באזור היער נמצאו שרידי יישובים מהתקופה ההלניסטית והתקופה הרומית בארץ ישראל שהשתמרו במצב טוב עד המאה ה-20. שהמרכזי בהם היה "חרבת אום ריחן". האתר נסקר לראשונה בידי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנת 1882 ונמצאו בו שרידי מבנים בנויים אבני גזית מהוקצעות ומסותתות ומגדל שמירה. בשנת 1968 נסקר שוב במסגרת סקר הר מנשה. בסקר זה מתוארת חירבת אום א-ריחן כאתר שגודלו שלושים דונם, אשר השתמרו בו שרידי מבנים, מודגשת הבניה המסיבית ומבני מאוזוליאום הרוסים בקרבת האתר שבאחד מהם נראים שני סרקופגים. בשנת 1969 ערך הארכאולוג זאב ייבין חפירת הצלה בשני מבנים בשולי האתר. במסגרת זו נחפרו המאוזוליאום וכן מבנה קבורה גדול ומפואר. באתרים אלו נמצאה קרמיקה מהמאות השלישית והרביעית לספירה.
בתקופת המנדט הבריטי, מאחר שהאזור היה מאוכלס בדלילות, שרד בו שטח בן 20,000 דונם ובו יער טבעי, וממשלת המנדט הכריזה עליו בתור שמורת יער. השמירה על היער נאכפה בצורה קפדנית, הוקם בית שומר בלב היער ונאסרה רעיית צאן וכריתת עצים (איסור שנאכף גם בתקופת השלטון הירדני).
ב-9 באפריל 1991 הוכרז שטח של 2,673 דונם כשמורה ביהודה ושומרון.
צמחיית היער.
העצים הבולטים בשמורה הם אלון מצוי, אלון התולע, אלה ארץ ישראלית, בר זית, אשחר ארץ ישראלי וחרוב. השיחים הבולטים הם: קידה שעירה, לבנה רפואי, יערה איטלקית ואגס סורי. עשבים ובני שיח: סירה קוצנית, מרוה משולשת, סחלב פרפרני ורקפת מצויה.
בתצפיות שנערכו ביער בשנת 2004 נצפו בו הצמחים הבאים: סיָגית מבריקה - ממשפחת הסוככיים; קצח ריסני - ממשפחת הנוריתיים; גַעֲדָת החורש - ממשפחת השפתניים;
חָטְמִית זיפנית, מָעוֹג אפיל, מעוג מנוקד- שלושתם ממשפחת החלמיתאים; ופעמונית קפחת - ממשפחת הפעמוניתיים.
ייצור הפחמים.
היער נמצא בקרבת אזור המשמש לייצור פחם עץ. מרכזי העיבוד הם בסביבות אום אל-פחם, (מכאן שמה: "אם הפחמים"), וליד העיירה הערבית יעבד. ההנחה היא שיער ריחן הוא שריד ליער גדול יותר, אשר עציו שימשו בעבר לייצור פחמים. שלטונות המנדט הבריטי והשלטון הירדני הקפידו כי היער לא ייפגע. לאחר מלחמת ששת הימים חומר הגלם העיקרי לייצור פחמים הגיע מפרדסי פרי ההדר שנעקרו מתוך הקו הירוק. איכות הפחמים שהתקבלו מעצי פרי ההדר הייתה מעולה ולא היה צורך בעצי היער המקומי.
כיוון תנועה
המונח כיוון תנועה מתייחס לחוקים הקובעים את כיוון נסיעתם של כלי רכב בדרכים. ברוב מדינות העולם, הכוללות כ-66% מאוכלוסיית כדור הארץ, מתנהלת התנועה בצד ימין של הדרך, ובייתרתן, בחלקן הגדול מדינות החברות בחבר העמים הבריטי, התנועה היא בצדו השמאלי של הכביש. במונחי קילומטראז', בכ-72% מכבישי העולם הנסיעה היא בימין הדרך.
היסטוריה.
בעת העתיקה לא הייתה כל חשיבות לכיוון התנועה. התנועה בדרכים התנהלה לרוב ברגל, כאשר רק לבעלי האמצעים ולשליטים היו כרכרות ועגלות, ולאלה ניתנה זכות קדימה כאשר יתר העוברים בדרך סטו לשולי הדרך. רק במקומות בהם הייתה תנועה רבה לשני הכיוונים (דבר נדיר ביותר בעת העתיקה) הייתה חשיבות לכיוון התנועה.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, שהתבססו על עקבותיהן של עגלות מטען, התנועה בדרכים הרומאיות התנהלה מצידה השמאלי של הדרך. עדות לכך נמצאה במחצבה בסווינדון, אנגליה: ב-1998 נמצאו עקבות עמוקים של עגלות בימין הדרך שהובילה למחצבה. בהנחה שהעגלות יצאו מהמחצבה כשהן טעונות וכבדות, הסיקו שהתנועה התנהלה בצד שמאל של הדרך.
