את 2019 פתח בנוט עם מקום עשירי בוואלטה סן חואן בארגנטינה. הוא לא הצליח לשחזר את הניצחון שלו בסטראדה ביאנקה מהעונה הקודמת וסיים רק חמישי. בנוסף לכך, סיים חמישי גם בדווארס דור פלנדרן ותשיעי ברונדה ון פלנדרן, כשהוא נכנס לעשירייה הראשונה במרוץ זה בפעם השלישית בחמש השנים הראשונות. הוא השתתף בפעם השנייה בטור דה פראנס, ואף סיים שני בקטע ה-9, כשהוא מפסיד לדריל אימפי הדרום אפריקאי בספרינט. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של דנמרק, אך סיים במקום ה-12 הכללי. בנוט סיים שני בקלאסיקת ברטאן ותשיעי כללי. בטור של בריטניה. לאחר מכן עבר בנוט להתחרות באיטליה, אך לא הצליח לנצח כשסיים שישי במרוץ "טרה ואלי וארסינה" ורביעי במילאנו–טורינו.
סאנווב (2019 - 2021).
בתום עונת 2019 חתם בנוט על חוזה לשנתיים בקבוצת סאנווב ההולנדית. בנוט התחרה בפריז - ניס וניצח את הקטע ה-6 במרוץ, תוך כדי שהוא בורח לשאר יריביו לדירוג הכללי, בעקבות כך עלה בנוט למקום השני הכללי במרוץ, 36 שניות אחרי מקסימיליאן שכמן המוביל. בקטע ה-7, בנוט סיים שני, 46 שניות אחרי נאירו קינטנה המנצח, בנוט הצליח להרוויח בקטע הזה עוד 12 שניות על שכמן שסיים שישי אך נשאר במקום השני הכללי בתום המרוץ, כ-18 שניות פער משכמן.
מחתרת השישה
מחתרת השישה (באנגלית: 6 Underground, או בשם המילולי "Six Underground") הוא סרט אמריקאי מז'אנר הפעולה והמותחן משנת 2019, בבימויו של מייקל ביי על-פי תסריטם של רט ריס ופול ורניק. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, מלאני לורן, מנואל גרסיה-רולפו, אדריה ארחונה, קורי הוקינס, בן הארדי ודייב פרנקו. ביי הפיק את הסרט עם שותפו הוותיק איאן ברייס ודייוויד אליסון מחברת Skydance יחד עם דיינה גולדברג ודון גריינג'ר. הסרט יצא ב-13 בדצמבר 2019, והופץ על ידי נטפליקס.
תקציר העלילה.
לאחר זיוף מותם, שישה אנשים פועלים כצוות שמטרתו להוריד פושעים ידועים לשמצה. כולם גויסו על ידי המנהיג העשיר בשל כישוריהם הייחודיים ורצונם למחוק את עברם כדי לשנות את העתיד.
הפקה.
ב-7 במרץ 2018, דווח כי מייקל ביי יביים את סרט מותחן הפעולה, "מחתרת השישה", המבוסס על תסריט של פול ורניק ורט ריס, בהפקת Skydance. במאי 2018 דווח כי נטפליקס תפיץ את הסרט, במה שנועד להיות זיכיון פעולה חדש עם ראיין ריינולדס בתפקיד הראשי.
ביולי 2018 הצטרפו לקאסט דייב פרנקו, מנואל גרסיה-רולפו, אדריה ארחונה, קורי הוקינס, בן הרדי וליאור רז. באוגוסט 2018 הצטרפו מלני לורן ופימאן מעאדי לצוות הסרט.
ההפקה החלה ב-30 ביולי 2018 בלוס אנג'לס, איטליה (בה נערכו הצילומים בפירנצה, רומא, טארנטו, סיינה ופרסקאטי) ובאיחוד האמירויות הערביות (בה נערכו הצילומים באל עין, אבו דאבי, ליווה אואזיס, ראס אל ח'ימה ושרג'ה). הצילומים הושלמו ב-5 בדצמבר 2018. על פי הדיווחים, הפקת הסרט עלתה 150 מיליון דולר, והוא הסרט השני היקר ביותר של נטפליקס מאז סרטו של ויל סמית' "בהיר".
