בסוף שנת 1734 פנה לרבו על מנת לקבל רשות והסכמה להדפיס באמסטרדם את ספרו "חוקר ומקובל", המיועד להוכיח את אמיתות תורת הקבלה. לאחר שעיין בספר התיר הרב ישעיהו באסאן לרמח"ל להדפיסו, ורמח"ל עמד לצאת לאמסטרדם. השמועה הגיעה במהירות לוונציה, ורבני העיר חוללו שערורייה סביב הטענות כי פרסום הספר מהווה הפרה של השבועה. מערכה זו עוררה הד ברחבי אירופה, ועוררה שנית את רבי משה חגיז נגד רמח"ל. רמח"ל הכחיש את כל ההאשמות נגדו, אך בעוברו בפרנקפורט בדרכו לאמסטרדם הובא רמח"ל בפני רב העיר, שאילץ את רמח"ל להודות בפני בית-דין כי הפר את שבועתו, ולהשבע עליה שנית. הכתבים נידונו לקבורה ומיעוטם לשריפה. עותקים בודדים של חלק מספרי רמח"ל שרדו בכתבי יד, ומהם התפשטו והועתקו בסתר עד להדפסתם במחצית השנייה של המאה ה-20.
רמח"ל המשיך בדרכו מפרנקפורט לאמסטרדם. הוא השתקע באמסטרדם ולפרנסתו עסק בליטוש יהלומים. באמסטרדם הוא חיבר והדפיס את ספריו "דרך ה'" ו"מסילת ישרים" שאינם עוסקים בקבלה, לפחות לא באופן גלוי, אך יש המשייכים להם רמיזות קבליות נסתרות. "מסילת ישרים" הוא הספר העיקרי אשר הקנה לרמח"ל לגיטימציה היסטורית, והפך עם השנים לספר יסוד תורני, ובפרט בתנועת המוסר.
גרסאות בכתיבת הספר.
הרמח"ל כתב את הספר בשתי גרסאות, האחת היא סדר ויכוח והשנייה היא סדר פרקים. הגרסה המצויה והמוכרת היא סדר פרקים, למרות שכנראה הגרסה המקורית היא סדר ויכוח, שמנוסח בסגנון של דו-שיח בין החכם לחסיד. כתב היד של סדר ויכוח היה מצוי בספריית לנינגרד ולראשונה ראה לאור בשנת תשנ"ד בהוצאת מכון אופק.
מבנה הספר ותוכנו.
הספר מתווה דרך להתקדמות בעבודת הבורא ובתיקון המידות. בדומה לרוב הספרים התורניים, מקורות הידע והסמכות המרכזיים הם פסוקי התנ"ך ומאמרי חז"ל. יחד עם זאת, פעמים רבות מובאות בספר טענות שמבוססות על ההגיון האנושי.
בספר 26 פרקים, אך המחבר מציין בתחילת פרק י"ג, כי מעתה והלאה הוא עוסק במדרגה שונה של עבודת הבורא: .
הרמח"ל סידר את הספר על פי ברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי:
לדברי המחבר, אין בכוונתו לחדש דבר, אלא רק להזכיר ולהטמיע את דברי חז"ל, ובלשונו:
לאחר ההקדמה והפרק הראשון הכללי, מסודר הספר בקבוצות של 3-4 פרקים, על פי הסדר של המידות בברייתא של רבי פנחס בן יאיר מן הזהירות ועד לקדושה. הרמח"ל מבאר כל מידה ממידות הברייתא בפרק אחד, מפרט את חלקיה בפרק שאחריו ומביא את דרכי השגתה ואת המכשולים הקיימים בדרך להשגת המידה בפרקים לאחר מכן.
פירוט.
הספר בנוי באופן שיטתי והדרגתי, במסלול של עלייה ממדרגה למדרגה. כשבכל מדרגה רוחנית הוא מגדיר את מהותה, מנתח אותה לחלקים, מציג את הדברים שמקרבים את האדם אליה, ולבסוף את הדברים שגורמים לאדם להתרחק ממנה.
בתחילת הספר הוא קובע שמטרת בריאתו של האדם היא להתענג על ה' וליהנות מזיו שכינתו, אך הנאה זו שמורה לעולם הבא והעולם הזה מיועד לעבודת הבורא ולמלחמה תקיפה ביצר הרע ובתאוות.
