בית פבלוב (ברוסית: Дом Павлова) הוא הכינוי שניתן לבית מגורים בן 4 קומות במרכז וולגוגרד, אשר התפרסם במהלך קרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, ושוחזר לאחר תום המלחמה. במהלך המתקפה הגרמנית על העיר סטלינגרד התמקמה בבניין קבוצת חיילים סובייטים בפיקוד סגן אפנסייב וסמל ראשון יקוב פבלוב, והצליחה להחזיק בו במשך כחודשיים. התעמולה הסובייטית הפכה את עמידתם של מגיני הבניין כנגד מתקפות גרמניות חוזרות ונשנות, לסמל של גבורת מגיני סטלינגרד.
מהלך הקרב.
בית פבלוב היה ממוקם בכיכר ממנה הוליך כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. ב-23 בספטמבר 1942 כבשה מחלקה סובייטית בת 30 איש בפיקודו של סמל ראשון יקוב פבלוב את המבנה, שהיווה נקודה אסטרטגית חשובה בגזרה, במחיר חיי 26 מאנשיה. לאחר מספר ימים הגיעה לבית תגבורת שהביאה עימה מקלעים, רובים נגד טנקים, מרגמות ותחמושת. בעזרת כוח הנדסה קרבית בוצע מיקוש סביב הבניין ונחפרה תעלה שקישרה אותו עם העורף. הבניין יצר בליטה בקו החזית, שהייתה מכותרת כמעט לחלוטין על ידי כוחות גרמניים, וסיפק נקודת תצפית טובה על העמדות הגרמניות סביבו.
במהלך הלחימה סביב הבניין הצליחו הגרמנים לכבוש את הקומה התחתונה שלו מספר פעמים, אך לא הצליחו להשתלט גם על קומותיו העליונות, ולכן נאלצו בסופו של דבר לסגת מהבניין. במהלך חודשיים, השתתפו בהגנת הבניין 29 חיילים. המתקפות על הבניין נערכו מדי יום, אך המגינים הסובייטים עמדו בלחץ. ב-23 בנובמבר, במהלך מתקפת נגד סובייטית, עברה כל סביבת הבניין לשליטה סובייטית וקו החזית נע מערבה.
מסיבה בלתי ברורה, התעמולה הסובייטית בחרה להציג את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום, על אף שקצין בשם אפנסייב הוא שפיקד על הגנת הבניין, עם זאת היסטוריון אנטוני ביוור כתב כי אפנסייב נפצע והתעוור בשלב מסוים של הקרב ופבלוב פיקד על הקרב בפועל. פבלוב היה גם היחיד שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות עבור הלחימה במקום, בעוד שאר מגיני הבניין קיבלו רק מדליה, שניתנה לכל מאות אלפי החיילים שלחמו בקרב סטלינגרד.
בתקופת ברית המועצות הוצגה הלחימה על בית פבלוב כדוגמה מובהקת לאחוות העמים של ברית המועצות, שכן מגיני הבניין היו בני 9 לאומים שונים (ביניהם גם חייל יהודי אחד - יידל חייט. הוא נהרג במהלך הקרבות).
לאחר מלחמת העולם השנייה שוחזר הבניין ועל הקיר הוצב שלט המתאר את גבורת מגיני הבניין ושמות המשתתפים בקרב. הכתובת הנוכחית של המבנה היא "רח' סובטסקייה, מס' 39".
פאבל בוריסוביץ' אקסלרוד
פבל אקסלרוד
מחולל המשחקים
בית סוריכ
בית סוריכּ (בערבית: بيت سوريك) הוא כפר פלסטיני השוכן מצפון-מערב לירושלים, ממערב לרמאללה, מול הר אדר ומבשרת ציון, בסמוך לקו הירוק. הכפר מונה כ-4,000 תושבים, שמרביתם מתפרנסים מחקלאות. לכפר אלפי דונמים של אדמות חקלאיות.
ייתכן שיש קשר בין שמו של הכפר לנחל שׂורק הסמוך. בתחומי הכפר מצויים מערות קבורה עתיקות מזמן המשנה והתלמוד. ב-1901 נחשפה במקום רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית. מסורת מקומית מייחסת את מוצא תושביו לחג'אז. מוצע לזהות בג'בל א-רמל עליו שוכן הכפר את הר עפרון הנזכר בספר יהושע.
