מונטאלטו, לאחר ששב אל יהדותו - משוכנע בצידקתו, ממשיך בדרכו ומנסה לשכנע אנוסים נוספים כפאולו דה פינה לשוב ליהדותם. ססיל רות פרסם ארבעה מכתבים שכתב מונטאלטו לגיסו ד"ר פדרו רודריגז וגיסתו איזבל דה-פונסיקה (אחותה של אשתו –ג'רונימה), שעזבו בחשאי את פורטוגל והתגוררו בכפר St. Jean-de-Luz בדרום צרפת לחופי האוקיינוס האטלנטי, בו התקיימה קהילה מראנית קטנה. הקהילה חוסלה בשנת 1636 כאשר ספרד כבשה את העיירה והאינקוויזיציה ניצלה את ההזדמנות לנקום את נקמתה בפליטים, לא ידוע לנו אם בני משפחת רודריגז היו בין הנתפסים. במכתבים אלה מונטאלטו מפציר בקרוביו לשוב לדתם המקורית. אף על פי שמכתבי התשובה לא נמצאו, ניתן להסיק ממכתביו של מונטאלטו שד"ר רודריגז נחוש בדעתו שמי שנולד כקתולי, בארץ קתולית וחונך כקתולי חייב להמשיך ולחיות כקתולי ואל לו לשוב אל יהדותו.
מכתב נוסף (אולי אחד מתוך כמה) שלח מונטאלטו לגיס אחר בשם טומס דה-פונסיקה (Tomás da Fonseca) (אחיה של אשתו ג'רונימה) ב-17 באוגוסט 1609. מכתב זה נתפס על ידי האינקוויזיציה וב-25 בנובמבר 1609 נאסר טומס דה-פונסיקה, נחקר, הועמד למשפט הורשע ב-1 במאי 1611 נידון לחבוש את אפוד הקלון - סנבניטו לכל ימי חייו בטקס אוטו דה פה בסוף אוגוסט 1611. ייתכן שבגלל משפט זה נאלצו ד"ר פדרו רודריגז ובני משפחתו להימלט מפורטוגל. טומס דה-פונסיקה הודה בחקירתו שהייתה קיימת רשת של יהודים בסתר, וכי הרשת פעלה על פי הוראותיו והנחיותיו של מונטאלטו מוונציה. הוא אף הסגיר כ-16 מקרובי משפחתו, שהועמדו גם הם למשפט.
יחסיו עם ר' יהודה אריה ממודנה.
אחד מעמיתיו המפורסמים של מונטאלטו בגטו הוא יהודה אריה ממודנה (ריא"ם). על עומק היכרותם תעיד העובדה שכאשר ריא"ם יצא לפירנצה (למשך שנה) הפקיד את תלמידו, שאול לוי מורטירה בידי מונטאלטו, שליווה אותו מאז ועד יום מותו ואף היה בין מלווי ארונו של מונטאלטו מפריז לאמשטרדם. לפי המסורת, ריא"ם הוא שחיבר את שיר התהילה, שסותת בבוא הזמן על מצבתו של מונטאלטו.
ויכוח פדובה.
בשנת 1612 התמודד מונטאלטו כנגד נזיר דומיניקני שהגיע לפדובה מרומא. נושא הוויכוח היה מספר ישעיהו, פרק הידוע בכינויו "עבד ה'". מעוררת תמיהה העובדה שדווקא מונטאלטו הוא שנבחר להתמודד מול אותו נזיר ולא אחד מחכמיה של ונציה כריא"ם, שהיה לו ניסיון רב בוויכוחים עם נוצרים ואף כתב ספר – "מגן וחרב" בנושא זה. על כל פנים, הוויכוח הופסק באמצעיתו והמתמודדים התבקשו להעלות את טיעוניהם על הכתב. טיעוניו של אותו נזיר אינם ידועים אולם טיעוניו של מונטאלטו ידועים גם ידועים. הוא הכתיב אותם למורטירה והם התפרסמו במספר גרסאות ברחבי אירופה. למשל: "Sobre el capitulo 53 Ezayas" או "Tractado sobre principio do Capituto 53 de Jesaias" (העותק הקדום ביותר, מצוי באוניברסיטת ליידן, הולנד ב-Bibiliotheca Thysiana). מה שתרם לתפוצה של כתב פולמוס זה הוא אימוצם של הטיעונים על ידי חברי הכת הסוצ'יאנית – כת נוצרית מינית שכופרת בשילוש הקדוש, באלוהותו של ישו, בנצחיות העונש ועוד, בכך תרמו לתפוצתו הרחבה של כתב ההגנה הנ"ל, פרי רוחו של מונטאלטו ופרסמו ברבים את שמו כפולמוסן.
