הרומאים החלו בבנית העיר טורינו ובשנת 58 לפנה"ס הקימו במקום מחנה צבאי (castrum) לצורך מלחמתו של יוליוס קיסר בגאלים ("מחנה צבאי טאורינורום" - Castra Taurinorum). בשנת 29 לפנה"ס שונה שם המחנה לכבוד הקיסר אוגוסטוס ונקרא "מחנה צבאי יוליה אוגוסטה" (Augusta Julia Taurinorum). מחנה זה העניק לעיר את שמה. אוכלוסיית העיר מנתה 5,000 תושבים בתקופה הרומאית והתגוררה כולה בין החומות. רשת רחובות העיר הנוכחית מבוססת על הרשת המקבילה מהתקופה הרומאית. לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה טורינו לשליטת האוסטרוגותים (Ostrogoti), הלומברדים (Longobardi) והשבטים הפרנקים (Franchi) בהנהגת קרל הגדול.
גאוגרפיה, כלכלה ותחבורה.
גאוגרפיה ואקלים.
טורינו שוכנת בצפון מערב איטליה. מצפון וממערב היא מוקפת בהרי האלפים ובדרום בגבעות מונפרטו (Monferrato). ארבעה נהרות חוצים את העיר - הפו, שני יובליו דורה ריפריה (Dora Riparia) וסטורה די לנצו (Stura di Lanzo), וכן נהר הסנגונה (Sangone).
אקלים העיר טורינו שונה מהאקלים השורר ביתר חלקי איטליה. לטורינו אקלים יבשתי, בעוד שברוב איטליה האקלים הוא ים תיכוני. בשל כך החורף בעיר קר ויבש ובקיץ קר בגבעות המקיפות אותה וחם במרכזה. בחודשי הסתיו והחורף רווחת תופעת ערפל האופייני לכל עמק הפו המערבי.
כלכלה.
כיום טורינו היא המרכז התעשייתי הגדול באיטליה. ההנהלה הראשית של פיאט ממוקמת בעיר, והיא משמשת כמרכזה העסקי של חברת לינגוטו (Lingotto) שבעבר ייצרה מכוניות, וכיום היא קונצרן הכולל מרכז ועידות, אולם קונצרטים, גלריה לאומנות, מרכז קניות ובית מלון.
חברות נוספות הפועלות בטורינו הן לוואצה (Lavazza) למכונות קפה ומוצריו, מרטיני אנד רוסי (Martini &amp; Rossi) למשקאות חריפים, קאפה (Kappa) לביגוד וקפארל (Caffarel) ופררו (Ferrero) לשוקולד. גם לתעשיית החלל יש ייצוג בעיר - חברת אלניה (Alenia) מייצרת תחנות לחלל, ופרויקט החלל האירופאי הבא, "אריאנה 5" (Ariane 5), מנוהל מטורינו. בעיר הוקמו חברות גדולות נוספות כמו חברת התקשורת טלקום איטליה (Telecom Italia), הטלוויזיה האיטלקית הרָאי (RAI) ותעשיית הקולנוע. חלק ממטות חברות אלה עזבו את טורינו.
תשתית התחבורה.
בעקבות אולימפיאדת החורף שאירחה העיר בשנת 2006 מבוצעים בעיר פרויקטים לשיפור התשתית התחבורתית.
מולדת השוקולטה והגריסיני.
טורינו נחשבת למולדת השוקולד המוצק. בסוף המאה ה-18, "דורט" (Doret) הצליחה לייצר מכונה מהפכנית אשר איפשרה ייצור שוקולד מוצק לעומת משקה השוקולד. במקביל, יצרני השוקולד של טורינו מייצרים שוקולטה מיוחדת המכונה (Gianduja) כשם מחזה של "קומדיה דל'ארטה". בכל שנה נערך בעיר פסטיבל שוקולד במשך שבועיים. משתתפים בו יצרני שוקולד מפיימונטה ומותגים בינלאומיים מפורסמים כמו "לינד ושפרינגלי" (Lindt &amp; Sprüngli). בפסטיבל שנערך במרץ 2007, השתתפו 900,000 צופים. בסיכומו של הפסטיבל התברר כי נמכרו 52,000 ק"ג שוקולד, 10,000 כוסות של שוקולד חם ו-800 ק"ג גלידה. תוכנית הפסטיבל כללה בין השאר הדגמות של בישול של כל מיני סוגי בצקים, דגים ובשרים עם שוקולד נמס או מוצק. סדנה מיוחדת התקיימה לבישולי שוקולד לילדים, ליציקת שוקולד ועריכת דפי שוקולד.