במלחמת העצמאות חנו בכפר לוחמיו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, והוא שימש בסיס להתקפות על השיירות לירושלים. בסוף דצמבר 1947 תקף כוח של ההגנה את הכפר. ב-19 - 20 באפריל 1948 נכבשו הכפרים בידו ובית סוריכ על ידי חטיבת הראל במבצע יבוסי, אולם בעקבות הכישלון בקרב נבי סמואל נסוגו הכוחות מהכפר. חלק מבתיהם נהרסו כדי למנוע אפשרות שישובו להוות איום ביטחוני. לאחר המלחמה עבר הכפר לשלטון ירדן.
בג"ץ בית סוריכּ.
הכפר בית סוריכּ נמצא כיום בשטח B, כלומר הניהול האזרחי שלו מופקד בידי הרשות הפלסטינית והסמכות הביטחונית בכל האזור היא ישראלית. לעומת זאת, מרבית האדמות החקלאיות של הכפר הן בשטח C - כלומר באחריות ישראלית מלאה.
הכפר זכה לפרסום בעקבות העתירה לבג"ץ שהוגשה על ידי התושבים נגד תוואי גדר ההפרדה בשנת 2004, ופסק הדין של בית המשפט העליון בעקבותיה. בית המשפט פסק כי הפגיעה באוכלוסייה האזרחית כתוצאה מתוואי הגדר אינה עומדת בעקרון המידתיות ויש להזיז את התוואי ולשנותו. באותו פסק הדין התייחס בית המשפט לחוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג, וקבע כי בניגוד לחוות דעתו של בית הדין, עצם הקמת גדר ההפרדה היא חוקית כל עוד היא משמשת למטרות ביטחוניות. העתירה הביאה להזזת התוואי, אך מערכת הביטחון קבעה אותו באמצע האדמות החקלאיות של הכפר, ולא צמוד להר-אדר ולמבשרת ציון כפי שהציעו אנשי המועצה לשלום ולביטחון בבית המשפט. עם בניית גדר ההפרדה באזור, כ-3400 דונם מן האדמות החקלאיות נותרו במרחב התפר מעבר לגדר ההפרדה והחל מדצמבר 2008 גישה של תושבי בית סוריכ אליהן מתאפשרת רק בהיתר ישראלי פרטני. האגודה לזכויות האזרח הצטרפה ב-2010 למאבק של תושבי בית סוריכּ על גישה חופשית לאדמות באמצעות הבלוג "פעולה אחת ביום".
חגורה געשית
חגורה געשית היא חבל גאולוגי נרחב פעיל מבחינה געשית. חגורות געשיות מצויות לרוב לאורך גבולות בין לוחות טקטוניים ועשויות להכיל כמה שדות ומתחמים געשיים. חגורות געשיות דומות במבנה לרכסי הרים, אך ההרים בחגורות אלה לא נוצרו באמצעות אורוגנזה אלא הם הרי געש.
היווצרות.
חגורות געשיות עשויות להיווצר במגוון מיקומים טקטוניים. אחד מהם הוא אזורי הפחתה – אזור בו חודר קרום אוקייני כבד וקר מתחת לקרום אחר, ובעומק אזור החיכוך ביניהם נוצרת מאגמה. אחת מהחגורות הגעשיות הגדולות ביותר שנוצרו בדרך זו היא החגורה הגעשית אוחוצק-צ'וקוטקה (Okhotsk-Chukotka Volcanic Belt), הנמתחת לאורך 3,200 ק"מ מים אוחוצק עד לאוקיינוס הקרח הצפוני, בגבול בין הלוח האירו-אסייתי והלוח הצפון-אמריקאי. החגורה – הכוללת כ-2 מיליון קילומטרים מעוקבים של סלעי יסוד – נוצרה מהפחתה של לוח קוּלָה בתנועתו צפונה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי לפני כ-55 מיליון שנה.
מקום נוסף בו נוצרות חגורות געשיות הוא מעל נקודות חמות, והן נקראות "שרשרות געשיות". הגאולוג הקנדי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo wilson) הגה ב-1963 את הרעיון כי שרשרת של הרי געש דוגמת הוואי היא תוצאה של תנועה איטית של לוח טקטוני מעל נקודה חמה ה"קבועה" עמוק מתחת לקרום. עד כה זיהו גאולוגים בין 40 ל-50 נקודות חמות כאלה בהיקף כדור הארץ, והפעילות ביותר מצויות מתחת לאיי הוואי, גלאפגוס, ראוניון ואיסלנד וכן מתחת לילוסטון. דוגמה לחגורה געשית שנוצרה בדרך זו היא החגורה הגעשית של אנאהים (Anahim Volcanic Belt) בקולומביה הבריטית, שנוצרה בעת מעבר הלוח הצפון-אמריקאי מעל הנקודה החמה של אנאהים. חגורה זו כוללת שרשרת של הרי געש במערבה ומתחמים געשיים במזרחה.
