כיוון שבריטניה הייתה יבואנית הנפט העיקרית מאיראן, היה החרם הבריטי קשה יותר לכלכלת איראן מאשר לכלכלתה של בריטניה. חובה הלאומי של איראן גדל והמדינה נקלעה לקשיים כלכליים.
למרות הקשיים נותר מוסאדק פופולרי, ובשנת 1952 אישר לו המג'לס תקופת כהונה שנייה. הוא הכריז כי בכוונתו לבקש מן השאה שיעניק לו סמכויות חירום. השאה סירב, ובתגובה התפטר מוסאדק מכהונת ראש הממשלה.
ראש הממשלה החדש, אחמד קוואם, הכריז על כוונתו לפתוח במגעים לפתרון משבר אבדאן. נסיגה זו מעמדתו של מוסאדק יצרה התמרמרות עצומה בקרב העם, ומפגינים מילאו את הרחובות. היו אלו מפגינים מכל גוני הקשת הפוליטית באיראן, לרבות קומוניסטים ולאומנים קיצונים. מחשש לאובדן השליטה מיהר השאה לפטר את קוואם, ומינה מחדש את מוסאדק, תוך שהוא מעניק לו את כל הסמכויות שביקש, כולל השליטה בצבא. מוסאדק מינה את איש הדת הלאומני הקיצוני האייתוללה קשאני כיושב ראש הפרלמנט, וממשלתו נשענה הן על אנשי הדת והלאומנים והן על כוחות השמאל הפרו סובייטיים. מוסאדק החל ברפורמות בעלות אופי סוציאליסטי, ובניסיון להתחיל ברפורמה אגררית, שהייתה אמורה להחליף את החוות הגדולות בחוות קולקטיביות בבעלות המדינה.
מוסאדק היה ידוע כאדם תיאטרלי. בציבור נהג לבכות, להתעלף, ואף לישון באירועים פומביים. הוא היה בעל מוזרויות רבות, ונהג ללבוש את חלוק האמבטיה שלו בפרלמנט, דבר שהפך אותו לדמות ידועה בעולם בצבעוניותה. מעשיו השנויים במחלוקת עוררו תשומת לב עולמית, והוא אף נבחר להיות איש השנה של השבועון טיים בשנת 1951.
הפלתו של מוסאדק.
באמצעות סמכויותיו וכוחותיו החדשים, פנה מוסאדק לערוך טיהור בכוחות צבא איראן, ופיטר את כל הנאמנים לשאה. הקצינים המפוטרים פנו אל הבריטים ואל האמריקאים שיסייעו להם.
עד שלב זה היה הממשל האמריקאי סבור כי מוסאדק יכול לשמש מחסום להתפשטות הסובייטית במזרח התיכון. מעשיו של מוסאדק שכנעו אף את האמריקאים כי מדובר בשליט מסוכן שיש לפעול לסילוקו. בפומבי, הצהירו ממשלות ארצות הברית ובריטניה כי הן מגנות את מעשי מוסאדק. בחשאי הן ניסו לכרות עמו הסכמים לייבוא הנפט, אך מוסאדק סירב. הרפורמות הסוציאליסטיות שהחל ליישם וקשריו עם מפלגת טודה הפרו-סובייטית הביאו לסימונו של מוסאדק כמועמד לסילוק.
באוקטובר 1952 הכריז מוסאדק כי בריטניה היא "האויב" וניתק את היחסים הדיפלומטיים עמה. בנובמבר ובדצמבר 1952, אנשי מודיעין בריטים הציעו לאנשי ה-CIA לשתף עמם פעולה בסילוקו של מוסאדק. בארצות הברית עלה לשלטון נשיא חדש, דוייט דייוויד אייזנהאואר, והוא ווינסטון צ'רצ'יל הסכימו בחשאי לסלק את מוסאדק מעל הבמה הפוליטית.
ב-4 באפריל 1953 אלן דאלס, מנהל ה-CIA, הסכים להקצות מיליון דולר למבצע שיביא לנפילת מוסאדק. הסוכנות החלה במבצע תעמולה, שכונה "מבצע אג'אקס" (Ajax), ונעשו ניסיונות לשכנע את השאה להשתמש בכוחותיו כשליט על מנת לפטר את מוסאדק. במקביל נזרעו זרעי סכסוך בין הגורמים השמאליים והגורמים הדתיים והלאומנים בממשלתו של מוסאדק. הלאומנים, בראשותו של קשאני, חשו כי מוסאדק עומד לפעול נגדם, וכי מאחורי מוסאדק עומדים גורמי השמאל ומפלגת תודה
מוסאדק היה ער למזימות הנרקמות מסביבו. הוא יזם משאל עם שמטרתו לפזר את הפרלמנט. תוצאות המשאל היו מוטות בבירור, ומוסאדק טען כי רוב של 99.9 אחוזים תמך בעמדתו. הוא פיזר את הפרלמנט ללא הגבלת זמן, והרחיב את "סמכויות החירום" שניתנו לו.
