בשל פציעות בברכיים פולק לא שיחק בעונת 2006 ובמקום זאת היה פרשן ברשת השידור של ה-NFL. ב-26 במרץ 2007 הודיע על פרישתו מפוטבול. ב-20 בדצמבר 2007 כיבדה קבוצת סנט לואיס רמס את תרומתו לקבוצה והוציאה לגמלאות את חולצתו מספר 28, התלויה עתה באצטדיון הקבוצה.
ב-2011 נבחר להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני, בשנה הראשונה לזכאותו להיבחר. ב-2017 נבחר להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
טום רובינס
טום רובינס (באנגלית: Tom Robbins; נולד ב-22 ביולי 1936) הוא סופר אמריקאי בולט. בספריו עלילות מורכבות, פראיות וריבוי תתי-עלילות. ספרו "גם לבוקרות יש רגעים קודרים" ("Even cowgirls get the blues") הוסרט בשנת 1993 בכיכובה של אומה תורמן.
חייו.
בשנת 1954 למד עיתונאות באוניברסיטת וושינגטון בלקסינגטון אך עזב בשל בעיות משמעת. עבר לניו יורק וניסה כוחו בכתיבת שירה. התגייס לחיל האוויר ושירת שלוש שנים בקוריאה. הוא חזר לוירג'יניה בשנת 1960, שם למד בבית ספר לאומנות.
עבר לסיאטל ללימודי מאסטר בבית הספר ללימודי המזרח הרחוק. בסיאטל עבד כעיתונאי.
ב-1970 עבר ללה קונר, גם היא במדינת וושינגטון, ומאז הוא מתגורר בה.
רובינס היה חבר קרוב של טרנס מקנה, שהשפעתו עליו ניכרת בחלק מספריו, והוא מעריץ את אושו, המיסטיקן ההודי.
אחווה (סיעה)
אחווה הייתה סיעה שכיהנה במהלך הכנסת התשיעית.
הסיעה הוקמה ב-8 ביולי 1980 עם פרישתם של שלמה אליהו ושפיק אסעד מהתנועה הדמוקרטית (שהוקמה מספר חודשים קודם לכן עקב הפילוג בד"ש). ב-17 בספטמבר 1980 הצטרף אליהם עקיבא נוף, שפרש אף הוא מהתנועה הדמוקרטית.
ב-28 בינואר 1981 פרש נוף מהסיעה וחזר לתנועת הליכוד, בה היה חבר במהלך הכנסת השמינית, וב-15 ביוני 1981 פרש אסעד גם הוא והצטרף לתל"ם.
סיעת אחווה
מפלגת האיחוד
מפלגת האיחוד לקידום החינוך והחברה בישראל הייתה מפלגה שכיהנה בכנסת התשיעית.
הסיעה הוקמה ב-11 בנובמבר 1980 עם פרישתו של פעיל הפנתרים השחורים סעדיה מרציאנו ממחנה של"י והקמת סיעת יחיד. ב-30 בדצמבר 1980 ניתן לה השם "שוויון בישראל - פנתרים". ב-19 במאי 1981 הצטרף למרציאנו חבר סיעת היחיד מרדכי אלגרבלי (שפרש כשנה וחצי קודם לכן מהתנועה הדמוקרטית), ושם הסיעה שונה ל"מפלגת האיחוד". הקמת תמ"י הקטינה את הסיכויים של המפלגה להיכנס לכנסת, שהיו נמוכים ממילא. ניסיונם של אלגרבלי ומרציאנו להשתלב בתמ"י לא צלח, לאחר שהוצע להם המקומות התשיעי והעשירי ברשימה.
בבחירות לכנסת העשירית קיבלה המפלגה 1,293 קולות ולא עברה את אחוז החסימה, ובעקבות כך נעלמה מהמפה הפוליטית.
שוויון בישראל - פנתרים
צ'נג קאי שק
לוקרן אוסט-פלנדרס
אס קיי לוקרן
סיעת שמאל
סיעת שמאל הייתה סיעה בכנסת השנייה.
הקמת הסיעה.
