מסופר כי למפל "היה דמות מרכזית בארגון קונצרטים סימפוניים של תזמורות אד־הוק בתל אביב בשנים 1927–1929. בהיעדר אולם קונצרטים בגודל מתאים ערך למפל את הקונצרטים על במת קרשים, וקהל שהגיע ל־3,000 מאזינים ישב על גבעת החול (שעליה הוקם לימים "בית העם").
למפל ידוע במיוחד בשל הלחן שכתב לשיר "דני גיבור" ("פרח נתתי לנורית"), למילותיה של מרים ילן שטקליס.
נפטר בשנת 1987, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
דְזֵה אבחזית (Ӡ, ӡ) היא אות באלפבית הקירילי, המשמשת בשפה האבחזית. אות זו מייצגת עיצור מכתשי, מחוכך שורק, קולי /ʣ/. ב-1937 נדחתה הצעה להכניס אות זו לאלפבית הרוסי.
אות זו מבוססת על האות הקירילית З (זֵה).
ד'ה (Ҙ, ҙ), או זה עם סדיליה, היא אות באלפבית הקירילי שמשמשת בשפה הבשקירית. האות מייצגת עיצור שיני, חוכך, קולי /ð/, כצרוף Th במלה האנגלית This.
קודלי חזיר
1917 ברוסיה
1917 ברוסיה הייתה שנה ה-304 ואחרונה של שליטת שושלת רומנוב במדינה. במהלך השנה התרחשה מהפכת פברואר שגרמה לסיום המונרכיה במדינה ומהפכת אוקטובר שהביאה את ולדימיר לנין לשלטון.
תורמוס צר עלים
תורמוס צר עלים (שם מדעי: "Lupinus angustifolius") הוא מין צמח בסוג תורמוס הגדל בר באירואסיה וצפון אפריקה, והוא מין פולש באוסטרליה וצפון אמריקה. במדינת ישראל תורמוס צר עלים הוא ערך טבע מוגן.
תפרחת הצמח היא בצבע תכלת בהיר. רוחב עלעליו אינו עולה על 5 מ"מ, צרים באופן בולט לעין, ושעירים פחות מאשר במיני התורמוס האחרים בישראל.
תורמוס צר עלים גדל בישראל באזור השרון, על אדמת חמרה ועל בזלת ברמת הגולן, ונמצא אף בעמק ירדן עליון ובשפלה.
סילביה ביץ'
סילביה ביץ' (באנגלית: Sylvia Beach; 14 במרץ 1887 - 5 באוקטובר 1962) הייתה מוציאה לאור ואשת חברה פריזאית, שעיקר פרסומה נבע מהיותה המוציאה לאור של הרומן יוליסס בשפה האנגלית, בשנת 1922.
שנותיה הראשונות.
ביץ', אמריקאית במקורה, נולדה בבולטימור, מרילנד, בשם ננסי וודברידג' ביץ'. ב-1901 עברה משפחתה להתגורר בצרפת בשל מינויו של אביה, שהיה כומר פרסביטריאני, לתפקיד בכנסייה האמריקנית בפריז. המשפחה חזרה לארצות הברית ב-1905. ביץ' המשיכה לבקר באירופה ואף התגוררה שנתיים בספרד. לקראת תום מלחמת העולם הראשונה החלה ללמוד בפריז ספרות צרפתית מודרנית, והפכה לחובבת של צרפת ותרבותה.
ב-1917 הכירה את אדריאן מוניה, שהייתה בעלת חנות הספרים "בית ידידי הספר" (La Maison des Amis des Livres ) - חנות לספרים בצרפתית בפריז. מוניה עודדה אותה לפתוח חנות לספרים באנגלית וב-1919 פתחה ביץ' את "שייקספיר אנד קומפני" ברחוב אודאון שבגדה השמאלית. את החנות מימנה באמצעות כספים שלוותה מאמה. אדריאן מוניה הייתה בת זוגה של ביץ' עד להתאבדותה ב-1955.
פריז של שנות העשרים הייתה אבן שואבת לסופרים, מוזיקאים ואנשי רוח, שנקראו לעיתים הדור האבוד. ביץ' התוודעה לרבים מהם ובהם גרטרוד שטיין, אנדרה ז'יד, עזרא פאונד, ארנסט המינגוויי, ופרנסיס סקוט פיצג'רלד ואף דאגה לערוך ביניהם היכרויות ומפגשים חברתיים, חלקם בחנות הספרים שלה.
