לפי גישת הפסיכולוגיה האבולוציונית, לרגש הקבוצתי יש תפקיד בתקשורת בין חברי הקבוצה לבין עצמם. המצב הרגשי של הקבוצה מידע את החברים בה אודות גורמים בסביבה. לדוגמה, אם כולם במצב רגשי שלילי, הכרחי לשנות את התנאים, או אולי לעבוד קשה יותר להשגת המטרות ושיפור המצב. בנוסף, רגש משותף בקבוצות מעלה את התיאום בפעילויות בעזרת חיזוק הקשרים והמחויבות בין הפרטים ולקבוצה.
גרף דו צדדי
קרב נהר אברו
נווה עופר
נווה עופר (מוכרת גם בשמה הקודם תל כביר) היא שכונה בדרום תל אביב / יפו ב', הגובלת בשכונת קריית שלום, בשכונת תל גיבורים שבחולון וביפו.
היסטוריה.
נווה עופר הוקמה על חורבות השכונה הערבית אבו כביר, שהייתה שייכת לעיר יפו, והוקמה בשנות ה-40 של המאה ה-19 על ידי תושבי הכפר המצרי תל אל־כביר. התושבים הערבים התפרנסו מפרדסנות, תעשייה קלה ומסחר. במלחמת העצמאות נהרסו ופוצצו מרבית בתי השכונה, שהיוותה איום על העיר תל אביב, ותושביה הערביים גורשו ממנה או נטשוה. לאחר מלחמת העצמאות השכונה ההרוסה הייתה נטושה.
בסוף שנות ה-60 השכונה אוכלסה בעולים מצפון אפריקה ובולגריה והיא נקראה בשם "תל כביר". בשנות ה-70 נבנו שיכונים חדשים במסגרת פרויקט שיקום שכונות, והיא אוכלסה במשפרי דיור משכונות כמו שבזי בדרום תל אביב ועולים מחבר המדינות, בעיקר מיהדות בוכרה ומגאורגיה. השיקום לא היה רק פיסי, ובמסגרת השיקום החברתי והתדמיתי בשנים 1977 -1983, הוחלף שמה מ"תל כביר" ל"נוה עופר" (כיום נכתב שם השכונה כ"נווה עופר"). בטקס שנערך בפינת הרחובות גרינבוים ובן-צבי בתאריך 26 באפריל 1983, נקראה השכונה על שמו של אברהם עופר, שר השיכון בין 1974 עד 1977. שכונה אחות בשם זהה הוקמה בבאר שבע כשנה לאחר מכן.
השכונה כיום.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה השכונה פרויקט שיקום שני והתחדשות עירונית, שבמסגרתה זוגות צעירים עברו לשכונה. למרות ניסיונות השיקום, שכללו הרחבה ושיפוץ בנייני המגורים כמו גם הקמת שיכונים חדשים, גודל יחידת הדיור הממוצעת בשכונה נמוך מ-60 מ"ר ורווחת הדיור עומדת על כ-20 מ"ר לנפש - ערך זה נמוך בכ-40% מהממוצע העירוני.
גבולות.
גבולותיה של נווה עופר הם: בצפון דרך בן-צבי, בדרום נתיבי איילון ומשרד הרישוי, במערב רחוב היינריך היינה המתחבר בצפונו לרחוב שלבים ביפו ובדרומו למחלף וולפסון שעל נתיבי איילון ובמזרח רחוב תל גיבורים עד לדרך פנחס לבון.
תרבות וחינוך.
בשכונה שני בתי ספר יסודיים, בית הספר היסודי "דקל" ובית הספר היסודי הממלכתי דתי לבנות בלבד "בנות ציפורה". בעבר נקראו בית הספר היסודי ע"ש יוסף חיים ברנר ובית הספר היסודי ע"ש זלמן שזר, בהתאמה. שני בתי ספר על-יסודיים פועלים בנווה עופר: בית ספר תיכון מקצועי של רשת אורט, והחל משנת 2019 בית הספר שבח מופת, שעבר לשכונה ושמו הוחלף לבית הספר התיכון ע"ש שמעון פרס, לשם חיזוק השכונה ואוכלוסייתה.
