ב-1999 ערך שורה של הפגנות נגד הנשיא טגינדה בן סעיד מסעונד, ולאחר הפיכה צבאית הפך לנשיא האיים. בינואר 2002 פרש רזאלי, רק כדי להתמודד שוב על תפקיד הנשיאות בבחירות דמוקרטיות. במאי אותה שונה נבחר רזאלי ברוב סוחף, וכיהן בתפקיד ארבע שנים נוספות עד מאי 2006. החוק באיי קומורו, הקובע שבכל ארבע שנים הנשיא יבחר מאי אחר מבין שלושת האיים המרכיבים את המדינה, לא אפשר לו להתמודד לכהונה שנייה.
במאי 2022 קיבלה אזאלי אסומני את ההצטיינות הקונטיננטלית של גביע אפריקה משגרירות מרוקו בקומורו.
כתב יד קאופמן
כתב יד קאופמן (או קויפמן) הוא כתב יד של המשנה אשר כיום מניחים שנכתב במאה ה-11 או ה-12, כנראה באיטליה. נכון ל-2008, כתב היד נמצא באוסף דוד קאופמן שבספריית האקדמיה ההונגרית למדעים בבודפשט ומספרו שם MS A 50.
בכתב היד נמצאים כל ששת סדרי המשנה, והוא גם מנוקד במלואו. הכותב והמנקד אינם אותו אדם, וכך נוצר למשל המצב בו ישנן מילים הכתובות בכתיב מלא, אך מנוקדות כאילו הן כתובות בכתיב חסר. עם זאת, מניחים שמנקד אחד הוא שניקד את כתב היד כולו (למעט כמה עמודים בסדר טהרות, ראו להלן). הנקדן היה כנראה מן המסורת הספרדית, שבה מתחלפים הפתח עם הקמץ והצירי עם הסגול. אמנם בדרך כלל ההבדל נשמר, אך אפשר למצוא: צַריך, ואם קָדָם הקטון, אַמַה, עומֶד, עושֵה.
הבלשן יחזקאל קוטשר הוכיח כי כתב יד קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה המצוי בידינו. בהוכחתו הביא קוטשר מספר ראיות לכך שכתב היד משמר מסורת מהימנה של לשון חז"ל נוסח ארץ ישראל וחף במידה רבה מתיקוני מעתיקים:
שני עמודים במסכת נידה וחמישה עשר עמודים ממסכת זבים עד סוף סדר טהרות נכתבו ונוקדו על ידי אדם אחר, שאיננו לא הסופר ולא הנקדן של רוב כתב היד. עמודים אלו מכונים "כתב יד קאופמן 2" ומסומנים ק2, לעומת עיקר כתב היד המסומן ק או ק1.
הוצאה לאור.
בחודש אב תשע"ז (אוגוסט 2017) הוצאה לאור מהדורה מודפסת של סדרי זרעים ומועד מתוך כתב היד על ידי מפעל המילון ההיסטורי בהוצאת האקדמיה ללשון העברית. בתשע"ט יצא הכרך השני (מתוך שלושה) המכיל את סדרי נשים ונזיקין. הכרך השלישי - קדשים–טהרות - אמור היה לצאת לאור בשנת תשפ”א, אך עדיין לא יצא.
כתב יד קויפמן
סבאח הרביעי, אמיר כווית
סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח (בערבית: صباح الأحمد الجابر الصباح, תעתיק מדויק: צבאח אלאחמד אלג'אבר אלצבאח; 16 ביוני 1929 – 29 בספטמבר 2020) היה אמיר כווית החמש עשרה ומפקד הצבא שלה.
ביוגרפיה.
לפני שלטונו.
נולד בכווית סיטי ב-1929 לאמיר כווית אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ולאשתו העשירית, מונירה עות'מאן א-סעיד אל-עיאר (منيرة عثمان السعيد العيار). סבאח הוא אחיו של האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ששלט בכווית בשנים 1977–2006, והוא שמינה אותו ב-2003 לתפקיד ראש ממשלת כווית. לפני כן כיהן כשר החוץ למשך 40 שנה (1963–2003).
לסבאח מיוחס תפקיד ביצירת פת"ח - התנועה לשחרור לאומי של פלסטין, באוקטובר 1959 בעיר כווית. כמה מהמנהיגים הראשונים של פתח, ואחר כך ארגון הארגון לשחרור פלסטין, שהוקם גם בכווית ב-1964, היו מקורבים לסבאח, כמו ח'אלד אל-חסן, שהיה יליד חיפה וברח לכווית ב-1952.
