שעיקרן ריצוי לפני המקום.
הבחנות וסייגים.