עם התפתחות הטכנולוגיה, במקרים מסוימים משתמשים כיום במד טווח לייזר במקום בסרט מידה. שימוש זה נפוץ בייחוד בספורט, וכן על ידי מודדים וקבלני בניין. מד טווח לייזר בשימוש כסרט מידה מדויק ביותר, והמדידה מתבצעת תמיד בקו ישר. למכשירים אלו יש בדרך כלל תכונות נוספות, למשל היכולת לשמור תוצאות מדידות קודמות בזיכרון, וכן היכולת לכפול תוצאות של שתיים או שלוש מדידות, כדי להקל על חישוב שטחים ונפחים.
יוליוס מרגולין
יהודה יוליוס (יולי) מרגולין (ברוסית: Юлий (Юлиус) Борисович Марголин; 14 באוקטובר 1900 – 21 בינואר 1971) היה עיתונאי, סופר ופילוסוף יהודי, שנלכד בפולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לחלקה הכבוש על ידי הסובייטים ונשלח ללא משפט לחמש שנים בגולאג כ"גורם סיכון סוציאלי" (socially dangerous element).
קורות חיים.
מרגולין נולד בעיירה פינסק (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לימים בפולין וכיום בבלארוס), והתחנך בשפה הרוסית. ב-1926 נישא לאווה ספקטור. ב-1929 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
ב-1936 עלה מרגולין לארץ ישראל יחד עם משפחתו. ב-1939 חזר לפולין על מנת להסדיר עניינים הקשורים למשפחתו ולרכושו, ונלכד שם עם פרוץ המלחמה. הוא נמלט מאימת הכיבוש הגרמני לצד הסובייטי, ונעצר שם ביוני 1940.
אחרי שסירב לקבל אזרחות סובייטית נשלח ללא משפט לחמש שנות מאסר במחנה עבודה בצפון רוסיה. למרות התנאים הקשים במחנה, שכללו עבודת פרך בקור של 25 מעלות מתחת לאפס וחוסר תזונה שהביאו אותו למצב של כמו אסירי מחנות ריכוז נאצים, שרד מרגולין עד לשחרורו.
לאחר שחרורו, קיבל את אישור השלטונות הסובייטיים לחזור ללודז' שבפולין, משם יצא דרך צרפת חזרה לארץ ישראל.
את חוויותיו במחנה כתב מרגולין בספר "מסע לארץ ה"זה-קה" ("זה-קה" - כינוי ברוסית לאסיר במחנות עבודה ברוסיה, בעיקר לתעלת בלומורקנאל). הספר יצא תורגם מרוסית לאנגלית ולצרפתית, אך בישראל נדחה על ידי הוצאות הספרים. רק בסוף שנת 2013 יצא הספר בגרסתו המלאה בתרגום לעברית של ד"ר עירית שקד, בהוצאת כרמל, ירושלים, תחת הכותרת: "מסע לארץ האסירים", עם מבוא מאת פרופ' ליובה יורגנסון.
ב-1951 העיד במשפטו של דוד רוסה בפריז.
בישראל עבד מרגולין בעיקר כעיתונאי עצמאי בעיתונים שונים בארץ ("חרות"", "המערב") ובחו"ל, בעיקר בשפה הרוסית, והיה פעיל למען שחרור יהודי ברית המועצות, בין השאר באמצעות אגודת "מעוז".
נפטר בתל אביב ב-1971, ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
שרל דה בריו
ג'יימס גארנר
ג'יימס גארנר (באנגלית: James Garner; 7 באפריל 1928 – 19 ביולי 2014), היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1985 על תפקידו בסרט "הרומן של מרפי".
ביוגרפיה.
גארנר הצעיר מבין שלושה אחים צ'ארלי וג'ק, נולד בעיר נורמן שבאוקלהומה, בנם של מילדרד ווולדן וורן בומגארנר. אמו של גארנר שהייתה הלכה לעולמה כשהיה בן ארבע ושני אחיו נשלחו לגדול אצל קרובי משפחתה.
גארנר גדל במצוקה בחסות אמו החורגת, היא הרבתה להכותו כמו את שאר אחיו. בגיל ארבע עשרה אזר מספיק אומץ והצליח לגרום לאם המכה לעזוב את הבית.
גארנר הודה שאולץ על ידייה ללבוש שמלה בפומבי ונכנס למספר עימותים פיזיים עימה על מנת להגן על עצמו. התקרית סיימה את נישואיה לאביו של גארנר.
