אוֹד (בצרפתית ובאוקסיטנית: Aude) הוא מחוז בצרפת בחבל אוקסיטניה, הנמצא בדרום-מרכז צרפת המטרופולינית ונקרא על שם הנהר אוד. המחוז מכונה גם ארץ הקתרים, כת שפעלה באזור בין המאה ה-11 לה-13. המחוז הוקם ב-1790 מתוך מחוז לנגדוק והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. המחוז מוקף במחוזות הפירנאים המזרחיים, ארייז', גארון עילית, טארן, וארו ובמפרץ ליון ממזרח. בירת אוד היא העיר קרקסון, אתר מורשת עולמית, הידועה בעיקר בזכות ביצוריה המרשימים, הכוללים חומת עיר כפולה ובה צריחים ומגדלי שמירה.
קלבדוס (מחוז)
קלבדוס (בצרפתית: Calvados) הוא מחוז בצרפת בחבל נורמנדי תחתית, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית.
יש הטוענים שהמחוז נקרא על שם ספינת הארמדה הספרדית סלבדור (Salvador) שטבעה בקרבת ארומאנש לה בן ב-1588, ויש הגורסים כי מקור שמה הוא calva dorsa, "סלעים חשופים", על שם שני סלעים בקרבת החוף. המחוז הוקם ב-1790 מתוך מחוז נורמנדי והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית.
קלבדוס גובל במחוזות סן-מריטים, אר, אורן ומאנש ומצפון לו נמצא מפרץ הסן, חלק מתעלת למאנש. בירת המחוז היא העיר קן (Caen). לוחמי בעלות הברית נחתו ולחמו בחופי קלבדוס במסגרת הפלישה לנורמנדי.
טארן וגארון
טארן וגארון (בצרפתית: Tarn-et-Garonne, באוקסיטנית: Tarn e Garona) הוא מחוז בצרפת בחבל מידי-פירנה, הנמצא בדרום מערב צרפת המטרופולינית. המחוז הוקם ב-4 בנובמבר 1808 מתוקף צו של נפוליאון כשמעל לחצי מהטריטוריה נלקחה ממחוז לוט, ומעל לשליש מגארון עילית. בירת טארן וגארון היא מונטובן.
מאנש
מאנש (בצרפתית: Manche) הוא מחוז בצרפת בחבל נורמנדי תחתית, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית ונקרא על שם תעלת למאנש (השרוול). המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. עד 1796 הייתה בירת המחוז קוטנס (Coutances), והיא חזרה לתפקד כבירת מאנש לאחר מלחמת העולם השנייה, בגלל ההרס הכמעט מוחלט של בירתה החדשה סן-לו (Saint-Lô) במהלך הפלישה לנורמנדי. לאחר שהאחרונה נבנתה מחדש, היא חזרה לתפקד כבירה.
לומק רטנר
חידוש
חידוש הוא מצווה או הלכה בתורה, שחלק מכלליהן ויסודותיהן אינו לפי הכללים ההלכתיים הרגילים, ולכן לא ניתן לקבוע את כלליהן האחרים לפי הכללים הסטנדרטיים הרגילים, ואף לא ניתן להסיק מכלליהן והלכותיהן למצוות אחרות.
דוגמאות בולטות.
דיני אישות.
ב מובאת דעתו של רב, לפיה מצוות אשת יפת תואר הנלמדת בפרשת כי תצא, היא חידוש. בפרשה זו קובעת התורה כי כאשר יהודי יוצא למלחמת מצווה ורואה אישה גויה שחושק בה, הוא רשאי לשאת אותה לאחר חודש ימים ולאחר שלבי הכנה מסוימים. מצווה זו היא חידוש, שכן הלכה למשה מסיני שאסור להתחתן עם אשה שאיננה מהעם היהודי. דין דומה מופיע לגבי עבד עברי שמותר לו לשאת שפחה כנענית, ולכן לפי דעתו של רב אין לחלק בו בין כהן, לישראל שאינו כהן.
עדים זוממים.
