בשנת 2004 הקים עם תהילה מילוא את אתר האינטרנט המרכזי של ירושלים ברשת, "02net", שדיווח על חדשות, כלכלה, סביבה, תרבות ופנאי. צזנה היה המייסד והעורך הראשי של האתר, ושימש גם ככתב המוניציפלי. הוא פרסם בו את "שר התורה" - ביוגרפיה אינטרנטית על הרב עובדיה יוסף, שבכל שבוע הופיע פרק נוסף ממנה. הספר תיאר את קורות חייו של הרב עובדיה יוסף מחייו בבית הוריו ועד להנהגה הרוחנית של תנועת ש"ס.
בשנת 2006 השתתף כחייל מילואים בחטיבת אלכסנדרוני במלחמת לבנון השנייה ושהה בראס ביידה בלבנון. באותה שנה עבד בתפקיד ראש דסק חדשות באתר ynet וגם פרסם שם כתבה שעסקה בעמית בראל, חברו לצוות שנפצע קשה במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2007 הצטרף לצוות העיתון "ישראל היום" ובמשך 11 שנים שימש כתב וכפרשן מדיני, שפרסם ידיעות בעמודי החדשות, כתבות במוסף השבת ובאתר האינטרנט של העיתון. עסק בסיקור המערכת המדינית בישראל, יחסי ישראל-ארצות הברית, מערך החוץ וההסברה ומהלכיו של ראש הממשלה ושריו. במסגרת עבודתו נסע באופן קבוע עם פמליית ראש הממשלה לחו"ל. עם כניסתו של בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה, ראיין אותו בתדירות גבוה.
משנת 2012 צזנה הוא גם מורה דרך מוסמך. צזנה מתמחה בנושא ירושלים ופרסם ארבעה ספרים בנושא העיר: בשנת 2013 פרסם את הספר "מדריך לעיר ירושלים" בעריכת איל מירון, ובו פירוט על 500 אתרים מובילים בירושלים. האתרים נבחרו לפי קריטריונים של חשיבות היסטורית, דתית, אורבנית ורלוונטיות לחיי היום יום בעיר. במקביל להשקת הספר, הוצגה למשך חודשיים תערוכת תצלומים של צזנה בגלריית ז'ראר בכר במרכז ירושלים. התערוכה, בשם "עין לציון", מציגה 14 צמדי תצלומים המתארים את "שגרת הקודש" של ירושלים. בשנת 2014 פרסם צזנה את הספר "חקוק באבן", ובו סיפורן של 80 אבנים בירושלים, בהן כתובות, סמלים או סימנים מתקופות שונות. בשנת 2017 פרסם את מדריך הטיולים "100 נקודות חן בירושלים" ובשנת 2019 פרסם יחד עם הרב יצחק לוי את הספר "669 ירושלים בתנ"ך" - העוסק בכל 669 הופעות שמה של העיר ירושלים בתנ"ך ובוחן את תדמית העיר שעולה מאותם אזכורים.
במאי 2018 עזב את עיתון ישראל היום ושימש כיועץ התקשורת וכותב נאומים לאישים שונים ובניהם ליו"ר מפלגת יש עתיד ח"כ יאיר לפיד ולראש עיריית ירושלים משה לאון. משנת 2019 צזנה מנהל את "המרכז להכרת ירושלים" שמארגן סיורים עירונים.
בשנת 2021 פרסם את הספר המתח העלילתי "המגילה" אותו ערכה הסופרת הגר ינאי. הספר עוסק בארכאולוג ירושלמי שמגלה כתובת עתיקה החוזה התפרצות של מגפה אלימה שתהרוג מיליונים. לפי אותה כתובת, המגפה תיעצר אם ראש הממשלה יעלה להר הבית ויקריב קורבן.
נשוי למיכל, בתו של פרופ' אלי זומר, ואב לשלושה.
The Man Who Sold the World
אלמיש
אלמיש (סוף המאה ה-9 - תחילת המאה ה-10) היה השליט המוסלמי הראשון של בולגריה של הוולגה. תוארו היה אלטבר, שליט מקומי הכפוף לממלכת הכוזרים שנהנה מאוטונומיה מסוימת.
מאבקו לעצמאות.
