מהלך המחלה משתנה מאדם לאדם, כתלות במאפייני החולים במחלה, באנטיגן הנשאף ובדפוס החשיפה לאנטיגן. אולם, באופן מסורתי נחלקים המופעים הקליניים לשלוש קבוצות: מחלה חריפה, תת-חריפה וכרונית. המחלה החריפה מתפתחת תוך מספר שעות מהחשיפה לאנטיגן ובאה לידי ביטוי בקוצר נשימה, מלווה בחום, צמרמורת ותחושה כללית רעה. בחלוף החשיפה לאנטיגן המחלה חולפת מאליה תוך שעות עד ימים ספורים. המהלך התת-חריף, הנובע מחשיפה מתמשכת יותר לאנטיגן, מתבטא בהתפתחות הדרגתית של התסמינים תוך מספר שבועות ובדעיכה הדרגתית של התסמינים על פני מספר חודשים לאחר הפסקת החשיפה. המהלך הכרוני נפרש על פני תקופה ממושכת יותר, ומלבד קוצר הנשימה ההולך וגובר, הוא גם כולל שיעול יבש, תשישות וירידה במשקל. לעיתים ניתן להבחין גם בהתאלות האצבעות. זהו מהלך שעלול להיות בלתי הפיך בחלקו, גם עם הפסקת החשיפה לאנטיגן, לאור הלייפת ברקמת הריאה.
בדיקות עזר.
דימות של בית החזה.
בדלקת חריפה או תת-חריפה ניתן לראות בצילום חזה הצללות קשריות זעירות או הצללות זכוכית מט מטושטשות העשויות לחלוף זמן מה לאחר הפסקת החשיפה לאנטיגן. יחד עם זאת, ממצאים אלה אינם ייחודיים לדלקת ריאות מרגישות יתר, ולעיתים אף לא נצפה ממצא חריג בצילום חזה. בדלקת כרונית הממצאים בצילום חזה מתאימים יותר ללייפת, כפי שנראית בלייפת ריאתית אידיופתית.
ב-CT חזה ניתן לראות במהלך התת-חריף הצללות מסוג זכוכית מט עם קשריות מרכז-אוניתיות. מעורבות של דרכי הנשימה הקטנות יכולה להתבטא בסימני כליאת אוויר. במהלך הכרוני ישנם לעיתים שינויים רשתיים (רטיקולריים), יחד עם ברונכיאקטזיס ממשיכה (traction bronchiectasis). בקרב אנשים עם מחלה מתקדמת לעיתים ישנו מראה של חלת דבש באזורים תת-אדריים, בדומה ללייפת ריאתית אידיופתית, אולם בניגוד אליה, בדלקת ריאות מרגישות יתר אין מעורבות של בסיסי הריאה. התועלת של CT בדלקת חריפה מוגבלת, מאחר שהמופע הרנטגני פעמים רבות תקין על רקע פער הזמנים שבין החשיפה והופעת התסמינים לביצוע הבדיקה.
תפקודי נשימה.
אף שלתפקודי נשימה אין תפקיד בקביעת האבחנה של דלקת ריאות מרגישות יתר, שכן הם יכולים להיות בעלי דפוס חסימתי או רסטריקטיבי, הם משמשים להערכת התגובה לטיפול.
משקעי נוגדנים.
משקעי נוגדנים מסוג IgG בנסיוב נגד אנטיגן מסוים עשויים לתמוך באבחנה, אולם אין הם מספיקים לבדם לביסוסה, משום שגם בקרב אנשים ללא תסמינים עם חשיפה מוגברת לאנטיגנים אלה עשויים להיות משקעי נוגדנים. כמו כן, שימוש בבדיקת נוגדנים למדגם אנטיגנים עלול להביא לתשובה שלילית שגויה, מאחר שמגוון האנטיגנים המחוללים האפשריים גדול לאין שיעור.
ברונכוסקופיה ושטיפת הסימפונות.
ממצא מאפיין של דלקת ריאות מרגישות יתר הוא לימפוציטוזיס, ובפרט שיעור תאי CD8 גדול מתאי CD4, בשטיפת הסימפונות בברונכוסקופיה, אולם אין מדובר בממצא סגולי אבחנתי לדלקת ריאות מרגישות יתר. במעשנים שיעור הלימפוציטים בשטיפה צפוי להיות נמוך יותר.
אבחנה.
