זיסקינד נדד ככל הנראה מארמון לארמון והשמיע את שיריו בפני אבירי גרמניה. רוב השירים בקודקס מאנסה הם אמנם "מינזאנג", אך זיסקינד לא היה מינזינגער (מעין טרובדור), ושיריו שייכים לקטגוריה הכללית יותר של "Spruchdichtung" מימי הביניים.
שיריו אינם עוסקים באהבה ונשים, כמנהג רבים ממשוררי התקופה הנוצרים, אלא בהערצת הרוח, צניעות האישה, וכן נדיבות לב, כפי שמשתקף באחד משיריו:
זיסקינד אף תינה את צער היהודים בפני האבירים, והביע את רצונו להזדהות עמם:
בשיריו ישנן רמזים אפשריים לתפילות וברכות מהמסורת היהודית (ראו בסוף התרגום של סדן).
דמותו באמנות.
דמותו של זיסקינד החלה להיחקר בעיקר מהמאה ה-18, והוצגה מאז במחזות וספרים אחדים. שיריו אף תורגמו לגרמנית ופולנית מודרנית.
כבר בשנת 1939 פרסם המשפטן והסופר השווייצרי מקס גיילינגר (Geilinger) מחזה בשלוש מערכות בשם "Süßkind vom Trimberg, ein Minnesänger". בשנת 1972 פרסם הסופר היהודי-אוסטרי פרידריך טורברג (Torberg) רומן ביוגרפי פיקטיבי על אודות זיסקינד מטרימברג ("Süsskind von Trimberg").
המלחין הישראלי מרק קופיטמן הלחין את האופרה "זיסקינד פון טרימברג" (1982), ללברית מאת רחה פראייר. האופרה היא שורה של סצינות קאמריות מחייו של זיסקינד, שלפי המסופר באופרה קרוי על שם חברו מילדות, שהיה לברון פון טרימברג ולפטרונו של הזמר והמשורר.
תרגום.
שירי זיסקינד תורגמו לעברית על ידי דב סדן:
גברים ממאדים ונשים מנוגה
גברים ממאדים ונשים מנוגה (באנגלית: Men Are from Mars, Women Are from Venus) הוא ספר רב-מכר שיצא בשנת 1992 העוסק בתחום העזרה העצמית. הספר נכתב על ידי ג'ון גריי, והפך לבסיס עבור ספרים נוספים, הקלטות, סמינרים, מופע יחיד בברודוויי וסדרת סיטקום בטלוויזיה.
סקירה.
הספר מציג את העמדה כי נשים וגברים שונים כמו יצורים מכוכבי לכת או עולמות נפרדים. הוא מדמה אותם לאל המלחמה הרומי מארס (שעל שמו קרוי הכוכב מאדים) ולאלת האהבה ונוס (שעל שמה הכוכב נוגה). נקודת הפתיחה בספר היא שאנשי מאדים פגשו בנשות נוגה ופיתחו מערכות יחסים מוצלחות היות שהם קיבלו את המאפיינים השונים האחד של השנייה. אך כשיום אחד הם נחתו בכדור הארץ הם שכחו כי כל אחד הגיע מכוכב לכת אחר ומהנקודה הזאת נוצרו פערים שפגעו במערכת היחסים.
תוכן.
דוגמה אחת שגריי מציע בתאוריות שלו היא שגברים מתלוננים על בעיות, כי הם מבקשים פתרונות בעוד נשים מתלוננות על בעיות כי הן רוצות שיכירו בבעיותיהן. גריי גם סבור כי ניתן לבצע אבחנה בין המינים לפי השוני באופן שבו הם מתנהגים תחת לחץ.
גריי סבור כי גברים רבים נוהגים לסגת עד שהם מוצאים פתרון לבעיה. הוא מתייחס אל זה כאל "נסוגים לתוך המערה שלהם". במקרים מסוימים הם עלולים לסגת, פשוטו כמשמעו, למשל, כדי ללכת לבלות עם חברים. מטרת הנסיגה היא לקחת את הזמן כדי להגיע לפתרון. ב"מערות" אלו, גברים לא בהכרח מתמקדים בבעיה, אלא פעמים רבות מדובר ב"פסק זמן" כדי לאפשר להם להתרחק מהבעיות כך מוחם יכול להתמקד במשהו אחר. גריי טוען כי זה מאפשר להם לבחון מחדש את הבעיה מאוחר יותר בפרספקטיבה חדשה.
