הנהר המאוחד ממשיך וזורם עד סמוך למונטריאול, שם הוא יוצר את אגם שני ההרים ומתאחד עם נהר סנט לורנס הנשפך לאוקיינוס האטלנטי.
יובליו העיקריים של נהר אוטווה הם:
נהר אוטווה
שטורם אונד דראנג
הצגת חבורה
חיידקים ארגמניים
בית הודו
בית הודו (בפורטוגזית: Casa da Índia) היה מוסד אשר ניהל את מסחר האימפריה הפורטוגזית מעבר לים (בעיקר במאה ה-16). מקבילו הספרדי היה ה-"Casa de Contratación" (בעברית: "בית המסחר" או "הבית לניהול חוזים").
בית הודו נוסד בליסבון בשנת 1500 (או ב-1501). האזכור הידוע הראשון של מוסד זה היה במכתב מלכותי משנת 1501. עם זאת, ייתכן כי ירש את מקומם של מוסדות דומים קודמים באימפריה הפורטוגזית, ביניהם "בית גינאה", "בית גינאה ואלמינה" או "בית אלמינה" (בפורטוגזית: Casa da Guiné, Casa de Guiné e Mina או Casa da Mina). על כן, תאריך זה הוא שרירותי, וניתן להתייחס אליו כאל המועד בו שונה שם המוסד ולא כאל יום היווסדו בפועל של גוף פיננסי זה. משרדי "קאזה דה אינדיה" היו ממוקמים בכיכר המסחר (Praça do Comércio) שבליסבון. המשרדים נהרסו לחלוטין בעת רעידת האדמה שהתרחשה בליסבון בשנת 1755.
בית הודו החזיק במונופול מלכותי בסחר בפלפל, בציפורן ובקינמון והטיל מס בגובה שלושים אחוז על רווחי הסחר בפריטים אחרים. במשך כשלושים שנה, מ-1503 עד 1535, גרמו הפורטוגזים לצמצום משמעותי במסחר הונציאני במזרח הים התיכון. החל מ-1510, שלשל לכיסו בית המלוכה הפורטוגזי מיליון ריאל פורטוגזי מהמסחר בתבלינים בלבד, על בסיס שנתי. בשל כך, כינה מלך צרפת פרנסואה הראשון את מלך פורטוגל מנואל הראשון בשם "le roi épicier", כלומר, "המלך החנווני".
ב-1506, כ-65% מהכנסות המדינה הגיעו ממיסים שהוטלו על פעילות מסחרית מעבר לים. לקראת אמצע המאה החלו ההכנסות להצטמצם בשל העלות הגבוהה של שמירת הנוכחות הצבאית במרוקו וכן בשל בזבזנות מבית. בנוסף, לא השכילה פורטוגל לפתח תשתית איתנה דיה בממלכה על מנת לתמוך בפעילות זו, אלא נסמכה יתר על המידה על זרים שסיפקו שרותי עזר למיזמי המסחר שלהם, וכך בוזבז חלק ניכר מסך ההכנסות. ב-1549, המרכז המסחרי הפורטוגזי באנטוורפן פשט את הרגל ונסגר. בשנות החמישים של המאה ה-16, נכסי הכתר היו פזורים יתר על המידה ומידת התלות בהון-חוץ הלכה והחמירה עד שבסביבות 1560 לא הספיקו הכנסות בית הודו לכיסוי הוצאותיו. במילותיו של גארט מטינגלי - "בית המלוכה הפורטוגזי הפך לבעליו של מרכול סיטונאי בתהליכי פשיטת-רגל".
בבית הודו הופקה מפה סודית שכונתה "התקן המלכותי" (Padrão Real), אליו הועתקו בצורה מרוכזת כל מפות הספינות ששורטטו במהלך שיט. לספרדים הייתה מפה מקבילה, ה"Padrón Real".
