לקנת היו שני בנים - קונסטנטין ואייד' אשר מלכו אחריו. ככל הנראה היו לו שתי בנות. אחת מהן נישאה לראן מלך סטרת'קלייד, והשנייה, מאל מוייר נישאה לאייד' פינלאיית' מלך אירלנד, ולאחר מותו נישאה לפלאן סינאה אף הוא מלך של שבט אירי. מותה, בשנת 913 מצוין ב"דברי ימי אלסטר" - דבר נדיר ביותר בכתבים העתיקים.
אזוב (מנוע רקטי)
אזוב הוא כינויו של מנוע רקטי מפיתוח וייצור של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
המנוע משמש כמנוע השלב השלישי והאחרון במשגר הלוויינים הישראלי שביט. המנוע מונע באמצעות דלק מוצק, והוא נתון במעטפת עשויה טיטאניום. בפרסומים של היצרן מכונה המנוע AUS-51 - Advanced Upper Stage.
מנוע זה משמש לשיגור כל הלוויינים הישראליים שמשוגרים באמצעות משגר הלוויינים שביט.
א'קפלה
שלמה לייב צוקרמן
אלי שבייד
אלי שביד
אהרון שי
שמואל שרייר
ישראל במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) היו הפעם ה-13 שבה השתתפה משלחת ישראלית במשחקים הפאראלימפיים, מאז החלה את השתתפותה במשחקים בשנת 1960.
המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט.
ארפאד ויידה
ארפאד ויידה (בהונגרית: Árpád Vajda; 2 במאי 1896, רימסקה סובוטה - 25 באוקטובר 1967, בודפשט), שחמטאי הונגרי בדרגת אמן בינלאומי, ניצח באליפות הונגריה בשחמט בשנת 1928.
ויידה חלק מקום 4-7 בתחרות וינה בשנת 1921 (ניצח: פרידריך זמיש), חלק מקום 5-7 בתחרות בודפשט 1922 (אליפות הונגריה השישית, ניצח: קורנל האוושי), ניצח בתחרות לונדון 1922, הגיע שני בתחרות פורטסמות' בשנת 1923, חלק מקום 4-5 בתחרות גיור בשנת 1924 (אליפות הונגריה השביעית, ניצח גזה נאגי), חלק מקום 11-12 בתחרות דברצן בשנת 1925 (ניצח: הנס קמוך), הגיע חמישי בתחרות בודפשט בשנת 1926 (ניצח: אנדרה שטיינר, הגיע למקום ה-11 בתחרות בודפשט בשנת 1926 (אליפות פיד"ה הראשונה לאמנים, ניצחו: ארנסט גרינפלד ומריו מונטיצ'לי), חלק מקום 5-7 בתחרות קצ'קמט בשנת 1927 (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום חמישי בתחרות בודפשט בשנת 1928 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה, חלק מקום 4-5 בתחרות בודפשט בשנת 1929 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום ראשון עם אדולף זייץ בתחרות רמסגייט בשנת 1929 (דרג ב') וחלק מקום 4-7בתחרות סופרון בשנת 1934 (ניצח: רודולף שפילמן).
השתתפות באולימפיאדות.
ויידה שיחק בנבחרתה האולימפית של הונגריה בשש אולימפיאדות רשמיות ובשלוש בלתי רשמיות .
תו ספר
קרב קמפרדאון
קרב קמפרדאון הוא קרב ימי שנערך ב-11 באוקטובר 1797 בים הצפוני כתשעה מיילים מהכפר קמפרדאון ששוכן לחוף הים, צפונית-מערבית לאלקמאר בין הצי המלכותי הבריטי בראשותו של האדמירל אדם דנקן לצי ההולנדי בראשותו של האדמירל יאן וילם דה וינטר. הקרב הסתיים בניצחון בריטי.
רקע.
במהלך שנת 1797, הטיל דנקן הסגר ימי על הצי ההולנדי בדן הלדר וטסל. הצי ההולנדי התכוון לחפות על עלייתם של החילות הצרפתיים על חופי אירלנד, כדי לתמוך שם במרד המתוכנן. להולנדים היו תוכניות לעגון בסופו של דבר בסקוטלנד, עם צבא בן כ-50,000 לוחמים, ולהשתלט על מרכזה בעזרת 'החברה של הסקוטים המאוחדים'. ההמתנה הארוכה בנמל דילדלה את האספקה של הספינות ופגעה במורל. ההולנדים לא היו מודעים לכך שבמשך כמה שבועות רק ארבע מהספינות של דנקן שמרו על הסגר בגלל מרידות בצי. בספטמבר, מנהיגי המרד נתלו והימאים חזרו למלא את תפקידם.
