ב-16 בפברואר 1962 עלה נהר האלבה על גדותיו, והיו בעיר הצפות קשות שפגעו בחמישית מהעיר, וכתוצאה מהן נהרגו למעלה מ-300 איש.
תרבות.
בהמבורג ארבע אוניברסיטאות ושש מכללות, בהן לומדים כ-65 אלף סטודנטים. בעיר 34 מוזיאונים, כמה מהם מהחשובים בגרמניה (למשל המוזיאון לתולדות המבורג וארץ הפלאות המיניאטורית). העיר היא אחת הערים המתויירות ביותר בגרמניה.
בהמבורג פועלת גם התזמורת הפילהרמונית הממלכתית של המבורג אשר מקיימת את הופעותיה ב-Laeiszhalle, "אולם המוזיקה של המבורג".
אמנים ידועים בני העיר: המלחין יוהאנס בראהמס והציירת אבה טסדורף.
מוסד תרבותי חשוב הוא האופרה הממלכתית של המבורג. היא בית האופרה הציבורי הראשון בגרמניה (בניגוד לתיאטראות חצר), שייסדו אזרחים אוהבי אמנות בהמבורג ב-1678. ב-1721 הצטרף גאורג פיליפ טלמן, דמות מרכזית בבארוק הגרמני, לאופרה של המבורג, ובשנים הבאות היו בין אורחיה כריסטוף ויליבלד גלוק, יוהאן אדולף האסה ולהקות איטלקיות שונות. בית האופרה נחרב בהפצצת בעלות הברית ב-1943 (חיל האוויר המלכותי). האולם הנוכחי נחנך ב-1955.
בהמבורג התרחש פרק חשוב בהתפתחותם של הביטלס. בתחילת 1960 ארגן מנהל הלהקה, אלן ויליאמס, הופעות במועדון לילה קטן שם. הביטלס ניגנו משך שבועות ברובע סנט פאולי בהמבורג, תחילה במועדון אינדרה ואחר־כך במועדון מעט גדול יותר, הקייזרקלר. ארבעה מסעות ההופעה הארוכים בהמבורג נחשבו בעיני חבריה לנקודת מפנה חשובה בתולדות הלהקה. הנגינה לאורך שעות על הבמה בכל יום ליטשה את מיומנות הנגינה וההופעה שלהם, וסייעה להם בגיבוש רפרטואר מוזיקלי ובשיפור יכולתם לתפקד באופן מוזיקלי כלהקה.
כלכלה.
בהמבורג נמצא נמל המבורג, הנמל השלישי בגודלו באירופה והגדול ביותר בגרמניה. בנוסף, שוכן בהמבורג המחסן הגדול ביותר בעולם, "עיר האחסנה", שפייכרשטאט, ששטחו 630 אלף מ"ר. המחסן המפואר, שנבנה ב-1883 ושימש את רשות המכס הגרמנית, משמש כמקום משכנם של כמה מוזיאונים, בתי תערוכות, משרדים וחברות שונות. במחסן שוכן ה-Miniatur Wunderland, מתחם דגמי הרכבות הגדול בעולם מאז פתיחתו ב-2001.
האטרקציות התיירותיות העיקריות בעיר הן: העיר העתיקה, כנסיית סנט מיכאליס, הנמל ושוק הדגים של יום א', היכל האמנות של המבורג, אגם אלסטר, רובע סנט פאולי, גן החיות של המבורג ו"ארץ הפלאות המיניאטורית" (Miniatur Wunderland).
רחובות קניות מרכזיים:
תחבורה.
נמל התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה המבורג פולסביטל, הממוקם בצפון העיר. זהו הנמל השני בגודלו בגרמניה והחמישי מבחינת כמות נוסעים העוברים דרכו.
תחנות הרכבת הראשיות בעיר הן המבורג האופטבאנהוף המרכזית והמבורג-אלטונה שמשמשת כתחנה סופית לרכבות ארוכות רבות המגיעות לעיר.
הרכבת התחתית של המבורג, האס באן של המבורג וכן רשת האוטובוסים מהוות את שירות התחבורה הציבורית העירוני והאזורי של העיר. בנוסף, מנמל המבורג ישנו שירות קבוע של מעל 20 מעבורות ליעדים שונים.
