ייתכן ובשלב זה היא מסוגלת גם להבחין בשינויי חום (קרינה תת-אדומה) המצביעים על קיום של בעל חיים בעל דם חם.
כאשר מוצאת הקרצית את הפונדקאי (חיות בר כגיריות, דורבנים ומכרסמים שונים; אדם; בקר וצאן) היא נצמדת אליו ומתחילה בתהליך ההזנה. ההזנה נמשכת כ-20 דקות בממוצע ובזמן זה יונקת הקרצית עד כ-100 מ"ג של נוזל. לאחר שהקרצית סיימה את תהליך ההזנה היא נושרת מגוף הפונדקאי ומתחפרת שוב בתוך קרקע המערה. בשלב הזה הקרצית מתחילה את תהליך הרבייה שכולל הטלת ביצים (כ-100 ביצים), בקיעת לארוות, והתפתחות קרציות בוגרות נוספות המאכלסות את המושבה במערה.
מחזור החיים של הקרציה כולל ארבעה שלבים: ביצה, זחל, נימפה ובוגר. ביצה הופכת לזחל ללא תלות בכל תנאי, לעומת זאת נימפה זקוקה לארוחת דם כדי להפוך לבוגר. מחזור חיים שבין ביצה לבוגר עשוי לארוך בין 7 ל-12 חודשים בתנאים אופטימליים. הנקבה מסוגלת להטיל מספר פעמים אך זקוקה לארוחת דם לכל הטלה.
אופי החיים הסטטי מאפשר לקרצית להיות מוזנת רק לעיתים רחוקות ביותר ועדיין לשמור על קיום תקין של מושבה משגשגת. על פי דיווחים שונים יכולה הקרצית לחיות לפחות עד 10 שנים ללא מזון, כאשר היא נמצאת בסוג של היברנציה.
יכולת השרידות של הקרצית וההסתפקות המועטה ביותר בחומרי הזנה מאפשרים לקרצית אורח חיים נייח, דהיינו הקרצית אינה נעה ממקום למקום בחיפוש אחר מזון אלא נמצאת במקום קבוע ומחכה לפונדקאי.
אופי החיים הנייח יצר בידוד טקסונומי של מושבות הקרציות, גם אם הן נמצאות בקרבה גאוגרפית רבה.
הקרצית כנשא למחלות.
קרצית מערות משמשת כווקטור העיקרי להעברת חיידקי הסוג "Borrelia", אשר גורמים לצורה האנדמית של המחלה - קדחת חוזרת (או בשמה העממי קדחת המערות) בבני האדם ובבעלי חיים אחרים. בישראל עיקר התחלואה נגרמת על ידי המינים: "Borrelia recurrentis" ו-"Borrelia persica".
חיידקים אלה זה נמצא בנוזלי הקרצית ומועברים לאדם על ידי מגע של רוק הקרצית עם דם האדם בעת ההזנה. החיידקים הנמצאים ברוק הקרצית חודרים למחזור הדם בקלות יחסית מכיוון שחומרים נוגדי קרישה שמפרישה הקרצית מונעים הגנה בסיסית מפני חדירת חומרים זרים למחזור הדם. על פי סקר שנערך כ-10% ממושבות הקרציות נושאות את החיידקים ויכולות להעבירן לבני האדם. שיעור המצאות החיידקים גבוה באזור צפון ישראל ושיעוריו הולכים וקטנים ככל שמדרימים.
סימני המגע של הקרצית עם הפונדקאי כמעט ואינם מורגשים בעת המגע בשל חומרי אלחוש שמפרישה הקרצית אל אזור הנשיכה. לאחר הנשיכה והינתקות הקרצית מופיעים סימני נשיכה המאופיינים בעיגול בעל גוון ורוד בקוטר של כחצי סנטימטר ובמרכזו נקודה אדומה. לאחר מספר שעות גדל לעיתים העיגול ומשנה את צבעו לאדום עז ולעיתים לסגול. סימן זה נשאר מספר ימים עד להיעלמותו.
בארץ ישראל יש מספר מקרי הדבקה בכל שנה. הנפגעים העיקריים הם אנשים שחדרו אל סביבת מחיה של קרצית נגועה. אלו הם בעיקר חיילים, רועי צאן, ומטיילים. מספר ההידבקויות המדויק אינו ידוע בשל הקושי הרב בדיאגנוזה של המחלה.
