באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes אחוז הביקורות החיוביות הוא 74%, זאת על בסיס 237 ביקורות, והדירוג הממוצע שלו הוא 6.52 מתוך 10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב, בין היתר: "”המין החזק” אינו מתקרב להיות פורץ דרך כמו הנושא האמיתי עליו הוא מבוסס, אך חייה יוצאי הדופן (של גינסבורג) עומדים בפני עצמם כביוגרפיה שהיא גם מעוררת השראה וגם משוחקת היטב." באתר הסרטים Metacritic, קיבל הסרט ציון ממוצע משוקלל של 59 מתוך 100, בהתבסס על 40 מבקרים, מה שמרמז על "ביקורות מעורבות או ממוצעות". קהלים שנדגמו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם של +F-A, ובשירות מחקר הסרטים "PostTrak" דווח כי צופי הקולנוע העניקו לסרט ציון חיובי כולל של 94% וכ-62% נתנו לסרט "המלצה מוחלטת".
העיתונאי ומבקר הסרטים האמריקאי, אנטוני אוליבר סקוט מה ניו יורק טיימס ציין כי הסרט נשאר נאמן יחסית לסיפור האמיתי של הופעתה של גינסבורג כעורכת-דין מובילה לזכויות נשים וכתב: "הסרט עשוי להשאיר אותך רוצה לראות עוד - יותר היסטוריה, יותר אישיות, יותר רגשות מסובכים, יותר טענות אידאולוגיות - וזה לא בהכרח נחשב כנגדו. הנרטיבים ההיסטוריים הם במיטבם כאשר הם מגיעים לעורר שיאים של סקרנות וגם מספקים אותה...".
תגובות המבקרים בישראל.
בעיתון הארץ כתב אורי קליין: "(...) "המין החזק" הוא ביוגרפיה קולנועית חסרת השראה המבקשת לעורר השראה דרך דמותה מעוררת ההשראה של גינסבורג. הוא לא מצליח לעשות זאת. אפשר לצפות בסרט בעניין מסוים הן בשל הדמות שניצבת במרכזו והן בשל תיאור הנפתולים המשפטיים שליוו את המשפט הראשון שהיא הייתה מעורבת בו. אך הסרט בכללותו אינו מצליח להעביר את ייחודיותה האישיותית של האשה הזעירה הזאת, שגובהה הוא מעט יותר ממטר וחצי. גינסבורג העולה מתוך הסרט היא אשה רצינית, נחושה ואמיצה, אבל איפה השובבנות שאפיינה אותה כל חייה? האם סטיפלמן ולדר סברו ששובבנות עלולה לפגוע בדימוי של גינסבורג שהם ביקשו לעצב בסרט ולהחליש את המסר הפמיניסטי־ההיסטורי?".
בטיימאאוט כתבה מבקרת הקולנוע יעל שוב כי הסרט "מתעורר לחיים דווקא כשגינסבורג לוקחת על עצמה לטפל בתיק משמים למדי של גבר שבקשתו להחזר מיסים נדחתה בשל היותו רווק. (...) מבחינה קולנועית הסרט שווה לערך בוויקיפדיה, רק עם פחות פרטים. המסר הפחות משומש שעולה ממנו הוא שמאחורי כל פמיניסטית מצליחה (במקרה שהיא נשואה) עומד גבר חתיך שמוכן להניח את האגו שלו בצד וללבוש סינר כשצריך. זה ממש חיובי ונחמד וחבל שבין ג'ונס והאמר אין כימיה ניכרת לעין. בפעם היחידה שהם נכנסים למיטה המצלמה בורחת הצידה, כמו בסרטים של פעם, לפני השינויים הרדיקליים המדוברים".
פיליפ מקסימיליאן אופיץ
פיליפ מקסימיליאן אופיץ (בגרמנית: Philipp Maximilian Opiz; 5 ביוני 1787 – 20 במאי 1858, פראג) היה בוטנאי גרמני מממלכת בוהמיה.
ביוגרפיה.
פיליפ מקסימיליאן אופיץ נולד בעיירה צ'סלאב. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים והחל משנת 1838 הועסק במערכת שמירת על היערות.
הוא היה בין הראשונים שהחלו באופן יסודי חקר של הצומח בצ'כיה. הוא אסף אוסף גדול שכיום נמצא במוזיאון ליד פראג.
