המספרים הללו עומדים בקנה אחד עם מחקר שנערך על ידי מועצת מחקרי מדעי האדם של דרום אפריקה (Human Sciences Research Council) בשנת 2008 בו נמצא כי אחוז ההידבקות בין תושבי אפריקה עומד על 13.6%, כאשר אחוז ההידבקות בין לבנים עומד על 0.3% ואחוז ההידבקות בין הודים גם הוא עומד על 0.3%.
ב-2007 לפי הערכות כ-4.9-6.6 מיליון תושבי דרום אפריקה מתוך 48 מיליון התושבים שלה, נשאי HIV.
לפי הנתונים של הבנק העולמי והאומות המאוחדות בשנת 2017 אחוז נשאי הHIV בדרום אפריקה היה 12.6%. בגילאים 15–49 17.9% מתושבי דרום אפריקה נשאים, ו21.2% מהנשים נשאות HIV, בין צעירים בגילאי 15–24 אחוז הנשאים עומד על 4.6%.
אחוז התמותה בעקבות איידס ב-2017 מתוך כל סיבות התמותה בין תושבי דרום אפריקה עומד על 25.03% (כ-126,755 בני אדם)
פסקיירה דל גארדה
פסקיירה דל גארדה (באיטלקית: Peschiera del Garda) היא עיירה וקומונה על שפת אגם גארדה הנמצאת בנפת ורונה שבמחוז ונטו, בצפון איטליה. שטחה 17.6 ק"מ והיא נמצאת כ־68 מטר מעל פני הים.
פסקיירה דל גארדה מוקפת כולה בתעלות ובמרכז העיר העתיקה עדיין קיימים המבצר על האי מהמאה ה-16 וחומותיה, תזכורת לתקופה בה האימפריה האוסטרית שלטה באזור.
היסטוריה.
לפסקיירה דל גארדה היסטוריה ארוכה. בתקופת האימפריה הרומית היא נקראה ארדליקה (Ardelica) והייתה חלק מגאליה קיסאלפינה, פרובינקיה רומית. השם מוזכר מאוחר יותר במפת פויטינגר כאריאוליקה (Ariolica) המציינת את מקומה בין ברשה לורונה. במפת פויטינגר אף מצוין שהעיר הייתה מקום מסחר עם תאגיד ספנים בשם "collegium naviculariorum Ardelicensium". העיר מוזכרת בשם אריליקה (Arilica) באנציקלופדיה תולדות הטבע של פליניוס הזקן.
המבצר בפסקיירה מילא תפקיד בולט ברוב הקרבות הצבאיים שנערכו בצפון איטליה החל מהמאה ה-15, במיוחד במהלך המערכה האיטלקית של מלחמות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות. בקרב פסקיירה ב-6 באוגוסט 1796, יום אחרי הניצחון הצרפתי הגדול בקרב קסטיליונה , כוח צרפתי בפיקודו של הגנרל אנדרה מסנה הביס והבריח את האוסטרים. במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה לאחר המצור על פסקיירה, המבצר נפל בידי הפיימונטה, לאחר הגנה אוסטרית נועזת בראשות גנרל ראט שהחזיקה מעמד שישה שבועות, עד 30 במאי 1848.
פסקיירה גם ידועה בזכות הכלא הצבאי שבה, אשר נסגר בשנת 2002.
אתרים עיקריים.
המבצר (Fortificazioni).
המבצר של פסקיירה נמצא ממש במרכז העיר. המבנה הנוכחי של המבצר הוא מימי שלטון הרפובליקה של ונציה. הוא נבנה במאה ה-16 והיה שימושי עד סוף המאה ה-19. באמצע המאה ה-15 היא הוסבה לאורוות סוסים. בזמן השליטה האוסטרית והצרפתית המצודה חזרה לשמש למטרה צבאית, שופצה והורחבה. במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה (1848) התרחשו בו קרבות עזים. המבצר נמצא על שני איים קטנים בשולי האגם ובתוך המבצר מספר מבנים צבאיים עתיקים בין היתר, הנמל והגשר, מפעל חימוש, מגורים של חיל הרגלים, הטירה רוקה סקאליג'רה, בית חולים צבאי ומגורי חיל הפרשים שמשמשים היום כבניין עירייה.
ב-2017 המבצר הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "", ביחד עם אתרים נוספים באיטליה, קרואטיה ומונטנגרו.
