לשכבות 2 ו-1 יש לקשור פעילות של מתיישבי ארעי שהשתכנו במקום לאחר נטישת המבנה של שכבה 3. המתיישבים השתמשו בחללים שפונו בין שרידי המבנה והותירו אחריהם מעט שרידים של בניה דלה. על פי כלי החרס ניתן לתארך שכבות דלות אלה למאות ה-14 – 15.
אוון ג'וגיה
אוון טיודור ג'וגיה (באנגלית: Avan Tudor Jogia; נולד ב-9 בפברואר 1992) הוא שחקן, זמר-יוצר ופעיל חברתי קנדי. מוכר בעיקר בתפקידו כבק' בסדרת הנוער "ויקטוריוס" בערוץ ניקלודיאון.
ביוגרפיה.
אוון ג'וגיה נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, לאב הודי, במקור מלונדון שבאנגליה, ולאם קנדית ממוצא בריטי וגרמני.
הוא למד במספר בתי ספר, וגם באופן עצמאי בבית למשך תקופה, אך לבסוף פרש מבית הספר בכיתה י' כדי לעבור לארצות הברית ולהתחיל את קריירת המשחק שלו.
קריירה.
תפקידו הראשון היה בסרט האינדי הטלוויזיוני "" שם שיחק את דני ארג'יו, אחיו הקטן של הנער ההופך לטרנסג'נדר. ב-2007 שיחק בסדרה "חייזרים באמריקה" של רשת The CW. בהמשך שיחק במשחק תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה וסרטים, בהם "מורה להתעמלות: הסרט" ו"ספקטקיולר!", שניהם של רשת ניקלודיאון.
את הפרסום הגדול שלו קיבל ג'וגיה בעקבות התפקיד של בק אוליבר בסדרה המצליחה של רשת ניקלודיאון "ויקטוריוס", לצידה של ויקטוריה ג'סטיס. הסדרה הופקה על ידי דן שניידר.
בשנת 2010 שיחק במותחן "טריפל דוג" לצד ג'אנל פאריש. בשנת 2011 יצא סרט עצמאי נוסף בו שיחק ג'וגיה בתפקיד ראשי "Finding Hope Now". ב-2012 כיכב בסרט נוסף של ניקלודיאון בשם "Rags". באותו זמן הודיעה חברת ניקלודיאון על סיום הפקת הסדרה ויקטוריוס לאחר 4 עונות. בקיץ 2013 עלתה סדרת הטלוויזיה "מסובך" (Twisted) ברשת ABC Family בו כיכב ג'וג'יה בתפקיד הראשי של דני דסאי, נער בן 16.
בשנת 2015 כיכב במיני-סדרה "תות" ברשת Spike, בתפקיד של הפרעה המצרי תות ענח' אמון.
בשנת 2016 שיחק במותחן "הטביעה", סרט אמריקאי-הונג קונגי בכיכובה של ג'וליה סטיילס.
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית "אני מיכאל" לצד ג'יימס פרנקו, בקומדיית הנעורים "המנודים" לצד ויקטוריה ג'סטיס, בסרטה של ליאה תומפסון "השנה של גבר מדהים" ובסרט "חלום ליל קיץ". באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה העל-טבעית "מלחמת הרוחות" של רשת syfy ובוטלה לאחר עונה אחת בעקבות רייטינג נמוך.
בשנת 2018 שיחק בדרמה הרומנטית "הרומנטיקה החדשה", לצידן של ג'סיקה בארדן וקמילה מנדס. בשנת 2019 שיחק בסרט האימה-קומי "".
בשנת 2021 הצטלם לסרט האימה "Resident Evil" המבוסס על זיכיון משחקי המחשב "Resident Evil" והוא אמור לצאת בסוף שנה זו.
חיים אישיים.
אוון יצא עם השחקנית האמריקאית זואי דויטש בשנים 2011–2016. השניים אף הופיעו יחד בקליפ של הלהקה "New Division".
ג'וגיה הוא מייסד התנועה "Straight But Not Narrow" ("סטרייטים אך לא צרי אופקים"). זהו ארגון המקדם שוויון זכויות כלפי הקהילה הלהט"בית. בין היתר ג'וגיה וצוות הקמפיין מגייסים ידוענים שישתתפו בסרטונים התומכים בארגון. בין הידוענים שצילמו סרטונים כוכב גלי קורי מונטית', ג'וש האצ'רסון, ואוון עצמו.
