בווינדהוק יש קהילה יהודית משנת 1917. בעיר קיימים מבנים יהודיים- בית כנסת שנבנה ב -1925, תלמוד תורה ואולם קהילתי, ומתקיימת בה פעילות של התנועה הציונית, הנתמכת על ידי תרומות.
ספורט.
רוגבי הוא ספורט פופולרי בנמיביה. הקבוצה הלאומית נקראת "וולויצ'אס". נמיביה התמודדה בגביע העולם ברוגבי חמש פעמים, בשנים-1999,2003,2007,2011 וב-2015, אך מעולם לא זכתה.
בווינדהוק יש מספר קבוצות כדורגל - ", ", "", "אורלנד פיירטס", " ו".
כן, מספר מתאגרפים מפורסמים, גדלו בווינדהוק - , ו.
בווינדהוק גם קבוצת הקריקט הלאומית של נמיביה, "הנשרים", שאת רוב משחקי הבית שלה משחקת במגרש הקריקט " שבוינדהוק. יש עוד מספר מגרשים בעיר, כמו " ו".
הנשרים השתתפה בגביע העולמי בקריקט ב-2003 בדרום אפריקה, אך הפסידו בכל המשחקים. הקבוצה גם שיחקה בכל טורניר של ".
בייסבול גברים הגיע לראשונה לנמיביה ב-1950 במועדון הספורט בווינדהוק.
מסלול המרוצים "מסלול מרוץ טוני ראסט" נפתח בשנת 2007, והוא מצוי מערבית לווינדהוק בדרך "דאן וילחואן".
דולר נמיבי
דולר נמיבי (N$) הוא ההילך החוקי של נמיביה. הוא הונפק לראשונה על ידי הבנק של נמיביה ב-15 בספטמבר 1993. קודם לכן, השתמשה המדינה בראנד דרום-אפריקאי הדרום-אפריקני, הממשיך להיות הילך חוקי במדינה, משום שהדולר הנמיבי מוצמד אליו ביחס של אחד-לאחד. נמיביה היא גם חלק מאזור המטבע המשותף, לצד לסוטו וסווזילנד.
המנון נמיביה
נמיביה, ארצם של האמיצים (באנגלית: Namibia, Land of the Brave) הוא ההמנון הלאומי של נמיביה.
לאחר שקיבלה את עצמאותה בשנת 1990, ערכה נמיביה תחרות לכתיבת המנון חדש למדינה. בתחרות זכו מילותיו ומנגינתו של אחלי דואסב, מנהל קבוצת המוזיקה המסורתית ממדבר קלהרי.
בשנת העצמאות הראשונה של נמיביה הוצג ההמנון לראשונה והתקבל על ידי הציבור הרחב. אולם התקיים דיון על מילות השיר, כיוון שלדעתם של מספר מוזיקולוגים, השפה לא תמיד תואמת בהרמוניה מלאה למנגינה.
אבא חושי
אַבָּא חוּשִׁי (שְׁנֵלֶר; 23 במאי 1898 – 24 במרץ 1969) היה מנהיג ציוני, פעיל סוציאליסטי ופוליטיקאי, איש עבודה והתיישבות, מנהיג פועלים, איש השומר הצעיר, חבר הכנסת הראשונה וממקימי ההסתדרות. זכור היום בעיקר בזכות כהונתו ארוכת השנים כראש עיריית חיפה (1951–1969), תפקיד שבו הטביע חותמו באופן בולט על העיר, אופייה והתפתחותה. בין היתר הקים את אוניברסיטת חיפה, תיאטרון חיפה, הכרמלית ואת תזמורת הנוער העירונית של חיפה.
ביוגרפיה.
אבא שנלר נולד בשנת 1898 בעיירה טוּרְקָה (טורקא) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (לימים במחוז לבוב באוקראינה), בנם של ליבה ואלכסנדר שנלר. ליבה הייתה עקרת בית, ובבעלותה היה משק קטן, ערוגת ירקות וחלקת עצי שזיף. אלכסנדר, בעלה השני של ליבה, היה מוכר סדקית בכפרי הסביבה, ושמו היה זישה. לאחר גירושיה עברה ליבה לטורקה ושם פגשה אותו, ומאחר שחששו לגיוסו לצבא הקיסר הסתתר בעליית גג במשק של ליבה, ותעודותיו שונו – שמו הפרטי שונה לאלכסנדר, והוא לקח את שם המשפחה של ליבה – "שנלר". אבא היה השני מבין ששת ילדיהם של ליבה ואלכסנדר: אטיה, אבא, הינדה, יעקב, רוזה ומלכה.
