באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה מאס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 58.10 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-8 שנים של ג'מה ספופורת' מבריטניה (58.12 שניות), לפני קתלין בייקר מארצות הברית (58.58 שניות) ואמילי סיבום מאוסטרליה (58.59 שניות). כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אמריקה חדש של 58.18 שניות והייתה רחוקה 6 מאיות השנייה משיא העולם. מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם ריצ'רד פנק, פני אולקסיאק ויורי קיסיל ביחד עם סין ובתוצאה של 3:41.25 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:38.56 דקות ואוסטרליה (3:41.21 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.04 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא קנדה חדש של 2:05.97 דקות ועלתה מהמקום השני לגמר, במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בשיא קנדה חדש של 27.64 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קיארה סמית', פני אולקסיאק ושנטל ון לנדהם שיא קנדה חדש של 3:54.86 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט באפריל 2018 זכתה מאס ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 58.63 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא משחקים חדש נוסף של 2:05.98 דקות. מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב (27.82 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.61 שניות, לפני אמילי סיבום (58.72 שניות) וקתלין בייקר (58.83 שניות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.00 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה מאס ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.60 שניות, לפני מינה אתרטון מאוסטרליה (58.85 שניות) ואוליביה סמוליגה מארצות הברית (58.91 שניות) ובכך הגנה על תוארה. מדליות ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.62 דקות, אחרי רגן סמית' מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 2:03.69 דקות וקיילי מקיואן מאוסטרליה (2:06.26 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סידני פיקרם, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:53.58 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:50.40 דקות ואוסטרליה (3:53.42 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 59.12 שניות. נוסף כך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב.
במבחנים הקנדים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו ב-19 ביוני 2021 זכתה מאס במשחה ל-100 מטר גב בשיא קנדה חדש של 57.70 שניות.
סגנית אלופה אולימפית.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.72 שניות, אחרי קיילי מקיואן שקבעה שיא אולימפי חדש של 57.47 שניות ולפני רגן סמית' (58.05 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 2:05.42 דקות, אחרי קיילי מקיואן (2:04.68 דקות) ואמילי סיבום (2:06.17 דקות). מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סידני פיקרם, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:52.60 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות וארצות הברית (3:51.73 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון גב תוצאה של 57.90 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 היא זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.31 שניות, לפני קתרין ברקוף מארצות הברית (27.39 שניות) ואנאליה פיגרה מצרפת (27.40 שניות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.40 שניות, אחרי רגן סמית' (58.22 שניות) ולפני קלייר קורזן מארצות הברית (58.67 שניות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רייצ'ל ניקול, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:55.01 דקות, אחרי ארצות הברית (3:53.78 דקות) ואוסטרליה (3:54.25 דקות), כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 58.39 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.00 דקות.
ספר קהילה
דוב שחור אוסורי
הדוב השחור של אוסורי (שם מדעי: "Ursus thibetanus ussuricus"), הידוע גם בשם הדוב השחור של מנצ'וריה, הוא התת-מין הגדול ביותר של הדוב השחור האסייתי. הדוב השחור האוסורי אנדמי למזרח הרחוק, כולל חצי האי הקוריאני.
אטימולוגיה.
הדוב השחור האוסורי -כמו קרובו החום-נקרא על שם הנהר אוסורי.
אקולוגיה.
הטורפים הנפגשים לעיתים קרובות עם הדוב השחור האוסורי כוללים את הדוב החום של אוסורי ואת הטיגריס הסיבירי.
תפוצה.
תפוצת הדוב השחור האוסורי היא: דרום סיביר, צפון מזרח סין וחצי האי הקוריאני.
פיצה האט פארק
פורמולה 1 עונת 1952
עונת 1952 היא העונה השלישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו שמונה מרוצים - שבעה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה אליהם נוסף מרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית. אלברטו אסקרי ניצח שישה מתוך שמונת המרוצים בעונה וזכה לראשונה בתואר האליפות.
תקציר העונה.
אלפא רומיאו לא יכלה לממן פיתוח רכב חדש ועל כן הודיעה על פרישה מהאליפות. קבוצת BRM תכננה שני רכבים חדשים המצוידים עם מנועי V16, אך החליטה לפרוש גם היא מהתחרות כחודש לפני תחילת העונה. חואן מנואל פנג'יו, הזוכה באליפות בעונה שעברה נפצע קשה ולא השתתף בעונה. בתנאים אלה נותרה פרארי הטוענת היחידה לכתר. הדבר הוביל את המארגנים לשנות את הכללים ולהתאימם לקטגוריית הפורמולה 2 בה נעשה שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים. הדבר אפשר למגוון גדול של יצרנים וקבוצות להשתתף בתחרות, אך השליטה של פרארי הייתה מוחלטת - הקבוצה ניצחה את כל שבעת המרוצים האירופאים.
