נושאי הרומן.
המספר הוא אוריאל-דוד חיות, איש סגל זוטר בחוג לספרות, מאהב לשעבר של יהודית רדלר. הוא מביא את הסיפור ממרחק שנים אחדות לאחר שהתרחש.
בוקר אחד התעורר ד"ר יהושע רדלר ומצא שהפך לאישה בשם יהודית רדלר. השינוי עבר כמעט בשקט מוחלט, כאילו מדובר באירוע שגרתי, שאינו מצריך תשומת לב כלשהי. ד"ר רדלר עצמו, "הוא בכלל היה מוטרד באותו בוקר מעניין אחר", ספרו שאותו ניסה להוציא לאור. גם אמו של רדלר אינה מתרגשת מכך שבמקום בנה יהושע מגיעה אליה לביקור בתה יהודית. קל להבין זאת כחלק מהדמנציה שבה לוקה האם, אך מובנת פחות אדישותם של יתר הסובבים את רדלר לשינוי שחל בו. היחיד שחרג מאדישות זו הוא פרופ' ססובר, שבעת דיון בהוצאתו לאור של ספרו של יהושע רדלר, כתב: "אני חתמתי חוזה עם יהושע ר'. לא עם שום יהודית". כדי להבין את עולמן של נשים, שהיה חדש לה, קונה יהודית רדלר ספר על נשיות ומיניות (כנראה הספר ""), אותו היא מזמינה במסגרת תקציב המחקר שלה.
נושא מרכזי בעלילה הוא ההווי של החוג לספרות, ובפרט:
נושא נוסף העובר לאורך הרומן הוא ההוללות המינית של סגל החוג לספרות – רבים מהם שוכבים זה עם זו וזו עם זו, כמעט ללא עכבות. התיאור הפותח את הרומן, של יחסי מין בין יהודית רדלר לתלמיד המחקר לונגינוס, נחוץ כדי להבהיר שחברי החוג, שקולות המשגל מגיעים לאוזניהם, מבינים שיהודית רדלר, הקוראת "זיין אותי. זיין אותי כבר. עכשיו. חזק", היא אכן "אישה גמורה, אישה מוחלטת", ולא הגבר שהכירו. תיאורים נוספים יוצרים את האווירה הקרנבלית של הרומן. כך, למשל, התיאור: "חמדה שכבה עם כולם. ... היא לא הייתה צריכה את זה בשביל לקדם את עצמה. חלילה. היא פשוט רצתה לשכב איתם, עם האנשים שהכירה. בלימודי התואר השני, בד בבד עם הרומן שניהלה עם ססובר, היא שכבה איתי."
פרשנות.
אינטרטקסטואליות.
כיאה לספר שבו המספר והגיבורים הם אנשי ספרות, משובצים בספר רמזים ליצירות ספרותיות נודעות. דוגמאות:
הערות שוליים.
הערות שוליים הן מאפיין של ספרי עיון, ואינן מקובלות בסיפורת. הרומן שלפנינו עושה שימוש יוצא דופן, מבלבל לעיתים, בהערות שוליים. כיוון שהמספר הוא חוקר ספרות מתחיל, הוא משבץ בדבריו הערות שוליים מלומדות, אמיתיות לחלוטין. הערות שוליים אחרות הן בדיונית לחלוטין, כחלק מעלילת הרומן (כדרכן של הערות שוליים, הן מוסיפות פרטים שאינם בציר המרכזי של הסיפור). בקבוצה שלישית של הערות שוליים עומד הקורא למבחן: האם זו הערה שבה מידע אמיתי, או הערה שבה מידע בדיוני המתחזה לאמיתי.
הופעות קמע.
מתן חרמוני עצמו מופיע ברומן פעמים אחדות, ברמז ובמפורש. שם ספרו של יהושע רדלר, "כל הנכלים זורמים לאמריקה – חייו של המשכיל אהרון יהודה לייב הורוביץ", הוא פרודיה של שם הדוקטורט של חרמוני, "כל הנחלים זורמים לאמריקה – על תפקיד העולם החדש בספרות תקופת התחייה".
בהערת שוליים מפנה המספר למאמר "חמישה ירחי לידה" מאת מ' חרמוני בגיליון 5 של כתב העת "דווקא". מתן חרמוני פרסם מאמרים באחדים מגיליונות "דווקא", כולל גיליון 5, אבל מאמר בשם זה לא פורסם (זו דוגמה להערת שוליים שלא קל לזהות שהיא בדיונית).
הערת שוליים נוספת מפנה למאמר מאת מ' חרמוני בשם "Brenner Goes Berzerk", שכנראה אף הוא מאמר בדיוני.