ארנסט המינגוויי כתב על "שייקספיר אנד קומפני" שהוא "מקום חמים ונעים עם תנור חימום גדול בחורף, שולחנות ומדפי ספרים, ספרים חדשים בחלון ותמונות של סופרים מפורסמים, מתים וחיים, על הקירות... לסילביה היו פנים מלאות חיים ומעוצבות בקווים חדים...מעולם לא הכרתי מישהו שהיה יותר נחמד אלי."
את ג'יימס ג'ויס הכירה ביולי 1920. ג'ויס, שהגיע רק חודש קודם לכן לפריז, כבר קנה לעצמו שם בזכות דבלינאים ודיוקן האמן כאיש צעיר. במפגש חברתי בביתו של המשורר הצרפתי יהודי אנדרה ספייר פנתה סילביה ביץ', שהעריצה את הסופר, אל ג'ויס בשאלה "האם זה הוא ג'יימס ג'ויס הגדול?" ונענתה בחיוב. ביץ' סיפרה לג'ויס על חנותה (בה מכרה גם מיצירותיו) והוא הגיע עד מהרה לביקור, שלאחריו נרקמו ביניהם יחסי ידידות.
הוצאת יוליסס לאור.
עד דצמבר 1920 סיים ג'ויס את כתיבת הפרק החמישה-עשר של יוליסס, "", שהוא גם הארוך ביותר בו, והחל בכתיבת שלושת הפרקים האחרונים. סיום הספר נראה באופק, אך הסיכויים להוציאו לאור בארצות הברית או בבריטניה נראו קלושים, לאור הצלחת התביעה במשפט שהתנהל בתחילת 1921 נגד המגזין "ליטל רוויו" שפרסם קטעים מיוליסס. בעקבות פגישה שארגנו ביץ' ומונייה לג'ויס עם הסופר והמבקר ולרי לרבו, קרא האחרון קטעים מיוליסס והביע את התפעלותו ונכונותו לעזור בהוצאת הספר לאור.
ביץ' שאלה את ג'ויס אם יאות לתת בידיה את מלאכת ההוצאה לאור, והסופר, שבע אכזבות ממאבקי ההוצאה לאור של ספרו "דבלינאים", הסכים. ביץ' החליטה להוציא את הספר באלף עותקים ובמחירים גבוהים. מתוכם, 100 הודפסו על נייר משובח במיוחד ונמכרו בחתימת הסופר במחיר של 350 פרנק לעותק - מחיר יקר מאוד באותם הימים. מרבית העותקים נמכרו ב-150 פרנק לעותק, מחיר לא זול לזמנו.
את צבע הכריכה - כחול ולבן - בחר ג'ויס עצמו על פי צבעי דגל יוון.
ב-2 בפברואר 1922 יצא הספר לאור, לא מעט בשל התעקשותה של ביץ' להעניק לג'ויס את העותק הראשון ביום הולדתו הארבעים של הסופר. היא השקיעה מאמצים רבים בתהליך, שהיה כרוך בתיקונים והגהות רבות של מאות עמודי הספר. לאחותה כתבה: "יוליסס יהפוך את החנות שלי למפורסמת".
השנים שאחרי.
בשנות השלושים, עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי, נקלעו עסקי הספרים של ביץ' להפסדים. ב-1936 שקלה לסגור את חנותה, אולם תמיכה שקיבלה מידידיה הרבים סייעה בידה להחזיק מעמד עד הכיבוש הנאצי של פריז. בסוף 1941 נאלצה לסגור, ואחסנה את ספריה בדירת מסתור. היא נעצרה על ידי הנאצים, בשל היותה אזרחית אמריקאית, ושהתה כשישה חודשים במעצר.
לאחר שחרור פריז ב-1944, לא שבה ביץ' לעסקי הספרים. לאחר שבת זוגה, מונייה, התאבדה ב-1955, כתבה ספר זכרונות על פריז שבין שתי מלחמות העולם. היא חיה בפריז עד מותה ב-1962, ונקברה בפרינסטון, ארצות הברית.
ב-1951 פתח ג'ורג' ויטמן, אמריקאי שהיה בקשרי ידידות עם ביץ', חנות ספרים בפריז בשם מיסטרל. סילביה ביץ' הורישה לו במותה את ספרייתה הפרטית. ב-1964 שינה ויטמן את שמה של החנות ל"שייקספיר אנד קומפני", ולזכרה קרא לספרייה שבקומה הראשונה "ספריית סילביה ביץ'". וייטמן קרא לבתו, שנולדה ב-1981, סילביה ביץ'. סילביה ביץ' וייטמן היא כיום הבעלים של החנות שנמצאת במקום אחר ממקומה של החנות המקורית.
