כתב לאפיפיור כדי להודיע על רצונו לאמץ את הדת הרומית קתולית והזמין נזירים, בעלי מלאכה, סוחרים ואיכרים גרמנים ובני עמים אחרים להתיישב בארצו. אז הגיעו לליטא גם היהודים הראשונים.
מבחינת האבירים הטבטונים התעניינותו של גדימינאס בנצרות לא הייתה אלא אמצעי ערמומי שנועד להגביר את עצמת שלטונו ולהיפטר מהם.
בסופו של דבר, אחרי שהטבטונים הפיצו באירופה שמועות על כך שגדימינאס תומך בפגאנים ואף בנוצרים אורתודוקסים, ב- 1324 ויתר הדוכס על רעיון הטבילה לנצרות הקתולית.
במלחמתו נגד המסדר הטבטוני, כרת גדימינאס בשנת 1325 ברית עם מלך פולין, ולדיסלב הנמוך. בתו אלדונה נישאה לקזימיר, בנו של ולדיסלב. ברית ונישואין אלו הביאו רגיעה בגבול בין פולין ובין ליטא.
ב-10 בפברואר 1326, קואליציית הצבאות של פולין ושל ליטא יצאו במתקפה נגד המרקה החדשה של ברנדנבורג, וכבשו את מבצר מיידזיז'ץ' (Międzyrzecz).
בשנת 1327 זרעו האבירים הטבטונים, מצידם, הרס ואימה ברחבי קויאוויה בפולין, וסאמו גיטיה בתחומי ליטא. בחבל סמוגיטיה, הם השתלטו ביחד עם כוחות מצ'כיה (בוהמיה), על המבצרים החשובים. אך תגובת נגד של המלך הפולני, ולדיסלב הנמוך, שחדר עם צבאו לשטחים שבשליטת המסדר בפרוסיה, הכריחה אותם לסגת לפולין.
בשנת 1331 חיזק גדימינאס את קשריו עם שכן נוסף – על ידי ברית כלולות של אחת מבנותיו עם גאורגי השני, הקניאז של גליציה-ווהלין. אולם מריבה אישית עם ולדיסלב הנמוך הביא לקרע ביחסים עם פולין.
ב-15 בנובמבר 1337 החליט הקיסר לודוויג מבוואריה להעניק לאבירים הטבטונים את כל ארץ ליטא, אבל גדימינאס הצליח להביסם ולגרשם.
בשנת 1340, אחרי מותו של הקניאז גאורגי השני של גליציה-ווהלין, גדימינאס וחתנו, קזימיר השלישי הגדול, מצאו את עצמם בעימות צבאי זה נגד זה למען השליטה ברוס של האליץ'-ולדימיר.
בשנות מלוכתו הגדיל בצורה ניכרת את שטחי מדינתו על ידי סיפוחן של הדוכסויות (קנזאטים) של מינסק, פינסק, טוראוו וויטבסק. סיפח בנוסף את הוויבודאט של פודלסיה המזרחית וחלק מווהלין. השפעתו התפשטה עד לחבלי רוס – קייב, פסקוב, נובגורוד, טוור.
הצליח למנוע מהאבירים הטבטונים להשתלט על ליטא. השכיל לכונן יחסי מסחר עם ערי ליבוניה החברות ההאנזה, כמו ריגה, וייסד ערים רבות.
מדיניות פנימית.
גדימינאס הצטיין בניהול חכם של מדינתו. הגן על הכמורה הקתולית ועל זו האורתודוקסית כאחת, הביא את הצבא הליטאי לרמת יעילות מיטבית לפי אמות המידה של זמנו, הגן על גבולות המדינה באמצעות שרשרת של מבצרים חזקים ובנה טירות רבות בויניוס ובערים אחרות. בתחילה העביר את הבירה לעיר החדשה טרקאי, אך בהמשך קבע שוב את וילניוס כעיר בירה קבועה.
מותו.
גדימינאס נפטר בשנת 1341, ככל הנראה בחודש מאי. משערים כי נרצח, אולי בהרעלה, כחלק מהפיכה. גופתו נשרפה בטקס פאגאני שהתקיים בשנת 1342, ושכלל קרבן בני אדם. משרתו המועדף וכמה עבדים גרמנים נשרפו יחד עם גופתו. עובדה זו מעידה על הישארותו נאמן לחלוטין לדת האלילים הילידית של אבותיו, ועל כך שהעניין שגילה בנצרות הקתולית היה אחיזת עיניים שנועדה לרכוש בני ברית בסכסוכו עם המסדר הטבטוני.
