לאחר המלחמה מצא עצמו קאסלריי מעורב ממושכות בנושאי מדיניות פנים דרך תפקידו כמנהיג בית הנבחרים. האהדה הציבורית כלפי הממשלה בכלל וכלפי קאסלריי בפרט התהפכה עם השפל הכלכלי שפרע בעקבות סיומן של המלחמות הנפוליאוניות ונפילת התאוצה הכלכלית שהמלחמה הביאה עימה. הצגת ניסיון חקיקת מס הכנסה הביאה לתסיסה אזרחית וחקיקת חוקי הדגן הותירו את מחירי הדגנים גבוהים באופן מלאכותי. התמיכה בקאסלריי צנחה לאחר שב-1817 נעשה ניסיון התנקשות בחייו של ג'ורג', נסיך ויילס ויורש העצר, שבעקבותיה הושעו כל צווי ההביאס קורפוס ונעשה דיכוי ממשלתי מטעם לורד ליברפול על כל תנועות הרפורמה הפנימיות שאיימו על הסדר המדיני-חברתי-ופוליטי הקיים בבריטניה. יתרה מזאת, שאלת האמנציפציה לקתולים צפה מחדש מעל פני השטח, במיוחד לנוכח מחלתו של המלך ג'ורג' השלישי, שנפטר בסופו של דבר ב-1820.
ב-1819 הגיע הדיכוי הממשלתי לשיאו כאשר בוצע טבח פיטרלו, שבו דוכאה באלימות קשה הפגנה במנצ'סטר נגד מדיניותה הכלכלית של הממשלה ובעד ייצוג הוגן בבחירות לפרלמנט. דעת הקהל זועזעה מהטבח, זעזוע שמצא את ביטויו בפרסומים רבים בעיתונות, על אף שהייתה נתונה לצנזורה מחמירה. כל המאמצים הללו של ממשלת ליברפול נבעו ממאמץ לבלום את התפשטות האידיאלים המהפכניים של המהפכה הצרפתית והרפובליקניזם שהביאה עימה וגרמו להפיכה חלקית של בריטניה למדינת משטרה. הממשלה לעומת זאת שיבחה את דיכויהּ האלים של ההפגנה, וחוקקה שורת חוקים ("ששת החוקים" - six acts) במטרה להגביל את חופש הדיבור, ההתארגנות וההתאספות. כן נעצרו מרבית הדוברים הפוליטיים הרדיקלים באספה, וחלקם, ובהם האנט, הורשעו בהסתה ונידונו לעונשי מאסר. קאסלריי תמך בחקיקות אלו, דבר שרק החמיר את הוקעתו במעגלים חברתיים שונים בציבור.
לנוכח הריחוק בין המלך החדש ג'ורג' הרביעי לרעייתו קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל ניסה קאסלריי להיענות ב-1820 לדרישת המלך החדש ולהביא לביטול חוקי של הנישואים, מהלך שדעת הציבור התנגדה לו בחריפות. מותה של אשת המלך ב-1821 הובילה לסגירת הפרשה מעצמה, אך הפרשה הותירה כתם נוסף בדעת הציבור על קאסלריי. אף על פי כן, נדמה היה כי גם המלך החדש וגם הלורד ליברפול ראו אותו כיורש הנחוץ לראשות הממשלה. בפועל, ליברפול האריך ימים יותר מאשר קאסלריי ונותר בראשות הממשלה עד לפרישתו באופן סופי ב-9 באפריל 1827, כאשר הוא סבל מדימום מוחי וביקש מהמלך לאתר לו מחליף. ביולי הוא סבל מאירוע מוחי נוסף וב-4 בדצמבר 1828 הוא מת. הלחץ הציבורי לרפורמה, שטבח פיטרלו היה אחת מביטויו המובהקים, הוביל כעבור כ-13 שנים מאירוע הטבח לחקיקת חוק הרפורמה של 1832, שביטל את מרבית העיוותים בייצוג הבוחרים בבחירות לפרלמנט, ובהמשך לתיקונים נוספים במשטר.
הידרדרות בריאותו ואחרית.
