לדג הקוד האטלנטי, החי באוקיינוס האטלנטי שני מופעי צבע: ירקרק, וחום-אדמדם, משקלו הבוגר לרוב 7–15 ק"ג, אך נדוגו גם דגים במשקל 100 ק"ג ויותר. דג זה טורף סרטנים, דיונונים, כוכבי ים ודגים קטנים ממנו. חלקם נודדים לאזורים חמים לצורך הזרעה והטלה. מקומות ההזרעה קבועים בנמלים שונים באירלנד ולחוף האוקיינוס באירופה. הזכר משמיע גיהוקים ומציג ריקוד הכולל ניפוח והרקדת הסנפירים. במהלך ההזרעה הזוג שוחה במעגלים, כאשר הזכר הופך את עצמו ושוחה מתחת לנקבה.
נקבת הקוד האטלנטי מטילה עד 5 מיליון ביצים, אך רק מחלק קטן מהן מתפתחים דגיגים. הדגיגים הזעירים (4 מ"מ) בוקעים 8–23 יום לאחר ההטלה. הם ניזונים מפלנקטון, ותוך עשרה שבועות הם מגיעים לגודל 2 ס"מ, ועוברים לאזור גדילה מוגדר, שם הם אוכלים סרטנים קטנים. בתום השנה הראשונה הם בגודל 14–18 ס"מ, והם מגיעים לגודל של 25–35 ס"מ בתום השנה השנייה.
באזורי הדיג של הקוד האטלנטי, נדוגים לעיתים גם דגי זהבון (Pollock) - אף הם מאותה משפחה של הבקלה. דגים אלו בבגרותם מגיעים לאורך של מטר אחד ולמשקל של כ-15 ק"ג, אך גם נדוגו דגי זהבון באורך 2 מטר ויותר.
לסוג דגים זה יש טפילים ייחודיים, ובעיקר "תולעת הקוד" (Lernaeocera branchialis) - למעשה סרטנאי, המתחיל את חייו כפגית השוחה חופשי בים. פגית זו מזדווגת על דג מסוג הנפוחיתיים תוך מציצת דמו בעזרת איבר מציצה חודרני. לאחר הטלת הביצים הנקבה מגיעה אל זימי דג הקוד, ומשנה תצורה למעין תולעת, שבקצהה שק הביצים. בשלב זה נקבת הטפיל גדלה אל תוך הדג, חודרת ללבו, ומשם מקבלת את דמה.
בישראל, הבקלה היא אחד הדגים הנמכרים ביותר עקב מחירם הנמוך יחסית. באנגליה דג זה הוא הנפוץ ביותר במאכל העממי המקומי "פיש אנד צ'יפס" - 'דגים וטוגנים'.
הסוג כולו נמצא בסכנת הכחדה עקב דיג יתר, מקנדה, אנגליה ומארצות אחרות בעלות חוף אל האוקיינוס האטלנטי.
מיני דגים שונים הועברו אל סוג הדג הזה במשך הזמן, ועדיין ישנם מינים אשר השתייכותם לסוג זה מוטלת בספק. לאחרונה סווגו מינים רבים החיים באזורי ריף אלמוגים כסוג אחר (Percomorphi).
טבלת אמת
טבלת אמת היא טבלה שמשמשת בלוגיקה בוליאנית ובתחשיב הפסוקים כדי להציג את כל הערכים האפשריים שביטוי מסוים יכול לקבל, בהתאם לערכים האפשריים של מרכיבי הביטוי, והיא מאפשרת לדעת מתי טיעון הוא תקף.
טבלאות אמת מראות את הערכים שמתקבלים כאשר מבצעים פעולות בוליאניות על ביטויים לוגיים, כלומר כאשר הקשרים הלוגיים נתפסים כפונקציות של ערכי האמת של הפסוקים שהם מקשרים. הפעולות הלוגיות הנחשבות סטנדרטיות הן השלילה, הקוניונקציה "וגם", הדיסיונקציה "או", פעולת התנאי או הגרירה ("אם-אז"), ופעולת התנאי הכפול ("אם ורק אם").
טבלאות האמת הופיעו לראשונה בעבודותיהם של גוטלוב פרגה, צ'ארלס פירס ואחרים משנות ה-80 של המאה ה-19. הן הגיעו לצורתן הנוכחית ב-1922 בעבודתם של אמיל פוסט ולודוויג ויטגנשטיין.
הן שימושיות במיוחד הן לשם חישוב תוצאותיהם של ביטויים בוליאנים, הן ככלי סמנטי עבור תחשיב הפסוקים, הן ככלי להוכחת תקפותם של טיעונים בתחשיב זה.