בסוף ספטמבר נטשו ההולנדים את רעיון הפלישה. השינוי בתוכניות ההולנדיות נודע למפקדי הצי הבריטיים והם הורו לדנקן להחזיר את השייטת שלו ליארמות כדי לארגנה מחדש. ההולנדים ניצלו את ההזדמנות להגיח אל הים הצפוני כדי לשבש את השיט הבריטי. הבריטים, שהוזהרו על ידי ספינות סיור מהירות נערכו מחוץ לטקסל והמתינו לצי ההולנדי.
הקרב.
שני הציים נפגשו במרחק של כ-30 ק"מ מהחוף ההולנדי, הבריטים עם 15 אוניות קו (מהן 7 בעלות 74 תותחים) וההולנדים עם 11 אוניות קו (מהן רק שלוש בעלות 70 תותחים ומעלה). הצי ההולנדי סבל מנחיתות ניכרת בספינות העיקריות. בנוסף לכך, ספינותיהם היו קטנות יותר. כיוון הרוח היה צפון-מערב והאדמירל ההולנדי היה יכול להימנע מהקרב על ידי שיוט בכיוון הרוח, או לחלופין לצאת לקרב ועדיין לסגת ממנו בבטחה במידה והתנאים היו מתפתחים לרעתו.
הבריטים הגיחו מכיוון צפון-מערב והתקיפו בשני טורים. דנקן, מפקד השייטת הבריטית, הוביל את הטור המזרחי על גבי ספינת הדגל שלו "ונראבל" ותת האדמירל ריצ'רד אונסלו הוביל את הטור המערבי על גבי ספינתו "מונרק". ההתקפה הייתה מהירה כדי למנוע מהספינות ההולנדיות לחמוק מהקרב ולהגיע למים רדודים, שבהם היה להם יתרון בגלל השוקע הנמוך שלהם. דנקן שבר את מבנה הטור העורפי, הניף את האות למרדף הכללי ונתן פקודה לחתור למגע ולנסות ולחצות את קווי האויב. כמה מפקדים בריטיים היססו, בעוד שאחרים הסתערו קדימה.
"ונראבל" פרצה את הקו ההולנדי ותקפה את ספינת הדגל של דה וינטר, "ורייהייד", מהצד המוגן מפני הרוח. כמה ספינות בריטיות נוספות פרצו את הקו ההולנדי וחצו את קווי האויב בראשותו של אונסלו. ספינות משני הציים התקיפו זו את זו משני הצדדים. ירי מאסיבי על גוף הספינות העלה את מספר הנפגעים בהתמדה אצל שני הצדדים. מספר ספינות הולנדיות הצליחו לברוח מזרחה; 11 נלכדו, כולל ספינת הדגל "ורייהייד", אך גם הספינות הבריטיות ספגו נזקים גדולים מדי מכדי לרדוף אחרי השאר.
לאורך הקרב, לבריטים היה יתרון של ספינות, תותחים כבדים יותר והכשרה טובה יותר. כמה ספינות בריטיות היו חמושות בקרונדות (תותחים בעלי קנה קצר שירו פגזים כבדים). תותחים אלו היו בעלי השפעה הרסנית בטווח האש הקרוב אליהם. הספינות ההולנדיות שנשבו ניזוקו ללא תקנה ובאופן שלא אפשר להשמישם.
תוצאות.
כתוצאה מהקרב, המשלחת הצרפתית הראשונה לאירלנד לא הצליחה להגיע עד לאוגוסט 1798, כאשר בזמן זה המרד כבר חוסל ברובו.
הניצחון על הצי ההולנדי הביא לחידוש הביטחון הלאומי על ידי הצי המלכותי, דבר שהביא לשליטה מוחלטת מסקוטלנד עד דבון.
ארמון הקרמלין הגדול
ארמון הקרמלין הגדול (ברוסית: Большой Кремлёвский дворец; תעתיק: "Bol'shoy Kremlovskiy dvorets") הוא אחד מהארמונות של הקרמלין, המשמש כמשכן החגיגי של נשיא רוסיה.
היסטוריה.
הארמון נבנה ביוזמת הצאר ניקולאי הראשון בין השנים 1838–1850 במקום בו ניצב קודם לכן ארמונם של איוואן השלישי ויליזבטה פטרובנה שפורקו. מטרת הארמון הייתה להנציח את תהילתם של לוחמי הצבא הרוסי לדורותיהם.
