שני שלישים של צבא האימפריה המזרחית נהרג בשדה הקרב של אדריאנופוליס ובהם כל שדרת הפיקוד 35 טריבונים צבאיים ומפקדי הצבא. ההיסטוריון אמיאנוס קובע כי תבוסת אדריאנופול הייתה שנייה רק לתבוסה הנוראית של קרב קאנה. הצבא הרומאי ומפקדיו הרשו לעצמם, ככל הנראה כתוצאה מיהירות וזלזול באויב, להיכנס לקרב ללא מודיעין מספיק ומבלי להבטיח שהיתרון באימון וחימוש אכן יפעל לטובתם. חוקרים מעלים אפשרות שעוינות בין יחידות ומפקדים בצבא הרומאי על רקע דתי של מחלוקת בין פאגאנים נוצרים אורתודוקסים לבין קבוצות שנחשבו למינות ובעיקר תמיכתו של ואלנס במינות האריאנית החלישה את הלכידות והקלה על יחידות שונות לערוק או לברוח משדה הקרב.
הן המקורות הרומאיים והן המחקר המודרני מצביעים על שאלת המנהיגות. תפקודו של ואלנס מתואר בביקורתיות רבה, פעולותיו מעידות על קוצר רואי וחוסר בנחישות. הצעדת הצבא בחום הקיץ והבאת החיילים לכלל תשישות עוד בטרם הקרב ובמהלך ההמתנה הארוכה החלישה את הצבא הרומאי והפחיתה את כשירותו המבצעית. ואלנס גם טעה בעוד הוא פוסח על שני הסעיפים בשאלה האם לפתוח בקרב מול הגותיים, גם כאשר הצבאות נערכים לקרב, הססנות זו הותירה את מפקדיו והחיילים במצב של כוננות חלקית ואולי בלבול. בשדה הקרב ואלנס "נעלם" וייתכן ואיבד שליטה על צבאו כבר בשלבים הראשוניים ובמהלך הקרב הוא מתואר כדמות פאסיבית שפעלה ללא יוזמה והתקשה להגן על עצמו או להפעיל את סמכותו אפילו על שומרי ראשו. ההיסטוריונים הרומאיים שלא נחשדים באהדה לגותים קושרים לפריטיגרנוס תוארי הערכה כמי שפעל החוכמה ומתוך ראיית הנולד. מחקר מודרני מצביע כי למרות קשיים לוגיסטיים משמעותיים הצליח לקבוע את קצב ותזמון הקרב.
עם מות הקיסר ואלנס ועל רקע כישלונם של הגותים לממש את ניצחונם הצבאי, עלה על כיסא המלוכה תאודוסיוס הראשון, מצביא בעל ניסיון רב בלחימה, מתוך תקווה כי ניתן יהיה לדכא את המרידה של הגותים ולהחזיר את השליטה והשקט לאזור הגבול סביב נהר הדנובה. בסיכומו של דבר, בחר תאודוסיוס לסיים את הסכסוך במשא ומתן ובאוקטובר 382 חתם על הסכם המתיר לגותים ולבני בריתם להתיישב בשטח הגובל בגדה הדרומית של הדנובה ובתמורה הם הפכו לחלק ממערך ההגנה והתגייסו לצבא הרומי במעמד של פוֹאֶדֶרָטוּס (לטינית: Foederatus) - בלי לשלבם במסגרות צבאיות כמקובל באימפריה הרומית. הגותים נותרו ישות עוינת ומרדנית בעימות מתמשך עם הרומאים, מלחמות התנהלו בפרובינציות השונות ואלאריק הראשון המנהיג הגותי פלש לאיטליה מספר פעמים עד שבשנת 410 כבש את רומא ובזז אותה.
משפחתו.
בשנת 354 או בסמוך לכך התחתן ואלנס עם אלביה דומיניקה (Albia Dominica). היא הייתה בתו של פטרוניוס, פרפקט המשמר הפרטוריאני, אדם שהיה שנוא על אזרחי האימפריה ובעל שם של אדם אכזרי. לפי אחד המחקרים פעולותיו של פטרוניוס בקונסטנטינופול בשמו של ואלנס, איסוף מיסים וגזל מהתושבים בנוסף לרדיפה של מתנגדים וחשודים בסימפתיה למתנגדים היא שאיפשרה לפרוקופיוס לזכות באהדת אזרחי העיר ולהתבסס כמורד.
