הוא הנחה מספר פעמים את תחרות מיס עולם וב-1996 הנחה את תחרות דוגמנית העל העולמית.
ורטבורג 311
ורטבורג 311 (בגרמנית: Wartburg 311) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית Automobilwerk Eisenach (שם מלא: "VEB Automobilwerk Eisenach AW") אשר יוצרה בין השנים 1956–1965.
יוצרו 288,535 יחידות.
בית סוהר נווה תרצה
בית סוהר נפחא
בית סוהר סהרונים
בית סוהר עופר
בית סוהר צלמון
בית מעצר קישון
בית סוהר קציעות
בית סוהר רימונים
בית סוהר רמון
בית סוהר שטה
הרשות השופטת
הפרעת הרהורי שווא
מנספילד סמית-קמינג
קפטן סר מנספילד ג'ורג' סמית-קמינג (באנגלית: Captain Sir Mansfield George Smith-Cumming; 1 באפריל 1859 - 14 ביוני 1923) היה מנהלו הראשון של מה שיהיה לימים ה-SIS, שירות המודיעין הבריטי הידוע גם כ-MI6. ידוע בשל הצלחתו בכינון שירותי הביון האימפריאליים הבריטיים שבראשם עמד מ-1909 ועד מותו ב-1923.
בישוף (פירושונים)
משפחת רקנאטי
משפחת רקנאטי היא מהמשפחות הבולטות בקרב אנשי העסקים במדינת ישראל.
עד 2003 המשפחה חלקה את הבעלות על בנק דיסקונט יחד עם משפחת קרסו, שהפך לימים לבנק השני בגודלו במדינה (ואחר-כך השלישי בגודלו) ולבנק הפרטי הגדול במדינת ישראל.
עד 2003 הייתה בבעלותה ובבעלות משפחת קרסו השליטה על חברת אל-ים אניות, שבשיאה הייתה חברה מובילה בעולם בתחום ההובלה הייעודית. בבעלות בנק דיסקונט הייתה גם השליטה על בנק ברקליס-דיסקונט, בנק מרכנתיל, 25% מהבנק הבינלאומי הראשון, חברת קנדה ישראל
ובנק דיסקונט ניו יורק שבאמצע שנות השמונים היה מדורג כבנק ה-17 בגודלו בניו יורק.
בבעלות משפחת רקנאטי היה גם בנק DBTC בשווייץ
בבעלותה הייתה גם חברת הספנות Overseas Shipholding Group, שבשיאה הייתה אחת משתי החברות ההובלה הימית הגדולות בעולם.
עד 2003 המשפחה חלקה בעלות על קבוצת אי די בי עם משפחת קרסו, שהייתה קבוצת ההשקעות הגדולה בישראל, משפחת רקנאטי ניהלה את עסקי הקבוצה.
בשליטתה היו קונצרן כלל,
חברת השקעות דיסקונט ואילנות בטוחה, שהיה בית ההשקעות הגדול בישראל.
היסטוריה.
ליאון רקנאטי הסב (1890-1945).
ליאון יהודה רקנאטי נולד וגדל בסלוניקי, יוון. נצר לרבי מנחם רקנאטי, שחי במאה ה–13 והיה פוסק הלכה נודע. שם המשפחה לקוח מהעיירה רקנאטי אשר במזרח איטליה, בה חיה קהילה יהודית. במאות ה-15 וה –16 הפכה העיירה רקנאטי למרכז היהודי החשוב ביותר בנפת מצ'רטה.
המשפחה הגיעה לסלוניקי באמצע המאה ה-19 דרך האי היווני זקינתוס אחרי שנערכו בו פרעות ביהודים. בילדותו למד ליאון רקנאטי תורה, אך רכש גם השכלה כללית. בשנת 1908 ייסד ביחד עם חבריו פלורנטין, עוזיאל ומטלון את "בני ציון", המועדון הציוני הראשון בסלוניקי. ב-1928 היה ממייסדי לשכת "בני ברית" בעיר, בתחילה היה מזכירה הכללי ואחר-כך נשיאה, באמצעותה רקם קשרים בין קהילת יהודי סלוניקי ליהדות העולם והשתתף כנציגה בקונגרס הציוני ב-1933. הקים קרן מלגות לסטודנטים יהודים, מפעל תרגום וקורסי השכלה. כיהן כראש הקהילה היהודית בסלוניקי.
ביוון ניהל את בית החרושת לטבק "פומארו".