מרבית החגורות הגעשיות של נקודות חמות הן בזלתיות, מאחר שהן נוצרות מעל לליתוספירה אוקיינית. כתוצאה מכך, התפרצותם נפיצה פחות מזו של חגורות געשיות באזור הפחתה. חגורות געשיות הנוצרות מעל נקודה חמה פנים-לוחית הן ריוליטיות ולכן נפיצות יותר.
תפוצה.
חגורות געשיות מצויות מעל אזורים של טמפרטורות גבוהות במיוחד (700-1,400 מעלות) במקום בו נוצרת מאגמה באמצעות התכה חלקית של סלעים בקרום ובמעטפת העליונה. אזורים אלה נוצרים לרוב לאורך שולי לוחות בעומק של 10-50 ק"מ.
שרידיהן המעוותים והסחופים של חגורות געשיות עתיקות נמצאים באזורים געשיים לא פעילים כגון השילד הקנדי. שילד זה כולל יותר מ-150 חגורות געשיות שמוצאן בפרקמבריון (600-1,200 מיליון שנים), וסחיפה שחלה בהם הפכה אותם למישורים שטוחים. אזורים אלה הם חגורות ירוקות שנוצרו בקראטונים מהארכאיקון ומהפרוטרוזואיקון בין גופים גרניטיים וגנייסיים, ומתאפיינות בהתמרה מסוגים שונים של רצפים געשיים מאפייים ואולטרה-מאפייים הקשורים לסלעי משקע. נראה שחגורות ירוקות אלה נוצרו במרכזי התפשטות אוקייניים קדומים ובקשתות געשיות. החגורה הירוקה של אביטיבי (Abitibi greenstone belt) באונטריו ובקוויבק היא אחת החגורות הירוקות הגדולות בעולם.
טבעת האש.
הטבעת הפסיפית – שולי היבשות המקיפות את האוקיינוס השקט – היא אוסף של חגורות געשיות היוצרות את טבעת האש, בהן:
חגורות איים.
חגורות געשיות ימיות הן שרשרות של הרי געש תת-ימיים:
בתבאיאן
מכירי כהונה
מכירי כהונה הוא כינוי תלמודי להסכם בלתי רשמי, שלפיו תושבי עיר מסוימת או משפחה מסוימת נוהגים לתת את יבולם של מתנות כהונה אך ורק לכהן מסוים.
במונח ההלכה, הסכם מכירי כהונה הוא שטר מכר שעליו חותם כהן שהוא מוכר את זכות כל בני שבטו הכהנים לקבלת מתנות הכהונה של זרוע, לחיים וקיבה בעד סכום כספי. לפי הרגיל, ההסכם נחתם בחודש ניסן ועומדת בתוקפה למשך השנה עד חודש ניסן הבא.
מקורות הביטוי במקרא.
חז"ל, על הפסוק דרשו שדוד המלך היה נוהג להעביר מתנותיו (תרומות ומעשרות בכלל) אל עירא היאירי הכהן בלבד -דהיינו שעירא היאירי היה הכהן ה"מוכר" של דוד המלך.
מקור נוסף מופיע במילים שאמר יואש (מלך יהודה) אל הכהנים .
במשנה ותלמוד.
במשנה, מופיע מקרה שאיש ישראל הלווה לכהן מעות על תנאי שהמתנות הניתנות ממנו (איש הישראלי) בדרך כלל אליו (לכהן) יימכר כהתשלום שהכהן חייב להאיש הישראלי.
בתלמוד מוסבר שהאיש הישראלי קיים מצוותו של נתינת המתנות על אף שלא הגיע עצם המתנות אל יד הכהן הואיל שמדובר במקרה של "מכירי כהונה" (שאינו רגיל ליתן אלא לכהן זה). דעת עולא בגמרא היא שעצם העניין שכאן קבעו חז"ל כאילו המתן התקבל ליד כהן ובאמת לא בא לידו, הוא כולו תקנת חכמים כדי שיימצא לכהן מעות ללוות אם יצטרך לכך.