שלטונו.
לאחר מות האמיר ג'אבר ב-15 בינואר 2006 ירש סעד אל-עבדאללה א-סאלם א-סבאח את התואר, אולם בשל גילו ומצבו הבריאותי החליטה האספה הלאומית של כווית ב-24 בינואר 2006 למנות את סבאח לכהונת האמיר. הוא הושבע ב-29 בינואר 2006.
ב-2010 עשרות מפגינים בכווית נעצרו בשל ביקורת על סבאח. מחלקת המדינה האמריקנית אמרה שיש לה חששות לגבי המקרה של הבלוגר והעיתונאי הכוויתי מוחמד עבדול-קאדר אל-ג'אסם, שעמד למשפט על כך שמתח ביקורת על משפחת א-סבאח השלטת, והאשים את ראש הממשלה נאצר אל-סבאח בניהול כושל, שחיתות. הוא עמד בפני עד 18 שנות מאסר אם יורשע.
בינואר 2013 נידון איאד אל-הירבי לשנתיים מאסר בגין ציוץ בטוויטר: "אנו קוראים לממשלת כווית לעמוד בהסכמים בינלאומיים שחתמה על כיבוד זכויות האדם. כאומה, כווית חייבת לפעול להרחבת חירויות, לא להגביל אותם".
אל-סבאח כלא כמה מחברי פרלמנט בשל ביקורת פומבית עליו. בפברואר 2013 גזר בית משפט בכווית שלושה חברי פרלמנט לשעבר לשלוש שנות מאסר בעבודת פרך בגין העלבת סבאח, ודן אדם אחר לחמש שנות מאסר בגין העלבת סבאח. באותה עת, יותר מ-300 אנשים נעצרו בכווית באשמת העלבתו.
בשנת 2016, גזר בית משפט בכווית על 16 בני אדם לשנתיים מאסר לאחר שנמצאו כשהם מפיצים מחדש נאום מ-2012 של מנהיג האופוזיציה מוסלם אל-ברק, אשר מתח ביקורת על סבאח. אל-ברק, חבר פרלמנט לשעבר, נידון לשנתיים מאסר ב-2015.
סבאח הרביעי נפטר ב-29 בספטמבר 2020 בגיל 91. אחיו נוואף, אמיר כווית ירש את השליטה.
משפחתו.
היה נשוי לפטואה, דודניתו של אביו, עד מותה ב-1990. נולדו להם ארבעה ילדים:
אחמד מת בתאונת דרכים ב-1969 וסלווא מתה מסרטן השד ב-2002.
סעד, אמיר כווית
סעד אל-עבדאללה א-סאלם א-סבאח (בערבית: سَـعد العَبـد اللـه السّـالم الصّبـاح; 1930 – 13 במאי 2008), משושלת אל סבאח, היה אמיר כווית למשך עשרה ימים. בין השנים 1978 עד 2003 כיהן כראש ממשלת כווית עד שניתן התפקיד לסבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח. אחר כך היה נסיך הכתר, ועם מות האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ב-15 בינואר 2006 הפך הוא להיות אמיר כווית. האספה הלאומית של כווית הודיעה כי תפקיד האמיר יילקח ממנו בשל בריאותו הרופפת, והחליטה ב-24 בינואר 2006 למנות את סבאח הרביעי לכהונת האמיר. הוא הושבע ב-29 בינואר 2006.
אוטומט (מודל חישובי)
מט&quot;ח
סטר אירי
סֶטֶר אירי (באנגלית: Irish Setter) הוא תת-מין של כלב השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע.
אבות אבותיו, כמו של הסטר האנגלי היו הפוינטר. גזע זה הוא כלב ציד אשר שימש לאיתור ציד על ידי חוש הריח. הסטר שייך לקבוצת כלבי הציד ששמם מלמד על תפקידם:
הרטריוור משמש להבאת הציד אחרי שנורה, הפוינטר מצביע על הצייד ואילו הסטר מתיישב ליד הציד.
גזע זה אהוד על ציידים מתחילים בשל יופיו הרב, אולם נחשב בעיני רבים לנחות לעומת הסטר האנגלי, הצייתן יותר, למרות שבתחרויות רבות לא נפל הסטר האירי בביצועיו מהסטר האנגלי. כלב זה אינו נפוץ בישראל.
מבנה כללי.
