מתוך דברים שכתב עליו ישראל גלילי לאחר מותו:
"פיניק הי מאלה שבזכותם אנו יכולים לומר שכל שנחלנו פה וכבשנו ונצחנו לא בא בגלל נס, אלא בגלל שכאלה, בגלל הצירוף הנפלא הזה של רצינות מוסרית, מוצקות של פלדה ורוך של רעות אנושית"
נפתלי דין
נפתלי דין (דינוביצר) (8 בנובמבר 1916 - 4 במרץ 2001) היה ראש המועצה הראשון של תל מונד, בין השנים 1954–1970. נרצח בפיגוע בנתניה ב-4 במרץ 2001.
קורית חיים.
נולד בבוטושן שברומניה לקלרה ואהרון דינוביצר. בשנת 1935 הגיע לישראל כעיתונאי לסיקור אירועי המכביה ונשאר בארץ. בשנת 1937 הגיע לתל מונד, שם עבד כנגר בקואופרטיב נגרי האריזה. בין השנים 1939–1945 השתתף בהקמת המחנה הצבאי הבריטי בפרדסיה ובהגנת היישובים באזור.
בשנת 1946 שימש כמרכז העבודה בלשכת העבודה ובשנת 1947 התמנה למזכיר הלשכה. במלחמת העצמאות פיקד על אזור כפר זיו (כיום חלק מכפר הס בשרון), וזכה באות ההגנה.
בשנת 1954, עם הקמת המועצה המקומית בתל מונד, התמנה לראש המועצה וכיהן בתפקיד זה עד 1970. במהלך כהונתו קבע את גבולות המושבה, העביר את רכוש המועצה מהמועצה האזורית הדר השרון, הכניס מערכת חשמל, הקים את באר המים הראשונה, קלט את העולים הרבים אשר הגיעו ליישוב ואכלס אותם בדירות קבע.
בשנת 1962 קיבל תעודת אזרח מצטיין מנשיא המדינה יצחק בן-צבי. בשנת 1980 קיבל אזרחות כבוד מטעם מועצת תל מונד. עם פרישתו, בשנת 1970, עבר קורס סוכני ביטוח והקים משרד בנתניה, שבו עבד עד יומו האחרון.
לדין שלושה ילדים ונכדים.
ב-4 במרץ 2001, בדרכו למשרדו, נפצע באורח קשה בפיגוע התאבדות במרכז נתניה. דין הובהל למרכז הרפואי הלל יפה ומת כעבור כחמש שעות מפצעיו. בת אחותו שלומית זיו, שפגש במקרה, נהרגה במקום. הובא למנוחות בבית העלמין בתל מונד. לאחר מותו, נקרא על שמו בית המועצה הראשון בתל מונד "בית נפתלי".
אייר טהיטי נוי
אייר טהיטי נוי (בצרפתית: Air Tahiti Nui) היא חברת התעופה הלאומית של פולינזיה הצרפתית. החברה מפעילה טיסות ארוכות טווח מהאיים לצרפת, יפן, ניו זילנד, וארצות הברית.
החברה הוקמה ב-31 באוקטובר 1996, והחלה בפעילות ב-20 בנובמבר 1998. החברה היא חברת התעופה הבינלאומית הראשונה שבסיסה במדינה, והיא הוקמה במטרה לפתח את התיירות הנכנסת לטהיטי.
מרבית מניות החברה (61.7%) בבעלות ממשלת פולינזיה הצרפתית, והיתר ברשות משקיעים מקומיים. בשנת 2007 הועסקו בחברה 782 עובדים.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019:
הסכמי שותפות קוד.
לאייר טהיטי נוי הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא אייר טהיטי נוי באתר Airliners.net
בית ויקטור הוגו
בית ויקטור הוגו (צרפתית: Maison de Victor Hugo) הוא מוזיאון בפריז הנמצא בפלאס דה ווז' מספר 6 ברובע הרביעי, בבית שנקרא אוטל רוהאן-ג'מנה ("Hôtel de Rohan-Guémené") שבו שכר ויקטור הוגו דירה בקומה השנייה וגר בה במשך 16 שנה בין 1832–1848. המוזיאון נמצא במבנה לשימור ומנוהל על ידי עיריית פריז.
היסטוריה.
