ב-8 בינואר 1938 התקיימה ההופעה האחרונה שלה באוסטריה. בעקבות האנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, במאי 1938 נמלטו האמנית ובעלה לצרפת. שם היא הצטרפה לפסנתרן שלה, מרצל לורבר, ול-15 מרקדניה ונסעה לבוגוטה שבקולומביה, בעוד בעלה נשאר בצרפת. הוא נעצר שם על ידי הגסטפו וגורש לאושוויץ, שם נפטר אחרי 31 באוגוסט 1942. האמנית התכתבה רבות עם הצלב האדום כדי לדעת מה עלה בגורלו של בעלה.
ב-1938 הופיעו היא ורקדני להקתה לשעבר לפי הזמנת ראש העיר בוגוטה באמצע זירת מלחמת שוורים בחגיגות מלאת 400 שנה לעיר. הם זכו בקולומביה בהצלחה גדולה. מקולומביה הגיעה בסופו של דבר לאוסטרליה, גם שם בעקבות רקדניה. גם בסידני הפכה לחלוצה של הריקוד המודרני באוסטרליה. היא הקימה ב-1939 להקה משלה, "Bodenwieser Viennese Ballet" (הבלט הווינאי בודנוויזר), ועסקה גם בהוראה בסטודיו שפתחה ברחוב פיט בסידני.
האנסמבל שלה סייר בין השנים 1940–1954 בעריה של אוסטרליה וכן בניו זילנד, בדרום אפריקה, ברודזיה ובהודו. היא נודעה שם כ"מאדאם בודנוויזר" או "גרטי" ונהגה להתלבש בשחורים, עם מונוקל והשיער אסוף ב"קוקו", כשבתיק היד שלה החזיקה בגד ריקוד שחור, חולצה לבנה, מכנסיים שחורים ונעלי מחול שחורות.
בימי מלחמת העולם השנייה הקדישה חלק מהופעותיה למטרות צדקה ומאמץ המלחמתי נגד הנאצים וקטפה תגובות נלהבות מהקהל והמבקרים.
קיבלה רשמית אישור מבית משפט על מות בעלה רק בשנת 1950. בעקבות זאת יכלה גם להתאזרח באוסטרליה.
בודנוויזר לימדה תנועות ריקוד יצירתיות לילדים, תנועה ופנטומימה לשחקנים מקצועיים (ביניהם פיטר פינץ' ולאונרד טיל), כמו כן העבירה שיעורים בבתי ספר ידועים כמו Hopewood House ו-Abbotsleigh, ובמסגרת איגוד הצעירות הנוצריות YWCA, איגוד בעובדים בחינוך, המועצה הלאומית לכושר גופני והמכללה האוסטרלית לחינוך גופני.
בודנוויזר הופיעה ככל הנראה לאחרונה על הבמה בשנת 1950 במחזה של מולייר, "החולה המדומה".
מורשתה.
בודנוויזר נחשבת לאחת ממייסדי הריקוד המודרני באוסטריה בפרט ובמרכז אירופה בכלל.
גם באוסטרליה היא ביצעה מהפכה בתחום.
בקריירה שלה כתבה האמנית כוריאוגרפיה לבערך 300 יצירות ריקוד, לרבות דרמות וקומדיות ריקוד, ריקודים קבוצתיים וריקודי סולו, וכן ריקודים במחזות ואופרטות.
עם תלמידיה נמנו:
וילמה דכישר, טרודל דובסקי, גיזה גרט, גרטה גרוס, אריקה הנקה, אוולין איפן, סוזי ג'ינס, אילין קרמר, גרטרוד קראוס, אנה נואל, מריה פלמר, ליזל רינלדני, אמי טאוזי, בטינה ורנון וצילי ואנג.
באוסטרליה היו תלמידיה אניטה ארדל, קיית' ביין, שונה דאנלופ מקטוויש ומרגרט צ'פל.
חייה הפרטיים.
החל מ-27 ביוני 1920 בודנוויזר הייתה נשואה לבמאי והמחזאי היהודי הווינאי פרידריך ז'אק רוזנטל, לימים מנהל הבורגתיאטר בווינה, שב-1938 נמלט לצרפת מפני הנאצים אך נעצר שם ונספה במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1942. לזוג לא נולדו ילדים.
בזמן הפנוי אהבה לשחק ברידג'.
סהלין
אנה ססיליה סהלין (בשוודית: Anna Cecilia Sahlin; נולדה ב-11 במאי 1976) היא זמרת ושחקנית שוודית.
