ספרה הראשון, "סיפורים חדשים על הפיות", חובר בשנת 1857 למען שתי בנותיו הקטנות של אחד מידידיה. הספר הידוע ביותר שלה, "תעלוליה של סופי", יצא לאור בשנת 1859. הספר מתאר את תעלולי ילדה בעלת דמיון מפותח וחסרת משמעת, דמות שהייתה מבוססת בחלקה על סגיר עצמה בילדותה. ספר נוסף ידוע שלה, "זיכרונותיו של חמור", יצא לאור בשנת 1860, ובו מתוארת אוטוביוגרפיה של חמור.
במהלך השנים הבאות פרסמה סגיר יותר מ-20 ספרים, שכונסו יחד תחת הסדרה המפורסמת הספרייה הוורודה, וזכו להצלחה רבה בצרפת בפרט, ובעולם בכלל.
סגיר, שלמשך שנים ארוכות הייתה סופרת הילדים הפופולרית ביותר בצרפת, מתה בשנת 1874 בפריז.
ספריה של סגיר התאפיינו בדרך כלל בשפה קלה ופשוטה, מוסר השכל ברור, ותיאורים של דמויות כחלק מקבוצה או חבורה עליזה, אשר משתייכת למעמדות הגבוהים. מוסר ההשכל בספרים התאים לעקרונות הנוקשים של החינוך הנוצרי. כמו כן, התאפיינו העלילות באכזריות רבה, הן מצד הגיבורה סופי והן כלפיה.
רבים מספריה תורגמו לעברית, רובם על ידי יצחק לבנון.
הרוזנת סופי דה סגיר
מיאלין
מיאלין הוא מעטה של חומצות שומן זרחתיות העוטף את רוב הסיבים העצביים (אקסונים) במערכת העצבים של רוב בעלי החוליות. מעטה המיאלין משמש להגברת הבידוד החשמלי של הסיב, כך שיוכל להוליך דחפים עצביים במהירות גבוהה יותר. הוא מאפיין את כל החולייתנים הלסתניים, אך התפתח באופן בלתי תלוי גם במספר חסרי חוליות. המיאלין זוהה לראשונה בשנת 1878 על ידי לואי-אנטואן ראנוויה.
יצרני המיאלין.
מעטה המיאלין נוצר בשכבות על מקטע באורך כמילימטר מהסיב, על ידי תאי תמך (גליה). במערכת העצבים המרכזית אלה אוליגודנדרוציטים השולחים זרועות לעטיפת עשרות סיבים עצביים סמוכים. במערכת העצבים ההיקפית אלה תאי שוואן העוטפים בגופם את מקטע הסיב (ראו איור). יצירת מעטה המיאלין נמשכת עד גיל ההתבגרות לערך. תאי שוואן עשויים להתחדש לאחר פגיעה, אך אוליגודנדרוציטים אינם מתחדשים.
בין מקטעי הסיב העטופים במיאלין יש אזורים באורך 1-2 מיקרון העשירים בתעלות יונים ממותגות-מתח. אזורים אלה, הנקראים מרווחי ראנוויה, משמשים להגברת הדחף העצבי העובר בסיב. הדחף העצבי דועך לאטו במעבר ממרווח ראנוויה אחד למשנהו, ובזכות שכבת המיאלין מואטת דעיכה זו.
תפקיד מעטה המיאלין.
מעטה המיאלין מקטין באופן ניכר את המוליכות והקיבול החשמליים של קרום הסיב העצבי. כתוצאה מכך, מתארך קבוע הזמן האפייני לזליגת זרם חשמלי מהסיב, ומצטמצמת הנחתת הזרם החשמלי העובר בסיב. בפרט, בסיבים מצופי מיאלין מהירות הדחף העצבי גדלה ביחס ישר לקוטר הסיב, בעוד שבסיבים חשופים היא גדלה ביחס לשורש הריבועי של קוטר הסיב. הודות לכך, סיבי עצב העטופים במיאלין מסוגלים להעביר דחפים עצביים במהירות דומה לזו של סיבים חשופים עבים הרבה יותר. המזעור המושג מאפשר למוחם של בעלי חוליות להכיל מספר גדול הרבה יותר של תאי עצב וסיבים המקשרים ביניהם.
