השיר נכתב בעקבות המבצע להצלת יהודי דנמרק מידי הנאצים, שאירע ימים מעטים קודם לפרסום השיר. בבית זה אנו רואים זאת בבירור, באמצעות השורה: "ועת שודיה אמרה: "הנני מקבלת מגבול דניה את כל היהודים הגולים".
הבית השלישי.
בבית זה, עושה אלתרמן אנלוגיה בין פשטות השפה השוודית, כביכול, לבין פשטותה ונדיבותה של האומה עצמה. לדבריו, בשפות של "עמי החלד" ישנן מילים כגון: "אינפילטרציה", "קווטה", ו"ויזה", אך בלשון השוודית מקבלים אורחים בזרועות פתוחות ובלי דרישות ואישורים:
הבית הרביעי.
המשורר ממשיך להלל את מדיניותם האנושית של השוודים.
הבית החמישי, השישי והשביעי.
בבתים האלה חלה תפנית קלה בשיר. אלתרמן מפנה אצבע מאשימה לכיוון המדינות שלא קיבלו את פליטי המלחמה היהודים, ומוכיח אותן על קור ליבן.
הבית השמיני והתשיעי.
בבתי הסיום, עובר אלתרמן לעולמות עליונים, ומדגיש את גודל המעשה ("הולידו דמעה בעיני מרום") עד כדי כך שגרם לאל לדמוע.
גונגסן לונג
משה בן-שבת אמזאלג
פרופ' משה בן-שבת אמזאלג (בפורטוגזית: Moisés Bensabat Amzalak; 4 באוקטובר 1892 - 6 ביוני 1978) היה כלכלן יהודי-פורטוגזי מפורסם אשר עמד בראש האקדמיה למדעים של פורטוגל וכיהן למשך 52 שנה כנשיא הקהילה היהודית במדינה. נחשב לאחד מגדולי הכלכלנים הפורטוגזים בעת החדשה ולאחד מהבולטים שבבני הקהילה היהודית המתחדשת של פורטוגל. מלבד מחקריו בכלכלה, עסק גם בחקר שפות שמיות, יהדות ספרד בימי הביניים ותרבות עברית. היה העורך הראשי של כתבי עת אקדמאים בנושאי כלכלה ומזרחנות וכן של העיתון היומי הפורטוגזי הפופולרי "או סקולו".
קורות חיים.
משה בן-שבת אמזאלג נולד ב-4 באוקטובר 1892 בליסבון שבפורטוגל, בן למשפחה יהודית שהיגרה לשם כמה עשורים לפני כן ממרוקו והייתה ממחדשי היישוב היהודי במדינה. בילדותו למד בבתי הספר העירוניים בעיר, והצטיין בלימודיו בגימנסיה בליסבון. לאחר מכן למד באוניברסיטת ליסבון ובשנת 1921 השלים תואר ד"ר לכלכלה. הוא התקבל כפרופסור בפקולטה לכלכלה ופיננסים של האוניברסיטה הטכנית של ליסבון, בהמשך עמד בראש הפקולטה ובשנת 1956 מונה לרקטור האוניברסיטה. כמו כן הוא עמד מאחורי הקמת המכון למדעים גבוהים בליסבון ועמד בראשו.
אמזאלג נחשב לאחד מגדולי הכלכלנים הפורטוגזים בעת החדשה ועזר לנסח רבים מהחוקים הפיננסים של המדינה. קורפוס כתביו מונה עשרות ספרים ולמעלה מ-300 פריטים ביבליוגרפים בנוסף למאות מאמרים עיתונאיים. הוא זכה להכרה אקדמאית גם מחוץ לתחומי פורטוגל, וקיבל במהלך חייו תואר דוקטור לשם כבוד מ-12 אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת פריז, שטרסבורג, בורדו, פואטייה, אלג'יר ועוד. מלבד זאת היה מרצה-אורח באוניברסיטאות רבות, לרבות אוניברסיטת אוקספורד והאוניברסיטה העברית.
אמזאלג היה דמות ציבורית בולטת בפורטוגל. כיהן כחבר באקדמיה למדעים של פורטוגל ובהמשך גם עמד בראשה. שימש כנשיא לשכת המסחר של פורטוגל, חבר במועצה להשכלה גבוהה, ראש הוועדה לקבלת דיפלומטים לשירות החוץ, נואם מוכר מעל במות שונות ויועץ כלכלי לממשלת פורטוגל. אמזאלג כיהן גם כעורך הראשי של העיתון הפורטוגזי היומי "או סקולו" (O Século), אחד העיתונים הנפוצים בפורטוגל באותה תקופה.
