בשלב הראשון נטמן דייוויס בחלקה של הארמייה הצפונית של וירג'יניה בבית הקברות מטרי שבניו אורלינס. ב-1893 הוא נטמן מחדש, על פי בקשת אלמנתו, בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד. לפני מותו השאיר דייוויס לרעייתו הוראות לגבי מיקום קברו, אך יום לאחר מותו הודיע הניו יורק טיימס שריצ'מונד חפצה שהוא ייקבר אצלה. ורינה דייוויס סירבה לקבל צדקה באופן ישיר, אך נתנה להם להבין שהיא תהיה מוכנה לקבל סיוע כספי באמצעות חברת דייוויס לנד. עד מהרה החלו תיירים רבים בניו אורלינס לפקוד את קברו. ערים נוספות בדרום רצו שדייוויס ייקבר בתחומן. לואיוויל, קנטקי הציעה את בית הקברות קייב היל, בציינה ששנתיים קודם לכן דייוויס הקדיש כנסייה שנבנתה על מקום הולדתו וטענה שהוא ביקש כמה פעמים להיקבר במדינת הולדתו. בקשות לבחירתן כמקום קבורתו של דייוויס הגיעו גם מממפיס שבטנסי, מונטגומרי שבאלבמה, מייקון ואטלנטה שבג'ורג'יה וג'קסון וויקסבורג שבמיסיסיפי. ראש עיריית ריצ'מונד וותיק צבא הקונפדרציה, ג'. טיילור אליסון, הקים את "אגודת הזיכרון של ג'פרסון דייוויס" וב-12 ביולי 1891 חשפה ורינה דייוויס במכתב לוותיקי הקונפדרציה ולתושבי מדינות הדרום שבחירתה הראשונה כמקום קבורה לבעלה המנוח תהיה אחוזתו במיסיסיפי, אך בשל חששה מהצפות הנהר, היא החליטה שמקום קבורתו הראוי יהיה בריצ'מונד.
לאחר ששרידי גופתו של דייוויס הוצאו מקברו הראשון בניו אורלינס, הם הוצבו למשך יום אחד באולם הזיכרון של האגודה ההיסטורית של לואיזיאנה. בין אלו שחלקו לו כבוד אחרון נמנו מושל לואיזיאנה, מרפי ג'. פוסטר האב. במסע ההלוויה שנמשך יום ולילה, הועבר ארונו של דייוויס מניו אורלינס לריצ'מונד. המסע עבר בבובואר ואז המשיך לריצ'מונד עם עצירות לטקסי זיכרון במוביל ובמונטגומרי שבאלבמה, אטלנטה שבג'ורג'יה ושארלוט וגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית. הרכבת שנשאה את ארונו של דייוויס סטתה גם לבירת קרוליינה הצפונית ראלי, שם הוצבה בקפיטול של המדינה. במסע זה של הרכבת נהג אותה ג'יימס ג'. ג'ונס, עבד משוחרר ששירת את דייוויס במהלך המלחמה והיה לאיש עסקים ופוליטיקאי מקומי. לאחר עצירה בדנווייל, וירג'יניה, בירתה האחרונה של הקונפדרציה וטקס נוסף בקפיטול מדינת וירג'יניה, נטמן ארונו של דייוויס בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד. על פי סיכום עם ורינה דייוויס, הועברו עצמותיהם של ילדיהם שהלכו לעולמם לפני אביהם ממקומות קבורתם בוושינגטון די. סי., ממפיס ובחלקה אחרת בבית הקברות הוליווד, אל החלקה המשפחתית החדשה.
בהמשך הוקם פסל בגודל טבעי של דייוויס כמצבה על קברו, כפי שהובטח על ידי "אגודת הזיכרון של ג'פרסון דייוויס" בשיתוף פעולה עם ותיקי צבא הקונפדרציה ואיחוד בנות הקונפדרציה. אבן הפינה לאנדרטה הונחה בטקס שנערך ב-1896 והיא הוקדשה בטקס בו השתתפו 125,000 איש ב-3 ביוני 1907.
מורשתו.
