בקיץ 1955 השלים הרן בר דור את הכנת הבית בגרמניה לאשתו ושתי בנותיו, ועלה על מטוס אל על, כדי לשוב לארץ לתקופת החופשה ולהכין את נסיעת המשפחה לחו"ל. הוא לא זכה להגיע. המטוס הופל מעל בולגריה והרן בר דור נספה עם 57 נוסעים ואנשי צוות. נפוצו שמועות שהמטוס הופל לשם הריגתו של בר דור, אך לאחר חקירה, הן נמצאו חסרות בסיס.
הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בהלוויה ממלכתית. הוא נטמן בקבר אחים של חללי המטוס הישראליים.
באזקוקס
באזקוקס (אנגלית: Buzzcocks) הייתה אחת הלהקות שהובילו את הגל הראשון של הפאנק רוק באמצע וסוף שנות ה-70. הלהקה נוסדה בשנת 1976 במנצ'סטר שבאנגליה.
בניגוד ללהקות פאנק רבות אחרות באותה תקופה שהושפעו רבות מהסקס פיסטולס, חברי הבאזקוקס בחרו שלא ללכת בכיוון הפוליטי ובמקום זאת התמקדו בשירי פאנק-פופ מלודיים על אהבה, בדידות והתבגרות.
שם הלהקה.
כמו להקות רבות ששמן נראה באנגלית כשם עצם ברבים (כגון יוריתמיקס), שמם של באזקוקס מופיע פעמים רבות בטעות עם ה"א הידיעה לפני השם, הבאזקוקס ("The Buzzcocks"). שמה של הלהקה הוא פשוט באזקוקס. השם עצמו הוא מילת סלנג עתיקה המשמשת בעיקר את קשישי בריטניה ומשמעותה "חבר'ה צעירים".
ביוגרפיה.
הלהקה הורכבה על ידי פיט שלי והווארד דווטו זמן קצר לאחר שהשניים נפגשו ונסעו יחדיו ללונדון על מנת לצפות בהופעה של הסקס פיסטולס בפברואר 1976. בחודש יוני של אותה שנה הבאזקוקס כבר הופיעו כלהקת חימום לפני הופעה של הסקס פיסטולס בעיר מנצ'סטר. באותה שנה, חברי הלהקה המקוריים הווארד דווטו, פיט שלי, סטיב דיגל וג'ון מאהר הוציאו בעצמם אלבום קצר של ארבעה שירים בשם "Spiral Scratch" על לייבל משלהם בשם "New Hormones", ובכך היו מחלוצי תנועת הוצאות האינדי. זמן קצר לאחר מכן עזב דווטו את הלהקה, ופיט שלי היה לסולן.
הלהקה זכתה להצלחה עם שורת סינגלים שראו אור בשנותיהם הראשונות, שירי פופ קליטים המדגימים היטב שימוש נכון במאפייני הז'אנר. שירים אלה מאוגדים באלבום אוסף שיצא בשנת 1979 בשם "Singles Going Steady".
זמן קצר לאחר שהוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, היא התפרקה. בשנות ה-90 הקימו שלי ודיגל את הלהקה מחדש עם חברים חדשים, טוני ברבר על הבס ופיל ברקר על התופים. הלהקה הופיעה במהלך השנים ברחבי העולם, ובין השאר הופיעה במועדון הבארבי ב-2011, עם הקליק כלהקת חימום.
ב-6 בדצמבר 2018 נפטר פיט שלי מהתקף לב בביתו שבאסטוניה.
מעפילים
מצודת זאב
מצודת זאב, או "בית ז'בוטינסקי", המכונה בקצרה "המצודה", הוא מגדל משרדים בסגנון ברוטליסטי השוכן ברחוב המלך ג'ורג' 38 בתל אביב. המבנה בן 16 קומות וגובהו 60 מטר. הוא קרוי על שמו של זאב ז'בוטינסקי, מכונן הציונות הרוויזיוניסטית.
היסטוריה.
המצודה היא אחד המגדלים הוותיקים בתל אביב. המגדל הוקם במקום שבו עמד בשנות ה-30 צריף אשר שימש את אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, נוער תנועת בית"ר, ובסתר גם מקום מפגשם של לוחמי מחתרת האצ"ל. באותן שנים התארגן "הועד להקמת מצודת זאב" ותכנון הבניין החל בשנת 1936. הבניין הראשון שהוקם במקום בתכנונו של האדריכל הארי לוריא היה בן שלוש קומות והושלם ב-1948. מסופר כי בשנים בהן היה הבניין בן שלוש קומות, היו צעירי בית"ר מקיימים את פגישותיהם בחצר הפנימית היכן שהייתה כתובת גדולה על הקיר "קשת בית"ר לא נסוג אחור וחרב ראש בית"ר לא תשוב ריקם, אמן!".
