המטוס תוכנן כמטוס יירוט, להגנה על ספינות חיל הים מטילי השיוט הסובייטים. הוא נשא שני סוגי מכ"ם, 4 מכ"מי גל-רציף ו-2 מכ"מי פעימות. בעזרתם היה יכול לאתר עשרות מטרות ממרחק 320 ק"מ בו-זמנית. החימוש העיקרי שלו היה טילי אוויר-אוויר AIM-54 פניקס, לטווח 200 ק"מ. את ששת טילי הפניקס שנשא, יכול היה לירות בעת ובעונה אחת אל עבר 6 מטרות שונות. (הטילים האלו הוצאו משירות בספטמבר 2004). F-14 היה המטוס היחיד בעולם הנושא ומשגר טילי פניקס. חימוש נוסף: טילי אוויר-אוויר AIM-7 ספארו, AIM-9 סיידוויינדר ותותח M61 וולקן בקוטר 20 מ"מ. בהמשך, המטוס הותאם לנשיאת חימוש מונחה לתקיפת מטרות קרקע.
דגם A טס לראשונה בדצמבר 1970, דגם B טס לראשונה בנובמבר 1987 ודגם D טס לראשונה בשנת 1990.
בהמשך, חברת גראמן התמודדה במכרז לפיתוח מטוס תקיפה חדש עבור חיל הים והציעה דגם משופר (בשם "סופר-טומקט 21"), אך הפסידה למטוס ה-F/A-18 סופר הורנט של בואינג, בשל מחירו הגבוה של ה"סופר-טומקט".
ה-F-14 וה"סופר-טומקט" הם המטוסים היחידים המסוגלים להתחמש בטילי הפניקס (AIM-54) לטווחים ארוכים במיוחד (מעל ל-210 ק"מ) בעוד ה-F-18 יכול לשאת טילים עד לטווח בינוני (מסוג AIM-120 AMRAAM לטווח של כ-75 ק"מ בדגמים הראשונים ו-110 ק"מ בדגם D האחרון).
שירות.
המטוס לא נמכר בהצלחה למדינות זרות, בגלל מחירו הגבוה וחוסר היכולת שלו לתקוף מטרות קרקע. בנוסף לצי האמריקאי, מחזיק חיל האוויר האיראני ב-79 מטוסים מסוג זה, שנרכשו לפני המהפכה האיסלאמית ב-1979. בנוסף חיל האוויר הישראלי בחן את המטוס, אך בסוף בחר בF-15 איגל.
בצי האמריקאי.
המטוס נכנס לשירות בשנת 1973, והחליף את מטוסי ה-F-4 "פנטום" הוותיקים. בנובמבר 1987 הוצג דגם B, עם מנועים חדשים מתוצרת ג'נרל אלקטריק. בשנת 1990 הוצג דגם D, שצויד במערכות חדשות ומתקדמות. כל המטוסים הותאמו לתקיפה בחימוש מונחה ולפעולה בלילה והותקנו בהם מערכות חדשות. הוא יצא משירות הצי האמריקאי ב-22 בספטמבר 2006, כאשר ה-F/A-18 סופר הורנט תפס את מקומו.
בחיל האוויר האיראני.
איראן רכשה 79 מטוסים, והם נפלו לידיהם של מנהיגי המהפכה האיסלאמית בשנת 1979. ארצות הברית סירבה לספק לאיראנים תמיכה טכנית מכל סוג, ואלה העבירו את מערכות המטוס לבדיקה בברית המועצות, שמיהרה לפתח מערכות מקבילות. כיום לא ידוע מה מצב המטוסים וכמה מהם כשירים לטיסה.
מאפיינים (F-14D סופר טומקט).
חימוש.
חימוש במשקל מרבי של 13,000 ליברות (5,900 ק"ג) הכולל:
בתרבות הפופולרית.
המטוס כיכב בסרט אהבה בשחקים והוא מופיע במשחקי מחשב כמטוסו של הצי האמריקאי בתקופת המלחמה הקרה.
