היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של דרום סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה אינם קיימים, אך צ'ילה מגישה עזרה הומניטרית לדרום סודאן ולתושביה מפעם לפעם. צ'ילה הייתה אחת מהמדינות הראשונות בעולם להכיר בעצמאותה של דרום סודאן מסודאן, היא עשתה זאת ב-9 ביולי 2011.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בדרום סודאן זקוקים לאשרת כניסה למדינה על מנת לעשות כן. גם אזרחי דרום סודאן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
יחסי זימבבואה–צ'ילה
יחסי זימבבואה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בזימבבואה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa). לעומת זאת, אזרחי זימבבואה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
יחסי חוף השנהב–צ'ילה
יחסי חוף השנהב–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין חוף השנהב לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-8 במרץ 1979.
בשנת 1985 מינתה צ'ילה שגריר תושב בשם לואיס ווינטר שישב ביאמוסוקרו ותפקד כשגריר במדינה עד 1991.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בחוף השנהב נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן. גם אזרחי חוף השנהב שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
יחסי כף ורדה–צ'ילה
יחסי כף ורדה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של כף ורדה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של כף ורדה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין כף ורדה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-20 באוקטובר 2000.
בשנת 1892 פתחה צ'ילה בכף ורדה קונסוליה (שכיום כבר אינה פעילה), הקונסוליה הייתה אחת הנציגויות הראשונות של מדינה דרום אמריקנית ביבשת אפריקה.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בכף ורדה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת בכניסה למדינה. לעומת זאת, אזרחי כף ורדה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
יחסי עומאן–צ'ילה
יחסי עומאן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סולטנות עומאן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סולטנות עומאן לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין עומאן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-23 בפברואר 1976.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בעומאן אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן, אלא אשרה אלקטרונית (eVisa). לעומת זאת, אזרחי עומאן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
יורי ביקוב
יורי אנטולייביץ' ביקוב (ברוסית: Ю́рий Анато́льевич Бы́ков; נולד ב-15 באוגוסט 1981 בנובומיצ'ורינסק, במחוז ריאזאן, רוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מלחין, מפיק ושחקן רוסי.
ביוגרפיה.
יורי ביקוב נולד ב-15 באוגוסט 1981 בעיר נובומיצ'ורינסק, אזור ריאזאן. בתחילה הוא גר עם הוריו בקרוואן. אביו של ביקוב היה נהג במקצועו, אמו עבדה במפעל הבנייה הגדול בנובומיצ'ורינסק. בסביבות 1987 עזב אביו לטיומן ויורי לא ראה אותו שוב. עד גיל 12 בערך גר ביקוב עם אם אחת. מאוחר יותר, האם התחתנה בשנית, אביו החורג עבד כמפעיל מנוף בתחנת כוח.
בתשובה לשאלה על צ'רנוחה בסרטיו שלו ציין: " ומה יכול אדם שאמו התעוררה לקחת כדי לגנוב כרוב משדה החווה הקולקטיבית בלילה, מכיוון שלא היה כלום"?"", גם מציין כי לאחר שהגיע לשדה פגש שם עוד 500 אנשים רעבים, שנדרשו גם הם לא להיתקל במשטרה. בריאיון ל -2013 אמר ביקוב כי בעיית חוסר הרווחה והמתח החברתי ברוסיה עדיין רלוונטית וציטט נתונים כי באותה תקופה שילמו לאמו 1,700 רובל בחודש עבור עבודה בבית החולים הקטן בנובומיצ'ורינסק, ותחנת הכוח המחוזית של ריאזאן, שם עבד אביו החורג עמד להיסגר.
ביקוב ציין כי במהלך שנות נעוריו הוא "ראה למשל כיצד אנשים מועברים ברכב לכלא" וידע שרבים בנובומיצ'ורינסק נכנסו לקבוצות עברייניות שונות בשל חוסר כסף. במשך זמן מה, עד סוף בית הספר, הוא עצמו ביצע הוראות קטנות של קבוצה אחת: "איפשהו, לשרוק משהו, להפוך את המכונית והיו בחורים גדולים ורציניים שהיו אחראים על עסקים. לא הגעתי לרמה זו. זה נעלם מהר מאוד". הוא ציין שעזב, מכיוון שאחרי שתי נסיעות למרתף עם ראשו בשקית הסוכר, הוא הבין שהוא חושש מעבודה כזו.