בשנת 1817 הוא הקים ארגון שמטרתו היה החלפת מידע ודוגמאות של פרחים, חרקים וזרעים. לקראת בשנת 1858 בבעלות הארגון היה אוסף שכלל 1,700,000 פריטים.
בשנים 1823–1830 הוא היה עורך של עיתון Naturalientausch.
בשנת 1818 הוא פרסם Flora cryptogamica Bohemiae. בשנת 1836 ביחד עם פרנץ קסאבר פיבר ובוטנאים נוספים הוא פרסם ספר Oekonomisch-technische Flora Böhmens.
על שמו נקראו מספר צמחים וסוגי צמחים.
פוסט קפטן
פוסט קפטן (באנגלית: post-captain) הייתה דרגת קצונה בצי המלכותי הבריטי בתקופת אוניות המפרשים (1650–1860 לערך). הקצין שנשא אותה היה "קפטן" הן על פי תפקידו (מפקד אוניית מלחמה) הן על פי דרגתו, להבדיל מקצינים נמוכים ממנו שפיקדו גם הם על כלי שיט, ולשון הפנייה אליהם הייתה ועודנה גם כן "קפטן". דרגת "פוסט קפטן" זהה לדרגת קפטן בצי המלחמתי של ימינו. היא בטלה במחצית השנייה של המאה ה־19.
שם הדרגה ותולדותיה.
בצי המלכותי הבריטי נהגו בתקופת אניות המפרשים דרגות הפיקוד הבאות: לוטננט, קומנדר, קפטן ואדמירל. בצי זה, כמו בציים מערביים אחרים, לשון הפנייה אל מפקד כלי שיט מלחמתי הייתה ועודנה – "קפטן", גם אם דרגתו הרשמית נמוכה יותר. המונח "פוסט קפטן" נועד להבחין בין קפטנים על פי דרגתם, שפיקדו על אוניות מלחמה גדולות, לבין קצינים נמוכים יותר שפיקדו על כלי שיט קטנים יותר (סלופ, בריג וכדומה) וגם הם נקראו באונייתם – "קפטן". לדוגמה, קפטן ג'יימס קוק, מפקד ה"אנדוור", נשא דרגות לוטננט, וכמוהו קפטן ויליאם בליי, מפקד ה"באונטי". ראוי להדגיש כי "פוסט־קפטן" היה רק שם דרגה. מעולם לא פנו לקצין במילים: "פוסט־קפטן ג'ון סמית".
קצין בתקופה זו יכול היה להתקדם מקומנדר לקפטן מבלי לקבל מייד פיקוד על אונייה. עד הצבתו באונייה משלו, הוא נשאר בחוף וקיבל מחצית השכר. קצין נעשה פוסט־קפטן (באנגלית: took post, מילולית: קיבל הצבה, תפס "עמדה" צבאית) כאשר מונה לראשונה לפיקוד על אונייה גדולה. על פי רוב הייתה זו אונייה מדורגת, כלומר אוניית קו מדרגות 1–5 שהייתה גדולה וחשובה מכדי שיפקידו אותה בידיו של קומנדר. משעה שהקפטן קיבל את הפיקוד על אונייתו, פורסם שמו ב"לונדון גאזט" ברשימת הפוסט-קפטנים. יום קבלת המינוי ל"פוסט־קפטן" היה נקודת ציון חשובה בקריירה של קצין בצי המלכותי, מפני שמאותו יום ואילך חושב הוותק להמשך קידומו. אם צלחה דרכו ולא נהרג בקרב או הודח מן השירות, הוא התקדם אוטומטית לאחר זמן לדרגת סגן־אדמירל.
פוסט־קפטן צעיר פיקד בדרך כלל על פריגטה או על אונייה דומה לה בגודלה, בעוד פוסט־קפטנים ותיקים פיקדו על אוניות גדולות יותר. פוסט־קפטן צעיר יכול היה לשמש גם קפטן אוניית דגל, כלומר קפטן האחראי על ההשטה והתפעול היומיומי של אוניית דגל, שהייתה כמעט תמיד אוניית קו. הדבר איפשר לאדמירל לפקח מקרוב על הקפטן הצעיר ביותר שתחת פיקודו. לדוגמה, אלכסנדר הוד נתמנה לפקד על אה"מ ברפלר, אוניית הדגל של אחיו, אדמירל סמיואל הוד.
