פרטי מסעותיו של ויליאם באפין מוכרים מתוך יומניו שלוקטו בידי הגאוגרף ריצ'רד האקלוט וראו אור בדפוס ב-1625 על ידי סמיואל פרצ'ס , אולם המפות והנתונים ההידרוגרפיים הושמטו ככל הנראה בשל יוקר ההפקה בדפוס. היו שהטילו ספק במהימנות דיווחיו של באפין מן המסעות באזור הארקטי, אולם הם אושרו כמאתיים שנים אחרי מותו על ידי החוקר ג'ון רוס , מפקד המשלחת מטעם האדמירליות הבריטית שחידשה ב-1818 את החיפושים אחרי המעבר הצפון-מערבי. הגאוגרף קלמנטס מרקהם פרסם ב-1881 בהוצאת אגודת האקלוט מהדורה מוערת של פרטי מסעותיו של באפין בשנים 1612–1622 המבוססת על מצאי יומניו וכוללת מסמכים שונים ומפתח נושאים.
מלבד הגילויים הגאוגרפיים, באפין מוערך בשל מדידותיו ותצפיותיו. הוא נחשב לראשון שניסה לחשב קו אורך בלב ים לפי אקולטציה של כוכב לכת מאחרי הירח (26 באפריל 1615). כמו כן ניסה לחשב את קו האורך לפי גובה הירח בשיאו (ב-8 ביולי 1612) ולפי המרחק בין הירח לבין השמש (21 ביוני 1615).
על שמו נקראים מפרץ באפין, האי באפין והרי באפין בטריטוריית נונאווט בקנדה.
SOR B 7,5
SOR B 7,5 הוא אוטובוס עירוני מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר יוצר בצ'כיה בין השנים 1996–1997 ובפולין בשנת 1998.
שיר למעלות אשא עיני אל ההרים
אריקה ג'ונג
אריקה ג'ונג (לבית מאן, נולדה ב-26 במרץ 1942) היא סופרת, סאטיריקנית ומשוררת יהודיה-אמריקאית, שנודעה במיוחד בעקבות פרסום ספרה מ-1973, "פחד גבהים". הספר הפך לשנוי במחלוקת בשל גישתו הפתוחה כלפי המיניות הנשית, והציג באופן בולט את הדילמות שהתפתחו בחיי הנשים בארצות הברית במהלך הגל השני של הפמיניזם. לדברי וושינגטון פוסט, ספרה נמכר ביותר מ-20 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
ג'ונג נולדה ב-26 במרץ 1942 בניו יורק. היא בתו האמצעית של סימור מאן (נתן לבית וייסמן, נפטר ב-2004) ואידה מירסקי (1911–2012). אביה היה איש עסקים ממוצא יהודי פולני, בעל חברת מתנות ואביזרי בית ידועה בייצור המוני של בובות פורצלן. אמה נולדה באנגליה למשפחה של מהגרים יהודים מרוסיה והייתה ציירת ומעצבת טקסטיל שתכננה גם בובות לחברה של בעלה. לג'ונג יש אחות בכירה, סוזאנה, שהתחתנה עם איש העסקים הלבנוני ארתור דאו. אחותה הצעירה, קלאודיה, היא עובדת סוציאלית שנישאה לגדעון ס. אוברווגר (מנכ"ל סימור מאן בע"מ עד מותו בשנת 2006). אחיינה הוא פיטר דאו, אסטרטג של המפלגה הדמוקרטית. ג'ונג למדה בניו יורק בבית ספר התיכון למוזיקה ואמנות בשנות ה-50, שם היא פיתחה תשוקה לאמנות וכתיבה. כסטודנטית בברנארד קולג' היא ערכה את המגזין הספרותי של ברנארד ויצרה תוכניות שירה לתחנת הרדיו של אוניברסיטת קולומביה.
קריירה.