בהיעדר קווים מנחים מוסכמים לביסוס אבחנה, האבחנה של דלקת ריאות מרגישות יתר נשענת במידה רבה על שיקול דעת קליני. במסגרת זאת, מספר עקרונות תומכים בגיבוש האבחנה. ראשית, חשיפה לאנטיגן הידוע כמחולל, בין אם בסקירת תולדות החולה ובין אם באמצעות עדות מעבדתית לשקיעת נוגדנים נגד אנטיגנים אלה. לכך מצטרפים מהלך קליני מתאים לאחד מן המהלכים הטיפוסיים שפורטו לעיל וממצאים אופייניים בבדיקות עזר נוספות, דוגמת אמצעי דימות של בית החזה, ברונכוסקופיה או ביופסיית ריאה.
אבחנה מבדלת.
המהלך החריף והתת-חריף של דלקת ריאות מרגישות יתר יכול להידמות לשל דלקת ריאות זיהומית, ולכן חשד קליני גבוה, הבא לידי ביטוי, בין היתר, בשאלות על חשיפה תעסוקתית בריאיון הרפואי, עשוי להבחין בין המצבים. בנוסף, מחלות ריאה תעסוקתיות נוספות עשויות לבוא בחשבון בניסיון איתור גורמי חשיפה אפשריים. באבחנה המבדלת למהלך הכרוני נכללים סוגים של מחלות ריאה אינטרסטיציאליות.
התמונה ההיסטולוגית של גרנולומות בריאה מופיעה גם במחלות אחרות, דוגמת סרקואידוזיס, אך סרקואידוזיס היא מחלה עם ביטוי בשאר מערכות הגוף, והגרנולומות בה מוגדרות היטב, בניגוד לדלקת ריאות מרגישות יתר.
טיפול.
המרכיב העיקרי בטיפול בדלקת ריאות מרגישות יתר הוא הפסקת החשיפה לאנטיגן, על ההשלכות הכרוכות בכך, לרבות החלפת מקצוע והפסקת תחביבים.
ככלל, המהלך החריף חולף מאליו עם הפסקת החשיפה, בעוד שהמהלכים התת-חריף והכרוני מצריכים לעיתים טיפול בסטרואידים לקיצור משך התסמינים. עם זאת, הטיפול אינו משפיע על ההשלכות ארוכות הטווח. אנשים עם מחלה מתקדמת ולייפת נרחבת עלולים להזדקק להשתלת ריאות.
פייסר (ריצה)
תחנת הרכבת ההיסטורית בירושלים
תחנת הרכבת הישנה ירושלים
תחנת הרכבת הישנה של ירושלים
תחנת הרכבת הישנה בירושלים
תחנת הרכבת החאן
תחנת הרכבת ההיסטורית ירושלים
סקסטוס אורליוס ויקטור
דיוויזיית אס אס &quot;דאס רייך&quot;
דיוויזיית האס אס &quot;דאס רייך&quot;
זאורופלטה
זאורופלטה (שם מדעי: "Sauropelta"; מילולית: "לטאת מגן") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים שחי באמריקה הצפונית במהלך הקרטיקון העליון לפני 108.5 מיליון שנה. בסוג נמצא מין אחד, "Sauropelta edwardsorum" שהתגלה ב-1970 בידי ג'ון אוסטרום בויומינג, מונטנה ואולי גם ביוטה. הדינוזאור הקרוב אליו ביותר היה הפולקנתוס האירופאי.
מאפיינים.
יצור זה היה בינוני בגודלו ביחס למשפחתו והגיע לאורך 5.2 מטר והכיל זנב באורך של חצי מגופו. ממאובן אחד נמצאו לא פחות מ-40 חוליות זנב וייתכן שהמספר הכולל הגיע ל-50 חוליות. אף על פי שהיה קטן מקרנף צר-שפה מודרני עדיין הגיע למשקל מוערך של 1,500 ק"ג, עקב ציפוי השריון הדחוס שלו שכוסה גבשושיות דמויות אצטרובלים והיו דחוסים ביותר בצורה דמוית מגן. היצור היה בעל ראש קטן אך בעל צוואר ארוך עם רכסים משוריינים ודוקרנים ארוכים דמויי רמחים על עורפו וכתפיו ששימשו להגנה. הגוף היה נמוך ובעל רגליים קצרות. הוא היה בעל ראש קטן עם לסתות חלשות מכוסות מקור קרני והוא ניזון מצמחית קרקע.