טבלאות אמת בסמנטיקה של תחשיב הפסוקים.
במסגרת הסמנטיקה של תחשיב הפסוקים, כל פסוק יסודי יכול לקבל אחד משני ערכי אמת: "אמת" או "שקר", ובלבד שהוא מקבל את אותו ערך בכל הופעה שלו באותו טיעון. כל קשר לוגי מובן כפונקציית-אמת, דהיינו עבור כל צירוף של ערכי אמת, מחזיר הקשר ערך אמת אחד ויחיד. לדוגמה, השלילה מחזירה פסוק שקרי עבור כל פסוק אמיתי אליו היא מקושרת, ומחזירה פסוק שקרי עבור כל פסוק אמיתי. נוח לייצג פונקציות אמת באמצעות טבלת אמת, בהן T ו-F מייצגים את הערכים אמת ושקר, בהתאמה. בטורים הימניים של הטבלה אנו ממצים את כלל הצירופים האפשריים של ערכי האמת הניתנים לפסוקים היסודיים, ובטורים השמאליים אנו מציגים את ערך האמת המתקבל עבור הפסוק המורכב:
כל שיוך של ערכי אמת לפסוקים יסודיים נקרא פירוש ("אינטרפרטציה") או הצבה. בטבלאות האמת, כל שורה היא פירוש. פסוק מורכב המקבל את הערך "אמת" בכל פירוש של הפסוקים היסודיים (כלומר כזה שבטבלת האמת שלו הוא מקבל T בכל השורות, נקרא טאוטולוגיה. משמעות הדבר היא שפסוק זה הוא אמיתי בזכות הקשרים הלוגיים שבין רכיביו, ללא תלות באמיתותם של הפסוקים האטומיים עצמם. פסוק המקבל את הערך "שקר" בכל פירוש נקרא סתירה.
פסוק הוא קונטינגנטי אם ורק אם אינו סתירה ואינו טאוטולוגיה. קבוצה של פסוקים נקראת עקבית (קונסיסטנטית) אם קיים פירוש עבורו כל הפסוקים בקבוצה מקבלות ערך "אמת".
טבלאות אמת ככלי לבדיקת תקפות טיעונים.
טבלאות האמת הן כלי נוח לשם בדיקת תקפותם של טיעונים (היסקים) בתחשיב הפסוקים. הטכניקה של טבלאות אמת מאפשרת לבטא את ערכי האמת של כל פסוק מורכב במונחי ערכי האמת של הפסוקים המרכיבים אותו, וכאשר הטבלה גמורה, ניתן לבדוק האם ישנם מצבים בהם ההנחות של הטיעון אמיתיות אבל המסקנה שקרית. אם יש שורה כזו בטבלה, הרי שהטיעון אינו תקף, שהרי זו דוגמה נגדית. אולם אם אין שורה כזו, הראנו שהטיעון תקף. לדוגמה, ננסה לבדוק האם הטיעון הבא הוא תקף:
מסקנה: הברווזים לא עפים
תחילה יוצרנו הפסוקים האטומים על פי הלקסיקון הבא:
הטיעון המוצרן הוא:
מסקנה: formula_3
וטבלת האמת שלו:
ניתן לראות בקלות כי על פי ההצבה של שורה שלוש, שתי ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית. זוהי דוגמה נגדית ועל כן הטיעון אינו תקף.
טבלאות אמת לחישוב תוצאותיהם של ביטויים בוליאניים.
לשם חישוב תוצאותיהם של ביטויים באלגברה בוליאנית, ניתן להשתמש בטבלאות אמת בהן הערכים מיוצגים על ידי 0 ו-1. לדוגמה:
והרי דוגמה לטבלת אמת המראה תוצאה של ביטויים מורכב יותר:
לחות
לחות היא מידת הרטיבות שנמצאת באוויר. היא יכולה להימדד כלחות מוחלטת שהיא מסת המים המצויה בנפח אוויר מסוים, או כפי שלרוב משתמשים כלחות יחסית, שהיא היחס של הלחות המוחלטת מחולקת בלחות המוחלטת שתייצר טל באותה טמפרטורה.
לחות מוחלטת.
לחות מוחלטת היא המסה של אדי המים הנמצאת בכמות מוגדרת של אוויר או גז אחר. בדרך כלל מודדים לחות מוחלטת בגרמים למטר מעוקב. במטאורולוגיה נהוג להשתמש בגודל "יחס עירוב" שהוא מסת האדים ביחס למסת האוויר. האוויר משנה את כושר נשיאת הלחות שלו בהתאם לטמפרטורה וללחץ הברומטרי, ועל כן, כמות מסוימת של לחות מוחלטת לא מתבטאת בהכרח באותו אחוז של לחות יחסית.
