לפי דיווחים גריר קיבלה ב-1998 חצי מיליון ליש"ט לכתיבת ספר המשך – "The Whole Woman" (האישה השלמה), שבו היא תוקפת מגמות בפמיניזם בן ימינו. זה הספר הראשון מבין ארבעת הקודמים, בו קוראת תיגר על הרעיון של הניצול כלפי נשים הנמשך לאורך העולם בתחומי בריאות, סקס, אופנה, אימהוּת, עבודה ופוליטיקה. הספר מדבר על שחרור האישה ולא על שוויון בין נשים לבין גברים, כמטרה פמיניסטית פוליטית. במובן זה היא נשארת פמיניסטית רדיקלית, מתעניינת באופן שבו חייהן של נשים ניתן לשיפור על ידי ארגון בדלני. גריר מציגה טענות גורפות בשלושים וחמישה פרקים קצרים המרכיבים את ספרה המבוססים על מושגים של רומנטיות וטבע. בעולמה של גריר, דבר לא השתנה לטובה בחייהן של נשים.
The Beautiful Boy (הנער היפה).
ב-2003, גריר ממשיכה לעורר מחלוקת, גם בכוונה תחילה. היא פרסמה את הספר The Beautiful Boy (הנער היפה), המכיל ציורים ותצלומים של נערים בעירום, היו שראו בו פרויקט לגיטימי בהיסטוריה של האמנות, ואילו אחרים האשימו אותו בפדופיליה.
עמדותיה הפמיניסטיות.
גריר טוענת שהסטריאוטיפ שנקבע בתרבות שלנו, לפיו נשים נתפסות כאובייקט מיני, אינו מתיישב עם יעודה הביולוגי של האישה כאם, שנקבע על ידי הטבע,
ומציינת את הפמיניסטיות שמותקפות לא אחת על כי הן מפחיתות מערך האימהות. לפי גריר, אין מקום להאשמה זו מאחר שהאימהוּת הגיעה לשפל המדרגה זמן רב קודם שפרץ הגל החדש של הפמיניזם. כמו כן, גריר טוענת שממשלות אינן יכולות לתכנן משפחות. הן אינן יכולות להשפיע אפילו על מבנה המשפחה כי עצם המבנה הביורוקרטי שלהן מונע זאת. ככל שהממשלה מגבירה את מעורבותה בחיי המשפחה, נחלש והולך כוחה. סובסידיות לתמיכה בילדים אינן יכולות להוות תמריץ לילודה.
סוגיה נוספת הבולטת בעמדותיה של גריר היא האיום הגברי ואונס. עבור גריר מדובר בנושא אישי עקב האונס שעברה. גריר טוענת שבחברה המודרנית קיים בקרב הנשים פחד המונע מהן לנוע, להתלבש ולנהוג בחופשיות. לפי גריר, על הנשים להשתחרר מהפחד ולהשיל את ההשפעה המשתקת של המיתוסים הגבריים, בראש ובראשונה המיתוס הפאלי. נוסף לכך, גריר מדברת רבות על שחרורה האמיתי של האישה. לפיה, על הנשים להבין כי ישנו חוסר התאמה בסיסי בין המינים, ואף ממליצה על קהילות נפרדות נשיות ורואה בדורות של משפחות מטריאכליות במצב של גירושין ואיגודים אחרים הטרוסקסואלים מוחים, אב טיפוס מודרני חדש בעולם. כמו כן, במסגרת עמדותיה הפמיניסטיות גריר מעבירה ביקורת על הפמיניסטיות החדשות, המשתייכות לגל השלישי של הפמיניזם, וטוענת כי בשלושים השנים האחרונות הפמיניזם הפך מפמיניזם של השראה לפמיניזם שאפתן.
פעילותה כפמיניסטית.
במסגרת פעילותה הפמיניסטית כתבה גריר בכתבי עת מגוונים, החל ב-Spare Rib הפמיניסטי-רדיקלי ועד למגזין הגברים Esquire. גריר פרסמה גם כמה עבודות אקדמיות ואוספי מאמרים וקידמה כותבים לא ידועים, שאותם פרסמה לפעמים בהוצאה לאור משלה. ב-1971, הייתה חלק מצוות פמיניסטיות שהתייצב מול הסופר נורמן מיילר בוויכוח על שחרור נשים, שזכה לפרסום רב.