גובהו נע בין 54 ל-62 ס"מ ומשקלו נע בין 18 ל-22 ק"ג. פרוותו של הסטר האירי ארוכה ומזכירה במגע משי. צבעה של הפרווה חום נוטה לאדום (מהגוני). ניתן למצוא כאלו בעלי כתם לבן בחזה אולם זו אינה תכונה מועדפת. הפרווה חלקה בדרך כלל ומנוצה באוזניים, זנב וחזה הכלב.
לכלב אוזניים שמוטות וראש בעל צורה מחודדת הייחודית לגזע. עיני הכלב כהות ומשוות לו מראה חברותי ואינטליגנטי.
אופי.
הסטר האירי נחשב לכלב בעל מרץ רב, כלב ציד מעולה ובעל חוש ריח מפותח.
מכיוון שזהו כלב נמרץ ושובב מומלץ להוציא אותו למרחבים פתוחים ויש הממליצים לאלפו.
הוא נחשב לכלב עצמאי, לעיתים חשדן כלפי זרים אולם מאוד חברותי, לעיתים עד כדי כך שאינו יודע מתי להירגע.
דעת הכלב מוסחת בקלות על ידי גירויים שונים כמו ריח מעניין או כלבים אחרים, ובמקרים אלו אינו מציית היטב לפקודות אם אינו מחונך כראוי. כלב זה ישתלב היטב בחיי המשפחה בתנאי שתסופק לו תעסוקה מספקת וחינוך קפדני אך לא נוקשה מדי. למרות שכלבים מסוג זה לומדים לאט הם אינם שוכחים את מה שלמדו בדרך כלל.
בעיות נפוצות.
לגזע זה מספר בעיות מוכרות:
מימונה
המִימוּנָה (בערבית: ميمونة; בברברית: ⵎⵉⵎⵓⵏⴰ) הוא חג עממי של יהודים יוצאי מרוקו, הנחוג במוצאי שביעי של פסח, באסרו חג (בישראל בכ"ב בניסן ובחוץ לארץ בכ"ג בניסן). מקור המנהג הוא ברכה לשנה חדשה לאחר הפסח, וסימוכין לחגיגת המימונה נמצאו החל מהמאה ה-18. מסורת החג נחוגה בישראל החל מ-1965. חגיגת המימונה כוללת פתיחת שולחן ועליו מטעמים, ביניהם מופלטה, ספינג' ומיני מתיקה. המסובים נוהגים ללבוש בגדים מסורתיים מפוארים לרוב ירוקים עם ניטים הזהים למלבושי המימונה של יהודי מרוקו, כגון קפטאן מרוקאי, גלימות רקומות ותרבושים צבעוניים, והוא כולל שירים, ברכות וריקודים.
מקור החג ושמו.
מקור החג שנוי במחלוקת, ועדיין אין קונצנזוס מחקרי על כך. עם זאת ישנן כמה דעות מרכזיות שניתן למצוא בספרות.
במסורת יהדות מרוקו.
במסורת יהדות מרוקו ניתן למצוא כמה אפשרויות באשר למקור החג ושמו. ראשית היא כי השם נובע מהמילה הערבית "מָיְמוּן" שפירושה מזל והצלחה, והחוגגים מאמינים כי יום זה הוא יום סגולה לפרנסה ולזיווג. הסיבה העיקרית לכך היא היותו של חודש ניסן "ראש חודשים" ולכן המימונה היא מעין ראש השנה שני. ייתכן שזה מקור המנהגים שמזכירים את מנהגי ראש השנה: בחלק מהקהילות נהגו ללכת לנחל ולרחוץ ידיים ורגלים - מזכיר את התשליך. כמו כן, שולחן החג מכיל סימנים רבים כגון דבש דבורים, תמר, ועוד פירות שמזכירים את מנהג סימני ראש השנה.
לחלופין נטען כי החג הוא על שמו של אביו של הרמב"ם, רבי מימון, שנפטר ביום זה. מקור אפשרי נוסף הוא הכינוי "מימונה" שהוענק לכיכר הלחם הראשונה שנאפתה לאחר חג הפסח. שני האחרונים נתמכים על ידי הסוציולוגית רחל שרעבי. עוד טיעון שנשמע הוא כי ישנו שד בשם 'מימון' ומטרת החג להפיס את דעתו במיני מתיקה.
הצעה נוספת היא שהשם מימונה נקשר למילה אמונה המזכירה אותה. לפיכך החג מתמקד בגאולה העתידית של עם ישראל ושיבתו לארץ ישראל. משמעות זאת נקשרת לקישור התלמודי בין גאולת עם ישראל מידי המצרים על ידי ה' בפסח, בחודש ניסן, לבין הגאולה העתידית מן הגלות והשיבה לארץ.