אירוע חשוב שקרה במהלך מסע הבחירות היה כשריצ'רד ניקסון הואשם בקבלת 18,000$ במתנות מתורמים עשירים. ניקסון, שהאשים את הדמוקרטים בשחיתות, נאלץ להתגונן. אייזנהאואר ואנשי המטה שלו שקלו להסיר את מועמדותו של ניקסון. אך ניקסון הציל את הקריירה שלו בנאום טלוויזיוני בן חצי שעה שכונה "נאום צ'קרס". בנאום הכחיש ניקסון את ההאשמות, נתן פירוט מדויק על נכסיו הפיננסיים המועטים, והילל את מועמדותו של אייזנהאואר. שיא הנאום הגיע כשניקסון אמר שתומך נתן לבנותיו מתנה: כלב קוקר ספניאל בשם "צ'קרס", אך הוא לא יוותר עליו כי בנותיו אוהבות אותו. הנאום גרם לכמות כזו של תגובות אוהדות, עד שלא נותרה לאייזנהאואר ברירה אלא להשאיר את ניקסון כמועמד לסגן הנשיא.
למרות ההאשמות בקומוניזם, רוב מסע הבחירות נחשב למכובד וסטיבנסון נחשב לקול חדש במפלגה הדמוקרטית שמשך את הצעירים. הוא האשים את אייזנהאואר בשתיקה מול מקארתי, וטען בפני חיילים שלא היה במעשיו של מקארתי דבר פטריוטי.
למרות זאת, היה ברור ששני המועמדים לא כיבדו אחד את השני: סטיבנסון גינה את סבלנותו של אייזנהאואר כלפי מקארתי, ואייזנהאואר ראה בסטיבנסון פוליטיקאי טיפוסי.
שני המועמדים השתמשו בטלוויזיה בפעם הראשונה במערכת הבחירות. ב-1948 סירב דיואי להשתמש בתעמולה מסוימת ברדיו ורבים טענו שלכן הפסיד. נאומיו של אייזנהאואר נחשבו למבולבלים מאוד, ומומחי תקשורת עבדו איתו על מיקוד נאומיו. אייזנהאואר התקשה בהופעה בטלוויזיה, הוא נראה מבוגר ומצחו נצץ. אייזנהאואר נאלץ להסכים להתאפר ולעמוד בצורה מסוימת, ובנוסף לא ללבוש משקפיים. כיוון שלא יכול היה לקרוא את התסריט בלעדיהן, כתבו לו את המילים על שלטים גדולים.
רבים ביקרו את מסע הבחירות בטענה שהוא "מכר" את אייזנהאואר לציבור. סטיבנסון לא היה קשור לתשדירי הטלוויזיה וטען שאייזנהאואר "מוכר את הנשיאות כמו דגני בוקר. הוא עצמו טען שלא צפה בטלוויזיה.
תעמולה זכורה היא סרטון מצויר חסר דאגות עם שיר בשם "I Like Ike" לאייזנהאואר. בפעם הראשונה, ההיסטוריה הרפואית של שני המועמדים שוחררה לציבור, וגם גרסאות חלקיות של ההיסטוריה הפיננסית שלהם לאחר נאומו של ניקסון. לקראת סוף מסע הבחירות, אמר אייזנהאואר שאחרי שיבחר, ילך לקוריאה כדי לסיים את העימות. ניסיונו הצבאי והמודעות הציבורית לנושא נתנה לו את החיזוק האחרון לקראת הניצחון.
אייזנהאואר שמר על יתרון נוח במשך כל מסע הבחירות.
אזרחים עבור אייזנהאואר.
כיוון שהמפלגה הרפובליקנית נשלטה בעיקר בידי תומכי טאפט, הקימו תומכי אייזנהאואר מועדונים תומכי אייזנהאואר למשיכת תומכים. המועדונים, שכונו "אזרחים עבור אייזנהאואר", תמכו במדיניות מתונה ואינטרנציונליסטית. התנועה לא הותירה חותם רב בקרב הרפובליקנים.
תוצאות.
