שיא גובהם של ההר בהר אלקינס שגובהו 2,300 מטרים מעל פני הים.
הרי נייפייר נמצאים ממערב לכף בות'בי, מפרץ אדוארד השמיני ומדף הקרח אדוארד השמיני, וממזרח למפרץ אמונדסן. מרכז הרכס מצוי 64 קילומטרים דרומית לכף באטרבי.
אורכו של הרכס כ-64 קילומטרים, וכיוונו צפון מערב - דרום מזרח.
ברכס מצויים הר קודרינגטון, הר קג'רינגה, ונונאטאקי יאנג.
היסטוריה.
גילוי הרכס.
הרי נייפייר התגלו בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה שחקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של סר דאגלס מוסון.
בשנת 1960 רכס זה היה הרכס הראשון שנחקר על ידי משלחת החקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה.
מקור השם.
מוסון קרא להרים על שמו של סר ג'ון מליס נייפייר (John Mellis Napier), שהיה שופט בית המשפט העליון של אוסטרליה הדרומית בין השנים 1942–1924, ונשיא בית המשפט העליון של אוסטרליה הדרומית בין השנים 1967 - 1942.
לקריאה נוספת.
• Belyatsky, B.V., N.V. Rodionov, S.A. Sergeev, and E.N. Kamenev (2007), New evidence for the early Archean evolution of Aker Peaks, Napier Mountains, Enderby Land (East Antarctica), U.S. Geological Survey and The National Academies; USGS OF-2007-1047, Extended Abstract 187
יחסי איטליה–הוותיקן
יחסי הכס הקדוש–איטליה מתייחסים ליחסים המיוחדים בין הכס הקדוש, שמחזיק בריבונות על עיר הוותיקן, לבין הרפובליקה האיטלקית.
היסטוריה.
היחסים עם ממלכת איטליה היו קשים וטעונים בתקופת האפיפיורות של פיוס התשיעי ולאו השלושה-עשר, שנאלצו לסבול את מעמדו של אסיר הוותיקן לאחר כיבוש רומא, בשל סירובם להכיר בחוק ההתחייבויות. לאו השלושה עשר אסר על הנוצרים להשתתף בבחירות והאשים את איטליה בשליטה על ידי הבונים החופשיים.
רק תחת פיוס האחד עשר נחתמו ההסכמים הלטראניים, שהקימו את מדינת הוותיקן, המאפשרת אוטונומיה אפיפיורית גדולה יותר.
הרפובליקה האיטלקית החדשה שהוקמה בשנת 1946 מכירה בחופש הדת. עם זאת, תחת פיוס השנים עשר ופאולוס השישי, פרחו הדמוקרטים הנוצרים והשפיעו רבות על הפוליטיקה האיטלקית, כדי למנוע את עליית המפלגה הקומוניסטית האיטלקית לשלטון.
חוקים דיפלומטיים לוותיקן באיטליה.
בשל גודלה של מדינת הוותיקן, שגרירויות שהוסמכו לכס הקדוש ממוקמות על שטח איטלקי. הסכמים שנחתמו בין איטליה למדינת הוותיקן מאפשרים שגרירויות כאלה. שגרירות איטליה לכס הקדוש היא ייחודית בקרב שגרירויות זרות, בכך שהיא השגרירות היחידה שממוקמת על שטחה הביתי.
הכס הקדוש מקיים יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 176 מדינות ריבוניות, האיחוד האירופי ומסדר מלטה; 69 מהמשימות הדיפלומטיות שהוסמכו לכס הקדוש שוכנות ברומא, אם כי במדינות אלה יש אז שתי שגרירויות באותה עיר, שכן, בהסכם בין הכס הקדוש לאיטליה, לא ניתן לאשר את אותו אדם בו זמנית לשניהם.
זה נראה בבירור מהעובדה שאיטליה מכירה ברפובליקה העממית של סין, וככזו, שגרירות PRC לאיטליה נמצאת ברומא. עם זאת, מדינת הוותיקן מכירה ברפובליקה של סין (השולטת בטייוואן), וככזו שגרירות ה-ROC לכס הקדוש נמצאת גם היא ברומא. מכיוון שאיטליה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בכס הקדוש כאומה ריבונית, שגרירותה הייתה הראשונה שהוקמה.
יחסים דיפלומטיים.