דוגמה נוספת היא עדים זוממים; התורה קובעת כי כאשר עדים העידו עדות מסוימת, ובאו עדים אחרים והעידו כי באותה שעה היו עמם במקום אחר וממילא לא היה באפשרותם להיות במקום בו ראו את העדות, פוסקת התורה כי יש להאמין לעדים האחרונים המזימים את העדים הראשונים, וכעונש יש לבצע בעדים הראשונים את העונש ביקשו לחייב. לפי דברי האמורא אביי, העדים נפסלים לעדות כבר מהשעה שהעידו את העדות, שהרי עכשיו התברר כי באותה שעה כבר העידו עדות שקר, ואם כן כל העדויות שהעידו מאז והלאה אין להן תוקף הלכתי. לעומת זאת, רבא סבור כי העדים נפסלים רק מאותה שעה שהתברר כי עדותם הייתה עדות שקר, על ידי העדים הזוממים. אחת מהפרשנויות לדעתו של רבא היא בכך שדין עדים זוממים הוא חידוש, שהרי כשם שאנו מאמינים לעדים האחרונים שהעדים הראשונים היו במקום אחר ולא כפי שאמרו הם עצמם, כך היה עלינו להאמין במידה שווה לעדים עצמם הטוענים כי הם כן היו במקום, ומכיוון שהלכה זו היא בגדר חידוש ואינו בגדר סברה, גם הכללים האחרים של דין זה שונים מהרגיל, ואין לנו לומר את סברותינו בנושא יותר מאשר שנכתב בתורה בפירוש, שהם נפסלים כאשר באו העדים הזוממים לבית הדין להזימם.
איסורי אכילה.
גם איסור בישול בשר בחלב מוגדר על ידי התלמוד כחידוש, מכיוון שהאיסור הוא רק על בישול ולא על שרייה, ובעוד שבשר שנתבשל זמן קצר ביותר בחלב אסור, בשר שהיה שרוי יום שלם בחלב הוא מותר, ומכאן שגדר האיסור הוא לא על פי הכללים הרגילים. אף ההיתר של שתיית חלב מבהמה טהורה מוגדר על ידי התלמוד כחידוש, מכיוון שהתהוותו של החלב הוא לפי דעה אחת - מדם האסור באכילה, ולפי דעה שנייה החולקת על כך - מכיוון שהחלב הוא כאבר מן החי, מכיוון שהוא חומר הנוצר מגופה של בהמה טהורה ונאכל בעודה חיה, ולכן לאחר שאנו יודעים כי אחד מכינויי ארץ ישראל הוא "ארץ זבת חלב ודבש" מכך שהחלב מותר, שהרי אין שבחה של ארץ ישראל בדבר טמא, ייתכן שגם חלב של בהמה טמאה הוא מותר, ולכן ישנו פסוק מיוחד האוסר חלב בהמה טמאה.
איסור גיעולי עכו"ם, כלומר כלי שבושלו בו מאכלי טריפה על ידי גויים, גם הוא בגדר חידוש, שכן כלל הוא בכל התורה שנותן טעם לפגם מותר, כלומר איסור הבלוע בכלי וכבר עברו עשרים וארבע שעות מאז שנבלע בו, מותר מן התורה לבשל בכלי ואין צורך להכשירו, שכן הטעם הבלוע בו הוא פגום ואינו ראוי יותר לאכילה, ועם זאת אסרה התורה כלים שגוי בישל בהם מאכלי טריפה וחייבה אותם להכשירם, ולכן לא ניתן ללמוד משם לאיסורים אחרים ולומר כי כל טעם הבלוע בכלי נחשב כמו המאכל עצמו והוא אסור.
דיני מזיק.
ב מובאת דעתו של רבי מאיר כי קנס הוא בגדר חידוש, מכיוון שבשונה מהכלל "קם ליה בדרבה מיניה" האומר כי האדם שמחויב בשני עונשים אין להענישו בשניהם אלא רק בעונש החמור מביניהם, בקנס חידשה התורה שעל אף שמושת על אדם עונש מוות, הוא עדיין יכול להתחייב גם בתשלום קנס.
לפי דעתם של הרשב"א, והרמב"ן גם בור הוא חידוש, מכיוון שאין דרכו לילך ולהזיק, וכן, בשונה משאר אבות הנזיקין, בור שהזיק אינו ממונו של האדם שכרה אותו, אלא שהתורה החילה עליו סטטוס אד הוק כאילו היא הבעלים של הבור לצורך חיובו, ועוד שהניזק הוא שבא לרשותו של המזיק.
מוציא שם רע.
ההלכה קובעת כי אדם המוציא שם רע על אשתו שזינתה לאחר אירוסיה, והתברר שאכן אמת דיבר שזינתה בין ארוסיה לנישואיה, דינה בסקילה על פתח בית אביה. גם אם התברר שזינתה לאחר הנישואין, גם אז דינה בסקילה, למרות שבאופן רגיל העונש על זנות לאחר הנישואין הוא חנק, ולכן דין זה מוגדר כחידוש.