לאחר מכן נסע אביו להתגורר בלוס אנג'לס בעוד שהוא ושני אחיו נשארו לעבוד בנורמן במספר עבודות מזדמנות. בגיל 16 הצטרף לצי סוחרי הים של ארצות הברית שם הצליח להשתלב בעבודה, אך נאלץ לעזוב עקב מחלת נסיעה.
בגיל 17 הצטרף לאביו בלוס אנג'לס ולמד ב"תיכון הוליווד" שם קיבל הצעה ממורה הספורט של התיכון לדגמן חליפות ספורט. למרות השכר המכובד שקיבל הצהיר גארנר שהוא אינו אוהב לדגמן וחזר לביתו שבנורמן כדי לשחק כדורסל, פוטבול וגולף בקבוצות הספורט של התיכון המקומי.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס למשמר הלאומי ושירת שבעה חודשים בארצות הברית, לפני שנשלח כחייל רגלים בצבא ארצות הברית לקוריאה להילחם במשך 14 חודשים עם "אוגדת חייל הרגלים 24" בשיאה של מלחמת קוריאה. במהלך שירותו בקוריאה נפצע גארנר בפניו ובידו מרסיסי מרגמה ובישבנו מאש ידידותית של חייל אמריקאי.
על שתי פציעותיו קיבל גארנר את עיטור לב הארגמן, אולם את העיטורים קיבל בשנת 1983, 32 שנה לאחר שירותו הצבאי.
שירותו הצבאי תרם לגארנר רבות בתחילת דרכו בתור שחקן קולנוע מכיוון שקיבל מספר רב של תפקידים בדרמות מלחמה, בין היתר גם על המערכה בקוריאה שכה נגעה לו.
כשהשתחרר מהצבא שוכנע גארנר על ידי חברו לתיכון הוליווד להשתתף במחזה בברודוויי שם ניסה ללמוד מהכוכב ההוליוודי הנרי פונדה.
השתתף בפרסומות שקידמו אותו לתפקידי טלוויזיה, סרטו הראשון בתור שחקן קולנוע היה ב-1956 "אל עבר הלא ידוע".
שינה את שם משפחתו מבומגרנר לגארנר לאחר שהמפיצים איתם עבד הציגו אותו בתור "ג'יימס גארנר".
קריירת משחק.
פרץ בסוף שנות ה-50 בזכות תפקיד בתור המהמר ברט מווריק בסדרה "מווריק" עליו הועמד לפרס אמי, גארנר גילם את הדמות כ-30 שנה לאחר מכן בסדרה המבוססת על דמותו של ברט מאבריק בלבד, קיבל על הופעותיו מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי. התפרסם לראשונה בסרט קולנוע בתפקיד משני לצידו של מרלון ברנדו בדרמת המלחמה הקלאסית "סיונרה" בתור קפטן מייק ביילי. ב-1958 זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר, את הפרס חלק עם ג'ון סקסון ופטריק ווין.
שיחק ב-1961 ב"שעת הילדים" של ויליאם ויילר, אחד הסרטים הראשונים שעסקו בתופעת הלסביות. בסרט גילם את ד"ק ג'ו קארדין ארוסה של מנהלת בית הספר לבנות קארן רייט (אודרי הפבורן).
ב-1963 התפרסם בדרמת המלחמה "הבריחה הגדולה" בתור שבוי המלחמה, הטייס בוב הנדלי, המנסה לברוח ממחנה שבויים בגרמניה.
באותה שנה גם קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי על הופעתו בקומדיה "מגלגל העיסקות".
ב-1964 גילם בדרמת המלחמה "אמילי הופכת לאמריקאית" רס"ן בצי האמריקאי אשר נשלח בעת מלחמת העולם השנייה לאנגליה ומתאהב בבת המקום אמילי ברהם (ג'ולי אנדרוז), במהלך הסרט נפצע בעת משימה על חוף אומהה ומוכרז לשווא כחלל.
ב-1966 התפרסם בתפקיד הראשיים בדרמת המרוצים המצליחה "הפרס הגדול" בתור נהג המרוצים פיט ארון ובדרמה של דלברט מאן "מר בודווינג".