אמנם אומרים שביקש לקרוא לנזירים פרנציסקנים מבוהמיה על מנת להטבילו לפני מותו, אך אלו נרצחו בדרך לליטא וההטבלה לא התקיימה.
לאחר מותו חולקה ליטא בין שבעת בניו שלחמו זה בזה. כתוצאה מההתפלגות כוחם הצבאי והמדיני של הליטאים נחלש
בווילנה ירש אותו בנו השני, יאונוטיס, שלא היה מסוגל להשתלט על אי הסדר שפרץ במדינה, והודח בשנת 1345 על ידי בנו, אלגירדאס.
נשותיו וצאצאיו.
לא ברור כמה נשים נשא גדימינאס. ה"כרוניקה מביכובייץ" מזכירה שלוש נשים: וידה מקורלנד, אולגה מסמולנסק ויאונה (ייבנה) מפולוצק, שהייתה נוצרייה אורתודוקסית ומתה בשנת 1344 או 1345.
רוב ההיסטוריונים והמקורות המודרניים טוענים שאשתו של גדימינאס הייתה ייבנה, בעוד הדמויות של וידה ואולגה מוגדרות כפיקטיביות, מפני שאף מקור מבלד הכרוניקה הנ"ל אינם מציין אותן.
הועלתה גם הטענה שלגדימינאס היו שתי נשים, אחת פאגאנית והשנייה נוצרייה אורתודוקסית. תמכה בטענה השאות רק הכרוניקה "יונגרה הוכמייסטר" משלהי המאה ה-15, המציינת את נרימאנטאס כאח למחצה של אלגירדאס.
היסטוריונים אחרים סומכים בהשערה הזאת בגלל ההחלטה, שנראתה תמוהה בנסיבות אחרות, למנות את בנו האמצעי, יאונוטיס, כיורש. היה ניתן להבין החלטה זו רק אם יאונוטיס היה בנם הבכור של גדימינאס ואשה שנייה.
על פי המסורת, היו לגדימינאס שבעה בנים ושש בנות, ביניהם:
זיוה רודן-שפיר
זיוה רודן-שפיר (באנגלית: Ziva Rodann, נולדה ב-2 במרץ 1933) היא שחקנית ופנטומימאית ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בארצות הברית.
קורות חייה.
נולדה בשם זיוה בלכמן בחיפה, לפני קום המדינה. בישראל פעלה בשם זיוה שפיר.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר היסודי בארץ, ירדה לארצות הברית, לסנט לואיס, בהזמנת דודה, ולמדה שם שלוש שנים בבית ספר תיכון. בתום לימודיה חזרה לישראל והצטרפה לשורות תיאטרון "הבימה". כמו כן, הופיעה בהצגות פנטומימה בתיאטרון הקאמרי לצד שייקה אופיר ועמוס אריכא. השתתפה גם במחזה "תשוקה בצל האילנות" בקאמרי. בשהותה זו בארץ נישאה לבעלה הראשון, יעקב שפירא.
עמוס אריכא אמר עליה כי בתיאטרון הפנטומימה זיווה התגלתה ככישרון מעורר התפעלות. אילו הייתה מתמידה בתחום המרתק הזה הייתה מסוגלת להגיע להישגים משמעותיים ולרכוש שם ברמה בינלאומית.
באוגוסט 1954 זכתה שפיר בתואר "מלכת היין", ובספטמבר באותה שנה אף ייצגה את ישראל במסע שיווקי בארצות הברית לקידום היין הישראלי. באותה שנה הופיעה בסרט "אבן על כל מיל", ובהמשך הופיעה בסרטים "גבעה 24 אינה עונה" ו"ראשים למעלה".
