הצבע הכללי משתנה בין חיה לחיה, מצהבהב-בהיר עד לחום-אפור כהה. הפנים בהירות יותר. לזכרים צווארון מסולסל לבן וציצית גב. לזכרים שתי קרניים מעוקלות. אורך הקרניים יכול להגיע עד 190 ס"מ. זכרים משתמשים בקרניהם כדי להתחרות אחד בשני. לנקבות יש קרניים גם כן, אך הן קטנות בהרבה מאלו של הזכרים.
הארגאלי חיים בעדרים של 2 עד 100 פרטים, המופרדים לפי מין, חוץ מבעונת ההזדווגות. דווח על עדרים נודדים, במיוחד זכרים. הודות לרגליהם הארוכות, עדרים יכולים לנוע במהירות ממקום למקום. הם נוהגים לחיות בגובה רב יותר בקיץ.
יתושעשיים
יתושעשיים (שם מדעי: Psychodidae) היא משפחת יתושים המאופיינת בכנפיים שעירות ומעורקות.
בישראל מתקיימות שתי תת-משפחות. בני תת-המשפחה Psychodinae נוהגים לחיות בסביבות לחות (באנגלית הם נקראים זבובי כיור) ולכן ניתן לראותם לעיתים חודרים לחדרי השירותים או האמבטיה בבית מגורים. הבוגרים ניזונים מלשד, צוף או שאינם ניזונים כלל ולכן תת-משפחה זו מכונה לפעמים "יתושעשיים שאינם עוקצים". מבנה הכנפיים של ה-Psychodinae ייחודי ומשווה להם מראה דמוי עש, ומכאן שמה של המשפחה.
ליתושעשים מבנה שערות מיוחד המונע מהם להירטב. גופם, ואף כנפיהם, מכוסים שערות קצרות וצפופות וביניהן מעט שערות ארוכות. טיפות מים גדולות הפוגעות בשערות הארוכות שומרות על צורתן העגולה ומחליקות מן החרק כמעט מבלי להרטיב את גופו. לעומתן, טיפות קטנות במיוחד, החודרות בין השערות הגדולות אינן נוגעות בגוף החרק בשל צפיפות השערות הקטנות. במצב של לחות גבוהה שבו מתעבות על השערות טיפות יכול היתושעש לצאת למעוף קצר שבו נפנוף הכנפיים ינער את המים מהן.
בני תת-המשפחה Phlebotominae הם יתושעשיים עדינים וקטנים הכוללים את הסוג "בקה" (המכונה בשפה עממית "זבוב החול"), שעקיצתו מטרידה ואף עלולה להעביר מחלות כדוגמת שושנת יריחו.
ווסטוק (אגם)
אגם ווסטוק (באנגלית: Lake Vostok ברוסית: восток) הוא האגם התת-קרחוני הגדול ביותר. האגם נמצא ביבשת אנטארקטיקה, מתחת לתחנת המחקר ווסטוק. שטחו של האגם 15,690 קמ"ר. אורכו של האגם 250 ק"מ ורוחבו 50 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר, עומקו הממוצע הוא 344 מטרים. האגם נחשב לאגם העתיק והטהור ביותר בכדור הארץ מכיוון שהוא מבודד כ-420,000 שנה. האגם שוכן כ-4,000 מטר מתחת לפני השטח של מדף הקרח המרכז-אנטארקטי.
האגם התגלה בשנת 1996 על ידי צוות מחקר של מדענים רוסים ובריטים. במאי 2005 התגלה אי קטן במרכז האגם. בדיקות בחלקו העליון של האגם העלו שגילו כ-420,000 שנים.
טמפרטורת המים עומדת על 3°C-. המים אינם קופאים בגלל הלחץ שמפעילות שכבות הקרח שמכסות את האגם.
קידוח לתוך הקרח.
בשנות ה-70, קדחה ברית המועצות לעומקים של בין 500 ל-952 מטר אל תוך הקרח, כדי ללמוד על התרכבות איזוטופ החמצן עם הקרח, מחקר שהראה, כי הקרח מתקופת הקרח האחרונה נמצא בעומק של כ-400 מטר. לאחר מכן נקדחו עוד שלושה חורים: ב-1984, חור 3G הגיע לעומק סופי של 2,202 מטרים, ב-1990, חור 4G הגיע לעומק סופי של 2,546 מטרים וחור 5G הגיע לעומק של 2,755 מטר. לאחר חידוש הפעילות בתחנה, המשיך הקידוח בחורף 1995. ב-1996 הפסיק הקידוח בעומק של 3,623 מטר, בעקבות בקשה של הוועדה למחקר אנטארקטיקה, שהביעה דאגה לזיהום אפשרי של אגם ווסטוק. הקידוח לעומק הקרח חדר דרך ארבע תקופות קרח לאורך תקופה של 420,000 שנים.
