כיום אתיופים רבים רואים בארגון המחתרת הוויאנה כאחראי העיקרי לרעב, ולכן רבים לא תמכו במלס זנאווי, שהיה מפקד הארגון במהלך הרעב, בעת שכיהן כראש ממשלת אתיופיה. ארגונים נוספים שהאתיופים האשימו אותם היו הארגונים האריתריאים הג'אבחה והשעביה, בנוסף ליחאפה השמאלני.
יהודים.
בתקופה הזאת רבים מן היהודים הצטרפו לארגוני המורדים הלוחמים כמו האיחדג והוויאנה כשהם דורשים צדק ושוויון והפסקת ההפליה בחלוקת אדמות.
לבנא
לֻבְּנַא (לבנא מקורדבה) הייתה אינטלקטואלית אנדלוסית, שחיה במחצית השנייה של המאה העשירית, והייתה בקיאה בדקדוק ובשירה. כיהנה במשרה מנהלית רמת דרג כמזכירת הח'ליף האומיי אלמסתנצר באללה , שהיה בעצמו חוקר גדול ותמך בהרחבת הידע במדעים ובתרבות.
לבנא הייתה בקיאה בשפה הערבית ובספרות יפה, בחשבונאות ובכתיבת אגרות. היא הצטיינה בקליגרפיה והייתה משוררת. אבן בשכואל כותב כי כמלומדת: "לא היה בארמון מצטיין ממנה".
במסגרת עבודתה בספריית קורדובה, הייתה לבנא אחראית לכתיבה, שכפול עותקים קיימים, ותרגום כרכים חדשים. היא נחשבה לצד חסדאי אבן שפרוט, כיוזמת הקמת הספרייה של מדינה אזאהרה, שהכילה יותר מחצי מיליון ספרים. תפקיד זה, של העתקת ספרים יקרי ערך, מצוין בספרות הערבית של התקופה כמופקד בידי נשים, וכפי הנראה, כיהנו בו כ-170 נשים - דבר שיכול ללמד על מקומן של נשים בתקופת שלטון הח'ליפים בספרד המוסלמית.
נחיריים
סנט פיטרסבורג
פוטו באקט
פוטו באקט (באנגלית: Photobucket) הוא אתר אינטרנט שנוסד ב-2003. האתר נרכש על ידי קבוצת הבידור פוקס ביולי 2007. האתר מתמחה בהעלאת תמונות ווידאו לרשת. באתר מאוכסנות למעלה משישה מיליארד תמונות.
האתר מאפשר למשתמשים הנרשמים אליו להעלות לשרתיו תמונות וקטעי וידאו ולסמנן בעזרת תגים. את אלו ניתן לסדר באלבומים ואף להכין מצגות. חלק מהתמונות אף ניתנות לעריכה דרך האתר עצמו. עוד יכול המשתמש למכור את תמונותיו בעזרת חנות מקוונת באתר, אשר מוכרת פריטי לבוש, כוסות וכיוצא בזאת עם הדפסי התמונות באתר.
מועדון כדורגל מכבי חיפה
חיים קיוה
חיים קִיוֶה (Kiewe; 8 באוקטובר 1912, דלוטובן, גרמניה – 12 במאי 1983, בת ים) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
חיים קיוה נולד בכפר דלוטובן שבגרמניה (פרוסיה המזרחית) בשנת 1912, ללואיס קיוה וליוהנה לבית טולר, במשפחה יהודית מתבוללת בעלת פונדק וחוות סוסים. בנעוריו עבר לגור בברלין, וסיים שם את בית הספר הריאלי. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם "עליית הנוער". משנה זו היה חבר קיבוץ נען, והחל לצייר כאוטודידקט. נושאי ציוריו: דיוקנאות חברי הקיבוץ, נופי הקיבוץ וכדומה. בשנות ה-40 היה חבר ב"הגנה", ובשנת 1947 נאסר על ידי הבריטים בעקבות "השבת השחורה" ברפיח, ושם רשם את סדרת רישומי הפחם שלו מהווי חיי אסירי המחנה. בשנת 1948, במלחמת העצמאות, היה מפקד פלוגה בחטיבת גבעתי. בשלהי שנות ה-40 עיצב תפאורות ותלבושות להצגות תיאטרון. בשנת 1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב.