טורינו היא גם ערש הגריסיני (Grissini Torinesi) אשר הופיע לראשונה במאה ה-14. גריסיני הוא מאפה לחם יבש ופריך דומה לעיפרון בגודלו ובצורתו, והמוגש כמתאבן. הגריסיני התפשט לכל רחבי איטליה וכיום הוא תוספת מקובלת במסעדות ובפיצריות.
יהדות טורינו.
היהודים הראשונים הגיעו למחוז פיימונטה במאה ה-14 מצרפת ומספרד. הם זכו לאוטונומיה מהדוכס לבית סבויה. הקהילה היהודית עברה תקופות קשות בין השנים 1553–1580. בשנת 1679 רוכזו 763 יהודי טורינו בגטו הגדול (Ghetto Grande) בין הרחובות : Maria Vittoria,Bogino,Principe Amedeo,San Francesco da Paola. בשנים 1737–1794 גדלה הקהילה ב-1,300 תושבים והוקם גטו חדש (Ghetto Nuovo) בין הרחובות vie S.Francesco, Des Ambois e piazza Carlina.
בעידן איחוד איטליה, בשנת 1884, נחנך בטורינו בית כנסת בדומה לבתי הכנסת שהוקמו ברומא ובפירנצה. בין האישים המפורסמים מקרב יהודי טורינו היו הסופר פרימו לוי ופרשן המקרא אליה שמואל הרטום. בקהילה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים המונים 160 תלמידים, בית כנסת גדול הפתוח בחגים ולידו בית כנסת רגיל לימות חול, בית אבות וספרייה גדולה בנושאים יהודיים באיטלקית ובעברית.
כ-400 מיהודי טורינו נשלחו למחנות הריכוז בשנת הכיבוש הגרמני 1943–1944. אחרים נטלו חלק מכובד בלחימה נגד הכובש הגרמני.
ייחודה ואתריה של העיר.
להלן רשימת האתרים החשובים של העיר:
ביניהם :
גלריה.
ערים תאומות.
טורינו כרתה ברית ערים תאומות עם הערים הבאות:
שגיאות תצפית
שגיאות תצפית היא קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי היקש. בכשלי תצפית, ההנחה הראשית (כלומר, התוצאה, הצהרה ביחס לעובדות או תצפית שלוקטה ממדגם) שגויה, ולכן אינה משקפת במדויק את הנכון ביחס למדגם. שגיאות כאלו נגרמות בגלל תנאי ניסוי הגורמים לפגיעה באיכות הנתונים הנאספים, כמו כלים פגומים או איסוף נתונים שגוי.
ישנם מספר כשלי שגיאות תצפית:
איוון דמיאניוק
קליארי
קליארי (באיטלקית: Cagliari; בסרדית: Casteddu - המבצר; ) היא בירתה של סרדיניה ובירת העיר המטרופולינית של קליארי. אוכלוסיית העיר מונה כ-160 אלף נפש, או כחצי מיליון יחד עם פרבריה.
גאוגרפיה.
העיר מצויה בדרום האי, במרכזו של מפרץ גולפו דלי אנג'לי (Golfo degli Angeli) - מפרץ המלאכים.
העיר מוקפת ממזרח וממערב ברכסי הרים, ומצפון לעיר נמצאת בקעת קאמפידנו.
האזור העתיק של העיר נקרא "המבצר". הוא נמצא על ראש גבעה וצופה על "מפרץ המלאכים". באזור זה נמצא גם המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי, הכולל אוסף גדול וחשוב של פריטים מהתרבות הנוראגית מתקופת הברונזה. המוזיאון מארח גם סדנאות של בעלי אומנים וממנו תצפיות על האי.
תולדות העיר.
קליארי הייתה מיושבת כבר בעידן הפרהיסטורי בזכות מיקומה הנוח בין הים למישור של אדמה פורייה. ישנן עדויות לכך שכבר בתקופה הנוראגית פעל הנמל שבמפרץ.
התיישבות פיניקית.
קיימות עדויות להתיישבות פיניקית במקום כבר במאה ה-8 לפנה"ס, ככל הנראה בשם "כרלי". הפיניקים הקימו ארבע מושבות בשטח העיר. במאה ה-5 לפנה"ס עברה השליטה על המושבות לידי קרתחדשת. אז זכתה העיר לפיתוח מזורז המשתקף גם בגודלו של הנקרופוליס של טוביקסאדו - אחד מבתי הקברות הגדולים של הפיניקים באגן הים התיכון.