רוגה
רוּגָה או רוּאָה (Ruoa) או רוּאָס או יגבו רוילה הוא הראשון מבין שליטי ההונים במערב שעליו ידועים פרטים מסוימים בוודאות. ידוע כי לפניו היו שליטי ההונים במשותף אחיו מונדזוק או מונדז'וק (בערך 390 עד 420) שהיה שליט ההונים במערב במקביל לשרטון (411 עד 420) ששלט בהונים המזרחיים באזור הים השחור. אחרי מות מונדזוק ושרטון עלה רוגה לשלטון באזור המערב יחד עם אחיו אוקטר (420 עד 432) ואחרי מותו של זה שלט עד שנת 434 כשליט יחיד.
רוגה שמר על יחסים טובים עם רומא בזמן שלטונו ואף סייע לה מספר פעמים, כמו בהשאלת כוחות לדיכוי בגאודס בגאליה. בנו, אטילה, אף בילה תקופה מסוימת בחצר ברומא. אחרי מותו של רוגה עבר השלטון לבניו של מונדזוק, אטילה ובלדה, שקיבלו את השליטה ממערב וממזרח לנהר הדון.
הוהנצולרן-זיגמרינגן
הוהנצולרן-זיגמרינגן (Hohenzollern-Sigmaringen) היה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה, ולמרות זאת לא ירדה חשיבות בית הוהנצולרן-זיגמרינגן.
היסטוריה.
בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1606 מת קרל השני, ובנו יוהאן, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1623 קיבל יוהאן את התואר נסיך, יחד עם בן דודו יוהאן גאורג, רוזן הוהנצולרן-הכינגן.
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 הודח קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן במהלך מהפכות אביב העמים, ובנו קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. קרל אנטון קיבל סיוע מהצבא הפרוסי שהחזירו לשלטונו, ובדצמבר 1849 הגיע לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכות לפרוסיה. בשנת 1850 סופחה הנסיכות לפרוסיה יחד עם נסיכות הוהנצולרן-הכינגן, והשניים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן.
בין השנים 1858–1861 שימש קרל אנטון כקנצלר פרוסיה, ובשנת 1869 קיבל את התואר "נסיך הוהנצולרן", לאחר מותו של קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ללא יורשים. בנו השני של קרל אנטון - קרל אייטל פרידריך, נסיך הוהנצולרן מונה לנסיך רומניה בשנת 1866, ובשנת 1881 הוכתר כקרול הראשון, מלך רומניה. משפחתו נשארה בשלטון עד לסיום המונרכיה ברומניה בשנת 1947, עם הדחתו של המלך האחרון מיכאי הראשון, מלך רומניה שעד מותו חי בשווייץ. בנו הבכור של קרל אנטון - לאופולד, נסיך הוהנצולרן קיבל בשנת 1869 הצעה לכתר ספרד, מה שהביא לבסוף למלחמת צרפת–פרוסיה ולהקמת הקיסרות הגרמנית.
נהר חידקל
נהר פרת
גלוטמט
מוטי אלון
גלוטמאט
בלדה ההוני
בְּלֶדָה ההוני (390 עד 445) היה שליט הוני, אחיו של אטילה ההוני.
ביוגרפיה.
בלדה היה בנו של מונדזוק (או מונדז'וק), שהיה שליט ההונים במערב (מ-390 לערך ועד 420). לאחר מותו של מונדזוק עלו לשלטון במערב אחיו של מונדזוק, רוגה יחד עם אחיו השני אוקטר (420 עד 432). לאחר מותו של רוגה בשנת 434 הפך בלדה, הבכור לאטילה, לשליט ההונים המזרחים (אק בולגר), בעוד אטילה הופך שליט ההונים המערביים (קרה בולגר).
בלדה שלט במשך 11 שנים, עד מותו בשנת 445. בתקופת שלטונו המשיך בלדה במערכת היחסים עם רומא, כשהוא מסייע לה במאבק נגד הבורגונדים הגרמאנים. בקרב ליד הריין בשנת 435 הביא בלדה למותו של המלך הבורגונדי גונתר. במהלך הקרב, ככל הנראה, נהרג גם רוגה, דודו של בלדה, מה שהפך את בלדה ואטילה ליריבים. הועלו השערות רבות שאטילה רצח את בלדה במהלך מסע ציד, בפרט לאור העובדה שבלדה שאף לחלק את הממלכה בין השניים באופן רשמי. עם זאת, לא נמצאו לכך תימוכין היסטוריים מאותה תקופה, ולכן לא ניתן ללמוד מהי מידת נכונותן של השערות אלו.
