שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי.
היסטוריה.
העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר ובה ישב שבט עזד בין המאות ה-8' וה-9' לספירה, בבתי עץ.
בתחילת המאה ה-18' התבסס שבט קואסים בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסמי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות: עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית.
בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטה של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה.
ב-11 בפברואר 1972 הודיע שליטה, השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסמי (שליט האמירות בשנים 1948–2010), על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות.
חינוך.
בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית.
באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות, המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות.
גוג'ם
גוג'ם (געז: ጎጃም, גם: גוזם, גוז'ם) אזור היסטורי במערב אתיופיה השוכן דרומית לאגם טאנה ושהנילוס הכחול משמש כגבול הצפון-מזרחי, המזרחי והדרומי.
היסטוריה.
לפנים ישבו בגוג'ם האגאו. האזכור הראשון של השם האזור מגיע מן המאה ה-14 והתייחס בזמנו לאזור הדרום-מזרחי של גוג'ם המודרנית. כבר במאה זו תושבי גוג'ם היו לדוברי אמהרית שככל הנראה הגיעו מהאזורים הסמוכים לרבות מאמהרה. גוג'ם סופחה ככל הנראה לאימפריה האתיופית בתחילת המאה ה-14 ובראשה עמד מלך שהעלה מס לקיסר אתיופיה. במאה ה-15 היה גוג'ם לאחד מהמחוזות החשובים באימפריה ובאותה מאה כדי לחזק את השלטון הקיסרי, מינה הקיסר זרע יעקב מושל מטעמו וכן מתיישבים נאמנים שהגיעו לאזור.
בתקופת מלחמת אתיופיה-אדאל, אזור גוג'ם לא חווה פלישה אדאלית. בשלהי המאה ה-16 היגרו לדרום האזור תושבי דמות ותושבים נוצריים רבים שחיו מדרום לנילוס הכחול שנסו מפלישת שבטי האורומו לאזוריהם והתיישבו ברחבי גוג'ם. הקיסרים זה דנגל, סוסניוס, פאסילידס, יוהנס הראשון וייאסו הראשון הובילו מערכות צבאיות שיצאו מגוג'ם כנגד האונג'י-אגאו שבאגאו מדר, האורומו, השינשה של מתקל.
מהמאה ה-18 ואילך היה גוג'ם מחוז חשוב באימפריה ששליטיו נישאו בנישואים עם המשפחה הקיסרית. ברוב תקופת השופטים האזור נשלט על ידי דג'זמץ' היילו יוסדק ולאחר מכאן על ידי בנו ראס ולדה גבריאל ואז על ידי בנו דג'זמץ' תדלה גולו שהיה במאבקים תכופים כנגד דג'זמץ' זוודה שליט דמות החדשה. בתחילת המאה ה-19 המחוז נשלט על ידי גושו זוודה אשר בשנת 1852 נהרג בקרב כנגד דג'זמץ' קאסה היילו. ב-1870 מונה אדל תסמה להיות מושל המחוז ולאחר מכאן מונה למלך על גוג'ם ונטל את השם תקלה היימנות.
בשנות הכיבוש האיטלקי גוג'ם היה למחוז שבו פעלו מחתרות רבות כנגד האיטלקים ובראשם דג'זמץ' בלאי זלקה. היילה סלאסי עצמו נכנס לאתיופיה במהלך מלחמת השחרור דרך המחוז יחד עם כח גדעון. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 היו בגוג'ם מספר התקוממויות כנגד עול המיסים שבעקבותיהם הם הורדו.
בחלוקה המנהלית של המאה ה-20 היה גוג'ם למחוז שגבולו המערבי היה גבול סודאן וגבולו הצפון-מערבי היה נחל שינפה שהפרידו מקווארה. כיום רוב שטחי גוג'ם נמצאים במדינת אמהרה וחולקו בין המחוזות מזרח גוג'ם, מערב גוג'ם, אגאו מדר ובהר דר, תוך שמתקל סופחה למדינת בנישנגול-גומאז והפכה למחוז בה.
יהודים.
בגוג'ם חיו קהילות יהודיות משך זמן רב, אך אלו לא נחקרו לעומק. באיגרת רבי אליהו מפירארה מתחילת המאה ה-15 מוזכר "נהר גוזן" כנהר שעובר ביישובי ביתא ישראל. שם הנהר "גוזן" הגיע, ככל הנראה, מהשם "גוזם" שהיה שמו של האזור בתקופת הרב. הנהר המוזכר הוא ככל הנראה הנילוס הכחול או אחד מיובליו הזורמים באזור. במאה ה-16 מזכירים מקורות פורטוגזים יהודים החיים באזור גאפאת השוכן דרום מערבית מגוג'ם ההיסטורית. במאה ה-19 מוזכר כי יהודי גוג'ם מתפקדים כנפחים וייתכן שהקבוצה המכונה "בודה" והמוזכרת במקורות מאותה התקופה מתכוונת אליהם. בשנות ה-70 של המאה ה-19 מוזכר כי מלך גוג'ם תקלה היימנות לקח יהודים שעסקו בנפחות ונגרות מאבורה שבגונדר לגוג'ם כדי שאלו יבנו כנסיות, יהודים אלו עבדו כל השנה וחזרו לביתם בעונות הגשומות. בשלהי המאה ה-19 היו יהודי גוג'ם היו מטרה למיסיונרים מטעם החברה הלונדונית וזכו לביקורים תכופים.
