גזית הוא זוכה פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2011 בקטגוריית אישים בעלי הישגים יוצאי דופן. מנימוקי ועדת הפרס: "המחקרים הרבים שביצע, הסקרים הסביבתיים שערך והידע הרחב שצבר, הם הבסיס להבנתו העמוקה והמקפת של פרופ‘ אביטל גזית בכל הקשור בהגנה ובשיקום של נחלי ישראל. עקרונות שהניח פרופ‘ גזית להגנה על נחלים ולשיקומם הפכו לבסיס המקצועי המנחה את החלטותיהם ופעילותם של אנשי המקצוע ושל מקבלי ההחלטות בתחום זה - ברשות המים, במשרד להגנת הסביבה, ברשויות הנחלים וברשות הטבע והגנים. בזכות הדוחות המפורטים שפרסם פרופ‘ גזית, חוות הדעת שלו והרצאותיו בפורומים אקדמיים ואחרים, הפכה פעילותו של פרופ‘ גזית להיות מאבני היסוד של פעולות שיקום הנחלים הנעשות כיום בארץ."
בשנים האחרונות גזית הוביל שורה של מאבקים סביבתיים וביניהם: שיקומו של נחל רבה (שעיריית ראש העין הפכה אותו לנחל מצופה בטון ב 2013). גזית עסוק בחינוך הציבור לאהבת הטבע ולשמירתו תוך כדי הנחלת אהבתו לבריכות החורף. הוא עוסק רבות בפעילות מקצועית התנדבותית המסייעת לרשויות מקומיות ולארגוני סביבה מקומיים. על כך זכה לאחרונה באות הוקרה מרשויות מקומיות בשרון. כיום גזית הוא חבר סגל (גמלאי) בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת ת"א, ועמד בראש התוכנית המחקרית לתואר השני בבית הספר פורטר ללימודי הסביבה (שהיה ממיסדיו). בנוסף הוא חבר הוועד המנהל של החברה להגנת הטבע, משמש כיועץ מומחה לרשות ניקוז נחל קישון ולקרן לשמירה על שטחים פתוחים של רשות מקרקעי ישראל.
ניקול רזניקוב
ניקול רזניקוב (נולדה ב-27 בדצמבר 1999) היא דוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 2018.
ביוגרפיה.
רזניקוב נולדה בעפולה, בת יחידה לוויקטוריה ויבגני. אמה ילידת טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית. אביה יליד קייב שבאוקראינה הסובייטית. למדה במגמת תקשורת בתיכון בכפר הנוער ויצו ניר העמק. רזניקוב קיבלה פטור מגיוס לצה"ל מסיבות רפואיות. סבתה לימדה אותה רוסית.
במאי 2018 זכתה רזניקוב בתחרות מלכת היופי של ישראל, ובדצמבר 2018 ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס שנערכה באותה שנה בתאילנד.
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" עונה 3 בערוץ 13, והודחה עשירית.
חיים אישיים.
מאז 2020 היא בזוגיות עם רועי חג'ג'. לפני כן הייתה במערכת יחסים עם סמיון גרפמן, אותו הכירה כשהשתתפו ביחד ב"הישרדות VIP" עונה 3.
רזניקוב מתנדבת בבתי חולים, בעיקר בבית חולים העמק שבעפולה, שבו הייתה מאושפזת בתור ילדה.
דסונגריפטריים
דסונגריפטריים (שם מדעי: Dsungaripteridae) הוא סוג של פטרוזאורים מקבוצת הפטרודקטיליים, אשר חיו בין סוף היורה לתחילת הקרטיקון סביב 157 עד 112 מיליון שנה.
מינים אלה שהידוע שבהם הוא הדסונגריפטרוס היו בעלי גודל בינוני וחלקם דמו מעט לפטרודקטילוס אך הם היו קרובים לפטרוזאורים גדולים כמו התלסודרומיים והאז'דרכיים. למינים אלה הייתה גולגולת רחבה עם לסת ארוכה ומשולשת שפנתה כלפי מעלה. היא הייתה בעלת שיניים - דבר נדיר אצל מרבית הפטרוזאורים של הקרטיקון. העיניים שלהם מוקמו באחורי הגולגולת.
הדסונגריפטריים בהסתמך על מבנה הלסתות והשיניים הותאמו לתפיסת דגים ולריסוק של צדפות ויצורים בעלי שריון. הם מעכו את הטרף בעזרת השיניים החזקות אך השטוחות בצורתם.
