סלומון השני (בגעז: ሣሎሞን, בעברית: שלמה) היה קיסר אתיופיה ( 13 באפריל 1777- 20 ביולי 1779). היה בנו של אבטו אדיגו. מזוהה עם אותו סלומון שמתואר על ידי הנרי סאלט כאחד הקיסרים שעדיין היו בחיים בשנת ביקורו בשנים 1809–1810.
הוא נעשה קיסר בידי ראס גושו ו-וונד באווסאן לאחר שהדיחו את קודמו תקלה היימנות השני. ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכותו את בניית כנסיית קדוס פאסילידס ("הקדוש פאסילידס") בגונדר. על פי אלקה גברו לפני שסלומון הודח הוא עוור.
איליה קאן אברמוביץ'
פולין גארסיה-ויארדו
פולין גארסיה-ויארדו (בצרפתית: Pauline García-Viardot, 18 ביולי 1821 - 18 במאי 1910) הייתה זמרת מצו-סופרן ומלחינה צרפתייה בת המאה ה-19.
חייה.
ילדות ונעורים.
פולין גארסיה נולדה בפריז למשפחת גארסיה המפוארת, אנשי אופרה ספרדים עתירי זוהר ותהילה.
בילדותה, העיבה עליה אחותה הבכירה יפת התואר, מריה מאליברן, "קוסמת האומות", אבל אביה, מנואל דל פופולו ויסנטה גארסיה, ביכר את פולין, הדריך אותה בנגינת פסנתר ונתן לה שיעורי שירה.
אחרי מותו בשנת 1832, תפסה אמה את מקומו. אחרי מות אחותה, ציפו מפולין לרשת את מקומה כזמרת מקצועית, בלי להתחשב בבינוניות של קולה ובהופעתה, שלא הייתה זוהרת.
קריירת שירה.
ב-1837 הופיעה פולין גארסיה בת השש-עשרה בקונצרט הראשון שלה בבריסל וב-1839 הופיעה לראשונה באופרה, בתפקיד דסדמונה ב"אותלו" של רוסיני בלונדון. הופעתה זו התגלתה כהפתעת העונה. על אף מגרעותיה, הייתה לה טכניקה יוצאת מן הכלל, משולבת בלהט מפתיע בעוצמתו.
ב-1840 נישאה ללואי ויארדו, סופר ומנהל התיאטרון האיטלקי בפריז, שיהיה בהמשך לאמרגן שלה. נישואיה לבעל, שהיה מבוגר ממנה בעשרים ואחת שנים, לא שמו קץ לזרם המתמיד של גברים מאוהבים. הסופר הרוסי איוון טורגנייב היה אציל מחונן, שהתאהב בה עד מעל לראש אחרי ששמע אותה שרה את הספר מסביליה של רוסיני ברוסיה בשנת 1843. ב-1845 עזב את רוסיה בעקבות פולין ובסופו של דבר קבע את משכנו בבית ויארדו, התייחס אל ארבעת ילדיה כאל צאצאיו וסגד לה עד מותו. היא, מצדה, כתבה ביקורות על יצירתו וניצלה את קשריה ואת כישוריה החברתיים כדי להציגו בציבור באור החיובי ביותר שבגדר האפשר. בשאלה מה בדיוק היה טיב יחסיהם חלוקות הדעות. בין שאר הגברים שעמדו בקשר קרוב עמה היו המלחינים גונו וברליוז.
שירתה של ויארדו, שנודעה במנעד הרחב שלה ובתפקידיה הדרמטיים, נתנה השראה למלחינים כמו שופן, הקטור ברליוז, סן-סנס ומאיירבר, שאת פידה באופרה שלו, "הנביא", שרה בביצוע הבכורה. מעולם לא חשבה את עצמה למלחינה, אבל למעשה חיברה שלושה קובצי מוזיקה ואף סייעה בכתיבת המוזיקה לתפקידים, שנוצרו במיוחד בשבילה. בהמשך, אחרי שפרשה מן הבימה, כתבה אופרה בשם "הקוסם האחרון".
פולין ויארדו דיברה בשטף צרפתית, איטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית ורוסית וחיברה שירים במגוון סגנונות לאומיים. הקריירה שלה נשאה אותו אל מיטב אולמות הקונצרטים ובתי האופרה באירופה ומשנת 1843 עד 1846 קיימה קשר קבוע עם האופרה של סנקט פטרבורג ברוסיה. הפופולריות שלה הייתה רבה כל כך, שהסופרת ז'ורז' סאנד עיצבה בדמותה את גיבורת הרומן שלה משנת 1843, "קונסואלו".