לזוג נולדו 2 בנות בתאריכים לא ידועים אנסטסיה וקרוסה בשנת 366 נולד בנם ולנטיניאנוס גלאטיס (Valentinianus Galates) שמת בשנת 370. על פי היסטוריונים רומאיים-נוצריים הילד סבל עם לידתו ממחלות שונות ואלביה דומיניקה סיפרה לוואלנס כי ראתה בחלומה חיזיון ולפיו רדיפתו אחר אנשי דת נוצרים אורתודוקסים המתנגדים לנצרות האריאנית היא הסיבה למחלת הנסיך, לפי מקורות אלו סירב ואלנס לעצת בזיליוס הגדול להטביל את בנו על פי המסורת האורתודוקסית ועל כך אמר הקדוש כי רצון האלוהים הוא שיעשה והילד נפטר זמן קצר לאחר מכן.
לאחר האסון באדריאנופול ומותו של ואלנס אחזה אלביה דומיניקה במושכות השלטון, היא שילמה למתנדבים ולחיילים מתוך האוצר הקיסרי על מנת לארגן התנגדות ולייצב את הגנת העיר קונסטנטינופול כנגד הצבא הגותי עד שהאוגוסטוס החדש תיאודוסיוס הגדול הגיע לעיר ותפס את השלטון.
תאריך ונסיבות מותה לא ידועות.
יעקב הורוביץ (ראש ישיבה)
הרב יעקב הורוביץ (כ"ה בתמוז ה'תש"ג, 28 ביולי 1943 - י"ז בחשוון ה'תש"ע, 4 בנובמבר 2009) היה ראש ישיבת אופקים במשך למעלה משלושים שנה.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב לרבקה לבית רפאלוביץ ומנחם מוניש הורוביץ. למד בבית הספר הדתי "מוריה" בתל אביב, ולאחר מכן, בשונה מבני כיתתו, רצה ללכת לישיבה, וכך הגיע לישיבה התיכונית כפר הרוא"ה בראשות הרב משה צבי נריה. בישיבה התקרב לרב יששכר מאיר, שכיהן אז כר"מ בישיבה וראה בו מורו ורבו.
באלול תשכ"א הצטרף עם עוד קבוצה מחבריו לרב יששכר מאיר וייסדו את ישיבת הנגב ביישוב "עזתה" (כיום נתיבות). בישיבת הנגב היה מוסר שיעורי חזרה על שיעורי ראש הישיבה הרב מאיר.
נישא לאסתר לבית קטן. לאחר נישואיו היה מוסר שיעורי גמרא ביישובי הסביבה. בשנת תשל"ב נתמנה על ידי הרב מאיר למגיד שיעור של שיעור א' בישיבת הנגב.
במהלך השנים התקרב לרב יצחק הוטנר, ראש ישיבת רבינו חיים ברלין בארצות הברית, שבא לנפוש בנתיבות. בשנת תשל"ג נסע לארצות הברית לצרכים רפואיים וחיזק את קשריו עם הרב הוטנר.
בראשות ישיבת אופקים.
בשנת תשל"ו קיבל הרב הורוביץ הצעה לכהן כראש ישיבה בישיבת אופקים, שזה לא מכבר נוסדה על ידי הרב יוסף גולדנטל, בשליחות הרב אלעזר מנחם מן שך. עד לבואו לישיבת אופקים, עברה הישיבה שינויים רבים, וסבלה מחבלי לידה. עם כניסתו לתפקיד, החליט לשנות את אופי הישיבה ומתכונתה. בשנת תשל"ז הביא לישיבה גרעין של חמישה עשר בחורים מישיבות תיכוניות (בהן: ישיבת נחלים, מדרשית נעם, הישיבה התיכונית חורב וישיבת מרכז הרב לצעירים) ואיתם ייסד את הישיבה מחדש, כפי שהיא קיימת עד היום. בהנהגתו התרחבה הישיבה ובתוך כמה שנים מנתה עשרות רבות של בחורים. לאחר כשלוש שנים מינה לצדו ראש ישיבה נוסף, הרב חיים קמיל, שהגיע מישיבת מיר בירושלים. שני ראשי הישיבה, הגם שגישתם ושיטותיהם החינוכיות והלימודיות היו שונות, הנהיגו את הישיבה בהרמוניה מלאה.
בשנת תשס"ד חלה במחלה קשה ועבר סדרת טיפולים, ואחר כך נשאר לתקופת החלמה בבני ברק. בראש חודש אדר תשס"ה חזר לישיבה באופקים ונערכה לו קבלת פנים חגיגית בראשות הרב קמיל. במסיבת פורים של אותה שנה ערך מסיבת הודיה לרגל החלמתו. במוצאי הפורים נפטר בפתאומיות עמיתו הרב קמיל. בעקבות פטירת הרב קמיל מינה הרב הורוביץ לצדו את הרב אליעזר אינהורן.
