תורת הפערים ספגה ביקורת גם מתוך התחום של תורת הספרות עצמה, עם עליית התאוריה הפוסט סטרוקטורליסטית. ניתן לשייך תאוריה כמו תורת הפערים אל התחום הסטרוקטורליסטי של ביקורת הספרות, משום שעל אף שהכניסה את ה"קורא" אל תמונת המציאות שעסקו בה, הקורא דנן היה מודל של קורא מופשט ואוניברסלי, לא קורא קונקרטי ומסוים. משום כך, ההתייחסות שלהם לטקסט, באמצעות מודל של קורא אוניברסלי שכזה, עדיין נותרה - בהתאם למסורות קודמות בביקורת הספרות - כאל אובייקט אידאי המרחף מנותק מהמציאות.
לעומת זאת, תאוריה פוסט סטרוקטורליסטית, מדגישה דווקא את הטקסט כנטוע בתוך חברה מסוימת, הרוויה ביחסי כוח בין יחידים ובין מעמדות. לדעתה, לא קיים "קורא אוניברסלי". זוהי אינה אלא פיקציה שיוצרה על ידי המעמדות השליטים, ואשר מטרתה לכפות ראייה של המציאות באופן מסוים התורם להגמוניה שלהם. חוקרות פמיניסטיות, למשל, יטענו כי הקורא האוניברסלי הוא למעשה קורא גבר, ומטרתו לכפות על הנשים את צורת הקריאה הגברית, וכך לגרום להן להפנים את השליטה הגברית ואת היותו של הגבר "האדם" בה"א הידיעה. כמו כן, בני מיעוטים יטענו כי הקורא האוניברסלי הוא הגבר הלבן המערבי, שאינו מייצג אותם, ולא מתאר לאמתו של דבר את אופן הקריאה שלהם בטקסט.
ביקורת נוספת היא כנגד היומרה של תורת הפערים להציג תאוריה "נכונה" או "אמיתית" יותר של טקסטים. הגישה הפוסט מודרניסטית יצאה כנגד מושג האמת המקובל בעולם המערבי, כשטענתה המרכזית היא שכל תאוריה בודדה, שמטרתה להגיע לחקר האמת באופן מושלם ולהסביר את העולם באופן מוחלט, אינה אלא אשליה וכזב, משום שהישג כזה אינו אפשרי. ה"פוסט מודרניזם" במובן זה הוא מעין תורה פילוסופית ספקנית, ששורשיה מצויים החל בפירהוניסטים ביוון, עבור בניטשה, וכלה בדרידה ובפוקו. הביקורת כאן איננה ספציפית, אלא כללית, באשר ליומרה ולמטרה שתורת הפערים לקחה על עצמה, כמו כל תאוריה סטרוקטורליסטית אחרת.
מענה לביקורות.
בשנים מאוחרות יותר יצא פרי במספר תשובות לביקורות הללו נגד תורת הפערים, אולם כל מענה שהציג נאלץ לסייג מראש את מטרותיה ויומרתה, וכך בעצם לקבל חלק גדול מהטענות שהוצגו נגדו. למשל, במענה לביקורת נגד הצגת המודל המופשט של קורא אוניברסלי, טען פרי כי הקורא אשר הוא מדבר אליו במאמריו אינו אלא "דמות הקורא", מעין דמות בדיונית שקוראיו של המאמר של פרי בונים לעצמם, ושזכותם לקבלו או לדחותו. במילים אחרות, פרי טוען שאינו מציג מודל ריאלי של קריאת הטקסט, או מודל אוטוריטטיבי שמציג קריאה "נכונה" של הטקסט, אלא רק "הצעה איך לקרוא את הטקסט", אפשרות אחת לקרוא את הטקסט מיני רבות - ובמילותיו הוא, "סיפור קריאה", שלעומתו ייתכנו סיפורים רבים אחרים. בכך הודף פרי מעליו גם את הטענות של הפסיכולוגים הקוגניטיביים, משום שאין מדובר במודל ריאלי של קורא כפי שהפסיכולוגיה מנסה למצוא. ומצד שני, הוא אף הודף את הטענות הפוסט סטרוקטורליסטיות בדבר הצגת מודל של קורא אוניברסלי, משום שהוא פותח פתח ל"סיפורי קריאה" אחרים - למשל, של נשים ומיעוטים. החיסרון במענה זה הוא בעיקר הנסיגה ממספר מטרות מרכזיות של האסכולה בתורת הספרות - קרי, להציג תורה מדעית ואמיתית של הספרות.
