הגבעול המרכזי עולה עד 130 ס"מ, הוא בצורת כנפיים וכל חלקי הצמח כולל העלים והפרחים בעלי צורה משוננת המסתיימת בקוצים. גבעולי משנה מסתעפים ממנו. תפרחתו - למעשה כל 'עלה כותרת' הוא פרח נפרד - היא צהובה ומרשימה, וסביבה "קרקפת" - עטרה של עלים ירוקים קוצניים. הפרחים נמצאים בקצהו של הגבעול המרכזי, ושל גבעולי המשנה המסתעפים ממנה. פורח מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מאי עד אוגוסט).
הצמח חד ביתי. הזרעים מופצים ברוח באמצעות פלומה לבנה.
על פי פרופ' אבינועם דנין הצמח אכיל וטעים, לאחר שמסירים ממנו את קוציו, ושכבה של לבנוניות הנוטפת ממנו.
על פי הרפואה העממית, חליטה של גבעולי חוח, אמור להרגיע את הקיבה וכן כאבים בדרכי השתן.
זיהוי החוח המקראי.
הפסוק , פורש באופן מוטעה בידי האירופאים כשיח הוורד, והחוחים פורשו כ'קוצים' - אותם חלקים חדים ודוקרים בקצותיה של צמחייה קוצנית. עם התחדשות היישוב בארץ ישראל, חוקרי הצמחייה המקראית והתלמודית, הסכימו שהשושנה היא פרח יפה ולא קוצני - אולי שושן צחור בעל שישה עלים, ושהחוחים הם קוצים כלשהם.
על פי המקרא וספרות חז"ל, החוח הוא בעל התכונות הבאות:
אהרון צ'רנייבסקי
אהרן צ'רנייבסקי
אהרן צ'רניאבסקי
נדב סופרמן
נדב סופרמן (25 באוקטובר 1911 - 8 בדצמבר 1972) היה רופא נשים, מנהל מחלקה בבית החולים לנשים וליולדות הקריה בתל אביב ומנהל בית החולים.
ביוגרפיה.
סופרמן נולד בגליציה. עלה ארצה בגיל שנה עם הוריו, המחנך רפאל סופרמן ואשתו מטילדה. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
נסע ללמוד רפואה בצרפת (מונפלייה והסורבון בפריז). התמחה במיילדות וגינקולוגיה בפריז.
בשובו ארצה עבד במחיצתו של פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן, אותו ירש כמנהל בית החולים הקריה במקביל להיותו מנהל מחלקת נשים ויולדות ב' (בשנת 1958).
סופרמן נפטר מהתקף לב בעת אחד הכינוסים למיילדות וגינקולוגיה שנהג לארגן.
מטרוויל
מטרוויל (באנגלית: Matraville) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
גאוגרפיה.
מטרוויל ממוקם כ-9 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מצפון במארוברה, הילסדייל ואיסטגרדנס, ממזרח בצ'יפלי, ממערב בפורט בוטאני ובנקסמדו ובדרום בפיליפ ביי וליטל ביי. גבולו המזרחי של הפרוור הוא בשדירת אנזאק, והכביש הראשי החוצה אותו מצפון לדרום הוא דרך בנרונג, הממשיכה לליטל ביי.
היסטוריה.
אזור מטרוויל החל נבנה בתחילת המאה ה-20. בתחילה הוקצו נחלות לבתי ספר וכנסיות, וב-1907 הוקם בפרוור בית ספר על שם ג'יימס מריו מטרה, אחד מהקצינים שהיו על ספינתו של ג'יימס קוק. מטרה היה אחד ממצדדי הקמת המושבה האירופאית בסביבת בוטאני ביי בשנת 1783, עם התבססות המשלחת באזור.
בשנת 1917 החלה הקמת שכונות לדיור החיילים שחזרו ממלחמת העולם הראשונה, בעיקר באזור שדירת אנזאק. בין 1918 ו-1925 נבנו בפרוור כמעט מאה וילות. הפרוור כולל היום גן זיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה, שנוסד באותה תקופה.
תרבות.