הסופרן האנגלייה אדלאיד קמבל האזינה יחד עם ויארדו לשירתה של הסופרן האיטלקייה הגדולה ג'ודיטה פאסטה, שעברה כבר בבירור את מיטב שנותיה, בקונצרט בלונדון, קמבל שאלה את ויארדו מה דעתה על קולה, וזו ענתה, "חורבה, אבל כך גם הסעודה האחרונה של לאונרדו".
ב-1863 פרשה גארסיה-ויארדו מן הבימה. היא עזבה עם משפחתה את צרפת, בשל התנגדותו הגלויה של בעלה לקיסר נפוליון השלישי והשתקעה בבאדן-באדן בגרמניה. אחרי נפילת נפוליון השלישי חזרו לצרפת, שם לימדה בקונסרבטואר של פריז וכן, עד מות בעלה ב-1883, ניהלה סלון מוזיקלי בבולבאר סן-ז'רמן.
ב-1910 הלכה פולין ויארדו לעולמה בגיל שמונים ותשע, מוקפת במשפחה אוהבת. היא קבורה בבית הקברות של מונמרטר בפריז.
וילה ויארדו בבוגיוואל, מתנה שאיוון טורגנייב העניק למשפחת ויארדו ב-1874, מקום לשם באו מוזיקאים, ציירים ומשוררים רבים כל כך, זכתה לשיפוץ מקיף בשנת 2001, ביוזמת "אגודת ז'ורז' ביזה ו-Patrimoine et Urbanisme. הבריטון המפורסם חורחה שאמינה מרבה להנחות שם כיתות אמן.
סודי ביותר
תיב&quot;ם
פורטרהאוס
מורפינג
מורפינג (Morphing) הוא אפקט מיוחד בסרטים ובאנימציות בו דמות או אובייקט משנים את צורתם באופן הדרגתי ורציף.
לרוב נעשה שימוש באפקט זה כדי להציג אדם אשר הופך לאדם אחר באמצעות קסם או טכנולוגיה מתקדמת כלשהי. בעבר היו משיגים אפקט זה באמצעות טכניקה של אפקט דהייה (Fade-out). מאז שנות התשעים המוקדמות, אפקט זה נוצר באמצעות תוכנת מחשב אשר מסוגלת לדמות שינויים הדרגתיים מציאותיים יותר.
דוגמאות לשימוש במורפינג.
השימוש הראשון בטכניקת המורפינג נעשתה בסרט "ווילו והנסיכה" (1988). נעשה שימוש בתהליך דומה שנה לאחר מכן בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989).
נעשה בעיקר שימוש בטכניקה זו בשנת 1991 בווידאו קליפ של מייקל ג'קסון "Black or White" ובסרטים " ו".
תוכנת המורפינג הראשונה אשר יצאה לשוק הפרטי הייתה תוכנת "Morph" של חברת Gryphon אשר עבדה בסביבת מקינטוש. מאז שנת 1992 יצאו לשוק הרבה תוכנות מורפינג והאפקט נהייה שכיח מאוד.
ג'ואי ג'ורדיסון
נייתן ג'ונאס "ג'ואי" ג'ורדיסון (באנגלית: Nathan Jonas "Joey" Jordison; 26 באפריל 1975 – 26 ביולי 2021) היה מוזיקאי, פזמונאי, מפיק ורב-נגן אמריקאי שנודע כמתופף של להקת הנו מטאל סליפנוט, כמו גם כגיטריסט של להקת הפאנק אימה "Murderdolls" וכמקים והמתופף של להקת ההבי מטאל "Scar the Martyr" אותה ייסד בשנת 2013. ג'ורדיסון שימש כחבר סליפנוט מהיווצרותם בשנת 1995 עד שחברי הלהקה שחררו אותו ממנה מסיבה שלא הייתה ידועה אף לו בשנת 2013.
ג'ואי נולד כנייתן ג'ונאס ג'ורדיסון בעיר דה מוין שבמדינת איווה בארצות הברית, אך גדל עם משפחתו באזור כפרי מחוץ לעיר וואאקי שבאיווה והחל לתופף בגיל 8. הוא הופיע במספר הרכבים עד שהצטרף ללהקת "החיוורים", אשר לעתיד ישנו את שמם לסליפנוט. עם סליפנוט, ג'ואי הקליט ארבעה אלבומי אולפן, ביניהם האלבום "" אותו הפיק, ובנוסף הופיע בכל סיבובי ההופעות שלהם ברחבי העולם עד לפיטוריו. בנוסף לסליפנוט ולפרויקטים הצדדיים שלו, ג'ורדיסון שיתף פעולה עם הלהקות מטאליקה, קורן, מיניסטרי, סטיריקון, 3 אינץ' של דם ואוטפ ועם המוזיקאים רוב זומבי ומרילין מנסון.