בשל נדירותה היחסית, והתסמין (כעשרה התקפי חום גבוה במחזוריות) ששכיח יחסית גם במחלות אחרות, הרופאים אינם מצליחים לאבחן את המחלה. גם אופי הבדיקה לאפיון המחלה (בדיקת דם בשיטת הטיפה העבה בתזמון מדויק למועדי ההתקף) מקשה על אפיונה.
קתדרלת ישו המושיע
קתדרלת ישו המושיע (רוסית Хра́м Христа́ Спаси́теля) היא הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית הגבוהה בעולם (103 מטר). הכנסייה שוכנת על גדות נהר מוסקבה, בבירה הרוסית מוסקבה, במרחק הליכה מהקרמלין.
היסטוריה.
בניית הכנסייה.
ב-25 בדצמבר 1812, עם שוך מלחמת רוסיה-צרפת, הכריז הצאר אלכסנדר הראשון, כי בכוונתו להקים קתדרלה "שתציין את הכרת תודתנו להשגחה העליונה שהצילה את רוסיה מהחורבן שאיים עליה" ולאובדן שחווה העם הרוסי.
העבודות על הקתדרלה החלו מספר שנים לאחר מכן. ב-1817 אימץ אלכסנדר את תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ויטרברג למבנה. התוכנית, בסגנון נאו-קלאסי, כללה מוטיבים רבים מארגון הבונים החופשיים. המיקום שנבחר למבנה היה "גבעת הדרורים" במוסקבה.
ב-1825 עלה לשלטון אחיו של אלכסנדר, ניקולאי הראשון. בעיני ניקולאי, שהיה פטריוט ואדוק מאוד באמונתו, לא מצאה חן תוכניתו הנאו-קלאסית של ויטרברג שאישר אחיו. הוא הזמין מהארכיטקט קונסטנטין טון עיצוב חדש, בהשראת כנסיית איה סופיה באיסטנבול. התוכנית החדשה של טון, שהייתה בסגנון נאו-ביזנטי, אושרה ב-1832. מיקום המבנה הועתק לאתר הנמצא בקרבת הקרמלין לפי החלטת ניקולאי ב-1837. העבודות על המבנה החלו בשנת 1839.
העבודות נמשכו שנים רבות, ולבסוף נערך טקס הקדשה לכנסייה ב-26 במאי 1883, ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי. שנה קודם לכן, נערכה השמעת הבכורה של יצירתו הפטריוטית של צ'ייקובסקי, הפתיחה 1812, בכנסייה.
הרס ושחזור.
בעקבות מהפכת אוקטובר החל ברוסיה שלטון קומוניסטי אנטי-דתי מוצהר. עם מותו של לנין הוחלט כי במקום הקתדרלה יוקם ארמון הסובייטים לתפארת הסוציאליזם. התוכנית כללה הקמת פסל עצום ממדים של לנין המנופף בזרועו. הקתדרלה פוצצה עד היסוד בעזרת מקלות דינמיט ב-5 בדצמבר 1931, בהוראת לזר קגנוביץ', שר בממשלת סטלין. במשך שנה פונו הריסות הכנסייה מן האתר. הפרויקט הוקפא בסופו של דבר עקב חוסר תקציב ובעיות ביציבות בקרקע. בשנת 1958 הוקמה במקום בריכת מוסקבה שהייתה בריכת שחייה הגדולה בעולם באותה עת.
ב-1990, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ברוסיה, קיבלה הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית אישור לבנות מחדש את הכנסייה, וב-1991 הונחה אבן הפינה באתר. ב-1992 יוסדה קרן למטרת הבנייה מחדש של הכנסייה, שאליה הגיעו תרומות מכל רחבי רוסיה. על פרויקט השחזור הופקד זוראב צרטלי. טקס ההקדשה של הכנסייה נערך ב-19 באוגוסט 2000, יום ההשתנות של ישו לפי המסורת האורתודוקסית.
הקתדרלה של ישו המושיע
ז'ואן קפדבילה
ז'ואן קפדבילה מנדס (בקטלאנית: Joan Capdevila Méndez; נולד ב-3 בפברואר 1978 בטרגה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלוני ששיחק בעמדת המגן השמאלי. קפדבילה שיחק 7 שנים במדי דפורטיבו לה קורוניה ו-4 שנים במדי ויאריאל, ולזכותו 60 הופעות במדי נבחרת ספרד.
