ב-8 בספטמבר 1997, מועדוני ליגת פרמייר החליטו להתפצל מליגת הכדורגל הסקוטית והם יצרו את הפרמייר ליג הסקוטי, בעקבות הדוגמה של הפרמייר ליג האנגלי. החלטה זו מנעה רצון של המועדונים המובילים בסקוטלנד לשלוט ביותר הכנסות שהופקו על ידי משחק ולנהל משא ומתן על החוזים שלה עם ספונסרים וגופי שידור. הכנסות הפרמייר ליג היו מחולקים באופן יחסי בין המועדונים בכל ארבעת הרמות.
התחילו לחשוב על שינוי המבנה של הכדורגל הסקוטי שוב בשנות ה-2000 המאוחרות, כמועדונים סקוטיים ונבחרות שנלחמו בתחרות בינלאומית וההכנסות היו להיות גדולה מדי בשביל מאוד מהליגה האנגלית השכנה. ביקורת, בראשותו של השר הראשון של סקוטלנד לשעבר הנרי מקליש, נערכה על ידי התאחדות הכדורגל הסקוטית והדו"ח שלה פורסם בחודש דצמבר 2010. מקליש המליץ שהכדורגל הסקוטי צריך להיות גוף יחיד על הליגה ושיש לצמצם את הליגה העליונה עד 10 מועדונים. ההצעה לשנות את מספרי הליגה העליונה לא בוצעה בגלל התנגדות של ארבעה מועדוני ליגת הכדורגל הסקוטית, שהיה צריך רק שני מועדונים שיתנגדו כדי לחסום את ההצעה.
שיחות נמשכו על מיזוג הליגה. הצעה למזג לגוף ליגה עם מבנה של 12-12-18 הייתה מתקדם באפריל 2013. תוכנית זו נכשלה כאשר שני מועדוני הפרמייר ליג הסקוטי (רוס קאונטי וסנט מירן) הצביע נגד. מועדוני הפרמייר ליג הסקוטי הסכימו פה אחד לתוכנית מתוקנת מיזוג כמה שבועות מאוחר יותר, ששמרה על אותו מבנה הליגה והכניסה יותר הכנסות למועדוני משני. ליגת הכדורגל הסקוטית הגישה נגד ההצעה המאפשרת ליותר הכנסות יינתנו למועדוני הרובד השלישי והרביעי, אך זו נדחתה על ידי הפרמייר ליג הסקוטי, שתקוע עם התוכנית המוסכמת על ידי המועדונים שלהם. הצבעת מועדוני ליגת הכדורגל הסקוטית במאי הציעה כי תוכנית הפרמייר ליג הסקוטי תידחה באופן רשמי. חלק מועדונים מהליגה הראשונה (רובד שני) איימו להתנתק מליגת הכדורגל הסקוטית וליצור את "הפרמייר ליג הסקוטי 2" (ליגה שנייה של הפרמייר ליג הסקוטי). הפרמייר ליג הסקוטי הציע שהוא יקבל בברכה את מועדוני הליגה הראשונה אם הם החליטו לעזוב את ליגת הכדורגל הסקוטית. הצבעה הרשמית של מועדוני ליגת הכדורגל הסקוטית נלקחה ב-12 ביוני. 23 מועדונים הצביעו בעד, אחד יותר ממה שנדרש כדי שההצעה תצליח. המיזוג סוכם באופן רשמי ב-28 ביוני, והכדורגל שיחק תחת המבנה החדש מעונת .
הליגה חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.
הליגות ומבנה ארגוני.
ב-24 ביולי 2013 השמות של ארבע הליגות של ה-SPFL הוכרזו: הפרמיירשיפ הסקוטי, הצ'מפיונשיפ הסקוטי, הליגה הסקוטית הראשונה, והליגה הסקוטית השנייה. המיזוג ספג ביקורת על ידי אלכס אנדרסון שאמר שזה הבאת חוסר ודאות נוספת לכדורגל הסקוטי. הוא מחזיק באמונה שהמועדונים חצי מקצועיים בחטיבות התחתונות היכנסו לליגה אזורית עתידית.