המתכנן הראשי של הארמון היה קונסטנטין טון. וכן השתתפו בתכנון האדריכלים ניקולאי צ'צ'גוב, פיודור ריכטר, פיוטר גרסימוב, ולדימיר בקריוב ואחרים. בין מעצבי הפנים של הארמון נמנו פיטור קלודט ופיודור סולנצב ואיוואן ויטלי. המבנה נבנה בסגנון המשלב את סגנון הרנסאנס עם הסגנון הרוסי.
בתוך מבנה הארמון שולבו מבנים קדומים יותר שניצבו באתר - הטרקלין המלוטש (Грановитая палата) שנבנה במאה ה-15, טרקלין הצארינה הזהוב (Золотая царицына палата) שנבנה במאה ה-16, וכן ארמון טרם שנבנה במהלך המאה ה-17.
בארמון למעלה מ-700 חדרים, ובו ממוקמים גרם מדרגות מרכזי המוביל לחמישה אולמות קבלת פנים (הנקראים על שם מסדרי רוסי הצארית: גאוגייבסקי, ולדימירסקי, אלכסנדרובסקי, אנדרייבסקי ויקטרינסקי) וכן חדרי המגורים הרשמיים של הצאר. מגורי המשרתים מוקמו בקומה הראשונה של המבנה. אורכו של הארמון 125 מטרים, גובהו 47 מטרים, ושטחו הכולל 25,000 מ"ר. מבנה הארמון רבוע, והוא נבנה סביב חצר פנימית.
בין השנים 1933–1934 אוחדו אולמות אלקסנדרובסי ואנדרייבסקי של הארמון במטרה שהאולם הגדול ישמש את הסובייט העליון, הפרלמנט של ברית המועצות. בתקופת השלטון הקומוניסטי הוסרו העיצובים הצארים של אולמות הארמון, אולם לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט על שיקום ושיחזור הארמון, בין השנים 1994–1998 בוצעה עבודת שחזור נרחבת בארמון ואולמות אלקסנדרובסי ואנדרייבסקי שוחזרו תוך שיתוף פעולה עם הצייר איליה גלזונוב. הארמון משמש כיום את משרדי נשיא רוסיה.
נעמי פיינברון דותן
הלניו הררה
הלניו הררה (בספרדית: Helenio Herrera; 10 באפריל 1910 - 9 בנובמבר 1997) היה שחקן ומאמן כדורגל ארגנטינאי-צרפתי. קריירת המשחק של הררה הייתה צנועה, בניגוד לקריירת האימון שלו. הוא זכה ב-16 תארים משמעותיים ובכך הוא אחד המאמנים המוצלחים והמשפיעים ביותר בהיסטוריית הכדורגל. הררה זכור בעיקר בזכות הצלחתו הגדולה באינטר שבתקופתו זכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר".
קריירת משחק ואימון.
יש מחלוקת לגבי שנת לידתו, שכן בשנות ה-50 הוא שינה את שנת לידתו מ-1910 ל-1916. אולם הררה נולד בארגנטינה, הוא היגר עם הוריו הספרדים לקזבלנקה שבמרוקו, שם קיבל אזרחות צרפתית.
הררה שיחק כבלם. ב-1932 עבר מקבוצה מקומית בקזבלנקה לקבוצה פריזאית. הוא מאוחר יותר שיחק במספר קבוצות נוספות בצרפת ואף שותף בשני משחקים של נבחרת צרפת. בזמן מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל לשמש כמאמן-שחקן בקבוצתו. ב-1945 פרש הררה ממשחק.
לאחר העונה הבודדת ששימש כמאמן-שחקן בקבוצתו, הצטרף הררה לקבוצה בה שימש כשחקן במשך שתי קדנציות, הפעם כמאמן. הוא אימן את הקבוצה במשך שלוש עונות ולא זכה באף תואר. הררה עבר לספרד, ובמשך שש שנים אימן מספר קבוצות לתקופות קצרות, בהן סביליה ואתלטיקו מדריד. לאחר מכן עבר לקבוצה הפורטוגזית בלננשש. הררה חזר לספרד כדי לאמן את ברצלונה. את ברצלונה הוביל לזכייה בשתי אליפויות לה ליגה ושני גביעי ערי הירידים, אך מספר בעיות ומחלוקות עם השחקן המרכזי בקבוצה לאדיסלאו קובאלה הכריחו אותו לעזוב ב-1960.