לאחר פרישתו החל להתחרות במרוץ מכוניות גראן טוריסמו, הוא השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן ביוני 2016 בקטגוריית LMP2.
הוי נישא באפריל 2010 לשרה קמפ, עורכת דין מאדינבורו ויש להם בן ובת. הם מתגוררים במנצ'סטר, בה נמצא מרכז רכיבת המסלול בבריטניה.
מאוגוז'אטה אולייניק
בירת התרבות הערבית
בירת התרבות הערבית (ערבית: عاصمة الثقافة العربية) היא יוזמה של ארגון אונסק"ו במסגרת תוכנית הבירות התרבותיות, שמטרתה לקדם את התרבות הערבית ולקדם שיתוף פעולה במדינות ערב. היוזמה החלה בשנת 1996, ובמסגרתה נבחרת מדי שנה עיר ערבית המשמשת כמוקד לפעילות תרבותית.
מתפ&quot;ש
רוסלן גלייב
רוסלן (חמזאת) גלייב (ברוסית: Руслан (Хамзат) Гелаев; 1964 - 28 בפברואר 2004) היה מפקד שדה צ'צ'ני של התנועה הבדלנית הצ'צ'נית כנגד הפדרציה הרוסית, שהיה ידוע כלוחם חסר רחמים. ממקום מושבו במרומי הקווקז הגדול של צ'צ'ניה הוא הוביל תקיפות גדולות כנגד בסיסים רוסיים ונקודות ביקורת רוסיות.
חייו.
מלחמה צ'צ'ניה הראשונה ולאחריה.
בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, בין השנים 1992–1993, הוא השתתף במלחמת אבחזיה כמתנדב בצד האבחזי. זמן קצר לאחר חזרתו לרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה (כיום צ'צ'ניה) מינה אותו דודייב למפקד ביחידות המיוחדות של ספצנאז ביחידת הזאבים (Borz), והמשיך לשרת גם בימיו של מחליפו של דודייב, דוקו אומרוב.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, בשנים 1994–1996, כנגד רוסיה, היה גלייב ממונה על הגנת גרוזני. הוא היה אחד מהלוחמים הראשונים שקיבל את העיטור הגבוה ביותר של איצ'קריה, "עיטור האומה" (Kioman Syi). בתחילת 1995, מונה גלייב למפקד כוחות המורדים בחזית הדרום-מערבית, והגן על הכפר שאטוי (Шато́й). במהלך הקרבות, נפצע גלייב מספר פעמים ונאלץ להפסיק להילחם. ב-27 במאי 1995, הוא הכריז כי אם ימשכו ההפגזות על כפר שאטוי ומחוז שאטויסקי, יוצאו להורג חמישה שבויי מלחמה רוסיים בכל יום. כתוצאה מכך הוצאו להורג שמונה שבויים. ב-6 במרץ 1996, הוביל גלייב מתקפת פתע על גרוזני והצליח לכבוש מחדש חלקים גדולים מהעיר למשך יומיים. הוא הצליח לגרום לאבדות כבדות בצד הרוסי שהותיר מאחוריו מעל ל-100 בני ערובה. התקיפה הייתה רק המבוא לכיבוש מחדש של גרוזני באוגוסט של אותה שנה, שסיימה את המלחמה.
לאחר המלחמה, באפריל 1997, מונה גלייב לתפקיד סגן ראש הממשלה תחת נשיאותו של אסלאן מסחאדוב. בשנה שלאחר מכן, ב-1998, הוא מונה לשר ההגנה ברפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. במהלך קיום מצוות העלייה לרגל למכה, החג', הוא קיבל את השם "חמזאת".
מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה פיקד גלייב על כוח גדול של מורדים שהגנו על גרוזני, אולם בינואר 2000 הוא נסוג מהעיר והותיר אותה פגיעה להתקפה. בעקבות הנסיגה הבלתי מוסברת מהעיר הורד גלייב בדרגות מבריגדיר גנרל לדרגת טוראי והוסרו ממנו כל אותות ההצטיינות הצבאיים.
בפברואר-מרץ 2000, בעקבות הנסיגה מגרוזני ליערות בדרום צ'צ'ניה, ספגו כוחותיו של גלייב אבדות כבדות. באותה תקופה התחבר אליו הלוחם הצ'צ'ני, ארבי ברייב (Арби Алаутдинович Бараев), והבטיח לו תחבורה לאזור בטוח. אולם כאשר הגיעו כוחותיו של גלייב לנקודת המפגש הם נתקלו במארב של קבוצה גדולה של חיילים רוסים ונסוגו לכפר הולדתו של גלייב, קומסומולסקויה (Комсомольское). החיילים הרוסים כיתרו את הכוח של גלייב שמנה מעל ל-1,000 לוחמים במצור שנמשך שבועות. בסופו של דבר נמחץ הכוח של גלייב באחד מהקרבות הגדולים של המלחמה. הקרב נסתיים בכ-800 הרוגים מקרב המורדים ומעל ל-50 חיילים רוסים הרוגים. גלייב עצמו הצליח להימלט עם יתר לוחמיו.