שמותיהם של כמה דמויות מהמחלקה הם אנגרמה של שמו של המחבר (נתן ו. רחמים, נחמי רותמן, נורית מנחם).
רומן מפתח?
בהיותו סיפור בדיוני, כמעט לכל אורך הרומן לא מצוינת האוניברסיטה שבה נמצא החוג לספרות שבו מדובר, כך שעלילתו עשויה להתאים לכל אוניברסיטה. עם זאת, מגוריה של יהודית רדלר ב"רמת אביב, במרחק הליכה מהאוניברסיטה", מרמזים שמדובר באוניברסיטת תל אביב. פרט המאשר זאת באופן חד-משמעי הוא אזכור מותו של יוסף האפרתי, חבר סגל בחוג לספרות של אוניברסיטת תל אביב, שנהרג בשנת 1974.
האם זיהוי זה הופך את הרומן לרומן מפתח? חרמוני שולל זאת ואומר:
שם הספר.
ד"ר אבינועם שפילפוגל, שעל שמו נקרא הרומן, אינו דמות מרכזית בו. הוא מופיע בהערת שוליים, שבה מתוודה המספר שבנעוריהם לימד אותו שפילפוגל כיצד לאונן, וכן הוא הגבר הראשון שאתו שכבה יהודית רדלר, ותיארה: "הוא הזיון הכי גרוע שהיה לי בחיים".
שפילפוגל הוא שם יהודי אשכנזי, והופיע בספרות כשמו של הפסיכיאטר של אלכסנדר פורטנוי, גיבור ספרו של פיליפ רות, "מה מעיק על פורטנוי", וחרמוני הסביר: "נראה היה לי שמן הראוי הוא שיהיה לנו גם גיבור בעל השם הזה בספרותנו העברית".
שם הספר, "שפילפוגל, שפילפוגל", הוא קריאתו לעזרה של פרופ' ססובר, כאשר הדוקטורנט עשהאל רובשקין, בעלה של ד"ר חמדה קוסובר, הניף אותו באוויר במהלך ויכוח ביניהם.
ההוריקן (סרט, 1999)
ההוריקן הוא סרט ביוגרפי/דרמה אמריקאי משנת 1999. הסרט בוים והופק על ידי נורמן ג'ואיסון . בסרט, דנזל וושינגטון מככב בתור רובין "הוריקן" קרטר, מתאגרף במשקל בינוני לשעבר, אשר הורשע שלא בצדק על רצח משולש בבר בפטרסון, ניו ג'רזי. הסרט מתאר את מעצרו של קרטר, את חייו בכלא, ואת האופן בו שוחרר על ידי אהבתו וחמלתו של נער מברוקלין בשם לסרה מרטין ושלושת מוריו.
התסריט הותאם לסרט על ידי ארמן ברנשטיין ודן גורדון מהאוטוביוגרפיה של קרטר ' ו-' על ידי סם צ'ייטון וטרי סווינטון. הסרט זכה לביקורות חיוביות, אך קיבל ביקורת על אי דיוקים מפי כמה כלי תקשורת ומשתתפים במשפטים של קרטר.
עלילה.
הסרט עוסק בחייו של רובין קרטר בין השנים 1966 ל-1985 ומתאר את מאבקו המשפטי נגד הרשעתו וכיצד התמודד עם החיים בכלא.
הסרט מתרכז בשני קווי עלילה:
קו העלילה הראשון מספר את סיפורו של מתאגרף במשקל בינוני רובין "הוריקן" קרטר, שהורשע בביצוע רצח משולש בבר בפטרסון, ניו ג'רזי. גזר דינו בוטל לאחר שבילה כמעט 20 שנה בכלא. הסרט מספר את סיפורו של קרטר כילד שחור שדוקר פדופיל בכתפו לאחר שהוא מנסה להרוג אותו כיוון שקרטר הרחיק אותו מחברו. בתחנת המשטרה מאיים עליו הקצין ואחר כך הוא נשפט למוסד לנוער עברייני. כשגדל הוא נמלט מהמוסד ומתגייס לצנחנים. הוא חוזר לשכונת ילדותו במדים ומתעמת עם צעיר שחור אחר בבר מקומי. הוא נעצר שובעל ידי אותו קצין האומר לו אתה חייב לי ישיבה בכלא והוא נשלח למאסר. כשהוא יוצא מהכלא הוא מתחיל בקריירת האגרוף שלו והופך למפורסם. ואז מואשם ברצח בבר כאשר הקצין מזייף את הראיות נגדו. עיקר הסרט עוסק בהתמודדותו של קרטר עם היותו אסיר ורצונו שלא להפוך לאסיר.