גריי סבור כי נסיגת הגברים לתוך ה"מערה" היא נושא שהנשים התקשו להבין אותו לאורך ההיסטוריה. נטייתן הטבעית היא לדבר על בעיות (גם אם מדיבורים לא פותרים את הבעיה). זה מוביל לדינמיקה טבעית של גבר נסוג אל מול אשה המנסה להתקרב עוד יותר. לדברי גריי זה הופך להיות מקור מרכזי של קונפליקט בין נשים לגברים.
גריי טוען כי גברים ונשים מעניקים ניקוד בתוך מערכת היחסים על נתינה וקבלה של אהבה באופן שונה. הוא אומר כי גברים נוטים לתת ניקוד גבוה יותר על מה שהם חושבים שהם מעשים גדולים, בעוד שנשים מעניקות ניקוד לכל מעשה של אהבה, נקודה אחת בכל פעם. לדברי גריי, נשים נוטות לשמור על מערכת נקודות שגברים מעטים מודעים אליה. גריי כותב כי גברים ונשים מפקחים על כמות התן וקח במערכת היחסים ואם יש חוסר איזון, אדם אחד מרגיש שהוא נתן יותר ממה שניתן לו ומפתח טינה. הוא קובע כי זו תקופה בה התקשורת חשובה מאוד ועוזרת להחזיר את הקשר לאיזון.
בתרבות הפופולרית.
הקליפ של הלהיט "Deep in Love" משנת 2011, כמו גם מילותיו של השיר, עסקו בכך שגברים ממאדים ונשים מנוגה.
1966 בברית המועצות
1966 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-49 למהפכת אוקטובר.
מאזליש
שביב
נפטוגז
נפטוגז (אוקראינית: НАК Нафтогаз України) היא חברת גז ונפט ממשלתית של אוקראינה הנחשבת לחברה הגדולה ביותר באוקראינה.
בשנת 1990, הונח צינור נפט מרוסיה למערב אירופה שעבר דרך הטריטוריה האוקראינית, אז יש המייחסים את השנה להקמת החברה, שנועדה לתפעל ולפקח על תעבורת הגז והנפט בשטחי אוקראינה. בשנת 2006, נפטוגז התירה את זכות מכירת הגז באוקראינה לחברת רוסאוקראנרגו, שהוקמה בשיתוף פעולה עם גזפרום ופורקה ב-2014. במהלך אותן שנים עלו מספר יוזמות למזג את נפטוגז אל תוך תאגיד גזפרום, יוזמות אלה נזנחו לאחר שרוסיה סיפחה אליה את חצי האי קרים ופרץ המלחמה בדונבאס.
בשנת 2019 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חתם על צו לפיו החברה אינה מהווה חלק מתעבורת הנפט והגז הממשלתית, זאת במטרה לקדם את פירוק החברה והקמת מפעילה חדשה בתחום הנפט והגז.
מים ביאליק
מים חיה ביאליק (באנגלית: Mayim Chaya Bialik; נולדה ב-12 בדצמבר 1975) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה יהודיה-אמריקאית, בעלת תואר דוקטור במדעי המוח. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה כבלוסום רוסו, בקומדיית המצבים "בלוסום" ששודרה ברשת NBC בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, וכאיימי פארה פאולר, בקומדיית המצבים "המפץ הגדול" של רשת CBS, תפקיד שבעבורו הייתה מועמדת לארבעה פרסי אמי.
ביוגרפיה.
ביאליק נולדה בסן דייגו, קליפורניה למשפחה יהודית רפורמית; הוריה הם בוורלי (לבית ווינקלמן), מנהלת גן ילדים, ובארי, מורה לדרמה בבית ספר תיכון.
משפחתה היו מהגרים יהודים שהתגוררו תחילה בברונקס, ניו יורק. שלושה מתוך ארבעת סביה היגרו לארצות הברית בשנות ה-30 מפולין, צ'כוסלובקיה והונגריה. היא גדלה כיהודייה רפורמית, אך כיום מחשיבה את עצמה ליהודייה אורתודוקסית מודרנית. ביאליק אף חגגה בת מצווה וכינתה את עצמה "ציונית מושבעת". שמה, "מים" ("מים" בעברית), מקורו בכינוי משפחתי של סבתא רבתא שלה, מרים. ביאליק היא בת משפחתו של חיים נחמן ביאליק, שהיה דודו של סב סבה.