לאחר תום לימודיו בחדר למד אבא בגימנסיה המקומית והצטיין בלימודיו. הוא דיבר יידיש, גרמנית, עברית, אוקראינית ופולנית, ואף ידע מעט יוונית ולטינית. לאחר תום לימודיו התכוון ללמוד רפואה באוניברסיטה, ואף רכש מחברות שעליהן כתב "שייך לסטודנט למדיצינה אבא שנלר", אולם בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה, והמשפחה ברחה לבוהמיה שבצ'כיה.
חברות ב"שומר הצעיר".
לאחר שובה של המשפחה לטורקה בשנת 1918 עברה העיר לשליטה פולנית, והאנטישמיות בעיר גברה. בעקבות זאת, התארגנה בעיר קבוצה של חברי "השומר הצעיר" והקימה ארגון הגנה עצמית של יהודים, שהצליח להגן על יהודי העיר מפני פוגרום, אולם בערים אחרות בפולין נערכו באותה עת פוגרומים רבים. בימים 4–5 באוגוסט 1918 התקיים בעיר טרנוב כנס של "השומר הצעיר", בו היה אבא אחד מראשי הכנס ובו גם קרא לעלייה לארץ ישראל.
באביב 1920 הקריא אבא שנלר לראשונה בוועידת "השומר הצעיר" בלבוב את מילות השיר שחיבר בהשראת עמידת הגבורה של יוסף טרומפלדור וחבריו בחצר תל-חי, "בגליל בתל חי" (). ואכן, ההחלטות שנתקבלו שיקפו בלבוב את רוח מאורעות תל חי – הוחלט שהשכבה הבוגרת של "השומר הצעיר" תעלה מיד לארץ ישראל, ומאמצי התנועה יתמקדו בהגשמת מטרה זו.
העלייה לארץ.
ביולי 1920 עלה אבא שנלר לארץ ישראל עם קבוצה של 130 חלוצים, כולם חברי אגודת "השומר הצעיר", שהגיעו מלבוב, סטניסלבוב, יארוסלב, זלוצ'וב וטורקה. בליל עלייתם לארץ הגיעו העולים למחנה עולים שהוקם במקום בו נמצא לימים רחוב מזא"ה בתל אביב. באותה עת היו במקום כרמי גפנים, והעולים שוכנו בצריפי עץ שהיו בין הגפנים. באותו לילה כינס אבא את הקבוצה והודיע לכל חברי הקבוצה: . אבא השליך את דרכונו הפולני אל המדורה ודרש מחבריו לעשות כמוהו. כמו כן, דרש מחברי הקבוצה לעברת שמותיהם. הוא עצמו שינה שמו מ"שְׁנֶלֶר" ל"חוּשִׁי" – תרגום חופשי של השם "שנלר", שמשמעו בגרמנית וביידיש "מהרו" או "חושו". בקבוצה נכחו גם האחיות מרים וחנה מונטג, והוא דרש מהן לשנות את שמן מ"מונטג" ל"רקעית" מאחר שלדבריו "מונטג" הוא "היום השני" שבו נברא הרקיע. האחיות סירבו לדרישתו, אולם לימים עִברת אחיהן, משה, מפקדה הראשון של חטיבת גולני, את שמו ל"מן".
חלוץ ופעיל בהסתדרות ובאחדות העבודה.
לשכת העבודה של תנועת "הפועל הצעיר" דאגה לקבוצות חברי "השומר הצעיר" שהגיעו לארץ למקומות עבודה, והקבוצה שאבא חושי עמד בראשה מצאה עבודה בכבישים שנסללו אז במימון המנדט הבריטי וביוזמת הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל. חושי עבד בסלילת כבישים שהובילו אל המושבה ראש פינה, ובשנים 1920–1921 עמד בראש גדוד שומריה, שסלל את כביש חיפה–ג'דה (לימים רמת ישי), וכך כתב חושי על עבודתו בכביש:
על תנאי החיים של הגדוד כתב חושי:
קופת פועלי ארץ ישראל קיבלו חוזה לפריקת פחמים. חושי וחברי הקבוצה שלו התנדבו לעבוד בפריקת הפחם – עבודה קשה, מאחר שהפחם שהיה בתפזורת כיסה את העובדים באבקה וגרם לדלקות עיניים.
הקמת ההסתדרות.