הכיבוש הרומאי.
בשנת 238 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים, בין היתר, בשל מיקומה הנוח לצורך סחר עם אפריקה.
במלחמה הפונית השנייה (218 - 201 לפנה"ס) שימשה העיר לניהול המערכה המקומית נגד בני המפסיקורה שתמכו בקרתגו. כמו כן, שימשה העיר בסיס ימי של הרומאים.
ההיסטוריון הרומאי פלורוס (Florus) כינה את העיר בשם ה"urbs urbinum" - בירת סרדיניה. בתקופה זו "קרליס" (Karalis), שמה החדש של העיר, הייתה לבירת פרובינציה רומית חדשה. מתקופה זו נותרו מבנים כמו התיאטרון כמו זה ב-"Villa di Tigellio". אזרחי העיר לא הוגדרו בתור תושבי קולוניה, אלא היו לאזרחי רומא.
במאה ה-5 אחרי נפילת הקיסרות הרומית המערבית העיר קליארי, יחד עם שאר האי, נפלה בידי הונדלים. בתקופה זו התפתח הנמל של העיר ואוניות גדולות יותר היו יכולות לעגון בתחומו. כמו כן, שטח הביצות של העיר (Stagno di Cagliari) חובר לנמל בתעלת מים וכך נוצר מעגן פנימי לאוניות.
הג'ודיקאטי ופיזה.
בימי הביניים, בין 900 לבין 1410, קליארי הייתה אחד מארבעת ה"ג'ודיקאטי" של סרדיניה (Giudicati) - בתרגום מילולי, "סמכות שיפוטית", מחוזות שיפוטיים מעין למונרכיה חוקתית. במלחמות בין המעצמות הימיות ששלטו בים הטירני, ג'נובה לבין פיזה, קליארי שמרה אמונים לרפובליקה של פיזה.
במחוז שלושה אזורים: המישור הפורה "קאמפידאנו" (Campidano), האזור העשיר במכרות "סולצ'יס" (Sulcis) והרי "אוליאסטרה" (Ogliastra). יש עדויות המצביעות כי במאה העשירית הייתה נטישה של העיר, בעלת ריבונות עצמית ללא חסות זרה, עקב התקפות של שודדי ים מורים שהגיעו מצפון אפריקה.
קרבתה של קליארי לסיציליה גרמה לכך שהיא הייתה העיר הראשונה שנכבשה על ידי פולשים והייתה האחרונה אשר נטשו אותה. היו אלה הסרצנים שנטשו אותה בראשית המאה ה-11. הרפובליקה של פיזה השתלטה על העיר, אשר חשיבותה הייתה בשליטה על דרכי המסחר בים התיכון. לפיזה בתור מעצמה ימית היה חשוב שיהיה לה נקודת אחיזה בעורקי הסחר הבינלאומי בין איטליה לבין צפון אפריקה.
המושל הראשון של הג'ודיקאטי היה "טרקיטוריו" (Torchitorio). הוא היה גם נותן החסות לנזירים ממונטה קאסינו. הם הביאו לאי חידושים בתחומים אלה: כלכלה, טכנולוגיה והדת. הנזירים זכו לקבל זיכיונות על שטחים חקלאיים ונהנו מזכויות יתר אחרות.
לאחר מלחמות בין שליטי הממלכות הידרדר מעמדו של שליט קליארי ושלטונה של פיזה בעיר היה חזק מאשר היה מקודם ובשנת 1258 הייתה השליטה הבלעדית של העיר. פיזה החלה בבניית העיר קליארי ובביצורה. אחדים מהביצורים מסביב למצודה של העיר נבנו באותה תקופה, כולל שני המגדלים המפורסמים.
פיזה החליטה כי לא די לה בכיבוש העיר אלא היא מבקשת גם להטביע בה את חותמה. הם קבעו את שלטונם במצודה "Castellum Castri" - ה-Casteddu הסרדיני נשאר בתוקף ונוספה התוספת הפיזנית Castri. הם הרסו מרכז שלטוני קודם: Santa Gilla. הם הקיפו בחומה רבעים, אשר ניתנו להם שמות ממקור פיזני: Marina ו-Stampace. רובע נוסף בו גרו איכרים לא הוקף בחומה אך שמו שונה לפיזני :Villanova..
ממלכת אראגון.