הסרט נחל הצלחה בקרב המבקרים ובפסטיבלי הקולנוע, והוביל לשני סרטי המשך שהשלימו טרילוגיה הידועה בשם "טרילוגיית מקסיקו" (או "טרילוגיית מריאצ'י"). הסרט נחשב לאחד מהסרטים דלי התקציב המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע.
ב-2011 הוכרז על ידי ספריית הקונגרס כסרט הראוי לשימור ונוסף לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילה.
הסרט פותח בסצנה בבית כלא, בה נראה הרוצח הקטלני אזול יושב בתאו ומנהל את עסקיו דרך הטלפון. מאוריסיו (המכונה "מוקו"), סוחר סמים ושותפו בעבר של אזול לעסקי הפשע, שולח לבית הכלא את אנשיו כדי לשחרר את אזול, ואף מבטיח שבהמשך ישלם לו את החוב שהוא חב לו. אך אנשיו של מוקו מגיעים לכלא כשהם חמושים ומתברר שהם נשלחו כדי להרוג את אזול ולא כדי לשחררו. מספר אסירים בכלא, הנאמנים לאזול, חמושים אף הם בכלי נשק, ומתברר שהם אף יכולים לפתוח בנקל את סורגי תאיהם. אנשיו של אזול מפתיעים את אנשיו של מוקו ובאיומי נשק מעבירים אותם לתא שבו הם מוציאים אותם להורג. אזול מאיים על מוקו בטלפון, ואומר שיבקרוֹ ושגורלו יהיה דומה לגורל אנשיו. אזול משתחרר מהכלא על ידי מתן שוחד לסוהרת, ועוזב את המקום ביחד עם אנשיו, המציידים אותו בכלי נשק המוסתרים בתיק גיטרה.
במקביל, מוצגת הדמות הראשית בסרט, המריאצ'י, נגן גיטרה נודד. המריאצ'י נראה הולך בדרכו לעיירה אקוניה (Acuña), כדי לנסות להתפרנס כנגן גיטרה, כמו אביו, סבו ואבי-סבו, ומתלונן בקריינותו על חוסר המזל שלו ועל בדידותו. המריאצ'י מנסה להשיג עבודה קבועה כנגן בבר בעיירה, אך נדחה על ידי בעל הבר. אחריו נכנס לבר אזול, שמגלה כי הבר הוא בבעלותו של מוקו, וששלושה מהיושבים בו הם עובדיו. אזול הורג את אנשיו של מוקו אך מותיר בחיים את בעל הבר, שמודיע למוקו את אשר אירע.
ביגוטון, יד-ימינו של מוקו, נכנס לבית מלון ומשתמש בטלפון שבדלפק הקבלה. הוא מקבל את הידיעה על שאירע בבר השייך למוקו, ושומע תיאור מילולי של הרוצח: לבוש שחור ומצויד בתיק גיטרה. הוא אומר לבעל המלון שיתקשר אליו אם יראה אדם שעונה לתיאור זה.
המריאצ'י, בינתיים, הולך לבר נוסף ומנסה את מזלו שם. המוזגת בבר זה היא בחורה יפה, שחורת-שיער, ששמה דומינו. המריאצ'י מציע לה להיות נגן בבר שלה, אך נתקל בסירוב נוסף. המריאצ'י עוזב את הבר ומגיע למלון שבו ביקר קודם ביגוטון, על מנת ללון בו. בעל המלון שם לב ללבושו השחור של המריאצ'י ולתיק הגיטרה שהוא נושא, ומבקש ממנו מקדמה לתשלום. מיד לאחר שהמריאצ'י עוזב את דלפק הקבלה מתקשר בעל המלון לביגוטון. למלון מגיעים ביגוטון וחיילים נוספים של מוקו כשהם חמושים בנשק. המריאצ'י מבין שהם תרים אחריו ונס על נפשו. ביגוטון וחייליו בתגובה מתחילים לרדוף אחרי המריאצ'י ברחובות העיירה. המריאצ'י מצליח להרוג שלושה מאנשיו של מוקו, וכן חובט בביגוטון בתיק הגיטרה שבידו וגורם לו לאובדן הכרה.
המריאצ'י בורח מזירת האירוע וחוזר אל הבר של דומינו. הוא מספר לה שהרג מספר אנשים מתוך הגנה עצמית, ומבקש ממנה להתאכסן אצלה עד שתחלוף המהומה. דומינו מסכימה ומובילה אותו לחדרה.