ככל הנראה הם השתמשו בזרמי אוויר חם כדי לדאות בדומה לעופות ימיים או עופות דורסים מודרניים.
ג'ואן ריווייר
ג'ואן הודג'סון ריווייר (באנגלית: Joan Hodgson Riviere; 28 ביוני 1883 ברייטון - 20 במאי 1962 לונדון) הייתה פסיכואנליטיקאית אנגלייה.
ריווייר הייתה הפסיכואנליטיקאית הבריטית הראשונה שלא למדה רפואה. הצטיינה בין היתר בתרגומיה לאנגלית מכתביהם של פרויד ומלאני קליין.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
ג'ואן ריווייר נולדה בשנת 1883 בברייטון, סאסקס, בשם ג'ואן הודג'סון ורול, כבתם של יו ג'ון ורול ושל אן לבית הודג'סון. האב היה עורך דין ונוטריון והאם בייתה בת של כומר אנגליקני (ויקאר). דוד מצד הרב, ארת'ור וולגר ורול היה פרופסור
בטריניטי קולג' (קיימברידג').
ריווייר תחילה התחנכה בבית ההורים, בברייטון, ולמדה עם אמה. ואחר כך המשיכה לימודים בברייטון ובפנימייה לבנות וייקומב אבי. בגיל 17 היא נסעה לגותה בגרמניה, בה שהתה למשך שנה ורכשה שליטה מצוינת בשפה הגרמנית.
התעניינה באמנויות ועבדה תקופה כתופרת של בתי משפט.
התחלת פעילותה בחוגי הפסיכואנליזה.
בשנת 1907 התחתנה עם אוולין ריווייר וילדה ילדה בשם דיאנה. באותה תקופה התאבלה קשות על מות אביה. התחילה בהמשך להיות פעילה במאבק למען רפורמת הגירושים ולמען זכותן של הנשים להצבעה (סופרג'יסטיות). דודה מצד אביה, ארת'ור וולגאר ורול ארגן לקח אותה למפגשים של החברה לחקר הנפש, כמו כן פקדה את מפגשי האיגוד הפסיכולוגי הבריטי ובמפגשים אלה גילתה את פרסומיהם של זיגמונד פרויד ושל ארנסט ג'ונס וגבר עניינה בפסיכואנליזה.
ב-1916 כשסבלה ממצוקה נפשית הופנתה לפסיכואנליזה טיפולית אצל ארנסט ג'ונס. בשנים 1916–1917 שהתה זמן מה בבית הבראה (סנטוריום) בגלל משבר נפשי. ג'ונס התרשם מאוד מהבנתה של ריווייר את העקרונות והתהליכים הפסיכואנליטיים. ב-1919 היא התקבלה כחברה בחברה הפסיכואנליטית הבריטית, שנוסדה זה עתה. בכנס בהאג בשנת 1930 היא פגשה לראשונה את פרויד וביקשה לעבור אנליזה אצלו. כמו כן התוודעה למלאני קליין.
ריווייר פעלה כעורכת לענייני תרגום של העיתון " International Journal of Psycho-Analysis" בשנים 1920–1937.
בשנת 1921 היא עבדה עם פרויד ויחד עם בתו של פרויד, אנה, עם ארנסט ג'ונס, ג'יימס סטרצ'י ואליקס סטרצ'י
ב"וועד המונחים" ובתרגום ספריו של פרויד לאנגלית. היא השגיחה על תרגומם ועריכתם של הכרכים א, ב ו-ד של אוסף ספריו של פרויד ונטען כי הייתה המתרגמת הטובה ביותר של עבודותיו של פרויד:"ג'ואן ריווייר, שאין כמוה", אותה יפהפייה אדווארדית עם כובע רחב השוליים ושמשייה אדומה", שתרגומיה יותר מכל אחד אחר שמרו את האנרגיה הסגנונית של פרויד".
בינתיים האנליזה האישית שלה אצל ג'ונס נתקלה בקשיים וכשהגיעה למבוי סתום, הפנתה אותה ג'ונס בשנת 1922 להמשיך בטיפול אצל פרויד עצמו בווינה.
ריווייר לא השתתפה ישירות בתנועה לשחרור האישה אולם המשגותיה על מורכבות ההתפתחות המינית של הנשים התקבלה בחיוב. לעומת זאת הביעה בקורת לגבי גישתו של פרויד לפסיכולוגיית האישה, ובמיוחד לגבי השערותיו על "התסביך הפאלי" של האישה.
המשך פעילותה כפסיכואנליטיקאית.