למשך זמן מה, הייתה זו נקודת הקידוח היחידה שחפרה דרך מספר תקופות קרח. בשנת 2004, קידוח במסגרת פרויקט אירופאי, חדר לעומק רב יותר ולתקופה קדומה יותר. הקידוח נעצר כ-130 מטרים מעל לאגם ווסטוק.
ב-5 בפברואר 2012, לאחר עשרים שנות קידוח, צוות של מדענים רוסים מסר כי השלים את הקידוח העמוק ביותר אי פעם בליבת הקרח, כשקדח לעומק של 3,768 מטר.
מרושואשארהי
גלריית דגלי מדינות עבר
גלריית דגלי מדינות מן העבר: דגלים של מדינות שדגליהן השתנו, או שהן אינן קיימות עוד.
תוכן עניינים: א ב ג ד ה ו ז ח ט י כ ל מ נ ס ע פ צ ק ר ש ת
אלקטרוסטטיקה
אלקטרוסטטיקה הוא התחום בפיזיקה העוסק בחקר תופעות הקשורות במטענים חשמליים שאינם נעים (סטטיים).
מאז העת העתיקה ידוע כי חומרים מסוימים מושכים גופים קלים לאחר שמשפשפים אותם. אחד החומרים הללו הוא ענבר. שמו של הענבר ביוונית, "ήλεκτρον" (אלקטרון), הוא מקור שמם של תופעות ותחומים רבים במדעי הטבע. תופעות אלקטרוסטטיות נגרמות בשל הכוחות שמפעילים המטענים החשמליים זה על זה. כוחות אלו מתוארים על ידי חוק קולון. אף שהכוחות האלקטרוסטטיים נראים חלשים בראיית מאקרו, הכוח החשמלי הפועל בין אלקטרון לפרוטון, שיחד יוצרים אטום מימן, גדול ב-40 סדרי גודל מהכוח הגרביטציוני הפועל ביניהם.
הכוח formula_1 שמפעיל מטען Q על מטען בוחן q פרופורציונלי לגודל מטען הבוחן. במילים אחרות, ניתן לתאר את הכוח החשמלי על ידי formula_2, כאשר formula_3 הוא השדה החשמלי.
תקפות הקירוב האלקטרוסטטי מתבססת על ההנחה שהשדה החשמלי הוא שדה משמר (אי-רוטציוני): formula_4. מתוך הצבת תוצאה זו בחוק פאראדיי ניתן להסיק את היעדרם של שדות מגנטיים משתנים בזמן: formula_5. במילים אחרות, האלקטרוסטטיקה אינה עוסקת רק במצבים בהם אין שדה מגנטי או זרם חשמלי. במקום זאת, היא עשויה לעסוק במצבים בהם השדות המגנטיים או הזרמים החשמליים קיימים, אך הם קבועים בזמן.
יוהאן גוטפריד ולתר
יוהאן גוטפריד ולתר (בגרמנית: Johann Gottfried Walther; 18 בספטמבר 1684 – 23 במרץ 1748) היה תאורטיקאי מוזיקה, נגן עוגב, מלחין ולקסיקוגרף גרמני של תקופת הבארוק. תקופת חייו הקבילה כמעט במדויק לזו של יוהאן סבסטיאן באך, ויתר על כן, ולתר היה גם דודנו של המלחין המפורסם.
חייו.
ולתר נודע בעיקר כמי שקיבץ וערך את "הלקסיקון המוזיקלי" (בגרמנית: "Musicalisches Lexicon"; לייפציג 1732), מילון ענקי למוזיקה ולמוזיקאים. לא זו בלבד שהיה זה המילון הראשון למונחי מוזיקה בשפה הגרמנית, אלא שהוא היה הראשון אשר הכיל הן מונחים והן מידע ביוגרפי על מלחינים ומבצעים עד לראשית המאה ה-18. בסך הכל מגדיר הלקסיקון המוזיקלי יותר מ-3,000 מונחים מוזיקליים; נראה כי ולתר הסתמך על יותר מ-250 מקורות נפרדים לאיסוף החומר ללקסיקון, ביניהם מסות תאורטיות מראשית הבארוק ותקופת הרנסאנס. כמקור החשוב ביותר למילון השתמש ולתר בכתביו של יוהאן מאתזון, הנזכר יותר מ-200 פעמים.