הפצה.
הסרט יצא לאור דיגיטלית לנטפליקס ב-13 בדצמבר 2019.
ביקורת.
הסרט צבר באתר Rotten Tomatoes דירוג של 42% טריות על סמך 21 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.97 / 10. מטקריטיק, אתר ביקורות אחר, העניק לסרט ציון ממוצע משוקלל של 45 מתוך 100 על סמך 17 מבקרים, מה שמעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות" לסרט.
אדריאן צוקרמן
אדריאן (עזריאל) צוקרמן (באנגלית: Adrian A. S. Zuckerman) הוא פרופסור אמריטוס בריטי למשפטים ממוצא ישראלי המלמד באוניברסיטת אוקספורד, שבאנגליה, החוקר וכותב בתחומים של סדר דין אזרחי ודיני ראיות.
ביוגרפיה.
צוקרמן השלים לימודי תואר ראשון ושני במשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1967 ו-1969, בהתאמה (את שניהם סיים ראשון במחזור), כאשר במהלך לימודי התואר השני שימש כמרצה בפקולטה. אחד ממוריו של צוקרמן בפקולטה למשפטים היה פרופ' אליהו הרנון. עם תום לימודיו באוניברסיטה העברית נסע צוקרמן ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן שימש במשך שנתיים כעמית מחקר באוניברסיטה. החל משנת 1973 ולמשך יותר מארבעה עשורים שימש צוקרמן כפרופסור לסדר דין אזרחי באוניברסיטת אוקספורד, עד פרישתו בשנת 2014. על אף פרישתו, צוקרמן עודנו מלמד, ואף ממשיך להנחות סטודנטים לתארים מתקדמים. בנוסף, החל משנת 1986 משמש צוקרמן כמרצה אורח ביוניברסיטי קולג' לונדון. בשנת 2015 מונה צוקרמן לעורכו הראשי של כתב העת המשפטי Civil Procedure Quarterly.
עיקר פרסומיו של צוקרמן הם בשפה האנגלית (אך הוא זכה, כתלמיד תואר ראשון, לפרסם מאמר קצר בעברית בכרך הראשון של כתב העת המשפטי משפטים), ובהם ספר יסוד בדיני ראיות במשפט הפלילי בשם Criminal Evidence שחיבר יחד עם פרופ' פול רוברטס. אחדים מתלמידיו הישראלים של צוקרמן באוניברסיטת אוקספורד מלמדים כיום באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ובהם ד"ר רביע עאסי מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, ד"ר עמית פונדיק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב וד"ר ענבר לוי מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מלבורן.
בוב יונגלס
בוב יונגלס (בלוקסמבורגית: Bob Jungels; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש לוקסמבורגי בקבוצת AG2R Citroën. יונגלס הוא מנצח לייז'–בסטון–לייז' בשנת 2018 ומנצח קורן–בריסל–קורן בשנת 2019.
ביוגרפיה.
יונגלס נולד ב-22 בספטמבר 1992 ברולינגן שבלוקסמבורג. ב-2010 זכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון עד גיל 19. ב-2011 זכה יונגלס במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד שעון, ושיחזר את ההישג בשנת 2012.
רדיושק - לאופרד/טרק פאקטורי רייסינג (2013-2015).
יונגלס הצטרף לקבוצת רדיושק לאופרד בשנת 2013 (נקראה בעונת 2014–2015 "טרק פאקטורי-רייסינג" וכעת, "טרק - סגפרדו"). הוא ניצח בשנה זו את אליפות לוקסמבורג גם בנגד השעון וגם במרוץ הכביש. ב-2014, נבחר יונגלס לראשונה לגרנד טור כאשר הקבוצה בחרה אותו לוואלטה אספנייה, הוא סיים שלוש פעמים (אחת הפעמים היא בנגד השעון קבוצתי) בעשירייה הראשונה, אך לא זינק לקטע ה-19 ובכך פרש במרוץ.
את 2015 פתח בניצחון במרוץ "אטואל דה בסאז'" וניצח את הקטע ה-5 במרוץ. הוא סיים שישי בטור דה סוויס, 2:58 דקות אחרי סימון שפילאק המנצח. הוא ניצח בפעם השנייה את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש, ונבחר לראשונה לטור דה פראנס, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ היא מקום 4 בקטע ה-18.
