הלהקה השתתפה בפרק השלישי בעונה הראשונה של הסדרה "Greek", בה היא הופיעה עם השירים: "Our Time Now" ו"Hey There Delilah" ובהמשך בפרקים נוספים. בנוסף היא השתתפה בפרק ה-11 בעונה הראשונה של הסדרה iCarly בה היא הופיעה עם השיר "Our Time Now". באותה תקופה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר נקרא "'The Young Wild Things, לצדם של פול אאוט בוי, ג'ים קלאס הירוס ו"Cute Is What We Aim For".
ב-10 בדצמבר 2007, הלהקה הוציאה את הסינגל "Hate" בבריטניה. סיבוב ההופעות שלהם בינואר 2008 יקדם את הסינגל. הסינגל זכה להצלחה בבריטניה, והלהקה הפכה ליותר פופולרית בממלכה המאוחדת.
ב-23 בספטמבר 2008, יצא אלבומה החמישי של הלהקה, "Big Bad World".
ב-7 בדצמבר 2010, יצא אלבומה השישי של הלהקה, "Wonders of the Younger".
גראף צפלין
בית הכנסת בחמת גדר
בית הכנסת בחמת גדר הוא בית כנסת עתיק הנמצא באתר מרחצאות המרפא חמת גדר. בית הכנסת נבנה במאה הרביעית לספירה, דבר המעיד על קיומה של אוכלוסייה יהודית בעלת אמצעים באזור שבאה למרחצאות המרפא. הביקורים החוזרים של המתרפאים במרחצאות הביאו לכך שהם הרימו תרומה נכבדה לבניית בית הכנסת. מתוכן הכתובות שנמצאו בשלושת הפסיפסים שהיו על רצפת בית הכנסת עולה כי מדובר באוכלוסייה אמידה, אשר הביאה אומן לעיצוב רצפת הפסיפס. חלקו העליון של הפסיפס שוחזר ומצוי בכניסה לבית המשפט העליון בירושלים. לדעת החוקרים מצויה רצפה נוספת של בית הכנסת במעמקי האדמה הממתינה לגילויה.
תולדות בית הכנסת.
לצורכי ריפוי היה על הבא למרחצאות חמת גדר לשהות זמן מה באתר. אופי מחלות העור היה כזה שהן מופיעות מחדש כל שנה או בעקבות גרוי חיצוני. ולכן היו מתרחצים שהיה להם זמן השהיה ארוך במקום ואלה תרמו לבניית בית הכנסת הקבע במקום. תוכן הכתובות בשלושת הפסיפסים מצביעות על כך כי בית הכנסת נבנה על ידי המתרחצים שבאו לחמת גדר, ואפילו ניתן לאתר מאילו מקומות הם באו ופרטים נוספים עליהם.
שרידי בית הכנסת נמצאו בגבעה במרכז האתר - ב"גובהה של עיר" - בהתאם למסורת. בבית הכנסת הייתה רצפת-פסיפס עם כתובות אחדות. רצפת הפסיפס הונחה על גבי רצפת-אבן (אולי מבית כנסת קודם - ראו להלן). בית הכנסת היה בנוי מצפון לדרום, לעבר ירושלים, כנהוג בבתי הכנסת בעבר הירדן. מידותיו 13X13 מטר, מבנהו כמו בסיליקה, היינו אולם תווך ומשני צדדיו אולמות צרים וארוכים. המופרדים על ידי שתי שורות של עמודים. בראשו של בית הכנסת - מדרום - היה אפסיס, קיר חצי עגול, ולפניו במה מוגבהת, בה היה ארון הקודש.
הפתח הראשי של המבנה היה בקיר המזרחי, בהתאם להנחיה ההלכתית לפיה "אין פותחין פתחים [בבית הכנסת] אלא למזרח", כפי שמצינו בבית הכנסת הסמוך במעוז חיים של היום, בהר ארבל, ובדרום הר חברון.
