כמה אלפים של תושבי האזור הם דוברי השפה האלוודאלית.
דואלה
דואלה (בצרפתית: Douala) היא הגדולה בערי קמרון, עיר הנמל הראשית ומרכזה הכלכלי של המדינה.
נמל דואלה הוא מהחשובים שבנמלי אפריקה התיכונה, ודרכו נסחר עיקר תוצרת הייצוא של קמרון. העיר שוכנת בשפכו של הנהר וורי (Wouri) אל מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי, והיא פרושה משני צדי הנהר כאשר גשר אחד בלבד מחבר את שני חלקיה. לבד מהיותה בירת נפת וורי ובירת אזור החוף (Littoral Province), דואלה היא גם משכנו של השוק הגדול ביותר בקמרון, והעיר היקרה ביותר באפריקה.
האקלים בדואלה טרופי: הטמפרטורות יציבות לאורך מרבית החודשים סביב 26 מעלות צלזיוס והאוויר מצטיין בחום ובלחות, כאשר הגשם הרב ביותר יורד בין יוני לאוקטובר.
שמה של העיר לקוח משם הקבוצה האתנית שייסדה אותה, בני הדוּאַלָה. העיר של ימינו היא עם זאת פסיפס של בני חתכים וקבוצות אתניות המרכיבים את קמרון, ואת גידולה היא חבה לשבר החברתי-הכלכלי שאילץ מאות אלפי כפריים מאזורי פנים הארץ לעזוב במרוצת השנים ולהתיישב בערים. דואלה היא גם רב-דתית: הסובלנות היחסית מאפשרת למגוון האמונות לשכון זו לצד זו בדו-קיום. הדתות העיקריות הן זרמי הנצרות – הקתולים והפרוטסטנטים; העיר היא מושבהּ של קתדרלת הקדושים פטרוס ופאולוס. מיעוט מוסלמי חי בעיר. הקהילה הלא-אפריקנית הגדולה מונה בעיקר צרפתים ולבנונים, רובם עובדים בתעשיית הנפט.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור באו מפורטוגל, במאה ה-15. עד לאמצע המאה ה-17 כבר היה המקום לעיר הגירה, בעיקר של כפריים בני-הדואלה; עיר שלאורך המאה ה-18 תשמש כאחד המרכזים החשובים ביותר של סחר העבדים הטראנס-אטלנטי. ב-1884 עברה העיר תחת שלטון גרמני, ושמה היה "קָמֶרוּנְשְׁטָדְט". ב-1907 היא קיבלה את שמה הנוכחי, ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק מקמרון הצרפתית. בין 1940 ל-1946 היא שימשה כבירתה של קמרון, בטרם חזרה בירת הרפובליקה אל יאונדה.
רבעים.
רבעיה החשובים של דואלה הם:
אומאו
אוּמֵאוֹ (בשוודית: Umeå , בפינית: Uumaja) היא בירת מחוז וסטרבוטן שבצפון שוודיה, והעיר הגדולה ביותר בנורלנד. העיר, והחגורה המוניציפלית שהיא מהווה את מרכזה - קומין אומאו (Umeå Kommun - "עיריית אומאוֹ"), יושבות על הנהר אומאו, 15 ק"מ משפכו למפרץ הבוטני בים הבלטי. "עיר הלִבְנֵה", ככינויה על שום היערות שבתוכם היא נטועה, היא משכנה של האוניברסיטה החמישית בגודלה בשוודיה, אחת הערים בעלות הצמיחה הדמוגרפית הגדולה בממלכה. אומאו נבחרה לבירת התרבות של אירופה לשנת 2014 לצד ריגה שבלטביה.
היסטוריה.
בימי הביניים נתהוותה על הנהר - שפירוש שמו הקדום כנראה "השוֹאג", קהילה ששילמה מסי כנסייה. העיר קמה, אמנם, על שפכו של הנהר לים הבלטי, אולם התרוממות פני הקרקע - תהליך גאולוגי שעודנו בעיצומו - "הזיזה" אותה מהחוף, מערבה. ב-1588 קיבלה הקהילה זכויות ראשונות של עיר מהמלך יוהאן השלישי, ששאף באמצעותה לפתח את המסחר עם חבלי הארץ הנרחבים שהשתרעו מצפון לה.