כתיבת ספריה הייתה גם היא חלק מפעילותה הפמיניסטית, ומאז הפרסום בשנת 1970 של "הסריסה", ג'רמיין גריר הפכה לשם נרדף לפמיניזם.
גריר הייתה פעילה רבות בתקשורת המערבית, ורשת BBC אף רצתה לצלם סרט תיעודי על חייה. היא הייתה ללא ספק כוכבת תקשורתית של הגל השני של הפמיניזם. ב-1971, הוכתרה לאשת השנה בבריטניה, וכונתה הכוהנת הגדולה של שחרור נשים וראתה עצמה כמי שהביאה את הפמיניזם לאמצעי התקשורת ההמונית. עם זאת, הופעותיה של גריר בתקשורת גררו ביקורת פמיניסטית כלפיה. פמיניסטיות מסוימות האמינו שהופעות אלה היו למעשה חיזוק של סטריאוטיפים שליליים של נשים. המחוות הפרובוקטיביות המכוונות שלה, ביניהן המופע עם נורמן מיילר וכתיבתה למגזינים פורנוגרפיים כגון "פלייבוי", הוסיפו לעוינות פמיניסטית כלפיה.
החל משנת 2000, הופיעה גריר בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן: "יש לי חדשות בשבילך" (בשנים 2000, 2002, 2004, 2005 ו-2009), האח הגדול (2005), התוכנית של השף גורדון רמזי (2008) ותוכניות טלוויזיה נוספות. לרבות מתוכניות טלוויזיה אלה הצליחה גריר להכניס ביקורת פמיניסטית.
עמדותיה על טרנסג'נדריות.
בדומה לעמיתותיה מהגל השני של הפמיניזם ג'ניס רדמונד ושילה ג'פריז גריר מעבירה ביקורת מהותנית על טרנסג'נדריות ואינה מכירה בנשים טרנסג'נדריות כנשים. גישות אלה נתפשות לעיתים כטרנספוביות או טרנסמיזוגיניות ואף כונו בפי מתנגדיהן פמיניזם רדיקלי מדיר טרנסג'נדריות (Trans-Exclusionary Radical Feminism או TERF).
בספרה "The Whole Woman" משנת 1999, היא כתבה:
באירועי קידום המכירות לספר, גריר התבטאה באופנים שנתפשו כטרנספוביים, ומאז חזרה על דבריה פעמים רבות, כשבין אמירותיה "זה שכרתת את הזרג שלך לא הופך אותך לאישה" ו"אם הרופא יאריך את אוזניי... זה לא יהפוך אותי לכלב". כתוצאה, קמו התנגדויות ומחאות נגד השתתפותה באירועים פמיניסטיים, כשאחד המתוקשרים מביניהם אירע באוניברסיטת קרדיף. גריר טענה שהיא חוותה מה שמכונה "No Platform", סוג של חרם שבו אדם או ארגון מנועים מלדבר בפלטפורמה ציבורית. אך למעשה, לאחר מהומה תקשורתית בעד ונגד הרחקתה מן האירוע, ועצומה עליה חתמו כ-3000 סטודנטים שביקשו את ביטול נאומה, גריר עצמה ביטלה את הנאום שלה, בטענה שבגיל 76 אין בכוחה לעמוד מול מחאה, אך הגישה את הנאום המתוכנן חודש לאחר מכן.
מתנגדיה של גריר טענו כי הפריכו חלק מטענותיה, למשל טענתה שאף טרנסקסואלית מעולם לא ביקשה רחם ושחלות. חלק מציינים שאין הטכנולוגיה הרפואית העכשווית מסוגלת להעניק רחם ושחלות, כאשר אחרים מציינים שבפועל בין הניתוחים המוקדמים להתאמה מגדרית אכן ניסו להשתיל רחם ושחלות, כדוגמת האמנית הדנית לילי אלבה, שנפטרה בשל כך.
בניסיון אחד להסביר את עצמה, גריר התייחסה לאנשים אינטרסקס, והצהירה שאין היא מתנגדת לכל ניסיון מצידם לחיות מחוץ לבינריה המגדרית, כל עוד לא יטענו שהם "המגדר ההפוך". היא טוענת שאין זה "הוגן" שגבר אשר חי 40 שנה כגבר ונהנה מעבודתה החינמית של אשתו "פתאום יחליט" שהוא היה אישה לאורך כל הדרך; גם טענות מסוג זה מופרכות לעיתים על ידי פעילות פמיניסטיות וטרנסג'נדריות, המצביעות על כך שהגישה של גריר לנשים היא מהותנית ומחזיקה במשוואה "אישה = רחם", אשר לדעתן מתיישרת דווקא עם גישות סקסיסטיות כלפי נשים ושטענותיה לא עולות בקנה עם החוויות וסיפורי חייהן של טרנסג'נדריות וכן הוסיפו שדעותיה אינן מתואמות לפמיניזם של היום.
