נכון לתחילת 2022, על פי דיווחי "אימג'סט", הקונסטלצייה כוללת את הלוויינים:
קליסטו (נימפה)
ארס (אל יווני)
פובוס (אל)
נפטון (אל רומאי)
מרקורי (אל)
דיאנה (אלה)
טתיס
טתיס (Τηθύς) היא טיטאנית ואלת מים מהמיתולוגיה היוונית.
תפקידיה.
כאחת מאלפי אלי המים, טתיס מונתה להיות האלה של מקורות המים. בנוסף מונתה להיות פטרונית הטיפול בילדים. במוזאיקות מסוימות היא מופיעה עם זוג כנפיים קטנות ברקותיה.
משפחתה.
הוריה של טתיס היו גאיה, "אמא אדמה", ואורנוס, מלך היקום הראשון, עד לנפילתו בידי אחיה הקטן ביותר של טתיס, קרונוס, שקצץ את איבר מינו של אביו, ממנו נוצרו אחים נוספים לטיטאנים. מאוחר יותר בנו של קרונוס, זאוס, ניצח אותו והפך לשליט היקום השלישי, האחרון והנצחי. בזמן המלחמה בין האב ובנו, טתיס וחמש הטיטאניות האחרות מתוך ה-12 המקוריים הייתה לצד זאוס, אולם היא לא נלחמה בעצמה, אלא רק בניה, האוקיינידים.
טתיס הייתה אשתו ואחותו של אוקיינוס, וילדה לו את אלי הנהרות החשובים, את אלי העננים, וכן את שלושת אלפים האוקיינידים - הנימפות ואלי המים שהיו ממונים על כל נקודות המים בעולם (נחלים, אגמים ומעיינות) - שהיא עצמה הייתה המקור להם.
צאצאיה.
מצאצאיה היו:
לעיתים מבלבלים בין טתיס לבין נכדתה תטיס, אמו של אכילס.
אאסקוס שהיה מצאצאיה של טתיס השליך את עצמו לים מרוב צער על מות אהובתו "הספרייה", טתיס ריחמה עליו והפכה אותו לציפור הטבלן.
טתיס והרה.
טתיס גידלה את הרה והייתה האם המאמצת שלה, הרה שלא הייתה שבעת רצון משיבוצם במרכז השמים של קליסטו וארקס כקבוצות הכוכבים "הדובה הקטנה" ו"הדובה הגדולה" כיוון שקליסטו הייתה פילגש של בעלה זאוס ביקשה מטתיס שתעזור לה. טתיס קיללה אותם שיסתובבו במעגלים - במקום בו יראו אותם פחות, ולכן הם מסתובבים במסלול שמקיף את אזור הקוטב הצפוני.
אהרון ברנע
נקודת גישה
בתחום רשתות המחשבים, נְקֻדַּת גִּישָׁה (WAP - Wireless Access Point או AP) היא התקן אלקטרוני ממוחשב המבצע את התקשורת האלחוטית בין המחשבים השונים כדי ליצור רשת אלחוטית. נקודת הגישה בדרך כלל מתחברת לרשת LAN ומנתבת את המידע בין התקנים ברשת הקווית להתקנים אלחוטיים. מערך בן מספר נקודות גישה יכול ליצור רשת רחבה יותר שתאפשר נדידה (Roaming) של התקנים אלחוטיים ללא צורך בהחלפת הרשת שבה אנו נמצאים.
נקודת גישה בודדת הפועלת בתקן IEEE 802.11 או WIFI יכולה בדרך כלל לתקשר עם 30 ויותר התקנים הממוקמים בטווחים משתנים כתלות במספר משתנים כמו מיקום ההתקן במבנה פתוח או סגור, גובה, סוג האנטנה, מזג האוויר, תדר הרדיו שבו ההתקן משדר, רמת ההפרעות ממכשירים חשמליים או התקני תקשורת אחרים וכן מתח המוצא.
מנהלי רשתות יכולים להגדיל את טווח הקליטה של נקודות גישה על ידי שימוש במשחזרים המרחיבים את הטווח למרחקים בהם האות נחלש. בתנאים אופטימליים רשת אלחוטית יכולה לתפקד בטווחים של קילומטרים.
כדי להתחבר לנקודת גישה יש צורך בכרטיס רשת אלחוטי הנמצא בטווח התדרים המתאים והתומך בתקן המתאים.
אבטחה.