נמל פסקיירה (Porto di Peschiera).
פסקיירה שוכנת ממש בחוף האגם, מצידה השני יוצא נהר ולכן קיימות בעיירה מספר תעלות. נמל פסקרייה מאפשר הגעה באמצעות מעבורת לכל העיירות והחופים סביב אגם גארדה. מלבד רציף המעבורת, הנמל כולל מעגנים של יאכטות וסירות פרטיות.
מקדש מדונה דל פראסינו.
כנסייה מתחילת המאה ה-16 ובה קפלות קטנות מעוטרות בציורים של הולדת ישו ואנה הקדושה מהמאה ה-16, עבודות אומנות של הצייר פאולו פארינאטי ובד של זנון מוורונה משנת 1541 המתאר את פטרוס הקדוש ויוחנן בן זבדי.
ארכאולוגיה.
בפסקיירה דל גארדה נמצאים שני אתרים שמהווים חלק משרידי בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים, ומוכרזים כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. האתר הראשון נקרא בלוודרה והוא מהשנים 1,500-2,500 לפני הספירה והאתר השני נקרא פראסינו (Frassino) והוא מהתקופה 1,000-2,000 לפני הספירה. אתרים דומים כאלה קיימים גם בסירמיונה ומנרבה דל גארדה.
אגם פראסינו.
בחורף, אגם פראסינו הקרוב הוא בית הגידול החשוב ביותר עבור הצולל המצויץ באיטליה (Morbioli &amp; Sighele 2006).
כיום.
פסקיירה דל גארדה מונה כ־10,465 תושבים נכון ל־2017 לפי נתוני מפקד אוכלוסין של המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה והיא עיירה מאוד תיירותית עם מספר גדול של בתי מלון, מסעדות, חופים וטיילת.
Two princes
סלונה (פירושונים)
הר אליס (אנטארקטיקה)
הר אליס (באנגלית: Mount Ellis) הוא ההר הגבוה בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,330 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי דרווין.
ההר מתנשא מעל הקצה הצפוני של רמת מידנייט (Midnight Plateau) שבהרי דרווין.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מחקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
מקור השם.
השמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
ההר נקרא על שם מ.ר. אליס (M.R. Ellis), שהיה מהנדס במשלחת, וליווה את סר אדמונד הילרי בדרכו לקוטב הדרומי.
אלן שוגר
אלן מייקל שוגר (באנגלית: Alan Michael Sugar; נולד ב-24 במרץ 1947) הוא איל עסקים יהודי בריטי, אישיות תקשורתית, פוליטיקאי ויועץ פוליטי. על פי רשימת העשירים של "סאנדיי טיימס", שוגר הפך למיליארדר ב-2015. ב-2016, הונו נאמד ב-1.15 מיליארד ליש"ט, והוא דורג במיקום ה-95 ברשימת הבריטים העשירים ביותר.
שוגר הנחה את המהדורה הבריטית של התוכנית "המתמחה" אשר מופקת על ידי ערוץ ה-BBC משנת 2005 ואילך.
בשנת 2000, הוענק לשוגר תואר אביר (סר), כחלק ממסדר האימפריה הבריטית.
שוגר נולד ברובע האקני שבמזרח לונדון למשפחה יהודית.
סאלונה
קהת קליגר
קהת קליגר (ביידיש: קעהאס קליגער; 4 ביולי 1908 - 20 באפריל 1985) היה משורר ומתרגם יידיש יהודי-ארגנטינאי.
ביוגרפיה.
קליגר נולד בעיר לודמיר (וולדימיר וולינסקי) בקיסרות הרוסית (כיום אוקראינה). הוא השתייך למשפחה של חזנים שמקורה בעיר לוצק הקרובה. אביו, דוד, היה חזן הקהילה בבית הכנסת הגדול בלודמיר והלחין מוזיקה ליטורגית.
קליגר למד בחדר, בישיבה ובתיכון פולני. ב-1924 החל לפרסם ביידיש בכתבי עת שונים שהתפרסמו בווהלין, בפולסיה ובוורשה (בין השאר, בעיתונים "די ליטערארישע בלעטער","וואכנשריפט פאר ליטעראטור" ו-"פאלקסצייטונג").