משפטי פראג הביאו לטלטלה במפ"ם, אשר רבים מאנשיה נקרעו בין הזדהות עם ברית המועצות לבין הזדהות עם היהודים ועם הציונות, שהוקעו במשפטים אלו על ידי ברית המועצות וגרורותיה. מפ"ם הייתה מורכבת אז משלוש סיעות עיקריות: אחדות העבודה, סיעה מרכזית בראשות מאיר יערי ויעקב חזן וסיעה שמאלית בראשות משה סנה ויעקב ריפתין. לאחר פרסום הודאתו של מרדכי אורן, שהיה חבר בכיר במפ"ם והועמד לדין בפראג כפעיל ציוני שחתר נגד הדמוקרטיות העממיות וריגל למען שירות הביטחון הבריטי, החליטה מועצת מפ"ם בדצמבר 1952 לגנות את משפטי פראג והכריזה על משמעת חטיבתית בנושא. למרות זאת, משה סנה ויעקב ריפתין המשיכו להצדיק את משפטי פראג ולגנות את מרדכי אורן. בעקבות זאת, בתחילת ינואר 1953 הודחו אנשי סיעת סנה וריפתין מכמעט כל עמדות המפתח במפ"ם.
ב-17 בינואר התכנסו אנשי משה סנה והכריזו על הקמת "חטיבת השמאל" במפ"ם ודרשו לערער על החלטת מועצת מפ"ם בפני ועידת המפלגה. ראשי מפ"ם הגיבו באולטימטום לסנה שעליו לפרק את החטיבה או שיוצא מהמפלגה ולאחר שסירב לדרישה הוצאו חברי החטיבה מהמפלגה ב-28 בינואר 1953 על ידי מועצת מפ"ם. סנה אמר שההחלטה אינה חוקית ושמדובר ב"צעד פלגני שהוכן על ידי סוכני מפא"י בהנהגת מפ"ם לטובתה ולהנאתה של הבורגנות". הוא אמר שהחטיבה שלו "עוד תוכיח כי היא תמלא תפקיד חלוצי בשחרורו הלאומי והסוציאלי של העם היהודי ובתפקיד הצלתה של מדינת ישראל אי תלותה, ביטחונה ועתידה" ושלל הצטרפות למק"י על רקע העמידה האיתנה של חטיבת השמאל על האידאולוגיה של קיום מדינה יהודית בארץ ישראל. ב-2 בפברואר 1953 הודיעו משה סנה, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני לנשיאות הכנסת על הקמת "סיעת השמאל".
במקביל להקמת הסיעה הנפרדת בכנסת, החלו חברי סיעת שמאל בארגון מפלגה נפרדת. במאי 1953 קיימו חברי הסיעה בבית העם בתל אביב ועידת ייסוד למפלגה שלהם, "מפלגת השמאל הסוציאליסטי".
פעילות הסיעה.
סיעת שמאל התמקמה בין מק"י למפ"ם. בעוד חברי מפ"ם נעדרו מההצבעה על חוק רכישת מקרקעין, אנשי סיעת שמאל הצביעו נגד, ביחד עם חברי מק"י.
התפרקות הסיעה.
כבר במרץ 1953 הצליח יערי לשכנע את רוסתם בסתוני לשוב למפ"ם.
למרות שבתחילה טען סנה שלא יתאחד עם מק"י, כבר בנובמבר 1953 התפרסם במעריב שבקשה של סיעת שמאל להתאחד עם מק"י כחטיבה נפרדת נדחתה על ידי מק"י בטענה שעל פי תקנון המפלגה לא ניתן לקיים חטיבה נפרדת במפלגה ועל המעוניינים בכך להצטרף למפלגה כיחידים. במהלך שנת 1954 לחצו חלק מחברי המפלגה על משה סנה להתאחד עם מק"י, אולם סנה קיווה להצטרפות חברי מפ"ם נוספים למפלגתו. לאחר פרישת אנשי אחדות העבודה - פועלי ציון ממפ"ם הבין סנה שאין סיכוי להתחזקות מפלגתו והוא החל במשא ומתן על איחוד עם מק"י. לאחר משא ומתן של חודשים הוסכם שלסנה ישוריין מקום ריאלי ברשימת מק"י בבחירות לכנסת הרביעית, מקום בוועד המרכזי ותפקיד מזכיר הליגה לידידות עם רוסיה. בסוף אוקטובר התקיים כינוס של מפלגת השמאל בה הוחלט על חיסול המפלגה ואיחוד עם מק"י ולאחריה פנו החברים שהיו מעוניינים בכך באופן אישי בבקשת הצטרפות למק"י. ב-1 בנובמבר 1954 עברו חברי הכנסת ברמן וסנה למק"י.
מפלגת השמאל הסוציאליסטי
תת-עולם
תת עולם (באנגלית: Underworld) היא יצירתו הפוסטמודרנית של הסופר דון דלילו שהתפרסמה בשנת 1997. זו אחת מיצירותיו המפורסמות של הסופר שנבחרה בשנת 2006 על ידי הניו יורק טיימס כמועמדת לאחת מיצירות המופת האמריקאיות ב-25 השנים האחרונות.
עלילה.