המרכז הקהילתי של נווה עופר הוקם מכספי תרומות של יהודים ממקסיקו. הוא נבנה בשנות התשעים והחליף את המתנ"ס השכונתי הישן, שפעל בצריפים עוד מימי ראשית השכונה. באמצעות כספי התורמים גם שופצו בריכת השחייה השכונתית ובתי הספר. במרכז פועל מרכז נוער שכונתי נווה עופר.
בשכונה פועל שבט צופים של הנהגת תל אביב, "שבט כפיר" וסניף של תנועת הנוער הציונית-דתית בני עקיבא שמשמשים כמקום חינוכי ומסגרת לימודית מעבר לשעות בית הספר. במרכז השכונה קיים מרכז מסחרי, שהורחב ושופץ בשנת 2010, ובו נמצאים סניף בנק הדואר, קופות חולים, אולם אירועים, חנויות מזון, מוצרי בית וכמו כן אולם הכדורסל של הקבוצה המקומית, הנקראת "מכבי תל כביר".
בשכונה ארבעה אתרי זיכרון:
השתברות
שבע גבעות איסטנבול
שבע גבעות איסטנבול הן הגבעות שהשתרעו בשטחה המקורי של העיר איסטנבול (אז ביזנטיון ולאחר מכן קונסטנטינופול) עת נבנתה בשנת 330 בידי הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס. לא ברור אם קונסטנטינוס אכן היה מודע לעובדה שעירו החדשה ישבה על שבע גבעות, אך עובדה זו יצרה דמיון בין העיר שכונתה "רומא החדשה" (Nova Roma) לבין רומא ושבע גבעותיה.
גבעותיה של איסטנבול משתרעות במרכזה ההיסטורי של העיר המתוחם על ידי ים השיש מדרום, מצר הבוספורוס ממזרח, קרן הזהב מצפון וחומת היבשה ממערב. בתקופה הביזנטית ובתקופת האימפריה העות'מאנית הוקמו מבני דת מונומנטליים על ראשי הגבעות ורובם ניצבים עד היום. בניגוד לגבעות רומא, לגבעותיה של איסטנבול אין שמות מוגדרים והן ממוספרות מאחת עד שבע (הגבעה הראשונה, השנייה וכו'). שבע הגבעות הונצחו בסמלה של העיר והן מופיעות בצורת שבעה משולשים במרכזו.
דרום אירופה
דרום אירופה הוא כינוי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בחלק הדרומי של היבשת.
אין זהות מוחלטת בין מדינות דרום אירופה לבין מדינות הים התיכון, אם כי יש חפיפה רחבה בין שני המושגים.
מדינות דרום אירופה הן:
יש המוסיפים גם את קפריסין ואת מלטה.
שבע גבעות
שבע הגבעות
ביל בליצ'יק
ויליאם "ביל" סטיבן בליצ'יק (אנגלית: William Stephen "Bill" Belichick; נולד ב-16 באפריל 1952, נשוויל, טנסי) הוא מאמן הפוטבול של קבוצת ניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL. בליצ'יק הוא מהמאמנים הטובים והמוערכים ביותר בליגת הפוטבול המקצוענית, ובין הישגיו, שיא ניצחונות בפלייאוף וזכייה בשישה משחקי סופרבול כמאמן ראשי (XXXVI, XXXVIII, XXXIX, XLIX, LI, סופרבול LIII).
ביוגרפיה.
בליצ'יק נולד בנשוויל שבטנסי וגדל באנאפוליס שבמרילנד, היכן שאביו עבד בצוות המאמנים של האקדמיה הימית של ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וסליין שבקונטיקט וסיים תואר ראשון בכלכלה ב-1975. במהלך לימודיו היה חבר נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה וקפטן נבחרת הלקרוס.
תחילת הקריירה.
בליצ'יק החל את קריירת האימון המקצוענית שלו ב-1975 כעוזר מאמן בקבוצת בולטימור קולטס, לאחר מכן שימש עוזר מאמן בדטרויט ליונס ובדנוור ברונקוס.
בין השנים 1979 ל-1990 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הניו יורק ג'איינטס והתקדם עד לתפקיד מתאם ההגנה תחת שרביטו של המאמן הראשי ביל פרסלס. כעוזר מאמן היה שותף לזכיית הג'איינטס בסופרבול XXI בעונת 1986. בעונתו האחרונה זכו הג'איינטס בפעם השנייה בסופרבול, כשהפתיעו את באפלו בילס בסופרבול XXV. תוכנית המשחק ההגנתית שהגה בליצ'יק נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
מאמן ראשי של קליבלנד בראונס.
