סנסקי נולד בעיר מהנוי שבפנסילבניה, ובין השנים 1939–1943 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה הסמוכה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של סנט ג'וזף היה הקלעי המצטיין של כל ליגת המכללות הבכירה, עם ממוצע של 23.4 נקודות למשחק.
עם סיום לימודיו התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית, ולאחר שנה אחת פתח את קריירת המשחק המקצועית שלו בקבוצת "פילדלפיה ספאס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית".
בשנת 1946 הצטרף לפילדלפיה ווריורס, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (אשר הפכה בהמשך לליגת ה-NBA). באותה עונה קלע סנסקי 6.3 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה. לאורך סדרת הגמר מול שיקגו סטאגס היה הקלעי השני של הווריורס (אחרי ג'ו פולקס) עם 11.4 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 24 נקודות במשחק הרביעי. בסיום עונת , לאחר 8 עונות בפילדלפיה, פרש סנסקי ממשחק עם ממוצעים של 7.2 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
קריירת אימון.
בשנת 1955 מונה סנסקי למאמן הראשי של הווריורס, במקומו של אדי גוטליב. את עונת סיימה פילדלפיה עם המאזן הטוב בליגה, הודות ליכולת טובה של שחקניה פול אריזין וניל ג'ונסטון, ובפלייאוף גברה על סירקיוז נשיונלס ופורט ויין פיסטונס בדרך לזכייתה השנייה בתואר האליפות. בשתי העונות הבאות רשמו הווריורס מאזן ניצחונות חיובי, אך לא הצליחו להעפיל שוב לגמר ה-NBA. בסיום עונת עזב סנסקי את הקבוצה, ומאז לא שב לאמן.
ב-25 ביוני 2001 נפטר סנסקי כתוצאה ממחלת הסרטן, בגיל 79.
סקיי (ראפר)
אברהם ארואטי
אברהם ארוּאֶטי הוא חוקר ספרות, שירה ופילוסופיה של יוון ורומא ומתרגם מיוונית עתיקה ומלטינית.
ביוגרפיה.
השלים בהצטיינות יתרה תואר שני בלימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב. מלמד יוונית עתיקה ולטינית באוניברסיטת תל אביב ותרבות יוון ורומא במכללת שנקר.
בשנת 2017 זכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית על הישגיו בתרגום יצירות יוון ורומא לעברית.
בשנת 2018 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת על תרגומו השירי לאפוס ארגונאוטיקה מאת אפולוניוס איש רודוס.
קירי (סדרת טלוויזיה)
קירי (באנגלית: Kiri) היא מיני-סדרת טלוויזיה דרמת פשע בריטית בכיכובה של שרה לנקשייר. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ 4 הבריטי מ-10 עד 31 בינואר 2018.
תקציר עלילה.
עלילת הסדרה מתרחשת בעיר בריסטול. הסיפור עוסק בחטיפתה של ילדה שחורה בת תשע, קירי אקינדל (פליסיה מוקאסה). קירי חיה במשפחת אומנה אצל ג'ים ואליס וורנר (סטיבן מקינטוש וליה ויליאמס) יחד עם בנם בן העשרה סיי (פין בנט). בני הזוג וורנר הם לבנים בני המעמד הבינוני שקיבלו את קירי בגיל ארבע, והם מתכוונים לאמץ אותה באופן רשמי. מרים גרייסון (לנקשייר) היא עובדת סוציאלית בגיל העמידה שמטפלת בקירי. הבוסית שלה היא ג'ולי ברנט (קלייר ראשברוק). מרים לוקחת את קירי פעם בחודש לביקור בביתם של סבא שלה, טובי אקינדל (לוסיאן מסאמטי) ואשתו השנייה, רושל. לראשונה היא משאירה את הילדה בבית הסב ללא פיקוח. אביה בן ה-28 של קירי נתניאל (פאאפה אסיידו) הוא אדם אלים, סוחר סמים ומורשע לשעבר. יש לו עבר של אלימות קשה והוא אינו מורשה ליצור קשר עם קירי.
פרק 1.