זמן מה לאחר ה"אסון" בקומסומולסקויה, פתחה הממשלה הרוסית במשא ומתן עם גלייב כיוון שהיה במחלוקת עם מספר מפקדים אסלאמיים, במיוחד ברייב, שנגדו נלחם גלייב קרב קצר לאחר הקרב בקומסומולסקויה כיוון שהאמין כי בגד בו. גלייב היה במחלוקת עם לוחם ערבי נוסף בשם אבו אל-וליד (ابو الوليد). בנובמבר 2000, אישר הקרמלין כי הממשל הרוסי נמצא במשא ומתן עם גלייב אולם מאוחר יותר הכחיש את העובדה.
גאורגיה.
גלייב החליט לבנות מחדש את כוחותיו בערוץ פנקיסי מצידו השני הגבול בגאורגיה, בקרב הכיסטים, שהם קבוצה אתנית צ'צ'נית שיושבת באזור פנקיסי שבצפון מזרח גאורגיה מאות בשנים. הוא הצליח לבנות כוח משמעותי שמנה כ-800 לוחמים צ'צ'נים או כיסטים-צ'צ'נים, אליהם התווספו מוג'אהדין מרחבי העולם (בעיקר טורקים וערבים). השלטונות הגאורגיים הואשמו בכך שהגיעו להסכמה עם גלייב כי הגאורגים יספקו נשק ואספקה לכוחותיו של גלייב והוא מצידו ילחם בבדלנים האבחזים. ב-20 בספטמבר 2001, דיווחו עיתונים הרוסיים, כי גלייב עבר עם כוחותיו מערוץ פנקיסי לעיירה צאלנג'יחה שבסמגרלו בקרבת הגבול הגאורגי-אבחזי. ב-4 באוקטובר של אותה שנה, פשט גלייב על אבחזיה דרך עמק קודורי. אף על פי שההתקפה של גלייב נכשלה וכ-40 איש נהרגו בכללם משקיפי או"ם, זכה גלייב להערצה של פוליטיקאים גאורגים זוטרים. נשיא גאורגיה באותם ימים כינה אותו "איש אציל" ו"איש משכיל". מאותו הזמן פתח גלייב בסדרת התקפות פגע וברח כנגד מטרות צבאיות רוסיות בצ'צ'ניה, דאגסטן ואינגושטיה. רוסיה הגיבה בסדרת התקפות אוויריות חשאיות בשטחי גאורגיה, שבמהלכן נהרגו אזרחים גאורגים.
סוף ימיו ומותו.
באוגוסט 2001 הוא מילא תפקיד חשוב בשחרור פעילת זכויות האדם, סווטלנה קוזמינה, שהייתה בשבי הצ'צ'ני במשך שנתיים. העזרה של גלייב ניתנה בעקבות בקשת אשת ידידו, לצ'י איסמאלוב, שהוחזק בשבי במוסקבה וחיכה למשפטו. הוא כתב לשוביה של קוזמינה כי אם לא ישחררו אותה הם יהפכו לאויביו המרים.
בספטמבר 2002 פלש כוח גדול של גלייב לאינגושטיה וכבש את הכפרים טרסקוי וגלנסקי. תגובת הצבא הרוסי לא אחרה לבוא והכוח כותר וסבל אבדות כבדות ובסופו של דבר נפוצו לכל עבר. בין האנשים שנהרגו בקרב היה כתב בריטי פרילנסר, רובי סקוט, שהצטרף למורדים. על פי דיווחים רשמיים נהרגו בין 7 ל-40 לוחמים צ'צ'נים ו-17 חיילים רוסים. בדצמבר 2003 דווח בטעות כי גלייב נהרג במהלך התנגשות בה נהרגו תשעה חיילים רוסים.