תת עולם כתובה בצורה לא ליניארית ודנה במספר נושאים ותתי-נושאים הקשורים ביניהם. המאורעות מתרחשים בין השנים 1950 ו-1990 ובהם אזכורים למאורעות מרכזיים בתקופה כמו משבר הטילים בקובה ועידן הנשק האטומי.
הסבר לשם הכותר.
דון דלילו ציין שהשם תת-עולם מרמז על הפסולת הגרעינית הקבורה בעולמנו ועל פלוטו אל המוות.
נושאים מרכזיים.
פסולת מהווה מטפורה לאורך כל הרומן. הרומן בוחן נושאים של זהות שבורה ואת הדרכים שבהן מובנה מובן למציאות האמריקאית בת זמננו. מטפורה נוספת היא הדת, המועברת דרך סיפורים על נזירות בעיר ניו יורק.
ערך ספרותי.
מבקרים ראו בספר יצירת מופת. ככלל הביקורות הטובות היו גורפות והספר הפך לרב מכר. היו שביקרו את אורכו של הספר וטענו שנדרשה עריכה קפדנית יותר.
פאשא
פאשא (בטורקית: Paşa; בפרסית: پاشا; תעתיק: פאשא) או באשא (בערבית: باشا; תעתיק מדויק: באשא), לעיתים גם פאשה או באשה (לעיתים מכונה בעברית גם "פחה", על פי התנ"ך), היה תואר כבוד צבאי ואזרחי מקובל באימפריה העות'מאנית ובעולם המוסלמי. פאשא הוא הגבוה מבין ארבעת התארים העות'מאניים לגברים. מתחתיו התארים: ביי, אע'א ואפנדי.
באימפריה העות'מאנית הוענק התואר לקציני צבא בדרגות שמעל אלוף-משנה, למושלי סנג'קים, לממונים על מושלי המחוזות (ביילרביי), לפקידי ממשל בדרגים גבוהים, ואף לשרים. עד ימי שלטונו של מהמט השני שימש גם כתואר כבוד למלומדים ואנשי מדע בולטים. בימי הרפובליקה הטורקית הקביל אל דרגה צבאית מוגדרת: אלוף, גנרל, אדמירל.
החל במאה ה-20 משמשת המילה "באשא" במצרים, ובמידה פחותה בארצות הסהר הפורה דוברות הערבית, לציון "אדון".
אטימולוגיה.
על פי המילון לאטימולוגיה טורקית, שורש המילה הוא טורקי: beşe, שמשמעה: בן, בפרט בנו של שליט או של אדם מיוחס, נסיך; ומקורה הוא בפרסית: بچّه (תעתיק: בצ'ה), שמשמעה: ילד. המובן הטורקי: "נושא תפקיד רם דרג או פקיד בכיר בארמון" נגזר ככל הנראה מהתואר "lala-i beşe", שמשמעה: מחנך, מורה, אומן הנסיך. מוסיף המילון לאטימולוגיה ומבאר: לסברה הרווחת כי מקורה של מילה זו במילים: padişah או başağa (תעתיק: באש אע'א), שהיה כינוי לראש שבט, אין אסמכתאות.
במקורות עבריים כונה פאשא טורקי פעמים רבות בכינוי המקראי פחה, שמו של מושל המחוז באימפריה הפרסית לפי ספרי עזרא, נחמיה ואסתר. כינוי שמקורו בשפה הארמית. ככל הנראה הסיבה לכך הוא הדמיון בין השמות והתפקיד. כיום פרשנות זו אינה מקובלת.
נושאי התואר באימפריה העות'מאנית.
לסולטאן העות'מאני ולח'דיו של מצרים הייתה הסמכות להעניק את התואר פאשא. במקור היה התואר צבאי ועם הזמן הפך לתואר כבוד גם בהיררכיה האזרחית.
מפקד הצי העות'מאני כונה קפודן פאשא.
בשדה הקרב נישא לפני הקצינים הבכירים דגל לפי דרגתם. על הנס היו 1–3 זנבות סוס או טווס (לפי המסורת הטורקו מונגולית), כאשר לסולטאן לבדו היה נס עם ארבעה זנבות.
בין נושאי התפקיד (גם אם לא תמיד צורף להם התואר פאשא בפועל) ניתן למנות את:
כמו כן, מושלי מחוזות באימפריה כונו פאשא (או באשא בחבלים דוברי הערבית). שטח שלטונם כונה פאשליק. מושלים של מחוז וילאייט או איילט נושאי התארים ביילרביי (מושל בכיר - "ביי של הביים" בתרגום מילולי) או ואלי (מושל רגיל) כונו בתואר זה. במילים אחרות, כל יחידה מנהלית הייתה פאשליק.