פריט ביגוד נוסף הוא "סוקוטו" (Sòkòtò), המכנס. ביגוד של גבר נחשב לא שלם בלי כובע, חלק מהכובעים נקראים "גובי" (gobi) ו"אבטי-אג'ה" (Abetí-ajá). צורתם הן כצורת תנוך. הם קיבלו את שמם מהדמיון לאוזניו המתנדנדות של הכלב. הכובע יכול לכסות את האזניים במזג אוויר קר. בעיתות החום ניתן להרים את החלק המכסה את האוזניים ולאוורר אותן. הלבוש הנפוץ לנשים הואהאירו (Ìró) והבובה (Bùba). נשים חובשות "גלה" (Gèlè), הכובע התואם כאשר הם לובשות את הבובה. כמו שהכובע הנקרא "פילה" חשוב לגברים, כך הלבוש של הנשים אינו שלם בלי הגלה. בנוסף לנשים יש "איבורון" (ìborùn) ו"איפלה" (Ìpèlé), חתיכות בד ארוכות אשר מתפרסות לאורך הגוף ולפעמים נקשרות מסביב למותניים.
בשונה מגברים, לנשים יש שני סוגים של הלבשה תחתונה, "טובי" ו"סימני". הטובי הוא כמו מכנס מודרני בעל כיסים בו הנשים יכולות לשים את הפריטים החשובים להן. סימני הוא מעין גופייה שהנשים לובשות מתחת לביגוד עליון. ישנו מגוון רב של אביזרים, שרשראות, צמידים, טבעות אשר גברים ונשים עונדים לשם קישוט הגוף. בדרך כלל הכהנים, אנשי הדת ואנשי המלוכה עונדים סוגים מסוימים של תכשיטים, אלו כוללים: אקון (Àkún), לגידיגבה (Lagidigba), איון (Iyun) וכדומה. בין תכשיטי אנשי המלוכה ניתן למצוא את האירוקרה (Ìrùkèrè), שהוא זנב סוס מעובד אותו הם עונדים. הוא סמל לסמכות וכוח. זנב הסוס יכול לשמש לדקורציה במקדשים, אבל לרוב הכהן הראשי לובש אותו כסמל לסמכות. רוב הגברים מקצצים את השיער שלהם לעיתים תכופות. אצל הנשים, לעומת זאת, השיער נחשב למקור גאווה. הן מטפחות את השיער בשתי דרכים עיקריות: קליעת צמות, ושזירת שיער. ישנם סוגים רבים של עיצוב שיער שהנשים בוחרות לעצמן. באופן מסורתי, היורובה משתמשים בסימונים על הפנים אשר מוסיפים להם יופי, ומסמנים השתייכות לאזור מסוים. הסימנים האלה נעשים בדרך כלל על הלחיים בעזרת סכינים בגיל ינקות. הסימנים על הפנים כיום כבר כמעט שאינם נעשים. היורובה מאמינים שפיתוח האומה בא ביחד יד ביד עם פיתוחן של הנשים והגברים, לכן אישיותו של אינדיבידואל צריכה להתפתח במטרה להגשים את אחריותו.
דת ומיתולוגיה.
דת היורובה המסורתית.
המערכת התאולוגית-דתית של היורובה נקראת אבורישה או אורישה-איפא. דת זו נתפסת כחלק מהתשתית של דתות אפריקאיות רבות. במסגרת אמונה זו, מקובל שאוריסאנלה (Orisa'nla), הידוע גם בשם אובאטאלה (Ọbatala), נבחר על ידי האל העליון אולודומאר (Olodumare) כדי ליצור קרקע מוצקה מהמים הקדמוניים. "אלוהי הקשת" אוריסאנלה יצר את האדמה, הארץ, אותה יישבו בני האדם.
הדת בארצות יורובלנד שהתפרסה ומתפרסת על מערב ניגריה וחלקים מסוימים של טוגו ובנין, מבוססת על מסורות רבות ומגוונות. למעשה אין הפרדה מוחלטת והמערכת האמונית שזורה בשירים, בסיפורים ההיסטוריים או מיתיים, ובשלל ההיבטים התרבותיים של חברת היורובה.
האוריסה (Orisha מאוית גם Orisa או Orixa).
