כנסיית אנדריי הקדוש (באוקראינית: Андріївська церква) היא כנסייה במעמד קתדרלה בקייב, בירת אוקראינה. הכנסייה נבנתה בסגנון הבארוק בין השנים 1747–1754 לפי תוכניתו של האדריכל ברתולומאו רסטרלי. הכנסייה ממוקמת על גבעה ומשקיפה על האזור ההיסטורי פודיל ועל נהר הדנייפר. המדרון המשתפל מהגבעה לפודיל והרחוב הראשי העובר דרכו קרויים על שם הכנסייה - מדרון אנדרייבסקי.
תולדות האתר.
הכנסייה הוקמה לציון שמו של אנדראס הקדוש, "השליח של רוס" (על פי הכרוניקה הרוסית הראשונה אנדראס הקדוש הגיע למקום והקים צלב על הגבעה במקום בו נמצאת כיום הכנסייה). בשנת 1086 הקים נסיך קייב וסבולוד הראשון כנסייה במקום לציון מאורע זה. הכנסייה חרבה בעת הכיבוש המונגולי ב-1240. במהלך השנים הוקמו במקום כנסיות עץ, שחרבו.
ב-1744 הניחה יליזבטה, קיסרית רוסיה את שלוש אבני הפינה הראשונות לכנסייה החדשה על הגבעה, היא לא זכתה לראות בסיום הבנייה. שנה לאחר מכן נבחר ברתולומאו רסטרלי לתכנן אותה, והוא תכנן ועיצב גם את האיקונוסטאזיס שלה. העבודות על המעטפת החיצונית של המבנה הסתיימו ב-1754, אך רק ב-1767 הסתיימו כל עבודות עיצוב הפנים שלו. ציורי הקיר והאיקונות צוירו על ידי האמנים אלכסיי פטרוביץ' אנטרופוב ואיוון יקובלביץ' וישניקוב.
כיוון שהכנסייה תוכננה להיות כנסיית הקיסרית, אין לה קהילה ולא מגדל פעמונים. הממלכה לא גילתה עניין לתמוך בפרויקט לאחר מותה של הקיסרית יליזבטה והכנסייה מומנה מתרומות אקראיות של גורמים פרטיים. ב-1768 היא הועברה לידי מועצת העירייה של קייב. סופה כבדה פגעה קשות בכנסייה ב-1815 וקרעה מעליה את הגג. בין השנים 1825–1828 נערך בה שיפוץ מקיף, במסגרתו שונתה צורת החזית שלה מן התוכנית המקורית ומבני עץ הוחלפו בברזל. שיפוצים נוספים נערכו בין השנים 1917–1953 ונגעו בכל רכיבי המבנה, יסודות, חזית, עיטורי פנים וחוץ. בשנת 1935 נסגרה הכנסייה לפעילות דתית בהוראת השלטון הסובייטי והפכה למוזיאון היסטורי לתולדות אוקראינה. במהלך מלחמת העולם השנייה חודשו הטקסים הדתיים במקום, עד שהופסקו שנית ב-1961. ב-1968 נפתח במקום המוזיאון לארכיטקטורה היסטורית סנטה סופיה.
בשנות השישים התגלו בווינה שבאוסטריה תוכניות המבנה המקוריות של ברתולומאו רסטרלי. בשנת 1970 רכש המוזיאון לארכיטקטורה היסטורית סנטה סופיה העתקים של תוכניות אלה ממוזיאון אלברטינה בווינה ובשנת 1978 החל שיפוץ מקיף לפי תוכניות אלה, שנועד להחזיר את הכנסייה למראה המקורי שלה. ב-1987 היא הוכרזה כקתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית העצמאית. ב-2018 הוכרזה הכנסייה כמושב בישוף של הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול (צעד שביטא התנתקות של הכנסייה האוקראינית משליטת הכנסייה האורתודוקסית הרוסית-פטריארכיית מוסקבה).
כנסיית אנדרו הקדוש (פירושונים)
כנסיות המוקדשות לשליח אנדראס הקדוש
אדוארד זורינסקי
אדוארד זורינסקי (באנגלית: Edward Zorinsky; 11 בנובמבר 1928 — 6 במרץ 1987) היה פוליטיקאי אמריקאי. מ-1976 ועד למותו הפתאומי במרץ 1987 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה. זורינסקי היה היהודי הראשון שייצג את נברסקה בסנאט, וטרם היבחרו לסנאט כיהן כראש עיריית אומהה, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה.