ג'ונג היא בוגרת מחזור 1963 של ברנארד קולג', בעלת תואר שני (1965) בספרות אנגלית של המאה ה-18 מאוניברסיטת קולומביה. ג'ונג ידועה בעיקר ברומן הראשון שלה "פחד גבהים" (1973), שיצר סנסציה בגלל הטיפול הגלוי שלה בעולם הנסתר של הנשים. אף על פי שהוא מכיל אלמנטים מיניים רבים, הספר הוא בעיקר דין וחשבון של איזדורה ווינג, משוררת פמיניסטית נועזת בסוף שנות העשרים שלה שמחפשת דרך להתגבר על מוסכמות חברתיות כובלות ולהיות חופשיה לממש את תשוקותיה. הספר מכיל אלמנטים פסיכולוגיים והומוריסטיים רבים, כמו גם התייחסויות תרבותיות וספרותיות עשירות. דמותה של ג'ונג מעלה קונפליקטים רבים המתעוררים בקרב נשים בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 באמריקה. היא עוסקת בנשיות, באהבה, בחיפוש אחר חירות ומטרה, יהדות והגשמה עצמית. סאגת ההגשמה עצמית של איזדורה ווינג נמשכת בשני רומנים נוספים: "איך להציל את חייך במו ידייך" (1977) ו"מצנחים ונשיקות" (1984).
חיים אישיים.
ג'ונג נישאה ארבע פעמים. סיפורם של שני הנישואין הראשונים שלה לאהובה מימי הקולג' מייקל וורתמן, ולאלן ג'ונג, פסיכיאטר אמריקני סיני, משתקפים בספרה "פחד גבהים". ג'ונג נישאה בשלישית לג'ונתן פאסט, סופר ומחנך לעבודה סוציאלית ובנו של הסופר הווארד פאסט. נישואין אלה תוארו בספרה של ג'ונג "איך להציל את חייך במו ידייך" ובספרה "מצנחים ונשיקות".
לג'ונג יש בת מנישואיה לג'ונתן פאסט, הסופרת מולי ג'ונג-פסט. כיום ג'ונג נשואה לקנת דייוויד בורוז, תובע מניו יורק. בין השנים 1966–1969 התגוררה ג'ונג עם בעלה השני בבסיס צבאי בהיידלברג, גרמניה. היא נהגה לבקר תדיר בוונציה, וכתבה על העיר ברומן "בתו של שיילוק".
בשנת 2007, נרכש הארכיון הספרותי של ג'ונג על ידי אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ג'ונג מוזכרת בשירו של בוב דילן "Highland" משנת 1997.
הראפר פול פול ברמן הזכיר ברצועה המוזיקלית "N.O.W" אישה שמאלנית צעירה שנושאת כרך בדיוני שנכתב כביכול על ידי אריקה ג'ונג וכותרתו "הטעות של אמריקה".
ג'ונג תומכת בזכויות שוות ל-להט"ב ובעד לגליזציה של נישואים של בני אותו המין. לטענתה, "נישואים חד-מיניים הם ברכה, לא קללה. זה בהחלט מקדם יציבות ומשפחה. וזה בהחלט טוב לילדים."
יורגוס באטיס
יורגוס באטיס, בשמו האמיתי יורגוס צורוס (ביוונית: Γιώργος Τσώρος), נודע גם כיורגוס אמבטיס (ביוונית: Γιώργος Μπάτης, בסביבות 1885 מתאנה - 10 במרץ 1967 פיראוס) היה זמר, מלחין ונגן יווני בבוזוקי ובגלמה, אחד מחלוצי מוזיקת הרבטיקו, נציג סגנון הרבטיקו מפיראוס ואחד ה"מאנגס" הידועים של העיר.
ביוגרפיה.
יורגוס באטיס נולד בשם יורגוס צורוס בסביבות שנת 1885 בכפר קאטו מוסקה על העיירה מתאנה שבפלופונסוס. בשנת 1902 עבר לגור בפיראוס. עד שנת 1908 עבד בנמל. בשנים 1912–1918 שירת באטיס בצבא היווני והשתתף במלחמות הבלקן.
באמצע שנות ה-1920 הוא פתח בפיראוס בית ספר לריקודים בשם "כרמן"
התפרנס גם כמרפא שיניים נודד, כמוכר מרקחות לכאבי שיניים, סוחר ומשכונאי.
בשנת 1931 בעיצומו של השפל הכלכלי העולמי, פתח באטיס בית קפה מפורסם בשם "ז'ורז' באטה", ברובע קאראיסקאקי של פיראוס כדבריו היה זה "בית קפה של אדם בודד" ששכן "ברחוב הייאוש". בית הקפה של באטיס הפך לנקודה מרכזית בזירת הרבטיקו והמוזיקה (ה"פיאצה") של פיראוס. אחד מאורחיה הקבועים של בית הקפה היה המשורר נפוליאון לפתיאוטיס. באטיס הצטיין כווירטואוז של הבוזוקי ובייחוד של הבגלמה ונודע בכינוי "המלך של פיראוס" או אפילו "מלך החשישניקים של פיראס". ברשותו היה אוסף של כלי נגינה:
חמשה כלי בוזוקי, שתי בגלמות, כלי הנקרא "חצי-בוזוקי", גיטרה ו"לטרנה " אחת או "רוביה", המבשר היווני של ה"פיאנולה.
