שׁוּחֶה, כ-4 קילומטרים צפונית לעיר העתיקה של ליג'יאנג, משמשת כיום מרכז אומנויות וחינוך.
בית החולים אסותא
אקס-אן-פרובאנס
אקס-אן-פרובאנס (בצרפתית: Aix-en-Provence, כינויה הנפוץ: "אקס") היא עיר בדרום צרפת, בירתה ההיסטורית של הפרובינקיה הרומית פרובאנס ושל חבל העבר בשם זה, כיום חלק מחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. העיר נמצאת כ-30 ק"מ מצפון למרסיי, במחוז שפך הרון, ואוכלוסייתה מונה 140,100 נפש (2005).
העיר נוסדה בשנת 122 לפנה"ס בידי הקונסול הרומי סקסטיוס קלווינוס, כמחנה צבאי להגנת הדרך בין עיר הנמל מסליה (כיום מרסיי) לרומא. בשל המעיינות החמים במקום, נתן לו סקסטיוס את השם Aquæ Sextiæ - מי סקסטיוס.
במאה ה-12 הייתה העיר למרכז של השכלה ואמנות.
החל מ-1487 שלט הכתר הצרפתי באקס, יחד עם יתר שטחי פרובאנס שסופחה לצרפת. ב-1502 הקים מלך צרפת לואי השנים עשר, את הפרלמנט של פרובאנס בעיר, שפעל עד המהפכה הצרפתית ב-1789.
באקס-אן-פרובאנס נולד, התגורר ופעל הצייר הפוסט-אימפרסיוניסטי פול סזאן, מגדולי האמנים המודרניסטים. סזאן גם קבור בעיר, ואתרים רבים בה מנציחים את מורשתו. כמו כן, נולד בה הבוטנאי ז'וזף פיטון דה טורנפור. בתקופת מלחמת העולם השנייה מספר אמנים יהודים, לרבות אנדרה בלונדל, מצאו מקלט בעיר.
נחל צולב
נחל צולב או נחל העֵרֶב הוא גיא קטן, החוצה את העיר העתיקה של ירושלים ממערב למזרח – משער יפו ועד שער השלשלת שבהר הבית. לאורך הגיא עוברים כיום רחוב דוד ורחוב השלשלת, המהווים יחד את אחד הצירים הארוכים של שוק העיר העתיקה בירושלים.
השם "נחל צולב" ניתן על ידי נחמן אביגד. השם "נחל הערב" הוא מלשון שתי וערב.
גאוגרפיה.
העיר העתיקה של ירושלים שוכנת על שתי גבעות, המוקפות בשלושה גאיות עמוקים: גיא בן הינום ממערב; נחל קדרון ממזרח; והגיא המרכזי (או "הגיא האמצעי"), המפריד בין שתי הגבעות. נחל צולב (או "הגיא הצולב") הוא היחיד החוצה את השטח ממערב למזרח, ומכאן שמו.
תחילתו של הגיא בפסגת גבעה קטנה, המפרידה בין גיא בן הינום ובין נחל צולב, ואשר עליה שוכנת המצודה הידועה בשם "מגדל דוד". משם משתפל הנחל בתלילות מזרחה, ומתחבר לגיא המרכזי מתחת להר הבית.
היסטוריה.
נחל צולב היה גבולה הטבעי של ירושלים בימי קדם, וזאת בשל היותו גבול טופוגרפי מובהק בצפונה של העיר. נקודת התורפה של ירושלים הייתה תמיד גבולה הצפוני, שכן בחלק זה נפתח מישור רחב, המאפשר הצבת כוחות צבא ללא קושי. לא בכדי הקבילו יושבי ירושלים את נבואת ירמיהו: על עירם, שכן לאורך כל ההיסטוריה נכבשה העיר תמיד מצפון. בשל כך הייתה חשיבותו של נחל צולב גדולה, וכבר המלך חזקיהו הציב לאורכו את 'החומה הרחבה', שהגנה על העיר מצפון בימי בית המקדש הראשון.
בתקופת בית שני שימש תחילה נחל צולב כגבול טבעי בצפון, שלאורכו עברה חומת העיר. לאחר הרחבת העיר צפונה על ידי המלך הורדוס ובניית "החומה השנייה", הפך הנחל לחלק מהעיר, ואת מקום החומה בחלקו המזרחי של הנחל תפסה אמת המים של הורדוס, שבקטע זה עברה על גבי קשת גדולה ("קשת וילסון") מעל ציר הטירופיאון (הגיא המרכזי) ונכנסה אל רחבת הר הבית. חשיבותו של הנחל כמחסום טופוגרפי טבעי ירדה בחלוף השנים, עם התרחבות העיר צפונה. גיא נחל צולב הפך לרחוב פנימי בעיר, שניצל את הטופוגרפיה, ואיפשר מעבר נוח יחסית ממערבה של העיר למזרחה; כמו כן הוא חיבר בין שני רחובות הקארדו - המערבי והמזרחי, שחצו את העיר מצפון לדרום.