עגולסת סדום
עֲגֻלֶּסֶת סְדוֹם (שם מדעי: Garra ghorensis) היא דג נחלים קטן ממשפחת הקרפיוניים, אשר מצוי בנחלים רדודים וצלולים בעלי זרימה מהירה ומצע אבני. עיקר תזונתה של העגולסת מבוסס על אצות. מין זה מופיע בספר האדום של החולייתנים עקב הימצאותו בסכנת הכחדה.
מוצא המין.
בתחילת דרכה כמין הוגדרה עגולסת סדום כתת-מין של "Garra tibanica", ובהמשך הוגדרה כמין בפני עצמו. הדעות לגבי מוצאו של המין חלוקות; יש הרואים בו מין ממוצא אפריקני, ואילו אחרים גורסים שמוצאו של מין זה באסיה.
תפוצה ומצב שימור.
תחום תפוצת הדג בחלקו הדרומי של אגן ים המלח. המין היה אנדמי למספר קטן של מעיינות בנאות הכיכר, ונכחד כליל משטח מדינת ישראל. כיום קיימות שלוש אוכלוסיות נפרדות של מין זה בשטח ירדן, המתפרסות לאורך כ-20 קילומטרים בין נחל מוג'יב וואדי פיפה בשטח כולל של כ-40 קמ"ר.
הירידה באוכלוסיות המין נובעת ככל הנראה עקב מספר גורמים שהמרכזי שבהם הוא שינויים בתוואי הנחלים, שנגרמו כתוצאה מבניית סכרים לאגירת מים, וגרמו לשינוי מבניהם של בתי הגידול שבהם שכנה עגולסת סדום. גורם נוסף הוא הכנסת מיני דגים שאינם מקומיים, כמו גמבוזיה מצויה, לבתי גידולה של העגולסת, אשר פגעו במארג המזון שבבתי הגידול וביכולתה של העגולסת להתרבות. כמו כן, זיהום המים כתוצאה מחקלאות הוסיף גם הוא לירידה באוכלוסיית הדגים.
האזור שבו מצויה אחת מאוכלוסיות הדגים בירדן הוכרז כשמורת טבע, אולם אין ודאות אם הדבר יספק הגנה למין זה מפני הכחדה.
מורפולוגיה.
בדומה למיני עגולסת נוספים, גופה של עגולסת סדום מוארך, והיא נצמדת למצע אבני בקרקעיות נחלים בעזרת כרית דביקה בצדו הגחוני של ראשה.
מסביב לחוטמה מופיעות גבשושיות קרניות, אשר קיימות גם אצל פרטים צעירים. עגולסת סדום מתאפיינת בסנפירי חזה גדולים, שצורתם כמעט מעוינת כשהם מתוחים. הסנפירים שקופים, ורק סנפיר הזנב אפרפר. פס שחור אופקי מופיע לאורך בסיסו של סנפיר הגב. גחונה של העגולסת לבן-אפרפר, וגבה כהה יותר. הקשקשים אפורים-כהים בקצותיהם, ולכן ניתן להבחין בהם בקלות.
דו-צורתיות זוויגית.
בחודשי הקיץ משנים הדגים הזכרים את צבעיהם; גופם כתום-צהבהב, וגחונם בהיר יותר. סנפירי הזנב, השת, הגחון והחזה נצבעים בצבעי כתום עז בבסיסם, ובכתום בהיר יותר בקצותיהם. צבעו של סנפיר הגב נותר אפור.
במבט צדי פיה של הנקבה מחודד, בעוד שפיו של הזכר מעוגל יותר. בנוסף בזכרים קיימת בליטה קטנה בגובה הנחיריים, והגבשושיות הקרניות גדולות ורבות יותר מאשר בנקבות. כמו כן סנפירי הגב והחזה בזכרים גדולים יותר.
אלי מנטבר
אלי מנטבר (נולד ב-19 במרץ 1951) הוא שחקן, זמר ומפיק תיאטרון, מופעים, אירועים, כנסים וטקסים.
ביוגרפיה.