למרות שבעיית האבטחה הייתה קיימת כבר ברשתות מבוססות כבלים, חוסר באבטחה ממשית לא גרם לנזק משמעותי מכיוון שלארגונים היו אמצעי אבטחה פיזיים סבירים. ברשתות אלחוטיות האופן בו נודדים אותות רדיו מחוץ למבנים סגורים וגבולות הארגון מביא לכך שהרשת חשופה יותר מפני איומים חיצוניים כגנבי רשתות (LAN Jacking).
כתגובה, פותחו מספר שיטות אבטחה. השיטות הפשוטה ביותר מאפשרת גישה רק לכתובות MAC מסוימות. מכיוון שמחשבי צד לקוח יכולים לזייף כתובת MAC ללא מאמץ רב פותחו שיטות נוספות.
נקודות גישה רבות כוללות הצפנת WEP הנחשבת חלשה מאז נפרצה ב-2005. באותה שנה פורסם סטנדרט הצפנה חדש לנקודות גישה וכרטיסי רשת הכולל את ההצפנות WPA ו-WPA2 והציג שיפורים בתחום האבטחה.
APN ברשתות סלולריות.
חיבורים סלולריים בטכנולוגיות ה-GPRS וה-UMTS כוללים גם הם נקודות גישה לצורך התחברות לרשת.
הגדרות נקודת הגישה משתנות מחברה לחברה. בדרך כלל ההגדרה תעשה באופן אוטומטי, עם הכנסת הסים למכשיר. במידה והמכשיר אינו מתחבר לרשת, יש להגדיר ידנית.
זבד הבת
זבד הבת או בריתה (נפוץ פחות כשמחת הבת או כמסיבת הבת) הוא טקס יהודי הנהוג בעדות שונות, בו נערכת סעודת הודיה על הולדת בת במשפחה. לעיתים נערך הטקס סמוך לזמן הלידה, ואז גם מוכרז בו שמה הפרטי של הבת החדשה, בדומה לטקס ברית המילה, אך בשונה ממנו לא-מבצעים ניתוח או מילה כלל (לעומת האסלאם, בו נימולים ילדים משני המינים, ראו ח'יתאן).
שם הטקס.
המילה "זֶבֶד" שפירושה מתנה היא מילה יחידאית במקרא, המופיעה ב: . משפט זה נאמר על ידי לאה לאחר שילדה את זבולון, בנה השישי. בקרב כמה ממפרשי המקרא (למשל, בפירוש רד"ק על , וכן בפירוש ראב"ע שם) הובאה סברה שיחד עם זבולון נולדה תאומתו דינה, ככתוב בהמשך: . לפיכך ניתן למצוא רמז במילה זבד לשני הילדים שנולדו: זבולון ודינה.
פרשני המקרא מתחבטים בפענוח המילה יוצאת הדופן, ומציעים פירושים שונים: אונקלוס מפרש את המילה כ'חלק טוב' (כלומר, "האל חָלָק לי חלק טוב"); בתרגום השבעים מתורגמת המילה למילה היוונית δῶρον 'מתנה' (מקור המילה העברית דורון). פירוש זה מובא, למשל, גם אצל הרשב"ם או בפירוש האבן עזרא. הרמב"ן מפרש את המילה 'זבד' כהלחם של המילים "זה בד" ("זהו ענף"), במשמעות של ענפי צמרת מסוככים. על פי פירוש זה, הודתה לאה לאל ואמרה: "נתן לי האל את הבן הזה כמו בד טוב, תחתיו יהיה בעלי מסתופף אתי בצלו". כמו כן, בארמית משמעות המילה "זוודא" היא "צידה", ואם כן המשמעות היא שאלוהים נתן לה צידה טובה.
השם "זבד הבת" לא התקבל בכל הקהילות, ויש המעדיפים לקרוא לאירוע "שמחת הבת" או "מסיבת הבת". גם המילה "בריתה", נמצאת בשימוש כהטיית יתר של "ברית המילה" (בקיצור "ברית") שנחגגת לבנים.
חשיבות הטקס.
ביום השמיני להולדתו של כל בן יהודי, נערך טקס הברית בו מלים אותו ומכריזים על שמו. כאשר נולדת בת, לעומת זאת, אין כל חובה הלכתית או מצווה מיוחדת שעשויות להצריך את קיומה של סעודת מצווה.
לא ידוע על כל טקס רשמי לקריאת שם לתינוקת בעת העתיקה, או איזה אירוע שציין את בואה לעולם. נראה כי השוני נובע מכך שבמשך ההיסטוריה הייתה העדפה ברורה להולדת בן, עד כי למעשה לא טרחו כלל לציין שנולדה בת.
הד ראשון במקורות היהודיים לטקס כלשהו שנערך לבנות עם היוולדן מופיע בתלמוד הבבלי, אך אין מדובר באירוע ייחודי לבנות דווקא:
היווצרות הטקס בעדות ישראל.