רצפת הפסיפס התגלתה בשנת 1932 על ידי פרופ' אלעזר ליפא סוקניק, אשר ניהל את החפירות במקום מטעם האוניברסיטה העברית. הרצפה מורכבת משלושה שדות - פאנלים - המוקפים על ידי מסגרת של תשליבים צבעוניים. הרצפה כולה כוללת עיטורים גאומטריים פשוטים, כמקובל ברצפות בתי כנסת: עיטורים ולא דמויות.
ברצפה משולבות שלוש כתובות-הקדשה, כולן בארמית. בסמוך לבימת ארון-הקודש, בדרום, מעוטרת הרצפה בכתובת הראשית הנתונה בתוך זר עגול, ומשני צדדיה מוצגים שני אריות, הניצבים זה מול זה. מעבריהם ברושים, ככל הנראה. בין האריות מופיע, בתוך מעגל זר-עלים, כתובת ששבחה את האנשים שתרמו 5 דינרים.
הפסיפס המרכזי.
בכתובת זו, הראשית במתחם, מוזכרים שמות של שישה אנשים בני משפחה אחת. לכולם, חוץ מאחד, שמות זרים. הם קרויים בתארים "קירוס" או "קירה" כלומר "אדון" או "גברת". אחת נושא תואר "קומס" שהוא תואר של משרה בכירה בפקידות הממשל הביזנטי. לפי התקנות של הקיסר תיאודוסיוס משנת 432 אסור היה ליהודים לשאת תואר זה. לפיכך ראה פרופ' סוקניק את התאריך לעיל - אמצע המאה ה-5 - כתאריך המאוחר ביותר לבנית בית הכנסת או הפסיפס.
הכתובת המקורית:
הפירוש בעברית: וזכור (ים) לטוב מר הופלוס ומרת פרוטום ומר סולוסטוס חתנו וקומס פרורוס בנו ומר פוטוס חתנו ומר חנינה בנו הם ובניהם שמיצוותיהם מצויים בכל מקוםאשר נתנו פה חמישה דינרי זהב.מלך העולם יתן ברכתו במעשיהם, אמן אמן סלה.
מתחתיה שתי הכתבות הארמיות. צורת הישיבה בבית הכנסת הייתה בשורות
הכתובת הארוכה.
בכתובת האחת, הארוכה, 4,80 מטר, נכתב כך:
מעיון במקומות מוצאם של התורמים, עולה כי הם מן הגליל, אך גם מאזורים מרוחקים יותר: מהעיר ציפורי, מכפר עקביה - ממזרח לכנרת, מכפר נחום, מ"חימאוס" (הגרסה היוונית לשם "חמת") – אחת מערי ה'חמת' סביב הכנרת, ומארבל ממערב לטבריה.
הכתובת הצרה.
בכתובת השנייה, קצרה יותר, 2,20 מטר נכתב כך:
לזיהויה של 'עיריא' בכתובת השנייה בשורה השלישית, יש לומר שכנראה הכוונה ל'בני העיר' שבה הפסיפס, כלומר, בני העיר חמת, חמת-גדר. קיימת גם הצעת קריאה אחרת: צוריא, וזיהויה בצור (מדרום לצידון או בעבר הירדן המזרחי).
בחרבת בכפר הירדני אומקיס, (מעל חמת גדר), כנראה חורבות העיר "גדר", נמצאו גם קטעי סורג וקישוטי במה, שאחד מהם מתאר מנורת שבעת הקנים שמעבריה שופר ולולב, ומעליה כתובת יוונית שבסופה המלה העברית "שלום". התיארוך הוא למאה ה-3
כמה תרמו?
הנה לפנינו: טרימיסין אחד [=שליש דינר זהב], שלושה גרמין [= כנראה דינר כסף שלם] משלושה אנשים, שלושה [גרמין, כנראה דינר-כסף שלם] מאדם אחד, ו'מחירהון', שאיננו ברור. אפילו בני-העיר עצמה, בני חמת-גדר, תרמו תרומה צנועה – טרימיסין אחד.
אולי יש לנו עדות על נסיבות חורבן בית הכנסת. בשרידים נמצא נר שמן ועליו צלב - נר שמן נוצרי.
על החפירות ב-1932.