לאיטליה קיימת שגרירות לכס הקדוש הממוקמת ברומא, ואילו לכס הקדוש יש נונציו אפיפיורי לאיטליה שאף הוא שוכן ברומא.
יחסי הוותיקן–צרפת
יחסי הוותיקן–צרפת הם עתיקים מאוד וקיימים מאז המאה החמישית, והם היו עמידים עד שצרפת נקראת לפעמים "בת בכורה של הכנסייה" (בצרפתית: "fille aînée de l'Église").
תחומי שיתוף פעולה בין פריז לכס הקדוש כללו באופן מסורתי חינוך, שירותי בריאות, מאבק בעוני ודיפלומטיה בינלאומית. לפני הקמת מדינת רווחה הייתה מעורבות הכנסייה ניכרת במגזרים רבים בחברה הצרפתית. כיום יוזמות השלום הבינלאומיות של פריז תואמות לעיתים קרובות את אלה של הכס הקדוש, ומעדיפות דיאלוג ברמה עולמית.
היסטוריה.
ימי הביניים המוקדמים.
הקונציל הראשון של אורליאן חתמה ברית רשמית ארוכת טווח בין האפיפיורות למלוכה. הקרולינגים אכפו בחוקים אלה במשך מאות שנים, אך לעיתים קרובות הם נטלו לעצמם את הזכות להכתיר בישופים ולשלוט בפעילות הכנסייה.
ימי הביניים המאוחרים.
הרפורמה הגרגוריאנית הוטלה בהצלחה על צרפת. לבוניפקיוס השמיני היה סכסוך מר עם פיליפ הרביעי, מלך צרפת על כוחו הזמני של האפיפיור. מחלוקות אלו הובילו בסופו של דבר אל הקרע המערבי, שנפתר רק לאחר סיום האפיפיורות של אביניון. מחלוקות בלתי פתורות מאותה תקופה סכיזמטית הובילו למלחמות הדת, שבהן ניצח הצד הקתולי בסופו של דבר בצרפת.
המאות ה-16 וה-17.
הגאליקניזם מילא תפקיד מרכזי בתקופה שלאחר ועידת טרנטו. למלכי צרפת היה מונופול כמעט מלא על מינוי הבישופים, והיה קשה ליישם את כל החלטות מועצת טרנטו בגלל זה. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת היה פטרון מרכזי של הכנסייה, ובדרך כלל התנגד למתן הרשאות לפרוטסטנטים.
המאה ה-18.
מחלוקות בין הישועים והיאנסניסטים הביאו את האפיפיור קלמנס האחד עשר להתערב בענייני הכנסייה עם הבולה "Unigenitus" משנת 1713, אשר גרמה למהומה בכנסייה העצמאית למחצה של צרפת (המכונה הכנסייה הגליקנית). הבולה הוקיעה 101 הצעות מעבודותיו של פאסקייה קנל (Pasquier Quesnel) ככפירה וזהות להצעות שכבר הוקעו על ידי האפיפיור בכתביו של קורנליוס יאנסן.
הבולה "באמינדי אפוסטולאטוס" האוסרת על בונים חופשיים הוכרזה על ידי האפיפיור קלמנס השנים עשר בשנת 1738, אך הפרלמנט הצרפתי התעלם ממנו במכוון, והמשיך לאמץ את התוכנית החברתית של עידן הנאורות.
האפיפיור פיוס השישי התנגד בכל תוקף לחוקת הכמורה, נקודת מפנה במהפכה הצרפתית שהביאה למריבה עקובה מדם בין המהפכנים למלוכנים.
המאה ה-19.
הקונקורדאט של 1801 היה בבחינת השתקפות של הסכם בין נפוליאון בונפרטה לאפיפיור פיוס השביעי, אשר אישר מחדש את הכנסייה הרומית-קתולית ככנסיית הרוב של צרפת והחזיר לה חלק ממעמדה האזרחי לשעבר.
לאחר תבוסתו של נפוליאון, אישר האפיפיור את השיקום הנאו-מלכותי, והתנגד לקרבונארי וחברות סודיות אחרות. למהפכות 1848 הייתה השפעה שלילית ברובה על היחסים בין שתי המדינות, ופיוס התשיעי הצטער על כך בפומבי.
