סימאונוב שיחק ברוב שנותיו ככדורגלן פעיל בסלביה סופיה ונמנה עם סגל הקבוצה בשנים 1973-1964. ב-1974 עבר סימאונוב לשחק בשורות צסק"א סופיה אך זמן קצר לאחר העברתו סיים את הקריירה שלו ככדורגלן. בסך הכל שיחק 184 משחקים בליגה הבולגרית העליונה. בשנת 1968 זכה סימאונוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה.
סימאונוב צורף לסגל נבחרת בולגריה ב-1964 (בן 18) ושיחק בשורותיה, לסירוגין, עד 1974. בשנים אלו צבר 34 הופעות במדי הנבחרת הלאומית. הוא שיחק בשורות הנבחרת בשני טורנירי הגביע העולמי; בגביע העולם באנגליה ב-1966 ובגביע העולם במקסיקו ב-1970. בגביע העולם בגרמניה ב-1974 השתייך סימאונוב לסגל הנבחרת אך לא שותף במשחקים.
תורין צינת-אלון
תוֹריִן צִנַּת-אַלּוֹן (באנגלית: "Thorin Oakenshield" – הלחם:
oaken - אלון, shield - מגן) המכונה גם "תּוֹרִין תְּרִיסַלוֹן", "טוֹרִין אוֹקנשילד" ו"תּוֹרִין השני, המלך בבטן ההר", הוא דמות משנית בספר "ההוביט" מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, המוזכרת גם בספר ההמשך, "שר הטבעות". בין היתר הוביל את חבורת הגמדים היוצאים אל ממלכתם העתיקה שבהר הבודד ארבור, וכן את צבא הגמדים בקרב חמשת הצבאות.
את דמותו של תורין בסרטי "ההוביט" של פיטר ג'קסון מגלם ריצ'רד ארמיטאג'.
מוצאו של תורין.
תורין השני, בן תריין ונכדו של תרור, המלך השלישי בבטן ההר, היה נסיך גמדים ולוחם אמיץ. בשנת 2770 לעידן השלישי תקף סמאוג הדרקון האדום והעלה באש את ממלכת ההר הבודד, הוא ארבור, של הגמדים, ואת ממלכת דֵיל לרגלי ההר, שבה חיו בני-אדם. בתקיפתו החריב הכל, וגירש משם את הגמדים ובני-האדם שחיו לפני-כן בשכנות וביחסי-גומלין. סמאוג אסף סביבו את כל אוצרות גמדי-ארבור לכדי מיטת-אוצרות, ונח עליה בשלווה באולם המרכזי למשך שנים רבות. בעקבות זאת התיישבו תורין ובני משפחתו בארד לואין, והיו לחרשי מתכת וצורפים שאין משלם באומנותם.
מקור התואר צינת-אלון.
במלחמת הגמדים באורקים זכה תורין בכינויו "צִנַּת-אַלּוֹן" ("תְּרִיסַלוֹן" בתרגומו של משה הנעמי ו"אוֹקנשילד" בתרגום הטייסים). היה זה במהלך קרב אזנולביזר, שנערך לפני שערי מכרות מוריה, עת נשבר המגן אשר נשא ותורין כרת ענף מעץ אלון כדי שישמש לו כמגן וכאלה.
בספר "ההוביט".
בשנת 2941 הצטרף עם חבורתו, בת תריסר הגמדים, לגנדלף, אותו פגש קודם לכן בקרבת ברי, ולהוביט בילבו בגינס למסע הרפתקאות ארוך ומפרך, שמטרתו להחזיר לידם את האוצר שבזז הדרקון סמאוג. דבר זה הוביל להרפתקה (המתוארת בספר ההוביט), שהביאה את בילבו וחבריו לריבנדל, דרך יער אופל ועד ארבור.
בעת שנכשלו הגמדים להביס את הדרקון השוכן בהר, בחר סמאוג שהרגיש בהם, לתקוף את עיר האגם שסמוג חשד בה כי נתנה לגמדים מקלט. בארד הקשת, לוחם נועז אשר היה נצר לשושלת מלכי דיל, ירה חץ לעבר סמוג וקטל אותו. לאחר מות סמאוג, הנהיגו מלך האלפים וברד כוח צבאי משותף של אלפים ובני אדם לעבר ההר הבודד, בו התבצר תורין, אשר עם מות הדרקון הפך למלך בבטן-ההר, עם גמדיו ובילבו ההוביט. תורין, נתמך בצדקת טענתו כי האוצר במקורו היה שייך לאבותיו, סירב לבקשת ברד לחלוק את אוצר הדרקון, ואף קרא לקרובו מלך הגמדים מגבעות הברזל, דֵּין רגל ברזל, בֶּן נֵין, לבוא לעזרתו. בעקבות זאת הטילו ברד ומלך האלפים מצור על ההר הבודד.