לנוכח המשברים הרבים שעמד נגדם, קאסלריי לקה בדיכאון, הוא שתה שתייה חריפה באופן כבד, סבל מעודף משקל ולקה בגאוט. נוהג העבודה שלו תואר ככזה שיכול להביא גם ל"התמוטטות בריאותו אפילו של הרקולס". לצד התערערות בריאותו הגופנית, הביקורת וההוקעה הציבורית שלו, כמו גם הרגלי העבודה שלו ותשישותו, הובילו לכך שבריאותו הנפשית נפגעה גם כן. בשנת 1821 הפך קאסלריי, בעקבות מות אביו, למרקיז השני מלונדונדרי. מצבו הגופני החמיר, וב-1822 הוא החל לסבול מבעיות נפשיות, כמו פרנויה והתמוטטות עצבים. אלה החמירו עם הזמן. ב-9 באוגוסט נפגש עם המלך ג'ורג' הרביעי והביע בפניו את הפרנויה שלו כי שוטרים מחפשים אחריו מתוך חשדות שהוא הומוסקסואל וביצע מעשה סדום, דבר שהיה אסור בחוק באותה העת. אין אף הוכחות לחשדות ולהאשמות אלו ובמשך כל חייו נותר קאסלריי נאמן לאשתו אמיליה.
המלך הורה עליו לעצור מעיסוקו הבלתי פוסק בעבודה, להירגע ולנוח. מאוחר יותר באותו היום, חברו הקרוב הדוכס מוולינגטון פגש אותו וקאסלריי שאל את הלה האם ידוע לו על איזשהן עלילות קונספרציה שפועלות להדיח אותו. ולינגטון השיב בשלילה ואמר לו כי עליו לפגוש רופא בדחיפות. אשתו, שהייתה מודעת למצבו הנפשי הקפידה להרחיק מהישג ידו חפצים חדים, כמו תערים לגילוח. בכל זאת, ב-12 באוגוסט, כאשר בבוקר היום הגיע רופא לביתו, הוא התאבד כשחתך את גרונו שלו בסכין לפתיחת מכתבים, עליו הצליח להניח את ידו.
התגובות למותו.
האומה הוכתה בהלם בעקבות התאבדותו של קאסלריי. אפילו יריבו הפרלמנטרי המר מן המפלגה הוויגית, הנרי ברוגהאם , התאבל על מותו: "(אם) תשים את כל האנשים האחרים שלהם (הטורים) יחד בצד אחד (של המאזניים), ואת קאסלריי המסכן בצד השני - הוא גדול מהם בבירור". גורמים רפורמים ורדיקליים ברחבי הממלכה חגגו את מותו. ארון קבורתו נישא בפרלמנט והוא נקבר במנזר וסטמינסטר.
בהלווייתו נכחו ראש הממשלה לשעבר הנרי אדינגטון, ראש הממשלה המכהן הלורד ליברפול, ושני ראשי ממשלה עתידיים: פרדריק רובינסון וארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון. לורד ביירון נתבקש להכין כתובת על קברו של קאסלריי. בסופו של דבר, יריבו מר הנפש ג'ורג' קנינג ירש אותו בהנהגת בית הנבחרים ובתפקיד שר החוץ, ומאוחר יותר, בעקבות פרישתו של הלורד ליברפול, גם עלה לראשות הממשלה. במותו של רוברט סטיוארט ירש אחיו צ'ארלס את התואר של 'הלורד קאסלריי'.
נשיאי מצרים המודרנית
אבסנט
Sympathy for the Devil
Sympathy for the Devil (בתרגום חופשי: "סימפתיה לשטן", או "אהדה לשטן") הוא שיר שבוצע על ידי להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז. השיר נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס יצא לאור ב-6 בדצמבר 1968, בתוך האלבום Beggars Banquet. מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום 32 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים".
הלהקה הקליטה גרסת רמיקס של השיר, אשר יצאה כסינגל ב-2003.
השיר.
השיר מסופר מנקודת מבטו של לוציפר, מבוצע על ידי הסולן של הלהקה מיק ג'אגר. בתחילה עבדו חברי הלהקה על השיר תחת השם "The Devil Is My Name", בטרם נבחר השם הנוכחי.
בריאיון לרולינג סטון אמר ג'אגר: "אני חושב שזה נלקח מרעיון ישן של בודלר, אני חושב, אבל אולי אני טועה. לפעמים כשאני מסתכל על הספרים של בודלר אני פשוט לא רואה את זה. אבל זה היה רעיון שקיבלתי מספרות צרפתית" (1995). היה זה רעיונו של ריצ'רדס להפוך את השיר לסגנון סמבה.