בשלב זה הפופולריות של מוסאדק החלה להתמוסס, שכן זיופן של תוצאות משאל העם היה בולט ובנוסף לכך גם הרפורמות המובטחות לא יצאו לפועל, והכלכלה הייתה נתונה בקיפאון עקב משבר ייצוא הנפט. מפלגת טודה הפרו סובייטית הסירה את תמיכתה בו, ויחד עמה נטשו אותו גם כמה גורמים דתיים ושמרנים. מוסאדק הבין כי זיוף תוצאות משאל העם לא יספיק כדי שהוא יישאר בשלטון. הוא ראה בשאה הצעיר את האיום הגדול ביותר על שלטונו, ובאוגוסט 1953 ניסה להביא ליציאתו לגלות. השאה סירב, ופיטר את מוסאדק, בהתאם להפצרות ה-CIA משכבר. מוסאדק לא הכיר בפיטורין, והכריח את השאה לצאת לגלות, תחילה לבגדאד ומשם לרומא. נראה היה כי מוסאדק עומד להכריז על איראן כרפובליקה ועל עצמו כנשיא, וכך לתפוש את השלטון העליון במדינה, דבר שהבטיח לתומכיו כי יימנע ממנו.
איראן נכנסה למערבולת פנימית. מפגינים בעד ונגד השאה יצאו לרחובות, ובתוך ימים נהרגו במהומות כשלוש מאות איש.
בטרם יצא לגלות מינה השאה את הגנרל פזל-אללה זאהדי לראש הממשלה. זאהדי הסתתר בתחילה מפני מוסאדק, מחשש לחייו, אך משהחלו המהומות, הוא הורה לצבא לפעול כנגד מוסאדק והצבא אכן ציית להוראותיו, במקום להוראות מוסאדק. על פי הוראות זאהדי הפגיזו הטנקים של צבא איראן את בניין ראש הממשלה. ב-19 באוגוסט 1953 נכנע מוסאדק ונעצר על ידי הצבא והשאה חזר לטהראן ושב לכס המלוכה, שבוע בלבד לאחר גירושו.
מוסאדק נשפט בעוון בגידה ונדון לשלוש שנות מאסר. לאחר שחרורו מן הכלא הוא שהה במעצר בית עד מותו בשנת 1967. ממשלתו של זאהדי הביאה בשנת 1954 לחתימת הסכם חדש עם בריטניה שביטל את הלאמת חברת הנפט האנגלו-איראנית, והחזיר את זרימת הנפט האיראני לשוקי העולם.
מורשתו של מוסאדק.
במשך שנים סירבה ארצות הברית להודות בחלקה בנפילתו של מוסאדק. אף על פי שממשל דווייט אייזנהאואר היה קולני בהתנגדותו למוסאדק, ליוותה שתיקה אמריקנית את הסיבות לנפילתו. בזיכרונותיו מתאר אייזנהאואר את מוסאדק כנאיבי ובלתי מעשי, אך אינו מודה במעורבות החשאית בענייניה הפנימיים של איראן.
משנודע היקף המעורבות במהלך חקירות הקונגרס בשנות השבעים, טענו תומכי ה-CIA כי הדבר היה הכרחי לשמירת האינטרסים החיוניים של ארצות הברית. מבקרי הסוכנות תיארו את המבצע כפרנואידי וקולוניאליסטי.
לאחר המהפכה האיראנית בהנהגת רוחאללה ח'ומייני בשנת 1979, שימשה הדחת מוסאדק כמנוף לליבוי רגשות אנטי-אמריקניים. עד היום תדמיתו של מוסאדק באיראן היא מעורבת. מחד, נימוסיו המערביים ונטייתו לחילוניות מונעים את מתן השבחים מממשלת כוהני הדת השלטת באיראן, אך מאידך ניתן לראות בו קורבן איראני לתוקפנות אמריקנית. בשנת 2004 שינתה ממשלת מצרים את שמו של רחוב בקהיר משמו של השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי, לשמו של מוסאדק, כפי הנראה כצעד להתקרבות לאיראן.