מטרוויל הוא פרוור מגורים, ואינו כולל מוסדות תרבות. הוא קרוב מאוד לחופים של בוטאני ביי מחד, ומלבר וליטל ביי מאידך. באופן ספציפי, חוף יארה ביי מצוי מספר מטרים מגבולו המוניציפלי של הפרוור.
בפרוור אוכלוסייה סינית גדולה, כמעט 30 אחוז, חלקה הגיעה יחד עם הבהלה לזהב בסוף המאה ה-19 באזור.
בפרוור מספר כנסיות: הכנסייה האנגליקנית סיינט אגנס, הכנסייה הבפטיסטית של מטרוויל, והכנסייה הנוצרית קהילתית של מזרח סידני.
און (פירושונים)
חוג חתם סופר
חוג חתם סופר הן קהילות חרדיות של יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה, שהוקמו במטרה לשמר את מנהגי הקהילות באוברלנד על פי מורשתו של החת"ם סופר.
היסטוריה.
קהילת חוג חת"ם סופר נוסדה בארץ ישראל בשנות ה-30, על ידי יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה. בבחירות הראשונות למושבה בני ברק, בשנת 1939, הריץ חוג חת"ם סופר במקום רשימה עצמאית, בראשות משה שרייבר, מצאצאי החת"ם סופר. שרייבר שימש נציג במועצה במשך מספר קדנציות והיה מנאמני החזון איש.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60 התפתחו קהילות חוג חת"ם סופר בכמה מקומות בישראל. המרכז הבולט ביותר היה בבני ברק, שבה נוסדו שלוש קהילות, האחת בראשות הרב יצחק שלמה אונגר, השנייה בראשות הרב יצחק צבי ברנפלד, מצאצאי החת"ם סופר, והשלישית בשיכון ה'. שני רבני הקהילות שימשו גם כדיינים בבית דינו של הרב שמואל הלוי וואזנר. קהילתו של הרב אונגר הקימה ישיבה גדולה שבראשה עמדו לצדו ראשי ישיבה נוספים, ובהם הרב יעקב אדלשטיין והרב אשר וייס, וכמשגיח כיהן הרב ישראל משה רוזנפלד, לימים האדמו"ר מדאראג. הקהילה שבראשות הרב ברנפלד ייסדה בשנות ה-60 תלמוד תורה שנועד בעיקר לילדי הקהילה. בין תלמידיו של מוסד זה נמנים בני קהילתו של הרב וואזנר בבני ברק.
בתל אביב היו מרכזי הקהילה ברחובות בר כוכבא ואחד העם, בקהילה ברחוב בר כוכבא כיהן כרב רבי יואל פולק וכרב הקהילה ברחוב אחד העם כיהן הרב מרדכי יפה-שלזינגר. בירושלים עמד בראש הקהילה הרב יששכר דב גולדשטיין, ראש כולל שומרי החומות. בפתח תקווה עמד בראש הקהילה הרב יעקב שמריהו דייטש ומרכזה ברחוב איכילוב שבמרכז העיר. קהילה נוספת הייתה בנתניה.
כיום.
עם השנים התדלדלו קהילות חוג חת"ם סופר. מן הדור הוותיק נותרו שרידים מעטים ורבים מבני הדור השני נטמעו בזרמים החרדיים המרכזיים - החסידים והליטאים. חלק מתלמידי הישיבות ההונגרים לומד בישיבות נוספות, ובהן ישיבת חכמי לובלין בבני ברק וישיבת ערלוי בירושלים.
לאחר פטירת הרב אונגר התפצלו שני תפקידיו: כרב הקהילה משמש הרב יוסף מאיר אלטמן שקהילתו מתנהלת כיום כמעט כחצר חסידית. לראשות הישיבה מונה הרב שמואל אליעזר שטרן, דיין בבית דינו של הרב וואזנר. לאחר פטירת הרב ברנפלד התמנה כרב הקהילה הרב משה בנדיקט. לאחר פטירת הרב יפה-שלזינגר, רב הקהילה בתל אביב, לא מונה לו ממלא מקום בשל הידלדלות הקהילה המקומית. לאחר פטירת הרב יעקב שמריהו דייטש, רב הקהילה בפתח תקווה, מונה בנו הרב חיים יהודה דייטש לממלא מקומו. כרב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים שימש הרב נפתלי הירצקא פרנקל, לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו הרב אהרן שמואל פרנקל.