קו העלילה השני מתרכז בלסרה מרטין , צעיר אפרו אמריקאי מברוקלין, אשר מתגורר בטורונטו עם שלושה אקטיביסטים קנדיים. שלושת האקטיביסטים מהווים בעבורו משפחה אומנת ומלמדים אותו קרוא וכתוב על מנת לעזור לו להתקבל לקולג'. בשנות ה-80, הנער מתחיל להתעניין בסיפורו של קרטר, זאת לאחר שהוא קורא את הביוגרפיה שלו. מרטין יוצר קשר עם קרטר, ומשכנע את משפחתו האומנת להתמסר למאבקו של קרטר נגד הרשעתו ולנסות לשחררו. הסיפור מסתיים בעתירות המוצלחות של הצוות המשפטי של קרטר אל השופט ה. לי סרוקין בבית המשפט המחוזי האמריקאי של מחוז ניו ג'רזי.
בשנת 1966, רובין "ההוריקן" קרטר היה מתאגרף במשקל בינוני מהמעלה הראשונה, כאשר רבים ציפו שיהיה אלוף האגרוף המוצלח ביותר בעולם. במהלך נסיעה בחזרה ממועדון בפטרסון, ניו ג'רזי, קרטר וחברו ג'ון ארטס נעצרו ונלקחו לחקירה משטרתית, והואשמו בפשע שבוצע במועדון אחר באותה העיר ושבמקרה עברו לידו במכוניתם. הפשע בגינו קרטר וארטס נעצרו היה רצח של שלושה: אחד הברמנים ושניים מלקוחות המועדון. אף על פי שהמשטרה קבעה לאחר מכן כי קרטר וארטיס אינם חשודים בביצוע הרצח, אדם בשם אלפרד בלו, חשוד בעצמו ברצח, טען שקרטר וארטס היו נוכחים בזמן הרציחות. על סמך עדותו של בלו, הורשעו קרטר וארטס ברצח המשולש במועדון, וקרטר קיבל שלושה מאסרי עולם רצופים.
במהלך המשפט קרטר מכריז על חפותו, בטענה כי גזעו, הקריירה שלו כמתאגרף, מעמדו ועבודתו כפעיל זכויות אדם היו הסיבות האמיתיות להרשעתו. שמונה שנים לאחר מכן, בלו וחשוד נוסף לביצוע הרצח המשולש, ארתור ברדלי, שהעיד גם הוא כי קרטר היה נוכח בזירת הפשע, חזרו בהם מעדותם. אולם, קרטר וארטס הורשעו פעם נוספת. לאחר מכן, העלילה חוזרת למרטין, שעובד עם שלושה אקטיביסטים קנדיים במטרה לדחוף את מדינת ניו ג'רזי לבדוק מחדש את תיקו של קרטר.
הסיפור מגיע לשיאו עם הצלחתו המשפטית של קרטר ושחרורו. בשנת 1985 קבע בית משפט מחוזי-פדרלי כי התביעה במשפט השני של קרטר ביצעה טעויות משפטיות רבים וכי הרשעתו התבססה על גזענות ולא על עובדות. כתוצאה מכך, קרטר שוחרר, וסיכם את סיפורו באמירה "שנאה הכניסה אותי לכלא, ואהבה הוציאה אותי ממנו."
הפקה.
עניינו של נורמן ג'ואיסון (הבמאי והמפיק) בביוגרפיה של רובין ה"הוריקן" קרטר החל ב-1992. ארמין ברנשטיין (אחת מכותבי התסריט) קנתה את זכויות ההסרטה דרך חברת ביקון פיקצ'רס, והתחילה לכתוב את התסריטים הראשונים תוך בניית מערכת יחסים עסקית עם אירווינג אזוף. בתחילה ג'ואיסון חשב שסדרת טלוויזיה תתאים יותר לסיפור, מפני שהסיפור מקיף מאוד. ברגע בו דנזל וושינגטון נרשם לשחק את הדמות הראשית, הוא התחיל לעבור אימוני אגרוף ארוכים, בצמוד לקרטר עצמו. וושינגטון העיד כי "הוא עישן קופסאות שלמות של סיגריות ושתה קנקני קפה רבים. אני שתיתי קצת קפה. זה מעניין ומאתגר כשמישהו שם, חי ונוכח בחדר". צילומי הסרט החלו בנובמבר 1998, בכלא המערבי של ניו גרזי, בטרנטון ובערים כמו אוונל ופטרסון, כמו כן בטורונטו.
הוצאה.
בכורה.
ההוריקן הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-17 בספטמבר 1999. כמו כן, הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-17 בפברואר 2000.