מיאלין ממלא תפקיד מעניין בהולכת תחושת כאב בבני אדם. כאב "חד" מועבר על ידי סיבים "מהירים" המצופים מיאלין () ואילו כאב עמום ומתמיד מועבר על ידי סיבים "איטיים" שאינם מצופים מיאלין (). זהו המקרה היחיד המוכר בבני אדם של סיבים עצביים תחושתיים (סנסוריים) שאינם מצופים במיאלין. בהתאמה, מהירות הולכת דחפים עצביים בסיבים חשופים אלה נמוכה מ-2 מטרים לשנייה.
הרכב המיאלין.
המבנה וההרכב הכימי של מעטה המיאלין משתנה בהתאם לסוג התא היוצר אותו, אך תפקידו כמבודד חשמלי זהה כל המקרים. חומצות שומן מהוות כ-80% ממסת המיאלין, והיתר תורמים חלבונים ייעודיים. המרכיב העיקרי במיאלין היא גליקוליפיד בשם גלקטו-צרברוסיד (), שהיא חומצת שומן זרחתית עם שייר גלקטוז.
צבעו הלבנבן של המיאלין הוא המקנה לסיבי עצב עטויי מיאלין את צבעם האופייני, ועל כן האזורים במוח הגדול ובחוט השדרה שמורכבים ברובם מסיבי עצב נקראים "החומר הלבן".
איבוד מעטה המיאלין.
מספר מחלות אוטואימוניות, כגון טרשת נפוצה, כרוכות באובדן של מעטה המיאלין המבודד את הסיבים העצביים, תהליך המכונה דמיאלינציה בלעז. במערכת העצבים המרכזית, איבוד המיאלין עשוי להביא לביטוי גנים ייעודיים הרותמים תאי גזע להתמיין לאוליגודנדרוציטים שישקמו חלקית את מעטה המיאלין. מנגנון שיקום זה אינו מצליח להתמודד עם התקפות חוזרות ונשנות של תאי T על האוליגודנדרוציטים, ונוצרת רקמה צלקתית על הסיבים העצביים.
איבוד מעטה המיאלין מתבטא במגוון תסמינים, לרבות:
חשיפה למתכות כבדות ובייחוד לכספית עלולה אף היא לגרום לאיבוד מעטה המיאלין. ALD היא דוגמה למחלה נוספת הנובעת מליקוי תורשתי בהתפתחות מעטה המיאלין. אוליגודנדרוציטים פגיעים גם להידבקות בנגיף JC המביאה להתפרצות חולי מוח מתקדם רב-מוקדי. מרבית האוכלוסייה האנושית (70-90%) נדבקת בנגיף עד גיל ההתבגרות, הנותר רדום עד להיחלשות המערכת החיסונית. התפרצות המחלה כרוכה בהרס אוליגודנדרוציטים, המביא לתסמינים השונים של איבוד מעטה המיאלין. מעריכים כי כחמישה אחוזים מחולי האיידס עלולים ללקות במחלה זו.
קיימים טיפולים העשויים להאט את אובדן מעטה המיאלין ולשכך כמה מתסמיני המחלות. נכון למחצית 2008 לא קיים טיפול המשקם את מעטה המיאלין מחדש.
שיעתוק
שטיפת מוח
שטיפת מוח היא מונח שמתאר שליטה על התנהגותו ופעולותיו של אדם בניגוד לרצונו, על ידי עיצוב בכפייה של תפיסת המציאות שלו, אמונותיו, שיפוטו, או חינוכו מחדש תחת כפייה. במקרים קיצוניים, שטיפת מוח עשויה להוביל לשינוי מהותי של מערכת אמונותיו, עמדותיו והתנהגותו של אדם, כך שזהותו משתנה כליל. במקרים פחות קיצוניים ניתן לראות בשטיפת מוח כפייה לראות חלק מהמציאות באופן שונה, למטרת ביצוע פעולה אותה לא היה מבצע אותו אדם מרצונו החופשי. שטיפת מוח עושה שימוש בעינויים, היפנוזה, סמים פסיכואקטיביים ומניפולציות פסיכולוגיות, תוך דריסת תפישת עולמו הקודמת של האדם. בהקשרים מסוימים ניתן להתבונן בשטיפת מוח בתור גרסה חודרנית ותוקפנית ביותר של אינדוקטרינציה.