צלו של ההגמון
99–90 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 99 – 90 לפנה"ס
בובות צללים
בובות צללים (באנגלית: Shadow Puppets) הוא ספר של אורסון סקוט קארד שיצא לאור בשנת 2002 והוא הספר השלישי בסדרת הצל (או סדרת בין).
עלילת הספר.
פיטר וויגין, אחיו הבכור של אנדר, הוא ההגמון. כשהוא מקבל מידע מודיעיני מסין, על כך שאשיל מוחזק שם כאסיר, הוא מחלץ אותו משם באמונה שיוכל לרגל אחריו וללמוד על קשריו ואז להסגיר אותו למדינה כלשהי כדי שיועמד לדין (עד אותה תקופה, אשיל בגד ברוסיה, פקיסטן והודו).
מאחר שאשיל הורג את כל מי שראה אותו פגיע, הוא מאיים על בין ופטרה. בין מאמין שפיטר לא מעריך מספיק את יכולתיו של אשיל, ושהוא (בין) נמצא בסכנה כל עוד איננו מסתתר; הוא ופטרה נמלטים מיד ממתחם ההגמוניה בריבייראו פרטו, ברזיל. במהלך נסיעתם, פטרה משכנעת את בין להתחתן ולהביא ילדים איתה, כשהאהבה שלו אליה גוברת על הגועל שחש להנדסה הגנטית שיצרה אותו. הם מוצאים את החוקר שגילה את השינוי הגנטי שיצר את בין ואת הרופא שביצע את הניסוי שיצר אותו ובעזרתם מתחילים בהפריה מלאכותית שיוצרת תשעה עוברים; אחד מושתל ברחם של פטרה, שלושה מושמדים (בטענה שהם נושאים את המפתח של אנטון, אותו שינוי גנטי שבין סלד ממנו) והיתר מוקפאים ונשמרים.
באותו זמן, בין מקבל הודעה מהאן-טסו ("הוט סופ") הסיני, חבר מבית הספר ללחימה, הטוען שלא העביר את המידע על אשיל לפיטר. בין מבין את התרגיל, ושולח הודעה להוריו של פיטר; הם בורחים איתו ממתחם ההגמוניה. בין ופטרה חומקים מניסיון התנקשות, ובורחים לדמשק, שם חבר אחר מבית הספר ללחימה, עלי, הוא הח'ליף הלא-מוכרז של העולם המוסלמי הכמעט-מאוחד, המסייע להם. בשלב זה מתגלה לקורא עתידו הצפוי של המזרח התיכון בכלל, ושל ישראל בפרט. עובריהם של פטרה ובין נחטפים, ובין מצפה שאשיל ישתמש בהם כפיתיון.
פיטר והוריו נמלטים בעילום שם לתחנת החלל שהייתה פעם בית הספר ללחימה וכיום היא בסיס לשיגור מעבורת התיישבות, וסומכים על הגנתו של קולונל גראף, בעבר מפקד בית הספר ללחימה וכיום שר ההתיישבות. זמן קצר לאחר הגעתם, הודעה נשלחת על היותם בתחנה. בעזרתו של קולונל גראף, הם מזייפים את עזיבתם וחושפים את הבוגד ושולחים מעבורת לא מאוישת במקומם, שמיורטת מעל ברזיל (היכן שאשיל נמצא, במתחם ההגמוניה).
בספר הקודם, סין כבשה את הודו ואת הודו-סין. עלי מתכנן לשחרר את מדינות אלה על ידי פלישה לסין (כהסחה), ואז להודו (כאשר סין משכה את צבאותיה משם להגנת המולדת). הפלישה מצליחה, וכשממשלת סין מבינה את הסכנה, היא מתנערת מאשיל ומביאה הוכחה שגנב את משגר הטילים שאיתו הפיל את המעבורת שכביכול פיטר היה עליה. כשאין לו דרך מוצא אחרת, אשיל יוצר קשר עם בין שייתן לו את עובריו בתמורה למעבר חופשי.
בין ופיטר חוזרים למתחם ההגמוניה. בין חומק ממלכודותיו של אשיל, שלא מחזיק בעוברים בכלל, והורג אותו.
הספר מסתיים עם פיטר החוזר לתפקיד ההגמון, פטרה מאוחדת עם בין, חליף' המנהיג את העולם המוסלמי, סין שאיבדה שטח רב וקיבלה תנאי כניעה משפילים, וחמישה עוברים שחסרים עדיין. בין ימשיך לחפש אחריהם בספר הבא, הצל של הענק.
