יצירותיו של נאדל מילאו מספר פונקציות בו-זמנית: הן בוצעו במהלך קונצרטים ובמהלך דרשות בבתי כנסת, והיה להן ממד חינוכי בהרצאות וברסיטלים, מאחר שהן הציגו לקהל היהודי סוגים שונים של מוזיקה הן ברמה העיונית והן ברמה המעשית.
בשנת 1923 הזמינה הקהילה היהודית בברלין את נאדל לאסוף ולארגן מוזיקה חדשה עבור התפילה שלהם, ובעקבות זאת חיבר נאדל שבעה כרכים על מוזיקה לבתי כנסת עבור חזנים, מקהלה ואורגן, מלאכה שהושלמה ב-8 בנובמבר 1938 (ערב ליל הבדולח). האנתולוגיה, שהייתה ביטוי לתשוקתו לקיבוץ הרפרטואר הנכבד של המוזיקה היהודית, הכילה שירים עממיים וליטורגיים.
משנת 1918 החל נאדל לעסוק בציור, ובעיסוקו זה הושפע מן היהדות ומן הזרם האקספרסיוניסטי באמנות. הוא יצר 40 דמויות תנ"כיות ומספר רב של דיוקנאות עצמיים.
על אף שבתקופת השואה הצליח נאדל לקבל אשרת יציאה לאנגליה, הוא היה חלש ומדוכדך מכדי לעשות את המסע. ב-12 במרץ 1943 הוא נשלח למחנה הריכוז אושוויץ, שם נספה באותה שנה.
נאדל אסף כתבי יד ישנים של מוזיקה יהודית שהפכו לחלק מספריית המוזיקה הנרחבת שלו. לפני גירושו הוא הותיר את ספרייתו אצל שכן, שהצליח להציל חלק ניכר ממנה. אריק מַנדל, אספן נלהב וחבר אישי של נאדל, רכש את האוסף מהמשפחה והעביר אותו לארכיון מכללת גרץ היהודית בפילדלפיה.
יומניו של נאדל ניצלו על ידי הציירת קתה קולוויץ.
יום מול
יום המוֹל הוא יום חג לא רשמי הנחגג מדי שנה לכבוד המול. תאריך החג הוא 23 באוקטובר בין 6:02 בבוקר לבין 6:02 בערב.
רקע.
המול הוגדר בשל צורך להמציא יחידת מידה המגדירה מספר גדול של חלקיקים. זאת בשל חוסר הנוחות בחישובים סטויכיומטריים בכימיה ובפיזיקה, אשר הצריכו שימוש במספרים עצומים. היות שבתגובה כימית אטומים מגיבים עם אטומים אחרים, ללא קשר למסתם ולגודלם, נוח יותר להשתמש ביחידה המתייחסת למספר החלקיקים. מספר אבוגדרו formula_1 הוא מספר החלקיקים (אטומים, מולקולות, או יחידות נוסחה) הנמצאים במול חומר נתון. מול, או מספר אבוגדרו, הוא מספר החלקיקים ב-12 גרם של פחמן 12. מדענים נעזרים במספר זה כדי לחשב את מספר החלקיקים המצויים בכמות חומר.
החג.
החג נהגה בתחילת שנות השמונים על ידי מורת בית ספר תיכון בארצות הברית שהציעה דרך להגברת ההתעניינות במקצוע הכימיה. ב-1991 נוסדה בארצות הברית קרן לאומית ליום המול. בהשראת מספר אבוגדרו, החג נחגג ב-23 באוקטובר בין 6:02 בבוקר לבין 6:02 בערב.
החג נחגג במדינות רבות בעולם בקרב תלמידי כימיה. בשנים האחרונות נחגג יום המול גם בישראל במגמות כימיה בתיכונים ומצוין על ידי ניסויים כימיים שונים.
שוק רמלה לוד
שוק רמלה לוד הוא שוק מזון וביגוד ישראלי, שהתקיים תחילה ברמלה ולוד ובהמשך הפך לשוק הנודד גם במספר מקומות נוספים ברחבי ישראל. בין השאר השוק מתארח למשך יום בשבוע בעין המפרץ, בירושלים (ליד תחנת הרכבת מלחה), באזור התעשייה של עמק חפר ועוד. השוק פעל מספר פעמים בעבר ללא רישיון קבוע בחלק מהמקומות, או נתקל בהתנגדות גורמים מקומיים, ולכן עבר לאורך השנים בין אתרים שונים (למשל ממתחם "ביג" בקריית אתא לעין המפרץ, ומתחנת האוטובוסים המרכזית "אגד" בפרדס חנה אל אזור התעשייה עמק חפר).