הוא אהב ספרות, כתב סיפורים ושירים לעיתון מקומי, למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בקבוצות מוזיקה, עבד כמעבד באולפן מקומי. הוא למד היטב בבית הספר, אך מכיתה ט' הוא "התחלק כמעט לשניים" בגלל אובדן עניין בלמידה והתמקד בתחביביו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד יורי ביקוב כמעבד במשך שבועיים, ואז בשנתיים-שלוש הבאות, הוא היה מפעיל דיסקו ומהנדס במה במועדון תרבות, והוא גם השתתף בחוג תיאטרון. אז הוא ניסה להיכנס לשחק במוסדות חינוך שונים, אך לא עבר את התחרות. בהמשך ביקר בוריס נבזורוב בנובומיצ'ורינסק וצפה בהופעות מקומיות, שבזכותן הצליח ביקוב לרצות את האמן והבמאי הלאומי ולהירשם לקורס ב-GITIS. חצי שנה לאחר מכן עבר ל- VGIK, שם היה מקום פנוי, ולמד ב-VGIK במשך ארבע שנים.
בשנת 2005 סיים את לימודיו בפקולטה למשחק של VGIK (בסדנה של ו. גרמטיקוב). שיחק בתיאטראות: תיאטרון האמנות במוסקבה, "Et Cetera", תיאטרון הירח, תיאטרון הצבא הרוסי. באחרון, הוא מילא תפקיד מרכזי במחזה "נישואי בלוגין", אך עזב במהלך החזרה בגלל השכר הנמוך (3,000 רובל). הוא שיחק תפקידים קטנים בסרטים וסדרות טלוויזיה. במשך שש שנים היה ליצן במועדון הילדים הארמני "Yuza", שם גילם גם את תפקיד ג'ק ספארו עבור הילדים
בשנים 2005–2009 הוא ביים פרסומות וניסה לצלם סרטים קצרים. הוא הודה, שהסרטונים התבררו כגרועים מאוד, מכיוון ש""הקשבתי לכולם באתר הצילומים, במקום לקבל החלטות בעצמי"." בשנת 2006, הוא צילם את הסרט "אושר" בן שש דקות, בשנת 2007 את הסרט "מחרוזת" בן חמש הדקות וב-2008 את הסרט "ערב" בן ארבע עשרה דקות.
בשנת 2009 הוא צילם את הסרט הקצר "המפקד", בו השתתף כתסריטאי, במאי, מלחין, מפיק ושחקן. הסרט זכה בפרס הראשי בתחרות "Kinotavr לסרט הקצר" בפסטיבל הסרטים של Kinotavr. הסרט צולם בתקציב 150 אלף רובל שצבר הבמאי, אשר סירב להשקיע בלימודיו במחלקת הבימוי של VGIK.
בשנת 2010, הוא צילם את הסרט הראשון באורך מלא, הסרט "לחיות". הסרט שהוגדר כדרמת פעולה פסיכולוגית זכה בפרסים בפסטיבל הבינלאומי "סטלקר" ובפסטיבלים מקומיים בסמולנסק ובבלאגובשצ'נסק.
הוא היה במאי הסדרה "הכפר", אך עזב ישירות מהסט, מכיוון שהוא לא רצה ""לצלם חלטורה"." המחלוקות האידאולוגיות של ביקוב עם מפיקי הסדרה שהוקדשו לאירועים שקדמו לטבח בכפר קושצ'בסאיה, כללו בכך שביוקוב ניסה לברר את הסיבות לחשש הגדול של אנשים לאירועים ואילו המפיקים ביקשו לשחרר מלודרמה רגשית"." הסיבה האחרונה לעזיבה הייתה הרגע בו ביקוב פנה לאחד השחקנים במילים " אתה יודע מה? כאן זה כתוב ככה, אבל בואו נחשוב על זה, אולי הדמות היא באותו הרגע...", עליו ענה השחקן: "שמע, התרחק ממני. עכשיו אני צריך לספר את כל הזבל הזה במצלמה, אבל אפילו לא קראתי את זה." בשל נטישתו את הפרויקט נאלץ ביקוב לשלם פיצויים לחברת ההפקה Kinotelefilm סכום של 2,152,500 רובל, בהתאם לפסק הדין.
בשנת 2013 הוקרן לראשונה הסרט "מייג'ור" במסגרת "שבוע הביקורת" של פסטיבל קאן. דרמת הפשע זכתה במספר פסטיבלים, בהם הפרסים "לסרט הטוב ביותר", "לבימוי הטוב ביותר" ו"לתרומה אמנותית מצטיינת" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנחאי. בשנים 2016–2017 נטפליקס האמריקאית קיבלה את הזכויות להציג ולצלם מחדש את הסרט במתכונת המיני-סדרה "", הכוללת 10 פרקים. בסדרה ניסה שוטר לבן להסתיר את יריותיו לעבר ילד שחור. שידור הבכורה של הסדרה התקיים ב-23 בפברואר 2018.