ב-1919 עברה לודמיר להיות חלק מפולין וב-1934, עם חתימת הסכם אי התקיפה בין פולין לגרמניה, החלו השלטונות רודפים אחרי אישים אשר הציגו דעות סוצייאליסטיות בפומבי. קליגר, אשר כתביו אופיינו ברוח סוציאליסטית ואשר נתפס בעיני השלטונות כדמות פוליטית נאלץ לברוח בגפו מארץ מולדתו. בהמשך אותה שנה קליגר היגר לארגנטינה. כל משפחתו נשארה בעיר הולדתו והקשר עימם נותק במהלך השואה.
קליגר השתלב בקהילה היהודית בבואנוס איירס אשר הייתה מרכז תרבותי ליהודים דוברי יידיש וכללה בתי ספר יהודיים ביידיש ובעברית, עיתונות יומית ביידיש ותיאטרון יהודי. בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעיתון "די פרעסע" - יומון ביידיש, בו תרגם את החדשות המקומיות, ערך את מדור הילדים ופרסם שירים.
קליגר כתב בכתבי עת שונים בארגנטינה, ביניהם כתב העת דווקא, כתב עת יידי חשוב שהופיע בבואנוס אירס, לאורך כשלושים שנה.
בהמשך פרסם ספרים אשר איגדו את שיריו במהלך השנים.
קליגר תרגם ליידיש את האפוס הארגנטינאי "מרטין פיירו" של חוסה הרננדס.
בשנות החמישים קליגר הגיע לישראל. רשמיו מביקור במדינת ישראל הצעירה מצאו את ביטוים בספר השירים "פייזאזשן פון ישראל".
ב-1958 התחתן קליגר עם פרלה רזניצקי, אותה הכיר בבית הספר "שלום עליכם", בו עבדו שניהם. נולדו לו שתי בנות, דליה ולאונור, החיות היום בישראל.
קליגר נפטר ב-20 באפריל 1985, ל' בניסן ה׳תשמ״ה, ונקבר בבואנוס איירס.
יצירתו.
לאורך חייו דבק קליגר בלשון היידיש, אף ששלט בעברית, בספרדית ובאנגלית. במהלך חייו פרסם קליגר אחד עשר ספרי שירה ביידיש, חלקם עטורי פרסים בינלאומיים. לצד עיסוקו בשירה, תרגם ליידיש יצירות שנכתבו בספרדית ובאנגלית, בין השאר משירתם של וולט וויטמן ופבלו נרודה.
קליגר הרבה לבטא בשירתו את החמלה ואת ההזדהות עם הסובלים, בד בבד עם ההתפעלות מהיופי ומהייחוד של טבע האדם (לדוגמה, בספרו "די בארוועסע ואך", השבוע היחף). בנוסף, נודע מקום רב בשירתו לחייו כאברך בעיירה היהודית ולעולם המושגים של התפילה וחיי הדת (למשל, בספרו "מיינע ליבע בריוועלך צו פרומעטן", אגרות האהבה הקטנות שלי לפרומע). השואה, בה איבד את כל קרוביו ומשפחתו באירופה, היוותה קו שבר ביצירתו. אחרי היוודעות ממדי החורבן שלט בכתיבתו קו של אבל על אובדן העולם שהיה, ואף התרסה כלפי שמיא. בהמשך, הנישואין וחיי המשפחה היוו משב רוח רענן בחייו של קליגר. מעמדו החדש התבטא בשירתו, אשר לבשה שוב נימה אופטימית.
בנוסף לשיריו ביידיש, עסק קליגר במפעל ענק: תרגום האפוס הארגנטינאי מרטין פיירו (Martin Fierro) של המשורר חוסה הרנאנדס. האפוס מגולל בלשון אנשי השדה את תולדותיו של הגאוצ'ו מרטין פיירו. האפוס פורסם ב"די פרעסע".
שירו "א בריוועלע צו גאט" נכלל במבחר משירת השואה שערכה המשוררת קדיה מולדובסקי ב-1962, "לידער פון חורבן".
אחד משיריו הרבים, "איגרת קטנה לאלוהים", תורגם על ידי בני מר והתפרסם בעיתון "הארץ" ב-2005.
שניים משיריו מובאים בתרגומם של אריה מקל ושל ד"ר הלל רזניצקי, ברשימתו של אריה מקל בעיתון "הארץ" מ-2017.
הר אליס
סנדרלאד