SPFL מופעלת כתאגיד ונמצא בבעלות 42 המועדונים החברים. כל מועדון הוא בעל מניות, על כל אחד מהם להצביע בנושאים כגון שינויי שלטון וחוזים. המועדונים לבחור שישה אנשים לדירקטוריון כדי לפקח על הפעילות היומיומית של הליגה. הדירקטוריון בכוחו למנות את המנכ"ל. ניל דונקסטר הפך למנכ"ל הראשון של SPFL ביולי 2013, לאחר שגבר על דוד לונגמואיר לתפקיד. הדירקטוריון מורכב משמונה חברים, שנבחרו באספה הכללית השנתית של החברה.
המועדונים החברים ב-SPFL.
המועדונים החברים ב-SPFL הם המועדוני הכדורגל המשחקים בארבע הליגות הראשונות והמקצועיות בסקוטלנד. הרשימה שלהלן הם 42 המועדונים החברים ב-SPFL, נכון לעונת 2015/16.
לאופולד לינדברג
המערכה בנורמנדי
המערכה על חצי האי נורמנדי הייתה מערכה צבאית מכריעה, אשר התחוללה בחבל נורמנדי בצרפת, בין צבאות בעלות הברית המערביות לבין צבא גרמניה הנאצית במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם השנייה. המערכה החלה ב-6 ביוני 1944, לאחר נחיתת צבאות בעלות הברית בחופי נורמנדי, וארכה כחודשיים וחצי. במהלך המערכה ספגו כוחות בעלות הברית אבדות כבדות, אך בסופה הם הצליחו לכתר ולהשמיד את מרבית כוחות הצבא הגרמני בנורמנדי. תבוסת הכוחות הגרמניים בנורמנדי, ביחד עם נחיתת כוחות בעלות הברית בדרום צרפת (מבצע דרגון), שברו את התנגדות הכוחות הגרמניים על אדמת צרפת, וגרמו לנסיגה מהירה של שרידיהם לכיוון גרמניה. עד ראשית ספטמבר 1944, פחות משבועיים לאחר השלמת חיסול כיס פאלז (22 באוגוסט), שחררו כוחות בעלות הברית כמעט את כל שטח צרפת ובלגיה.
מקובל לחלק את המערכה בנורמנדי לשני שלבים עיקריים : בשלב הראשון (6 ביוני-25 ביולי) התקדמו כוחות בעלות הברית באיטיות רבה מראש הגשר שלהם מול התנגדות גרמנית עיקשת ומיומנת. שלב זה התאפיין ברובו בלוחמה סטטית, וקצב ההתקדמות של כוחות בעלות הברית לא עלה על קילומטרים בודדים ביום. בשלב השני (25 ביולי-25 באוגוסט), לאחר הבקעת מערך ההגנה הגרמני בגזרה המערבית של החזית בנורמנדי והפריצה החוצה מחבל נורמנדי במסגרת מבצע קוברה, התקדמו הכוחות האמריקאים במהירות וכיתרו את הכוחות הגרמניים בנורמנדי מכיוון דרום, בסיוע התקדמות של הכוחות הבריטיים והקנדיים מאזור העיר קן צפונה. שלב זה התאפיין במעבר למלחמת תנועה, ובסופו הושמדו מרבית הכוחות הגרמניים, שכותרו בכיס פאלז, ושרידיהם נסוגו לנהר הסן, לאחר שאיבדו כמעט את כל ציודם הכבד.
מבוא : הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד).
ב-6 ביוני 1944, לאחר שנים של תכנון והכנות מדוקדקות, נחתו כוחות בעלות הברית בחופים הצפוניים של חצי האי נורמנדי, במטרה לשחרר את צרפת וארצות השפלה, ולפלוש לגרמניה מכיוון מערב. למבצע הנחיתה קדם מבצע הטעיה והונאה מתוחכם ועצום ממדים (מבצע פורטיטיוד), שנועד להטעות את הפיקוד הגרמני ביחס לאזור בו תתבצע פלישת בעלות הברית, ולשכנע אותו שהנחיתה בנורמנדי איננה הפלישה האמיתית, אלא מבצע הטעיה. המטרה הייתה לרתק כוחות גרמניים גדולים ככל האפשר, למשך כמה שיותר זמן, להגנה על אזורים בהם לא נועדה להתבצע הפלישה, ובכך להקל על הנחיתה בחופי נורמנדי, ולעכב ככל האפשר את הזרמת העתודות הגרמניות לאזור נורמנדי לאחר הפלישה.