בחפירות בית הכנסת בראשותו של סוקניק השתתפו שתי קבוצות פועלים: האחת, של השומר הצעיר הרוסי והשנייה, מערביי המקום. חשיפת בית הכנסת עוררה התרגשות רבה בקרב היישוב העברי. שנתיים קודם נחשף בית הכנסת בבית אלפא שעורר התעניינות גדולה גם כן. ההבדל המרכזי בין שתי רצפות הפסיפס נובע מאופייה של הקהילה בה נוצר. בעוד קהילת בית אלפא נתפשה כקהילה חקלאית, נתפש בית הכנסת בחמת כביטוי של קהילה עירונית ומבוססת. בבית אלפא היה שפע איורים וסמלים אשר ביטאו אמנות עממית. בחמת גדר, הפסיפסים ובייחוד פסיפס האריה עשוי ברמה אמנותית גבוהה. עדות נוספת לביסוסה הכלכלי של הקהילה באזור מציגה כתובת ההקדשה של הפסיפס. בכתובת מופיעים האריות כשהם ניצבים משני עבריה של רשימה ובה פירוט התרומות לבנייתו של בית הכנסת.
טיצ'ינו (קנטון)
טיצ'ינו (באיטלקית: Ticino, בגרמנית: Tessin) הוא אחד מעשרים וששה הקנטונים של שווייץ, והיחיד שבו רוב תושבי הקנטון (83%) הם דוברי איטלקית. 8.3% מתושבי הקנטון הם דוברי גרמנית, והם מרוכזים רובם באזור אחד. הקנטון נמצא בדרום שווייץ, על גבול איטליה, ויחד עם חלקים מקנטון גראובינדן, הוא מהווה את האזור המכונה "שווייץ האיטלקית" (Svizzera Italiana). הקנטון קרוי על שם נהר טיצ'ינו, המנקז את מימיו מהרי האלפים ונשפך אל נהר פו באיטליה. שטח הקנטון מתפרס על פני 2,812 קמ"ר, והוא הקנטון החמישי בגודלו במדינה.
תולדות הקנטון.
בימי קדם יישבו את האזור שבטים קלטים. בתקופת הקיסרות הרומית, כנראה בעת כהונתו של אוגוסטוס קיסר, סופח האזור לשטחי הקיסרות. עם נפילתה של הקיסרות המערבית התחלקה השליטה באזור בין האוסטרוגותים, הלומברדים והפרנקים. בסביבות שנת 1100 לספירה היה האזור במרכז זירת המאבק בין שליטי מילאנו ושליטי קומו. במאה ה-15 נכבש האזור בשלושה קרבות ניפרדים על ידי הקונפדרציה השווייצרית.
בשנת 1440 כבש קנטון אורי את עמק לבנטינה שבצפון קנטון טיצ'ינו, בשנת 1500 ניכבש על ידי השווייצרים אזור נוסף שכלל את עיר הבירה לימים של הקנטון - בלינצונה. בשנת 1512 התקיים הקרב השלישי באזור, והשטח שנכבש חולק בין הקנטונים הכובשים.
שטחי הקנטון היו השטחים האחרונים שנכבשו על ידי הקונפדרציה השווייצרית. בין השנים 1798 ו-1803, עת התקיימה הרפובליקה ההלווטית, נחלק האזור לשני קנטונים נפרדים ובשנת 1803 אוחדו האזורים לכדי קנטון אחד. עד לשנת 1878 הוכרזו שלוש מערי הקנטון (בלינצונה, לוגאנו ולוקרנו) כערי בירה, אך מאותה העת הוכרזה בלינצונה כעיר הבירה הרשמית והיחידה של הקנטון.
רשויות מקומיות.
קנטון טיצ'ינו נחלק לשמונה מחוזות, המחולקים כל אחד למספר מועצות אזוריות (circoli), שמספרן עומד על 38. בקנטון טיצ'ינו 161 רשויות מקומיות (נכון לאפריל 2010). מאז סוף שנות ה-90 ישנה מגמה לאיחוד הרשויות.
מרד הספרטקיסטים
מרד הסְפַּרְטָקִיסְטים הוא הכינוי לניסיון ההשתלטות הכושל של הקומוניסטים הגרמנים על גרמניה בראשית שנת 1919.