צאת הכוכבים
צאת הכוכבים הוא הרגע ביממה שבו מתחיל הלילה באופן ודאי מבחינה הלכתית, זאת לעומת המושג 'שקיעת החמה' המציין את הרגע שבו מתחיל פרק הזמן הנקרא 'בין השמשות', שהוא ספק יום ספק לילה. בנוסף, משום שבהלכה היממה מתחילה בלילה ולא ביום, ממילא צאת הכוכבים הוא גם הרגע שבו מתחיל היום הבא.
קביעת רגע זה נוגעת לתחומים רבים ומגוונים בהלכה, ובהם: זמני קריאת שמע ותפילה, כניסת ויציאת שבתות וחגים, וספירת הימים לברית מילה ולנידה.
קביעת זמן צאת הכוכבים.
הדעה ההלכתית הרווחת כיום היא שרגע צאת הכוכבים הוא 18 דקות לאחר השקיעה. ישנן גם דעות נוספות בעניין. המפורסמת מביניהן נקראת 'שיטת רבנו תם', ולפיה רגע צאת הכוכבים הוא 72 דקות לאחר השקיעה.
בתלמוד מוזכרים כמה מחלוקות בנוגע לרגע שבו מסתיים בין השמשות ומתחיל הלילה. גם בתקופות מאוחרות יותר, כשהתקבל באופן ברור הקריטריון של 'שלושה כוכבים' לתחילת הלילה, עדיין לא הייתה אחידות בנושא. זאת משום שנאמר בתלמוד שלא די בכוכבים הגדולים שיוצאים ראשונים, אלא יש צורך בשלושה 'כוכבים בינוניים', ולכן ההגדרה של שלושה כוכבים אינה מספקת קריטריון חד משמעי.
מחלוקת התנאים.
התנאים נחלקו מהו משך זמן 'בין השמשות':
התלמוד מבאר שלפי רבי יהודה, בין השמשות מסתיים כדי הילוך שלושת רבעי מיל לאחר השקיעה (דעה נוספת שלא נפסקה להלכה היא שני שלישים מיל). כמו כן מציין התלמוד שלדעת רבי יוסי בין השמשות מתחיל רק לאחר שלדעת רבי יהודה בין השמשות מסתיים. עם זאת לא ברור בדיוק מתי מתחיל בין השמשות לדעת רבי יוסי, וגם לא ברור כדעת מי מביניהם נפסק להלכה.
מחלוקת רבינו תם והגאונים.
רבים מהראשונים מתייחסים למקור נוסף בתלמוד, במסכת פסחים (דף צד עמוד א), שם מוזכרת עמדה שונה לגמרי. במקור זה מובאת דעתו של התנא רבי יהודה לפיה זמן צאת הכוכבים הוא כדי הילוך של ארבעה מילין אחרי השקיעה. פרשנים רבים הציגו את המקור הזה כעומד בסתירה לכאורה למקור הקודם לפיו בין השמשות מסתיים פחות מכדי הילוך מיל אחד אחרי השקיעה, ובפרט שבשני המקורות מוזכר רבי יהודה.
רבנו תם וראשונים רבים אחרים תירצו שיש שתי שקיעות, הראשונה היא המקובלת כיום וממנה סופרים שיעור של ארבעה מיל ואז הוא זמן צאת הכוכבים, והשקיעה השנייה היא כדי שלושה מיל ורבע מיל מהראשונה (כשעה לשיטה המקובלת), שהיא השקיעה העיקרית וממנה סופרים שלושת רבעי מיל לצאת הכוכבים, וזמן זה הוא בין השמשות, כפי שיטתו של ר"ת בביאור הגמרא הכריעו רוב הראשונים, וכן פסקו השולחן ערוך, הרמ"א והמשנה ברורה. לעומת זאת, הגר"א, בעל התניא ואחרונים נוספים הביאו את השיטה המקורית של הגאונים שפסק ההלכה הוא ששלושת רבעי מיל אחר השקיעה הראשונה הוא צאת הכוכבים והסוגיה השנייה נדחית או מתורצת לעניין אחר.
כדי הילוך מיל.
רוב השיעורים שניתנו לרגע צאת הכוכבים מתייחסים למשך זמן של כדי הילוך מיל. אולם משך הזמן הזה נתון בעצמו במחלוקת. הערך המקובל יותר הוא של 18 דקות, אך יש גם דעות הסוברות שכדי הילוך מיל הוא 22.5 דקות, או 24 דקות.
המנהג למעשה.
בפועל, ישנם שלושה מנהגים נפוצים בעניין זמן צאת הכוכבים.