חוסיין אמאנאת (בפרסית: حسین امانت, באנגלית: Hossein Amanat; נולד ב-1942) הוא אדריכל איראני-קנדי. הוא ידוע בעיקר בזכות היותו האדריכל של מגדל אזאדי בטהראן, מבני הקשת בגנים הבהאיים בחיפה, ובית התפילה הבהאי בסמואה. אמאנאת הוא האדריכל המיועד של ההיכל העתידי של עבד אל-בהאא.
קריירה.
כבוגר צעיר מאוניברסיטת טהראן, אמאנאת זכה בתחרות ארצית ב-1966 כדי לעצב את מגדל שהיאד, שקיבל את השם מגדל אזאדי בשנת 1979. הפרויקט הארכיטקטוני הראשון הוביל להזדמנות ליצור כמה מהפרויקטים הייחודיים ביותר באיראן, תוך התייחסות לאדריכלות הפרסית המסורתית. ביניהם המבנים הראשונים של אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה בטהראן, המרכז למורשת הפרסית, הפקולטה למנהל עסקים של אוניברסיטת טהראן ושגרירות איראן בבייג'ינג, סין.
כחבר באמונה הבהאית הנרדפת, נמלט אמאנאת מאיראן במהלך המהפכה האיראנית ב-1979. הוא אחיו של עבאס אמנאת, פרופסור להיסטוריה ולימודים בינלאומיים באוניברסיטת ייל .
מאז שעבר לקנדה בשנת 1980, עיצב חוסיין אמאנאת את שלושת המבנים המנהליים של הקשת הבהאית בחיפה, את בית התפילה הבהאי בסמואה, את הספרייה של אוניברסיטת סצ'ואן, את ספריית המדיה של רשות השידור של בייג'ינג. הוא עיצב מרכזים דתיים ותרבותיים למען הדת הבהאית ליד דאלאס, סיאטל וושינגטון די. סי., כמה דירות מרובות בתים בסנטה מוניקה, ובניינים בעלי שימוש מגוון בסן דייגו ובברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה.
ב-7 במאי 2019 הכריז בית הצדק העולמי על אמאנאת כאדריכל הנבחר לתכנון ולעיצוב של היכל עבד אל-בהאא.
מערת מוביל
מערת מוביל (ברומנית: Peștera Movile) היא מערה בקרבת היישוב מנגליה, מחוז קונסטנצה, רומניה, שהתגלתה על ידי כריסטיאן לאסקו בשנת 1986, קילומטרים בודדים מן החוף לרגלי הים השחור. המערה עוררה עניין בעולם המדע מאחר שנמצא בה ריכוז גבוה של מימן גופרתי ופחמן דו-חמצני, אך מנגד כמות נמוכה ביותר של חמצן. במערה נמצאו צורות חיים שהופרדו מן העולם החיצון במשך 5.5 מיליון שנים לערך, והתהליך המאפשר את קיומם הוא כימוסינתזה ולא פוטוסינתזה.
הרכב האוויר במערה.
האוויר במערה שונה מאוד מן האוויר הנמצא מחוץ לה. כמות החמצן שנמצא בה נע בין שליש לחצי לעומת כמות החמצן הנמצאת באזור רגיל (7 עד 10 אחוזים של חמצן במערה, לעומת 21 אחוזים של חמצן באוויר סביבנו). כמו כן כמות הפחמן הדו-חמצני במערה הוא פי 1,000 מאשר באוויר הפתוח (2 עד 3.5 אחוזים במערה לעומת 0.03 אחוזים באוויר סביבנו). שאר האוויר במערה מורכב ממתאן (1 עד 2 אחוזים) ומים שנמצאו בה מכילים ריכוז גבוה של מימן גופרתי ואמוניה.
צורות חיים במערה.
48 זנים שונים, ביניהם עלוקות, עכבישים ועקרבניים נמצאו במערה, מתוכם 33 זנים אנדמיים לשטח המערה בלבד. שרשרת המזון במערה מתבססת על כימוסינתזה: מתאן וגופרית מספקים מזון לבקטריות, הן בתורן מפרישות חומרים המועילים לפטריות ולבקטריות אחרות במערה. בעוד שבעלי חיים חיו במערה במשך 5.5 מיליון שנים, לא כולם הגיעו אליה בו זמנית. כך למשל נמצא זן של חילזון שעל פי דעת מומחים נוכח במערה רק במשך 2 מיליון השנים האחרונות.
טירת מאלמה
טירת מאלמה (בשוודית: Malmöhus או Malmöhus slott) היא טירה במאלמה שבשוודיה.
