ירגזי החרמון הוא עוף קטן באורך 14–13 ס"מ, ובמשקל 17–13 גרמים. מוטת הכנפיים היא 21–23 ס"מ. לחיו אפורה, וכיפתו שחורה. גרונו שחור, וצבע גופו אפור. הגחון לבנבן, הגב, הכנפיים והזנב בצבע חום־אפור אחיד, והראש שחור עם כתם לחי צר לבן שנמתח מהמקור לעורף. אצל פרטים צעירים הצבעים עמומים וכהים יותר מפרטים מבוגרים, עם פחות שחור בגרון ובחזה העליון. הקריאות גבוהות יותר ומהירות משל ירגזי מצוי, דומות לשל ירגזי כחול אירואסייתי, ׳סִי-סִי-סִי׳.
התנהגות.
ירגזי החרמון מתרבה ממרץ עד תחילת אוגוסט והוא מונוגמי וטריטוריאלי. הקן הוא גביע של צמר, חומר צמחי, רצועות קליפת עץ, שיער בעלי חיים ונוצות, המונח בתוך חור בעץ, אך גם בין סלעים על גדות, וגם בתיבות קינון. הנקבה מטילה חמש עד שבע ביצים. הדגירה אורכת 12–13 ימים עד הבקיעה, והגוזלים פורחים לראשונה בגיל 21 יום. הירגזי קופץ בין שיחים וסלעים בחיפוש אחר מזון. התזונה כוללת בעיקר חסרי חוליות קטנים, במיוחד זחלים ופגיות אחרות, ומדי פעם פירות וזרעים. הוא מחפש מזון בענפים תחתונים של עצים ושיחים ועל הקרקע. זה מין יציב ברובו, אך פרטים בשנתם הראשונה ינדדו לעיתים בלהקות מעורבות. נדידה אנכית צפויה להתרחש בסתיו. הירגזים תוקפניים כאשר הם מאוימים או מחפשים מזון והם מגרשים ציפורים אחרות, אפילו גדולות יותר, ממתקני האכלה קבועים, ומכאן שמם העברי (מהמילה רֹגֶז). לירגזי מעוף גלי, והוא מקפץ בזריזות בין ענפים.
תפוצה.
ירגזי החרמון מצוי באלבניה, אזרבייג'ן, ארמניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, גאורגיה, יוון, איראן, עיראק, ישראל, לבנון, מונטנגרו, צפון מקדוניה, רומניה, מולדובה, סרביה, סלובניה, סוריה, וטורקיה. על פי הערכה משנת 1996, גודל האוכלוסייה העולמית עומד על 260,000-1,000,000 פרטים. בארמניה, המין מאוים על ידי מספר הולך וגדל של שריפות בר ושימוש בכימיקלים חקלאיים רעילים.
מין זה מאכלס אזורים יבשים של עצים ושיחים פזורים, כולל מטעי עצי פרי וכרמים, יערות אלון, אשור, ערבה וצפצפה, ועצי מחט, בהם אשוח וארזים, כמו גם כמו גם גאיות, קניונים ואזורים סלעיים אחרים בעיקר למרגלות ההרים. תצפיות מוקדמות על הירגזים הציעו שהמין נמנע מיערות עבותים. לפי תיאורים כלליים מבתי הגידול של ירגזי החרמון בבולגריה, הוא מופיע באופן קבוע ביערות נשירים אך לעיתים רחוקות ביערות מעורבים או מחטניים. בתי גידול אופטימליים עבור הירגזי ממוקמים בדרך כלל בין 300 ו–1,000 מ' מעל פני הים, לעיתים רחוקות עד 1,500 מ'. על פי מחקר משנת 2019, ישנם שני אזורי מחיה מועדפים: האקוטון בין יער של עצים רחבי עלים ושטח פתוח, ושטחים המיוערים בדלילות.
בישראל.
ירגזי החרמון יציב ונפוץ בהר החרמון, החל מאזורים בגובה 1,200 מטרים מעל פני הים ועד לקו העצים העליון בגובה 1,800 מטרים מעל פני הים. עונת הקינון של הירגזי בהר החרמון היא בין החודשים אפריל עד יוני. בסקר קינון משנת 2013 הוערך כי בישראל מקננים כ–500 זוגות.
מצב שימור האוכלוסייה המקננת בישראל הוא קרוב לסיכון.
תפוצת תת-מינים.