לעיתים החזיק אדמירל רם־דרגה בשני פוסט-קפטנים באונייתו. הצעיר משניהם שימש קפטן אוניית הדגל והיה אחראי על תפעולה היומיומי. הוותיק מילא תפקיד קפטן של הצי ושימש כראש המטה של האדמירל. שני סוגי פוסט־קפטנים אלה (הצעיר והוותיק) הופיעו ברשימת הצוות של האונייה בשם "קפטן שני" ו"קפטן ראשון" בהתאמה.
אחרי שנת 1795, אז הונהגו לראשונה כותפות בצי המלכותי, הבחינו בין קומנדרים ופוסט־קפטנים בעלי הוותק השונה על פי מספרן ומיקומן. קומנדר עדה כוֹתֶפֶת אחת על כתף שמאל. פוסט קפטן עם ותק של פחות משלוש שנים עטה כותפת יחידה על כתף ימין, ופוסט קפטן עם שלוש שנות ותק או יותר עטה שתי כותפות, אחת על כל כתף.
A Gala Christmas in Vienna (וידאו)
Love Has Begun
טכנובבל
בית הכנסת קהל חדש בסרייבו
בית הכנסת הספרדי "קהל חדש" בסרייבו (בלאדינו: Kal Nuevo/Muevo) היה בית כנסת אשר פעל בעיר סרייבו בבוסניה, בין השנים 1746–1930. בהמשך, שימש המבנה קן של תנועת השומר הצעיר בקרב קהילת סרייבו. ב-1984 נפתחה במקום גלריית "ההיכל החדש" (בבוסנית: Galerija Novi hram) שהיא שלוחה של "המוזיאון היהודי של בוסניה והרצגובינה" השוכן בבית הכנסת קהל ישן הממוקם בסמוך.
היסטוריה.
קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). באוקטובר 1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), כבשו האוסטרים בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה את סרייבו והעלו באש את הרובע היהודי, ובכלל זה את בית הכנסת קהל ישן. ב-1739 שבה השליטה בסרייבו לידי העות'מאנים והוחל בשיקום הקהילה ומוסדותיה.
המבנה.
ב-1739 לאחר שחזרו העות'מאנים לשלוט בעיר, נתונה הייתה הקהילה במצב כלכלי קשה הן בשל נזקי הרכוש הכבדים שנגרמו בעיר והן בשל הסכומים הגבוהים אשר שולמו לנסיך אויגן מסבויה מפקד צבא ממלכת הבסבורג כדמי פדיון שבויים של רבני ונכבדי הקהילה. בית הכנסת "קהל חדש" חרב בשרפה שהציתו האוסטרים ועבודות השיקום נמשכו שנים ארוכות, גם בשל עלותן. ב-1746 הוקם מבנה בית הכנסת "קהל חדש" אשר שרת את הקהילה ומוסדותיה במהלך תקופת השיקום. ב-1788 נפגע המבנה בדליקה שפרצה באזור. ב-1794 אישר הוואלי העות'מאני לבני הקהילה לשקם את בית הכנסת והוא שוקם ונפתח מחדש ב-1820. ב-1827 הסתיימו עבודות השיקום בבית הכנסת "קהל ישן".
בית הכנסת "קהל חדש" היה קטן יותר מ"קהל ישן" ונבנה בסמוך אליו. מיקומו במנח צפון לדרום והוא מכוסה גג רעפים. הכניסה לאולם התפילה הייתה מצד הצפוני. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1930 עם חנוכתו של בית הכנסת קהל גדול הופסק השימוש במבנה לתפילות, ושוכן בו קן של תנועת "השומר הצעיר". לאחר חורבן יהדות סרייבו בשואת יהודי יוגוסלביה נותר המבנה ללא שימוש. ב-1984 שופץ המבנה ושוכנה בו גלריה המהווה שלוחה של המוזיאון היהודי של בוסניה השוכן בבית הכנסת "קהל ישן" הסמוך. החל מ-1997 מופעל המקום על ידי אגודת "לה בנוולנצייה" (La Benevolencija) של קהילת סרייבו.
קאנוויי איילנד
קאנוויי איילנד (באנגלית: Canvey Island) הוא אי המהווה אזור אדמיניסטרטיבי (civil parish) במפגש בין התמזה לים הצפוני, במחוז אסקס, שבמזרח אנגליה. שטחו כ-18.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה מעט למעלה מ-18 אלף תושבים. האי מופרד מהיבשת על ידי רשת של נחלים.