בשנת 2011 הפיקה את סרטה התיעודי הראשון "דומא"( בערבית: دمى - "בובות"), סרט מסע בעקבותיה של הפגיעה המינית המודחקת בחברה הערבית. היא לקחה אז מצלמה ויצאה למסע מצפון הארץ ועד לדרומה כדי לתעד את סיפוריהן של נשים ערביות נפגעות אלימות מינית. כל הנשים הללו חיפשו באמצעותה את הדרך לנפץ את מערכת ההשתקה שנכפתה עליהן מצד משפחותיהן והחברה כולה, שנשלטת עדיין על ידי הגברים. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי הארץ והעולם והוקרן באוניברסיטאות ובמכללות בישראל ובעולם, בסינמטקים, במרכזי תרבות ובבתי ספר ערבים, שם הצליח לעורר דיון סביב הנושא של הפגיעה המינית ככלל.
בשנת 2016 היא ביימה והפיקה את סרטה "נשות החופש", המספר את סיפורן של נשים שנרצחו בשם המושג המפוקפק "כבוד המשפחה", את סיפורן של נשים שחיות תחת איום לרצח, נשים ששרדו רצח ועוקב גם אחר סיפורו של רוצח שהביע חרטה. לאורך הסרט יש סיפורים, שיחות, וידויים, ואימג'ים קולנועיים. לדברי חדאד "לפני 43 שנים נרצחה אשה צעירה בנצרת, העיר בה גדלתי. הרצח השאיר אותי חסרת מנוחה. אני חוזרת שוב ושוב לנצרת ומחפשת הסברים למקרה הנתעב. אני נוסעת ברחבי הארץ ובשטחי הרשות הפלסטינית, מנסה לברר את הסיבות למצב המתמשך של מקרי הרצח בחברה ואת המושג הבעייתי 'רצח על כבוד המשפחה"'.
שרית וינו-אלעד
יחסי אורוגוואי–ספרד
יחסי אורוגוואי–ספרד מתייחס ליחסים הנוכחיים והיסטוריים בין ממלכת ספרד ואורוגוואי. שני העמים הם חברי האגודה של האקדמיות לשפה הספרדית וארגון הברית האיברית-אמריקאי.
היסטוריה.
הקולוניזציה הספרדית.
ב-1516, האירופי הראשון שהגיע לשטחי אורוגוואי היה החוקר הספרדי חואן דיאס דה סוליס. ב-1526, סבסטיאן קבוט כינה את האזור "האזור המזרחי של אורוגוואי", עם זאת, הוא לא ביסס את כל היישובים בארץ, כפי שהוא האמין שזה יהיה מושך להתיישבות. בשנות ה-20 של המאה ה-17, המיסיונרים הישועים והפרנציסקנים הקימו את היישוב הראשון, ובמהלך המאה התיישבו באזור מגדלי בקר. ב-1776, הפך האזור באופן רשמי לחלק של האימפריה הספרדית, אשר נשלט ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, אשר בירתה הייתה בואנוס איירס.
העצמאות.
בשנת 1810, תנועת העצמאות פרצה בבואנוס איירס, וזה השפיע על המהלך לעצמאות באזור אורוגוואי. בשנת 1811, הגנרל חוסה חרוואסיו ארטיגס מרד ברשויות הספרדיות והביס אותן בקרב על לאס פיידראס. בהמשך נאבקה אורוגוואי בניסיונות כיבוש מצד ברזיל, שסיפחה לעצמה את אורוגוואי בשנת 1821. בתגובה לסיפוח התחוללה במדינה מהפכה, ואורוגוואי הכריזה על עצמאות ב-25 באוגוסט 1825. הכרזת העצמאות הובילה למלחמת ארגנטינה–ברזיל, שבסיומה (1828) נוצרה הרפובליקה העצמאית של אורוגוואי, שבירתה מונטווידאו.
לאחר העצמאות.
ב 19 ביולי 1870, ספרד ואורוגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים וחתמו על "הסכם של שלום וידידות". לאחר כינון יחסים דיפלומטיים, אלפי אזרחים ספרדים היגרו לאורוגוואי. בשנת 1908, מעל 30% מאוכלוסיית אורוגוואי נולדו בספרד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) כ-70 מאזרחי אורוגוואי נלחמו בשורות הבריגדה הבינלאומית נגד הצד הלאומני. בשנת 1936, נשיא אורוגוואי, גבריאל טרה הכיר בממשלת פרנסיסקו פרנקו. בין השנים 1946–1958, מעל 37,000 אזרחים ספרדים היגרו לאורוגוואי. רוב המהגרים הספרדים הגיעו לאורוגוואי בשל העוני בספרד, אולם חלקם היו גם פליטים פוליטיים שברחו מהדיקטטורה של פרנקו.
