מד הונדו (נולד בשם: Mohamed Abid Hondo; ב-4 במאי 1936 - 2 במרץ 2019) היה במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן מאוריטני, אשר היגר לצרפת ב-1959 והחל לעבוד בשנות ה-60 של המאה ה-20. הונדו הוא אחד מהבמאים המוצלחים והמוערכים ביותר באפריקה.
ביוגרפיה.
הונדו נולד בשנת 1936 במחוז אטאר שבמאוריטניה. אמו הייתה מאוריטנית, ואביו סנגלי. ב-1954 עבר הונדו להתגורר ברבאט שבמרוקו, כדי ללמוד קולינריה. הוא היגר לצרפת ב־1959 ומצא עבודה תחילה במרסיי ואחר כך בפריז, כטבח, פועל חקלאי, מלצר, עובד חרושת ואיש משלוחים. בשנים אלו נחשף לראשונה לאפליה בין מהגרים אפריקאים למקומיים, והבחין כי הוא, ומהגרים אפריקנים אחרים, התקשו למצוא מקומות עבודה במקצועות שלהם, ואפילו בתפקידים הזוטרים שעבדו בהם הם השתכרו הרבה מתחת לשכרם של הצרפתים. הקושי להתפרנס בתקופה זו, כמו גם הגזענות שחווה, העניקו לו השראה לסרטיו, Soleil O ו-Les 'bicots-Nègres' vos voisins.
הונדו החל ללמוד שיעורי משחק ובימוי אצל השחקנית הצרפתייה פרנסואז רוזה, ששיחקה במחזות קלאסיים של שייקספיר, מולייר וג'ין ראסין. הוא לא היה מסוגל להביע את עצמו באופן מלא בתיאטרון הצרפתי, ולכן בשנת 1966 הקים חברת תיאטרון משלו עם השחקן הגוואדלופי רובר לינסול. שמה של החברה היה 'שאנגו', על שם אל הרעם של בני היורובה שבאפריקה; לאחר מכן השניים שינו את שמה לגריו-שאנגו (Griot-Shango). החברה הפיקה מחזות העוסקים בחוויות של אנשים שחורים, כולל עבודה של רנה דפסטרה, איימי סזאר, דניאל בוקמן וגיא מנגה.
בסוף שנות ה-60 החל הונדו לשחק בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובסרטים. עם זאת, הוא החל ללמוד משחק לדבריו על ידי התבוננות מעמיקה בעבודתם של אחרים, והחל לעמוד מאחורי המצלמה. הוא החל את סרטו הראשון, Soleil O, בשנת 1965. עם תקציב של 30 אלף דולר, אוו הוא מימן באמצעות דיבוב סרטים אמריקאיים לצרפתית. הסרט זכה לשבחים רבים בפסטיבל קאן 1970 וזכה בפרס נמר הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו ב-1970. ב-1981 הונדו נבחר לעמוד בצוות השופטים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-12 למוסקבה.
כמה מעבודת המשחק של הונדו הייתה כשחקן קול, בסרטים ובסדרות טלוויזיה כמו Funky Cops ו-Asterix and the Vikings. הוא עבד על דיבוב של סרטים רבים מאנגלית לצרפתית, כמו הקולות של אדי מרפי ודני גלובר, סידני פואטייה, מורגן פרימן ובן קינגסלי. הוא כיכב גם בכמה סרטים של אדי מרפי, כולל הפרופסור המטורף.
אלביס TE 21
גיוס בני הישיבות
שירלי פרימפונג-מנסו
שירלי פרימפונג-מנסו (באנגלית: Shirley Frimpong-Manso; נולדה ב-1977) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע גנאית. היא המייסדת והמנכ"לית של Sparrow Productions, חברת הפקה ופרסום לקולנוע ולטלוויזיה. היא זכתה בפרס הבמאי הטוב ביותר מטעם האקדמיה האפריקאית לקולנוע. פרימפונג-מנסו היא גם מבעלי Sparrow Station, שירות סטרימינג לבידור אפריקאי ה בידור מטעם חברתה ההפקה שלה ומפיקים אפריקאים אחרים. ב-2013 היא דורגה במקום ה-48 ברשימת האנשים המשפיעים ביותר בגאנה של רשת הטלוויזיה E.tv Ghana.
פרימפונג-מנסו מוכרת בתור מי ש"מבקשת להעלות את רמת ההפקה של סרטים בגאנה ובאפריקה על ידי סיפור סיפורים אפריקאים מתקדמים דרך עיניהם של אפריקאים." לדבריה, היא נכנסה לתחום הקולנוע כדי לשנות את האופן שבו גאנה מצטייר]ת בתקשורת. סרטיה ידועים עבור דמויות הנשים "העזות" בהם, נשים אפריקאיות בעלות סוכנות אישית, שיכולות לפרנס ולהוביל חיים מורכבים.
ביוגרפיה.
פרימפונג-מנסו היא מאזור קוואהו פפיס במזרח גאנה. כבר בתור ילדה היא התעניינה בארגון הצגות, אותן העדיפה על משחקים אחרים. היא סיימה בשנת 2000 את לימודי במכון הלאומי לקולנוע וטלוויזיה, ועבדה בתור שדרנית בתחנת הרדיו Radio Gold, תחנה פרטית באקרה, ואחר כך הקימה את חברת ההפקות שלה, Sparrow Productions, ב-2003.
בעלה ושותפה העסקי הוא קן אטו, ויש להם ילד משותף.
עבודות.
עם המפיקה והשחקנית ג'ולייט אסאנטה, פרימפונג-מנסו הפיקה את תוכנית הטלוויזיה "Heart to Heart" במשך שנתיים, זמן קצר אחרי סיום הלימודי.