ה-Tractado תורגם להולנדית, כפי הנראה על ידי דניאל ון-ברין (van Breen), מבכירי הכת הסוצ'יאנית, שתרגם גם כתבים אחרים ובהם משל שאול לוי מורטירה. ידוע שדניאל ון-ברין היה מעורה בחברה היהודית באמשטרדם, ידע פורטוגזית על בוריה ופעל להפצת התורה הסוצ'יאנית.
מונטאלטו עצמו תיאר אירוע זה בצורה מעט שונה. במכתבו האחרון לגיסו ד"ר פדרו רודריגז הוא כתב:
"אני מאמין שביכולתי לשכנע אותך, כפי שעשיתי לפני ימים מספר, בוויכוח עם נזיר דומיניקני, מרצה לתאולוגיה בפדובה, אשר בא לחלות את פני והעלה טענות כנגד החוק האלוהי והשתמש במספר טיעונים, מוכנים היטב. האזנתי לטענות אלו, עד סופן, שהושמעו בשפה הלטינית, שהנזיר שולט בה כדבעי. כאשר הוא סיים, עניתי לו באותה שפה, בהתאם לסדר שהעלה את טיעוניו, אף הפרכתי את טענותיו, אחת לאחת. לא הצטרכתי להעלות טיעונים חדשים משלי. אני טיפלתי כה יפה בטיעוניו, בעזרת האל בורא שמים וארץ והחוק האלוהי, בו אני מודה, עד שהנזיר, לאחר ששמע אותי, אמר לפתע שקרה לו מה שקרה למלכת שבא, כאשר באה לבקר את המלך שלמה, ונאלצה להודות שחוכמתו רבה מכפי שסופר לה. הנזיר הדומיניקני נאלץ להודות שאף אחד לא יכול לנצח בוויכוח עם יהודי משכיל. הוא פנה לדרכו, נבוך ומבולבל, מבויש על כי טיעוניו היו לשווא.
אלו, המוציאים דיבתנו רעה, יודעים יפה את חולשתם של טיעוניהם וחוזקם של טיעונינו, ולכן הם תמיד משתמשים בוויכוחים בציטוטים מקוטעים מהברית הישנה, מתורגמים בצורה כוזבת, ללא התחשבות בטקסט שקדם לציטוט או בזה שבא אחריו. הם מפרשים את הברית הישנה באופן חד-צדדי ובמשלי שווא. אני מאמין שביחס לגילך והבנתך אם לא את הברית הישנה אז את הספרות הכללית, אתה מסוגל לשכנע את עצמך באמת." (נכתב ב-6 בספטמבר 1612)
פסק ההלכה של מונטאלטו.
בעת שהותו בפריז, פרסם מונטאלטו פסק הלכה המתיר לנסוע בכרכרה בשבת. מלבד הנימוקים ההלכתיים העלה מונטאלטו את הטיעון של שמירת כבודו של הבא בארמונות מלוכה ובכבודם של מארחיו, שלא יאלץ לטנף את שולי בגדו ונעליו בסחי וברפש הפזורים ברחובות. הוא לא נימק את פסק ההלכה בטיעונים של פיקוח נפש. האם הוא קרא בכך תיגר, בדרכי עקיפין, על אותם רבנים שלא עמדו לימינו בוונציה בשעתו הקשה?
למותר לציין, שהלכה זו לא נתקבלה, אולם נשמרה כהוכחה לחריפות שכלו ובקיאותו של הכותב בהוויה היהודית וכפסיקה שאף על פי שאינה סותרת עיקרים והלכות אחרים, אינה תופסת עקב המנהג.
כתובת המצבה על קברו של מונטאלטו.
[א---------------------------------]
לישראל כהריאל והר תלול הלא זה הוא
יהי זכרו ואור שחרו באמרם לו פאר דור הוא
הרק עמו שמו עמו הלא שרים יבקשו הוא
והוא להם בחצריהם בקול יקרא ואלי-יה הוא
הה האלוף הקצין הרב הכולל כמוהרר אליהו מונטאלטו זצוקל
שהיה יועץ ורופא למלך ולמלכת צרפת ויצוו לחנוט אותו
ויישם בארון הזה ויתהלך את האלהים בכ'ט בשבט שנת שלום
הערות:
כתביו.