בראשית 1956 עברה להוליווד וחתמה על חוזה בסרטי יוניברסל. בתחילת 1957 שינתה את שמה לזיוה רודן, על שם הפסל אוגוסט רודן. סרטה הראשון בארצות הברית היה סרט האימה "קללת פרעה" של יונייטד ארטיסטס שיצא לבתי הקולנוע בפברואר אותה שנה. כיוון שיוניברסל לא הרבו להשתמש בה בסרטיהם, עם סיום החוזה, חתמה על חוזה עם הבמאי סמואל פולר, במאי 1957. ב-1957 הופיעה במערבון של פולר "Forty Guns". כיוון שהשותפות עם פולר לא קידמה היטב את הקריירה שלה, החלה לעבוד כשחקנית עצמאית, והופיעה בסרטים ובהופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
בגיליון ספטמבר 1958 של מגזין "Scamp" הופיעה בתצלומי עירום. תמונות העירום פורסמו גם בשבועון "העולם הזה" בישראל, והדבר עורר סערה בחברה. באותה שנה הופיעה בתפקיד קטן בסרט "קינג קריאול" בכיכובו של אלביס פרסלי.
בשנת 1959 התפרסמה בזכות הופעתה כאינדיאנית במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" (Last Train from Gun Hill) בהפקתו של האל ואליס ולצידו של קירק דגלאס.
בשנת 1960 הופיעה בסרט "סיפורה של רות" (The Story of Ruth) בתפקיד ערפה, אשתו המואביה של כיליון. בסרט זה השתתפה גם השחקנית הישראלית אילנה עדן.
במהלך קריירת הקולנוע שלה בשנות ה-50 הופיעה בעיקר בתפקידי נשים זרות, כגון זמרת צוענייה בסרט "האחים קרמזוב". היא הופיעה גם בסרטים נוספים, כגון בסרט "שערי סין" לצד נט קינג קול ובסרט "King Creole" לצד אלביס פרסלי (ללא קרדיט).
בשנות ה-60 פרחה הקריירה הטלוויזיונית שלה והיא הופיעה רק במספר מועט של סרטים. בין היתר, הופיעה בעונה הראשונה של הסדרה "באטמן" (ששודרה בין 1966 ל-1968) בתור המלכה נפרטיטי. בשנת 1963 כיכבה בסרט הטלוויזיה "אלכסנדר הגדול" לצד ויליאם שאטנר.
ב-1967 הגיעה לישראל לצורך צילומי סרטו של מנחם גולן "999... עליזה מזרחי".
חיים אישיים.
חייה האישיים האפילו לעיתים קרובות על קריירת המשחק שלה:בתחילת שנות ה-60 נכתב בעיתונות שקיימה קשרים רומנטיים עם כוכבי קולנוע שונים, כגון רופרט אוונס, גרדנר מקיי, לנג ג'פריס וג'ורג' מונטגומרי וגם עם הסופר הנרי מילר.
בשנת 1964 נישאה שוב לריד קימבל (Reid Kimball), מנהל של מרכז גמילה מסמים בסנטה מוניקה, קליפורניה, אך באותה השנה התגרשה ממנו.
בספטמבר 1966 הכירה את איש העסקים הקנדי דייוויד אלן שפלר והשניים התארסו. במהלך שהותה בישראל לצילומי הסרט "עליזה מזרחי", נהרג ארוסה שפלר, בעת שהטיס את מטוסו הפרטי.
באוקטובר 1967 נישאה בשלישית לג'יימס ר. קריץ' (James R. Creech III), שחקן וסופר. היא פרשה מקריירת המשחק, כדי להקדיש את עצמה לחיי משפחה. השניים התגרשו בדצמבר 1975.
בדצמבר 1974 התאזרחה גם כאמריקאית.
בפברואר 1977 נישאה לבעלה הרביעי, פרד ס. מיד (Fred S. Meade), שהיה מבוגר ממנה ב-10 שנים. בעלה נפטר בסוף דצמבר 2002.
מתגוררת בפאלם ספרינגס, קליפורניה.
זיוה רודן
הנפקה ראשונה לציבור
הנפקה ראשונית לציבור (באנגלית: IPO – initial public offering) היא הנפקה בה חברה פרטית מציעה בפעם הראשונה את מניותיה למכירה לציבור. בדרך כלל עושות זאת חברות אשר זקוקות להון כדי להתרחב, תוך שהן בוחרות לגייס אותו מהציבור.
ככלל, גיוס הון יכול להיעשות באמצעות הנפקת סוגים שונים של ניירות ערך: מניות, איגרות חוב ואופציות למניות או איגרות חוב. עם זאת, המונח הנפקה ראשונית מתייחס להנפקת מניות בלבד. רק החזקה בידי הציבור של מניות, לא ניירות ערך אחרים, היא שמגדירה חברה כחברה ציבורית.