ביאליק סיימה את לימודיה ב-1993 בתיכון נורת' הוליווד בהוליווד, קליפורניה. לאחר מכן למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). שם היא סיימה תואר ראשון במדעי המוח עם חוג משני בלימודי יהדות ועברית, בשנת 2000.
ביאליק אמרה שאין לה את הציונים הדרושים לבית הספר לרפואה. היא המשיכה ללימודי דוקטורט במדעי המוח. היא לקחה הפסקה מהלימודים ב-2005 כדי לחזור למשחק. בשנת 2007 היא חזרה כדי לקבל את תואר הדוקטור במדעי המוח מ-UCLA תחת ד"ר ג'יימס מק'קרקן. עבודת הדוקטורט שלה כונתה "ויסות היפותלמי ביחס להתנהגויות לא מסתגלות, הפרעה טורדנית-כפייתית, שותפות ושובע העוסקת בתסמונת פראדר וילי".
קריירה.
ביאליק החלה את קריירת המשחק שלה כילדה, ותפקידה הראשון היה בסרט האימה "ראש דלעת" (1988). היא הופיעה בתפקידי אורח בכמה סדרות הטלוויזיה, בהן "מקגייוור", "עובדות החיים" ו"היפה והחיה". בסרט "חופים" (1988) הופיעה בתפקיד ססיליה בלום (דמותה של בט מידלר) בגיל 11. כמו כן השתתפה בקליפ לשיר "Liberian Girl" של מייקל ג'קסון.
ב-1990 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "מולוי", שהופסקה אחרי שישה פרקים בלבד. באותה שנה עלתה למסכים קומדיית הנעורים "בלוסום" של רשת NBC. ביאליק הופיעה בתפקיד הראשי, בלוסום רוסו, במשך חמש עונות (114 פרקים) עד סיום שידורי הסדרה ב-1995.
ביאליק התקבלה לאוניברסיטאות יוקרתיות בחוף המזרחי אולם היא בחרה ב-1995 ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, כדי לא להתרחק מהוריה. בשנת 2000 השלימה תואר ראשון בעברית, מדעי היהדות ומדעי המוח. ב-2008 השלימה עבודת דוקטורט במדעי המוח, העוסקת בתסמונת פראדר וילי.
ב-2010 הצטרפה לצוות של קומדיית המצבים ברשת CBS "המפץ הגדול". היא מופיעה בה, החל מהפרק האחרון של העונה השלישית, בתפקיד איימי פארה פאולר, בת זוגו של שלדון קופר. היא מגלמת בסדרה דוקטור למדעי המוח, כמו בחייה. על תפקידה בסדרה קיבלה ארבע מועמדויות רצופות לפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית בשנים 2015—2012.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית של רשת פוקס; ""Call Me Kat"," בתפקיד קייט, רווקה בת 39 שמנהלת בית קפה לחתולים. באותה שנה החלה לצלם את סרטה הראשון כבמאית "As Sick as They Made Us"; דרמה קומית בכיכובם של קנדיס ברגן, דסטין הופמן, סיימון הלברג, דיאנה אגרון וצ'ארלי ובר. הסרט יצא לקרנים ברחבי ארצות הברית באפריל 2022.
חיים אישיים.
ב-2003 נישאה למייקל סטון, אמריקאי שהתגייר. השניים התגרשו בנובמבר 2012. להם שני בנים.
ביאליק פעילה למען ישראל והגדירה עצמה כ"נאמנה לציונות". ב-2014 במהלך מבצע צוק איתן, היא תרמה כסף לרכישת וסטים לחיילי צה"ל. במרץ 2018, היא ביקרה באתרי מורשת בירושלים ולאחר מכן נפגשה עם הנשיא ריבלין.
ביאליק הפכה לצמחונית בגיל 19 והיא כיום טבעונית. היא גם שומרת כשרות.
ביאליק היא דוברת של הארגון Holistic Moms Network אשר תומך בהורות הוליסטית לפי תאוריית ההתקשרות, בחינוך ביתי ובצמחונות. היא כתבה מדריך להורות הוליסטית, שיצא לאור במרץ 2012, בשם "Beyond the Sling: A Real-Life Guide to Raising Confident, Loving Children the Attachment Parenting Way".