ב-4 באפריל 2012 התפטר טאדיץ' מנשיאות סרביה כדי לשפר את סיכויי מפלגתו בבחירות לפרלמנט, והכריז כי יתמודד על תפקיד הנשיא גם בבחירות הקרובות. בבחירות, שהתקיימו ב-6 במאי 2012, העפיל טאדיץ' לסיבוב השני. בסיבוב השני, שהתקיים ב-20 במאי 2012, הובס טאדיץ' על ידי טומיסלב ניקוליץ'.
חיים אישיים.
טאדיץ' נשוי ואב לשניים.
וישנו
וִישְׁנוּ (בהינדי: विष्‍णु) הוא אחד משלושת האלים "טרימורטי" החשובים ביותר בהינדואיזם, יחד עם ברהמה ושיווה. משמעות השם היא "הנצחי", והוא נודע בתפקידו כמשמר הבריאה בהתגשמויותיו כאווטארים כגון קרישנה וראמה. זוגתו של וישנו היא שריי או לקשמי, אלת השפע והפרנסה.
חסידי וישנו מאמינים כי הוא התגשם פעמים רבות בעולם, בכל פעם שהרשע מתגבר ויש צורך בעזרתו. אמונה זו מונצחת בבהגאוואד גיטה בדברי קרישנה: "להגנת הטוב, לתבוסת הרשע ולכינון הצדק אני בא פעם בעידן" (בגוואד גיטה, פרק 4, פסוק 8).
דמותו של וישנו.
וישנו הוא בעל גון עור כחול כהה או שחור. כפות ידיו ורגליו הן תמיד בצבע אדמדם. בארבע זרועותיו הוא אוחז בארבעה חפצים: קונכיית נשיפה, פרח לוטוס, אלת קרב והסודארשן-צ'קרה, גלגל האש שהוא הנשק העיקרי שלו. השניים הראשונים מיועדים לכבוד הצדיקים בעוד שני כלי הנשק הם עבור הרשעים. הוא רוכב על גארוּדה, נשר מיתולוגי (המופיע בסמל תאילנד). בחלק ניכר מהציורים מציגים אותו נח על נחש או על האוקיינוס, המסמלים שניהם את אי-הסדר.
מהתבוננות בחלקים מסוימים בוודות ניתן לפסוק כי וישנו שונה משאר האלים. הוא המקור לכלל הבריאה, ואילו ה"אלים", הדווים, הם נבראים המשרתים את וישנו לצורכי העולם החומרי. במקורות מסוימים מושווים האלים לזרועותיו של וישנו. אפשר, על פי תפיסה זו, להגדיר את וישנו כאלוהים המונותיאיסטי ואת האלים כמלאכים.
על פי הוודות, וישנו הוא המקור לברהמן, להוויה המופשטת של האלוהות. על פי תפיסה זו וישנו הוא הברהמן העליון או הבהגוואן. התפיסה הרואה כך את וישנו קרויה "וישנויזם". לעומתה, ישנה תפיסה המפרשת את הוודות כך שדווקא ההוויה המופשטת היא העליונה וכי וישנו, לצד שאר האלים, הם התגלמות צורנית נחותה שלה.
התגלויותיו של וישנו.
משכנו של וישנו הוא בממלכה הרוחנית הנצחית, הוויקונטהא. על ממלכה זו נאמר כי היא מהווה את הרוב מבין כלל היש. הוויקונטהא כולל אין סוף כוכבים ועולמות, אחד עבור כל התגלות אוותארה של וישנו. על מנת לברוא את הבריאה החומרית מתגלה וישנו בפינה של הבריאה כדמות עצומה בשם מהא-וישנו ("הוישנו הגדול"). מהא וישנו שרוע לו בשנתו ותוך כדי כך כאשר הוא נושף מתרחבים מתוכו אין ספור היקומים החומריים. כאשר הוא שואף הם מתכנסים לתוכו חזרה וזהו החורבן.
בתוך כל אחד מהיקומים הללו מתגלה וישנו כגרבודקשאי-וישנו ("וישנו של מי השפיר") ומשתרע על ים הגרבודקהא ("מי השפיר") הממלא את היקום. אונו הנשגב של וישנו מתגלה כנחש בעל אלפי ראשים אשר מלופף סביב עצמו ומשמש לגרבודקשאי-וישנו כמיטה בעוד ראשיו מסוככים עליו. לאקשמי עצמה מתגלה גם היא לצידו של וישנו ומעסה את רגליו. מטבורו של גרבודקשאי-וישנו צומח פרח לוטוס אשר תפרחתו היא הכוכבים השונים ביקום. בתוכו מתגלה ברהמא, האל היוצר, והוא מופקד על ליצור את היקום מחומר הגלם שיצר וישנו.