מרים מחליטה לאפשר לטובי ביקור של קירי ללא פיקוח. אחרי שמרים מביאה את קירי אל ביתו של טובי, קירי נעלמת. במהלך חיפוש של המשטרה מתגלה גופתה של קירי בבריסטול דאונס. נתניאל בורח מהמשטרה, שחושדת בו בחטיפה וברצח של הילדה. התקשורת מסקרת את המקרה בצורה בולטת, ואנשי התקשורת ניגשים אל מרים כשהם מגלים מה היה תפקידה בו. הממונים עליה חוקרים אותה ואחר כך היא מושעית מעבודתה. מפקחת בילוש מביאה את טובי לחדר המתים כדי לזהות את הגופה.
פרק 2.
טובי מחפש את נתניאל ומוצא אותו בבית בושת. נתניאל אומר לטובי שהוא לא הרג את קירי. טובי אומר לבני הזוג וורנר שהוא רוצה לארגן את הלוויה יחד איתם, ולקבור את הילדה בחצר הכנסייה בטקס נוצרי. הם מתנגדים לכך בשל היותם אתאיסטים. גם סיי הופך להיות חשוד. מרים אומרת לאנשי התקשורת שהיא עשתה את המעשה הנכון בנוגע לקירי.
פרק 3.
השוטרים עוצרים את נתניאל בביתו של טובי. אבל מתברר שאחרי שנתניאל חטף את קירי, השניים נפרדו. סיי משקר לגבי מקום הימצאו ביום החטיפה, והוריו חושדים בו שהוא הרג את קירי.
פרק 4.
נתניאל מואשם ברצח קירי. סיי מאשים את אביו ג'ים בהריגתה. ג'ים מכחיש כל קשר לכך, אבל לבסוף הוא נשבר, ומתוודה על כך שהיה עם קירי באותו היום - היא ברחה ממנו, נפלה וראשה נחבט באבן.
קבלה.
הסדרה התקבלה היטב בקרב מבקרי הטלוויזיה. עם זאת היא גררה ביקורת מצד עובדים סוציאליים, שטענו שהתוכנית מציגה את המקצוע באור שלילי, ואמרו שמפירי חוק לא כשירים כמו מרים לא היו נשארים זמן רב בעבודתם.
מייקל מקיין
מייקל מקיין (באנגלית: Michael McKean; נולד ב-17 באוקטובר 1947 בארצות הברית) הוא מוזיקאי, שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
מקיין נולד בניו יורק לרות', ספרנית, וגילברט, ממייסדי חברת התקליטים "דקה". הוא גדל בעיירה סי קליף שבמחוז נסאו על האי לונג איילנד שבמדינת ניו יורק.
ב-1967 היה חבר בלהקת הבארוק פופ "The Left Banke" .
ב-1970 נישא לסוזן ראסל. מקיין וראסל הביאו לעולם שני ילדים והתגרשו ב-1993.
ב-1999 נישא לזמרת-היוצרת והשחקנית אנט אוטול.
ב-2004 זכה השיר "A Mighty Wind" שכתב יחד עם יוג'ין לוי וכריסטופר גסט בפרס גראמי בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה חזותית" .
יחסי יפן–רוסיה
היחסים בין רוסיה ליפן הם המשך מערכת היחסים של יפן עם ברית המועצות משנת 1917 עד 1991, ועם האימפריה הרוסית משנת 1855 עד 1917. מבחינה היסטורית, שתי המדינות ניהלו יחסים לבביים עד שהתנגשות של שאיפות טריטוריאליות באזור מנצ'וריה שבצפון מזרח סין הובילה למלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904, שהסתיימה בניצחון יפני שתרם להיחלשות המונרכיה ברוסיה. יפן התערבה אחר כך במלחמת האזרחים ברוסיה משנת 1918 עד 1922, ושלחה כוחות למזרח הרחוק ולסיביר הרוסית. אחריה הגיעו סכסוכי גבולות בין ברית המועצות החדשה לאימפריה של יפן לאורך שנות השלושים. שתי המדינות חתמו על הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני בשנת 1941, אף על פי שהממשלה הסובייטית הכריזה מלחמה על יפן בכל זאת באוגוסט 1945, ואף פלשה למדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו וכן תפסה את האיים הקוריליים שמצפון ליפן. שתי המדינות סיימו את מצב המלחמה הרשמי שלהן עם ההצהרה המשותפת הסובייטית-יפנית משנת 1956, אך נכון לפברואר 2019 לא פתרו את המחלוקת הטריטוריאלית הזו של הבעלות על האיים הקוריליים.