בשיר מציג עצמו השטן ומבקש מהשומעים חמלה ואהדה. השטן מתאר כיצד ליווה את האנושות משחר הבריאה וכי היה אחראי לטרגדיות שונות בהיסטוריה האנושית, בהן רצח ניקולאי השני, קיסר רוסיה, רצח קנדי, מתקפת הבליצקריג במלחמת העולם השנייה ועוד.
לאחר שיצא יצאו לשיר מספר גרסאות, בהן של גאנז נ' רוזס (שהוקלטה לפסקול הסרט ראיון עם הערפד) ושל אוזי אוסבורן.
הפארק הסולארי בסקסוניה
תיאודורה הקדושה מסיחלה
יוהאן ארנסט גליארד
יוהן ארנסט גליארד
יוהן ארנסט גאליארד
מבני קבורה עגולים בפלמחים
באתר פלמחים נתגלה אתר קבורה שנמצאו בו מבני קבורה עגולים מאבן אשר שימשו לקבורת גלוסקמאות מהתקופה הכלקוליתית. האתר התגלה בשנת 2005 במהלך העבודות להקמת מתקן התפלה שורק מצפון לפלמחים.
תיאור האתר.
מבנים אלה, לרוב בצורה עגולה, עשויים אבני גוויל מכורכר מקומי, וקוטרם כשניים עד שלושה מטרים. בתוך המבנים הונחו גלוסקמאות כורכר, אחת או שתיים במספר, אשר שימשו לקבורה משנית של המת. בנוסף נמצאו מבני קבורה בעלי מתאר סגלגל ומלבני. באתר ליד פלמחים נחשפו כ-50 מבנים מסודרים בשורות על שטח מרוצף אבני כורכר, לרוב המבנים פתח מלבני חתום בלוח אבן הפונה לכיוון צפון, בהם נחשפו מצבות ממוקמות בתוך נישות הפונות מזרחה. המבנים, חלקם עגולים וחלקם מלבניים, עשויים מאבן כורכר מקומית. הם מסודרים בשורות ישרות והמרווחים ביניהם רוצפו באבני כורכר קטנות, עובדות המעידות על תכנון מראש של האתר. לפי הממצאים, אתר הקבורה היה פעיל במשך כמה דורות. נחשפו ארבע-חמש שכבות של מבני קבורה, שבתוכם גלוסקמאות מטיפוסים שונים, רובן המכריע עשויות כורכר, וכן מצבות ששולבו בקירות המבנים. באתר אחר ליד שקמים נתגלו מספר מבנים נוספים. ייתכן שכל מבנה שימש כאתר קבורה של משפחה גרעינית.
סימני פולחן נוספים הם כלי חרס שנמצאו בגומחות שנחצבו סמוך למצבות, או בגומחות ששולבו בקיר לידן, במקצת המבנים. על רצפת אחד המבנים, קרוב לאחת המצבות, נמצאו סימנים לשרפה. גם בתוך אחד הכלים שהוצאו מהגומחות היו סימני שרפה. גורזלזני ושותפיו ינסו לברר מה שרפו בו.
תארוך המבנים לתקופה הכלקוליתית נעשה באמצעות הבזיכים שנמצאו באתר. הבזיך מהווה "מאובן מנחה" לתקופה הכלקוליתית. ייחודו של בית הקברות בנוסף למצב השתמרותו, הוא בגילוי מבני אבן לראשונה במישור החוף, שבתוכם קבורות עצמות הנפטרים בגלוסקמות כורכר.
מנהגי קבורה כלקוליתיים ידועים מאתרים רבים בישראל, כגון במערת הקבורה בפקיעין וחדרה. המאפיין העיקרי שלהם הוא קבורה בגלוסקמאות מחומרי גלם שונים, בגדלים ובעיטורים מגוונים.
מדד סקוביל
אובססיה (סרט)
אובססיה (באיטלקית: Ossessione) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1943, המבוסס על הנובלה "הדוור מצלצל פעמיים" מאת ג'יימס מ. קיין. זהו הסרט הראשון של הבמאי האיטלקי לוקינו ויסקונטי, ונחשב בעיני רבים לסרט הנאו-ריאליסטי האיטלקי הראשון.
עלילה.