ליאון רקנאטי עלה לישראל ב-1935, במועד זה יהודי סלוניקי שמנו 7,500 איש היוו את הקיבוץ הגדול ביותר של יוצאי עיר אחת. ב-1935 הקים יחד עם משה קרסו ומשה אלבו את "בנק ארץ-ישראל לדיסקונט בע"מ", בהון של 60 אלף ליש"ט.
בשנת 1943 סך הפיקדונות שהופקדו בבנק היה 417 אלף ליש"ט ומאזנו 800 אלף ליש"ט.
ב-1944 רכש בנק דיסקונט את מרבית מניותיו של בנק מרכנתיל החיפאי.
בשנות הארבעים הקים חסידוף ביחד עם בנו של ליאון, הארי רקנאטי את "החברה לנכסים ובניין", שצמחה והפכה לאחת מחברות המקרקעין הגדולות בישראל בשנות השמונים של המאה ה-20.
למן עלייתו לישראל הצטרף רקנאטי להנהלת "קרן היסוד". הקים את החברות להתיישבות "בנים לגבולם" ו"לשדה" להקמת ישוביים חקלאיים ספרדים בארץ ישראל ולתמיכה ביישובים קיימים ועזר להקים את צור משה, כפר חיטים ובית הלוי. היה חבר מועצת "הסוכנות היהודית" וב-1936 השתתף כציר בקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. הוא הקים יחד עם משה קרסו וה' פרץ את "קרן פלורנטין" להצלת ילדים יהודים עזובים. הקים את המכון הגאוגרפי באוניברסיטה העברית ותמך בסופרים ובמשוררים. ב-1936 הקים את "מטבח זול לנזקקים", שהיה בית תמחוי לעולי יוון.
ב-1938 הקים את "קרן למתלמדים", מפעל המלגות בו זכו מאה תלמידי תיכון והשכלה גבוהה ספרדים. ניהל את מועדון התרבות "קדימה", שהיה ממרכזי התרבות של תל אביב. עזר בהקמת "בית סוקולוב" לעיתונאי העברי. היה ראש העדה הספרדית בתל אביב.
ליאון רקנאטי הלך לעולמו בגיל 54 משטף דם בבטנו.
השירות הבולאי הוציא ב-1985 בול הנושא את דיוקנו והחברה הישראלית למדליות ולמטבעות הוציאה מדליות עם דיוקנו.
בניו הקימו לזכרו מוסדות שונים, בהם את בית האבות ליאון רקנאטי בפתח תקווה, בית הספר למוסמכים במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובית הכנסת היכל יהודה בתל אביב לזכר קהילת סלוניקי.
אחיו המבוגר, אברהם-שמואל, היה כתב של די וולט וג'ואיש כרוניקל, סגן ראש עיריית סלוניקי, עלה לישראל בשנת 1933 והיה חבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החירות.
ליאון רקנאטי היה נשוי למתילדה ספורטה, נצר למגורשי ספרד, בת למשפחת סוחרים ולהם נולדו ארבעה ילדים: זכריה, דניאל, רפאל ויעקב.
הדור השני - ארבעת בניו של ליאון רקנאטי הסב.
בשנת 1949 בעלי דיסקונט רכשו את השליטה ב"חברה הישראלית למימון והשקעות", שעד אז עסקה בנדל"ן. מאותה עת השקיעה בחברות תעשייה. ב-1950 בני רקנאטי קיבלו את הזיכיון למפעל הצמיגים "ג'נרל" (לימים שמשון), באותה שנה השתתפו ביסוד חברת הביטוח "הפניקס" ביחד עם משפחת חכמי.
ב-1961 הקים בנק דיסקונט את חברת דיסקונט השקעות. החברה להשקעות הנפיקה איגרות חוב ונכנסה לבורסה של לונדון, היא רכשה חצי מחברת ישקר, יסדה את להבי ישקר השקיעה בחברות אלביט, אלרון ואלסינט, יסדה את חברת ברינקס המקומית, והייתה שותף ביסוד בית החרושת ירלובה והחברה הישראלית למחקר ולפיתוח.
בשנים 1968–1985 מנהל החברה היה דן טולקובסקי.
הם הקימו את הבנק לפיתוח ומשכנתאות, בראשו עמד בנו גיטר עד לשנת 1966 ואחר כך כיהן כיו"ר מועצת המנהלים שלו.
דיסקונט היה מ-10 הגופים השותפים בהקמת קונצרן כלל שבראשו עמד בנו גיטר.
ב-1969 הקימו דני ורפאל רקנאטי את חברת האחזקות אי די בי ששלטה על בנק דיסקונט והחברות בנות הקשורות אליו.