מאחר שלפני עידן המכונית עיקר התנועה בדרכים התנהלה באמצעות סוסים ועגלות, הרי שמאחר ומרבית בני האדם הם ימניים, הם מטפסים על גב הסוס מצד שמאל הקרוב לשפת הדרך ומעדיפים שבמקרה של עימות עם אדם אחר בדרך, יד ימינם האוחזת בשוט ועשויה לאחוז חרב תפנה אל מרכז הדרך. לכן ניתנה העדפה לתנועה בשמאל הדרך.
החלפת הנתיב במעברי הגבול.
בעוד שתחומי השיפוט של חלק גדול מהמדינות בהן התנועה מתנהלת בשמאל הדרך נמצאים על איים, ישנם מספר מקרים בהם כאשר כלי רכב עוברים במעבר הגבול ממדינה בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך צריכים לשנות נתיב כאשר הם נכנסים למדינה הסמוכה בה התנועה מתנהלת בימין הדרך. מרבית מעברי הגבול מהסוג הזה נמצאים כיום באפריקה ובדרום אסיה.
לדוגמה, לתאילנד בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך יש שלוש מדינות שכנות בהן התנועה מתנהלת בימין הדרך - קמבודיה, לאוס ומיאנמר. ברוב מעברי הגבול ישנו שלט פשוט אשר מציין כי כל מי שחולף במעבר הגבול חייב להחליף את הנתיב כדי לבצע את המעבר, אך ישנם גם מעברי גבול עם מחלפים מיוחדים המאפשרים לכלי הרכב לבצע מעבר מהיר יותר לנתיב הנגדי.
גשר נהר טקוטו המחבר בין גיאנה (בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך) לברזיל (בה התנועה מתנהלת בימין הדרך) הוא מעבר הגבול היחיד ביבשת אמריקה בו יש להחליף נתיב בעת המעבר למדינה השכנה.
אף על פי שתעלת למאנש מפרידה בין הממלכה המאוחדת ליבשת אירופה ישנה כמות גדולה של תעבורה שעוברת בין הממלכה המאוחדת לאירופה דרך מנהרת התעלה (בסביבות 3.5 מיליון כלי רכב עוברים במנהרת התעלה מדי שנה), כאשר כל כלי הרכב צריכים להחליף נתיב.
כיוון התנועה במדינות העולם.
מתוך 195 המדינות המוכרות כיום על ידי האו"ם, ב-141 מדינות התנועה מתנהלת בימין הדרך ו-54 מדינות התנועה מתנהלת בשמאל הדרך.
בריטניה, שבמאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 שלטה במדינות רבות, השפיעה על כיווני התנועה בחלק גדול מאותן המדינות, ועד ימינו רובן המוחלט של מדינות חבר העמים הבריטי מפעילות מערכות כבישים בהן התנועה מתנהלת בשמאל הדרך. על מדינות אלו נמנות בין היתר הודו, אוסטרליה, דרום אפריקה, בנגלדש וסינגפור. גם מדינות שאינן חברות בחבר העמים, או שפרשו ממנו, אך היו תחת השפעה בריטית בעבר, משתמשות בשיטה זו, כגון אירלנד ופקיסטן.
בעוד שרוב המדינות ששינו את כיוון התנועה, עברו לנסיעה בצד ימין, היו שני מקרים בהם נעשה מעבר לצד שמאל.
רכבות.
ככלל, אחידות כיוון תנועת הרכבות פחות חשובה מאחידות כיוון תנועת כלי הרכב בכבישים. זאת משום שמסלול התנועה במסילות הרכבת נקבע מראש ואינו תלוי בהחלטות הנהג. על כן הנהגים אינם יכולים לגרום לאסון כשהם מתבלבלים בכיוון התנועה. חוסר אחידות בכיוון תנועת הרכבות ניתן לראות בפרוורי החוף הצפוני של שיקגו - במסילת הברזל הקרובה ביותר אל החוף כיוון התנועה הוא משמאל ואילו ברוב מסילות הברזל שבאילינוי כיוון התנועה הוא מימין.
במדינות רבות, ובהן ישראל, נוסעות הרכבות בצד שמאל, על אף שהתנועה של כלי הרכב היא בצד ימין.