באלול תשס"ט שוב התרופף מצבו הבריאותי, ובי"ז בחשוון תש"ע נפטר. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
ליד תלמידו מיכאל בנימיני שנפטר כשנה וחצי לפני כן בכ"ג טבת תשס"ח עקב מחלה קשה.
ספריו.
דולה ומשקה (4 כרכים):
שירת אבירים
סוכריות דלעת
דייויד איינהורן
בית הכנסת קהל צור ישראל
בית הכנסת קהל צור ישראל (בפורטוגזית: Sinagoga Kahal Zur Israel) היה בית הכנסת הראשון ב"עולם החדש", שהוקם ברסיפה, כיום חלק ממדינת המחוז פרנמבוקו בברזיל. הוא נוסד ב-1636 על ידי מהגרים מהולנד, אליהם הצטרפו אנוסים שהתגוררו במושבה שהפכה מאוחר יותר לברזיל. הבניין המקורי של בית הכנסת לא שרד ונהרס בתחילת המאה ה-20, בבניין בית הכנסת הנוכחי פועל כיום מוזיאון "Sinagoga Centro Cultural Judaico de Pernambuco".
בית הכנסת הוקם בתקופה שבה שלטו ההולנדים על חלקים מברזיל. בתקופה זו היגרו יהודים רבים מהולנד ל"ברזיל ההולנדית", שבה הנהיג יוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן חופש דת. חלק ניכר מהמהגרים היו מצאצאי מגורשי פורטוגל ושלטו, לצד ההולנדית, גם בשפה הפורטוגזית. את בית הכנסת הם הקימו ב"רחוב היהודים" 203 (שנקרא כיום "Bom Jesus", ישוע הטוב). החל מ-1642 כיהן בתפקיד רב הקהילה הראשון, הרב יצחק אבוהב דה-פונסיקה. בשנת 1645 לערך, היו למעלה מ-1,600 יהודים חברים בקהילה. ב-1654 גורשו ההולנדים מרסיפה ואיתם היגרו גם מרבית היהודים לכיוון המושבות ההולנדיות והאנגליות בצפון אמריקה ובקריביים. חלק מיהודי "קהל צור ישראל" הפכו למקימי העיר ניו יורק. לאחר הימלטות היהודים מרסיפה, הופסקה פעילותו כבית כנסת. בתחילת המאה ה-20 נהרס המבנה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1999 נחשפו שרידי בית הכנסת ובכלל זאת שרידי מקווה ששימש את הקהילה. הבניין משמש כיום את הקהילה היהודית ברסיפה כמוזיאון, מרכז תרבות ומקום לעריכת אירועים (חגיגות בר מצווה, חתונה וכו').
ג'ון פאוורו
ג'ון פברו
אקס-אל רקורדינגס
אקס-אל רקורדינגס (באנגלית: XL Recordings) היא חברת תקליטים עצמאית מבריטניה שהוקמה בשנת 1989. כיום החברה היא אחת מחברות התקליטים העצמאיות המצליחות בעולם.
היסטוריה.
"אקס-אל רקורדינגס" הושקה בשנת 1989 בידי טים פלמר, ניק הלקס וריצ'רד ראסל יחד עם קבוצת בגרס (Beggars Group).
אמנים החתומים בחברה.
רשימה חלקית של האמנים החתומים ב-XL Recordings:
הסר ממך עקשות פה ולזות שפתים
ולנס
התערוכה העולמית של וינה (1873)
התערוכה העולמית של וינה (בגרמנית: Weltausstellung 1873 Wien) נערכה בין ה-2 במאי ל-1 בנובמבר 1873 בפראטר, הפארק הציבורי הגדול בעיר וינה. סיסמת התערוכה הייתה קידום החינוך. במרכז התערוכה, שמנתה 194 ביתנים, ניצב מבנה עגול שנקרא הרוטונדה, מבנה זה עלה באש בשנת 1937. טקס הפתיחה התקיים במעמד פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
ביתני התערוכה.
הרוטונדה.
הרוטונדה הייתה בנויה משלד פלדה בגובה 84 מטרים ובקוטר 108 מטרים. היא תוכננה על ידי האדריכל האוסטרי קארל פון האוזנר ונבנתה על ידי חברה גרמנית.
ביתנים נוספים.
באזור התצוגה האדריכלי הוצגו מבנים כפריים מרחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית, מטרנסילבניה, קרואטיה, אלזס וגליציה ומבנים עירוניים מגרמניה, הולנד ונורווגיה. כמו כן הוצג צריף אפריקאי.