ביום הבחירות - 4 בנובמבר 1952 - ניצח אייזנהאואר באופן החלטי, כשהוא גורף 55% מהקולות וזוכה ב-39 מ-48 מדינות. סטיבנסון לא זכה באף מדינה מצפון ארצות הברית או ממערב לארקנסו, ואילו אייזנהאואר זכה בשלוש מדינות דרומיות שלא הצביעו לרפובליקנים מאז תקופת השיקום - וירג'יניה, פלורידה וטקסס. הייתה זאת הפעם האחרונה עד 1968 שהרפובליקנים ניצחו במיזורי והפעם האחרונה בה זכו הדמוקרטים בקנטקי עד ל-1964. הייתה זאת הפעם האחרונה בה נבחר רפובליקני לנשיאות בלי קנטקי. סטיבנסון ניצח בקנטקי בהפרש של 700 קולות, ההפרש הזעום ביותר מאז זכייתו של וודרו וילסון בניו המפשייר בהפרש של 56 קולות.
במערכת הבחירות היה שימוש במחשב כדי לחזות את התוצאות.
סאו טומה ופרינסיפה במשחקים האולימפיים
סאו טומה ופרינסיפה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). לכל המשחקים בהם השתתפה עד כה, שלחה סאו טומה ופרינסיפה שני אתלטים, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נוסף עליהם גם חותר קיאק ובאולימפיאדת לונדון (2012) חותר קאנו. איש מהספורטאים לא רשם הישג משמעותי, והישגיהם היו סמליים בלבד. באולימפיאדות החורף לא השתתפה סאו טומה ופרינסיפה מעולם.
משה קאהן
הרב משה הכהן קאהן הוא ראש ישיבת תולדות אהרן, ובנו השלישי של האדמו"ר הקודם מתולדות אהרן, הרב אברהם יצחק קאהן.
חייו.
נולד בירושלים. לאחר פטירת אביו ועם תחילת המחלוקת בחסידות תולדות אהרן בין הרב דוד קאהן לבין הרב שמואל יעקב קאהן לא התערב אך נשאר אצל אחיו רבי דוד. נשוי לבת הרב יחיאל לייפער האדמו"ר מטעמשוואר ירושלים.
עם סיום סכסוכי הירושה, התמנה על ידי אחיו האדמו"ר רבי דוד לשמש כראש ישיבת תולדות אהרן.
הרב משה משמש גם כחבר הנהלת מוסדות דיסקין.
פוליטיקה של טורקיה
טורקיה היא דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית.
החוקה.
חוקת טורקיה קובעת את המסגרת החוקית של המדינה. היא קובעת את עקרונות הממשל, ומבטאת את היותה של טורקיה מדינה אחדותית וריכוזית. חוקת טורקיה הרביעית הנוכחית התקבלה במשאל עם ב-9 בנובמבר 1982 לאחר שחוקת 1961 בוטלה עם ההפיכה הצבאית ב-1980. בעוד שחוקת 1961 הושפעה מהחשש לאובדן אופייה הדמוקרטי של המדינה ולכן הרחיבה את מערכת האיזונים והפיקוח בין רשויות השלטון; הלך הרוח ששרר בטורקיה בתחילת שנות השמונים הושפע מהאנרכיה שהתפשטה ברחובות הערים במהלך עשור הקודם, מפעולות הטרור ומאבקי השליטה בין הימין והשמאל. 92% מבעלי זכות הבחירה אשר ניצלו את זכותם והשתתפו במשאל העם תמכו בחוקה החדשה, שצמצמה את היקפן של חירויות הפרט, הרחיבה את סמכויותיו של נשיא טורקיה באופן מרחיק לכת, ביטלה את הסנאט ומסרה כוח רב יותר בידיה של המועצה לביטחון לאומי וכפועל יוצא מכך, גם בידי הצבא. חוקת 1982 ספגה בשל כך ביקורת ותוארה כדוגמה למידה הרבה בה יכול שלטון צבאי להכתיב את תנאי סיומו. בשנים האחרונות, רפורמות הביאו למאמצים להחליש את האחריות של הצבא בפני החוקה.
הנשיא.
נשיא הרפובליקה הטורקית הוא האישיות הבכירה בטורקיה ומשמש כראש המדינה. הנשיא המייצג את המדינה ואת אחדותה, מופקד על יישומה של החוקה ועל תפקודן התקין של רשויות השלטון. תפקידיו של הנשיא והליכי בחירתו מוסדרים בסעיפים 101 עד 106 לחוקת טורקיה משנת 1982. לאחר משאל העם בטורקיה (2017), סמכויות הנשיא גדלו והמשטר בטורקיה הפכה ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי.