באוקטובר 1983 פרץ בישראל משבר מניות הבנקים. במשפט הבנקאים הורשעו כל ראשי הבנקים הגדולים בשל אחריותם בויסות מניות הבנקים.
כתוצאה מכך אולצו כל ראשי הבנקים הגדולים ובכללם רפאל רקנאטי לפרוש מניהול הבנק בחודש יולי 1986 (בנו ואחיינו ליאון רקנאטי פרשו גם הם מתוך מחאה סולידרית), מבני משפחות רקנאטי וקרסו נמנע מלפדות מניותיהם בבנק כפי שהוצע לכל בעלי המניות האחרים והם נותרו עם 13% מהמניות בעוד שיתרת המניות הוחזקה על ידי המדינה. ניהול אידיבי ובנותיה השקעות דיסקונט וכלל נישאר בידי משפחת רקנאטי.
ב-1991 רכשו המשפחות את השליטה בחברת האחזקות אי די בי מידי ממשלת ישראל תמורת 230 מיליון דולר.
בין השקעותיה הבולטות של אי די בי היו: סלקום, סאיטקס, גילת תקשורת, טלעד, שופרסל, דלק, נכסים ובניין, אלרון, תבל, טמבור ונייס (נכון ל-1998).
לאי די בי היה חלק בבעלות על ברק, כיתן, ECI Telecom, פולגת, מבטח שמיר, פולגת, נכסים ובניין, רב בריח, תפרון, כליל, כלל החזקות ביטוח וקרנות הון סיכון (נכון ל-1999)
אי די בי הייתה בעלת מניות גם בחברות אורמת, כלל ביטוח, אזורים, כלל אלקטרוניקה, אלביט, יפאורה ונייר חדרה (נכון ל-2001).
ב-1996 ניתן פסק הדין על ידי בית המשפט העליון בערעור משפט הבנקאים לפיו מבוטלים ענשי המאסר ונותר רק הקנס הכספי.
ב-1996 הגדילה אי די בי את השליטה על קונצרן כלל באמצעות רכישת מניות מידי בנק הפועלים.
השקעות דיסקונט הייתה בעלת השליטה יחד עם בנק הפועלים בקבוצת דלק עליה השתלט יצחק תשובה, בסיוע בנק הפועלים בהשתלטות עוינת ב-1998.
ב-1952 הקימה משפחת רקנאטי את בנק DBTC בשווייץ (דיסקונט בנק אנד טראסט קומפני), ב-1998 ניהל הבנק נכסים בהיקף של 16 מיליארד פרנקים שווייצריים. בדירוג הבנקים הזרים בשווייץ DBTC היה חמישי בהיקף המאזן שלו ורביעי בהונו העצמי, באותה שנה פתח הבנק נציגות בישראל.
בשנת 2002 נמכר הבנק השווייצרי למשפחת דה פיצוטו שמיזגה אותו לתוך בנק UBP שבבעלותה.
מאמצע שנות החמישים הפעיל בנק דיסקונט שתי קרנות פילנתרופיות: האחת, "קרן המצוקות", שתרמה כספים בעקבות פנייתם של אנשים פרטיים והשנייה "קרן התרומות", שתרמה למוסדות.
החל מאמצע שנות השישים הפעילה המשפחה קרן פילנתרופיה פרטית, קרן יהל ע"ש יהודה ליאון רקנאטי שהקצתה אחוזים מדמי הניהול שקיבלו הבעלים מרווחי הבנק ושיעור תרומותיה היה גדול בהרבה משל הקרנות של הבנק. בהמשך בשנות ה-70 וה-80 תרם בנק דיסקונט לתרבות ולאמנות באמצעות מסגרת שהקים ליאון רקנאטי בשם "מפעלות דיסקונט".
לאחר מות אביו לאון בשנת 1945, בהיותו בן עשרים ושש, נכנס לתפקיד מנהל בנק דיסקונט. בראשית שנות החמישים עבר לז'נבה. הוא הקים רשת של בנקים באירופה, עשה גם עסקים בדרום אמריקה ורכש את בנק ראלי בלונדון אליה עבר להתגורר. ב-1970 הסתכסך עם אחיו, ניתק מגע עם המשפחה והתמקד בעסקי הבנקאות שלו. בשנת 2000 הקים את "קרן הארי ומרטין רקנאטי". (ששונתה לקרן הארי רקנאטי) תחתיה פועלים שני גופים — "מוזיאוני ראלי"