במפת מידבא מהתקופה הביזנטית ניתן אולי לזהות את קצהו של הרחוב, שחצה את העיר בציר מערב-מזרח, לאורך תוואי נחל צולב: קטע רחוב זה נראה בתחתית המפה, סמוך לחומתה המערבית. שליטיה של העיר נאלצו בכל תקופה ליצור מחסום טופוגרפי מלאכותי לצפון העיר, וכבר בתקופה הערבית-המוסלמית הראשונה (640–1099) נחצב חפיר עמוק וארוך לאורך החומה הצפונית. נחל צולב שימש, כאמור, כרחוב בתוך העיר, שאיפשר מעבר למתפללים ישירות להר הבית, דרך שער שעבר בתוואי קשת וילסון.
הצלבנים היו הראשונים שקירו את הרחוב העובר לאורך הנחל, כחלק מפעולות פיתוח השווקים בירושלים, ונראה כי בשלב זה קיבל הרחוב את ה"ברך" בנקודת מפגשו עם ציר הקארדו הראשי (המערבי). מאז ועד ימינו לא ניתן לצעוד ישירות לאורך תוואי הנחל, אלא - בנקודה זו השוכנת בלב העיר העתיקה - יש לפנות ימינה כמה מטרים, ומשם להמשיך מזרחה.
הממלוכים פילסו את שתי גבעות העיר העתיקה, תוך בניית בתים ורחובות על גבי עמודים מעל הטירופיאון. עם "העלמתו" של תוואי הטירופיאון, הוסתר גם תוואי נחל צולב, בעקבות כיסוי קשת וילסון והפיכתה למבנה-תמך אחד מני רבים בעיר. הצועד היום ברחוב העובר לאורך הגיא מתקשה להבחין בהבדל הטופוגרפי, אך המתבונן בו מלמעלה (מגג המצודה למשל) יכול להבחין בקלות ב"נפילת הגובה" משני צדיו.
שמות הרחוב העובר בנחל.
הרחוב העובר בתוואי הנחל נקרא כיום בשני שמות: חלקו המערבי (משער יפו ועד נקודת המפגש) נקרא, מאז התקופה הצלבנית לפחות, בשם "רחוב דוד", ואילו המשכו (עד הר הבית) מכונה "רחוב השלשלת" או "רחוב שער השלשלת" (בערבית: באב א-סילסילה), על שם השער שבהר הבית אליו הוא מוביל.
ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי מוג'יר א-דין מדווח, בשנת 1496:
במאה ה-19 כונה חלקו העליון של הרחוב (מרחבת שער יפו ועד ההצטלבות עם רחוב הנוצרים), "שארע אל-בטרק" (רחוב הפטריארכיות) וזאת על שום הפטריארכיה היוונית-קתולית והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית שנמצאות מצפון לרחוב ובניין הפטריארכיה הארמנית הנמצא מדרום לו. חלק זה אופיין בריבוי מוסדות בנקאות, דואר ומלונות, כמחציתם בבעלות יהודים והשאר בבעלות בני העדות השונות. מההצטלבות עם רחוב הנוצרים ועד מפגש השווקים, בחלק שעובר ברובו מתחת לקמרון, נקרא הרחוב "שארע אל-בזאר" (רחוב השוק) והתאפיין בחנויות ודוכנים רבים בבעלות מוסלמים בעיקר. בהמשך נקרא הרחוב "שארע באב א-סילסילה" (רחוב שער השלשלת). אופיו וצורתו של קטע זה כמעט ולא השתנו עד ימינו.
בתקופת המנדט הבריטי הוחזר שם החלק העליון של הרחוב ל"רחוב דוד".
התוואי במאה ה-21.