סקר דעת קהל משנת 2018 שפרסם מרכז לבדה הרוסי מראה כי 61% מהרוסים הם בעלי השקפה חיובית על יפן, כאשר 20% מביעים דעה שלילית. על פי מרכז המחקר פיו לשנת 2017, 64% מהיפנים רואים את רוסיה בצורה שלילית, לעומת 26% שרואים אותה בצורה חיובית. אנשים בגילאי 50 ומעלה נוטים הרבה פחות להשקפות חיוביות ברוסיה (16%) בהשוואה לאלה שבין 18 ל-29 (53%). עם זאת, ממשלת יפן רואה ברוסיה שותף חשוב לביטחון ואיזון נגד סין וקוריאה הצפונית באזור. מסיבה זו, מאז תחילת המשבר באוקראינה וסיפוח קרים ב-2014, המשיכה יפן לנהל קשרים עם רוסיה על אף הסנקציות על ידי בעלות ברית המערב של יפן. ממשלות שתי המדינות התאמצו להגדיל את היחסים, כולל השקעות יפניות ברוסיה, שיתוף פעולה צבאי, וארגנו שנת חילופי תרבות בין רוסיה ליפן לשנת 2018.
היסטוריה.
הנווט הרוסי אדם לקסמן נשלח על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה להחזיר את היבשה היפנית דאיקוקויה קיידיי ליפן. הדיפלומט הרוסי ניקולאי רזאנוב הוזמן על ידי אלכסנדר הראשון כשגריר רוסיה ביפן לסכם הסכם מסחרי, אך מאמציו סוכלו על ידי ממשלת יפן.
עידן הצאר (1855–1917).
יחסים דיפלומטיים ומסחריים בין שתי האימפריות כוננו משנת 1855 ואילך. יפן ורוסיה השתתפו בדיכוי מרד הבוקסרים בסין. היחסים היו מינימליים לפני 1855, לרוב הם היו ידידותיים משנת 1855 עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, ואז הפכו לעוינים בשל מעמדה של קוריאה. שתי המדינות לחמו על השליטה במנצ'וריה וקוריאה, אשר הסתיימו בניצחון יפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905.
העידן הסובייטי 1917–1991.
היחסים בין ההשתלטות הקומוניסטית בשנת 1917 לבין התמוטטות הקומוניזם בשנת 1991 נטו להיות עוינים. יפן שלחה כוחות כדי להתנגד לנוכחות הבולשביקית במזרח הרחוק ברוסיה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אך עזבה ללא כל רווח טריטוריאלי. שתי המדינות השתייכו למחנות מנוגדים במלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה. בנוסף, עימותים טריטוריאליים על האיים הקוריליים ודרום סחלין היו מקור מתמיד למתח.
ליחסי יפן–ברית המועצות יש שורשים היסטוריים עמוקים, אשר ראשיתם מתקופת התחרות של האימפריה היפנית והאימפריה הרוסית השליטה בצפון מזרח אסיה. ממשלת ברית המועצות סירבה לחתום על הסכם השלום משנת 1951, ומצב המלחמה בין ברית המועצות ליפן התקיים מבחינה פורמלית עד 1956, אז הסתיים על ידי ההצהרה המשותפת סובייטית-יפנית משנת 1956, אולם הסכם שלום רשמי עדיין לא נחתם. המעכב העיקרי לשיפור היחסים בין ברית המועצות ליפן בתקופה שלאחר המלחמה היה המחלוקת הטריטוריאלית על האיים הקוריליים, הידועים כשטחי "הצפון" ביפן.
התקופה שלאחר ברית המועצות (1991–1999).