בשובה ללונדון, התחילה ריווייר להיות מעורה באופן פעיל בחברה הפסיכואנליטית הבריטית. בשנת 1924 פגשה שוב את מלאני קליין בזלצבורג והפכה לאחת התומכות הראשיות ברעיונותיה של קליין. בשנת 1929 עזרה לסילביה פיין לארגן את הכנס הבינלאומי לפסיכואנליזה באוקספורד. כאנליטיקאית הייתה ריווייר המנטורית של סוזאן אייזאקס, של ג'ון בולבי ושל דונלד ויניקוט והעניקה הדרכה לחנה סגל, הרברט רוזנפלד ולהנרי ריי. המודרכים שלה הוקירו את מקוריותה, את התבונה, הרגישות, את טוב לבה ואת התרבות הרחבה שלה, וכמו כן את לשונה החריפה ואת נמרצותה. ג'יימס סטרצ'י סיכם זאת בכך ש"הייתה אדם יוצא מן הכלל לחלוטין" ושכאשר במאמרה "השנאה" כתבה על "ההתרוממות רוח הנעימה שבהתגברות על מכשולים, או במציאת הדרך של עצמך" סמכה בהערותיה אלה על חוויות אישיות של עצמה.
בנוסף לתרגומיה מפרויד, פרסמה ריווייר גם מאמרים וספרים משל עצמה. ב-1929 פרסמה את "נשיות כמסווה" שבו חקרה את
השלב של ההתפתחות המינית של נשים משכילות במיוחד, שבו הנשיות היא מסיכה הגנתית הנדרשת להסתיר גבריות.
ב-1932 היא פרסמה את "הקנאה כמנגנון הגנה" שבו תפסה את הקנאה (jealousy) כהגנה נגד ה- envy, הקנאה שהתעוררה ב"מחזה הקדמון" (Urszene). ב-1936 היא כללה את ממצאיה של מלאני קליין על העמדה הדיכאונית בעבודתה "A Contribution to the Analysis of the Negative Therapeutic Reaction" "תרומה לאנליזה של תגובה טיפולית שלילית" . כמו כן ב-1936 בווינה לרגל המפגש לכבוד מלאת 80 לפרויד, הציגה ריווייר מאמר בהשראת קליין, בכותרת:"היווצרות הקונפליקט הנפשי בילדות הרכה" . גישתה הקלייניאנית הביאה אותה למתוח בקורת על עמדותיה התאורטיות של אנה פרויד בנוגע לפסיכואנליזה של הילדים.
תרומתה בתחום הזה בעת סימפוזיון משנת 1927 משכה את כעסו של פרויד.
היא קמה במיוחד נגד השקפתו של פרויד לגבי הופעת האני עליון אצל התינוק, על יכולת ההעברה שלו אל האנליטיקאי, שאותה היא מיחסת לעולמו הפנימי של התינוק. היא חוזרת על סוגיות האלה בעת הפולמוסים בתוך החברה הפסיכואנליטית הבריטית בתחילת שנות ה-1940 תוך גילוי יכולת ריאלית להסביר סוגיות תאורטיות מורכבות.
בשנים 1942–1944 מילאה ריווייר תפקיד פעיל, בעיקר כתומכת בפלג הקלייניאני, במחלוקות שבמסגרת החברה הפסיכואנליטית הבריטית. עם זאת בשנות ה-1950 התרחקה ריווייר מחוג החסידים של מלאני קליין.
חייה הפרטיים.
החל משנת 1906 הייתה ג'ואן ריווייר נשואה לעורך הדין אוולין ריווייר, בנו של הצייר הבריטי ממוצא הוגנוטי בריטון ריווייר. בשנת 1908 נולדה להם הבת היחידה, דיאנה.
ג'ואן ריווייר נפטרה במאי 1962 בסאסקס גארדנס בלונדון. יותר מאוחר התקיים טקס לזכרה במכון הפסיכואנליטי בלונדון.
על כתביה העיקריים.
נחשב בזמנו ל"תיאור הברור והיפה ביותר של התורה הקלייניאנית"
ריווייר הציגה לעיתים קרובות את הרעיונות הקלייניאניים בצורה יותר נגישה ואלגנטית מאשר במאמריה הדחוסים של קליין עצמה וייתכן כי היא סייעה לקליין להתבטא באנגלית בצורה יעילה יותר.
פרויד מצא במטופלים כאלה "תחושת אשמה המוצאת את פורקנה בחולי ומסרבת לוותר על הסבל כעונש".