בשנת 2000 הביעה מזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט את צערה על סילוקו של מוסאדק. באותה השנה פרסם העיתון הניו יורק טיימס תיאור מפורט של הקשר להפלתו, בהסתמך על מסמכים מודיעיניים שנחשפו. בשנת 2013 פורסמו מסמכים נוספים של ה-CIA מתקופת המבצע ולאחריו אשר מתארים את מעורבותו של הארגון והסיבות להפיכה.
דוייט דייויד אייזנהאואר
מושיק עפיה
מושיק עפיה (נולד ב-3 באוקטובר 1974) הוא זמר ישראלי, אשר שר בסגנון מוזיקה ים תיכונית.
קריירה.
מושיק עפיה נולד ב-3 באוקטובר 1974 בחולון, בצבא שירת בחוות השומר, כעובד כללי. עפיה, החל את הקריירה שלו ב-1993 בגיל 19, בשירה בסגנון מוזיקת דיכאון, ועבר לאחר מכן לסגנון מתון וקליל יותר. שני אלבומים שהוציא בשנים 1995–1996 זכו להכרה והצלחה בקרב חובבי הסגנון הטורקי. הראשון מביניהם, "גשם טפטף", הניב מס' להיטים בז'אנר כגון שיר הנושא, "גודל הכאב", ודואט עם הזמר קובי פרץ, "כואב אחי". ב-1997, הוציא עפיה את אלבומו השלישי, "סיפור אהבה" ומתוכו הסינגל "סך הכל נשיקה" שהפך ללהיט גדול ברדיו. בעקבות זאת, הוא הופיע אצל דודו טופז, ב-"ראשון בבידור" ושם זכה לחשיפה משמעותית. הוא התבסס בסגנון המוזיקה המזרחית עם אלבומו "חלום מתוק" מ-2002. מתוך האלבום יצא שיר הנושא שהפך לאחד הלהיטים הכי מושמעים בישראל. כשנה לאחר מכן, יצא הלהיט "אני לא זמין", שזכה להצלחה רבה; בסמוך לצאת הסינגל, יצא אלבומו השישי, "יש לי אותך", שהגיע תוך כשלושה שבועות, למעמד פלטינה כשנמכר בלמעלה מ-40 אלף עותקים חוקיים.
בשנת 2006 השתתף בתוכנית המציאות של חברת יס "פעם בחיים 2", כאשר נשלח ביחד עם שלומי סרנגה לשהייה דו-שבועית בטכניון ולשהייה בביתו של פרופסור מהטכניון (דוד גרשוני).
באותה שנה שיחק בטלנובלה השיר שלנו בתפקיד רני בתסריט של חלי.
בשנת 2009 הוציא מושיק עפיה את האלבום "מבט שנוגע", מתוכו יצאו השירים: "מבט שנוגע" שהחזיר אותו לתודעה כזמר והושמע רבות ברדיו, "אני לא מלאך" שגם הפך ללהיט גדול ברדיו ו-"שובר שתיקה" שהפך גם הוא ללהיט גדול ברדיו (השיר בעצם מסכם את תקופת השפל שאותה חווה עפיה בחייו).
בשנת 2010 הוציא מושיק עפיה את האלבום "בשבילי", מתוכו בלט שיר הנושא, שהפך ללהיט גדול ברדיו.
בשנת 2012 היה אמור להשתתף בעונה השנייה של התוכנית "חי ב-LA LA לנד", אולם לבסוף השתתפותו בוטלה מפני שחשש לעלות על הטיסה ללוס אנג'לס.
בשנת 2014 הגיש לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
בפברואר 2015 הוציא את אלבומו "רק זכרונות". האלבום כלל את השירים: "חיבור משמיים", "דרך חזרה", "רק זכרונות", "עד שתחזרי" ושני דואטים "בסוף הדרך" עם תמר יהלומי, ו-"מנגינה" עם יהודה סליאס.
ב-2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול" וזכה במקום הראשון.
טרם הוכרז כזוכה, אסר בית המשפט על הפקת התוכנית להעביר לידי נציגיו את הכספים המגיעים לו בעבור השתתפותו בתוכנית וזאת, עקב חשש מהברחת נכסי חייב.
לאחר הזכייה, הוציא חמישה סינגלים לרדיו: "מחבק את החיים" (כאות תודה לקהל המעריצים שלו, על הזכייה ב"האח הגדול"), "מלכה של השכונה", "I LOVE YOU" (שיר שבו כמה משפטים באנגלית), "חצי חיים" (שהוא גם שיר הנושא של אלבומו ה-16) ו-"חמישי שמח".