בשנת 1951 נסע לפריז לצייר באקדמיה גראנד שומייר, והציג ב"לה גאלרי" ברח' הסיין. בשנת 1953 הדריך קיוה בסמינרים לרישום וציור של ההתיישבות העובדת בקיבוץ נען ביחד עם יוסף זריצקי ואביגדור סטימצקי, ולאחר מכן ניהל את הקורסים לבדו. בשנים 1953-59 השתייך לקבוצת "אופקים חדשים", והציג בתערוכות של הקבוצה. בשנים 1959–1969 התגורר לסירוגין בפריז ובבת ים. בתקופה זו ניהל את מוזיאון בת ים, השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות: באנטוורפן, בפריז (סלון לאמנות חדישה), בשטוטגרט (גרמניה), בסטראסבורג (צרפת), בבריסל (מוזיאון לאמנות חדשה), בניו יורק (המוזיאון היהודי), בברמן (גלריה וידמן), בלוקסמבורג (גלריה הורן) ובדיסלדורף (גלריה די בריקה). בשנת 1969 השתתף ב"סאלון ראליטה נובל" בפריז ובפסטיבל לציור בקאן-סיר-מר, זכה בפרס ראשון באגף של הציירים הישראליים). בשנים אלה המשיך להשתתף גם בתערוכות של "אופקים חדשים" בישראל.
בשנת 1969 השתקע קיוה בבת ים, והפך למורה בכיר ומוערך במחלקה לאמנות ב"בצלאל" בירושלים, במכון לאמנות על שם אבני בתל אביב ובמכון לאמנות פלסטית בבת ים.
בשנת 1974 זכה לתערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון תל אביב ע"ש הלנה רובינשטיין.
בשנת 1982 הציג תערוכת יחיד במוזיאון ישראל בירושלים.
חיים קיוה נפטר בשנת 1983 בבת ים.
בין תלמידיו: אורי ליפשיץ, שמעון אבני, אריה אזן, דניאל פרלטה ורבים אחרים.
היה נשוי לתרצה, ולזוג שלושה ילדים: מונה, יואב ואמיר.
עבודותיו נמצאות באוספים פרטיים וציבוריים בישראל ומחוצה לה.
על חיים קיוה מעיד גדעון עפרת:
איחוד הכתרים
איחוד הכתרים (באנגלית: Union of the Crowns) הוא הענותו של המלך ג'יימס השישי מלך סקוטלנד לכתר האנגלי בחודש מרץ 1603 ואיחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת מונרך אחד. איחוד הכתרים התאפשר לאחר מותה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה, המלכה האחרונה לבית טיודור אשר הייתה רווקה וחשוכת ילדים, והייתה בת דודו של ג'יימס החמישי, סבו של ג'יימס השישי.
על אף היותו מקובל כיום, המונח עצמו מטעה; האיחוד עצמו היה בעיקרו איחוד אישי ושושלתי, הכתרים (הממלכות) נותרו ייחודיים ומפוצלים וזאת למרות נסיונותיו של ג'יימס ליצור כתר "אימפריאלי" חדש בשם "בריטניה הגדולה". אנגליה וסקוטלנד נותרו מדינות עצמאיות על אף העובדה כי חלקו מונרך אחד. מצב זה נותר עד חוקי האיחוד של 1707 במהלך שלטונה של המונרך האחרונה של בית סטוארט, המלכה אן.
בילי (סדרת טלוויזיה)
בילי היא קומדיית מצבים ישראלית שכתבו גיא עמיר וחנן סביון אשר הופקה בשנים 2007–2009 עבור ערוץ ג'טיקס. הסדרה נוצרה כגרסה פארודית לסרט "אי טי" ולקומדיית המצבים האמריקנית "אלף" ובהשראתם. הפקת העונה השלישית נקטעה ונפסקה עקב סגירת ערוץ השידורים.
"בילי" הייתה מועמדת לפרס הסדרה הטובה ביותר בקטגוריית ילדים ונוער בטקס פרס האקדמיה לטלוויזיה, ואף שודרה החל מ-2009 באיטליה בדיבוב לאיטלקית.
עלילה.
בילי (אילנית גרשון) היא חוצנית צעירה אשר שוגרה בטעות אל ביתם של משפחת שגב (משפחה ממוצעת ורגילה לגמרי) עקב רעידת אדמה (ליקוי חמה בין גלקטי) ששאב אותה לכדור הארץ שנבע אשר בהמצאה של עמוס (שמואל וילוז'ני). נועם הבן הבכור (ידידיה ויטל) היה באותו הזמן בבית וראה את בילי מגיעה לביתם.
השם בילי ניתן לה על ידי נועם, ראשי תיבות ביל"י - בת יקום לא ידוע.