הספר מוקדש לבנו של הדוכס הגדול - קוסימו II
הספר מוקדש למלכה מארי דה מדיצ'י
כתב הפולמוס לא הודפס אלא נשמר ככתב יד (מחתרתי למחצה) בקרב הקהילות היהודיות והסוצ'יאניות.
לקריאה נוספת.
Michael Heyd, Be sober and reasonable: the critique of enthusiasm in the Seventeenth and Early Eighteenth Centuries Leiden: E. J. Brill 1995 Bernard Cooperman, "Eliahu Montalto's Suitable and Incontrovertible Propositions: A. Seventeenth-Century Anti-Christian Polemic," in Jewish Thought in the Seventeenth-Century Isadore Twersky Bernard Septimus, eds., Harvard University Press 1987
Ralph Melnick From polemics to apologetics: Jewish-Christian rapprochement in 17th Century Amsterdam Assen: Van Gorcum, 1981
Yoseph Shlomo Delmedigo, Yashar of Candia: his life, works and times, Isaac Barzilay - 1974
השלהבת המסתורית של המלכה לואנה
השלהבת המסתורית של המלכה לואנה (באיטלקית: La Misteriosa Fiamma della Regina Loana) הוא ספר מאת אומברטו אקו אשר יצא באיטליה בשנת 2004. שם הספר לקוח משמה של מהדורה איטלקית של אלבום קומיקס אמריקאי. הספר תורגם לעברית בידי אריה אוריאל, ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2007.
עלילה.
הספר עוסק בימבו, סוחר ספרים עתיקים ממילאנו בן 59 אשר איבד את זכרונו (episodic memory) כתוצאה משבץ. בתחילת הספר הוא מסוגל לזכור כל דבר אשר אי פעם קרא, אך אינו זוכר את משפחתו, את עברו או אפילו את שמו. ימבו מחליט לחזור לעיירת ילדותו סולרה, שאותה נטש בעקבות טרגדיה משפחתית, על מנת להיווכח האם הוא יכול לגלות מחדש את זכרונותיו האבודים. מקץ ימים תמימים של חיפוש בעיתונים ישנים, בתקליטים, בספרים, בכתבי עת ובספרי קומיקס ילדותיים, לא עולה בידו לשחזר את זכרונותיו.
בחיפושו אחר זכרונותיו האבודים, הוא מצליח לשחזר את סיפור הדור והחברה של הוריו וסביו. ברגע אשר הוא מוכן לנטוש את משימתו, הוא מגלה עותק מקורי של ספר משנת 1623. ההלם אשר אוחז בו עקב מציאת הספר המקורי מסייע לו בשחזור זכרונות ילדותו. הפרק האחרון של הספר עוסק בהסבר ספרותי לתופעה שבה חולפים לנגד עיניו של אדם כל חוויות חייו. ימבו מת לפני שהוא מצליח להיזכר בפנייה של אהובתו מתקופת היותו סטודנט.
המחבר כלל בספר רבדים שונים של תרבות, ציורי קומיקס משנות הארבעים, זכרונות התבגרות בתקופת איטליה הפשיסטית וכו'. בנוסף ציין המחבר כי זהו הספר האחרון שהוא מתכוון לכתוב בחייו.
עליית פרינצס קאתלין
זייד
הנרי איאן קיוזיק
הנרי איאן קיוזיק (באנגלית: Henry Ian Cusick; נולד ב-17 באפריל 1967) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי-פרואני.
ביוגרפיה.
קיוזיק נולד בעיר טרוחיו שבפרו, לאב סקוטי ולאמא פרואנית. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לספרד ובהמשך לסקוטלנד. לאחר מכן התגוררו עשר שנים בטרינידד וטובגו, ואז שבו לסקוטלנד כשהיה בן 14. קיוזיק למד ב"אקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה" בגלאזגו, אך לא סיים את לימודיו.
קיוזיק שיחק תחילה במספר מחזות תיאטרון, וקיבל תפקידים ראשיים במחזות כמו "תמונתו של דוריאן גריי" (לצד רופרט אוורט) ו"המלט". ב-1995 זכה ב"פרס איאן צ'ארלסון" הבריטי על תפקידו במחזה "אדיפוס המלך".