מוטציה גנטית
אברהם יהושע העשל
אהוד בנאי
אהוד בנאי (נולד ב-31 במרץ 1953, ט"ו בניסן ה'תשי"ג) הוא זמר-יוצר ישראלי, בן למשפחת בנאי.
ראשית דרכו.
בנאי נולד בירושלים לשחקן יעקב בנאי, ממשפחת בנאי, שרבים מאנשיה זכו לפרסום כשחקנים, זמרים ויוצרים בתחום האמנות והבידור. כילד קטן עבר עם משפחתו לרמת גן ולמד בבית הספר כצנלסון ולאחר מכן בתיכון קלעי בגבעתיים. בשנת 1962 שיחק ילד בדואי בסרט סיניה לצידה של דינה דורון. כנער צעיר למד לנגן בצ'לו. היה חניך בקן בורוכוב של הנוער העובד והלומד. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל, במסגרתו שהה בשל"ת בקיבוץ ניר אליהו, תקופה שהשפיעה עליו רבות. במהלכה איבד את חברו הטוב מגרעין הנח"ל, . בתקופת שרותו הצבאי החל לנגן בגיטרה. תקופה זו מאוזכרת בספריו ובשיריו של בנאי.
ב-1975 לאחר שחרורו, בנאי נסע לטיול של שנה וחצי באירופה. כשהגיע ללונדון נגמר לו הכסף, וזה הביא אותו לנגן בתחנות הרכבת התחתית של לונדון. לאחר שחזר לארץ התגורר בראש פינה ועבד כפועל בניין. בעקבות לחץ של משפחתו, חזר להתגורר בסמוך להוריו בגבעתיים ועבד בעבודות מזדמנות. הופעתו הראשונה על הבמה הייתה בתור גיטריסט אילם במחזה "כמו ציפורים" אותו הפיק דודו יוסי. במהלך החזרות אמו נפטרה, והכיר את אשתו ששימשה אז רקדנית במחזה, עמה התחתן כחמישה חודשים אחרי שאמו נפטרה.
קריירה מוזיקלית.
במשך שנים רבות ניסה להיכנס למודעות המוזיקלית בישראל, אך ללא הצלחה. הוא ניסה לעניין מפיקים שונים בשיריו, וקיבל מכולם תשובות שליליות. אף ניסה להתקבל ללהקת "הברירה הטבעית", ונדחה. בשנת 1982 הוציא בנאי על חשבונו סינגל ראשון בשם "איידישע ראסטה מאן" (שני עשורים לאחר מכן נכלל השיר באלבומו "טיפ טיפה"). השיר כמעט ולא שודר ברדיו אך משך את תשומת לבו של זוהר ארגוב, שרצה לשתף עם בנאי פעולה. התמכרותו של ארגוב לסמים מנעה את שיתוף הפעולה ביניהם. הסרט התיעודי "חייב לזוז", בבימויו של אבידע ליבני, מתאר תקופה זו בחייו של בנאי ואת פריצת הדרך הראשונה שלו.
בשנת 1985 כתב ללהקת משינה את הלהיט "רכבת לילה". בנאי כתב את השיר על פי לחן של גיטריסט הלהקה שלומי ברכה - שכתב לו במקור מילים אחרות, אך לא היה מרוצה מהמילים, ולכן פנה סולן הלהקה יובל בנאי לבן דודו אהוד, שיכתוב לשיר מילים חדשות. בנאי שכתב את השיר לגרסתו המוכרת, והשאיר את שתי השורות הראשונות שכתב ברכה. השיר נכלל באלבומה הראשון של הלהקה שנשא את שמה. באותה שנה, בגיל 32, כתב אהוד בנאי שני שירים שסוף סוף זכו להצלחה והושמעו רבות ברדיו – "עיר מקלט" ו"עגל הזהב". בשנת 1986 השתתפו בנאי והפליטים באופרת הרוק השנויה במחלוקת "מאמי", שזכתה להצלחה גדולה.