במאי 1983, המלך חואן קרלוס הראשון הגיע לביקור רשמי באורוגוואי. במהלך ביקורו, המלך נפגש עם מנהיגי הדיקטטורה הצבאית-אזרחית של אורוגוואי לדון על המעבר האפשרי לדמוקרטיה במדינה. המלך חזר לאורוגוואי בנובמבר 1996 ופעם נוספת בנובמבר 2006 להשתתף בפסגת 16 המדינות האיברו-אמריקאיות שהתקיימה במונטווידאו.
היחסים בין שתי המדינות.
במהלך השנים, שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו הסכם על בוררות (1922); הסכם סחר (1957); ביטול הצורך בוויזות (1961); הסכם על חילופי תרבות (1964); הסכם תיירות (1969); הסכם על שימוש באנרגיה אטומית למטרות שלום (1979); הסכם השקעה בצורכי ההגנה (1992); הסכם הסגרה (1996); הסכם למניעת כפל מס (2011) והסכם שיתוף פעולה בהגנה (2015).
תחבורה.
קיימות טיסות ישירות בין מדריד למונטווידאו עם אייר אירופה ואיבריה איירליינס.
יחסי סחר.
ב-2015, הסחר בין ספרד ואורוגוואי הסתכם ב-408 מיליון אירו. לספרד יש השקעות בשווי 470 מיליון דולר באורוגוואי. חברות ספרדיות רב לאומיות כגון Banco בילבאו Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre וזארה, בין השאר, פועלות באורוגוואי.
נציגויות דיפלומטיות.
אורוגוואי מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-8 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מלאגה, סנטה קרוס דה טנריפה, סנטיאגו דה קומפוסטלה, סביליה וולנסיה. מאידך, ספרד מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו בלבד.
ספארקשורטס
ספארקשורטס (SparkShorts) היא סדרה של סרטי אנימציה אמריקאיים קצרים ועצמאיים, שהופקו על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר. הסדרה מורכבת מפרויקט שבו עובדי פיקסאר זוכים לחצי שנה ולתקציבים מוגבלים לפיתוח סרטי אנימציה קצרים. הסרטים שיצאו הופצו בערוץ היוטיוב של פיקסאר, ולאחר מכן בדיסני+.
פרל, סמאש וגראב וקיטבול, שלושת הסרטים הקצרים הראשונים של פרויקט ספארקשורטס, אושרו ב-SIGGRAPH ב-14 באוגוסט 2018. פרל פורסם רשמית ב-4 בפברואר 2019 ביוטיוב, בעוד סמאש וגראב, וקיטבול פורסמו ב-11 וב-18 בפברואר, בהתאמה. הסרטים הקצרים פורסמו לאחר מכן ב-12 בנובמבר 2019 בדיסני+, יחד עם "לצוף", שלא עלה ליוטיוב. הסרטים הקצרים זכו לשבחים בעקבות הנושאים הבוגרים יותר בהשוואה להפקות הקודמות של פיקסאר.
פיתוח.
פיקסאר הכריזה לראשונה על פרויקט ספארקשורטס ב-18 בינואר 2018. התוכנית מורכבת ממתן לעובדים בפיקסאר חצי שנה ותקציב מוגבל לפיתוח סרטי אינדי קצרים, כולם על סמך חוויות אישיות. התוכנית פותחה במטרה למצוא יוצרי קולנוע חדשים בפיקסאר. בובי רוביו, סופר / במאי הסרט לצוף, תיאר את התוכנית כ-"שונה מסוגי הסרטים" שפותחו בפיקסאר, ואילו לינדסי קולינס אמר כי פרויקט הסרטים הקצרים מכונה ספארקשורטס (ניצוצות) כיוון שפיקסאר "[רוצה] לגלות ניצוץ יצירתי" בעובדיו. ג'ים מוריס אמר: "פרויקט ספארקשורטס נועדה לגלות מספרי סיפורים חדשים, לחקור טכניקות של סיפורים חדשים ולהתנסות בזרימות הפקה חדשות", והוסיף שהוא "[מספק] הזדמנות לפתח את הפוטנציאל של אמנים בודדים וגישות הקולנוע ההמצאתיות שלהם בנושא. בקנה מידה קטן יותר מהמחיר הרגיל של [פיקסאר]".