אוכלוסייה.
העיר ידועה ברב-התרבותיות שבה ובהיותה עיר מהגרים. 15% מתושבי המבורג אינם בעלי אזרחות גרמנית. מתוכם, רבע הם טורקים. הקהילה הטורקית בעיר היא השלישית בגודלה בגרמניה, אחרי אלו של ברלין וקלן: היא כוללת כ-87,000 תושבים שהם בעלי אזרחות טורקית או ממוצא טורקי. רוב תושבי העיר הם פרוטסטנטים.
המבורג היא אחת הערים הבודדות בגרמניה שבהן קיים רובע חלונות אדומים, בדומה לרובע הידוע באמסטרדם.
יהדות המבורג.
בסוף המאה ה-16 התיישבו בהמבורג יהודים אנוסים יוצאי חצי האי האיברי. הם חיו בתחילה כנוצרים, אך עם הזמן החלו חוזרים ליהדות. הקהילה היהודית הספרדית-פורטוגזית בעיר שגשגה כלכלית וחברתית במשך מעל 200 שנה. אישים מפורסמים בתקופה זו: יוסף שלמה דלמדיגו (יש"ר מקנדיאה) שכיהן ברבנות הקהילה הפורטוגזית בהמבורג משנת ה'ש"ף - ה'שפ"ט (1620–1629), הרב יעקב ששפורטש, והרב דוד כהן די לארא. מתחילת המאה ה-17 החלו גם יהודים יוצאי אשכנז להתיישב בהמבורג בחסות הקהילה הוותיקה, ב-1663 מנו היהודים בעיר 120 משפחות ספרדיות וכ-50 משפחות אשכנזיות.
בשנת 1671 בוטל הגטו ויהודים הורשו להתגורר בכל חלקי העיר. במאה ה-18 הם היוו כ-6% מכלל אוכלוסיית העיר.
בשנים 1674–1811 קיימה הקהילה האשכנזית מסגרת קהילתית משותפת עם העיירות הסמוכות אלטונה וואנדסבק, וביחד נקראו קהילות אה"ו.
העיר הצמיחה מספר הוגי דעות ורבנים יהודים, ביניהם הרב צבי הירש אשכנזי ה"חכם צבי" ובנו הרב יעקב עמדין, הרב יהונתן אייבשיץ והרב שמשון רפאל הירש (רש"ר הירש) אבי התנועה הנאו-אורתודוקסית ('תורה עם דרך ארץ'). גם היהדות הרפורמית החלה את דרכה בהמבורג: ב-1818 נבנה בה בית-הכנסת הראשון שלה שהשתמש בסידור תפילה שנערכו בו שינויים משמעותיים, ושהחזיק מעמד לאורך זמן.
סלומון היינה (1767 - 1844) היה סוחר ובנקאי ממוצא יהודי שחי בהמבורג. הוא נודע בחייו כמיטיבו וכפטרונו של אחיינו המשורר היינריך היינה. בשנת 1843 ייסד בעיר בית חולים גדול על שמו.
בשיאה, לפני מלחמת העולם השנייה, מנתה הקהילה כ-17,000 יהודים. רק מעטים מהם שרדו את השואה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ברובע נוינגמה של העיר, מחנה ריכוז בשם נוינגמה. המחנה היה פעיל מ-13 בדצמבר 1938 ועד ל-4 במאי 1945.