בשנות ה-1930 הוא ניגן יחד אם מרקוס ומוואקאריס, אנסטיס דליאס וסטרטוס פאיומדזיס ב"רביעייה של פיראוס" ("טטראס").
מילות שיריו צונזרו בימי המשטר מטקסס. בדומה לעוד כמה רבטים כמו ונגליס פפזולו, אנסטיס דליאס ויובאן צאוס, בשנת 1937 נדר באטיס נדר שלא יקליט יותר לעולם. הוא השאיר 17 יצירות מוקלטות. אחת המפורסמות שבהן הייתה "גיפטוטולה סטו חמאם"("הצועניה שבחמאם") שקיבל השראה מעולם הצועניות ונודע לימים בביצועה של הזמרת גליקריה. בשנת 1937 בית הקפה שלו נהרס בדליקה. הועלה חשד שזו הייתה הצתה מיוזמת השלטון.
באטיס הופיע בסרטו של אלכסוס סאקלריו "Οι παπατζήδες" (אי פאפאדזידס).
הוא נפטר בפיראוס בשנת 1967 בגיל 82 והובא לקבורה יחד עם הבגלמה שלו.
ערב טוב אירופה
ערב טוב אירופה הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ כאן 11 וסיקרה ועסקה באירוויזיון, לקראת התחרות שהתקיימה בשנת 2019 בעיר תל אביב. את התוכנית הגישו דפנה לוסטיג ואביה מלכה. בכל פרק התארחו באולפן אישים ופאנליסטים שונים, אשר רובם מגיעים מעולם האירוויזיון, כגון: אימרי זיו, צדי צרפתי, דפנה דקל, יואב צפיר, משה דץ. בנוסף, התוכנית אירחה זמרים שהגיעו לשיר בתחרות בתל אביב.
חוף ז'ריקואקוארה
חוף ז'ריקואקוארה (בפורטוגזית: Praia de Jericoacoara) הוא חוף ים הממוקם בעיר ז'יז'וקה דה ז'ריקואקוארה שבמדינת סיארה הממוקמת בצפון-מזרח ברזיל. החוף מרוחק כ-300 קילומטרים מפורטלזה, בירת מדינת סיארה. החוף הוא חלק מהפארק הלאומי ז'ריקואקוארה.
החוף נבחר בשנת 1994 על ידי הוושינגטון פוסט לאחד מעשרת החופים היפים ביותר בעולם, ובשנת 2014 נבחר על ידי ההפינגטון פוסט לחוף הרביעי היפה ביותר בעולם. החוף גם נחשב לאחד מהחופים הטובים בעולם לגלישת רוח.
אטימולוגיה.
שמה של העיירה מורכב משני החלקים המרכיבים אותה. מקור השם ז'ריקואקוארה הוא בטופי-גוארני. יורוקו (Yuruco) פירושו "בור" וקוארה ("cuara") פירושו צב. חיבור השניים, "יוּרוּקוּקוּאַרַה", במשמעות "בור הצבים", מתייחס לכך שצבי הים נהגו לחפור בורות בחוף הים באזור זה, לשם הטלת ביציהם. לפי פירוש מקובל אחר, מקור השם נגזר מגבעה סמוכה, שנראית מהים כאליגטור (בטופי-גוארני: Jacarequara (זַ'קַארֵקוּאַרַה)). מקור השם ז'יז'וקה הוא ככל הנראה בצירוף Ji ("צפרדע") ו-Oca ("בית"), היוצר את המילים "בית הצפרדעים".
היסטוריה.
החוף נחשף ונרשם לראשונה בשנת 1629 על ידי הקרטוגרף ז'ואאו טיקסיירה אלברנאז הזקן .
עד שנת 1985 חיו באזור רק מספר קטן של דייגים, אך משנה זו הפך החוף לאתר פופולרי, ומבקר בו מדי שנה מספר גדול של תיירים. משנת 2002 הפך החוף לחלק מהפארק הלאומי ז'ריקואקוארה.
בשל יופיו, צולמו בו מספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
גג'וונדגי
גג'וונדגי (בהונגרית: Gagyvendégi) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גג'וונדגי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-284 תושבים בשנת 1990 עד 204 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-28%).
בגג'וונדגי חיו מעט יהודים.
גיבור גדול