ברד הצליח לשאת ולתת עם תורין על הסכם לחלוקת האוצר בעזרתו של ההוביט, בילבו בגינס, אשר כדי למנוע את המלחמה הקרבה גנב את הדבר היקר ביותר ללבו של תורין באוצר הדרקון - אבן לב ההר והעביר אותה לבני האדם, וכתוצאה מכך נאלצו הגמדים להגיע להסכם. אומנם בעקבות הגעתה של תגבורת של צבא הגמדים בראשות דֵּין, תכנן תורין לקחת את האבן בחזרה ללא תמורה על ידי שימוש בכוחם הצבאי של הגמדים. אולם ממש באותה העת הותקפו הן הצרים והן הנצורים על ידי צבא אורקים.
העימות שהתפתח מכונה קרב חמשת הצבאות ובמהלכו אוחדו כוחות בני האדם עם האלפים, הגמדים והנשרים כנגד האורקים והווארגים זאבי הענק שלהם. במהלך הקרב תורין נפצע אנושות ומת.
לאחר מות תורין היה דֵּין רגל ברזל למלך הגמדים שבבטן- ההר. מלך האלפים הניח על חזהו של תורין את האבן שבילבו גנב, ועל קברו שבהר הבודד הוצבה חרבו "אורקריסט", אשר זוהרת בחשיכה בעת שאורקים ויצירי רשע נוספים קרבים, ובכך תמיד ניתנה לגמדים התרעה בהתקרב אויב לממלכתם אשר בבטן ההר.
טרזינה
טרזינה (באנגלית: Draisine) היא כלי תחבורה קטן ופשוט הנע על מסילת רכבת ולעיתים רחוקות גורר מספר קרונות קטנים. הטרזינה מופעלת על ידי מנוף או בעזרת מנוע בנזין.
באירופה כונה הקרון "דרזינה" על שם ממציאו, מהנדס אוסטרי בשם קארל פון דרייס.
בארץ ישראל.
בארץ ישראל קראו הפרדסנים טרזינה לקרוניות הקטנות שנסעו על פסים בפרדסים, שבאמצעותם היו מעבירים את פרי ההדר מהפרדס לבית האריזה. ביפו היה קו רכבת קלה להובלת מטענים בין תחנת הרכבת יפו והנמל שנקרא הטרזינה הקטנה. הטרזינה הייתה מורכבת מקרון קטן שהונע במנוע בנזין ושגרר קרונות קטנים ופתוחים. השימוש ברכבת הופסק בשנת 1927. עם הופעת המשאיות והתפתחות רשתות כבישים יעילות הצטמצם השימוש בטרזינות.
בלדה מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 38
בלדה מספר 2 בפה מז'ור, אופוס 38 (המכונה גם "La gracieuse"), נכתבה על ידי המלחין הפולני פרדריק שופן בין השנים 1836–1839 בנואן שבצרפת ובאי הספרדי מיורקה. את היצירה הקדיש שופן לרוברט שומאן, לאחר ששומאן הקדיש עבורו את יצירתו Kreisleriana אופוס 16. כינויה של היצירה "La Gracieuse", הוענק לה על ידי העורך האנגלי וסל, מבלי שזה התייעץ עם שופן.
פסנתרנים ומוזיקולוגים בולטים, ביניהם שומאן, ביקרו את היצירה וטענו כי היא גאונית פחות מן הבלדה הראשונה של שופן.
קיימת מידה מסוימת של חוסר הסכמה באשר להשראתה. קיימת הטענה כי היא נכתבה בהשראת שירו של אדם מיצקביץ', Świtezianka, אולם טענה זו איננה מבוססת ולעיתים היא מיוחסת גם לבלדה השלישית של שופן.
הבלדה בנויה משני נושאים קונטרסטים מאוד. היא נפתחת בשקט ובעדינות עם הנושא הראשון בסולם פה מז'ור. הנושא מתקדם במהירות למלודיה תחת ההנחיה "sotto voce" (שפירושה "בשקט"). המודולציה המסכמת חלק זה מובילה למעבר לסולם לה מינור, והחלק הראשון דועך בהדרגה עם מספר חזרות של התו לה ביד ימין.