זורינסקי נולד וגדל באומהה, הגדולה שבערי נברסקה. הוריו, סוניה (לבית פלדמן) והיימי זורינסקי, היו יהודים-רוסים שהיגרו אל ארצות הברית. הוא למד בבית הספר היסודי "סאונדרס ורושוויל", ולאחר מכן בבית הספר התיכון המרכזי של אומהה, שם סיים את לימודיו ב-1945. בשנים 1945–1946 למד באוניברסיטת מינסוטה, ומאז ועד 1948 למד באוניברסיטת קרייגטון. ב-1948 קיבל תואר ראשון בביולוגיה וכימיה מאוניברסיטת נברסקה. במשך עשרים וארבע שנה עבד זורינסקי עבור תעשיות הטבק והממתקים כסיטונאי. בנוסף לכך, בשנים 1949–1962 שירת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית. ב-1966 נרשם לאוניברסיטת הרווארד כדי להשלים את לימודיו הגבוהים.
בשנים 1968–1971 כיהן כחבר בוועדה להכשרת שופטים של נברסקה. בשנים 1973–1977 כיהן כראש עיריית אומהה. במהלך כהונה זו זכה לפופולריות רבה בשל תגובת העירייה לסדרת סופות שלגים וטורנדו שפגעו באומהה ב-1975.
ב-1976 החליט זורינסקי, עד עתה רפובליקני במשך שנים רבות, להתמודד לסנאט האמריקאי אחרי שהסנאטור הוותיק רומן רוסקה (Roman Hruska) החליט לפרוש מהסנאט אחרי עשרים ושתיים שנות כהונה. עם זאת, כאשר נוכח זורינסקי שלא ינצח בהתמודדות על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט מטעם נברסקה, הפך את שיוכו המפלגתי וחבר אל המפלגה הדמוקרטית. בבחירות המקדימות גבר על הס דיאס, יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בנברסקה לשעבר. בבחירות הכלליות ניצח את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של נברסקה ג'ון מקאליסטר ברוב זעום של 53% מקולות הבוחרים. עם ניצחונו, נהפך לסאנטור הדמוקרטי הראשון שנבחר לסנאט מטעם נברסקה מאז 1934 והיהודי הראשון שזכה בבחירות כלליות כלשהן בנברסקה.
ימים לפני תום כהונתו באורח רשמי פרש הרושקה מהסנאט ב-27 בדצמבר 1976, ומושל המדינה ג'. ג'יימס אקסון מינה את זורינסקי לסנאט ובכך הקדים את תפקידו בימים אחדים. הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה ב-1982 וקיבל למעלה מ-66% מהקולות. כסנאטור, היה זורינסקי דמוקרט מתון ושמרני, שהצביע לא פעם לצד עמיתיו הרפובליקנים במספר סוגיות משמעותיות. ב-1982 היה נתון לחיזורים חוזרים ונשנים מצד הרפובליקנים לשוב אל שורות מפלגתם. ב-1986 רמז זורינסקי כי הוא אכן עשוי לשוב אל המפלגה הרפובליקנית, אבל בסופו של דבר לא עשה את החלפת המפלגות. זורינסקי כיהן כיושב ראש ועדת המשנה של הסנאט לענייני חצי הכדור המערבי, ובמסגרת תפקיד זה דגל בהענקת סיוע כספי וצבאי למשטר החזית הסנדיניסטית בהנהגת דניאל אורטגה בניקרגואה.
זורינסקי נפטר בפתאומיות לאחר שסבל מהתקף לב במופע של מועדון העיתונות של אומהה לשנת 1987.
טוהר וסכנה
טוהר וסכנה: ניתוח של המושגים זיהום וטאבו (באנגלית: Purity and Danger: An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo) הוא ספרה הקלאסי של האנתרופולוגית הבריטית מרי דאגלס, ונחשב לאחת היצירות החשובות בספרות האנתרופולוגית במאה ה-20. הספר יצא לאור בשנת 1966 והתפרסם בעברית בשנת 2004. הספר נבחר על ידי מבקרי ה-Times Literary Supplement לאחד ממאה הספרים המשפיעים ביותר על השיח המערבי מאז המחצית השנייה של המאה ה-20.
אודות הספר.