בשנת 1991 מונה למאמן קבוצת קליבלנד בראונס, תפקיד בו שימש עד 1995, במהלך התקופה בה אימן את הקבוצה היה מאזנו 36 ניצחונות לעומת 44 הפסדים, ובשנת 1994 הוליך את הבראונס להופעה בפלייאוף בו הודחו בגמר האזורי.
עוזר מאמן של הפטריוטס והג'טס.
לאחר 5 עונות בהן היה מאמן ראשי חזר בליצ'יק לתפקד כעוזר מאמן תחת ביל פרסלס, תחילה בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס, אשר העפילה באותה עונה לסופרבול XXXI ולאחר מכן, בין השנים 1997 ל-1999 בקבוצת הניו יורק ג'טס, שם שימש כמתאם ההגנה. לאחר הודעתו של פרסלס על עזיבת התפקיד, מונה בליצ'יק למאמנה הראשי של הג'טס, אך במסיבת עיתונאים יום לאחר המינוי, הודיע על התפטרותו. בליצ'יק נימק את ההתפטרות בכך שהשתנו הנסיבות מאז חתם על החוזה, מאחר שבעליהם של הג'טס נפטרו וקיים חוסר ודאות לגבי הבעלים החדשים. בבוררות מול הליגה נקבע שבליצ'יק עדיין תחת חוזה ולכן לג'טס זכות לקבוע היכן יחתום.
מאמן ראשי של הפטריוטס.
בשנת 2000 מונה בליצ'יק למאמן ראשי של קבוצת הניו אינגלנד פטריוטס, שבמשא ומתן עם הג'טס חויבה בתמורה לפצות את אותה בבחירת דראפט של הסיבוב הראשון.
בעונתו הראשונה סיים במאזן של 5 ניצחונות לעומת 11 הפסדים.
בעונת 2001 סבלה קבוצתו מאובדן הקוורטרבק הפותח דרו בלדסו כתוצאה מפציעתו במחזור השני של הליגה, אך תחת הנהגתו של בליצ'יק והקוורטרבק המחליף טום בריידי סיימה את העונה במאזן של 11 ניצחונות לעומת 5 הפסדים. הפטריוטס העפילו לפלייאוף, וזכו בסופרבול XLIX לאחר ניצחון מפתיע על המועמדת לאליפות סנט לואיס ראמס.
בעונות 2003 ו-2004 זכה בליצ'יק בשתי אליפויות נוספות, סופרבול XXXVIII וסופרבול XXXIX. בכך הפך בליצ'יק למאמן הרביעי בהיסטוריה של ה-NFL, שזוכה ביותר משני סופרבולים.
בשנים 2005 ו-2006 הוליך את הפטריוטס לפלייאוף, אך לא הצליח להגיע לסופרבול נוסף.
בעונת 2007, הוליך בליצ'יק את הפטס למאזן חסר תקדים בעונה הסדירה של 16 ניצחונות ללא הפסד, אך העונה נסתיימה במפח נפש כשהפסיד עם קבוצתו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס. בתחילת העונה, עמד בליצ'יק במוקד של שערוריית ריגול שהתרחשה במשחק של הפטריוטס נגד יריבתם המושבעת הניו יורק ג'טס, אותה אימן עוזרו לשעבר של בליצ'יק אריק מאנג'יני. במהלך הרבע הראשון של המשחק נתפס צלם מטעם הפטריוטס בעודו מתעד את צוות האימון של הג'טס, בניגוד לחוקי הליגה. כתוצאה מעבירה זו נענש בליצ'יק בעונש חסר תקדים בדמות קנס בגובה של חצי מיליון דולר, והפטס נענשו בקנס כספי ובאובדן בחירת דראפט בסיבוב הראשון. בליצ'יק הגיב על התקרית בהתנצלות פומבית קצרה אך סירב להתייחס לפרטי המקרה.
בעונת 2008 איבדו בליצ'יק והפטריוטס את כוכב הקבוצה, טום בריידי, בעקבות פציעה במשחק הראשון, אף על פי כן הצליחו לסיים את העונה עם 11 ניצחונות, אך לא העפילו לפלייאוף. בעונת 2009 חזר בריידי והפטריוטס זכו פעם נוספת בראשות הבית. בפלייאוף הודחו בסיבוב הראשון.