פרובינציית גוג'ם
פרובינצית גוג'אם
פרובינצית גוג'ם
פרובינציית באגאמדיר
החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 478 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות התקבלה ב-20 באוגוסט 1980 בתגובה לחקיקת על ידי הכנסת ב-30 ביולי 1980. ההחלטה קובעת כי החוק שהתקבל כחודש לפני כן וקובע כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל ולא ירושלים המערבית כפי שהיה עד אז, הוא הפרה של החוק הבינלאומי.
ההחלטה פותחת בהבעת "דאגה עמוקה לאור חקיקת 'חוק יסוד' בכנסת ישראל המכריז על שינוי באופייה ובמעמדה של העיר הקדושה ירושלים, על הכרוך בכך לשלום ולביטחון". ההחלטה מגנה את חקיקת חוק ירושלים וקובעת כי החוק מפר את הדין הבינלאומי ואין הוא מבטל את מעמדם של תושבי מזרח ירושלים על פי אמנת ז'נבה כאזרחים הראויים להגנה בעת מלחמה. ההחלטה מכריזה על בטלות מוחלטת של כל הצעדים שנקטה ישראל לשינוי מעמדה של "העיר הקדושה ירושלים", מכריזה על אי-הכרה בחוק ירושלים ובתוצאותיו וקוראת לכל המדינות החברות באומות המאוחדות לאמץ החלטה זו. אותן מדינות-חברות שלהן משלחות דיפלומטיות בירושלים נקראות להוציא את משלחותיהן מן העיר.
הסיבה לקבלת ההחלטה היא העובדה שמזרח ירושלים אינה מוכרת כחלק ממדינת ישראל אלא כשטח כבוש מאז מלחמת ששת הימים.
ההחלטה התקבלה בקולות 14 חברות במועצת הביטחון. ארצות הברית הייתה החברה היחידה שנמנעה בהצבעה.
החלטה 478 באה בהמשך להחלטה 476 מ-30 ביוני 1980, בה נקראה ישראל בדחיפות לחדול מכל צעד אשר ישנה את אופיים ומעמדם של המקומות הקדושים בירושלים.
בעקבות החלטת ארצות הברית על העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים התכנסה מועצת הביטחון ב-18 בדצמבר 2017 לבקשתה של מצרים על מנת "לאשר מחדש כי לכל החלטה ופעולה שמבקשת לשנות את האופי, המעמד או ההרכב הדמוגרפי של ירושלים אין השלכות חוקיות והן מבוטלות". ההצעה המצרית נסמכה בין היתר על החלטה 478. אל מול 14 חברות מועצת הביטחון שהצביעו בעד הבקשה המצרית הטילה ארצות הברית וטו והבקשה להחלטה נפלה.
גלאטה
גלאטה (טורקית Galata) או פרה (Pera) היא שכונה ברובע בייאואולו (Beyoğlu), בחלק האירופי של איסטנבול. בעבר הייתה גלאטה מצודה על החוף הצפוני של מפרץ קרן הזהב, מול קונסטנטינופול.
במקום היה קיים יישוב יווני בשם Sykais גן התאנים או Peran en Sykais גן התאנים בעבר השני (הכוונה לצד השני של המפרץ) כבר לפני כאלפיים שנה. כשהתפתחה קונסטנטינופול, בתקופת האימפריה הביזנטית, הפכה גלאטה לשכונה שלה ובמאה החמישית הקים שם תאודוסיוס השני מצודה והמקום התחיל להיקרא גלאטה. יש השערות שונות למקור השם גלאטה, חלקן מקשרים אותו עם הקלטים, חלקם עם המילה היוונית Galaktos (חלב) ואחרים מתייחסים למילה Calata (מדרון). המקום התפרסם יותר בשם פרה והיה למושבם של בני גנואה ובני ונציה. במהלך מסע הצלב הרביעי המקום סבל נזקים קשים ונהרס המגדל הגדול בעת כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ובתקופת השלטון הלטיני של קונסטנטינופול (1204–1261) התחזק בה האלמנט הוונציאני. לאחר שיבת השלטון הביזנטי, המצודה הוענקה לבני גנואה, על ידי הקיסר מיכאיל השמיני, כאות תודה על תמיכת גנואה בשיבתו לשלטון בקונסטנטינופול. ב-1348 בנו בני גנואה את מגדל גלאטה, אחד מסמליה הבולטים של איסטנבול גם בימינו.
ב-29 במאי 1453, ביום כיבוש קונסטנטינופול, נכבשה גם גלאטה והפכה לחלק מקונסטנטינופול העות'מאנית. בהמשך, לאחר שינוי השם בשנות השלושים של המאה ה-20, הפכה לחלק מאיסטנבול. השם הטורקי של הרובע, בייאואולו, משמעו "בן השליט", והוא מצביע על ארמון מקומי בולט שבו שכן בנו של השליט.
החלטה 478
כוח קולון
מחוז טיגראי (היסטורי)
לושנו
סוואנורי
Machine head
הכנסייה הרומית-קתולית
מחוז סידאמו
סידאמו היה מחוז בחלק הדרומי של אתיופיה, עיר הבירה של המחוז הייתה בירגאלאם, ואחרי כן אווסה. המחוז נקרא על שם הקבוצה האתנית שבאזור הסידאמים, שהיו המרכיב העיקרי של המחוז. המחוז הוקם על חלק משטחה של ממלכת קאפה. המחוז גבל בדרום מזרחה בסומליה בדרומה בקניה במזרחה בבלה בצפון מזרחה בארסי בצפונה בשוואה בצפון מערבה בקפאה ובמערבה במחוז גמו גופה.
היסטוריה.
עם מטעי הקפה הגדולים של המחוז, סידאמו הייתה בעלת הכנסות שופעות והשטח ניתן לאצילים כגון דאג'אזמאץ' באלצ'ה אבא נפסו, שהיה המושל של הפרובינציה לפני הכיבוש האיטלקי.