הספר עוסק בטומאה ובלכלוך מנקודת מבט אנתרופולוגית והוא כולל ניתוח של טקסים, דתיות וסגנונות חיים שמאתגרים, על פי דאגלס, את התפיסות המערביות לגבי זיהום, תוך ניסיון להראות כיצד תפיסות אלו מובנות מתוך הקשר תרבותי והיסטורי. במרכז הספר מעמידה דאגלס את השאלה: מדוע מייחסות תרבויות לדברים מסוימים חשיבות עד כדי קדושה, בו בזמן שדברים אחרים נחשבים כה מזוהמים עד כדי כך שמוטל עליהם טאבו? בניסיון לענות על שאלה זו מתחקה דאגלס אחר חוקי הטומאה והטהרה של בני הללה (זאיר) תוך השוואה לחוקי הכשרות בספר ויקרא. הטענה המרכזית של דאגלס בספר היא שמה שנחשב בתור לכלוך בחברה נתונה הוא כל מה שנחשב כמחוץ למקומו (אוכל אינו מלוכלך מטבעו, אבל כתמי אוכל על בגדים נחשבים לכלוך; עפר איננו מלוכלך אלא אם כן הוא נכנס הביתה וכיוצא בזה.
אחד הרעיונות המרכזיים של הספר הוא "טומאה חילונית", לפיו מנהגי היגיינה מודרניים אינם שונים מבחינה מבנית מאלו ה"פרימיטיביים". ב"טוהר וסכנה" מרי דאגלס הציעה לראשונה את הרעיון לפיו חוקי הכשרות של היהודים אינם תקנות בריאות פרימיטיביות כפי שנהוג לחשוב או כללים שרירותיים המבטאים את מחויבותם של היהודים לאלוהים. תחת זאת, דאגלס טענה כי כללי הכשרות מתחזקים גבולות סמליים של התרבות היהודית. חוקי הכשרות הם למעשה חלק ממערכת האבחנות והסמלים שהחברה היהודית יצרה כדי להבחין בין הקטגוריות שעומדות בבסיסה, כמו טהרה-טומאה, טוב-רע; היוצאים מן הכלל הם הטמאים. מזונות אסורים על פי ההלכה היו אלו שלא התאימו לתוך קטגוריה מוגדרת כלשהי. כך למשל, מקומם של החזירים בסדר הטבעי אינו חד-משמעי מכיוון שהם מפריסי פרסה אך לא מעלי גרה ולכן הם "שוברים" את קריטריון המיון. לפיכך היא מסיקה כי הטומאה היא ביטוי לאנומליה ואי סדר, ואחת מן הדרכים להתמודד עם תופעות לא רגילות הגורמות לאדם חוסר נחת בולט היא באמצעות הרחקתו של המושא האנומלי והגדרתו כטמא.
דאגלס מנסה לבאר את ההבדלים בין קדוש, טמא ולא-טמא בתרבויות ובזמנים שונים בעולם. כדי להבין את הטומאה היא נוקטת בגישה סטרוקטורליסטית, והולכת בעקבות אמיל דורקהיים וקלוד לוי-שטראוס שחקרו את התרבות כמערכת שמשקפת את טבעה האוניברסלי של החשיבה האנושית. דאגלס קובעת שהטומאה היא תוצאה של חריגה מגבולות הסדר, יציאה מגבולות הארגון החברתי-תרבותי. הבחנה נוספת המצויה בספרה היא הקשר בין הממד האישי לממד הציבורי-פוליטי. לטענתה, טקסים המביעים חרדה בנוגע לנקבי הגוף – דם, מוגלה, זרע וכדומה – נובעים מהשאיפה להגן על האחדות הפוליטית והחברתית של קבוצת מיעוט. לדבריה, דאגתם של היהודים לשלמות הגוף הפיזי משקפת את האיום שחשו כלפי גופם.
לדברי דאגלס, תפיסה מודרנית אינה מוכוונת זיהום (לכל היותר הזיהום נתפס כעניין של אסתטיקה, היגיינה או אתיקה והבעיה היחידה שהוא יכול ליצור היא אי נעימות). לעומת זאת בתפיסות שבטיות בקרב שבטים שבהם אין "מובדלות" והכול אחוז אחד בשני, הזיהום נתפס כחטא. בעולם הקדם-תעשייתי מוצאת דאגלס את המבנים והרעיונות האוניברסליים, אבל המבנים הללו עצמם קיימים גם בעולם המודרני.
ביקורת עצמית מאוחרת.