מאפיין בולט באמונתם של בני היורובה הוא האוריסה, והוא ביטוי של אלוהות מסוימת, אליל או אווטאר במערכת הרוחנית והדתית. האוריסה אוגון למשל הוא אל המתכת, המלחמה והניצחון (והאליל אוגון נחגג בפסטיבל לכבודו), שנגו (Shango) או ג'קוטה (Jakuta) הוא אלוהי הרעם, הברקים, האש והצדק, וביטויו הפיזי הוא של מלך המחזיק גרזן בעל שתי פיפיות ושולט על כוחה של האש. האל אשו מבין כל שפה / לשון המדוברת על ידי האנושות, והוא גם השומר של פרשת דרכים. לאשו יש שתי צורות אוואטריות שהן ביטויים של טבעו הכפול - אנרגיות חיוביות ושליליות; אשו לארואה, מורה ומורה של מורה, ואשו אביטה, צוהל, מרמה, רמיזה וערמומית, אורונמילה, האל של הידע האינסופי, הניחוש, החוכמה והעתיד, החושף את העבר, ונותן פתרון לבעיות ההווה והעתיד. התייעצו בו באמצעות מערכת של איפא על ידי אורקל בשם באבאלאוס.
אולורון (Olorun) הוא אחד הביטויים של האל העליון של היורובה, הבעלים של השמים, והוא מזוהה עם השמש (המכונה OÜrùn בשפת יורובה). האל העליון מתבטא גם בגופים אחרים: אלודומר (Olodumare) היוצר העליון ואולופין ( - (Olofin שיוצר את הקשר שבין שמים וארץ. אושומור (Oshumare) הוא האלוהים המתבטא בצורת קשת. דת היורובה התפשטה ברחבי העולם והיא באה לידי ביטוי בפרקטיקות דתיות מגוונות כמו קנדומבלה בברזיל, סנטריה ולוקומי בקובה ובצפון אמריקה.
מיתולוגיה.
לפי ההיסטוריה שבעל פה, אודודוואה הוא אביהם הקדמון של היורובה ושל כל המלכים שלה. מסופר שהוא הגיע מכיוון המזרח.
לאחר מותו של אודודוואה, ילדיו התפזרו מהעיר איפה (ifa), וכל אחד מהם ייסד ממלכה אחרת. כך התגבשה הקונפדרציה של ממלכת יורובה.
לאחר הפיזור, התושבים המקוריים הקשו על השולטים, והיוו איום חמור על ההישרדותה של איפה. אלה התגבשו כמורדים ופורעים תחת שלטונו של איפה. הם באו לעיר בתחפושות מפחידות, שרפו בתים ובזזו את השווקים. באותה עת הגיעה נסיכת יורובה מורמי (moremi) לזירה והייתה אמורה לשחק תפקיד משמעותי בשיתוק של הפורעים אך במחיר אישי, היא נאלצה לוותר על בנה היחיד אולורוגבו (oluorogbo). הפרס על הפטריוטיות וחוסר האנוכיות שלה לא נקצר בזמן חייה אך לאחר שהיא נפטרה הוא הונצחה בפסטיבל אדי (edi) בו נחגג הישג זה בקרב צאצאי יורובה.
פילוסופיה.
תרבות היורובה מורכבת מפילוסופיה תרבותית, דת וסיפורי עם. הם חלק מהגדת האיפה-איפה (ifa-ife), הידועה כטרילוגיית ההשכלה ביורובה ובתפוצות.
תרבות היורובה היא עדות לשתי תקופות. התקופה הראשונה היא חקר התהוות היקום וחקר היקום. זו גם תקופה בתרבות שבעל פה אשר במהלכה אודודווה היה המלך, מביא האור, חלוץ פילוספיית יורובה וזה שבלט ביכולת הניבוי. הוא היה שקוע בהרהורים על העולם הנראה והבלתי נראה, העלה זכרונות על חקר התהוות היקום וחקר יצירת היקום, הקדיש את זמנו לאמנות פילוסופית שיצרה אמנות טבעית אזרחית לפני ובזמן תקופת יורובלנד.
התקופה השנייה היא התקופה של שיח פילוסופי-מטאפיזי, והלידה של אמן הפילוסופיה המודרנית. החל במאה ה-19, תעוזה אקדמית של הבישוף דר' אג'אי קרוטר (1807–1891) שהאמין כי מחשבה פילוסופית מקדימה לדת, אף על פי שהדת לעיתים קרובות הייתה במקום הראשון בתרבות היורובה, הפילוסופיה חשובה כיוון שמבטאת את המחשבה של האדם שבאופן מעשי מובילה את התודעה הרוחנית ליצירה ולפרקטיקה של הדת. היום, הקהילות האקדמיות מתעניינות יותר בתרבות יורובה. מחקרים נוספים נעשים על החשיבה התרבותית ביורובה ויותר ספרים בנושא נכתבים.