לירגזי החרמון 5 תת-מינים:
הטוסטר הקטן והאמיץ
הטוסטר הקטן והאמיץ (באנגלית: The Brave Little Toaster) הוא סרט הנפשה מ-1987, עיבוד לספר של תומאס דיש מ-1980 באותו השם. הסרט מתאר את הרפתקאותיהם של מכשירי חשמל מואנשים, והסיפור מתמקד בחמישה מכשירים מדברים, טוסטר, מנורת שולחן, שמיכה חשמלית, רדיו ושואב אבק, היוצאים למסע בחיפוש הבעלים המקוריים שלהם.
הסרט לא נחל הצלחה קולנועית רבה, אך היה פופולרי בהפצות וידאו וזכה לשני המשכים כעבור עשור: הטוסטר הקטן והאמיץ במאדים והטוסטר הקטן והאמיץ להצלה.
הסרט שודר בערוץ הילדים בשנות ה-90 בדיבוב עברי.
עלילה.
חבורת חפצים (טוסטר, שמיכה חשמלית, מנורת שולחן, רדיו, ושואב אבק) נוסעים לחפש את "האדון" שלהם, רוֹבּ, שהם מכירים מאז היותו ילד והוא גדל והגיע זמנו לנסוע לפנימייה. טרם החל מסעם הם היו צריכים למצוא דרך לנוע. היו להם חמישה ניסיונות כושלים כאשר האחרון היה המוצלח ביותר שכן הוא היה קרוב מאוד להיות הצלחה אולם חוט-החשמל היה קצר מדי. בעזרת מוחם הצליחו המכשירים לגלות שמוטב להם להשתמש בסוללה וכך יכלו לצאת למסעם.
במסעם קורות בעיות שונות: הסוללה התרוקנה, הנורה של המנורה נשרפה, השמיכה נתקעה על ענף, החבורה נפלה למפל מים בניסיון כושל לחצותו והחבורה כמעט שקעה בבוץ, אולם ניצלה על ידי איש שמן. בבית האיש השמן נותנת מנורה אחרת, כמתנה, את נורתה למנורה במקום זו שנשרפה. החבורה הרגישה פחד במקום הזה ולא רצתה להיות בו. היא הצליחה, יחדיו, להפחיד את האיש השמן ולבסוף היא ברחה מן המקום.
החבורה הגיעה לבית בו היו מכשירי-חשמל מודרניים שטענו כי "אין לכם מקום איתנו כלל" כפי שאמר השיר ששרו יחדיו. מסתבר שהמנורה שפתחה להם את הדלת היא לא כל-כך חביבה שכן היא דחפה את החבורה לאשפה וזו הגיעה למגרש-גרוטאות רחב-ממדים לגריסת מכוניות.
במגרש הגרוטאות נכח מגנט ענקי. למקום הגיעו רוב וחברתו כריס. רוב מצא תמונה ישנה שלו שהחבורה לקחה עמה, תמונה שנשברה אבל התמונה עצמה לא ניזוקה. התמונה עפה מהם בטעות. בעת שנעו על המסוע מצא רוב אותם והתלהב למצוא את חפציו הישנים. המגנט מיגנט אותם ורוב ניסה להיאבק עמו אך לא עמד בעוצמת המיגנוט החזקה שלו. רוב לא נהרג על ידי מכונת הגריסה בזכות הטוסטר שעצר את גלגלי-השיניים שלו בגופו. לאחר מכן רוב תיקן את הטוסטר ולקח את המכשירים אתו, במכונית שלו. הסרט הסתיים בכך ששואב-האבק אמר לרדיו "אתה כזאת גרוטאה"! והדבר תאם את נוכחותם במגרש-הגרוטאות לפני כן. לאור ההקשר הזה צחקה החבורה.
וילהלם הרצברג
יום הסוכרת הבין-לאומי
יום הסוכרת הבין-לאומי (באנגלית: World Diabetes Day) הוא יום המצוין ברחבי העולם מדי שנה ב-14 בנובמבר להעלאת המודעות למחלת הסוכרת.
היסטוריה.
יום הסוכרת הבין-לאומי הראשון התקיים ב-14 בנובמבר 1991. הוא נקבע על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת וארגון הבריאות העולמי בעקבות העלייה באבחון סוכרת ברחבי העולם. התאריך נקבע על פי יום הולדתו של פרדריק בנטינג, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1923) לאחר גילוי האינסולין ב-1922 (יחד עם צ'ארלס בסט).