לאחר שנברא היקום מתגלה וישנו פעם נוספת כקשירודקשאי-וישנו על כוכב בעל ים חלב וזוהי התגלותו לצורך קיום העולם.
האווטארות של וישנו.
וישנו מופיע גם באווטארים, התגלמויותיו עלי אדמות:
בעקבות השפעתה של תורת הבודהיזם על ההינדואיזם מחליף לפעמים הבודהה את בלראמה כהתגלמות התשיעית של וישנו.
הפולחן של וישנו.
חסידיו העיקריים של וישנו הם הוישנוים, אם כי הינדים רבים סוגדים לו כאחד האלים. סימלם של חסידי וישנו הוא שני פסים אנכיים המסומנים בחימר או אפר קדוש על המצח כשהם מחוברים בתחתיתם בחלק העליון של האף. לעיתים מסמנים אף פס אדום בחינה בין שני הפסים. שני הפסים מסמלים את כפות רגליו של וישנו ואילו הפס האדום מסמל את לקשמי.
מאמינים מסוימים של וישנו עובדים אותו באמצעות שליגרמה, אבן שחורה המצויה למרגלות ההימלאיה המהווה התגלות של וישנו. לעיתים אף דמויות של וישנו המוצבות במקדש נחצבות מאבן זו.
צמח הקשור בצורה הדוקה לווישנו הוא צמח הטולסי ("בזיל קדוש"), צמח מרפא הנחשב לאהוב ביותר על ידי וישנו. עליו של הצמח מוצעים לאל כעיטורים לרגליו או מושחלים לזר המונח על צווארו. מענפיו של הצמח מכינים חרוזים המושחלים למחרוזות תפילה.
בתרבות.
האסטרואיד 4034 Vishnu שהתגלה ב-1986 על ידי אלינור הלין נקרא ב-2011 על שמו. האסטרואיד הוא גוף קרוב ארץ ונחשב עם פוטנציאל להתקרבות העלולה לסכן את כדור הארץ.
וישנו מופיע בסרט הקצר "צוות העל של סנג'אי" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios.
פירומניה
פִּירוֹמַנְיָה (בלועזית: Pyromania – הלחם בסיסים ביוונית: פּיר (πῦρ) = אש, מאניה (μανία) = שיגעון) היא הפרעה נפשית שסממנה הוא דחף להצית אש ולחולל שרפות. הפּירוֹמָן, או מַצִּיתָן (לפי האקדמיה ללשון העברית), אינו עושה זאת על מנת לגרום נזק או לשם רווח כלשהו אלא כדי להפיק הנאה מעצם מעשה ההצתה. הפרעת הפירומניה נפוצה יותר בקרב גברים מאשר בקרב נשים, והיא מופיעה לראשונה בטווח הגילים 6–8.
משערים כי הפירומניה היא ביטוי ליצרים מיניים מודחקים הפורצים החוצה ומוצאים את ביטויים באש, המסמלת עבור המצית הנאה מינית, חום ותשוקה.
ההצתה יכולה לסמל גם מרד נגד המוסכמות ורצון לביטוי עצמי או מחאה שאינם מוצאים דרך אחרת אל התודעה.
הדחף הפירומני יכול להופיע כהתנהגות אימפולסיבית, כזו הגורמת לפעולה מיידית בלתי מתוכננת מראש, או כהתנהגות כפייתית, שהיא ביטוי לקונפליקט פנימי ממושך הגורם לחולה לבצע פעולות שאינן עולות בקנה אחד עם המוסכמות, החוק והמוסר המקובלים, ואז ייתכן מעשה הצתה שתוכנן בקפידה ובכובד ראש.
הלוקים בפירומניה נמנים עם חולי הנפש המהווים סכנה לציבור, והם עלולים לגרום נזק בנפש וברכוש, ועל כן לעיתים נשלחים לאשפוז כפוי.
הטיפול בפירומניה מנסה להתחקות אחרי הרגשות המודחקים ולהבין את מקורם. ככל הנראה אין יסוד תורשתי להפרעה נפשית זו.