ב-1709 הדגים הכומר הישועי ברתולומאו דה גוזמאו (דה גוזמאו הוא אחת הדמויות בספרו של סרמגו דברי ימי המנזר) את עקרונות העילוי של בלוני אוויר חם והצליח לגרום לבלון כדורי לרחף בתוככי מבנה בית הודו. מאוחר יותר, הוא נמלט מפורטוגל לספרד, מאימת האשמה של האינקוויזיציה הפורטוגזית במעשי קוסמות.
לזאר קגנוביץ'
שמעון רדליך
שמעון רדליך (נולד ב-2 באפריל 1935) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות יהודי ברית המועצות, פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חייו.
שמעון רדליך נולד בשנת 1935 בעיר לבוב שגליציה המזרחית, פולין (כיום באוקראינה), בן יחיד במשפחת סוחרים. גדל בבְּזֶ'זָ'ני שבגליציה המזרחית. כילד חי בגטו בז'ז'ני עד לחיסולו ביוני 1943, ולאחר מכן ניצל עם אמו על ידי משפחה פולנית ומשפחה אוקראינית. אביו, שלמה, נרצח ב-12 ביוני 1943. שמעון רדליך עזב את בז'זני ב-1945, התגורר מספר שנים בלודז' שבפולין. בעת היותו כנער בן שלוש-עשרה בלודז', השתתף כשחקן בסרט "אונדזערע קינדער" ('הילדים שלנו') –הסרט היידי האחרון שהופק על אדמת פולין לאחר מלחמת העולם השנייה, בבימויו של נתן גרוס ובהשתתפותם של הקומיקאים היידיים הידועים דז'יגאן ושומאכר.
בשנת 1950 עלה לישראל בעלייה ההמונית. לאחר עלייתו למד תחילה במוסד החינוכי בקיבוץ מרחביה, ולאחר מכן בבית ספר תיכון (זרם העובדים) בעפולה. שירת בצה"ל בשנים 1954–1956.
רדליך למד היסטוריה כללית וספרות עברית לתואר ראשון באוניברסיטה העברית, המשיך את לימודיו לתואר שני בלימודים סובייטיים באוניברסיטת הרווארד וקיבל תואר דוקטור בשנת 1968 מאוניברסיטת ניו יורק בנושא: "יהודים תחת השלטון הסובייטי בשנות מלחמת העולם השנייה". אחרי שובו ארצה שימש כשנה כמומחה לענייני ברית המועצות ומזרח אירופה במשרד ראש הממשלה.
בשנת 1970 החל לעבוד במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת בן-גוריון. ב-1979 מונה למרצה בכיר, ב-1986 לפרופסור חבר וב-1991 לפרופסור מן המניין. ב-2003 פרש לגמלאות. במהלך עבודתו באוניברסיטת בן-גוריון מילא תפקיד של ראש המרכז לחקר יהדות רוסיה ומזרח אירופה, כיהן כמנהל מרכז ראב לחקר השואה ושימש כראש המחלקה להיסטוריה. בשנים 1988–1989 כיהן כנשיא האגודה הישראלית ללימודים סלאביים ומזרח-אירופיים. בשנים 1977-1975 שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פיטסבורג שבארצות הברית, בשנים 1984–1985 היה חוקר אורח במרכז ללימודים אוקראיניים שבאוניברסיטת הרווארד. בין מענקי המחקר שהוענקו לו זכה למענקים מקרן הזיכרון לתרבות יהודית ומהקרן הלאומית למדע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מחקריו.
תחומי המחקר העיקריים של שמעון רדליך הם תולדות יהודי ברית המועצות, בעיקר בשנות מלחמת העולם השנייה, אך גם על תקופות אחרות. נוסף על כך חקר גם את יחסי יהודים-אוקראינים ויחסי יהודים-פולנים.
עצומות, מכתבים ופניות של יהודי ברית המועצות 1968-1970.
ב-1973 יצאו לאור שני כרכים בעריכתו של רדליך, עצומות ומכתבים של יהודי ברית המועצות בעניין עלייתם לישראל.
הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
במשך שנים רבות עסק שמעון רדליך בחקר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שפעל בברית המועצות בשנים 1941–1948. ספרו בנושא בשפה האנגלית Propaganda and nationalism in wartime Russia: the Jewish Antifascist Committee in the USSR, 1941-1948 יצא לאור בעברית בגרסה מעט שונה בשם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי הסובייטי: עלייתו ושקיעתו. הוועד היהודי האנטי-פשיסטי היה הארגון היהודי הרשמי היחידי ברוסיה הסובייטית בשנות המלחמה ולאחריה עד לחיסולו בנובמבר 1948. סביבו התקבצו אנשי תרבות, ספרות, צבא, ומדע יהודים סובייטיים. הוא הוקם במטרה לסייע לברית המועצות במאבקה נגד גרמניה הנאצית וחוסל בפקודתו של סטלין, באשמת בגידה בשלטון הסובייטי. ראש הוועד היה השחקן ומנהל התיאטרון הממלכתי-היהודי במוסקבה, שלמה מיכאלס. הוא נרצח בפקודתו של סטלין ב-13 בינואר 1948 והוועד חוסל בנובמבר 1948.
יחסי יהודים-אוקראינים.
רדליך חקר מספר נושאים בהקשר של יחסי יהודים-אוקראינים. אחד ממחקריו עסק בראש הכנסייה האוקראינית-הקתולית-יוונית-המטרופוליט, אנדריי שפטיצקי Sheptitsky, אשר הציל כמאה וחמישים יהודים בימי השואה, במאמר "Sheptits'kyi and the Jews during World War II" רדליך היה הראשון שחקר את שפטיצקי בהקשר היהודי. מאמר זה פורסם במספר כתבי עת ביניהם ב-Genocide and Holocaust Studies בארצות הברית, ב-Holocaust Studies בשפה הרוסית באוקראינה.
במאמר ""Jewish - Ukrainian in Inter-War Poland as Reflected in Some Ukrainian Publications" מחקרו מצביע על מגוון דעות כלפי היהודים בפרסומים שבין שתי מלחמות העולם, כאשר יש החרפה בעמדות אנטישמיות בסוף שנות השלושים. הדבר חשוב להבנת יחס האוקראינים ליהודים בשנות המלחמה והשואה. במאמרו "Returning to the Shetl: Differing Perceptions"
מתאר רדליך תפישות שונות ומנוגדות בחזרה לשטייטל. המאמר סוקר גישות ותפישות שונות בתהליך החזרה של יהודים לביקורים במקומות מוצאם במזרח אירופה. מרבית "השבים" מתמקדים בנושאים יהודיים בלבד. רק מעטים מנסים לתאר ולהבין גם את הלא-יהודים.
למרות שחקר שנים רבות את ברית המועצות ויהדותה, הגיע רדליך פעם ראשונה לברית המועצות ולמוסקבה ב-1989, בעקבות השינויים שחלו בעידן גורבצ'וב לפולין שב לראשונה ב-1987. זו הייתה חזרה אישית וגם מחקרית ובפעם הראשונה ניתנה לו הזדמנות להגיע לאוספים ארכיוניים מקוריים, שקודם לכן היו סגורים בפניו. כתוצאה מכך פרסם את הספר War, Holocaust and Stalinism: a documented study of the Jewish anti-fascist Committee in the USSR, שהוא קובץ מקיף של תיעוד סובייטי על יהודי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. בקובץ תעודות זה המלווה בהקדמה נרחבת, מודפסים 181 מסמכים, כולם מתורגמים לאנגלית. אוסף התעודות עיקרו מהוועד היהודי האנטי-פשיסטי והוא נסב על פעולות יהודיות בתוך ברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה ועל ההתייחסות של השלטון הסובייטי לפעילויות אלה. אותו אוסף תעודות יצא גם בשפה הרוסית, ופורסם במוסקבה שברוסיה ב-1996.
מחקר אוטוביוגרפי-היסטורי.