ג'פרסון דייוויס שירת בתפקידים רבים. כחייל נחשב לאמיץ ולבעל תושייה. כפוליטיקאי, חבר הסנאט והקונגרס של מיסיסיפי היה פעיל ומיומן, אף על פי שהוא מעולם לא השלים תקופת כהונה מלאה לשום משרה אליה נבחר. כבעל אחוזה היו בבעלותו עבדים כפי שהיה נהוג אצל רוב תושבי הדרום והוא תמך בעבדות. כנשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה הוא נחשב למנהיג בלתי-יעיל בתקופת המלחמה. אף על פי שמשימת ההגנה על הקונפדרציה כנגד האיחוד החזק יותר הייתה יכולה להיות אתגר עצום עבור כל מנהיג, תפקודו של דייוויס במשימה זו נחשב לוקה מאוד. לאחר המלחמה הוא תרם לפיוס בין הדרום לבין הצפון, אך נותר סמל גאווה דרומי.
חלקים מסוימים ממורשתו נוצרו לא כזיכרון אחר מותו, אלא כהכרה בת זמנו בשירותו באותה תקופה.
הנצחתו.
האתר ההיסטורי הלאומי פורט דייוויס החל כמוצב גבול צבאי באוקטובר 1854 בהרים של מערב טקסס. הוא נקרא כבר אז על שמו של דייוויס שכיהן אז כמזכיר המלחמה. מבצר זה נתן את שמו לרכס הרי דייוויס הסובבים אותו ולעיירה פורט דייוויס . ב-1887 ניתן השם למחוז המקומי, מחוז ג'ף דייוויס , והעיירה פורט דייוויס משמשת כמקום מושב המחוז. מדינות אחרות בארצות הברית שבהן קיימים מחוזות על שמו של דייוויס הן ג'ורג'יה, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
מקומות ואתרים נוספים שמנציחים את דייוויס הם:
ביוני 2020, במהלך מהומות ג'ורג' פלויד, הושחתו פסליו של דייוויס בוירג'יניה ובמינסוטה
יום הולדתו.
יום הולדתו של דייוויס מצוין בכמה מדינות. יום הולדתו האמיתי, 3 ביוני, נחגג בפלורידה, בקנטקי, בלואיזיאנה ובטנסי. באלבמה מצוין יום הולדתו של דייוויס ביום שני הראשון של חודש יוני. במיסיסיפי הוא נחגג ביום שני האחרון של חודש מאי (יום הזיכרון) כ"יום הזיכרון הלאומי ויום הולדת ג'פרסון דייוויס". בטקסס, נחגג "יום גיבורי הקונפדרציה" ב-19 בינואר, יום הולדתו של הגנרל לי. יום הולדתו של דייוויס, 3 ביוני, נחגג באופן רשמי בטקסס עד 1973, אז שולב ביום הולדתו של לי.
השבת אזרחותו.
האזרחות האמריקאית של הגנרל לי הושבה בדיעבד ב-1975. ההחלטה על השבת אזרחותו של דייוויס לא נכללה בהחלטות קודמות להשבת האזרחות של בכירי הקונפדרציה ובעקבות השבת אזרחותו של לי התעוררה דרישה ציבורית להשיב לדייוויס את אזרחותו. מהלך זה הושלם עם העברת החלטה משותפת של שני בתי הקונגרס ב-17 באוקטובר 1978. בעת החתימה על חוק זה התייחס נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר אליה כצעד האחרון של הפיוס לאחר מלחמת האזרחים.
יצחק דיזראלי
ישיבת אורות שאול
ישיבת אורות שאול היא ישיבת הסדר בראשות הרב יובל שרלו, הרב תמיר גרנות וראש בית המדרש הרב איתמר אלדר. השוכנת כיום בשכונת שפירא שבתל אביב. בישיבה לומדים כמאה ושבעים תלמידים, חלקם בשירות פעיל בצה"ל. בין תוכניות הלימוד: בית מדרש "שערים" לבוגרי צבא ומכון להכשרת מורים בשיתוף עם מכללת הרצוג. ישיבת ההסדר מהווה חלק מעמותת רוח הגולן.
תולדות הישיבה.
הישיבה הוקמה באלול ה'תשנ"ח (ספטמבר 1998) על ידי הרב יובל שרלו, הרב דוד סתיו והרב שי פירון. הישיבה הוקמה בפתח תקווה מתוך תפיסה שהתורה צריכה להימצא במרכז החיים ובמרכז הארץ. בסמוך לה הוקמה ישיבה תיכונית בראשות הרב שי פירון. בשנת תשס"ט החל הרב אברהם בלידשטיין (כיום רב היישוב תקוע) לכהן כסגן ראש הישיבה. בכסלו תשע"ב, הצטרפה הישיבה לרשת אמי"ת. היא נקראת על שם התורמים שאול ומירה קושיצקי.