ב-1974 קיבל את התפקיד הראשי של החוקר הפרטי ג'ים סקוט רוקפור בסדרה בהפקתו של סטיבן ג'יי קאנל "תיקי רוקפורד", גילם את הדמות במשך שש עונות שבמהלכן זכה בפרס אמי לשחקן הדרמטי בתפקיד ראשי ורשם בנוסף שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
חזר לקדמת הבמה הקולנועית לאחר היעדרות קצרה בקומדיה המוזיקלית של בלייק אדוארדס "ויקטור ויקטוריה" בה גילם את הגנגסטר קינג מרשנד המתאהב בזמרת ויקטוריה גרנט (ג'ולי אנדרוז).
ב-1984 הועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי על תפקידו בסרט הטלוויזיה האוטוביוגרפי "פעימות לב".
היה מועמד בפעם היחידה לפרס האוסקר לתפקיד הראשי על הופעתו בקומדיה של מרטין ריט "הרומן של מרפי" בתור הרוקח המזדקן מרפי ג'ונס המנהל רומן עם גרושה בשם אמה מוריאטי (סאלי פילד). על הופעתו גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
שיתף פעולה עם השחקן ג'יימס וודס וזכה איתו ב-1987 בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על משחקו בהפקת הטלוויזיה "הבטחה" שבמסגרת הסדרה הביוגרפית "היכל התהילה של הולמארק". שיחק עם וודס גם בהפקה "הטיפה המרה" והיה מועמד לפרסי האמי וגלובוס הזהב.
ב-1988 שיחק לצידו של ברוס ויליס את איש החוק ואייט ארפ בקומדיית המערבונים של בלייק אדוארדס "שקיעה".
גארנר הוסיף למאזנו שני פרסי גלובוס זהב ומועמדויות אמי נוספות בתחילת שנות ה-90 על תפקידיו הראשיים בדרמות הטלוויזיה המצליחות "יום הקישוט" בתור אלברט סידני פינץ', "ברברים בשער" בתור איש העסקים הקנדי רוס ג'ונסון ו"שעורי נשימה" שם שיחק לצידה של ג'ואן וודוורד אשתו של פול ניומן שהיה חבר קרוב של גארנר.
ב-1994 שיחק בגרסתו הקולנועית של ריצ'רד דונר לסדרה המפורסמת "מווריק" בה כיכב גארנר בתפקיד הראשי לפני כ-40 שנה. את תפקידו של ברט מווריק קיבל מל גיבסון, בעוד שגארנר הסתפק בתפקיד מארשל זיין קופר שמתגלה במהלך הסרט כאביו של ברט מווריק.
שיחק ב-1996 לצידם של דן אקרויד וג'ק למון בקומדיה הפוליטית "נשיאים בצרות" בתור נשיא ארצות הברית לשעבר מאט דאגלס.
בשנת 2000 השתתף בדרמה של קלינט איסטווד "ספייס קאובויס" לצידם של כוכבי הקולנוע טומי לי ג'ונס, דונלד סאת'רלנד ואיסטווד בעצמו וגילם את הנווט בגמלאות קפטן טאנק סאליבן.
לאחר מכן דיבב בסרט האנימציה "" והתפרסם בדרמות "סודות של יה-יה" בתור רועה הצאן ג'יימס ווקר ו"היומן" בתור דמותו המבוגרת של נוח קולהון.
חיים אישיים.
גארנר הוא גולפאי חובב הכיר את אשתו לואיס קלארק בקמפיין של עדלי סטיבנסון לנשיאות ארצות הברית שנערך ב-1956, קלארק וגארנר התחתנו שבועיים בלבד לאחר שהכירו.
הזוג גידל ביחד שתי בנות: קימברלי מנישואיה הראשונים של קלארק וגרטה אותה הוא אימץ כאשר זו הייתה בת תשע.
נכנס להיכל התהילה של מדינת אוקלהומה בשנת 1986.
פסל של גארנר בדמותו ברט מווריק הוצב בשנת 2006 בעיר הולדתו נורמן, אוקלהומה כשגארנר בכבודו ובעצמו חונך אותו.
גארנר סבל ממספר בעיות רפואיות שגררו ניתוח מעקפים ב-1988 בעקבות בעיות לב וניתוח להחלפת שתי ברכיו בשנת 2000.
ב-2008 עבר שבץ מוחי שבעקבותיו אושפז ונותח. ב-2014 מת בגיל 86.
יולי מרגולין
יהודה מרגולין
דפיציט דמוקרטי
דוד ארליך
דוד ארליך (7 באפריל 1959 – 22 במרץ 2020) היה סופר ומסעדן ישראלי, מייסד ובעלי בית הקפה הספרותי "תמול שלשום".
קריירה עיתונאית.