האסלאם והנצרות.
כעיקרון, היורובה הם אנשים דתיים מאוד באופן המסורתי, אך כיום הם מעט יותר פלורליסטיים בנושא הדת. יורובה היא אחת הקבוצות האתניות המגוונות ביותר מבחינה דתית באפריקה. ניתן למצוא סוגים שונים של זרמים בנצרות בקרב אנשי היורובה. רבים אחרים הם מוסלמים, וכאלה המאמינים בדתות מסורתיות.
פרקטיקות דתיות של היורובה, כגון פסטיבל איו ופסטיבל אוסון-אוסוגבו, הם עדות להתעוררות הפופולריות של תרבות היורובה. הם נתפסים במידה רבה על ידי חסידי הדתות המודרניות, במיוחד הנוצרים והמוסלמים, כאירועים תרבותיים ולא דתיים. הם משתתפים בהם כאמצעי לחגוג את ההיסטוריה של עמם וכן להגביר את תעשיות התיירות בכלכלה המקומית שלהם.
נצרות.
היורובה היוותה כאחת הקבוצות הראשונות במערב אפריקה שהתנצרו בקנה מידה גדול. הנצרות, ביחד עם הציוויליזציה המערבית, הגיעה לאדמת יורובה באמצע המאה ה-19 דרך האירופאים, שמשימתם המקורית הייתה מסחר.
המבקרים האירופאים הראשונים היו הפורטוגזים, הם ביקרו בממלכת ביני בשלהי המאה ה-16, בעוד שככל שהזמן התקדם הגיעו אירופאים אחרים כמו צרפתים, בריטים וגרמנים. הבריטים והצרפתים היו המצליחים ביותר בחיפושם אחר מושבות (האירופאים האלו למעשה פיצלו את יורובה, כך שחלקם הגדול היה בניגריה הבריטית וחלקים קטנים היו בדהומיי הצרפתית, בנין הנוכחית וטוגולנד הגרמנית. ממשלות מקומיות עודדו ארגונים ומסיונרים דתיים לבוא ולנצר את האפריקאים האנימיסטים.
הקתולים (הידועים ליורובה כאגודת איג'ו, ונקראו כך לאחר שהחזירו את העבדים הקודמים של יורובה מאמריקה הלטינית, שהיו בעיקרם קתוליים) החלו את המירוץ לניצור המקומיים. לאחר מכן עשו זאת הפרוטסטנטים, ביניהם האגודה הכנסייתית מאנגליה, שהפכה למיסיון הנוצרי הכי גדול באזור.
המטבילים המיסיונריים בוון וקלארק התרכזו בצפון יורובה. עם הצלחתם, קבוצות מאזורים אחרים - צבא הישע והנציבות האוונגליסטית של מערב אפריקה הפכו לפופולריים בקרב קבוצות כמו איבגומינה, וקבוצות נוצריות לא דתיות אחרות הצטרפו. הקצב הגדל של התפשטות הנצרות הוביל למינוי של ילידים למסיונריים. אף על פי כן, ההשפעה של הנצרות ביורובה לא הורגשה עד העשור הרביעי של המאה ה-19 - כאשר ילד יורובני שהיה עבד, סמואל אג'איי קרות'ר התנצר. קרות'ר היה בלשן, שהידע שלו בספרות הפך לכלי חשוב ומכשיר להפצת הנצרות בארץ יורובה ומעבר אליה. כיום, יש מספר כמרי יורובה וכנסיות המזוהות עם קהילות גדולות.
אסלאם.
האסלאם נכנס ליורובלנד מאות שנים לפני הנצרות ולפני שהאירופאים הראשונים דרכו ביורובה. בני היורובה באו לראשונה במגע עם האסלאם במאה ה-14, כתוצאה ממסחר עם הקבוצה האתנית פולאני, שהייתה מצויה באימפריית מאלי בתקופת שלטונו של מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי. לפיכך, האסלאם מוכר ליורובה בתור הדת של אנשי מאלי (יורובה אימאלה). למעשה, האסלאם נכח ביורובה בשלב מוקדם בהיסטוריה, כך ששיעור ניכר של עבדים בני יורובה שנלקח לאמריקה היה כבר מוסלמי.