הנושא הבא, בניגוד גמור לקודם, סוער מאוד ונפתח עם ההנחיה "presto con fuoco" (שפירושה "מהר מאוד עם אש"). חלק זה במקום להיות במינור היחסי של פה, הוא בסולם לה מינור.
היצירה חוזרת במהרה לקצב ולסגנון המקורי שלה והנושא הראשון שב ומתפתח. שופן משלב כאן וריאציות על המלודיה אשר אינן קיימות באקספוזיציה הראשונית של היצירה. התפתחות זו מתקדמת עד להופעתו החוזרת והמסכמת של הנושא השני "presto con fuoco". הפעם גם הוא מתפתח ומסתיים באופן פתאומי. הנושא הראשון מהדהד אז פעם נוספת, אך הפעם לא בסולם פה מז'ור כי אם בלה מינור (הסולם של ה-presto) והיצירה דועכת בהדרגה מבלי לשוב לדרגת הטוניקה שלה.
שילינג המלך
שילינג המלך (באנגלית: King's shilling) או שילינג המלכה (Queen's shilling) במקרה שהמונרך היא אשה היה מטבע בערך שילינג שניתן למגויסים טריים לצבא והצי המלכותי הבריטי. הביטוי "לקחת את שילינג המלך" בא להעיד שהאדם התנדב לשרת בצבא או בצי.
מקור המנהג הוא בעובדה שעד 1847 התשלום היומי לחייל או מלח בריטי היה שילינג אחד. קבלת השילינג במעמד הגיוס היה שקול להצהרה של האדם על כך שהוא מתנדב להתגייס לשירות בכוחות המזוינים, שירות הכוחות המזוינים לא נחשב כקריירה מושכת ולכן הרבה פעמים המגייסים היו משתמשים בתחבולות כדי לכפות על המגויסים את השירות - כך לדוגמה הם היו הולכים לפאבים וכשהמועמד לגיוס היה משתכר הם היו שמים את השילינג בכיסו או שמים את השילינג בתחתית ספל הבירה שממנו הוא שתה, לפעמים המגייסים היו נותנים שילינג לאדם כתמורה לביצוע שליחות בשבילו ואז מכריזים שהוא התנדב לשרת.
חורטום
אופס (מגזין)
אופס הוא כתב עת של אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה. כתב העת מופץ חינם בתפוצה של למעלה מ-40,000 עותקים: גרסה אלקטרונית של המגזין נשלחת לכלל הסטודנטים והבוגרים בדואר אלקטרוני.
המגזין החל את דרכו בשנת 2009 בשם סטודנטאו"פ ואחרי שנה (ינואר 2010) החליף את שמו לאופס. מאז (נכון ל-2018) יצאו לאור אחד עשר גיליונות נוספים של המגזין.
המגזין כולל מדורים קבועים, כתבות מגזין, תחקירים, הטבות לסטודנטים, מידע על פעילויות האגודה, טורים אישיים, ראיונות, נושאי תרבות ופנאי ועוד.
המגזין מהווה במה לסטודנטים לתקשורת ומדוור לסטודנטים בערכות הלימוד.
המגזין מופק אחת לסמסטר בניצוחה של מחלקת הסברה ותקשורת של אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה המונה מעל ל-50 כתבים, מאיירים, עורכים, וצלמים שכולם סטודנטים בראשותה של חנה רוקח.
חיים שלום דייטש
הרב חיים שלום דייטש (נולד בכ"ג בתשרי תש"ה, 10 באוקטובר 1944) הוא משפיע חב"די, ראש "כולל אברכים צמח צדק" בעיר העתיקה, ר"מ בישיבת תורת אמת בירושלים ומשפיע של קהילת מעייני ישראל.
תולדות חייו.
נולד בירושלים לרב יוסף אליהו דייטש, ראש ישיבת אנשי מעמד בירושלים, ולמרים דייטש, דור שישי לרבי שניאור זלמן מלאדי. למד בישיבת פוניבז'. בתקופה זו החל להתקרב לחסידות חב"ד, ונסע לשמוע את הרב שלמה חיים קסלמן, משפיע בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד. בהמשך עבר ללמוד בישיבה זו.