היישוב לא שגשג לפי תוכניותיו של המלך, והעיר גוועה כעבור זמן קצר. בשנות ה-20 של המאה ה-17 נעשה ניסיון נוסף להקים עיר על נהר האומה. משלחת מטעמו של המלך גוסטב אדולף השני המריצה את חברי הקהילה להקים עיר כחמישה קילומטרים במורד הזרם מהמקום בו נבנתה הכנסייה המקורית, וזה המקום שבו עומדת אומאו היום. גם הפעם לא הייתה התלהבות גדולה בקרב האיכרים; אולם מיד הואצלו על העיר זכויות שונות. אזור המסחר שאותו היא שירתה גדל בצורה ניכרת. ב-1638 נוצר מחוז וסטרבוטן, שאז הקיף למעשה לא רק את שטח המחוז דהיום אלא גם את מחוז נורבוטן של היום. אומאו, עם 40 תושביה, הייתה לבירת צפון-שוודיה.
הרוסים שרפו את אומאו ב-1714 ושוב ב-1720 כשנבנתה מחדש; מלחמת רוסיה-שוודיה הפכה את העיר הבלטית לעיי חורבות. כשהתושבים נאבקו לשיקום עירם באו הרוסים ושרפו את צריפיהם בשלישית. העיר השתקמה בשנים שלאחר מכן, וב-1764 נחנך בה בית החולים הראשון בנורלנד. ב-1809 כבשו הרוסים שוב את אומאו, אולם הפעם ללא הריסתה. הם נסוגו מתוקף הסכם שלום כעבור יומיים, ושבו ותקפו כחודשיים מאוחר יותר, תוך שהצבא השוודי נאלץ לפנות את התושבים. הרוסים ישבו בעיר קרוב לשלושה חודשים עד שהסכם פרדריקסהאמן אלצם לסגת ב-23 באוגוסט.
במרוצת המאה ה-19 עלה כוחה של אומאו כשקיבלה אליה את חנות הספרים המחוזית ובהמשך כשהוקם בה בית כלא.
בקיץ של שנת 1888 כלתה העיר בשרפה נוספת, אך הפעם היה מקור האש במבשלת שיכר. האש שפרצה מהגג ולובתה על ידי רוחות מערביות חיסלה את בתי העץ שלאורך הרחובות הצרים של העיר, ונעצרה רק בזכות עצי הליבנה שניצבו לאורך הטיילת המזרחית. הבתים שממזרח לנקודה זו לא נשרפו, אולם קרוב ל-77% מתוך 3,000 תושבי העיירה נותרו חסרי בית. כששוקמה העיר ונבנתה שוב, הוחלט כי הרחובות הפעם לא יהיו כה צפופים זה לזה, וכי עצי ליבנה יינטעו בכל מקום לאורכם.
ב-1892 קיבלה אומאו, העיר הרביעית בגודלה בשוודיה, תאורת רחוב חשמלית, ובהמשכו של אותו עשור נבנה בית העירייה ונסללה מסילת רכבת. בית העירייה הוקם כשלו שני פתחים: אחד הפונה לנהר, ואחד הפונה לתחנת הרכבת. הרעיון האדריכלי היצירתי הזה בא לתת מענה לשאיפה שמרכז החיים של העיר יפנה אל עורק התחבורה המסורתי שלה, הנהר, מצד אחד, וגם, מנגד, אל המודרניזציה שגילמה הרכבת. וכך יכול היה המלך אוסקר השני לחנוך את המסילה לצפון ב-1896 כשהוא מתקבל על ידי אנשי העירייה באחת משתי חזיתותיו של המבנה.
במפנה המאה ה-20 ידעה העיר התפתחות תעשייתית הודות להחלפתו של מנוע הקיטור באנרגיה מבוססת-מים. ב-1920 נחנך נמל אומאו בפרוור הולמסונד שעל שפת הים, והוא היום אחד מהשערים הימיים של צפון שוודיה ומקשר את אומאו עם העיר הפינית ואסה. בשנות ה-60 נוסדה האוניברסיטה הראשונה בנורלנד, ואוכלוסיית העיר גדלה מאז משמעותית. באוניברסיטת אומאו למדו ב-2008 18,240 תלמידים שמתוכם למעלה מ-1,000 דוקטורנטים. לאחר הקמת האוניברסיטה שולבה בה סיפרייה מדעית שהייתה קיימת בעיר מאז שנת 1950 והיא צריכה לקבל העתק מכל ספר שהודפס בשוודיה.