מידע נוסף על ולתר אפשר למצוא בספר "Musica Poetica" מאת דיטריך בארטל. בעמוד 22 מצטט בארטל את הגדרתו של ולתר ל"מוזיקה פואטיקה", או רטוריקה מוזיקלית:
ולתר היה מורו למוזיקה של הדוכס יוהאן ארנסט מזקסן-ויימאר. ב-1708 כתב עבור הדוכס הצעיר ספר לימוד בשם "Praecepta der musicalischen Composition". הספר נותר בכתב יד עד להוצאתו לאור בידי פטר בנארי (לייפציג 1955). כמלחין לעוגב התפרסם ולתר בעיבודיו לקונצ'רטי של מלחינים איטלקים וגרמנים בני תקופתו. הוא ערך עיבודים לקונצ'רטי של אלבינוני, ג'נטילי, טאלייטי, טורלי, ויוואלדי וטלמן. יצירות אלה שימשו את יוהאן סבסטיאן באך בבואו לכתוב את עיבודי ויוואלדי המפורסמים שלו. בתפקידו כנגן העוגב של העיר ויימאר כתב ולתר 132 פרלודים לעוגב, המבוססים על מלודיות כוראליות לותרניות. מורשתו כוללת גם מוזיקה חופשית לכלי מקלדת.
נוביליטאס
נוביליטאס (לטינית: Nobilitas) הייתה העלית של האצולה הרומאית.
מקורה של הנוביליטאס הוא בהסרת כל הגבלות הכהונה במגיסטראטות, שהוטלו על הפלבס למן ייסוד הרפובליקה בשנת 509 לפנה"ס, ההיתר שניתן לפלבאים לכהן בקונסולאט בשנת 367 לפנה"ס יביא בסופו של דבר להתפתחות הנוביליטאס שהיא האצולה הפטריקית-פלבאית.
אין במחקר המודרני או במקורות העתיקים הסכמה או הגדרה ברורה באשר לחברות בנוביליטאס, מוסכם על הכל שכל מי שאחד מאבותיו כיהן כמגיסטראט השתייך לנוביליטאס אולם המחלוקת היא על איזה כהונה מקנה את כרטיס הכניסה אליה. מתיאס גלצר סבור שכל מי שאחד מאבותיו היה דיקטטור, טריבון קונסולארי או קונסול השתייך לנוביליטאס מנגד יש ראייה שבזמנים קדומים סף ההשתייכות היה יותר נמוך ורק על הגדלת מספר המגיסטראטות הוא הועלה לסף שגלצר הציע. תאודור מומזן הציע הגדרה אלטרנטיבית לפיה את הנוביליטאס הרכיבו כל המשפחות שבשלב מסוים אחד מבניהם כיהן כמגיסטראט קורולי או היו ממוצא פטריקי אולם הגדרה זאת נדחתה לטובת הגדרתו של גלצר.
הנוביליטאס לא היו חוג סגור וכל אדם חדש שהיה הראשון ממשפחתו שנבחר לקונסול התקבל לשורותיהם. בעבר עלייתם של אנשים חדשים לקונסולאט היה מקובלת אולם למן המאה השנייה לפנה"ס כאשר הנוביליטאס יכלו להעמיד שני קונסולים בכל שנה ההעפלה לפסגת מסלול המשרות נעשתה קשה יותר ויותר לאנשים חדשים והנוביליטאס נהגו לזלזל בהם. גם הבוחרים אספת הקנטוריות נהגו להצביע באופן דומה ולעיתים רחוקות בחרו באדם חדש לקונסולאט.
הנוביליטאס שימרו את האחיזה שלהם במדינה הרומאית במשך כל תקופת הרפובליקה האמצעית והמאוחרת, הם ראו את הכהונה בקונסולאט כזכות שניתנה להם מתוקף מעמדם הרם וקיקרו היטיב לתאר את דרך חשיבתם שכינה אותם "קונסולים מן העריסה". הקונסולים לשעבר גם היווה את האליטה של הסנאט ובין הנוביליטאס התקיים דירוג של בכירותם על ידי מספר הקונסולים שכל משפחה העמידה.