סייג רום
הביטוי סייג רום מתאר את הגובה המקסימלי אליו מסוגל להגיע כלי טיס. יש להבדיל מונח זה מהמונח תקרת שירות שמתאר את הגובה המקסימלי בו כלי טיס מסוגל לנסוק במהירות 100 רגל לדקה.
במהלך תנועתו של כלי טיס באוויר, ישנה חשיבות ללחץ האוויר בסביבת כלי הטיס. בעזרת המנוע (בוכנה או סילון) נע כלי הטיס ונוצרת זרימת אוויר על משטחי העילוי וגוף המטוס
אשר מחזיקים את כלי הטיס באוויר. ככל שעולים גבוה יותר באטמוספירה, כך קטנה יותר כמות החמצן באוויר ומנוע כלי הטיס אינו מסוגל להגיע לניצולת מספיקה כדי לשמור על מהירות כלי הטיס באוויר (מנוע זקוק לחמצן לצורך הנעתו). כך כלי הטיס מתחיל לרדת מגובה הטיסה לגובה בו יש מספיק חמצן המאפשר ניצולת מלאה למנוע.
פאג&quot;י (פירושונים)
כביש טבריה-צמח
כביש טבריה-צמח היה לסמל - הכביש הראשון בארץ ישראל שנסלל בעבודה עברית מאורגנת, על ידי חלוצים, חלקם חברי גדוד העבודה, סלילת הכביש הייתה, בתודעת אנשי התקופה, אבן הפינה למפעלים חלוציים רבים. כיום קטע מכביש 90 מדרום לטבריה. המיזם נולד ממפגש של צורך ביטחוני מצד שלטונות המנדט מחד ומאידך צורכי התעסוקה של חלוצי העלייה השלישית.
רקע היסטורי.
בראשית המאה ה-20 נסללה רכבת העמק שקישרה בין נמל חיפה וחיפה אל עמק יזרעאל, עמק הירדן, החורן ודמשק. המסילה קיצרה מאוד את זמני הנסיעה מחיפה לטבריה, לכ-4 שעות. בעמק הירדן עברה המסילה בתחנת הרכבת צמח, וממנה לטבריה קישרו סירות ודרך עפר צרה שהייתה קשה לתנועת עגלות. במהלך הזמן עלתה דרישה להסדרת דרך העפר, לחיזוק הקישור בין טבריה למסילת הרכבת.
את ראשיתה של 1920 אפיינו המאבק בשדה המדיני ובשטח על עתיד ארץ ישראל והמזרח התיכון שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הצבא הבריטי פינה את כוחותיו כבר בדצמבר 1919 אל מדרום לימת החולה. המאבק בין לאומנים ערבים לצרפתים בסוריה, לבנון וצפונה של ארץ ישראל שבשליטת הצבא הבריטי היה בשיאו. במרץ 1920 מוכתר פייסל הראשון כמלכה של הממלכה הערבית של סוריה. שרר אי שקט בקרב שבטי הבדואים משני עברי הירדן על מנת לרתק כוחות בריטיים ולמנוע מהם לסייע לכוחות הצרפתיים במאבקם בלאומנים בסוריה ולבנון.
פרעות תר"פ עמדו בפתח.
הצורך הביטחוני של הממשל הצבאי הבריטי.
עוד במרץ 1920 דרש הגנרל לואי ג'ין בולס, המושל הצבאי (קצין המנהלה הראשי על פי תיאור התפקיד הבריטי) של מנהלת שטחי האויב הכבושים-דרום, פלשתינה-א"י כעבור 4 חודשים, ומפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, פתרון יבשתי להנעת כוחות במהירות סביב הכנרת מדרום לצפון באמצעות מסילת רכבת "קלה" או בסירות מכיוון שדרך סלולה לכל עונות השנה לא הייתה בנמצא. בעקבות התקפת הבדואים על צמח ב-24 באפריל 1920 הצטרפה לדרישה לשיפור התחבורה, בהינתן הפגיעות של מסילת הרכבת, גם מפקדת הכוחות הבריטים במזרח התיכון, כתנאי לצמצום מצבת הכוחות הקבועים באזור. העלות המוערכת לק"מ כביש בין צמח לראש פינה הייתה 1000 לירות שטרלינג. ביוני 1920 הודיע הממשל הצבאי הבריטי על ההחלטה לסלול כביש מצמח לטבריה ולטבח'ה ולהפקיד סלילתו בידי פועלים יהודים.
צורכי התעסוקה של היישוב.