מבצע הנחיתה כלל מספר מרכיבים עיקריים : ארמדה ימית, שכללה אלפי כלי שיט ונחתות, נועדה להוביל את הכוחות הנוחתים ליעדיהם, לאבטח את מעבר השיירה הימית, להפגיז את ביצורי החוף הגרמניים, ולהעביר אספקה ותגבורות לכוחות הנוחתים לאחר ביסוס ראשי הגשר על אדמת צרפת. במסגרת השלב האווירי של המבצע, נועדו למעלה מעשרת אלפים מטוסים (מטוסי קרב, מטוסי תקיפה ומפציצים) להעניק סיוע אווירי לכוחות הנוחתים, לבודד את אזור המערכה ולתקוף כוחות עתודה ותגבורות גרמניות, כדי למנוע מהם להפריע למבצע הנחיתה, כל זאת לאחר שבעלות הברית השיגו עליונות אווירית כמעט מוחלטת בשמי צרפת בחודשים שקדמו לפלישה לנורמנדי. על חיילות האוויר של בעלות הברית הוטלה גם המשימה לאבטח ארמדה אווירית, שנועדה להוביל שלוש דיוויזיות מוטסות ומוצנחות (שתיים אמריקניות ואחת בריטית) לנורמנדי. הכוחות המוטסים, שיונחתו ביעדיהם בלילה לפני יום הנחיתה, נועדו להגן על ראשי הגשר המיועדים מפני התקפות נגד גרמניות, לכבוש יעדים חיוניים בסמוך להם, כדי להקל על הפריצה החוצה מראשי הגשר, להטעות את הפיקוד הגרמני ולזרוע בלבול ובהלה בקרב כוחות האויב בנורמנדי. כוחות הקרקע, שנועדו לבצע את הנחיתות בחופי נורמנדי, כללו יחידות מארבעה קורפוסים של בעלות הברית, שמנו למעלה מ-130 אלף חיילים במסגרת חמש דיוויזיות. כוחות אלו נועדו לנחות בגזרה ברוחב כ-65 קילומטרים, בין שפך נהר אורן במזרח, לחוף המזרחי של חצי האי קוטנטן במערב, להבקיע את החומה האטלנטית הגרמנית, ולבסס חמישה ראשי גשר בחופי נורמנדי.
בליל 5/6 ביוני 1944 בוצע השלב הראשון של הפלישה לנורמנדי, מבצע מוטס במסגרתו הוצנחו והונחתו למעלה מ-23 אלף צנחנים אמריקניים ובריטיים על אדמת צרפת, סמוך לחופי הנחיתה המיועדים. הגל הראשון של הדיוויזיות המוטסות הוצנח על יעדיו ממאות מטוסי תובלה לאחר חצות הלילה. כוחות אלו תוגברו מספר שעות לאחר מכן באמצעות מאות דאונים נושאי גייסות וציוד כבד. המבצע המוטס הצליח להשיג חלק גדול מיעדיו, ולזרוע מבוכה ובלבול בקרב הגייסות והפיקוד הגרמני בחצי האי נורמנדי, במחיר אבדות כבדות בקרב הכוחות המוטסים. הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית הצליחה להשיג את כל יעדיה, והשתלטה על השטח שבין נהר אורן ותעלת קן לבין נהר דיב, כדי להגן על האגף המזרחי של ראש הגשר המיועד מפני התקפות נגד גרמניות. שתי הדיוויזיות המוטסות האמריקניות (ה-82 וה-101), שהונחתו סמוך לחופים, בהם נועדו לנחות הכוחות האמריקניים, באגף המערבי של ראש הגשר, נחלו הצלחה פחותה, במחיר אבדות כבדות יותר. תנאי מזג אוויר קשים ואש נ"מ גרמנית עזה גרמו לכך, שהצנחנים האמריקניים פוזרו על פני שטח רחב, ונחתו במקרים רבים במרחק רב מיעדיהם. למרות זאת הצליחו שתי הדיוויזיות להשיג חלק ניכר מיעדיהן, ולאבטח חלק מהיציאות מראשי הגשר האמריקניים המיועדים. אולם הם לא הצליחו להשתלט על הגשרים על נהר מרדרה, ולהשמיד את הגשרים על נהר דוב, ולכן הגזרה המערבית של ראש הגשר המיועד נותרה פגיעה להתקפות נגד גרמניות. במהלך יום הפלישה ובימים שלאחר מכן מילאו הצנחנים תפקיד חשוב בהגנה על ראשי הגשר מפני התקפות נגד גרמניות מקומיות.