במאבקו נגד הכוזרים לעצמאותה של בולגריה של הוולגה, ביקש אלמיש את עזרת הח'ליפה העבאסי אל-מוקתדר מבגדאד. אלמיש שלח מכתב לח'ליפה ובו ביקש לקבל הדרכה כדי לעבור לדת האסלאם ועזרה בבניית מבצר, כדי שיוכל להתגונן מפני אויביו. בתגובה שלח הח'ליפה שגריר (מזכירו של השגריר היה אחמד אבן פדלאן שתיעד את המסע) ומורים על מנת להושיט את העזרה הדרושה לבניית המבצר.
על פי אבן פדלאן, אלמיש פנה לעזרת הח'ליפה בגלל דרישת כגן הכוזרים לבנותיו של אלמיש. הכגן שמע שלאלמיש יש בת יפה ותבע אותה לאישה. לאחר שאלמיש השתהה, שלח הכגן שליח שלקח אותה בכוח. לאחר מות הבת ביקש הכגן בת נוספת, אך אלמיש מיהר לחתן אותה עם אחד מאציליו כדי למנוע את לקיחתה. בנוסף, הבולגרים היו חייבים במס של 50,000 פרוות צובל, אחת מכל משק בית.
לאחר בניית המבצר, עמד אלמיש בהבטחתו, וב־11 במאי 922 הכריזו שבטי הבולגרים על הפיכת האסלאם לדת המדינה.
סמל ממלכת צרפת
מרכז זלמן שזר
מרכז זלמן שזר הוא מרכז בירושלים העוסק במחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים, לתלמידים ולציבור הרחב. במסגרת המרכז נערכים קורסים, ימי עיון והשתלמויות ופועלת הוצאת ספרים ברמה אקדמית.
על המרכז.
המרכז הוקם על ידי החברה ההיסטורית הישראלית וממשלת ישראל בשנת 1973, לכבוד הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר עם סיום כהונתו כנשיא. בשנת 2010 התקבל בכנסת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, ועל פיו היה לתאגיד ממשלתי.
המועצה הציבורית של המרכז מורכבת מאישי ציבור, אנשי כלכלה והיסטוריונים. המועצה בוחרת ועד מנהל אחת לארבע שנים.
המרכז מפעיל מכון מחקר לחקר תולדות קהילות ישראל בתפוצות. בנוסף מתמקד המרכז בכתיבת תוכניות לימודים וספרי לימוד למערכת החינוך בנושא תולדות עם ישראל.
המרכז מופקד על קיום הכנס המרכזי של החברה ההיסטורית הישראלית וכנסים בינלאומיים נוספים, הנערכים בשיתוף עם אוניברסיטאות מחוץ לישראל, בהם נדונים נושאים שונים בהיסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית בחזית המחקר ההיסטורי. בנוסף, מקיים המרכז ימי עיון בהם מוצגים מחקרים אקדמיים לציבור הרחב ומעביר השתלמויות למורים בתחומי המרכז.
במרכז נמצאת ספרייה היסטורית גדולה שרובה בתחום תולדות עם ישראל, המבוססת על עיזבונו של זלמן שזר.
הוצאה לאור ופרסומים.
המרכז מוציא לאור תעודות היסטוריות וחיבורים אקדמיים על אירועים, אישים ותופעות היסטוריות, שעמדו במרכז מחקרם של היסטוריונים. כמו כן יוצאים לאור במסגרתה חיבורים היסטוריים לעברית, שראו אור בשפות אחרות.
בשנת 2005 החל המרכז לפרסם את הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". העורך הראשון היה אביעזר רביצקי ומשנת 2010 עורכת הסדרה היא אניטה שפירא, במסגרת הסדרה יצאו לאור ביוגרפיות של רבי יהודה הנשיא, רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם, רבי חסדאי קרשקש, רבי יהודה החסיד, דון יצחק אברבנאל, משה מנדלסון, בנימין זאב הרצל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, חיים נחמן ביאליק, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ש"י עגנון, מרטין בובר ולאה גולדברג.
מרכז שזר מפיץ את כתבי עת של החברה ההיסטוריה הישראלית: "ציון", "היסטוריה" ו"ידיעון החברה ההיסטוריה הישראלית". בנוסף הוא אחראי על ההפצה של כתב העת ההיסטורי "זמנים" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.
פרס שזר.
במרכז פועלת ועדה שתפקידה חלוקת פרסים למחקרים בתולדות עם ישראל, המיועדים לעודד את המחקר בתחום. בין השאר, היא מעניקה פרסים לתלמידי בתי ספר תיכוניים, אשר כתבו עבודות גמר מצטיינות בהיסטוריה יהודית.
ראו גם.
אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי
בני המושבים
תנועת בני המושבים
מיגון ריאקטיבי
דייויד אקסלרוד
קבוצת התיאטרון
אסולין
אָסוּלין הוא שם משפחה מרוקאי-בֶּרְבֶּרִי, המקובל אצל יהודים ומוסלמים (צורתו המוסלמית: "אל-אסולי"). מקורו של השם ככל הנראה במונח גאוגרפי בֶּרְבֶּרִי שפירושו "האבנים", ומשמש בשמותיהם של מקומות ושבטים רבים.
מולך קוצני
מוֹלֶךְ קוצני (שם מדעי: "Moloch horridus") הוא המין היחיד בסוג "מולך", השייך לתת-סדרת הלטאות. הוא חי במדבריות מרכז אוסטרליה כדוגמת מדבר טאנאמי, מדבר גיבסון ומדבר החול הגדול. הוא ידוע גם בשם דרקון קוצני, לטאה קוצנית, שטן קוצני ושטן ההר. שם הסוג מגיע מהמילה מולך.
אורכו מגיע עד כ-20 ס"מ, ומופעו בגוני החום עוזר לו להסתוות בנוף המדברי. קוצים מכסים את כל חלקו העליון, ומשמשים כאמצעי הגנה נגד טורפים. הוא מסוגל לשנות את צבעו בהתאם לטמפרטורה בו הוא נמצא: צבעו חום בהיר כשחם, וזה הופך כהה ככל שהטמפרטורות יורדות.
כאמצעי הגנה, נושא המולך על צווארו ראש מדומה, אשר בעת סכנה הוא מרכינו ומציגו כאילו היה ראשו אמיתי. עורו מחורר בתעלות קטנות היכולות לספוג מים, ולהובילם אל פיו. נקבת המולך גדולה מהזכר.
הוא אוכל בעיקר נמלים, ומסוגל לאכול עד כ-1500 ביום. כדי להרווית צמאונו הוא שותה מים המצטברים על עלי צמחים מדבריים במשך הלילה.
גודל התטולה הוא בדרך כלל בין שלוש לעשר ביצים, אשר מוטלות בין ספטמבר ודצמבר (אביב עד קיץ). הן נקברות מתחת לאדמה, ובוקעות לאחר שלושה חודשים.
שעבאן עבד א-רחים
שעבאן עבד א-רחים (בערבית: شعبان عبد الرحيم, תעתיק מדויק: שעבאן עבד אלרחים; 15 במרץ 1957 – 3 בדצמבר 2019), כונה גם שעבולא (شعبولا), היה זמר פופ מצרי, ששילב בשיריו מסרים פוליטיים.
ביוגרפיה.
עבד א-רחים, יליד קהיר, עבד במשך שנים רבות במכבסה בטרם הפך לזמר פופולרי. בשנת 2000 הקליט את השיר "אני שונא את ישראל", שכלל גם דברים בגנותם של אריאל שרון ושמעון פרס, אך גם את השורה "אני אוהב את עמר מוסא". השיר הפך ללהיט גדול במצרים והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים, אף שהטלוויזיה המצרית סירבה לשדר את הקליפ שלו. מאוחר יותר טען משורר מצרי כי השיר הוא פלגיאט, וכי עבד א-רחים האנאלפבית לא מסוגל לכתוב טקסטים כאלה. בשנת 2001 השתתף עבד א-רחים במסע פרסום לפלאפל שנמכר ברשתות מקדונלד'ס. הוא שר ג'ינגל המבוסס על לחן השיר "אני שונא את ישראל". מסע הפרסום בוטל בסופו של דבר, ועבד א-רחים האשים בכך גורמים יהודיים בארצות הברית, ואף טען כי המוסד מנסה להתנקש בחייו.
בהמשך הקליט עבד א-רחים שירים פוליטיים נוספים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקליט שיר שכלל את השורה "זה היה רק מגדל, ואני נשבע שהם הפילו אותו בעצמם". ב-2003 הקליט את השיר "אל תפגעו בעיראק", ב-2005 שיר שהתייחס לפרשת קריקטורות מוחמד, ב-2006 שיר על מלחמת לבנון השנייה (בעקבותיו הגישה ישראל מחאה רשמית למצרים) וב-2008 שיר מחאה נגד המאבק בין פת"ח לחמאס.
נפטר ב-3 בדצמבר 2019 בבית חולים צבאי בקהיר.
שעבולא
מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל
קזוארינה