חלקו המערבי של נחל צולב משמש כיום כשוק תוסס בעיר העתיקה, ורחובות דוד והשלשלת משמשים כיום כנתיב המרכזי היחיד כמעט, המאפשר מעבר ישיר ממערב למזרח דרך סמטאות העיר העתיקה. במסגרת פיתוחו של השוק לאחר איחוד ירושלים העתיקה והחדשה במלחמת ששת הימים ב-1967 עברו הרחובות כמה "מתיחות פנים" שהתבטאו בריצוף חדש, צביעת דלתות החנויות בצבע אחיד (גוני כחול וירוק) וחיזוק הקמרונות. כן הותקנו רמפות קטנות במדרגות, כדי לאפשר מעבר של כלי רכב קטנים ומריצות, המביאים את הסחורות אל החנויות. מאחר שהנחל ממשיך להוות אגן ניקוז טבעי של סביבותיו, שולבו ברצפת הרחוב עשרות פתחי ביוב בצפיפות של כמעט אחד לכל שני מטרים, כדי לאפשר גישה קלה לצנרת במקרה של סתימה.
הרחוב מהווה מוקד למפגש יומיומי בין יהודים לערבים, שכן הוא משמש כמעבר נוח הן לכותל המערבי, והן למסגד אל-אקצא שבהר הבית. עקב כך הוא הפך למוקד חיכוך, ואירעו בו מספר אירועי טרור.
שער השלשלת.
בסוף הרחוב, בכיוון הר הבית, נמצא שער השלשלת (ערבית: باب السلسلة באב א-סִלסִלה), שהעניק את שמו לרחוב כולו. בית השער הוא מן התקופה הצלבנית ומשקף מציאות בה רוחב רחוב השלשלת היה כפול מאשר בימינו. השער מורכב משני שערים - שער השלשלת ושער השכינה.
איילים (עמותה)
איילים - התיישבות סטודנטים ויזמים היא עמותה שהוקמה בשנת 2002 במטרה לעודד צעירים להתיישב בנגב ובגליל.
פעילות.
עמותת איילים הוקמה בשנת 2002 על ידי שני צעירים יוצאי צבא, מתן דהן ודני גליקסברג, לזכרם של בני הזוג אייל ויעל שורק שנרצחו בפיגוע בכרמי צור ביוני 2002, במטרה לחזק את מפעל ההתיישבות והמעורבות החברתית בנגב ובגליל. יישום הרעיון מתבצע על ידי הקמת כפרי סטודנטים ויזמים אשר מהווים בסיסי יציאה למעורבות חברתית ולהתיישבות קבע. המטרה היא שכפרים אלה ייצרו בסיס להכרות עם האזור והפוטנציאל הטמון בו.
בתמורה למלגת לימודים ומגורים מוזלים בכפרים, עובד כל סטודנט כ-500 שעות שנתיות עם ילדים מעיירות הפיתוח ומשתתף בפרויקטים של העמותה, כגון – בניית בוסתנים, שיפוץ בתי ספר ומועדוניות.
נכון ל-2013, ישנם כ-650 סטודנטים ו-70 בשנת שירות, המאכלסים 14 כפרי סטודנטים ברחבי הנגב והגליל. הסטודנטים מתגוררים בכפרים: "עדיאל" באשלים, שיזף, דימונה כפרי, דימונה עירוני, אופקים, ירוחם, יכיני, באר שבע, נווה אור, מנחמיה, עכו העתיקה, כרמיאל וקריית שמונה. הסטודנטים מתנדבים עם למעלה מ-20,000 ילדים.
העמותה נתמכת על ידי גופים ממשלתיים ותורמים פרטיים מהארץ ומחוצה לה, בראשם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, קרן מיראז', הסוכנות היהודית, קרן סקט"א רש"י, החטיבה להתיישבות וקרן היסוד.
העמותה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי לשנת 2007.
בדצמבר 2014 נחקרו יו"ר העמותה, מתן דהן, וסגנו, דני גליקסברג, במסגרת פרשת השחיתות בישראל ביתנו. בספטמבר 2016 הוחלט להזמינם לשימוע בגין עבירות שוחד והלבנת הון בשנים 2009-2014.
ביוני 2018 הרשיע השופט צבי גורפינקל את מתן דהן בעבירת שוחד וגזר עליו 6 חודשי מאסר שירוצו בדרך של עבודות שירות. כמו כן קבע השופט כי "למרות הרשעתו של הנאשם, נראה כי אין במעשיו כדי לפסול אותו מלשמש חבר ועד בעמותת איילים. הנאשם פעל רבות למען קידום מטרות העמותה, ואין ספק כי המשך שירותו יוסיף ויקדם את המטרות הברוכות שלשמן הוקמה העמותה". באותו הסדר טיעון הורשע גם השדלן (לוביסט) של העמותה, סטיבן לוי, בעבירה של הפרת אמונים בתאגיד. עונשו של לוי נגזר להיות שלושה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות.
קתרין מקינון