קמפיין המודעות הבין-לאומי לסוכרת נערך מדי שנה סביב נושא אחר המעסיק את הקהילה, כפי שנבחר על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת. נושאים בהם עסקו ימי הסוכרת לאורך השנים היו לדוגמה סוכרת וזכויות אדם, סוכרת וסגנון חיים, סוכרת והשמנת יתר חולנית, סוכרת בקרב ילדים ובני נוער, ועוד. בשנים 2009-2013 הנושא המרכזי שנבחר הוא חינוך ומניעת סוכרת. ביום הסוכרת הבין-לאומי נערכים ברחבי העולם אירועים שונים הנוגעים לנושא השנתי, הרצאות, מפגשים, תוכניות רדיו וטלוויזיה, תערוכות, מסיבות עיתונאים, אירועי ספורט ועוד, במטרה להעלות את המודעות לנושא. האירועים נערכים על ידי כ-200 ארגונים העוסקים בסוכרת בכ-160 מדינות ברחבי העולם, בנוסף לפעילויות שעורכים ארגונים נוספים, אנשי מקצוע, אנשים חולי סוכרת ובני משפחותיהם.
לוגו יום הסוכרת הבין-לאומי נקבע ב-2007 כסמל של מעגל כחול, המהווה את סמל הסוכרת בעולם. הלוגו נקבע לאחר החלטת האומות המאוחדות על קביעת יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלהן. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם. הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה.
עמרם גאון
יום הסוכרת העולמי
נטרונאי גאון
בנימין זאב הרצברג
יעבץ (אתר מקראי)
יַעְבֵּץ היה יישוב בדרום ארץ ישראל בתקופת המקרא. החוקר לוי יצחק נחמני סבר שהיישוב שכן באזור נגב יהודה, בסמוך לערד.
על פי המסופר בספר דברי הימים, ביעבץ ישבו סופרים שהשתייכו למספר קבוצות אתניות, ששמן נגזר מעיסוקיהם ומקצועותיהם או משמות ארצות מוצאן. אחת מהן שקראה "קינים", אולם אין ידיעה וודאית אם היו משבט הקיני שבניו שכנו באתרים שונים בארץ:
ייתכן גם כי היישוב נקרא על שם אחד מנכבדיו יעבץ, ששמו נקבע על ידי אמו בשל עצב שהיה מנת חלקה של אמו כאשר ילדה אותו:
הערות שוליים.
מרדכי מורטארה
אביטל רונאל
אביטל רונאל (Avital Ronell; נולדה ב-15 באפריל 1952) היא פילוסופית והוגת דעות אמריקאית יהודיה. מכהנת כפרופסור לספרות גרמנית, אנגלית והשוואתית וכראש המחלקה לספרות גרמנית באוניברסיטת ניו יורק.
קורות חיים.
נולדה בפראג להורים ישראלים שהיו בשליחות דיפלומטית בעיר.
סיימה לימודים ב-Rutgers Preparatory School שבניו ג'רזי בשנת 1970, וקיבלה תואר ראשון ב-Middlebury College שבורמונט. אחר כך למדה באוניברסיטה החופשית של ברלין. היא קיבלה דוקטורט בגרמנית מאוניברסיטת פרינסטון תחת הדרכתו של סטנלי קורנגולד בשנת 1979. אחר כך נסעה לפריז, שם למדה פילוסופיה בת זמננו. באותה העת התחברה עם הסופרת קתי אקר.
רונאל החלה ללמד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, וב-1995 עברה לאוניברסיטת ניו יורק, שם היא מרצה וחוקרת עד היום.
בעבודתה הושפעה רבות מרעיונות הדקונסטרוקציה של ז'אק דרידה.
הרשעה בהטרדה מינית.
במאי 2018 אוניברסיטת ניו יורק מצאה את רונאל אשמה בהטרדה מינית של הסטודנט נמרוד רייטמן, אותו הנחתה בעבודת הדוקטורט. היא הושעתה לשנה, ונאסר עליה לקיים בעתיד פגישות עם סטודנטים ללא נוכחות אדם נוסף. לצדה של רונאל התייצבו אנשי אקדמיה בולטים, ובהם ג'ודית באטלר, סלבוי ז'יז'ק וג'ואן וולך סקוט.
אצ'ה