על אף הפרסום הרב שניתן ל"שטיפת מוח" ככלי לשינוי תודעה בידי מדינות או גופים פוליטיים אחרים, ממחקרים שנעשו ב"שטופי מוח" שבויים התברר כי השפעת השינוי האידאולוגי הרצוי התפוגגה במהירות אחרי שחרורם מהשבי. לתאוריה העומדת ביסוד הניסיונות ל'שטיפת מוח' אין יסוד מדעי מבוסס.
היסטוריה.
על פי דיווחו של מרקו פולו השתמשו החששיון בשטיפת מוח, בה סיממו את המתנקש המיועד, הביאו לו עינוגים שונים ואז הבטיחו לו את אותו גן עדן אם יבצע משימת התאבדות. המונח "שטיפת מוח" הומצא מאות שנים לאחר מכן: מקורו במושג הסיני צִ'י נָאוֹ (洗脑) שפירושו "לשטוף את המוח". הניסיון המתועד הראשון ל"שטיפת מוח" ננקט על ידי הקומוניסטים בסין במסגרת מה שכינו "בנייה מחדש" (改造) של צורות החשיבה הפיאודליות, כביכול, ששררו אצל סינים בתקופות שלפני המהפכה הקומוניסטית בסין. המונח זכה לתפוצה רחבה לאחר שבמהלך מלחמת קוריאה בשנות החמישים של המאה העשרים דווח על מספר רב של שבויים אמריקניים, שאימצו את הרעיון הקומוניסטי אחרי שעונו בעת שביים בשיטות כמו מניעת שינה. מטרתם העיקרית של הסינים הייתה להקטין את מספר השומרים הנדרש כדי להשגיח על השבויים.
מחנות חינוך מחדש.
החל מאמצע המאה ה־20 מספר מדינות אסייתיות קומוניסטיות, או בעלות זיקה קומוניסטית, החלו להפעיל מחנות חינוך מחדש. באופן מוצהר מחנות אלו משמשים למטרות שונות כמו חינוך או מלחמה בטרור, אולם יש בין הנציגים של השוהים במחנות כאלו הרואים בכך ניסיון לשטיפת מוח.
הרפובליקה העממית של סין מפעילה מחנות חינוך מחדש באזור שינג'יאנג, ואלו מיועדים באופן מוצהר למטרות "חינוך והכשרה מקצועית" וכן "להתמודד עם טרור ולהקל על העוני", אולם תזכיר לניהול המחנות שהודלף לתקשורת המערבית הראה שחלק מההנחיות היו "לקדם את החרטה וההודאה של התלמידים כדי שיבינו לעומק את האופי הבלתי חוקי, הפלילי והמסוכן של פעילותם בעבר ... לאלו מביניהם שיש הבנות מעורפלות, עמדות שליליות או אפילו תחושות של התנגדות... יש להמשיך חינוך לטרנספורמציה כדי להבטיח שהתוצאות יושגו". למעלה ממיליון אויגורים שהו במחנות אלו.
בשנת 1975, בתום מלחמת וייטנאם, נשלחו הגברים של דרום וייטנאם למחנות חינוך מחדש על מנת "ללמוד על דרכי הממשלה החדשה". נאמר לגברים שהשהות במתקן עתידה להימשך לכל היותר שבועיים, אולם בפועל רבים מהם מצאו עצמם שם במשך שנים. המטרה המוצהרת אמנם הייתה עיצוב מחדש של ערכיהם של השוהים במחנה, אולם על פי עדויות ניצולים, מטרה זו נזנחה בפועל ועל פניה עסקו השוהים במחנה בעבודות בכפייה. גם בקוריאה הצפונית המצב דומה, כאשר מחנות חינוך מחדש משמשים בפועל כמחנות לעבודות כפייה עבור אלו שביצעו, על פי רשויות החוק, פעולות "נגד המדינה", וכן לעיתים גם בני משפחתם הקרובה עד מרחק של 2 דורות. נראה שאם בתחילה רעיון שטיפת המוח היה מרכזי בתכנון מחנות אלו, הרי שלפחות בחלק מהמקרים מדובר בשיקול שולי בלבד, אם בכלל.
מחנות אלו בדרך כלל מנוהלים בסודיות רבה, והמידע על המתרחש בקרבם חלקי ביותר. בשנת 2021 פורסמה לראשונה לתקשורת תמונת לוויין מתוך מחנה חינוך מחדש בקוריאה הצפונית, וזהו תיעוד ויזואלי ראשון מסוגו.
עמידות שטיפת המוח לאורך זמן.