בימי הביניים החל להתגבש טקס לציון הולדת בת בכמה מקהילות צרפת ואשכנז. בטקס זה נכחו רק נשים וילדות, שנאספו אל בית היולדת זמן מה לאחר הלידה. הילדות רקדו סביב העריסה וקיבלו סוכריות, אחר כך שאלו במקהלה: "ומה יהיה שם הילדה?" אז הכריזה האֵם בקול רם את שֵם התינוקת, ושאר הנשים הניפו באוויר את העריסה, וחזרו בקול על השם. בטקס זה גם נאמרו פסוקי "שמע ישראל" ו"המלאך הגואל", שעל פי המסורת בכוחם להגן על התינוקת הרכה. הטקס הכניס את התינוקת החדשה לקהילת הנשים בלבד, ואפילו אביה לא יכול היה להשתתף בו.
בהמשך (אולי כהשלמה לטקס הנשי), התגבש המנהג בקרב האשכנזים לציין את לידת הבת בקריאת התורה הסמוכה לאחר הלידה: האב הטרי עלה לתורה, כשהקהל מלווה אותו בשירים ובפיוטים. הגבאי ברך אותו בברכת "מִי שֶׁבֵּרַךְ" לאיחולי בריאות ליולדת ולבת, והאב הודיע את שם התינוקת. בטקס הזה, שנערך לרוב בימים שני, חמישי או שבת שלאחר הלידה (שאז מוציאים בבית הכנסת ספר תורה), האֵם והבת בדרך כלל לא נכחו. טקס זה נהוג בקהילות אשכנז עד ימינו.
במאה ה-19 החלו נוהגות מעט מקהילות יהדות המזרח לקיים טקס, שנקרא לראשונה בשם 'זֶבֶד הבת'. הטקס נערך בבית הכנסת או בבית, במרחק זמן לא קבוע מיום הלידה, בנוכחות חברי הקהילה, גברים כנשים. במהלך הטקס ניתן שֵם לתינוקת, ונאמרו בו פסוקים ופיוטים מיוחדים העוסקים בבנות ישראל ובהודיה לאל. טקס זה, בגרסאות שונות, הוא זה הנהוג עד היום.
נוסח הטקס.
מאחר שטקס זבד הבת התגבש רק בעת החדשה בקהילות שונות, הוא אמורפי מאוד, וכולל רק כמה פסוקים ופיוטים מרכזיים, להם ניתן להוסיף כל דבר. כן אומרת האם את ברכת הגומל, כפי שמקובל בטקס ברית המילה. בטקס נהוג לומר לתינוקת החדשה: "יוֹנָתִי בְּחַגְוֵי הַסֶּלַע, בְּסֵתֶר הַמַּדְרֵגָה, הַרְאִינִי אֶת מַרְאַיִךְ הַשְׁמִיעִינִי אֶת קוֹלֵךְ, כִּי קוֹלֵךְ עָרֵב וּמַרְאֵיךְ נָאוֶה" () (אם התינוקת היא הבת הראשונה של הוריה, מוסיפים את הפסוק "אחת היא יונתי תמתי אחת היא לאמה ברה היא ליולדתה ראוה בנות ויאשרוה מלכות ופילגשים ויהללוה"), וכן:
כן מקובל לומר את הפיוט:
ג'פרסון דייויס
הטבת מס
הטבת מס היא הקלה בגובה המס הניתנת לאוכלוסייה מסוימת או בגין פעילות מסוימת. ההגדרה הרשמית הנהוגה בספרות המקצועית גורסת כי הטבות מס הן "סטייה ממערכת המס הסטנדרטית המאפשרת לקבוצת אוכלוסייה או לפעילות כלכלית מסוימת תשלומי מס בשיעור נמוך מהמס הנורמטיבי המקובל במדינה".
טיב ההטבה.
מדינות מעניקות הטבות מס לעידוד פעילות כלכלית (כגון השקעה במחקר ופיתוח) או להשגת יעדים חברתיים (כגון פיזור אוכלוסין), והן מתבטאות בסיוע לקבוצות אוכלוסייה, בתמיכה במגזר כלכלי כלשהו או ביצירת תמריצים לשינוי התנהגות. הטבות מס מוענקות באמצעות שורת מנגנונים: פטורים ממס, מענקים, ניכוי ממס וזיכוי ממס, שיעורי מס מופחתים או דחייה. ההטבות מעוגנות, על פי רוב, בחקיקה מדינתית וכל העומד בתנאים ובקריטריונים השונים יהיה זכאי להן.