ג'וש האצ'רסון ואוון ג'וגיה הם חברים טובים ביותר הידועים בשל קרבתם, וחוץ מהשתתפות בפרויקטים אישיים, שניהם גם נבחנו לסרט "משחקי הרעב" כמועמדים מובילים לתפקידים ראשיים. לבסוף האצ'רסון התקבל לתפקיד של פיטה מלארק, אך אוון לא התקבל לתפקיד של גייל הות'ורן אליו נבחן, מאחר שהיה הודי.
מגזין אף
בו דרק
מרי קתלין קולינס (באנגלית: Mary Cathleen Collins; נולדה ב-20 בנובמבר 1956), הידועה בעיקר בשם בו דרק (Bo Derek), היא שחקנית ודוגמנית אמריקנית אשר נחשבה בעיני רבים לסמל מין בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
נולדה בשם מרי קתלין קולינס בלונג ביץ', קליפורניה. בגיל 16 התאהבה בג'ון דרק, שחקן ובמאי נשוי שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. היא עזבה את בית הספר, וג'ון דרק התגרש מאשתו השחקנית לינדה אוונס. מפחד החוק בקליפורניה, הזוג עבר לגרמניה, שם ביים ג'ון דרק סרט ארוטי דל תקציב בכיכובה של קולינס. הסרט, "פנטזיות", לא הופץ בזמן אמת (1973). כשהייתה קולינס בת 18 חזר הזוג לארצות הברית, וכשהייתה בת 19 הם נישאו. מאז נודעה בשם בו דרק. ב-1979 דרק שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית המצליח "10". ג'ון דרק נפטר ב-1998.
היא מנהלת מערכת יחסים עם השחקן ג'ון קורבט מאז שנת 2002, לאחר שנפגש בפגישה עיוורת. בני הזוג מתגוררים בחווה בסנטה אינז, קליפורניה, עם שני הרועים הגרמנים שלהם וארבעה סוסים.
בן ציון ברנשטיין
ארכיון ע&quot;ש אבא חושי
ארכיון אבא חושי
פייטיזם
פִּייֶטיזם (Pietism, בגרמנית: Pietismus) היא תנועה דתית שקמה בקרב מאמיני הלותרניזם בגרמניה בשלהי המאה ה-17 ואמצע המאה ה-18, מתוך התקוממות נגד הממסד של הכנסייה הלותרנית. שם התנועה בא מהמילה הלטינית "pietas".
הפייטיזם מתנגד למעמד המועדף של הדוגמות התאולוגיות ומטיף לדתיות המבוססת על האמונה הפנימית הפרטית, תוך דגש על חזרה בתשובה, אדיקות (praxis pietatis - פרקטיקה של האדיקות), טוהר מידות, פעולות צדקה. החסיד שלו רואה עצמו מועצם על ידי חוויה מיסטית של מעין לידה מחדש. לפי הפייטיסטים רק המיסטיציזם עשוי לתת משמעות נוצרית לניהול חיים סגפניים וממושמעים.
המייסד שלה היה פיליפ יאקוב שפנר (Philipp Jacob Spener) (1705-1635), כומר ממוצא אלזסי שפעל בפרנקפורט על נהר מיין. הוא הקים בשנת 1670 קבוצות של מאמינים קרויות "קולגיה פייטאטיס" ("collegia pietatis"). בספרו "Pia desideria" הציע שפנר "דת של הלב" במקום "דת של הראש". אחריו, אוגוסט הרמן פרנקה (Francke) הפך את אוניברסיטת האלה למרכז פייטיסטי.
מאוחר יותר הרוזן (1760-1700), תלמיד של פרנקה ו"בן סנדקות" של שפנר, הקים ברוח הפייטיזם קהילה דתית ביישוב בשלזיה, שנקראה "". כנסייה זו הפיצה את רעיונות ההתעוררות האוונגלית ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית במאה ה-17 וה-18.
הפייטיזם השפיע במידה רבה על הכומר האנגליקני ג'ון וסלי ועל המתודיזם מיסודו. כמו כן נתנה השראה לאלכסנדר מאק, מייסד תנועת ה"אחים" (Brethren) משוורצנאו והכנסייה הנוצרית לפי האוונגליון.
באופן טיפוסי לנצרות הפרוטסטנטית, הפייטיזם מבוסס על האמונה כי המאמין יכול לקבל מחילה על חטאיו רק בהתערבות החסד האלהי. מחילת החטא צריכה להתלוות בשינוי טוטלי, ולא רק בשיפור או תיקון. ההארה של פאולוס הקדוש בדרך לדמשק היא האב טיפוס המובהק לשינוי מסוג זה.
