ביום שני, י' בחשוון ה'ת"ש (חורף שנת 1939) הגיעו 13 חברי "החוגים התורניים" למושב בכפר הרא"ה ובראשם הרב נריה. הקבוצה התמקמה בצריף בית הכנסת במושב והחלה בלימוד מסכת ביצה. תוכנית הלימודים הייחודית כללה לימוד גמרא, משניות סדר זרעים, תנ"ך וכתבי הראי"ה.
אורח החיים בישיבה נקבע על ידי הרב נריה תחת הכותרת "רפובליקה של בני תורה". נקבע ועד חברים אשר שמר על אורח חיים זה והחליט באשר לקבלת תלמידים חדשים. על אף הקשיים הכלכליים התבססה הישיבה ובסוף חודש אדר, עם תום זמן חורף, נערך בישיבה סיום מסכת בהשתתפות אורחים.
בי' באייר באה קבוצה נוספת של חברים ובראשה הרב אברהם צוקרמן אשר שימש כר"מ.
תוכנית הלימודים התנהלה באופן דומה בשנים הבאות עד שבשנת העשור לישיבה פעל הרב צוקרמן להכנסת לימודי חול לישיבה, חרף התנגדותו של הרב נריה לעניין. לשיטתו של הרב צוקרמן חובתו ההלכתית של האב ללמד את בנו אומנות, חלה על לימוד לימודי חול המאפשרים הוצאת תעודת בגרות.
הישיבה הוקמה חרף התנגדויות בתוך תנועת בני עקיבא ובתחילה שולבו בה עבודת אדמה ולימודי קודש. רק לימים, בסוף שנות ה-40, עקב דרישת ההורים, ובעקבות הקמת מדרשית נעם, הוכנסו לישיבה לימודי בית ספר תיכון (על חשבון עבודת הכפיים) בניהול ד"ר שמואל אוירבך, וזאת חרף התנגדותו של הרב נריה (שהתבטא באוזני ישראל סדן: "יצמחו לי שערות על כף היד לפני שילמדו לימודי חול בישיבה") ובעידודו של שותפו לראשות הישיבה, הרב אברהם צוקרמן ששימש מורה לתנ"ך. ד"ר שמשון נוביק היה המורה הראשון לכימיה בישיבה.
הרצון של מייסדיה היה ליצור מוסד חינוכי שישלב בין הלימוד הליטאי, הרצינות של ישיבות המוסר, החמימות של תנועת החסידות והערנות החלוצית. בלשונו של הרב נריה, ליצור "צבר ללא קוצים". הישיבה התאפיינה בפתיחות ובנתינת אמון בתלמידיה, וכיוונה אותם להגשמה ציונית, המשך לימודים בישיבות גבוהות ושירות ביחידות קרביות בצה"ל. כ-100 מבוגרי הישיבה נפלו במערכות ישראל. מייסדי הישיבה כיוונו להגשמת חזונו של הרב קוק כפי שהתבטא בתנועתו שלא צלחה "דגל ירושלים".
כחלק משיטת חינוך זו, אפשר הרב נריה את קיומו של שיעור חסידות שבועי בספר התניא לתלמידי הישיבה על ידי המשפיע החב"די הרב מאיר בליז'נסקי, והמשיך לתמוך בשיעור גם כשתלמידים שהשתתפו בשיעור נמשכו לחסידות חב"ד ועברו לישיבת תומכי תמימים כפר חב"ד.
בראשית הישיבה ניתנו סמכויות רחבות לוועד התלמידים, שמנה חמישה חברים. הוועד היה אחראי על קביעת נוהלי הישיבה, קבלת תלמידים חדשים, מניעת סילוק קיימים וכדומה. כל תלמיד הגיע לתקופת ניסיון, ורק לאחר שהוועד אישר את קבלתו הוא היה הופך לתלמיד ולאחר מכן גם לחבר ולבעל זכות בחירה לוועד. ראשי הישיבה שיתפו את חברי הוועד בהכרעותיהם ולבטיהם.
בישיבה הושם דגש רב על אינטגרציה בחינוך, והתקבלו מלכתחילה תלמידים רבים בכל מחזור מעיירות פיתוח ושכונות מצוקה לצד ילדים מאזורים מבוססים. וניתן היה למצוא בישיבה לצד מגמות קלאסיות כפיזיקה, מדעי המחשב וביולוגיה, גם מגמות כמו תקשורת, ומדעי החיים.