לחות יחסית.
לחות יחסית היא יחס המבוטא באחוזים בין כמות האדים שבאוויר בטמפרטורה נתונה, לבין כמות האדים שאוויר בנפח זה יכול להכיל במצב של רוויה.
קצב ההתנדפות של המים באוויר תלוי בלחות היחסית. לדוגמה אם כ-15% מהאדים של המים נחשבים כלחות המוחלטת הלחות היחסית תהיה יותר גבוהה.
לאחר מחקרים שנערכו בנושא התגלה קשר בין מולקולות האוויר ללחות היחסית כך שהרכבם משתנה עם כמות הלחות.
כמות אדי המים המקסימלית שיכול האוויר להכיל תלויה בטמפרטורה שלו: ככל שהטמפרטורה תהיה יותר גבוהה, יוכל האוויר להכיל יותר אדי מים, ולהפך: ככל שתרד הטמפרטורה שלו, יוכל האוויר להכיל כמות קטנה יותר של אדי מים. זאת מכיוון שהלחות היחסית מתקבלת כתוצאה משיווי המשקל בין קצב האידוי לקצב העיבוי של מולקולות המים. ככל שהטמפרטורה נמוכה גובר קצב העיבוי על קצב האידוי, ולהפך. בכל טמפרטורה ישנה נקודת שיווי משקל בה מתאזנים קצבים אלו, וכל ניסיון להרוות את האוויר בכמות נוספת של אדים תגרור עיבוי של מולקולות מים בכמות שתחזיר את המצב לקדמותו.
הלחות היחסית ממלאת תפקיד בתהליכים הכרוכים בהיווצרות ערפל ועננות. כמו כן, חישוב הלחות היחסית הוא גורם מרכזי בחישוב עומס החום, בפרט בעונת הקיץ.
בני אדם, כמו גם יונקים אחרים, מצננים את גופם באמצעות הפרשת זיעה על העור. הזיעה מכילה בעיקר מים, והתנדפותה לאוויר מביאה להתקררות הגוף. ככל שהלחות היחסית גבוהה יותר, כך התנדפות הזיעה אורכת זמן רב יותר, ולפיכך יעילות מנגנון קירור הגוף יורדת. עומס חום כבד הוא מצב שבו טמפרטורת האוויר גבוהה וגם הלחות היחסית גבוהה, ולפיכך יש נטייה לגוף להתחמם בשעה שמנגנון הקירור שלו פועל באופן בלתי-יעיל. מזג אוויר כזה מכונה הביל. מצב כזה שורר בישראל לאורך מישור החוף, בעיקר בחודשים יולי-אוגוסט, ומכביד על היכולת לעבוד מחוץ לחדרים ממוזגים.
הטמפרטורה שבה מגיעה הלחות היחסית למצב של רוויה בלחץ נתון ובכמות נתונה של אדי מים נקראת נקודת הטל.
מדידת הלחות היחסית.
מכשיר המודד לחות נקרא היגרומטר או מד לחות. היגרומטר פשוט בנוי על העיקרון ששיער מתארך כשהלחות גבוהה ומתכווץ כשהלחות יורדת, במכשיר יש שיער המחובר לקפיץ והשינויים באורך השיער מועברים באמצעות מנגנון מכני פשוט למחוג המראה את הלחות. המדידה המדעית יותר והמקובלת ללחות יחסית היא באמצעות חישוב הפרש הטמפרטורות בין שני מדי חום סמוכים זה לזה כאשר האחד עטוף בד רטוב במים. מאחר שאידוי המים היא פעולה אנדותרמית (צורכת חום) תהיה הטמפרטורה הנמדדת במד חום הרטוב נמוכה מזה היבש, ירידת הטמפרטורה תלויה בלחות היחסית באוויר במקום הבדיקה. באמצעות תחשיב שמשקלל את הטמפרטורות ואת הפרשן אפשר למצוא את הלחות היחסית, התחשיב מבוצע על בסיס טבלה פסיכרומטרית.
כיום נוהגים למדוד את הלחות על פי השינוי בתכונות החשמליות של חומרים המושפעים מהלחות.
השפעת לחות על השיער.
מצב שבו האוויר לח, הוא למעשה מצב שבו יש באוויר הרבה מולקולות מים. במצב של לחות, חלבון הקרטין שמצוי בשיער נקשר למולקולות המים שמסתובבות באוויר, והן משפיעות עליו. ככל שיש יותר קשרים בין הקרטין למולקולות המים, כך השערה מסתלסלת, כמו קפיץ מכווץ. לכן במצב של לחות שיער שהוא חלק הופך להיות יותר מתולתל.
ליקטור