ב-22 באוגוסט 1947 הגיעו לנמל המבורג (שהיה בשליטת בריטניה באותה עת) מעפילי האוניה אקסודוס. בין ה-8 ל-9 בספטמבר אולצו המעפילים בכוח לרדת מהספינות ושוכנו בשני מחנות בצפון גרמניה ליד ליבק, "פפנדורף" ו"אַם שטאוֹ", באזור הכיבוש הבריטי. בשתי אוניות גירוש, "אושן וויגור" וב"ראנימיד פארק", גילו המעפילים התנגדות נמרצת וסירבו לרדת לחוף. אולם ב"אמפייר רייוול" ירדו המעפילים לחוף במהירות וללא התנגדות. עובדה זו עוררה את חשדם של הבריטים וכך גילו מטען חומר נפץ שהוטמן באוניה על ידי חברי ה"הגנה", מיכה פרלסון (פרי) ואלחנן ונחוצקר. המטען לא גרם כל נזק. לקראת החורף הועברו יושבי המחנות לשני מחנות חורף באזור אמדן. לאחר שהות של כשנה במתקני המעצר בגרמניה, עלו רוב נוסעי האוניה לישראל, חלקם בעזרת ניירות מזויפים (עלייה ד'). ב־7 בספטמבר 1948 הועלו אחרוני מעפילי אקסודוס ארצה.
כיום חיים בהמבורג כ-8,000 יהודים. בעיר מספר קהילות, ביניהן קהילת חב"ד ועוד. הקהילה היהודית של המבורג מפעילה בית ספר יהודי, פעילויות סביב עונות השנה ופועלת גם עם היהודים ב'גיל הזהב'. בשנת 2011 נבחר שליח חב"ד, הרב שלמה ביסטריצקי (בנו של הרב לוי ביסטריצקי), לרב העיר.
אגורה (מקום כינוס)
אגורה (αγορά) ביוון העתיקה הייתה מקום כינוס אספת העם של הפוליס, כיכר השוק ומרכז החיים של העיר.
האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה.
על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק. הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר. האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה. האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum).
המילה "אגורפוביה", שפירושה "פחד ממקומות פתוחים", נגזרת ממושג זה במשמעותו כמקום השוק וחלל ציבורי פתוח.
המילה "אגורה" משמשת כיום גם לציון מושב המועצה של מחוזות יוון המודרנית.
סולם מוס
סולם מוֹס הוא סולם בן עשר דרגות למדידת קשיות של מינרלים. קשיות המינרל נמדדת במידת ההתנגדות שלו לחריצה על ידי מינרל אחר. סולם מוס נערך על ידי המינרלוג הגרמני פרידריך מוס (Friedrich Mohs) בשנת 1812, והוא המקובל ביותר בין כמה הגדרות קיימות למדידת קשיות של חומרים.
מוס ערך את הסולם בן 10 הדרגות על פי עשרה מינרלים זמינים, החל במינרל הרך ביותר - טלק (שדרגת הקשיות שלו 1) ועד למינרל הקשה ביותר - יהלום (שדרגת הקשיות שלו 10). חומרים נמדדים כנגד הסולם באמצעות איתור החומר הקשה ביותר שהם מסוגלים לחרוץ.
הטבלה דלהלן מראה השוואה עם קשיות מוחלטת כפי שנמדד על ידי סקלרומטר (מכשיר הבודק קשיות). אין בין דרגות הקושי המובאות בסולם מוס קשר מתמטי שיטתי. לדוגמה קורונדום (במקום התשיעי) קשה פי שניים מטופז (שבמקום השמיני) אך יהלום קשה מקורנדום פי ארבעה.
סטודנטים לגאולוגיה לומדים את סולם מוס באמצעות המנמוניקה:"
The Girls Can Flirt And Other Queer Things Can Do" שבה האות הראשונה בכל מילה מייצגת את המינרל המתאים בטבלה.
משמעות הנתונים בטבלה היא לדוגמה שגבס שדרגת קשיותו גבוהה מטלק יחרוץ בטלק. דרגת הקשיות של חומר שחורץ מינרל מסוים המצוי בטבלה, אך נחרץ על ידי מינרל המצוי מקום אחד מעליו בטבלה היא ביניהם. כך למשל לציפורן בכף היד דרגת קשיות 2.5, לסכין דרגת קשיות 5.5, ולזכוכית - 6-7.
הטבלה המקורית שנכתבה על ידי מוס כללה רק עשרה מינרלים, אך הורחבה מאז. מאחר שמוס הגביל את הסולם לעשרת המספרים הטבעיים הראשונים, הערכים שניתנו למינרלים אלו עשויים לכלול 2 ו-3 ספרות מעבר לנקודה העשרונית.
מונטריאול