לאחר פטירת הרב נריה היה הרב אברהם צוקרמן לראש הישיבה היחיד. לאחר פרישתו לגמלאות הועברה הישיבה לניהול מרכז ישיבות בני עקיבא.
בשנת ה'תש"ע, לאחר שניהול הישיבה הועבר למרכז ישיבות בני עקיבא, ועם צמצום ניכר של מספר התלמידים, עברה לקמפוס בכפר הרא"ה ישיבה תיכונית תורנית בשם ישיבת בית אברהם (על-שם הרב אברהם שפירא). ישיבת בית אברהם הוקמה בשנת תשס"ח בניר גלים והיא מזוהה עם הציבור החרד"לי. ראש ישיבת בית אברהם הוא הרב אברהם יעקב שרייבר, שהיה רבו של כפר דרום. ישיבה זו נסגרה כעבור מספר שנים.
בשנת ה'תשע"ב סיים המחזור האחרון של הישיבה המקורית, מחזור ע"ב, את לימודיו בישיבה.
באלול ה'תשע"ג פתחה הישיבה מחדש את שעריה עם שישים תלמידים בכיתה ט', בראשות הרב משה פליקס. באלול ה'תשע"ז החליפו הרב יעקב חביב.
מבנה הישיבה ומעמדה ההיסטורי.
הישיבה תוכננה על ידי מאיר בן אורי אשר גם צייר את ציורי הכיפה. המבנה הוקם ביוזמת מוסדות המזרחי עבור ישיבה חקלאית, שהקמתה התאחרה עד לשנות ה-50. המוסדות החליטו למסור אותו לרב נריה עבור הישיבה התיכונית.
דגם של הישיבה הוקם בפארק מיני ישראל בסוף שנת 2005. סדרת התעודה "הישיבה" שהוקרנה בערוץ 10, צולמה בישיבת כפר הרא"ה, על תלמידיה ורבניה.
שמואל פלאטו-שרון
שמואל (סמי) פלאטו שרון (18 בינואר 1930, י"ח בטבת ה'תר"ץ – 7 בדצמבר 2018, כ"ט בכסלו ה'תשע"ט) היה איש עסקים ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגתו, פיתוח ושלום, בכנסת התשיעית. היה ידוע באורח החיים הראוותני שלו. בישראל הורשע פעמיים, בשוחד בחירות ובמרמה, וריצה תקופת מאסר. בנוסף התנהלו נגדו הליכים משפטיים שונים בצרפת.
תחילת דרכו.
פלאטו שרון נולד בשם שמואל שייביץ בעיר לודז' שבפולין. שייביץ היה שם המשפחה של אמו. הוריו נשאו בחתונה יהודית אך לא נרשמו ולכן קיבל את שם משפחת אמו. הוא שינה זאת לפלאטו רק אחרי המלחמה. בהיותו כבן שלוש עברה אמו לצרפת והוא גדל עם סבו וסבתו בלודז'. בהיותו בן שבע, שנתיים לפני כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית, עבר לצרפת. הם התיישבו בפריז. הוא למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן בבית-הספר המרכזי של ט.ס.פ. ליד שטרסבורג, והיה פעיל ב"ליגת הקומוניסטים הצעירים" בפריז. בספרו האוטוביוגרפי "המעלית" הוא מספר כי בהיותו נער בתיכון כבר עשה עסקים זעירים ממכירת סיגריות, לאחר מכן עבר לעסקי מיחזור, וכונה בעיתונות הצרפתית "מלך תעשיית המיחזור של פריז". בגיל 25 חלש על צי של עשרות משאיות המובילות סחורה ברחבי צרפת, וכעבור שנים אחדות רכש מפעלי תעשייה, הקים רשת מסעדות ובתי קפה, והשתלב בחיי הלילה של החברה הגבוהה בפריז. לאחר מכן עשה עסקים באפריקה, ועד סוף שנות ה-60 כבר היה בעליהן של עשרות חברות בתחומים שונים, בתי מלון, קרקעות ובניינים ברחבי אירופה, ארצות הברית ודרום אמריקה. בתחילת שנות ה-70, החלה חקירה נגדו על ידי שלטונות המס בצרפת.
העלייה לישראל.