טענה דומיננטית מאד בספר, היא שכדי להתקדם בעבודת ה'- צריך להתבונן ולהעמיק. טענה זו מופיעה בצורה מפורשת וברורה בהקדמה, בצורה של הנגדה לתפיסה שאין צורך בהתבוננות והעמקה בעבודת ה', אך גם בהמשך תפיסה זו חוזרת על עצמה שוב ושוב. בפרק א' הוא פותח בכך ש"יסוד החכמה ושורש העבודה התמימה היא שיתברר ויתאמת אצל האדם מה חובתו בעולמו ולמה צריך שישים מבטו ומגמתו כל ימי חייו"- כלומר יש כאן פתיחה בדרישה לבירור. לאחר מכן, בכל שלב בו הוא עוסק בקניית המידות הטובות (הזהירות, הזריזות וכו') הוא מציב את ההתבוננות בתור המנוע המרכזי בהתקדמות הרוחנית.
המדרגות של הספר.
רוח הקודש.
הספר מסתיים במדרגת ה"קדושה", כאשר "רוח הקודש", ו - "תחיית המתים", הן אינן ממש מדרגות, אלא תוצאות של הקדושה שלא תלויות באדם עצמו.
יש הסוברים כי המדרגות העיקריות עליהן מושתת הספר הן: ישר, צדיק, חסיד וקדוש - בדומה להופעתן בתפילת "נשמת כל חי":
יש גם המחלקים את מידות הספר לשני נתיבים מקבילים: נתיב העשה, ונתיב הלא תעשה. נתיב הלא תעשה כולל את כל המידות הקשורות להתרחקות מהחטאים, ולמניעה מהם, ונתיב העשה לעומתו, עוסק בהתקרבות למצוות ובעשייתם. על פי חלוקה זו, נתיב הלא תעשה כולל ארבע מידות: הזהירות, שיזהר האדם מהחטאים, הנקיות, שיתנקה האדם לגמרי מכל חטא, הפרישות, שיוסיף האדם ויתרחק מהחטאים עוד מעבר לחובתו, ויראת החטא, שיהיה האדם ממש ירא מלעשות כל חטא. נתיב העשה, כולל גם הוא ארבע מידות: הזריזות, שיזדרז האדם לעשות המצוות, הטהרה, שיהיה האדם טהור לחלוטין מכל עיסוק שאינו במצוות עצמן, החסידות, שיוסיף האדם עוד לעשות בעבודת הבורא מעבר לחובתו, והענווה. בחלוקה זו, הקדושה אינה באף נתיב, והיא תוצאה של קניין כל המידות, וממנה, גם נובעת רוח הקודש ותחיית המתים.
הספר ומהדורותיו.
מהדורה מעובדת.
בשנת 2010 הופיעה באינטרנט מהדורה מעובדת לעברית קלה. מהדורה זו מיועדת לקורא הנתקל בקשיים בהבנת העברית בה כתוב הספר, שפה העלולה להיות זרה לקרוא בן זמננו. מהדורה זו נתקלה בהתנגדויות מאנשים שהתעקשו כי הרמח"ל כתב את ספרו בהקפדה על לשון מסוימת, שממנה ניתן לדייק דברים חשובים בנושא בו הספר עוסק, ולכן, אין לשנות כלל את הלשון המקורית בה נכתב הספר.
קישורים חיצוניים.
החיבור מסילת ישרים
מאמרים ושיעורים
דבורה (מושב)
דְּבוֹרָה הוא מושב באזור הצפון שנמצא בגוש חבר חלק משלושת גושי היישובים שבחבל יישובי תענך שבאזור עפולה, בדרום מזרח עמק יזרעאל, ומצפון לקו הירוק, ושייך למועצה האזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים מגרעין "שובה" מרקש שבמרוקו כחלק ממבצע אכלוס חבל תענך שבעמק יזרעאל.
שמו של היישוב הוא על שם דבורה הנביאה שכפי הנראה ניצחה את סיסרא במקום המושב כיום.
ביישוב גני ילדים, בריכה, בית כנסת ובית ספר יסודי "יד לחמישה".
בשנת 1994 הוקם ביישוב מפעל פריניב - מפעל לייצור מיצים.
גן הפעמון
דחי (כפר)
דַּחִי (אֶ-דַּחִי) (בערבית: الدحي) הוא כפר ערבי בעמק יזרעאל ליד שכונת גבעת המורה שבעפולה והשייך למועצה אזורית בוסתאן אל-מרג'. היישוב נקרא על שמו של דחיא איבן ח'ליפה אלכלבי, שלפי המסורת המוסלמית היה אחד מרעיו של מוחמד הנביא ובזמן כיבוש הארץ על ידי המוסלמים פיקד על יחידת לוחמים בקרב ירמוך.
היסטוריה.