הוילגיזציה האתיופית
בית דפוס
עמוס לויטוב
עמוס לויטוב (1948 – 29 ביולי 2021) היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי. במלחמת ההתשה הופל מטוסו במצרים, והוא נפל בשבי, שבו שהה כצעיר אנשי חיל האוויר כשלוש וחצי שנים.
ביוגרפיה.
לויטוב שירת כנווט קרב במטוסי פנטום בטייסת 69, הראשון מבני המחזור שלו, שנשלח למשימה מורכבת. ב-5 ביולי 1970 השתתף בגיחת הפצצה של שלושה מטוסי פנטום על סוללות נ"מ במצרים. אחרי השמדת הסוללות נפגע מטוסו מאש תותחי נ"מ. לויטוב והטייס, עמוס זמיר, צנחו ונלקחו לשבי המצרי. לויטוב היה השבוי הישראלי הצעיר ביותר בשבי המצרי. במהלך שהותו בשבי בכלא עבסייה, עבר לויטוב עינויים גופניים קשים, היה מבודד למשך כחצי שנה, עד שהועבר לתא משותף עם עוד תשעה שבויים ישראלים. שם בהנהגת רמי הרפז, קיימו השבויים סדר שבועי ויומי מאורגן, שכלל בין היתר, לימודים, ציון חגי ישראל וליבון הבעיות ביניהם, ויצרו חיים משותפים מלאי משמעות, בתקווה לשוב הביתה. לויטוב ושאר השבויים הוחזרו לישראל במסגרת עסקת שחרור שבויים, שבוצעה לאחר מלחמת יום הכיפורים בנובמבר 1973.
עם חזרתו מהשבי נשאל על ידי קצין בכיר בחיל האוויר אם כדאי לבטל את סדרת השבי (שבועיים שבהם חיילים בסיירת מטכ"ל, שייטת 13, שלדג ופרחי טיס עוברים חוויה של שבי מדומה, הכולל חקירות בעינויים ועם השפלות ונועד להכינם לאפשרות שזה יקרה במציאות) בהיותה חסרת תועלת. לויטוב ענה שהסדרה חשובה מאוד, היות שהיא חזתה כמעט במדויק את החוויה שהוא עתיד לעבור, וכך הקלה על ההתמודדות שלו בשבי.
חודש וחצי לאחר שובו מהשבי, חזר לויטוב לשירות מבצעי בחיל האוויר, והשתתף במלחמת לבנון הראשונה. השתחרר בדרגת רב-סרן והמשיך לשרת שירות מילואים.
לאחר שירותו סיים לימודים לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ולתואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
מרצה וסופר.
לויטוב הרצה על תקופת השבי בחייו, ועל לקחיה בצה"ל ועל התמודדות עם מצבי לחץ, בפני יחידות שונות בצה"ל, גם לאנשי מילואים ובעיקר ביחידות מיוחדות. בנוסף, הרצה לקהל מגוון בחברות וארגונים, בחוגי בית, הן הרצאות והן סדנאות לפיתוח מנהלים.
בהרצאתו "מציניות לציונות" תיאר לויטוב את חייו בשבי, ואת גישתו המיוחדת לשבי ולחיים אחריו, לפיה 'כאשר קיים הרצון - תמצא הדרך'. ההרצאה יועדה לנוער וחיילים (אושרה על ידי משרד החינוך, מנהל חברה ונוער), ושולבו בה ערכים של שאיפה למצוינות, מנהיגות, חברות, אמונה, אהבת המולדת והתנדבות. סיפורו האישי משמש מופת ליכולת הישרדות גם בתנאים קשים ביותר, ונלמד בבתי הספר בישראל, כדוגמה.
בנוסף, הצטרף לויטוב להסברה בקרב תלמידי התיכון, כדי לעודד מוטיבציה להתגייס לשירות קרב.
לויטוב תיאר את חוויותיו מהשבי ומהחזרה ממנו גם בספר פרי עטו.
ספרו.
"שקר השתיקה", 2007, עמוס לויטוב, הוצאת מודן - במשרד הביטחון
סיפור השבויים הופך למחזה.
התיאטרון העברי העלה את ההצגה "לשם ובחזרה", בהשראת סיפורם המופלא של הטייסים והחיילים השבויים במצרים, אשר למרות הכל הצליחו לשוב אל החיים. לויטוב ליווה חלק מהמופעים, ושוחח בסיומם עם מחזאי ההצגה, יהונדב וגדי צדקה. ספרו של לויטוב היה ההשראה לכתיבת המחזה.
חיים אישיים.