בדצמבר 1920 שלח "גדוד שומריה" שני צירים, אחד מהם חושי, בשם "השומר הצעיר", לוועידה הכללית הראשונה של פועלי ארץ ישראל. בסיומה של הוועידה הוחלט על הקמתה של הסתדרות כללית של העובדים העבריים בארץ ישראל היא ההסתדרות, וכך כתב חושי:
ייבוש ביצות והקמת בית אלפא.
ב-1921 עברו חברי הקבוצה לנהלל, וסללו את כביש הגישה ליישוב וכן עבדו בייבוש וניקוז הביצות סביב נהלל. חושי דרש בשם הקבוצה שיתנו לה אדמה ויאפשרו לה להקים יישוב בעמק יזרעאל, וב-1922 נענתה הדרישה וחושי היה ממקימי קיבוץ בית אלפא.
שליחות בחו"ל.
לאחר הקמת קיבוץ בית אלפא יצא חושי עם מאיר יערי לפולין, לגייס כספים עבור הקרן הקיימת לישראל. כמו כן עברו בסניפי השומר הצעיר שבפולין ובמחנות הקיץ של התנועה כדי לעודד את הנוער לעלות לארץ ישראל. ב-1924 הגיעו חושי ויערי לדנציג, שם השתתפו בשתי ועידות עולמיות של הנוער הציוני: ועידת "השומר הצעיר" וועידת "ברית הנוער" (בה נכח גם דוד בן-גוריון). בוועידת השומר הצעיר נבחר חושי להנהגה העליונה של תנועת "השומר הצעיר" העולמית. בוועידת הנוער הוא נבחר לוועד הפועל של ברית הנוער.
בכל משך שליחותו התכתב חושי עם אהובתו, חנה, שנותרה בבית אלפא, וכך כתב לה באחד ממכתביו:
במהלך שליחותו הגיע חושי לטורקה, ושם שכנע את משפחתו לעלות לארץ ישראל; בפברואר 1925 עלתה המשפחה לארץ.
המעבר לחיפה.
לאחר שהתיישבה משפחתו של חושי בחיפה, הוא לקח בשנת 1925 חופשה מהקיבוץ על מנת לסייע למשפחה להתאקלם בעיר, ויזם הקמת מסעדה שבה יעבדו בני המשפחה וממנה יתפרנסו. בהיותו בחיפה המשיך בפעילותו הציבורית. ב-19 באפריל 1925 יזם פגישה של נציגי הקיבוצים שהייתה להם זיקה לתנועות הנוער בגולה. באפריל 1926 החל לעבוד בהסתדרות בחיפה וכן הפך לפעיל מרכזי במפלגת אחדות העבודה ומאוחר יותר במפא"י.
שליחות נוספת.
בעקבות הצלחתו בשליחותו הקודמת, הציעה לו ההנהלה הציונית לצאת לשליחות נוספת בפולין. הפעם התעקש חושי שחברתו חנה תבוא עמו. חברי הקיבוץ העלו ביקורת נגד הנסיעה שלו ושל חנה. וכך כתב לה:
נישואיו לחנה והולדת ילדיהם.
הקשר בין אבא לחנה החל עוד בטורקה (על אף התנגדותו של אביה של חנה). כאשר החליט אבא לעלות לארץ הוא שכנע את חנה בת ה-17 (שהייתה צעירה ממנו בחמש שנים) לעלות עמו. לאחר עליית משפחתו לארץ החליטו להתחתן, ובל"ג בעומר תרפ"ו (1926) השיא אותם רב העיר חיפה – הרב יהושע קניאל. ב-29 במרץ 1927 נולדה בתם, רות. חנה התגוררה עדיין בבית אלפא, ואילו אבא המשיך לסייע למשפחתו בהפעלת המסעדה בחיפה וכן היה פעיל בהסתדרות. ביוני 1927 עברה חנה לגור עמו בחיפה. בספטמבר 1930 נולד לחנה ולאבא חושי בנם הראשון, גדי, אשר נהרג שנה לאחר מכן, ב-12 בינואר 1932, בתאונה. שנה לאחר מכן נולד הבן דן.
טיפול בפועלי נמל חיפה מטעם ההסתדרות.
בתפקידו הראשון בהסתדרות החליף חושי את יעקב רזילי, שנכשל בטיפול בעימותים בין הסוורים הוותיקים בנמל לבין העולים החדשים שנשלחו על ידי ההסתדרות לעבוד בנמל. לאחר מאמצים רבים שכנע את ראשי הסוורים לחתום על הסכם עם ההסתדרות.