היסטוריה.
הטירה הראשונה במאלמה הוקמה לראשונה ב-1434 על ידי אריק מפומרניה. צורתה של הטירה הייתה מלבנית עם קירות גבוהים.
המבנה נהרס באופן חלקי בתחילת המאה ה-16, ובשנות ה-30 של המאה ה-16 נבנתה טירה חדשה על ידי כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, שהייתה אחד המבצרים החשובים בדנמרק.
במשך השנים 1568–1573 שימשה הטירה כבית סוהר. ג'יימס הפברן, רוזן בותוול, בעלה של מרי, מלכת הסקוטים, שנמלט מסקוטלנד והגיע לחופי נורווגיה, (שהייתה אז תחת שלטון דני) ונשלח למאסר במקום על ידי פרדריק השני, מלך דנמרק.
תקופה מסוימת שימשה הטירה כמקום מגוריהם של מפקדים דנים ומספר מושלים של סקונה.
בתחילת המאה ה-19 החלה הקומה העליונה של הטירה לשמש כבית חולים.
ב-1937 נחנך בטירה מוזיאון האמנות של מאלמה. תערוכות הקבע של המוזיאון מתמקדות בהיסטוריה, בטבע, בטכנולוגיה ובים. יש גם כתריסר תערוכות ארעיות מדי שנה. כמו כן אחראי המוזיאון על שימור הסביבה התרבותית ויש בו אוספים נרחבים, כולל אלה של טקסטיל וצילום.
ג'ורו דאניצ'יץ'
ג'ורו דאניצ'יץ', או ג'וּרה דאניצ'יץ', שמו בלידה: ג'ורג'ה פופוביץ' (בסרבית קירילית :' או Ђурa Даничић, באלפבית לטיני: Đuro Daničić או Đura Daničić, 4 באפריל 1825 נובי סאד - 17 בנובמבר 1882 זאגרב) היה בלשן, פילולוג, מתרגם, היסטוריון ומילונאי סרבי, ממגני גישתו של ווק קרג'יץ' בחקר השפה הסרבו-קרואטית.. נמנה עם סגל "הליצאום של נסיכות סרביה" שהיווה את הגרעין להקמת אוניברסיטת בלגרד.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
נולד בשנת 1825 בנובי סאד, בחבל וויבודינה, בשם ג'ורג'ה פופוביץ', כבן הרביעי של כומר אורתודוקסי בשם יובאן פופוביץ' ושל אשתו אנה. התייתם מאביו בשנת 1838 ואמו השקיעה מאמצים רבים כדי לשלוח אותו לבתי הספר. אחרי לימודים בנובי סאד - בגימנסיה הפרבוסלבית (1841-1835) ובתיכון האוונגלי בברטיסלבה (פוז'ון) (1844-1841), בה היה תלמידו של פילולוג הסלובקי ליודוביט שטור. למד אחר כך משפטים בפשט ובאוניברסיטת וינה. בווינה הצורף לחוג מעריציו הצעירים של ווק קרג'יץ' ועזב את האידאולוגיה הפאנסלאביסטית של שטור לטובת טיפוח השפה הסרבית והכתיב שלה. התחיל לפרסם החל משנת 1845 בשם העט ג'ורו דאניצ'יץ'. זה היה שמו של אחד הפיראטים אוסקוקים מסן שהוזכר בשירה העממית הקרואטית. בסופו של דבר עזב את לימודי המשפטים והלך לשמוע את הרצאותיו של המלומד הסלובני פראן מיקלושיץ' על השפות הסלאביות. בהשפעתם של ווק קרג'יץ' ופרנץ מיקלושיץ' התחיל לחקור את הפילולוגיה הסלאבית. עד שנת 1852 סייע לקרג'יץ בעריכת המילון של השפה הסרבית.
פעילותו המדעית והחינוכית.
בהמשך הפך למורה לשפה הסרבית של הנסיכה יוליה הוניאדי, ארוסתו של הנסיך מיכאיל אוברנוביץ' שפרש עליו את חסותו.
בשנת 1856 התמנה למנהל ספריית העם בבלגרד ונבחר למזכיר של החברה הספרותית הסרבית. ב-1859 התמנה לפרופסור ב, ליצאום של בלגרד" ("בית הספר הגבוה" 'Velika škola').
בשנת 1866 הוזמן לזגרב כדי לשמש מזכיר כללי של האקדמיה היוגוסלבית למדעים ולאמנויות.