היישוב נמצא במעלה גבעת המורה בגובה של 400 מטר מעל פני הים. מעליו נמצא, בפסגת גבעת המורה בגובה של 515 מטר מעל פני הים, קברו של דחיא.
היישוב נוסד במאה ה-18. היישוב מאוכלס בעיקר על ידי חמולת זועביה המתגוררים במספר יישובים בגליל התחתון המזרחי.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1931 גרו בו 87 תושבים.
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-110 תושבים.
לפי מפקד משנת 1963 גרו בו 175 תושבים.
בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שפורסמו בשנת 2010, התגוררו בו 582 תושבים.
במלחמת לבנון השנייה ספג ההר עליו ממוקם הכפר רקטה של חזבאללה מסוג "פאג'ר" אשר סימנה עליית מדרגה במלחמה. הטיל נפל בשמורת הטבע הסמוכה וגרם לנזק רב לעצים שם.
ניין
נירן
ארנבת (קבוצת כוכבים)
ארנבת היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הדרומי. בין השאר היא כוללת שני כוכבים בהירים: ארנב (α בארנבת) וניהל (β בארנבת).
כוכבים מעניינים.
נתונים אודות כוכבי הקבוצה.
הנתונים נאספו על ידי הלוויין היפרכוס
גרמי שמיים רחוקים.
קבוצה זו כוללת את M79 - צביר כדורי במרחק 42,100 שנות אור, את הערפילית הפלנטרית IC 418, הצביר הפתוח NGC 2017, גלקסיית הרדיו NGC 1710 והגלקסיות הספירליות NGC 1784 וNGC 1964.
היסטוריה.
הארנבת היא קבוצה עתיקה. האסטרונומים המצריים חשבוה לסירתו של אוסיריס, אולי בשל קרבת הקבוצה לנהר ארידנוס, שנחשב לנילוס. הקבוצה נקראה ארנבת משום שהיא נחשבה לכזו על ידי אאודוכסוס מכנידוס במאה ה-4 לפנה"ס, וכך קרא לה תלמי באלמאגסט שלו. במיתולוגיה היא מייצגת את הארנבת הנרדפת על ידי אוריון.
נין (כפר)
נין או ניין (בערבית: نين) הוא כפר ערבי הנמצא צפונית-מזרחית לעיר עפולה, בסמוך לקיבוץ דברת, בגובה של 229 מטר מעל פני הים. הכפר שייך למועצה האזורית בוסתאן אל מרג'.
היסטוריה.
השם "נין" מקורו ביישוב הקדום נעין, ששכן, ככל הנראה, באותו המקום. הכפר נזכר בתלמוד ובברית החדשה. הברית החדשה מספרת שישו ביצע במקום את נס החייאת בן האלמנה:
לפיכך הפך המקום קדוש לנוצרים, ובמאה הרביעית לספירה הוקמה בו כנסייה הנקראת "כנסיית בן האלמנה". למקום גם הייתה חשיבות בעיני הצלבנים, לאחר כיבושם את הארץ. הכנסייה שוקמה בשנת 1880 על ידי המסדר הפרנציסקני, והיום שוכנת במרכז הכפר, בסמוך למסגד הכפר, ונשמרת על ידי התושבים בכלל ומשפחה נוצרית בפרט.
ארכאולוגים מציינים שהמקום שגשג במספר תקופות בהיסטוריה הקדומה. המקום נחשב כמרכזי בהיותו על דרך המלך, בין מצרים הקדומה ועיראק הקדומה. המקום הוזכר ברשימת פרעה תחותמס השלישי כאשר פלש לארץ על מנת להבטיח שליטה מצרית באזור, בשל וויכוח שהתקיים בינו לבין מצביאיו, כאשר דנו בסוגיית כיבושה של מגידו. קיימת סבירות שבאזור נין היה עימות צבאי בין צבאות פרעה עצמו וצבא מיתני, או מי שנקראו על ידי המצרים הקדומים "גדודי נהרין" שבאו מצפון סוריה.
בכפר נמצאו עתיקות רבות, ביניהן יסודות לבתים קדומים, בית בד, גלוסקמה, וקברים חצובים. ממצאים מעידים שהכפר היה מבוצר היטב מפני פולשים חיצוניים. והיווה עם הזמן מרכז מנהלי אזורי קרוב לעיר נצרת. בתקופה האיסלאמית הכפר מילא תפקיד מרכזי בתרומתו הגדולה לשלטון האסלאם באזור. מהכפר צמחו לפחות ארבעה מדענים, אנשי רוח ופילוסופים במאה השמינית של הספירה, ששמותיהם הצביעו על השתייכותם למקום.