המבנה בו שוכן המוזיאון הוקם בשנת 1605 כאשר המגרש בפינה הדרום מזרחית של פלאס דה ווז' הוענק לאייזק ארנו (Isaac Arnauld). ארנו בנה שם מבנה שהורחב משמעותית לאחר שמשפחת רוהאן רכשה אותו והחלה להשכיר את דירותיו. באוקטובר 1832 ויקטור הוגו בן ה-30 עזב את דירתו ברובע השמיני של פריז ושכר יחד עם משפחתו דירה בשטח של 280 מטר רבוע בקומה השנייה של הבניין "Hôtel de Rohan-Guémené". במהלך שהותו בדירה זו אירח רבים מגדולי הסופרים הצרפתים לתקופתו: אלפונס דה למרטין, אלפרד דה ויניי, פרוספר מרימה, אלכסנדר דיומא האב ואונורה דה בלזק. בפברואר 1843 גם חגג את חתונת בתו, לאופולדין ("Léopoldine Hugo"), ובספטמבר ביכה את מותה הטרגי. בחדר העבודה של דירה זו כתב כמה מיצירותיו המפורסמות, בין היתר חלק גדול מעלובי החיים וב-1841 אף נבחר כחבר האקדמיה הצרפתית.
לאחר עזיבתו ב-1848 עבר הבניין מספר שיפוצים שלא מאפשרים לשחזר במדויק את המסגרת המקורית של המבנה, למשל היעלמות המסדרונות והמרפסות הצופות לכיכר. המוזיאון והתצוגה שבו התאפשרה בזכות תרומתו של הסופר פול מוריס, ידידו הטוב של הוגו, שאפשרה לעיריית פריז בשנת 1902 לרכוש את המבנה. המוזיאון נחנך ב-30 ביוני 1903.
האנדרטה לזכר החיילים היהודיים בצבא הפולני במלחמת העולם ה-2
תיאוריות קולנועיות - גישה פנומנולוגיה
סלבה גנלין
החיה
החיה או החיה מספר ההתגלות (ביוונית: Θηρίον) היא דמות המוזכרת בספר חזון יוחנן בברית החדשה. חיה זו הופיעה בחזונו של יוחנן כותב הבשורה, ומוזכרת לראשונה בפרק י"א של הספר, כחיה העולה מן התהום:
תאורה של החיה מופיע בהמשך, בפרק י"ג:
במסורת הנוצרית, החיה, הדרקון ונביא השקר (האנטיכריסט) מובאים לעיתים ביחד בתור "השילוש הבלתי קדוש" - ההפך מהשילוש הקדוש - שיחולל את יום הדין.
תיאור החיה בספר ההתגלות.
בספר חזון יוחנן מופיעה ראשונה "החיה העולה מן הים":
חיה זו מופיעה לאחר תום תקופת נבואתם של שני העדים, והורגת את העדים. החיה מתוארת כנמר שלו שבעה ראשים, ואשר שמות לא קדושים (גידופים). לכל אחד מהראשים לפחות קרן אחת, אבל בסך הכל לחיה עשר קרניים, שכל אחד מעוטר בעטרה. לפה החיה צורת פה של אריה, ולרגליה צורה של רגלי דב.
בצאתה מן המים פוגשת את החיה את התנין:
וכל יושבי הארץ עובדים את החיה או מתים (למעט המאמינים בישו):
לאחר מכן מופיעה חיה נוספת, המכונה "החיה מן האדמה":
תאורה של החיה מן האדמה אינו מופיע בספר ההתגלות, ומצוין רק כי לה שתי קרניים. החיה מן האדמה נותנת לחיה מן הים את השליטה בארץ.
החיה מן האדמה הורגת את כל מי שלא עובד את החיה מן הים, ומסמנת ב"סימן החיה" את כל עובדי החיה:
על כל האנשים נאסר לסחור עם מי שאינו נושא את תו החיה, או את שמה עליו או את מספר החיה (666). הסימן נכתב על מצחם של האנשים או על ידם הימנית.
בהמשך החיה מארגנת את מלכי הארץ וצבאותיהם להילחם ברוכב על הסוס הלבן (שם, פרק י"ט, פסוק 11). בסופו של הקרב החיה ונביא השקר נתפסים ומושלכים אל תוך אגם האש.
זהותה של החיה.
ההשקפה ההיסטורית.
רוב התאולוגים הנוצרים מזהים את החיה עם האימפריה הרומית, או עם שליטיה (ביחוד נירון - קיסר רומא בעת כתיבת חזון יוחנן). נירון היה הקיסר השישי (אחרי יוליוס קיסר, אוגוסטוס, טיבריוס, קליגולה וקלאודיוס). פרשנות זו מסתמכת גם על גימטריה עברית. בכתיב חסר שהיה נהוג באותה תקופה, נרונ קסר (שמו בקרב דוברי יוונית) בגימטריה - 666.