בחורף 2004 הוביל 40 מלוחמיו המובחרים לתקיפה בדאגסטן וניסה לחזור לחוף המבטחים של גאורגיה, אולם בדרכו הוא נאלץ להתמודד בהתנגדות כבדה של חיילים רוסים; במהלך ההתנגשות ומפולת אדמה שהתרחשה באותו זמן נהרגו 30 לוחמים צ'צ'נים (ייתכן כי בין ההרוגים היה גם מנהיג המאפיה הצ'צ'נית - אובשינה, חוז'-אחמד נואוחאייב) ו-14 חיילים רוסים ומספר מורדים נתפסו. ב-28 בפברואר 2004 נהרג גלייב במהלך היתקלות עם שני חיילי סיור של משמר הגבול הרוסי כשהיה בדרכו לגאורגיה. יחד עמו נהרגו גם שני החיילים הרוסים. על פי גרסת המרכז הקווקזי (KC), גוף פרטי שעל פי הצהרתה היא סוכנות ידיעות אינטרנטית צ'צ'נית, נלחם גלייב בקבוצה גדולה של חיילים רוסים ונהרג מתקיפת הליקופטרים בעלי מקלעים כבדים.
גופתו של גלייב זוהתה בוודאות על ידי פס"ב, אולם לא נמסרה למשפחתו כיוון שסווג כטרוריסט בידי השלטונות הרוסיים. משפחתו במערכה מתוקשרת לשחרור שרידי גופתו של גלייב או לקבלת אינפורמציה מה נעשה עם גופתו.
המלחמה הסובייטית גאורגית
פלצט
תזמורת כלי הנשיפה באר שבע
"תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, על שם ניסים אלשיך" היא תזמורת כלי נשיפה הפועלת בבאר שבע. היא הוקמה בשנת 1996 על ידי נסים אלשיך ושרונה קפון ושמה הוסב על שם מייסדה ומנהלה, כהוקרה לו, עם הגיעו לגבורות.
היסטוריה.
התזמורת הוקמה על מנת לתת מענה לבוגרי תזמורת הנוער העירונית בבאר שבע, תלמידי הקונסרבטוריון העירוני, שהיו מעוניינים להמשיך ולנגן בגוף תזמורתי גם לאחר סיום שירותם הצבאי, וכן לנגנים אחרים, שחיפשו מסגרת מסודרת ורצינית עבור נגנים חובבים.
במהלך השנה הראשונה לייסודה נאסף לתזמורת גרעין נגנים מבוגרי תזמורת הנוער העירונית באר שבע. התזמורת, שהוקמה בתחילה בחסות הקונסרבטוריון העירוני, וזכתה עם השנים להכרה ולמימון מעיריית באר שבע.
בין השנים 1996–2010 שימש אלשיך כמנצח התזמורת ומנהלה האמנותי. קפון שימשה כמנהלת האדמיניסטרטיבית וחברת ועד נגני התזמורת ב-12 השנים הראשונות לקיומה של התזמורת.
בקונצרט חגיגי שהתקיים במשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע ב-1 ביולי 2010 העביר אלשיך את שרביט הניצוח למיכה דוד, נגן התזמורת בעבר, אשר שימש גם כמנצח משנה של התזמורת בשנים 2008–2010.
בשנת 2010 זכתה התזמורת במקום ראשון בתחרות בינלאומית בהונגריה ובפברואר 2015 זכתה התזמורת בפרס שני בפסטיבל בינלאומי לכלי נשיפה שנערך בפראג, צ'כיה.
בעשור השני של המאה ה-21, משמש אולם הקונסרבטוריון העירוני באר שבע כאולם הבית של התזמורת ובו נערכות גם חזרותיה.
התזמורת ממומנת ממספר מקורות: עיריית באר שבע, תרומות מפעלים ועסקים בבאר שבע, דמי חבר המשולמים על ידי הנגנים ותמיכת עמותת ידידי תזמורת כלי נשיפה באר שבע על שם נסים אלשיך. כל חברי התזמורת, ובכללם המנצח, פועלים בהתנדבות מלאה.
הרפרטואר.
התזמורת מנגנת יצירות מסגנונות מגוונים, שעובדו עבור תזמורות כלי נשיפה: מוזיקה קלאסית, ג'אז, שירי לכת ומוזיקה פופולרית קלה. ברפרטואר התזמורת גם יצירות מקוריות ועיבודים מאת המנצח, המלחין והמעבד חיים גפטר, בוגר תזמורת הנוער העירונית, שבמשך מספר שנים היה חבר פעיל בתזמורת.
התזמורת מופיעה, מדי שנה, בקונצרטים משותפים עם תזמורות כלי נשיפה אחרות, בהן התזמורות העירוניות של קריית אונו, כפר סבא, ראשון לציון, תזמורת משטרת ישראל, תזמורת צה"ל ותזמורת בוגרי תזמורת צה"ל וכן בקונצרטים ובאירועים עירוניים בבאר שבע.