היא גם הפיקה את:
פרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג
פרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Friedrich III. von Nürnberg; סביב 1220 – 14 באוגוסט 1297) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1261–1297.
ביוגרפיה.
פרידריך נולד בשנת 1220, לקונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג ולאדלהייד מפרונטנהאוזן, בתם של היינריך השני, רוזן פרונטנהאוזן ואדליידה מפליין. בשנת 1248 הוא ירש את שטחי בית הוהנצולרן במערב נירנברג סביב טירת קאדולצבורג, ואת שטחי אנדכס וביירוית, אולם בעקבות כך הוא הסתכסך עם בתי אצולה אחרים, אשר היו להם גם טענות על אדמות אלו. בשנת 1261 מת אביו, ופרידריך הפך לרוזן העיר נירנברג. הוא ניסה לחסל את הפרנקים שהיו הכוח העיקרי באזור, אולם זה גרם להתנגדות אלימה של הבישופים של וירצבורג ובמברג.
בשנת 1273 העניק פרידריך את הקול המכריע עבור חברו רודולף מהבסבורג במהלך הבחירות למלך הרומאים. כפרס אישר רודולף את תוארו, והעניק לו את התואר של נסיך בוחר. בעקבות כך הופקד פרידריך על בית המשפט המלכותי המחוזי של פרנקוניה, נטל חלק במלחמה נגד אל אוטוקאר השני, מלך בוהמיה ואף הצטרפו למאבק בקרב דירנקרוט וידנשפייגן בשנת 1278. באופן ספציפי יותר, היה לו סכסוך טריטוריאלי עם בוהמיה על אגרלאנד, ובעקבות כך הוא סיפח את וונזידל, ארלנגן וארצברג לבית הוהנצולרן.
ב-14 באוגוסט 1297 מת פרידריך, ובנו יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג ירש את נחלותיו, אולם יוהאן מת בשנת 1300 ללא ילדים, ומשום כך ירש אותו אחיו, בנו הצעיר של פרידריך - פרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג.
משפחתו.
בשנת 1246 התחתן פרידריך עם אליזבת ממראניה, בתו של אוטו הראשון, דוכס מראניה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ב-10 באפריל 1280 התחתן פרידריך בשנית עם הלנה מסקסוניה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ברטולד החמישי, דוכס צרינגן
מספרים משוכללים
Tapestry
Tapestry הוא אלבום האולפן השני של הזמרת־יוצרת האמריקאית קרול קינג, אשר יצא בשנת 1971 מטעם Ode Records והופק על ידי לואי אדלר. זהו אחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של יותר מ־25 מיליון עותקים ברחבי העולם. בארצות הברית, האלבום הוסמך בסטטוס יהלום על ידי ה־RIAA, על סמך מכירות של יותר מ־10 מיליון עותקים. "Tapestry" זכה בארבעה פרסי גראמי בשנת 1972, כולל אלבום השנה. הסינגלים המובילים מתוך האלבום — "It's Too Late"/"I Feel the Earth Move" — שהו במשך חמישה שבועות במקום מספר 1 הן במצעד בילבורד הוט 100, הן במצעד  Easy Listening. ב־2003, "Tapestry" דורג כמספר 36 ברשימת "רולינג סטון", "500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים".
הפקה.
קינג כתבה או כתבה בשיתוף את כל השירים באלבום, אשר כמה מהם כבר היו ללהיטים עבור אמנים אחרים, כמו אריתה פרנקלין - "(You Make Me Feel Like) A Natural Woman" וה- Shirelles - "Will You Love Me Tomorrow" (ב-1960). שלושה שירים נכתבו במשותף עם בעלה לשעבר של קינג, ג'רי גופין. ג'יימס טיילור, אשר עודד את קינג (אשר הייתה ידועה ככותבת ולא זמרת) לשיר את השירים שלה בעצמה, גם זכה ללהיט מספר 1 מבין שירי האלבום, עם "You've Got a Friend". שני שירים נכתבו במשותף עם טוני שטרן: "It's Too Late" ו-"Where You Lead".
האלבום הוקלט בסטודיו B,של A&amp;M אולפני הקלטה במהלך ינואר 1971 עם גיבוי של ג'וני מיטשל וג'יימס טיילור, בנוסף למגוון נגני סשן מנוסים.
צילום העטיפה צולם על ידי צלם A&amp;M ג'ים מקרארי בביתה של קינג. הוא מראה אותה יושבת בתוך מסגרת החלון, ומחזיקה שטיח קיר אותו תפרה עצמה, עם החתול שלה, טלמאכוס, לרגליה.
ביקורת.
האלבום התקבל יפה על ידי מבקרים; רוברט כריסטגאו סבר שהקול שלה, ללא "קישוטים טכניים", יתרום לשחרורן של זמרות נוספות, ואילו ג'ון לנדאו ב"רולינג סטון" כתב שקינג היא אחת מהדמויות המוזיקליות הכי יצירתיות בעולם הפופ, ושהיא יצרה אלבום נשגב "של אינטימיות אישית והישגים מוזיקליים".
פרסים.
בנוסף לזכייה בפרס אלבום השנה, "Tapestry" זה גם זכה בפרס גראמי לביצוע פופ הקולי הטוב ביותר של זמרת, תקליט השנה ("It's Too Late"), ושיר השנה ("You've Got a Friend"), מה שהפך את קינג לאמנית הסולו (האישה) הראשונה לזכות בפרס לתקליט השנה, והאישה הראשונה בכלל לזכות בפרס שיר השנה.
האלבום נשאר במצעד הפזמונים במשך 313 שבועות (שני רק לאלבום של פינק פלויד, "The Dark Side of the Moon", שנשאר במצעד 724 שבועות).
ביצועי האלבום.