תוך שימוש במושגים של האלכימיה, הפייטיסטים טענו כי מרגע הלידה מחדש, הנוצרי שואף בלי הרף להמיר את העופרת של נשמתו למתכת האצילה המסוגלת לשקף את הנשגבות האינסופית של אלהים, זאת בדרך כואבת של כפרה, והתעמתות מתמדת עם פיתוי השטן.
מחוץ לדת הנוצרית הפרוטסטנטית, יסודות מקבילים במידה מסוימת לפייטיזם ניתן לראות בתנועה היאנסניסטית בקרב הקתולים בצרפת במאה ה-17, הקתולים באנגליה ובצפון אמריקה (דרך פייטיסטים שהמירו את דתם לדת הרומית-קתולית, כדוגמת פרדריק ויליאם פייברו) ואף ביהדות - התנועה החסידית מיסודו של הבעל שם טוב (1760-1700) בתוך היהדות.
קישורים חיצוניים.
כולל ערך על פייטיזם מאת מארק איי. נול ב -Elwell Evangelical Dictionary
Ronald Feuerhahn "The Roots and Fruits of Pietism",Concordia Seminary St Louis, MO, Luther Academy 1998
המיעוט השוודי בפינלנד
מינרולוגיה
אוניברסיטת חיפה
אוניברסיטת חיפה היא אוניברסיטת מחקר ציבורית השוכנת על הר טללים מפסגות הר הכרמל בחיפה. האוניברסיטה הוקמה כמכון אוניברסיטאי בשנת 1963, ובשנת 1972 הוכרזה כאוניברסיטה עצמאית, והייתה למוסד האקדמי השישי שהוקם בישראל, ולאוניברסיטה הרביעית. באוניברסיטה שוכנת הספרייה האוניברסיטאית הגדולה בישראל. באוניברסיטת חיפה לומדים כ-18,100 סטודנטים.
תולדות האוניברסיטה.
המכון האוניברסיטאי של חיפה.
"המכון האוניברסיטאי של חיפה" הוקם בשנת 1963 בחסות האקדמית של האוניברסיטה העברית בירושלים, ביוזמת ראש עיריית חיפה אבא חושי ומנהל מחלקת החינוך העירונית, משה רינות ובאחריותה התקציבית של העירייה. ההסכם על הקמת המכון קבע כי המכון יעניק לבוגריו בפקולטה למדעי הרוח ובפקולטה למדעי החברה תואר בוגר אוניברסיטה של האוניברסיטה העברית. מקום משכנו של המכון היה בבית ארדשטיין ברחוב י. ל. פרץ שבהדר הכרמל. "המכון האוניברסיטאי של חיפה" זכה להצלחה כבר בשנותיו הראשונות ותלמידים רבים מצפון הארץ ביקשו ללמוד בו. תוך שנים ספורות נעשה הבית צפוף מלהכיל את כל הסטודנטים. בעקבות זאת, הועבר המכון האוניברסיטאי לכרמל, למבנה שבו שוכן בשנות האלפיים בית הספר "עירוני ה". באוקטובר 1965 נכתבה מגילת אבן הפינה לקמפוס במקומו הנוכחי, שנבנה על אדמות הח'רייבה שנרכשו על פסגת הכרמל, והיה מיועד להיות שטח ירוק. המנכ"ל והנשיא הראשון של האוניברסיטה היה אליעזר רפאלי.
בשנת תשכ"ה (1964) למדו במכון 472 סטודנטים ותוך שש שנים הוכפל מספרם פי שישה - בשנת תש"ל (1970) מנה המכון 2,794 סטודנטים. בשנת התשכ"ז (1967) סיימו את לימודיהם 61 בוגריו הראשונים של המוסד. בשנת תשל"א (1971) הונהגו לראשונה תוכניות לימוד לתואר מוסמך אוניברסיטה בשלושה חוגים. הטקס האחרון של הענקת התעודות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, שנערך בשנה זאת, ציין את תום תקופת החסות שבמהלכה סיימו 1,826 סטודנטים לימודים לתואר ראשון ו-457 סטודנטים קיבלו תעודת הכשרה בהוראה. שנה לאחר מכן, תשל"ב (1972), זכתה אוניברסיטת חיפה להכרה אקדמית מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
עצמאות אקדמית.