קוויק סטפ (2016 - היום).
הג'ירו המוצלח.
ב-2016 עבר לקבוצת קוויק סטפ הבלגית. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של עומאן, וסיים שלישי בטירנו - אדריאטיקו, 23 שניות אחרי גרג ואן אוורמט המנצח. יונגלס ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ. יונגלס נבחר לג'ירו ד'איטליה והראה עליונות מפתיעה, לאחר שלא נחשב לרוכב דירוג כללי. יונגלס סיים רביעי בקטע ה-5 ובקטע נגד השעון השני במרוץ (הקטע ה-9) סיים שישי, אך עלה למקום השני כשג'יאנלוקה בראמבילה מקדים אותו בשנייה בלבד בדירוג הכללי. בקטע ה-10 עלה למקום הראשון הכללי וזכה ללבוש את החולצה הוורודה של כמו בפעם הראשונה בקריירה שלו, לאחר איבוד זמן גדול של בראמבילה. הוא איבד את ההובלה לאנדריי אמאדור שלושה קטעים מאוחר יותר. בסופו של דבר יונגלס סיים במקום ה-6 הכללי, 8:31 דקות מוינצ'נצו ניבאלי המנצח. וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בפער של יותר מ-29 דקות מהמקום השני, סבסטיאן הנאו. הוא ניצח שוב את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובכביש, והיה חלק מסגל קבוצתו שזכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2017 ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בטירנו - אדריאטיקו וסיים שמיני בטור דה רומאנדי. לאחר ששנה שעברה רשם הופעה מצוינת בג'ירו ד'איטליה, הצליח גם הפעם יונגלס באותו המרוץ לעשות תוצאות איכותיות, כאשר הוא מנצח לראשונה קטע במרוץ (הקטע ה-15) ומסיים במקום ה-8 הכללי, 7:04 אחרי טום דימולן המנצח. בנוסף לכך, ניצח יונגלס בקטגוריית הרוכב הצעיר בפעם השנייה ברציפות. הוא ניצח את אליפות לוקסמבורג במרוץ כביש. יונגלס נבחר בפעם השנייה לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-42 הכללי.
ניצחון בלייז'–בסטון–לייז'.
ב-2018 יונגלס סיים חמישי בוואלטה או אלגראב ושלישי בקלאסיקת רויאל ברנארד דרומה. ב-22 באפריל רשם יונגלס את אחד ההישגים הגדולים בקריירה שלו, כאשר ניצח את מונומנט לייז'–בסטון–לייז' לאחר בריחת יחיד שהחלה 19 קילומטרים לסיום, לאחר שהתקיף מהפלוטון, בסופו של דבר הקדים במקום השני את מייקל וודס ובמקום השלישי את רומן בארדה ב-37 שניות. בהמשך העונה ניצח כהרגלו את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש. יונגלס התחרה שנית בטור דה פראנס וסיים במקום ה-11 הכללי, הראשון בקבוצתו. למרות המיקום הגבוה הוא לא באמת היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי וסיים בפער של 16:32 דקות מגריינט תומאס המנצח. התוצאות הטובוץ ביותר של יונגלס במרוץ הייתה מקום 6 בקטע ה-20 שהיה קטע נגד השעון, מקום 7 בקטע ה-9, ומקום שלישי בקטע נגד השעון הקבוצתי (קטע 3). הוא סיים חמישי ב, 51 שניות מבן קבוצתו ז'וליאן אלאפיליפ שניצח את המרוץ. בהמשך ניצח גם את קטע הפרולוג בטור של סלובקיה זכה שוב במדליית זהב עם קוויק סטפ באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2019 ניצח את הקטע הרביעי בטור של קולומביה, וניצח את מרוץ קורן–בריסל–קורן היוקרתי לאחר בריחת יחיד. הוא סיים שמיני בפריז - ניס, חמישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק ושלישי בדווארס דור פלנדרן. הוא סיים במקום ה-33 בג'ירו ד'איטליה, וניצח את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש בפעם השנייה ברציפות.
AG2R סיטרואן (2021–).