לעיתים מאמצים שווקים נודדים ברחבי הארץ את הכינוי "שוק רמלה לוד" לשווקיהם, אף כי אינם במקור משוק זה. ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בחיפה כי השם "שוק רמלה לוד" אינו בחזקת קניין רוחני, ולכן לכל אחד ניתנת הזכות להשתמש בו.
שוק רמלה-לוד
קבוצת תעבורה
חברת תעבורה אחזקות בע"מ (באנגלית: Taavura Holdings Ltd) היא חברת ההובלה והלוגיסטיקה הגדולה בישראל ומרכזה ברמלה.
היסטוריה.
קבוצת תעבורה נוסדה בשנת 1955 על ידי אברהם (בונדי) לבנת, יחד עם צבי קדצקי. בשנת 1957 הצטרף אחיו של אברהם לבנת, יצחק לבנת, כשותף בחברה. בראשית שנות ה־60 נכנסה החברה לתחום הובלת המלט בתפזורת. החברה גם נכנסה לתחום הובלת מכוניות (עד אז נהוג היה להוביל את המכוניות מהנמל בנהיגה בהן). בנוסף, החברה החלה להתמחות בהובלה מיוחדת של מטענים חריגים בגודלם, בעיקר בעבור חברת החשמל. בשנת 1996 פורקה השותפות בין אברהם לבנת לבין אחיו יצחק וקדצקי. באותה שנה נכנסה תעבורה לתחום המטענים האוויריים, כאשר רכשה 31% מקבוצת ממן - מסופי מטען וניטול, שהופרטה מספר שנים קודם לכן.
בשנת 2005, החברה נכנסה כשותפה עם אגד בחברת היסעים "אגד פלוס תעבורה" המונה כ־200 אוטובוסים, ב-2006, חברת "אגד פלוס תעבורה" אוחדה עם "אגד אישי" (חברת בת של אגד) והפכה לחברת אגד תעבורה.
בשנת 2002 נכנסה לשותפות עם אי די בי חברה לפיתוח של נוחי דנקנר. באותה שנה הוכרזה תעבורה תפזורת מונופול בתחום הובלת מלט בתפזורת.
בשנת 1998 רכשה קבוצת תעבורה, בשותפות עם בני גאון, את חברת "המשביר השקעות" מידי האגודה השיתופית המשביר המרכזי. באותה עת הייתה ל"משביר השקעות", מחזור מכירות שנתי של כ-850 מיליון שקל, באמצעות החזקה במספר חברות בת, ביניהן המשביר סוכנויות, המשביר לחקלאי, המשביר מזון, המשביר מחסני אופנה, וחברת ממסר, יבואנית משאיות איווקו וטרקטורים מתוצרת ג'ון דיר.
בשנת 2010 מינה לבנת את ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט, ליושב ראש הקבוצה. לבנת הסביר את המינוי: "הקשר בין אהוד אולמרט למשפחתי החל עוד לפני קום המדינה, עת שימשתי כמדריך בשורות האצ"ל והוצבתי בשוני ליד בנימינה ובהיותי פליט שואה, ללא משפחה גרעינית בארץ, הוזמנתי לא מעט פעמים לסעודות שבת בבית משפחת אביו של אהוד אולמרט בנחלת ז'בוטינסקי.
בשנת 2009 הקימה קבוצת תעבורה את מוזיאון המשאיות והתובלה ברמלה.
מתחם תעבורה ברמלה.
מאז שנות ה-50 מפעילה קבוצת תעבורה את המרכז הלוגיסטי שלה ברמלה, שבמקור היה ממוקם במתחם המשתרע על כחמישים דונמים צמוד לכביש 44 ולרחוב תל חי ברמלה. בשנת 2008 עברה קבוצת תעבורה למתחם חדש צמוד למחלף נשרים והצטלבות הכבישים 40 ו-44. הצורך במעבר היה עקב שדרוג והכפלת קו הרכבת לוד-נען-באר שבע, שבמקור עוקף בקשת גדולה את מתחם תעבורה הישן מצד דרום, וחייב את הרכבת להאטה משמעותית. כדי ליישר את התוואי נדרשה העברת המסילה בתוך מתחם תעבורה.
בעלי עניין.
בעבר החזיקה משפחת לבנת ב-63% מהחברה, מכיוון שהייתה לה בעלות חלקית גם בנשר מפעלי מלט ישראליים דרך אחזקתה באי די בי חברה לאחזקות (בשותפות עם נוחי דנקנר) ששלטה ב"משאב" דרך כלל תעשיות.