הזאורופלטה היה מראשוני הנודוזאורים שהתגלו והוא חי בתחילת תור הקרטיקון, האחרון שבעידן המזוזואיקון. הוא חי ליד המישורים שלצד הנהרות הרבים שהתנקזו אל הים הפנימי המערבי. אך הנהרות גרמו להצפות של המישורים שיצרו בורות בוץ טובעניים וחיות שעברו מעליהם נתקעו, מתו והשתמרו בהם היטב. ממאובני עצי מחט שהשתמרו נראה שהיו גם יערות לאורך האזורים והזאורולפטה ניזון גם מעליהם.
הוא חי בקבוצת קטנות לצד דינוזאורים הרביורים נוספים כמו הטנונטוזאורוס ולצד דינוזאורים ציידים כמו הדיינוניכוס, שככל הנראה שמרו מרחק ממנו וניסו לצוד דינוזאורים בעלי עור רך יותר.
דוד קורצמן
מקומי בתל אביב
נודוזאורוס
נודוזאורוס (שם מדעי: "Nodosaurus"; מילולית: "לטאת כפתורים") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים שחי בקרטיקון העליון באמריקה הצפונית וקיבל את שמו בידי החוקר הנודע עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889. מאובניו נמצאו בין ויומינג לקנזס.
הנודוזאורוס היה נודוזאור גדול יחסית באורך ש 4 עד 6 מטרים ומשקל 680 קילוגרם שהיה בעל שריון גרמי מגובשש שכיסה את פלג גופו העליון. הוא היה בעל בטן נמוכה ורגליים קצרות וייתכן שגם היה בעל קוצים. במראהו הזכיר ארמדיל גדול בעל ראש קטן וזנב מוארך. לצידי הצלעות היו קוצים ארוכים יותר שסודרו יחדיו כמו כפתורי חולצה ומהם היצור קיבל את שמו המדעי. פלג הגוף התחתון היה רך. לסתות הנודוזאורוס היו קצרות ובעלות שיניים קטנות. ייתכן שהוא ניזון בעיקר מצמחייה רכה כמו עלים צעירים או פירות וייתכן שהוא בלע גסטרוליתים כדי לעזור לו לעכל את מזונו.
האנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו
האנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו (בקוריאנית: 만수대대기념비), או האנדרטה הגדולה, היא קומפלקס של מונומנטים בלב פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. האנדרטה כוללת 229 פסלי דמויות, המנציחים את ההיסטוריה של המאבק המהפכני של העם הקוריאני לקראת עצמאות, ובמיוחד את מנהיגיו.
החלק המרכזי של האנדרטה, שהוא גם המוכר ביותר, מורכב משני פסלי ארד בגובה 22 מטר כל אחד בדמותם של אבי האומה והנשיא הנצחי של הרפובליקה, קים איל-סונג (משמאל בתמונה), ובנו ויורשו בתפקיד המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל (מימין בתמונה).
הפסל הוא אחד מהסמננים הבולטים של פולחן האישיות הצפון קוריאני, אשר מפאר את משפחת קים.
היסטוריה.
האנדרטה הושקה במקור בחודש אפריל 1972, לרגל יום הולדתו ה-60 של קים איל-סונג. בעת ההשקה, האנדרטה כללה רק את פסלו של קים איל-סונג, שהיה עשוי במקור מזהב, אך מאוחר יותר שונה לארד.
בעקבות פטירתו של קים ג'ונג-איל בשנת 2011, נוספה לאנדרטה גם פסלו, מצפון לפסל הישן של קים ג'ונג-איל. במקביל, בוצע שינוי קל בפסלו של איל-סונג, כך שישקף את דמותו בגיל מאוחר יותר, ובעודו מחייך. במקור, פסלו של קים ג'ונג-איל כלל מעיל ארוך שעטף את הדמות, אך העיצוב שונה זמן קצר לאחר מכן למעיל מסוג אנוראק.
מקורות מקוריאה הדרומית העריכו כי עלות פסלו של קים ג'ונג-איל הייתה בסביבות ה-10 מיליון דולר, כאשר לשם גיוס הסכום הנדרש, העובדים הצפון-קוריאנים שעבדו בחו"ל בתקופה זו נדרשו על ידי המשטר לתרום כל אחד 150 דולר לשם בניית האנדרטה.
תיאור האנדרטה.
מאחורי הפסלים המרכזיים באנדרטה ממוקם מבנה מוזיאון המהפכה הקוריאנית, כאשר עליו מוצג ציור קיר של הר פאקטו, אשר נחשב כהר קדוש בקוריאה הצפונית, וכבעל קשר ישיר למהפכה הקוריאנית ולחייו של קים איל-סונג.