בשנת 1963 החליטה תנועת החרות להרחיב את הבניין ונערכה תחרות אדריכלים סגורה לבחירת האדריכל, בתחרות זכו משה בן-חורין ובנו מרדכי. בשנת 1966 נסתיימה בנייתו של המגדל שנבנה מאחורי הבניין הקיים. מאז היה הבניין מוקד הפעילות של תנועת החרות וגופים נוספים הקשורים אליה, ובכללם מכון ז'בוטינסקי בישראל.
במהלך הבחירות לכנסת העשירית בעצרת המסכמת של המערך, התייחס הבדרן דודו טופז בנאומו למצודת זאב כמקומם של "הצ'חצ'חים", במה שנודע כנאום הצ'חצ'חים. בליל המהפך ב-1977 הגיע מנחם בגין לאולם השמחות "עצמאות" בקומה 2, שפעל עד שסופח ב-2015 למכון ז'בוטינסקי, ונשא נאום ניצחון דרמטי בפני פעילי המפלגה.
כיום מאכלסים את הבניין מנגנוני תנועת הליכוד ושוכרים שונים, ביניהם משרדי עורכי דין ובעלי מקצועות חופשיים.
דיירים.
בקומות הבניין השונות פועלים גופים המשויכים רעיונית או היסטורית לתנועת הליכוד, בהם:
חלק מהבניין מושכר לשוכרים מסחריים.
כיכר המדינה
כיכר המדינה היא כיכר עגולה במרכז תל אביב. היא הכיכר הגדולה ביותר בישראל. את הכיכר מקיף "רחוב ה' באייר".
הכיכר תוכננה בידי הארכיטקט אוסקר נימאייר, בשיתוף האדריכלים הישראלים ישראל לוטן ואבא אלחנני שתכננו את מבני המגורים שסביבה. סביב הכיכר עובר רחוב עגול, רחוב ה' באייר, שהוא צומת לשני רחובות מרכזיים: רחוב ויצמן העובר מצפון לדרום, ורחוב ז'בוטינסקי העובר ממערב למזרח. כן מתחברים לכיכר מספר רחובות קטנים נוספים.
בשנות ה-60 פעלו בכיכר החולית קרקסים שבאו להופעות בישראל, ובעקבות זאת צמחה ההלצה: מדוע קרויה הכיכר בשם כיכר המדינה? משום שכמו המדינה, יש בה חצי שנה קרקס וחצי שנה בוץ. בתחילת שנות השבעים החלה פעילות בינוי נרחבת בצידו החיצוני של רחוב ה' באייר, והוקמו בו בנייני יוקרה בעיצוב אחיד. חלק ניכר מפרסומה של הכיכר בא מחנויות יוקרה ומחנויות של מעצבים בינלאומיים הנמצאות במפלס הקרקע של בניינים אלה, שהפכו אותה לאחד האזורים היקרים ביותר בתל אביב.
בשנים 2002–2003 שימשה הכיכר למאהל מחאה לא חוקית של מחוסרי דיור, שקראו לה "כיכר הלחם". בסופו של דבר, לאחר צו פינוי של בית המשפט, פונו המפגינים והשוהים הבלתי חוקיים על הקרקע על ידי פקחי העירייה והמשטרה לפי דרישת בעלי הקרקע.
בספטמבר 2011 נערכה בישראל הפגנה נגד יוקר המחיה במדינה תחת הכותרת "העם דורש צדק חברתי", ברחבי הארץ הפגינו כארבע מאות אלף איש, מתוכם כשלוש מאות אלף הפגינו בכיכר המדינה.
בסוף שנת 2018 החלו עבודות להעתקת עצים מן הכיכר, לקראת בניית שלושה מגדלי מגורים בני 40 קומות כל אחד.
בקרבת הכיכר נמצא גן הגת, אתר ארכאולוגי מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
הליכי תכנון ובנייה.