החל משנת 1873 התמנה כפרופסור בבתי הספר הגבוהים של בלגרד (Hautes Écoles) שקמו על יסוד הליצאום והפכו לימים לאוניברסיטת בלגרד. ב-1877 חזר לזגרב, בשטח אוסטרו-הונגריה, ומילא תפקיד מפתח בעריכת מילון האקדמיה היוגוסלבית לשפה הקרואטית או הסרבית (סרבו-קרואטית).
דאניצ'יץ' ערך תרגום של התנ"ך לסרבית, לרוב על בסיס טקסטים בגרמנית, ואחר כך בשנת 1847 סייע לווק קרג'יץ בתרגום של הברית החדשה. אחרי רוויזיה, שני התרגומים משמשים עד היום את הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
ב-1847 פרסם דאניצ'יץ' את המסה הפולמוסית "המלחמה על השפה והכתיב הסרביים" שבו התנגד לרעיונות של מילוש סווטיץ', בשמו האמיתי יובאן חאג'יץ', יריבו העיקרי של קרג'יץ', ותמך בכתיב הפונמי של קרג'יץ'. באמצעות ספרים בתחום הבלשנות ביסס דאניצ'יץ' את הרקע התאורטי של המונחים של קרג'יץ'.
דאניצ'יץ חקר את הספרות הסרבית הקדומה ועריכותיות של כתבי היד הקדומים הן עדיין בשימוש: למשל, Žitije Sv. Save - ההגיורגרפיה של סאבה הקדוש מאת תאודוסוס (1860), Žitija Sv. Simeona i Sv. Save - ההגיוגרפיות של סימאון הקדוש ושל סאבה הקדוש מאת דומנטיאן (1865), האוונגליונים ממנזר ניקולאי הקדוש Nikoljsko jevanđelje (1864), "חיי המלכים והארכיבישופים הסרבים" - Životi kraljeva i arhiepiskopa srpskih (1866), פרסם בעיתונות המקצועית ספרות אפוקריפית עממית, כמו כך את יצירות נלשקוביץ' ודמיטרוביץ' וכמו כן אוסף פתגמים סרבים (1871).
ב-1850 נמנה דאניצ'יץ' עם חותמי הסכם וינה לגבי איחוד השפה הסרבית-קרואטית. החותמים האחרים היו מצד הסרבים, ווק קרג'יץ', מצד הקרואטים - איוואן מז'ורניץ', דימיטריה דמטר, סטייפן פיאקוביץ', איוואן קוקולייביץ' ווינקו פאצל, וסלובני אחד - פרנץ מיקלושיץ'.
דאניצ'יץ' אימץ את האידאולוגיה הפאן-יוגוסלבית של התנועה האילירית.
כתביו כונו ""קרואטים או סרבים" כשפורסמו בזגרב ו"סרבים או קרואטים" כשפורסמו בבלגרד.
בשנת 1866 נבחר לאקדמיה היוגוסלבית למדעים ואמנויות בזגרב. הוא השתתף העריכת המילון של האקדמיה הזאת לשפה הסרבית-קרואטית.
הוא מילא תפקיד מפתח בהנחת יסודות הפילולוגיה, הדקדוק, המילונאות ההיסטורית והדיאלקטולוגיה של השפה הסרבית, בהשראת עקרונותיו של ווק קרג'יץ'.
מותו בשנת 1882 גרם להפסקת עבודתו זו והוא הובא לקבורה בבית הקברות מרקו הקדוש בבלגרד, אחר כך כעבור מספר שנים הועבר קברו לבית הקברות החדש.
חייו הפרטיים.
מבין 4 אחיו ידועים שמותיהם של שניים:מילוש פופוביץ', עורך העיתונים "Srpske novine" ו -"Vidovdan", ווסיליה פופוביץ'.
קישורים חיצוניים.
המפעל הלקסיקוגרפי מירוסלב קרלז'ה
מיס תבל שוודיה
מיס תבל שוודיה (בשוודית: Miss Universum Sverige) היא תחרות יופי בשוודיה לבחירת הנציגה השוודית לתחרות מיס תבל הבינלאומית.
מ־1952, השנה הראשונה בה נערכה תחרות מיס תבל, הזוכות בתחרות היופי הארצית מיס שוודיה, שאורגנה על ידי מגזין וקורבין, הלכו לייצג את שוודיה בתחרות מיס תבל, זאת עד 2003.
ב־2007 ו־2008 לשוודיה לא הייתה נציגה בתחרות, דונלד טראמפ, הבעלים של ארגון מיס תבל, חיפש אחר ארגון חדש שיחזיק בזיכיון על התחרות, בכך ארגון "STAR WORLD SWEDEN &amp; ENTERTAINMENT" נבחר לקיים זאת.