קפדבילה החל לשחק במחלקת הנוער של אספניול. את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון הקטאלוני ערך בעונת 1998-1999, בתיקו 2-2 בחוץ מול קבוצת אתלטיק בילבאו. בעונה שלאחר מכן הצטרף לאתלטיקו מדריד. אחרי ירידת הליגה של אתלטיקו מדריד, חתם קפדבילה במועדון הגליסיאני דפורטיבו לה קורוניה בקיץ שנת 2000. בלה קורוניה הוא תיפקד כמגן שמאלי, תחילה כמחליף לאנריקה רומרו, ומאוחר יותר כשחקן הרכב ראשון. בעונת 2007-2008, הוא עבר לויאריאל ושיחק בכל משחקי הליגה למעט 2, למען המועדון שסיים את העונה במקום השני.
ב-21 ביולי 2011 חתם קאפדבילה בבנפיקה ליסבון לשנתיים, אך ביולי 2012 חתם באספניול. ביולי 2014 חתם בקבוצת נורת' איסט יונייטד מליגת העל ההודית.
ב-21 בינואר 2015 חתם בליירסה הבלגית. לאחר שהחמיץ חצי שנה עקב פציעה בברך, חתם קפדבילה ב-1 ביוני 2016 בסנטה קולומה מליגת העל האנדורית.
ב-5 ביולי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
קפדבילה שיחק לראשונה בנבחרת ב-16 באוקטובר 2002 (תיקו 0-0 עם פרגוואי), והוא כבש את השער הראשון שלו בנבחרת ספרד בטורניר המוקדמות ליורו 2008, נגד שוודיה ב-17 בנובמבר 2007, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0 לספרד. קפדבילה היה שותף לזכיית נבחרתו ביורו 2008 ובמונדיאל 2010.
הנס המלכותי של אוסטרליה
הנס המלכותי של אוסטרליה (באנגלית: Royal Standard of Australia), המכונה גם הדגל האישי של מלכת אוסטרליה (Queen's Personal Australian Flag), הוא הדגל האישי המשמש את מלכת אוסטרליה, אליזבת השנייה, בעת ביקוריה במדינה ובעת מילוי תפקידה כראש המדינה של אוסטרליה.
המושל הכללי של אוסטרליה, הממלא את תפקיד המלכה בהיעדרה מהמדינה, משתמש בדגל משלו.
השימוש בדגל החל בשנת 1962.
תיאור הדגל.
הדגל מכיל את סמל אוסטרליה שבמרכזו כוכב חבר העמים (כוכב בצבע זהב בן שבעה קצוות המסמל את המדינות והטריטוריות של אוסטרליה - שש מדינות, וקצה נוסף לטריטוריות), ובמרכז הכוכב, במעגל כחול מופיע הדגל האישי של המלכה אליזבת השנייה (הכולל את האות E המוזהבת שמעליה כתר מוזהב וסביבם זר של שושנים).
ששת חלקי הסמל מייצגים את שש מדינות אוסטרליה:
יחסי הסמל.
הדגל יכול להיות מוצג בשני יחסים: 1:2 ו- 22:31. יחס 1:2 הוא היחס המקובל בדגלי צי. יחס 22:31 יוצר סימטריה בדגל, כאשר גבול הדגל הוא בעובי שתי יחידות, וכל אחד מששת הסמלים מוצג כריבוע של 9×9 יחידות.
יעקב בזק
יעקב בזק (31 באוקטובר 1925, י"ד בחשוון ה'תרפ"ו – 24 בנובמבר 2019, כ"ו בחשוון ה'תש"פ) היה פרופסור למשפטים ושופט ישראלי. בשנת 1954 התמנה לשופט בבית משפט השלום בירושלים כשופט הצעיר ביותר בישראל, וסיים את כהונתו השיפוטית בשנת 1995 כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים וכשופט הוותיק ביותר בישראל, לאחר ארבעים ואחת שנות שיפוט.
כתב ספרים ומאמרים רבים בתחומים: משפטים, משפט עברי, משפט פלילי ומקרא - בעיקר על מזמורי תהלים.
ביוגרפיה.
יעקב בזק (ביזינסקי) נולד בירושלים לשושנה ובצלאל בזק, שעלו לארץ ישראל מפולין בעלייה הרביעית, סמוך לאחר נישואיהם, מתוך מניעים ציוניים-דתיים. אביו היה מראשוני הפועל המזרחי וייצג מפלגה זו באספת הנבחרים, ולאחר מכן היה חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני וסגן הנשיא של התנועה העולמית של המזרחי – הפועל המזרחי.