אמזאלג נודע כתומך גדול של ליברליזם כלכלי. עקב עמדתו זו, הוא ראה תחילה בעליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנות ה-30 כמשקל-נגד חיובי להתפשטות הקומוניזם באירופה, וזאת הייתה גם עמדת עיתונו "או סקולו". הוא אף קיבל בשנת 1935 מדליה משגריר גרמניה בליסבון על הצגת עמדות אלו. אולם בהמשך הבין את כוונות הנאצים, ובזמן מלחמת העולם השנייה עצמה אף השפיע על שליט פורטוגל אנטוניו סלזר להעניק מקלט לקבוצות של פליטים יהודים משאר אירופה כדי להצילם מהשואה, ואכן, עשרות אלפי יהודים ניצלו בצורה זאת והגיעו לפורטוגל במהלך מלחמת העולם השנייה.
אמזאלג כיהן כנשיא הקהילה היהודית בפורטוגל במשך 52 שנה, משנת 1926 עד פטירתו בשנת 1978, והיה מהדמויות היהודיות הבולטות בפורטוגל בעת החדשה. הוא היה ציוני נלהב עוד מצעירותו ותומך גדול של ישראל לאחר הקמת המדינה. בשנת 1912 אף הוציא לאור את התרגום הראשון לפורטוגזית של ספרו "מדינת היהודים" של הרצל. כמו כן הוא עסק בחקר היהדות ושימש כעורך הראשי של כתב העת הפורטוגזי הראשי ללימודים יהודיים ("da Revista de Estudos Hebraicos"). מעל דפיו פרסם עשרות מאמרים בנושאי היסטוריה, תרבות והגות יהודית, במיוחד על יהדות חצי האי האיברי בימי הביניים. פרסם גם מספר רב של ספרים בנושאים אלו וכן העלה מהאוב כתבי יד יהודים ועבריים מימי הביניים והוציא אותם לאור.
תחומי כתיבתו כללו גם התעניינות רחבה יותר בספרות, כולל הספרות הצרפתית, אנגלית, ספרדית, עברית וערבית. בכל שפות אלו אמזאלג שלט היטב, ומעל דפי עיתונו א-סקולו הוא פרסם טור קבוע של ביקורת ספרות משפות שונות. התעניין גם במוזיקה ופרסם מספר ספרים קצרים על הנושא כגון ספרו "המוזיקה של שופן: ציונים אמנותיים" (1913).
במהלך חייו הוא זכה להוקרה ממספר ממשלות אירופאיות כולל אות הכבוד "הקרדון הגדול" של פורטוגל, צלב לגיון הכבוד של ממשלת צרפת, "קצין גבוה של אולב הקדוש" מממשלת נורווגיה, "קצין גבוה פולוניס ריסטיטוט" מממשלת פולין ועוד.
אמזאלג נפטר ב-6 ביוני 1972, בגיל 86. הוא מונצח בפורטוגל בדרכים שונות, כולל רחוב על שמו בעיר ליסבון. אמזאלג בחר להקבר בחלק מוזנח בשולי בית העלמין היהודי של ליסבון, לאות הזדהות עם אישה, בת לצאצאי אנוסים, שמספר שנים קודם לכן סורבה על ידי ראש חברת קדישא המקומית להקבר בבית העלמין היהודי, אלא נטמנה בקצהו, עם המתאבדים וחסרי הזהות. כפי שכותב הרב אליהו בירנבוים:
לקריאה נוספת.
אברהם אלמליח, הפרופסור משה בן-שבת אמזלאג : חייו ופעלו הספרותי, הכלכלי, ההיסטורי והמדעי, ירושלים :דפוס אחוה, תשכ"ב.