בשנים האחרונות בוצעו מחקרים המוכיחים כי הפירומניה קשורה בהפרעה באזור במוח הקשור בדחפים ובהתמכרויות. איתור מדויק של אזור ההפרעה במוחו של החולה עשוי לסייע במציאת טיפול ספציפי המתאים לו.
קאדמון
קאדמון (אנגלית עתיקה: Cædmon) היה נזיר ומשורר אנגלו-סקסוני ידוע אשר פעל בצפון אנגליה במהלך המאה ה-7. קאדמון הוא אחד המשוררים הבודדים מתקופה זו עליהם יש לנו פרטים ביוגרפיים כלשהם.
לפי ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי מאת ההיסטוריון בן המאה ה-8 בדה ונרביליס, קאדמון החל את דרכו כרועה בקר בסמוך למנזר ויטבי (Whitby Abbey) שביורקשייר. באותן השנים היה קאדמון איש פשוט אשר נמנע משירה בציבור או פעילות אינטלקטואלית כלשהי. אך לפתע, במהלך אחד הימים, לפי ונרביליס מצא עצמו קאדמון מוציא מתוך פיו את מילות שיר הבריאה – שיר שבח לאלוהים בין תשע שורות. הִילדה הקדושה (Saint Hilda of Whitby), אם מנזר, התלהבה למשמע שירו של קאדמון והזמינה אותו אל פנים המנזר. קאדמון השתלב בעבודת המנזר, הפך לנזיר אדוק וחיבר שירים מפעם לפעם. שיר הבריאה הוא הטקסט היחיד המיוחס לקאדמון, ואין לנו מידע לגבי חיבורים אחרים שלו.
משמר הנגב
מִשְׁמַר הַנֶּגֶב הוא קיבוץ בנגב הצפוני, שהוקם כחלק ממבצע י"א הנקודות במוצאי יום כיפור תש"ז, 6 באוקטובר 1946.
גאוגרפיה.
משמר הנגב נמצא על שתי גבעות הממוקמות כשני ק"מ דרומית לנחל גרר ופאתי רהט, כעשרים ק"מ צפונית לבאר שבע. היישוב ממוקם על כביש 264, ארבעה ק"מ צפונה מכביש 25 (צומת הנשיא) ועשרה ק"מ דרומה מכביש 40 (צומת בית קמה). הקיבוץ נבנה תחילה על גבעה הנמצאת כחמש מאות מטרים דרומית למרכז היישוב ונקראת בשפת המקום "הגבעה הראשונה". בית העלמין של משמר הנגב, המוכר בשפה המקומית בשם "הגבעה השלישית", ממוקם כחמש מאות מטר צפונית מהקיבוץ. הקיבוץ מוקף במספר בארות ובורות מים: "הבור הביזנטי" (כק"מ צפונה מהקיבוץ), "הבאר הלבנה" (כק"מ צפון-מערבה מהקיבוץ) ועוד. כמו כן את אחד היובלים של נחל גרר, המצוי כק"מ צפונית לקיבוץ, חוצה סכר אשר מאחוריו, מדי חורף נוצר אגם עונתי. תל שרע נמצא כארבעה ק"מ מערבית מהקיבוץ.
מקור השם.
השטח עליו הוקם הקיבוץ נקרא אדמות 'עזאליה' (צבי בערבית). השם הארעי של הנקודה היה ביר-מנסור על שם באר סמוכה ובהמשך החליטו חברי הקיבוץ באספה לקרוא ליישוב משמר הנגב, כאות למיקומו של הקיבוץ בקצהו הצפוני של הנגב, דרומית לנחל גרר המוזכר במקרא כגבולו הצפוני של הנגב.
היסטוריה.
מצודת בורוכוב.
הקיבוץ הוקם על אדמות בביר מנסורה שנרכשו בראשית שנות השלושים על ידי משה סמילנסקי ונגאלו מאוחר יותר על ידי הקק"ל. המייסדים היו יוצאי פולין וליטא שהשתייכו לתנועת "הנוער הבורוכובי" שנכללה במפלגת פועלי ציון שמאל. גרעין ההתיישבות כונה "מצודת בורוכוב" ובראשיתו חנה כפלוגת עבודה על יד כפר סבא. עוד כפלוגת עבודה הקבוצה קלטה חברי תנועה מצרפת, בלגיה ופולין ניצולי השואה. ב-1946 מצודת בורוכוב התקבלה לקיבוץ המאוחד.
העלייה לקרקע.