לאחר מותו של פיוס התשיעי בשנת 1878, היחסים החמיצו בין חילונים לקתולים שהיו ברובם מונרכיסטים, אך האפיפיור לאו השלושה-עשר עשה כמיטב יכולתו ליישב בין שני הפלגים הנגדיים בחברה הצרפתית, במה שהיסטוריונים כינו את "ההפגנה", על ידי הכרה ברפובליקה.
המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20 הייתה תקופה מאוד קשה ביחסי צרפת–הוותיקן, בגלל מתחים שנוצרו בשל ההפרדה בין הכנסייה למדינה והאנטי-קלריקליות, אשר נידונו על ידי פיוס העשירי, ואשר הובילו להקפאת היחסים.
עם זאת, היחסים התחדשו לאחר מלחמת העולם הראשונה, והשתפרו מאוד תחת נשיאותו של שארל דה גול. הייתה מחלוקת ביחסי המדינות תחת שלטון וישי, מכיוון שהמשטר הטיב עם הכנסייה, מפני שבישופים התנגדו לרוב לאנטישמיות.
אף על פי שואלרי ז'יסקר ד'אסטן נחשב כקתולי שמרן (הוא היה מהאיחוד לדמוקרטיה הצרפתית (UDF), שהייתה מפלגה דמוקרטית נוצרית במרכז-ימין), תחת ממשלתו השמרנית אושרו חוקי הפלות ואמצעי מניעה.
היחסים עם ממשלתו הסוציאליסטית של פרנסואה מיטראן היו גם כן צוננים, מפני שהממשלה הסוציאליסטית תכננה לקדם עוד יותר בתי ספר פרטיים (וביטלה את בתי הספר המנוהלים על ידי הכנסייה הקתולית) ובעלי תפקידים, ורק הפגנות מסיביות גרמו לה לשנות את דעתה. יוחנן פאולוס השני הצטער על הדה-קריסטיאניזציה של צרפת; באחת מחגיגות הרגל שלו הוא אמר את המשפט המפורסם, "צרפת, מה עשית מהטבילה שלך?"
המאה ה -21.
היחסים עם ממשלתו הגוליסטית השמרנית של ניקולא סרקוזי היו טובים יחסית, לאור העובדה שהממשלה הודיעה על סיום האיסור על הכרה במוסדות נוצריים גבוהים יותר.
היחסים של ממשלתו הסוציאליסטית של פרנסואה הולנד עם הוותיקן היו מתוחים, מפני שהממשלה הסוציאליסטית התירה נישואים חד מיניים בשנת 2013. עם זאת, הנשיא פרנסואה הולנד ניהל קשר טוב עם האפיפיור פרנציסקוס.
יחסים דיפלומטיים.
לצרפת קיימת שגרירות לכס הקדוש הממוקמת ברומא, ואילו לכס הקדוש יש נונציו אפיפיורי לצרפת השוכן בפריז.
יחסי גרמניה–הוותיקן
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הכס הקדוש לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מתוארכים לשנת 1951 ולסיום הכיבוש של בעלות הברית. מבחינה היסטורית הוותיקן קיים יחסי חוץ דרך נונציוס, החל בנונציו האפוסטולי לקלן, ונונציו האפוסטולי לאוסטריה. לאחר התפרקות האימפריה הרומית הקדושה וקונגרס וינה, הנונציו האפוסטולי לבוואריה החליף את זו של קלן והמשלחת הזו נותרה במינכן במהלך כמה ממשלות. משנת 1920 המשלחת הבווארית הייתה קיימת לצד הנונציו האפוסטולי לגרמניה בברלין, והם מוזגו בשנת 1934.
יחסים היסטוריים.
ימי הביניים.
כבר בשנת 496 הוטבל המלך הפרנקי כלוביס הראשון יחד עם רבים מבני משפחתו. בניגוד לשבטי מזרח גרמניה, שהפכו לנוצרים אריאניים, הוא הפך לקתולי. בעקבות הדוגמה של מלכם הוטבלו גם פרנקים רבים, אך הקתוליות שלהם הייתה מעורבת בטקסים פגאניים.
מאבק האינווסטיטורה היה הסכסוך המשמעותי ביותר בין הכנסייה והמדינה באירופה של ימי הביניים. במאות ה-11 וה-12, שורה של אפיפיורים אתגרו את סמכותם של המלכים האירופיים על השליטה במינויים, או הסמכתם, של פקידי הכנסייה כמו בישופים וראשי מנזרים.
רפורמציה.