ביוגרפיה.
סהלין נולדה במחוז יבלבורג כבכורה מבין שבעה ילדים, מגיל צעיר למדה לנגן על מספר כלי נגינה, בגיל תשע היא שיחקה בסרט "הילדים מרחוב הרעשנים" המבוסס על הספר באותו שם מאת אסטריד לינדגרן ולאחר מכן שיחקה גם בסרט ההמשך.
בגיל שמונה עשרה היא עברה לסטוקהולם על מנת לפתח את קריירת המוזיקה שלה והייתה חברה מספר שנים במקהלת גוספל, היא הייתה זמרת ליווי של שרלוט נילסן במהלך אירוויזיון 1999 שלבסוף ניצחה בתחרות וזמרת ליווי של השיר המלטזי באירוויזיון 2000, בשנת 2000 היא הוציאה את אלבומה הראשון "הקול הקטן"
אירוויזיון 2002.
ב-2002 השתתפה באסטוניה בתחרות ה-"Eurolaul", קדם האירוויזיון האסטוני עם שירה "לברוח" וזכתה במקום הראשון, שייצגה את אסטוניה בתחרות שבנוסף הייתה באותה שנה המדינה המארחת הגיעה למקום השלישי עם 111 נקודות.
אחרי אירוויזיון 2002.
ב-2003, 2004 ו-2009 השתתפה במלודיפסטיבלן בניסיון לייצג את שוודיה בתחרות האירוויזיון, ב-2005 לקחה חלק בדיבוב השוודי לסרט רובוטס, ב-2007 השתתפה בתוכנית "Let's Dance", המקבילה השוודית של רוקדים עם כוכבים באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר פוטלוס המבוסס על הסרט באותו שם, ב-2008 הציגה את הניקוד האסטוני באירוויזיון.
ב-2010 לקחה חלק ביחד עם מספר אומנים בסינגל שהופק לתמיכה בארגון הצדקה "SOS Children's Villages", באותה שנה הופיע באירוע שנערך בשגרירות השוודית בוושינגטון די. סי..
ב-2016 חזרה לאירוויזיון בתור זמרת הליווי של השיר האוסטרלי ״Sound of Silence" שבוצע על ידי דאמי אים וכן, תהיה צפויה לחזור גם לתחרות ב-2019 בתור זמרת הליווי של השיר הבריטי ״Bigger than Us" שיבוצע על ידי מייקל רייס.
יוסף, מלך הכוזרים
יוסף בן אהרן, מלך הכוזרים נודע בעיקר בשל איגרת חסדאי אבן שפרוט אל מלך הכוזרים. הוא מוזכר גם במכתב שכטר. שמו אינו מופיע כלל במקורות אחרים, יהודיים, מוסלמיים, ביזנטים או רוסיים. לדעת חוקרים התומכים באותנטיות של המכתבים ובמהימנות של סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים יוסף היה כגן או כגן בק של ממלכת הכוזרים באחרית ימיה, וכיהן לכל המוקדם מ-932 ועד 961 לכל המאוחר.
קורות חייו.
לפי התכתובת הכוזרית יוסף היה בנו של אהרון השני בן בנימין שליט הכוזרים משושלת בולאן. קורותיו מתועדים באופן ישיר או כחלק מכרוניקות המצויות במכתב שכטר ובחליפת המכתבים עם חסדאי אבן שפרוט. בתקופתו נתונה הייתה הממלכה הכוזרית בעימות צבאי עם אולג מנובגורוד נסיך רוס של קייב והפצ'נגים מחד ומול האימפריה הביזנטית תחת הקיסר רומאנוס הראשון לקאפנוס.
לפי מקור זה יוסף יצר קשרים עם יהודי העולם באמצעות חליפת המכתבים ובה מתוארים, מוצאם ותהליך התגיירותם של הכוזרים.. בהמשך מתועד כי חבר למדינות מוסלמיות באזור כנגד פשיטות הוורנגים. מעט מאוחר יותר הוכרע צבא הכוזרים על ידי סוויאטוסלב, נסיך קייב ובירתם איטיל נכבשה והוחרבה. אין תיעוד לגבי גורלו של יוסף.
על פי מכתב שכטר נתן לו מלך האלאנים את בתו לאשה. חוקרים מתארכים את הדבר לשנת 932 ומסיקים שכתוצאה מכך זנחה הישות האלאנית את הנצרות האורתודוקסית והקאסטה השלטת שם התגיירה. על פי מסמך זה בתקופת שלטונו הייתה הגירת יהודים משטחי האימפריה הביזנטית לממלכת הכוזרים, בשל רדיפתם על ידי הביזנטים.