המריאצ'י הולך לחדרה של דומינו ונח במיטתה. בינתיים נכנס ביגוטון לבר, ומסתבר שהשניים מכירים. הוא שואל אותה האם ידוע לה על אדם זר שהגיע לסביבה. היא עונה לו בשלילה, והוא אומר לה שאדם לבוש בבגדים שחורים ובעל תיק גיטרה, הרג באותו יום עשרה מאנשיו.
חשדה של דומינו מתגבר, והיא נכנסת לחדרה, שבו נמצא המריאצ'י. היא לוקחת סכין ממגירתה (שמתברר בהמשך כי הוא סכין לפתיחת מכתבים) ומאיימת עליו, תוך שהיא מטיחה בו את ההאשמות שהעלה ביגוטון. היא פותחת את תיק הגיטרה של המריאצ'י, כדי לאשש את שאמר לה ביגוטון, אך מגלה להפתעתה שבתיק ישנה גיטרה ולא כלי נשק. לפי דרישתה של דומינו, המריאצ'י מנגן בגיטרה ושר לה שיר רומנטי. דומינו משתכנעת שהמריאצ'י דובר אמת. לאור התרשמותה מיכולותיו כמריאצ'י, מסכימה דומינו שיישאר במעונה ומסכימה לספק לו לינה ואוכל תמורת הופעותיו בבר שלה עד שימצא עבודה קבועה.
בבוקר מגיע אזול לבר של דומינו, בעוד שהמריאצ'י מבקר במלון בו התאכסן קודם לכן כדי לקבל חזרה את כספו. בצאתו של אזול מהבר הוא לוקח בטעות את תיק הגיטרה של המריאצ'י ומשאיר את תיק הנשק שלו בבר. ביגוטון ואנשיו עוצרים את אזול בצאתו מהבר, לאחר שהם מזהים אותו כאיש שהם מחפשים. עם זאת, הם מגלים בתיקו גיטרה ומשחררים אותו לדרכו. המריאצ'י, שחזר בינתיים לבר, רואה את אזול ורץ אליו עם תיק הנשק. ביגוטון מזהה אותו כאזול, ומתפתח מרדף נוסף אחר המריאצ'י. המריאצ'י נעזר בנשק שבתיקו של אזול כדי להרוג שניים מאנשיו של מוקו ומצליח להימלט פעם נוספת מביגוטון.
במעונה של דומינו, שאליו חזר המריאצ'י, מסבירה לו דומינו את השתלשלות האירועים, לאחר שדיברה בטלפון עם "חבר שיודע מה קורה". היא מסבירה לו שרק מוקו יודע כיצד אזול נראה, וסימני ההיכר שלפיהם אנשיו מזהים אותו הם לבושו השחור ותיק הגיטרה שלו. היא מציעה לו להישאר במעונה ולא לצאת ממנו עד חלוף המהומה, וכן להחביא את הז'קט שלו ואת תיק הגיטרה.
מוקו מתקשר לדומינו ומבקש שתבוא אליו, אך היא מסרבת. היא מספרת למריאצ'י שדיברה עם מוקו, ומסבירה לו שמוקו מחזר אחריה וקונה לה רכוש על מנת לזכות בלבה. דומינו מוסיפה עוד כי מוקו נתן לה במתנה את הבר שברשותה, כשהיא עבדה בו. דומינו מספרת עוד כי המתנה האחרונה שנתן לה מוקו הייתה אופנוע, והוא ביקש ממנה שתרכב עליו לחוותו כשתחליט להיות שלו. המריאצ'י שואל את דומינו האם מוקו יכול לשכנע אותה לעשות זאת, והיא עונה שבעבר הוא יכול היה, אך כעת כבר לא.
בבוקר הולך המריאצ'י לרכוש גיטרה, כדי שיוכל לנגן בערב, אך ברחוב הוא נתקל בביגוטון שמתחיל מיד לירות לעברו. מתפתח מרדף נוסף שבסופו אנשיו של מוקו מצליחים להמם את המריאצ'י ומובילים אותו לחוותו של מוקו. מוקו נדרש לזהות את המריאצ'י כאזול, אך הוא אומר לביגוטון שחלה טעות בזיהוי, והמריאצ'י נזרק ברחובות אקוניה.
בינתיים מגלה אזול כי המריאצ'י נתפס והובל לחוותו של מוקו. הוא מגיע לבר של דומינו ואומר לה שאם היא רוצה לראות שוב את המריאצ'י, עליה לבוא אתו. הוא מבקש את עזרתה מאחר שאינו יודע היכן נמצאת חוותו של מוקו.