משה בן שבת אמזאלק
משה בן שבת אמזאלג
משה בן שבת אמזלג
סעד בן מנצור אבן כמונה
קאגואס
משה אמזלק
משה אמזאלג
משה אמזלג
או מוציא
מיפוי חשיבה
אדובי קריאייטיב סוויט
Atom Heart Mother World Tour
Atom Heart Mother World Tour היה סיבוב הופעות בינלאומי של להקת פינק פלויד. הסיבוב התחיל בספטמבר 1970 והסתיים באוקטובר 1971. במהלכו הלהקה הגיעה לראשונה למדינות כגון אוסטרליה ויפן. הופעות אלו נועדו לקדם את אלבומם החדש של הלהקה תחת אותו השם, שהיצירה המרכזית מתוכו, כללה השתתפות של כלי נגינה קלאסיים רבים. כדי לנגן חלקים אלו, שכרה הלהקה תזמורות ונגנים קלאסיים מקומיים בכל מקום בו הם הופיעו.
במהלך שהותם ביפן, הלהקה נדרשה להחליט על הדימוי של העטיפה לאלבומם העתידי Meddle. המעצב הגרפי של אלבומיהם סטורם ת'ורג'רסון יצר קשר עם הלהקה בשיחת טלפון טרנס-אטלנטית והציע דימוי אשר לא היה מקובל על הלהקה, שביקשה שהעטיפה תציג דימוי של "אוזן מתחת למים", וכך אכן היה.
היסטוריה.
לפני תחילת סיבוב ההופעות, פינק פלויד ניגנו בהופעות בתחילת 1970 שירים ממגוון הרפרטואר שלהם, לרבות קטע אינסטרומנטלי שנכתב עבור הפסקול של הסרט נקודת זבריצקי. הקטע נקרא "The Violent Sequence" (בתרגום חופשי:"הקטע האלים"). קטע זה היה הבסיס לשיר "Us and Them" שמאוחר יותר ייכלל באלבומם הנמכר ביותר – The Dark Side of the Moon. ההבדל העיקרי בין הקטעים היה היעדר המילים מהגרסה הראשונה. למעט זאת, שני הקטעים זהים כמעט לחלוטין.
קטע נוסף שניגנו באותה תקופה בשם "Embryo", לא פורסם בתקליט עד ליציאת תקליט האוסף של הלהקה "Works".
בינואר 1970, התחילה הלהקה לנגן בהופעות קטע אינסטרומנטלי ללא כותרת, שייהפך בסופו של דבר לשיר המרכזי של אלבומם הבא Atom Heart Mother. בשלב זה, הקטע עדיין נוגן ללא עיבוד לתזמורת ומקהלה, כפי שהוא יופיע בגרסת האלבום (בעזרתו של המלחין רון גיסין, שעזר ללהקה לסיים את העבודה על היצירה). זו הייתה הפעם הראשונה שהלהקה ניגנה קטע לא גמור בהופעות חיות כחלק מתהליך העבודה עליו (דבר שהם ימשיכו לעשות עד 1975).
רשימת שירים.
רשימת שירים אופיינית של הופעת הלהקה במהלך הסיבוב כללה את סדר השירים הבא:
הנחיית מרדף
הנחיית מרדף (באנגלית: Pursuit guidance) היא שיטת הנחיה שנעשה בה שימוש נרחב בטילי תקיפה קרקעיים ישנים.
בהנחיית מרדף הטיל מונחה כך שווקטור המהירות שלו תמיד מצביע ישירות על המטרה, כלומר יש לו את הכיוון של קו הראייה למטרה. באיור מתוארת הנחיית טיל בשיטה זו אל מטרה שנעה בקו ישר, כאשר הנקודות המודגשות על מסלול המטרה מציינות מרווחי זמן שווים.
החסרון הבולט בשיטה זו הוא שברוב התרחישים הטיל מחמיץ את המטרה בפעם הראשונה, ומובל למצב של רדיפה אחר זנב המטרה לקראת סיום מעוף הטיל. זה נובע מכך שבקרבת המטרה נדרשת מהטיל תאוצה גבוהה מאוד, שלעיתים קרובות עולה על יכולת התמרון הנכללת במעטפת הביצועים של הטיל. הדבר מוביל את הטיל לעוף למרחק רב יותר, ומגביר את הסבירות שלטיל יאזל הדלק או לא יגיע למטרה.
לעומת זאת, מרדף אחר זנב עשוי להיות טוב יותר בעבור טילי אוויר-אוויר מונחי חום, כיוון שהחלק החם ביותר במטוס הוא החלק האחורי של צינור פליטת הסילון.
כיוון שמחשבים מודרניים מאפשרים את היישום של חוקי הנחיה מורכבים יותר, בהנחיית מרדף כמעט ולא נעשה שימוש בטילים מודרניים.
היסטוריה.