משפחת לבנת החזיקה ישירות ב-50% מהחברה באמצעות חברת "אברהם לבנת בע"מ", ונשר מפעלי מלט ישראליים החזיקה ב-50%, כאשר המיליארדר לן בלווטניק שולט בנשר מפעלי מלט ישראליים, באמצעות חברת האם "משאב", שנמצאת בבעלותה המלאה (100%) של כלל תעשיות. כלל תעשיות רכשה את חלקה בחברה ממשפחת לבנת בשנת 1996, תמורת 120 מיליון שקל.
במאי 2019 מכרה כלל תעשיית את אחזקתה בקבוצת תעבורה: 20% ללאומי פרטנרס, 20% לחברת הפניקס, ו-10% למשפחת לבנת, שאחזקתה מגיעה עקב כך ל-60%.
אל-אוואלי (נהר)
מהדק ניירות
מהדק ניירות הוא כלי המשמש כדי להדק גיליונות נייר ביחד העשוי בדרך כלל מתיל פלדה כפוף מעוצב כלולאה.
מהדקי ניירות הם ברובם וריאציות של סגנון Gem שהוצג באזור 1890 או מוקדם יותר ומאופיין בשתי לולאות כמעט מלאות שנעשות על ידי חוט פלדה כפוף.
המשותף למהדקי הניירות הטובים השונים הוא ניצול של הפיתול והגמישות בחוט והחיכוך בין החוט הברזל והנייר.
השימוש במהדקי הניירות נעשה על ידי השחלת הדפים בין קפלי המתכת של מהדק בודד. אופן איסוף זה אינו מחורר את הנייר, אך לעיתים מכופף קלות את האזור הקרוב למהדק. כאשר מספר מתון של גיליונות מוכנסים בין שתי הלשונות של המהדק, הלשונות יופרדו במתיחה, דבר שיגרום לפיתול הכפוף של החוט להדק את הדפים ביחד. גיליונות רבים מדי יגרמו למתיחה מוגזמת שתהרוס את האלסטיות של המהדק וכתוצאה מכך תגרום לעיוות בלתי הפיך של צורת החוט.
צורה וקומפוזיציה.
מהדקי ניירות הם בדרך כלל בצורה מלבנית עם דפנות ישרות, אבל הם יכולים להיות גם בצורה משולשת או עגולה, או צורות מורכבות יותר. החומר השכיח ביותר שמהם הם מורכבים הוא פלדה או מתכת אחרת, אבל גם פלסטיק הוא נפוץ. יש סוגים אחרים של מהדקי נייר שמשתמשים במערכת של שני חלקים כדי להדק. החידושים האחרונים בתחום כוללים מהדקי ניירות מפלסטיק המצופים בצבע מטעמי אסתטיות ומהדקי קפיץ לקלסר. בחלק קטן מהמהדקים, על מנת למנוע שריטות ונזקים אחרים לנייר כאשר "מלבישים" עליו את המהדק, קצוות החוט הם כדוריים או עגולים.
לעיתים יש קטע גלי באמצע העיקול במהדק, במיוחד עם מהדקי ניירות גדולים, כדי למנוע החלקה בעת חיבור כמויות גדולות של נייר.
היסטוריה.
העדויות המוקדמות ביותר למהדק ניירות נמצאו בשומר, לפני כחמשת אלפים שנה. לא ידוע מיהו הממציא הראשון של מהדק הניירות הראשון. לעומת זאת, ישנם היסטוריונים הסבורים כי הביזנטים היו הראשונים להשתמש במהדק הניירות, שהיה עשוי מברונזה. עם זאת, מהדקים אלו היו יקרים לייצור ושימשו רק כדי לחבר את המסמכים הקיסריים.
על פי המוזיאון לתולדות המוקדמות של המשרד, הפטנט הראשון עבור מהדק ניירות עשוי מתיל כפוף נרשם בארצות הברית על שמו של סמואל ב. פיי כפטנט מספר 64,088 ב-23 באפריל 1867. מהדק זה נועד במקורו בעיקר כדי לחבר כרטיסים לבד, אם כי צוין בו שניתן גם לחבר את הכרטיסים לנייר. למרות תפקודו ומעשיותו של המהדק שלו, תכנונו של פיי יחד עם 50 פטנטי עיצוב אחרים לפני 1899 לא נחשבים כמזכירים את העיצוב של המהדק המודרני. עיצוב נוסף שראוי לציון הוא מהדק הניירות שנרשם כפטנט על ידי ארלמן ג'יי רייט בארצות הברית ב-1877. מהדק ניירות זה פורסם באותה תקופה כמהדק ששימושו לחיזוק עיתונים.