אזול ודומינו נוסעים לחווה וכשהם מגיעים לשם, מצמיד אזול אקדח לרקתה של דומינו ודורש לפתוח לו את הדלת, אחרת הוא מאיים להרוג את דומינו. מוקו בתגובה מכניס את אזול ודומינו לחווה. אזול מאיים על מוקו, ודורש שיביא לו את הכסף שהוא חב לו ולא הוא מאיים להכתים את בגדיו בדמה של דומינו. מוקו נענה לדרישותיו של אזול, אך כשדומינו שואלת את מוקו מה רצונו מהמריאצ'י, שאנשיו בלבלו אותו עם אזול, עולה חמתו של מוקו. מוקו זועם על העניין שדומינו מגלה במריאצ'י, דבר שהוא רואה כבגידה בו. דומינו מבקשת ממוקו שיניח למריאצ'י לנפשו ולאור דברים אלו יורה בה מוקו בזעמו. אזול מרחם על דומינו ואומר למוקו שכל שרצה הוא שמוקו ישלם לו את חובו. מוקו אומר לאזול שלבו רך מדי, ועל כן לעולם לא יצליח כמוהו ומיד לאחר מכן הוא יורה באזול והורג גם אותו.
במקביל, מגלה המריאצ'י שדומינו נסעה עם אזול לחוותו של מוקו. הוא עולה על אופנועה ונוסע לחווה, ומגלה בה את גופתה של דומינו שרועה על אדמת החווה. הוא מתעמת עם מוקו, שזועם על המריאצ'י על שהרג את אנשיו ולקח לו את דומינו. מוקו שולף את אקדחו ויורה בידו של המריאצ'י, כדי שלא יוכל לנגן עוד. מוקו מנסה לגרש את המריאצ'י מחוותו, אך המריאצ'י מוצא לידו את האקדח אותו הצמיד קודם לכן אזול לרקתה של דומינו, ויורה במוקו ארבע יריות. אנשיו של מוקו מגיבים באדישות והולכים מזירת האירוע.
המריאצ'י עוזב את החווה ועולה על אופנועה של דומינו, עם תיק הנשק של אזול, עם כלב הפיטבול של דומינו ועם סכינה לפתיחת מכתבים. הוא אומר בקריינות, שעם הפצע בידו כבר לא יוכל לנגן עוד, אך עם הכלב ועם כלי הנשק שבידו הוא מוכן לעתיד לבוא. הסרט מסתיים כאשר המריאצ'י עוזב את אקוניה ונוסע אל עבר האופק.
יצירת הסרט.
רוברט רודריגז יצר סרטים קצרים מאז ילדותו. בגיל 23, לאחר שלמד קולנוע באוניברסיטת טקסס ויצר את הסרט הקצר "Bedhead", שזכה בפרסים במספר פסטיבלים בארצות הברית, החליט להתנסות ביצירת סרט באורך מלא. את "אל מריאצ'י", סרטו הראשון באורך מלא, יצר במטרה לרכוש ניסיון ביצירת סרטים, וכדי להתאמן לקראת סרטו המשמעותי הראשון. הוא תכנן יחד עם חברו, קרלוס גאיארדו, שהסרט יהיה חלק מטרילוגיה המיועדת לשוק הווידאו הביתי בספרדית. כוונתו הייתה לממן בדרך זו את הפקת הסרטים הבאים בסדרה, ולאחר מכן להציג את הסדרה לגופים הוליוודיים כדי להפגין את יכולתו, ורק אז להתחיל, כבמאי מנוסה, בקריירה ההוליוודית שאליה שאף.
הסרט הופק ב-1991 בחברת ההפקות "לוס חוליגנס" (Los Hooligans, משנת 2000 ידועה כ-Troublemaker Studios) שהקים רודריגז, בתקציב נמוך במיוחד - 7,000 דולר בלבד, במקום כ-9,000 דולר שיועדו במקור להפקתו.
התסריט.
את התסריט כתב רודריגז במשך חודש ימים בלבד, כשהשתתף כמטופל בניסוי רפואי לבדיקת תרופה חדשה תמורת שכר של 3,000 דולר, שאותם גייס לצורך הפקת הסרט. בכתיבת התסריט שם רודריגז דגש על פיתוח דמותו האיקונית של המריאצ'י כנגן רומנטי שנקלע בעל כורחו לעימות אלים בין כנופיות פשע, שמזהות אותו בטעות כרוצח קטלני. סיפור העלילה היה משני לפיתוח דמותו של המריאצ'י. מאחר שהיה מנוסה רק ביצירת סרטים קצרים, בנה רודריגז את התסריט מחיבור של שלושה תסריטים נפרדים לשלושה סרטים קצרים, והוסיף תפנית מפתיעה בסיום.