תסמונת קליין-לוין
תסמונת קליין-לוין (באנגלית: Kleine-Levin Syndrome או בקיצור KLS; ידועה גם בשם תסמונת היפהפייה הנרדמת Sleeping Beauty Syndrome), היא מחלה נוירולוגית נדירה ומסובכת המאופיינת על ידי התקפים הנמשכים בין מספר ימים למספר שבועות, בהם החולים מציגים ישנוניות קיצונית המלווה בהפרעות קוגניטיביות והתנהגותיות, בהפרעות אכילה כפייתית ובדחף מיני מוגבר.
הגדרה ותיאור התסמונת.
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1925 על ידי ויילי קליין ואומתה על ידי מקס לוין ב-1929, והיא תוקפת בעיקר נערים זכרים בתקופת ההתבגרות. בתחילתו של התקף, החולה נהיה ישנוני מאוד וסובל מהיפרסומניה, כאשר הוא מתעורר רק על מנת לאכול או להתפנות.
במהלך ההתקף, בשעות בהם החולה ער, התנהגותו שונה לחלוטין מאשר כאשר הוא לא תחת התקף, ומאופיינת בהתנהגות ילדותית, בלבול, אי התמצאות בסביבה, חוסר אנרגיה, אפתיה ותוקפנות.
התקפי סינדרום קליין-לוין מחזוריים. כאשר ישנם, סימפטומי המחלה מופיעים במשך ימים, שבועות ואפילו חודשים, במהלכם כל הפעילויות היומיומיות הנורמטיביות מופסקות. החולים אינם מסוגלים ללכת לבית הספר, לעבוד או לדאוג לעצמם. רובם מרותקים למיטה, עייפים ולא מתקשרים עם הסביבה אפילו כאשר הם ערים. עם זאת, לא כל חולי תסמונת קליין-לוין מציגים את כל התסמינים ובאותה החומרה.
משך הזמן בין התקף להתקף יכול להמשך בין שבוע למספר שנים, בהם החולה אינו חש אף אחד מהתסמינים והם יכולים לצוץ מחדש בכל זמן ובלי תסמינים מקדימים. בין ההתקפים, החולים מציגים תפקוד תקין, בריאות תקינה ואין אזכור להתנהגות לקויה כזו או אחרת. המחלה יכולה להופיע כעבור מספר שנים ואפילו עשור כאשר החולה משוכנע שנרפא.
כיום אבחון המחלה, הטיפול בה וההבנה של המנגנונים הביולוגיים המניעים אותה עדיין לוקים בחסר.
בשנת 2005 נעשה הסקר המקיף הגדול ביותר שנעשה עד כה במחלת תסמונת קליין-לוין. נאספו מחקרים שונים, מאמרים ונתונים מפרק זמן של 40 שנה (1962-2004) וסה"כ של 186 חולים מאזורים גאוגרפיים שונים כולל אמריקה, אירופה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה. מסקירה זו עולה כי שכיחות התסמונת באזורים אילו היא 2-10 חולים למיליון.
גיל הופעת תסמונת קליין-לוין הוא 8.5 ± 16.9 שנים, עם חציון של 15 שנה וטווח של גיל 4 ועד גיל 82.
המחלה נמשכת בין חצי שנה ל-41 שנים כאשר בממוצע נמשכת המחלה 8 שנים. הגיל הממוצע בו הפסיקו הסימפטומים לחלוטין הוא 12 ± 23 שנים. אצל נשים נמשכת המחלה זמן ארוך יותר מאשר אצל גברים, למרות שככלל, המחלה תוקפת אחוז גבוה יותר של גברים מאשר נשים. אין הוכחה לקורלציה בין גיל הופעת המחלה ומשך זמן המחלה. ב-33 מקרים דווח, כי לפני היעלמות המחלה, תכיפות ההתקפים ומשכם עלו.
ההתקפים נמשכים בין 2.5 ימים ל-80 ימים (ממוצע של 9 ± 12 ימים), ומספר התקפים הממוצע הוא 7. חולים עם מספר גבוה של התקפים בשנים הראשונות של המחלה מציגים זמן מחלה כולל נמוך יותר, בלי קשר לתסמינים אותם הם מציגים.
סימפטומי תסמונת קליין-לוין.
היפרסומניה.