הנשיא המכהן מאז 28 באוגוסט 2014 הוא רג'פ טאיפ ארדואן, והוא הנשיא ה-12 של טורקיה.
ראש הממשלה.
ראש ממשלת טורקיה הוא ראש מועצת השרים בטורקיה. הוא אחראי על שיתוף הפעולה בין השרים ועל מימושה של מדיניות הממשלה, ועליו לפקח על כך שהשרים פועלים בהתאם להוראות החוקה והחוק. ראש הממשלה מתמנה בידי נשיא טורקיה מקרב חברי האספה הלאומית ועליו להציג את שריו בפני האספה. האספה תאשר את המינוי בהצבאת אימון בתוך שבוע ולאחר שהממשלה תציג בפניה את תוכנית פעולתה. כל אחד מהשרים אחראי בפני ראש הממשלה לעניינים עליהם מופקד משרדו ולפעולות הכפופים לו. משרד ראש ממשלת טורקיה מכונה "באשבקנלק" (Başbakanlık). המשרה בוטלה לאחר משאל העם בטורקיה (2017).
הפרלמנט הטורקי.
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה (המכונה בדרך כלל "האספה") היא הפרלמנט של טורקיה היושב באנקרה. חוקת טורקיה מעניקה לאספה את הזכות החקיקתית הבלעדית במדינה.
550 חברי הפרלמנט נבחרים לחמש שנים על פי מערכת מפלגתית, מ-85 אזורי בחירה. רק מפלגות שזכו ביותר מ-10% מהקולות יכולות להיכנס לפרלמנט. לפיכך, בבחירות האחרונות רק שלוש מפלגות הצליחו לעבור את הסף ולהיכנס לפרלמנט. מאז 1933 קיימת זכות בחירה כללית בטורקיה, וכל אזרח שגילו מעל 18 יכול לבחור. נכון לשנת 2004, היו רשומות במדינה 50 מפלגות, מהשמאל הקיצוני ועד לימין הקיצוני. בית המשפט החוקתי יכול לאסור את קיומן של מפלגות שהן לדעתו אנטי-חילוניות או בעד היפרדות מטורקיה, או למנוע מהן מימון ציבורי.
מפלגות עיקריות בטורקיה.
הטבלה שלהלן מפרטת את הזרמים המדיניים העיקריים במערכת הפוליטית בטורקיה מאז 1950:
חלוקה מנהלתית של טורקיה.
טורקיה היא מדינה אחודה המחולקת בבסיסה לשבעה מחוזות ול-81 נפות. מתחת לנפות נמצאת שכבת השלטון המקומי.
מחוזות טורקיה.
טורקיה מחולקת מאז 1941 לשבעה מחוזות (יחיד bölge, רבים bölgeler). למחוזות אין משמעות אדמיניסטרטיבית, והם משמשים לצרכים סטטיסטיים בלבד. המחוזות הם:
נפות טורקיה.
כל מחוז מחולק למספר נפות (יחיד il, רבים iller). סך הכל יש בטורקיה 81 נפות, והן נושאות בדרך כלל את שמה של בירתן (İl Merkezi - "מרכז הנפה"). בראש הנפה, שנקראה בעבר בטורקית עות'מאנית וילאייט (vilayet), עומד מושל - "ואלי" ("vali"), ומינהלת הנפה נקראת "ואליליק" (valilik). בניגוד למחוזות, לנפות יש תפקיד מנהלי ולא סטטיסטי גרידא, והן מהוות גם את אזורי הבחירה בבחירות הכלליות במדינה. איסטנבול מחולקת לשלושה אזורי בחירה, ואילו איזמיר ואנקרה לשני אזורים כל אחת. לנפות ניתן קוד המשמש בין היתר על לוחיות רישוי הרכב שרישוין בנפה וכקידומת לכתובות המיקוד שבתחומה. מספרי הקוד של הנפות הושמו לפי סדר האלפבית הטורקי ביום הנהגת השיטה. הנפה האחרונה באותה עת הייתה נפת זונגולדק שמספרה 67, ולנפות שנוספו לאחר מכן הושמו מספרי קוד לפי סדר היווסדן (זהה לשיטה ולמצב בצרפת).
הצבא הטורקי כגורם השפעה פוליטי.