אדמות כיכר המדינה, מפוצלות ל-54 חלקות, נרכשו בשנת 1942 מחברת "שיכון עממי" על ידי עשרים בעלי קרקע שונים. התוכנית המקורית הייתה להקים כיכר בתוך כיכר. כלומר, בהתייחס למצב המוכר כיום, היה אמור להיבנות מעגל בתים פנימי נוסף ובתוכו מעגל תנועה קטן יותר. אלא שהבנייה בחלק הפנימי של הכיכר לא התממשה מאז רכישתו לפני כשבעים שנה, למורת רוחם של בעלי הקרקע.
תוכניות בניין עיר 600, 600א, 1980.
בשנת 1951 גובשה התוכנית השנייה לכיכר על ידי משרד האדריכלים אלחנני-לוטן ובשיתוף האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר. באוקטובר 1969 פורסמה תוכנית זו תחת השם תוכנית בניין ערים 600. התוכנית התייחסה לשלושה שלבים:
רחוב ויצמן היה אמור להיות משוקע מתחת לפני הקרקע.
החלק הראשון של התוכנית, שכלל את חלקה החיצוני של הכיכר, בוצע על-פי התוכנית, והוא החלק הבנוי של כיכר המדינה היום. בגלל ריבוי בעלי הקרקע והצורך לחלק מחדש את השטח, התעכב המשך יישומה של תוכנית 600.
באפריל 1974 הופקדה תוכנית פירוט שמספרה 600א לבנייה בחלק מהמעגל הפנימי, כהמשך לתוכנית 600. באותם ימים החליט ראש העירייה שלמה (צ'יץ') להט כי הכיכר צריכה להישאר ריאה ירוקה וציבורית לטובת תושבי העיר, והחל בקידום תוכנית חדשה, תוכנית 1980, למטרה זאת. הכוונה בתוכנית הייתה להפקיע את השטח מבעליו הפרטיים ולפצותם בתשלום או בקרקע חלופית. מכאן שתוכנית 600א נזנחה על ידי העירייה, ומעולם לא אושרה.
בשנת 1976 הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי חלק מבעלי הקרקעות כנגד מוסדות התכנון בגין התמשכות הטיפול בתוכנית 600א, שנזנחה. בתגובה לעתירה החליטה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה לסיים את הליכי התכנון בכך שביטלה את תוכנית 600א, ומכאן שטענת השיהוי לא הייתה תקפה עוד. בג"ץ מצידו דחה את העתירה.
תוכנית 1980, המטיבה עם תושבי העיר, הופקדה בשנת 1979 ואושרה לאחר שנתיים, תוך דחיית ההתנגדויות שהוגשו. אישורה היה בלתי סופי, כיוון שהיה צורך בחתימת שר הפנים.
בשנת 1982 שוב הגישו חלק מבעלי הקרקע עתירה לבג"ץ כנגד התמשכות הליכי התכנון. תוך כדי ההמתנה לדיון בנושא, הודיע שר הפנים שתוכנית 1980 אינה מעשית, כיוון שאין דרך לממן את הפיצויים הגדולים לבעלי הקרקעות שרכושם יופקע, ומכאן שתוכנית 1980 נגנזה אף היא. בשלב זה עמדה הכיכר ללא חלופה תכנונית כלשהי. כשהגיע הנושא בפני בג"ץ, הקציב בית המשפט לעיריית תל אביב ולוועדה המקומית לתכנון ולבנייה משך זמן מצומצם לטיפול בעניין. בעקבות פסיקה זו, פנתה הוועדה המקומית בדצמבר 1983 לגבש תוכנית חדשה - 2500.
תוכנית 2500.
האדריכל יעקב יער והמהנדס דני קיילר תכננו הקמה של שלושה מגדלי מגורים בני עשרים וחמש קומות, ובהם 387 יחידות דיור. כמו כן תוכננה קומה מסחרית בשטח של 10,800 מ"ר ושטח ציבורי בגודל 6,000 מ"ר. חלק עיקרי בתוכנית, ויש שיטענו כי הוא הבעייתי ביותר, היה להרים את פני הכיכר בתשעה מטרים מעל הגובה הנוכחי, על-מנת שהמפלס המסחרי יהיה בגובה הרחוב. תכנון זה עלול ליצור הפרדה בין הולכי הרגל לבין השטח הציבורי של הכיכר בשל הפרשי הגבהים הניכרים. התוכנית גם כללה איחוד וחלוקה מחדש של השטח ושיקוע של רחוב ז'בוטינסקי אל מתחת לכיכר הפנימית.