ראו גם.
ממלכת הכוזרים
סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים
רבקה ביין
המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני
המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני (ICIPP) הוקמה בסוף שנת 1975 על ידי קבוצת ישראלים בתגובה לסימני מתינות ראשונים שהגיעו מקרב התנועה הלאומית הפלסטינית, מהם ניכר היה שהממשלה הישראלית באותה תקופה מתעלמת. בין מייסדי המועצה נמנו האלוף במיל' מתי פלד, העיתונאי אורי אבנרי והכלכלן יעקב ארנון.
בפברואר 1976 פרסמו מייסדי המועצה מניפסט שבו הם הביעו את אמונתם שישראל צריכה לנהל עם אש"ף משא ומתן לשלום, על בסיס נסיגה ישראלית מהשטחים שנכבשו ביוני 1967, הקמת מדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה תוך הבטחת ביטחונה של ישראל והבטחת שוויון לערביי ישראל.
גטו צ'שניקי
פיצ'חדזה (שם משפחה)
דומיניק קולמן
דומיניק אנדרו קולמן (באנגלית: Dominic Andrew Coleman; נולד ב-29 בינואר 1970) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
קולמן נולד בסוליהאל שבווריקשייר, ולמד באוניברסיטה בלידס. היא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד באטלר בסדרה "ננס אדום", דייוויד באופרת הסבון "איסטאנדרס" ודז בסדרה "The Bill". הוא כיכב בתוכנית המערכונים , בסרט הקומי "Sex Lives of the Potato Men", ובתפקיד וינסנט פארל בסדרה "The Cup". ב-2003 הנחה את התוכנית "The People's Book of Records". עוד הופיע קולמן בפרק בסדרה "הגיבור שלי" בדמות העיתונאי קווין טרנט. עוד דיבב את דמותו של ארתור ויזלי בסדרת משחקי וידאו של הארי פוטר.
קולמן הופיע בתפקיד לקוח בסדרת הטלוויזיה הקומית "מירנדה" וחזר להופיע באותו תפקיד ב-2013 וב-2015. עוד כיכב בתפקיד ג'ייק, בעלה של נאן בתוכנית הטלוויזיה "Nan's Christmas Carol", ובתפקיד הדמות גאז באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של רשת ITV. ב-2012 שיחק קולמן בתפקיד נוויל בסיטקום "Trollied" של ערוץ Sky1. ב-2013 הופיע בדמות ג'יימי בסדרה "Heading Out". ב-2014 כיכב קולמן בדמות דייוויד קמרון בשידורי מפלגת הלייבור הבריטית. ב-2016 הופיע בדמות באטלר בסדרה הקומית "ננס אדום".
ברדיו משתתף קולמן בסדרת המערכונים "Recorded for training Purposes". עוד הופיע באלבום " If Everybody Looked The Same" של הצמד "Groove Armada". הוא כיכב בפרק בסדרה "Hank Zipzer" בתפקיד מיק מק'קלטי. כמו כן השתתף בסרט הטלוויזיה "Porridge" בדמות הסוהר מר ברת'ווייט.
חיים אישיים.
קולמן חי בלונדון עם אשתו וילדיו.
גסטלוגאצ'ה
גַסְטֵלוּגָאצֶ'ה (בבסקית: Gaztelugatxe) הוא איון על חוף ביסקאיה השייך לעיריית ברמאו (Bermeo), בחבל הבסקים (ספרד). הוא מחובר ליבשת על ידי גשר מעשה ידי אדם. על גבי האי עומדת כנסייה (בשם גסטלוגאצ'קו דוניין (בסקית); סן חואן דה גסטלוגאצ'ה (ספרדית)), המוקדשת ליוחנן המטביל, והיא מתוארכת למאה העשירית, אף שתגליות מעידות שייתכן שהמנזר הוא מהמאה התשיעית. ביחד עם האי השכן, אקץ, הם יוצרים ביוטיפ מוגן המשתרע מהעיר באקיו עד קייפ מציצאקו, על מפרץ ביסקאיה.
אטימולוגיה.
המילה "גסטלוגאצ'ה" נובעת מהמילה הבסקית "gaztelu" = "טירה", "מבצר" ו "gaitz" = "קשה", "עצום", ויצרו את השילוב גסטלו גצה (המבצר הקשוח).
היסטוריה.