בשנת 1973 עלה פלאטו לישראל, רכש וילה גדולה בסביון, ומיד החל בפעילות עסקית כאשר רכש את חברת לוינסקי, במטרה להקים את התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, ונכנס כשותף עם הקבלן אברהם פילץ בהקמת דיזנגוף סנטר, הקניון הראשון בישראל. עם הגיעו לישראל הוצא נגדו על ידי צרפת צו מעצר בינלאומי, במקביל נשלחה לישראל בקשת הסגרה, ובה צוין כי פלאטו הואשם בעבירות מרמה ומס.
הבחירות לכנסת התשיעית.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 שינה את שמו לשמואל שרון והקים מפלגת יחיד בשם "שמואל שרון - האיש הבודד לכנסת", בעזרתה קיווה למנוע את הסגרתו, מאחר שלא ניתן להסגיר אדם שהוא חבר הכנסת.
במסע הבחירות העלה פלאטו-שרון שני נושאים עיקריים:
עוד במהלך הקמת המפלגה, וביתר שאת תוך כדי הבחירות, פעל פלאטו שרון כדי להוכיח את רצינות כוונותיו ביכולתו לתרום לחברה מכספו הפרטי, יזם פעולות שונות לנזקקים, ותרם למוסדות ולמפעלים ציבוריים. בבחירות עצמן זכה במספר קולות המספיק לשני חברי כנסת, אך בשל היותו רשימת יחיד נבחר לבדו כחבר כנסת יחיד, וכיהן עד לתום מושב הכנסת התשיעית ב-1981. עוזרו ויד ימינו היה שבתאי קלמנוביץ', שנכלא מאוחר יותר באשמת ריגול.
בעת כהונתו נחקר פלאטו שרון על פעולותיו לפני היבחרו, הוגש נגדו כתב אישום, וב-1979 הורשע בעבירות של הבטחות שווא של פתרונות דיור לקבוצות בוחרים. כתב אישום זה נדון בשלוש ערכאות עקב ערעורים שהוגשו על ידי פלאטו-שרון ועל ידי המדינה, ובסופו של דבר, בפסק דין של בית המשפט העליון הורשע פלאטו שרון בשלושה סעיפי אישום, ונידון לשלושה חודשי עבודות שירות ול-15 חודשי מאסר על-תנאי.
"מה אתה עושה בשביל מדינה?".
פלאטו שרון נחשב לדמות צבעונית ומעוררת עניין ציבורי בישראל מאז עלייתו לישראל. באמצעי התקשורת סוקרו בהרחבה עניינים הקשורים בו ובחייו במשך שלושה עשורים ויותר, ובהם בחירתו לכנסת, מעצריו ומאסריו, בריחתו מאיטליה, יוזמות עסקיות שלו בישראל ובעולם, פרשיות מעברו וענייני רכילות.
בעת ויכוחים במליאת הכנסת, קרא פלאטו שרון לעבר מבקריו: "מה אתה עושה בשביל מדינה?" משפט זה, על שיבושו הלשוני, נחרת בתודעה הציבורית, ומהווה ביטוי שנעשה בו שימוש בהקשרים שונים. פלאטו שרון בעצמו השתמש במשפט זה כמעין מוטיב המלווה את דמותו.
שנות ה-80.
לאחר תקופת עבודת שירות שב לעסקים פרטיים, וביחד עם אשתו, אנט, התפרסמו כידוענים המארחים למסיבות יוקרתיות בביתם שבסביון אנשי עסקים וידוענים אחרים. בכל אותו זמן לא בוטל צו המעצר הבינלאומי של ממשלת צרפת, והוא נחשב לעבריין נמלט, ומיעט לצאת מגבולות מדינת ישראל מחשש שייעצר. בהיותו חבר הכנסת, הצליח לגרום בעזרת הליכוד להעברת חוק למניעת הסגרה של אזרחים ישראלים למדינות זרות, גם כאשר קיימים הסכמי הסגרה תקפים בין המדינות. ב-אוקטובר 1985 לאחר שהבין כי שמו הוסר מרשימת המבוקשים של האינטרפול, נסע לביקור עסקים באיטליה, ובעת נחיתתו ברומא נעצר על ידי השלטונות המקומיים, והצרפתים ביקשו את הסגרתו. הוא שוחרר בערבות עד למתן החלטה על ההסגרה וב-אפריל 1986 הצליח לברוח מאיטליה לישראל, בעזרת דרכון מזויף, כשהוא מחופש ושערו צבוע בצבע בלונד.
הבחירות לכנסת העשירית ולכנסת האחת עשרה.