כיום אומאו היא העיר השתים-עשרה בגודלה בשוודיה, ועדיין בירת הצפון והגדולה בו. לצד כבישים מהירים, רכבות לדרום ולצפון ומעבורות לפינלנד, משרת את העיר שדה תעופה, השישי בגודלו במדינה. פסטיבלים רבים ומופעי תיאטרון פוקדים את העיר שנה בשנה ובין המוסדות שצומחים ופועלים בה ניתן למנות תיאטרוני פארסה והומור, האופרה של נורלנד, ומוזיאון וֵסטרבוטן - שכולל את מוזיאון הסקי השוודי ואת הכפר המשוחזר גאמליה. הרכבים מוזיקליים רבים יצאו מהעיר עם דגש על סגנון ההארדקור, ובהם ראויות לציון הלהקות "ריפיוזד" ו"משוגע". בשטחי הספורט השונים בולט במיוחד ייצוגה של העיר על ידי קבוצת כדורגל הנשים הבכירה, המשחקת באצטדיון גָאמְלִייָוואלֶן, ו"מועדון עלי הליבנה" בהוקי קרח לגברים.
בשנת 2007 היו מעל 15% מאוכלוסייתה של אומאו מהגרים או בני-מהגרים, ומעל שישה אחוזים הם פינים.
גאוגרפיה ואקלים.
גאוגרפיה.
העיר אומאו יושבת בסמוך לשפכו של הנהר אומה (Umeälv) אל המפרץ הבוטני שהוא שלוחה של הים הבלטי, במזרחו של מחוז וסטרבוטן; והיא העיר השוודית הגדולה ביותר צפונית לאופסלה. היא, עם זאת, אינה צפונית כל כך: כ-400 ק"מ מפרידים בינה לבין החוג הארקטי. היא שוכנת כ-600 ק"מ מצפון לסטוקהולם, וכ-100 ק"מ (ימיים) מפינלנד. מלבד הנהר החוצה אותה, זורמים עוד 8 נהרות ונחלים בשטחה המורחב, 7 אגמים מקיפים את העיר - הגדול בהם, אגם טַבֶל, נמצא כ-25 ק"מ מצפון למרכז אומאו ויש לו מפלצת משלו. 6 ק"מ דרומית-מערבית למרכז העיר משתרעת שמורת טבע שנחנכה ב-2007 על ידי מועצת המחוז, והיא עשירה בפלורה. אזור אומאו, ככלל, הוא שטוח ומיוער. שטח השיפוט (הקומין) של העיר הוא 5,253 ק"מ שמתוכם מעל מחצית הם מים. בשטח זה כלולים, בנוסף לעיר עצמה ולהולמסונד, עוד כ-50 עיירות קטנות וכפרים.
אקלים.
מבחינה אקלימית, נמצאת אומאו בין קצהו של האקלים יבשתי לח לבין אקלים סובארקטי. הקיץ קצר וחמים. החורפים ארוכים וקפואים, אך בדרך כלל מתונים יותר מאשר באזורים באותו קו רוחב עם אקלים יבשתי.
הטמפרטורה היומית הממוצעת בחודשים דצמבר, ינואר ופברואר היא מעט מתחת לנקודת הקפיאה. אף המפרץ הבוטני, שלחופו היא ממוקמת, קפוא. שיא הטמפרטורה המינימלית שנמדדה בחורף היה C °38-.
הטמפרטורה היומית הממוצעת בחודש יולי, שהוא החודש החם בשנה, עשויה להגיע ל- C °20.
משקעים קיימים בכל חודשי השנה, שלג בחורף וגשמים בקיץ. החודשים הגשומים ביותר בשנה הם יולי ואוגוסט.
דאלארנה
ימטלנד (מחוז)
דואואלה
אגנטה פלטסקוג
סליבן (מחוז)
מחוז (אובלסט) סליבן (בבולגרית Област Сливен) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן במזרח מרכז בולגריה, עיר בירתו היא סליבן, שטחו מהווה 3.19% משטח המדינה וכמות האוכלוסין שבו מהווה 2.8% מאוכלוסיית בולגריה.
היסטוריה.