כיוון תנועה ביהדות.
לדברי המשנה "בכל יום כהנים עולים במזרחו של כבש (של מזבח העולה בבית המקדש) ויורדין במערבו", כלומר התנועה על כבש המזבח התנהלה בצד ימין.
אקסאי יסאולובסקי
נהר אקסאי יסאולובסקי (ברוסית: Аксай Есауловский) הוא נהר בדרום רוסיה, היובל השמאלי של דון. הנהר זורם בשטח של מחוז וולגוגרד.
מקור השם - מילה טורקית "אקסאי" שפרושה "זרם לבן".
שלגים מהווים את מקור המים העיקרי של הנהר. בחלק העליון הנהר מתייבש בתקופת הקיץ. החל מתחילת דצמבר הנהר מכוסה בקרח ומפשיר במהלך מחצית מרץ. מי הנהר מנוצלים להשקיה.
הבקע הסורי אפריקאי
הבקע הסורי-אפריקאי
קונצרטמייסטר
HTML (ראשי תיבות באנגלית: Hyper Text Markup Language; בעברית: שְׂפַת סִימָנֵי עֲרִיכָה לְתַמְלִיל-עָל) שפת תגיות לתצוגה ועיצוב דפי אינטרנט ותוכן לתצוגה בדפדפן. זו שפת התגיות המרכזית בעולם האינטרנט, המהווה שלד למרבית עמודי התוכן באינטרנט. השפה מאפשרת עיצוב תוכן בצורה מהירה, קלה ללימוד באופן יחסי וקלה לכתיבה.
HTML תוכננה לעבוד על כל מחשב, מכל סוג והיא סלחנית מאוד לגבי פרטים קטנים. היא מותרת לשימוש על ידי כל מפתח אתרים, ללא צורך ברכישת זכויות יוצרים מחברה כלשהי, והיא ניתנת לקריאה בכל סוגי המערכות. HTML מאפשרת ליצור קישורים למסמכי HTML נוספים או לסוגים שונים של נתונים. כמו כן, היא תומכת במולטימדיה, היא מאפשרת להציג נתונים בעזרת: טקסט, צליל, תמונה, וידאו ועוד.
HTML משמשת תקן ברשת האינטרנט וכלליה מוגדרים על ידי ארגון תקינה בינלאומי, W3C. הגרסה הנוכחית של השפה היא HTML5.
HTML גם מאפשר הטמעה של תסריטים בדף, למשל JavaScript, ובכך להשפיע על התנהגות הדף במצבים שונים, שילוב שפת תכנות זו מאפשרת יצירת אינטראקטיביות בין האתר למשתמש בו.
קובצי HTML נשמרים בסיומות " ו-".
גרסאות.
XHTML.
לאחר יציאת תקן HTML 4.0 התמקדה עבודת הסטנדרטיזציה של ה־W3C בגרסת XML של HTML. זו נקראה XHTML. היא נועדה להיות מוגדרת בצורה יותר ברורה כדי לפשט פענוח אוטומטי של מסמך HTML על ידי תוכנות.
HTML5.
בשנת 2004 החליטו מספר יצרני דפדפנים (מוזילה, אופרה ואפל, מפתחת הדפדפן Safari) להקים קבוצת עבודה, בשם WHATWG, שתתאם את פיתוח התקן לכיוונים אשר נדרשים באתרי אינטרנט מודרניים. קבוצת העבודה החלה לעבוד על הרחבות לתקן HTML שנודעו בשם הכללי HTML5. בהמשך הצטרפו לקבוצה נציגים של יצרני דפדפנים מובילים אחרים (כגון גוגל ומיקרוסופט). התקן הגיע לשלב סופי ("המלצת W3C") בשנת 2014.
שינוי מהותי בין HTML5 לגרסתו הקודמת, הוא תוספת תגים המתייחסים לתוכן המידע שבדף הרשת. לדוגמה - שימוש בתג DIV על מנת לתחום אלמנטים של קוד הורחב לתגים ייעודיים שנועדו לעיצוב כותרת עליונה, תחתונה, מאמר, תפריט ועוד. זאת, לצורך הקלה על יכולתן של מערכות ממוכנות, כגון מנועי חיפוש או קוראי מסך לעיוורים, להבין את התוכן המוצג. HTML 4, בהשוואה, הכיל אך ורק מידע הנוגע לאופי תצוגת דף האינטרנט ולא לתוכנו. בנוסף, נוספו תגיות המייצגות וידאו ואודיו, כדי לאפשר הפחתה של שימוש בתוספים חיצוניים על מנת להציג קובצי מולטימדיה.
תגיות.