ב-10 בינואר 2020, לאחר יציאת הסרטון "לופ", דייוויד לאלי ציין שפיקסאר עובדת על סרטונים קצרים נוספים.
SparkShorts
שאול סירירו
דוד ניי (זמר אופרה 1905-1842)
דוד ניי (זמר אופרה 1842–1905) (בהונגרית: Ney Dávid, ידוע גם בשם דוד נוי (Neu), וארפלוטה, 12 בפברואר 1842 – בודפשט, 31 באוגוסט 1905) היה הונגרי-יהודי, זמר בית האופרה של בודפשט (בס בריטון). גם נכדו שנולד 18 לאחר מותו נקרא בשם דוד לזכרו וגם הוא היה זמר אופרה שנספה בשואה בשנת 1945, דוד ניי (זמר אופרה 1905–1945).
ביוגרפיה.
הוא היה חייט ובגיל 19 התגייס והפך לחייל. הוא החל ללמוד שירה בשכנוע חבריו החיילים בעת שירותו באיטליה. לאחר שחרורו שר בקרלתיאטר בווינה. לאחר מכן התיישב בעיר דיור במערב הונגריה קרוב לגבול אוסטריה. שם שר בעיקר יצירות עממיות והיה חבר במקהלת בית הכנסת המקומי. בשנת 1874 חתם חוזה עם התיאטרון הלאומי של בודפשט כזמר מקהלה וגם לתפקידי פרוזה, שירה, ריקוד(!) וכדומה. הופעתו הראשונה הייתה באותלו של ויליאם שייקספיר כאחד היועצים במחזה. הבכורה שלו כזמר הייתה באופרה של ג'אקומו מאיירבר ההוגנוטים כנזיר הראשון. לאחר מכן הועסק כבר רק כזמר ותוך זמן קצר ביותר זכה להצלחה גדולה והפך לאמן המוביל של בית האופרה של בודפשט, שנפתח בשנת 1884, הוא נשאר חבר הסגל עד מותו. בשנות ה -80 של המאה ה -19 ערך מספר הופעות אורח מחוץ להונגריה באזורים דוברי גרמנית. הופעתו הראשונה בחו"ל הייתה בשנת 1881 באופרה של וינה.
הוא היה מפורסם בבריטון בעל העוצמה והרגיש שלו, במשחק הבמה המשכנע שלו ובהתנהגותו המופתית כאומן. הוא התנהג בטבעיות כמעט בכל תפקיד שהתאים לקולו. שיחק ב־103 תפקידים שונים ב־78 אופרות שונות. לאחר מותו נאלצו לחלק את תפקידיו בין שלושה זמרים. הקלטות גרמופון אחדות שלו שרדו עם קטעי אופרה ושירים ליטורגיים יהודיים.
פפערשא
איתן ליפשיץ
איתן ליפשיץ (6 באוקטובר 1944 – 21 בדצמבר 2019) היה עיתונאי ישראלי. הגיש תוכניות רדיו בגלי צה"ל.
ביוגרפיה.
איתן ליפשיץ נולד בשנת 1944 בתל אביב. בנעוריו היה פעיל במסגרת "הנוער העובד והלומד". את שירותו הצבאי עשה בגדוד 50 של הנח"ל בחטיבת הצנחנים.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20 היה כתב "הארץ" לכלכלה בירושלים. ברשות השידור הגיש את התוכנית "שיחה בשניים".
ליפשיץ הגיש במשך שנים תוכנית שיחות עם מאזינים. ליפשיץ היה ממייסדי, עורכי ומגישי התוכנית "שעה קלה על כלכלה", ממגישי התוכניות "707", ותוכנית המאזינים "יש עם מי לדבר". את התוכנית "מחשבות בע"מ" הגיש עם משה שלונסקי ויעקב ברדוגו. כיהן כחבר הוועד המנהל של "סדנת ההדפס ירושלים".
ליפשיץ היה נשוי לתמי גיבלי (בתו של ראש אמ"ן הראשון ומגיבורי הפרשה שכונתה "עסק הביש", בנימין גיבלי) והוא אבי בנותיה. בשנים האחרונות היה במערכת יחסים עם ליהי חנוך (גרושתו של שלום חנוך).
דוד ס. כץ
ספר אוריזן