גופי כשרות.
אחד ממוקדי הכוח המרכזיים של קהילות חוג חת"ם סופר הוא מערכת הכשרות למהדרין שהן מפעילות בנפרד - בבני ברק ובפתח תקווה. בשנות ה-70 הנחה הרב שמואל הלוי וואזנר את מערכת הכשרות של חוג חת"ם סופר בבני ברק, וחתימתו התנוססה על מוצרים שבהכשרה. בראש המערכת עמד הרב דב לנדא, חסיד גור, עד שעזב בשנת 2015.
תואר אבירות
ריצ'רד בנט
אל ארטר
אלפרד אדולף "אל" ארטר ג'וניור (באנגלית: Alfred Adolf Oerter, Jr.; 19 בספטמבר 1936 - 1 באוקטובר 2007) היה אתלט אמריקאי, שיאן עולם ואלוף אולימפי בזריקת דיסקוס 4 פעמים ברציפות (מלבורן 1956, רומא 1960, טוקיו 1964 ומקסיקו סיטי 1968) כשבכל ניצחון קבע שיא אולימפי חדש, היה האתלט הראשון בהיסטוריה שקבע הישג זה. זכה לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ונשא את הלפיד האולימפי לתוך האצטדיון במשחקים האולימפיים שנערכו באטלנטה 1996.
ביוגרפיה.
ארטר נולד בשכונת אסטוריה שברובע קווינס בעיר ניו יורק.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 56.36 מטר כבר בסיבוב הראשון, לפני שיאן העולם פורצ'ן גורדיין (54.81 מטר) ודזמונד קוץ' (54.40 מטר) שניהם מארצות הברית השלימו שלישייה אמריקאית על הפודיום.
במשחקים הפאן אמריקאיים זכה אלטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.12 מטר, לפני דיק קוצ'רן (54.44 מטר) ופרי אובראיין (51.84 מטר) שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השנייה ברציפות בשיא אולימפי חדש של 59.18 מטר בסיבוב החמישי, לפני שיאן העולם הטרי רינק בבקה שהוביל מהזריקה הראשונה ועד לזריקה החמישית (58.02 מטר) וקוצ'רן (57.16 מטר), שניהם מארצות הברית השלימו שלישייה אמריקאית על הפודיום פעם נוספת. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 58.43 מטר.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-18 במאי 1962 קבע ארטר בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 61.10 מטר, שיפור לשיאו בן ה-9 חודשים של ג'יי סילבסטר מארצות הברית (60.72 מטר), שיא זה החזיק מעמד כשבועיים בלבד ונשבר על ידי ולדימיר טרוסנייב מברית המועצות (61.64 מטר). ב-1 ביולי הוא החזיר לעצמו את שיא העולם בתחרות שנערכה בשיקגו והעמיד אותו על 62.45 מטר. בתחרות שנערכה בוולנאט קליפורניה 27 באפריל 1963 הוא שיפר שוב את שיאו העולמי כשקבע תוצאה של 62.62 מטר. שנה לאחר מכן, באותה תחרות הוא שיפר בפעם הרביעית את שיאו העולמי והעמיד אותו לבסוף על 62.94 מטר. שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים ונישבר על ידי לודביק דאנייק מצ'כוסלובקיה (64.55 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה ארטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 61.00 מטר בסיבוב החמישי, לפני שיאן העולם הטרי דאנייק (60.52 מטר) ודייב ווייל מארצות הברית (59.49 מטר). בשלב המוקדמות הוא קבע בזריקה הראשונה שיא אולימפי חדש של 60.54 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ארטר במדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 64.78 מטר בסיבוב השלישי, לפני לותר מילד ממזרח גרמניה (63.08 מטר) ודאנייק (62.92 מטר). שיאן העולם סילבסטר סיים חמישי (61.78 מטר).