לקראת שנת הלימודים ה'תשע"ג עברה הישיבה למתחם כפר בתיה ברעננה ולהנהגתה הצטרפו הרב תמיר גרנות כראש ישיבה והרב איתמר אלדר כראש בית מדרש 'שערים' לבוגרי צבא. במסגרת זו בוחרים התלמידים ב"שער" שבו הם רוצים להתמקד: 'שער הגמרא' בהנחיית הרב מאיר ליכטנשטיין, 'שער התנ"ך' בהנחיית הרב אלדר ושער אגדה והגות בהנחיית הרב אייל קהלני. ר"מים נוספים הם הרב גיל דביר, הרב מומי פאלוך, הרב יובל וקסלר, הרב איציק וולטרס, הרב הלל נגן והרב הראל רביב.
בשנת ה'תש"ף עברה הישיבה לשכונת שפירא בתל אביב. במקביל עזבה את רשת אמי"ת והצטרפה למוסדות עמותת רוח הגולן.
דרכה של הישיבה.
הישיבה נחשבת לאחת ממייצגות הקו הפתוח והמתון בקרב ישיבות ההסדר. הלימוד בה כולל עיסוק בתחומי תלמוד, תנ"ך, אגדה, חסידות, מחשבה ומוסר. אופן הלימוד כולל לימוד ישיבתי קלאסי, שילוב כלים ספרותיים ואקדמיים וחיפוש היבטים רוחניים ואישיים בלימוד. מלבד לימוד התלמוד הירושלמי והמדרשים, שנתחדשו בארץ ישראל, הישיבה עוסקת בסוגיות ציבוריות הקשורות בצביונה הדתי של מדינת ישראל ובשאלות ממלכתיות, עיוניות והלכתיות, כחלק מהחיפוש אחר תורת ארץ ישראל ברוח משנתו של הרב קוק. לימוד התנ"ך נעשה מתוך שאיפה לאמץ את דברי הנביאים כהכוונה בעבודת ה' במציאות הישראלית האקטואלית.
הישיבה מעודדת פיתוח יצירה מקורית. היא מוציאה עלון שבועי פנים-ישיבתי בשם "פתחון פה", שבו מאמרים של תלמידי הישיבה; רבעון עיוני בשם "פתיחתא", וקובץ בשם "פיתוחי חותם", שבו מאמרים עיוניים פרי עטם של תלמידי הישיבה בנושאי תנ"ך, תלמוד, אגדה ומחשבת ישראל. בנוסף, הוציאה הישיבה קובץ ספרותי בשם "טפטופים", שבו יצירות שירה ופרוזה פרי עטם של תלמידי הישיבה. בשנת תשס"ד (2004) פרסמה הישיבה ספר בשם "באי היום - תלמידי ישיבה כותבים", ובו שירים וקטעי פרוזה שפורסמו לראשונה ב"טפטופים". בשנים תשע"ה-תשע"ז יצאו לאור קובצי מאמרים של בית המדרש 'שערים': "שער לגמרא" - מאמרים על מסכת בבא קמא, מסכת כתובות ומסכת שבת. ו"שער לאגדה" - מאמרים על הבעל שם טוב ותלמידיו.
דנוור
דנוור (באנגלית: Denver) היא עיר הבירה של מדינת קולורדו שבארצות הברית, וכן העיר הגדולה ביותר במדינה זו. אוכלוסיית העיר נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2020 מונה כ-715,522 תושבים והיא העיר ה-19 בגודלה בארצות הברית והשנייה בגודלה באזור הרי הרוקי. במטרופולין של דנוור מתגוררים כ-2.5 מיליון תושבים, כמחצית מאוכלוסיית מדינת קולורדו. דנבר מוגדרת גם כעיר עולם מסוג בטא מינוס.
דנוור היא בעלת אוכלוסייה מגוונת. מרביתם של התושבים בעיר עוסקים בספורט הנפוץ ביותר שם, סקי. סקי ניתן לעשות בכמה מוקדים תיירותיים בקרבת העיר, כשהנפוצים והיוקרתיים שבהם נמצאים בווייל ואספן. בשנת 2016 דירג מגזין U.S. NEWS&amp; WORLD REPORT את דנוור כמקום המגורים הטוב ביותר בארצות הברית.
נמל התעופה הבינלאומי של העיר הוא הגדול בארצות הברית בשטחו.
בעיר נמצא המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר, שמתמחה במערכת הנשימה, המערכת החיסונית ובמחקר וטיפול באלרגיות.