אלברטו אסקרי נעדר ממרוץ פתיחת העונה, עקב נסיעה לארצות הברית במטרה להשתתף במרוץ האינדיאנפוליס 500, שנחשב לחלק מהאליפות. אסקרי הוא הנהג האירופאי הראשון שהשתתף במרוץ, אותו לא הצליח לסיים. הוא חזר לסבב האירופאי בגרנד פרי ניצח את כל ששת המרוצים שנתרו בעונה וזכה, לראשונה, באליפות.
דירוג האליפות.
שיטת הניקוד.
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 4 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
שטיחי כרמל
תחמס אירופי
תחמס אירופי (שם מדעי: "Caprimulgus europaeu") הוא מין של עוף לילי ממשפחת התחמסיים החי באירופה, אסיה ואפריקה ומגיע גם לישראל.
מאפיינים.
לתחמסים אלה ולקרוביהם בסוג תחמס ישנם זיפים קשים סביב הפה, כנפיים ארוכות וצרות, אצבע אמצעית משוננת דמוית מסרק ודוגמת נוצות מנומרת המסייעת להסוואה. לזכרים ולפעמים גם לנקבות יש כתמים לבנים על הכנפיים והזנב המכונים "איתותים".
תיעוד המאובנים לקוי, אך סביר להניח שתת-המינים התמיינו כאשר הטמפרטורה העולמית עלתה במהלך 10,000 השנים האחרונות.
ישנם שישה תת-מינים מוכרים, המפגינים גרדיאנט קל של שינוי - באזור המזרחי הגודל הממוצע קטן יותר, הניצוי בהיר יותר ולזכרים איתותים לבנים גדולים יותר. באזורי החפיפה בין תת-המינים קיימים מופעי ביניים.
התחמס האירופי ניזון ממגוון נרחב של חרקים מעופפים, אותם הוא תופס בשעת מעופו, לעיתים קרובות ממעוף קצר מענף. התחמס מסתמך על חוש הראייה בשעת הציד, על ידי זיהוי צל הטרף מול שמי הלילה. עיניי התחמס גדולות יחסית ובעלות שכבה מחזירת אור אשר משפרת את ראיית הלילה. נראה שהתחמס לא מסתמך על חוש השמיעה באיתור טרף ואינו משתמש באקולוקציה. התחמס שותה ומתרחץ בשעת תעופה.
אף על פי שהתחמס האירופי חשוף לטפילים ולטריפה, האיומים העיקריים על הישרדות המין הם אובדן בית גידול, הפרעה וירידה בכמות הטרף עקב שימוש בחומרי הדברה. על אף הירידה בכמות האוכלוסייה, מסווג המין על ידי IUCN כ"ללא חשש", בשל מספר הפריטים הגדול ואתרי רבייה נרחבים.
אריאל (דיסני)
אלסה (לשבור את הקרח)
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Alberto Azzo II d'Este; 10 ביולי 1009 – 20 באוגוסט 1097), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1029–1097.
ביוגרפיה.
אלברטו אצו נולד ב-10 ביולי 1009 לאלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ולאדליידה.
בשנת 1029 מת אביו אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו. אלברטו אצו המשיך במדיניות אביו, והרחיב את נחלותיו בצפון איטליה. בשנת 1069 מרדו התושבים ברוזנות מיין ברוברט השני, דוכס נורמנדיה, ואלברטו אצו דאג שבנו יקבל את הרוזנות כאיג החמישי, רוזן מיין, מכיוון שלאשתו היה זכות ירושה על הרוזנות.
בשנת 1055 ירש בנו ולף הרביעי את קרינתיה, ובשנת 1070 הפך לדוכס בוואריה, וממנו יצאה שושלת בית ולף, אשר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר באימפריה הרומית הקדושה.
במהלך מאבק האינווסטיטורה ניסה אלברטו אצו לפשר בין האפיפיור גרגוריוס השביעי להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם משלא עלה הדבר בידו הצטרף למחנה האפיפיור. בשנת 1073 הקים אלברטו אצו טירה באסטה, אשר הפכה על ידי כך מכפר קטן לעיר חשובה.