במספר נוסחים של הברית החדשה, כולל פפירוס 115, הגרסה הקדומה ביותר של חזון יוחנן, מופיע המספר לא במילים אלא באותיות ΧΙϚ המייצגות ביוונית את המספר 616 - גימטריה עברית של שמו הלטיני של נירון, נרו קסר.
השקפה פרוטסטנטית.
בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית זוהתה החיה עם האפיפיורות. זיהוי זה מקובל גם כיום בקרב הכנסייה האדוונטיסטית.
אולדנבורג
אולדנבורג (בגרמנית: Oldenburg ) היא עיר עצמאית ללא מחוז במדינת סקסוניה התחתונה אשר בגרמניה. העיר שוכנת על גדת נהר ההוּנְטֶה בחלקה המערבי של המדינה בין הערים ברמן וחרונינגן ההולנדית.
נכון לדצמבר 2011 אוכלוסיית העיר מונה 159,610 תושבים, העיר היא הרביעית בגודלה במדינת סקסוניה התחתונה לאחר האנובר, בראונשווייג ואוסנבריק.
בעיר אולדנבורג שוכנת אוניברסיטה המונה 12,000 סטודנטים.
היסטוריה.
שמה של העיר מוזכר עוד בשנת 1108, אז נקראה בשם "אלדנבורג". חשיבותה של העיר הייתה משמעותית מאוד עקב מיקומה על מעברה של נהר ההונטה החשוב, והפכה לבירת מחוז אולדנבורג, דוכסות שהתקיימה מ-1180 ועד ל-1918.
אולדנבורג הייתה לעיר עשירה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים במאה ה-17, כאשר כוח השפעתה ואוכלוסייתה גדלו במידה ניכרת.
בשנת 1667 נפגעה אולדנבורג ממגפה הרסנית, וזמן קצר לאחר מכן, שרפה הרסה את העיר. המלכים הדנים ששלטו באזור היו אדישים למצבה של העיר והזניחו את שיקומה, על כן איבדה את חשיבותה. רק כאשר הסתיים השלטון הדני בשנת 1773, החל שיקומה של העיר, ובניינים החלו להיבנות בסגנון נאו-קלאסיציזם.
לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1945, כאשר פליטים רבים היגרו אל העיר, החלה אוכלוסייתה של אולדנבורג לצמוח כאשר היא חוצה את קו 100,000 התושבים. העיר כמעט ולא נפגעה במלחמה. בשנת 1946 הפכה אולדנבורג לחלק ממדינת סקסוניה התחתונה.
הקהילה היהודית.
הרב שמשון רפאל הירש כיהן כרב הכולל לאולדנבורג ובה כתב את חיבורו חורב.
ב־1933 היו רשומים 279 יהודים כתושבי אולדנבורג. לפני מלחמת העולם השנייה, היו באולדנבורג בית כנסת, בית ספר יהודי ובית עלמין יהודי. לאחר המלחמה חזרו אליה מספר יהודים ונעשה ניסיון לשמר את הקהילה. ואולם, ב־1960 הידלדלה הקהילה ובית הכנסת נסגר. ב־1992 נוסדה מחדש קהילה יהודית באולדנבורג בת 34 חברים, שגדלה והתרחבה בהתבסס בעיקר על מהגרים יהודיים מברית המועצות-לשעבר. בשנות ה־2000 הסתיים שיפוץ מבנה עתיק כבית כנסת לקהילה וכן מקווה. כיום מונה הקהילה 314 חברים.
לאולדנבורג קשרי "עיר תאומה" עם המועצה האזורית מטה אשר מאז 1996. בנובמבר 2013 חוללו באולדנבורג עשרות מצבות בבית העלמין היהודי, וכתובות נאצה נגד יהודים רוססו הן במבנה בית הלוויות והן במקומות נוספים בעיר. על פי הדיווח, המשטרה עצרה חשוד במעשים.
קרב סטרלסונד (1628)
דני דבורין
דניאל (דני) דבורין (נולד בדצמבר 1945) הוא עיתונאי ושדר ספורט ישראלי.
ביוגרפיה.
דבורין נולד בישראל לשולמית ולוניה דבורין, מוותיקי הספורטאים בישראל. בשנות ה-60 היה עיתונאי בעיתון "חדשות הספורט".