ג'ואי, הידוע ביכולות התיפוף שלו, השפיע על מתופפים רבים – ביניהם מאט ניקולס מלהקת "Bring Me the Horizon", ברנט טאדיי מלהקת "Crown the Empire", כריסטיאן קומה מלהקת "Black Veil Brides", אלכס לופז מלהקת "Suicide Silence", מארק קסטילו מלהקת "Emmure", ג'וש נואל מלהקת "Issues", אדם בונל מלהקת "Segression" וטומי קלופטוס מהרכבו של אוזי אוסבורן.
ביוגרפיה.
ג'ורדיסון נולד בבית החולים "מרסי" (mercy) שבדה מוין איווה ב-26 באפריל 1975. גדל באזור כפרי מחוץ לwaukee ובילה את רוב זמנו לבד, עד שלמד לנהוג. אימץ את המוזיקה בגיל צעיר וזקף זאת לזכות הוריו וההשפעה שלהם עליו.
הצטרף ללהקה הראשונה שלו כבר בבית הספר היסודי. ניגן בגיטרה עד שקיבל את מערכת התופים הראשונה שלו כשהיה בן 8, כמתנה ליום ההולדת שלו.
בגיל מוקדם יותר התגרשו הוריו של ג'ורדיסון, והוא ושתי אחיותיו נשארו עם אימם שנישאה בשנית. אימו של ג'ורדיסון הקימה "סלון הלוויות" (funeral parlor) וג'ואי סייע לה לעיתים קרובות.
ג'ורדיסון לא נהנה מזמנו בבית הספר, הוא מודה "הייתי ילד ממש סגור ומופנם ולא היו לי הרבה חברים". הציונים שלו סבלו מחובתו של ג'ורדיסון למוזיקה ועל אף שהיה מעורב בפרויקטים רבים הוא לא היה בלהקה רצינית עד גיל 15. הוא פיתח להקה בשם Modifidious שבה ניגן בתופים. מאוחר יותר הוא הגדיר את הלהקה
כ "ספיד-טראש-מטאל מוחלט" . בזכות הלהקה ג'ורדיסון קיבל הזדמנות במגרש חדש. לנגן מול קהל בחי עם תמיכה של להקות מקומיות כמו "אטומיק אופרה" שהפכה מאוחר יותר ל"ג'יימס רות" ו "הדס און דה וואל" שמאוחר יותר הפכה לשון קארן.
אחרי שינויים מערכתיים בלהקה שכללו גם את הנוכחות של קרייג ג'ונס וג'וש בריינרד – שמאוחר יותר ישתייכו לסליפנוט – הלהקה שחררה שני דמואים "visceral and mud fucnia" בשנת 1993. לאחר שעזב את בית הספר, קיבל עבודה בחנות מוזיקה שנקראה "musicland".
בתחילת 1995 "Modifidious" התפרקו בגלל חוסר העניין בסגנון הטראש מטאל באמריקה ובגלל חובות כספיים. בעקבות כך הצטרף ג'ורדיסון ללהקה שנקראה "The rejected" בתור גיטריסט אך ניגן איתם רק כמה הופעות בודדות. ג'ורדיסון היה מעורב גם בלהקה שנקראה Anal blast"" עם פול גריי, אך הלהקה מאוחר יותר הוגדרה על ידי חבריה כבדיחה. גריי ניסה לצרף את ג'ורדיסון ללהקה אחרת בשם "Body pit" אבל הוא דחה את ההצעה כדי לנסות ולאחד את "The rejected".
ג'ורדיסון נפטר בגיל 46, ב-26 ביולי 2021.
סליפנוט.
בספטמבר 1995 פול גריי התקרב לג'ורדיסון והציע לו להצטרף לפרויקט חדש בשם "The pale ones" ג'ורדיסון התעניין בנושא ומפני שהיה בנקודה בה הוא הגדיר את עצמו "אבוד" החליט להצטרף לאחת החזרות שנערכה במרתף של אנדרס קולספני ומיד רצה להיות חלק מהלהקה החדשה.
הרבה מהרעיונות של סליפנוט התפתחו בלילות בזמן שג'ורדיסון היה במשמרת הלילה במוסך של סינקלייר. הוא נחשב לחבר המסור ביותר בסליפנוט והוא מעורב בכל האלמנטים של הלהקה שכוללים כתיבה עיבוד והפקה וחברי מגדירי אותו כ "זה שמגיע ראשון ועוזב אחרון".