השטח, שנקרא אז "חוף הזהב", יושב לראשונה על ידי הפורטוגזים, אך במאה ה-17 הצטמצמה ההשפעה הפורטוגזית באזור. בעשור החמישי של המאה ה-17 עבר השטח לשליטת שוודיה, והונהג על ידי הסוחר הנרי קארלוף. ב-1660 עברה השליטה לידי ההולנדים. ב-1657 שוב שט קרלוף לאפריקה, אך הפעם ייצג את דנמרק. הוא התכוון לכבוש את המבצר שהוא עצמו בנה. בעברה שימשה הטירה בעיקר לסחר בזהב ושנהב, אך בתקופת השלטון הדני, שימשה יותר ויותר כמרכז לסחר בעבדים.
טירת אוסו עמדה בקרבת לשני מבצרים אחרים: מבצר קרווסור, שנשלט על ידי ההולנדים ומבצר ג'יימס, שנשלט על ידי הבריטים. ההתיישבות באוסו הייתה קטנה מכדי להכניס בה כמות מספקת של סחורה ולהתחרות בשני המבצרים האחרים. כתוצאה מרכישת שטח סמוך הרחיבו ההולנדים את המבנה וקראו לו "מבצר כריסטיאנבורג", על שם כריסטיאן החמישי, אז מלך דנמרק. דנמרק החזיקה במבצר במשך כמעט כ-200 שנה, למעט כמה הפסקות, ובמשך כמעט כל אותה התקופה המשיך מבצר כריסטיאנבורג להיות הבירה של חוף הזהב הדני.
ב-1679 או ב-1680 פתח העוזר היווני של מפקד הטירה, בולטן, במרד כדי להרוג את מפקדו. מעט לאחר מכן, ספינה פורטוגזית שהונהגה על ידי ג'וליאו דה קמפוס רטו ביקרה במבצר והסכימה לרכוש אותו. המבצר נקרא מבצר סאו פרנסיסקו חאווייר על שם פרנסיסקו חאווייר, מיסיונר קתולי. הפורטוגזים בנו קפלה והגביהו אותו במטר. המבצר ננטש ב-29 באוגוסט 1682, לאחר שחיל המצב התמרד והראה שהסוחרים הפורטוגזים לא יוכלו להתחרות עם הכוחות האחרים בחוף הזהב. הכוחות הדנים חזרו למבצר בפברואר 1683, לאחר שרכשו אותו בחזרה מהפורטוגזים. ב-1685 הפך מבצר כריסטיאנבורג להיות בירת חוף הזהב הדני, במקום מבצר פרדריקסבורג.
שבט האקוומו כבש את המבצר ב-1693 לאחר שאנשיו, שהתחפשו לסוחרים, הכניעו את דיירי המבצר (שמספרם הצטמצם עקב מוות ומחלות). אסמני, מנהיג השבט, החזיק במבצר כשנה, וסחר עם סוחרים מאומות רבות. ב-1694 מכר אסמני את המבצר בחזרה לדנים תמורת 50 לבנות זהב, אך השאיר בידיו את המפתחות, שאנשי השבט עדיין מחזיקים בהם כיום. בתחילת המאה ה-18 סבל המבצר: ב-1722 דיווחו הבריטים על הזנחת המקום. מאוחר יותר באותה מאה הורחב המבנה, ושיפורים מבניים נעשו ב-1824. חדרי האחסון האחרים, בתי המגורים הצבאיים, הרציף, המצודה והבתים גרמו לטירה לגדול פי ארבעה מגודלו של המבצר. בעשור השביעי של המאה ה-18 היו הדנים באוסו מעורבים בעימות עם אקרה ההולנדית.
ב-1850 קנו הבריטים את כל חוף הזהב הדני תמורת 10,000 לירות שטרלינג, כולל מבצר כריסטיאנבורג. הדנים שקלו למכור את המאחזים האלה למשך זמן-מה. לאחר שהסחר בעבדים בוטל והיה יקר לייבא אפילו סחורה קטנה. הבריטים עמדו בפני אותה הבעיה, אך רצו למנוע סחר לא חוקי בעבדים ולמנוע מצרפת או מבלגיה להתחזק באזור. רעידת אדמה ב-1862 הרסה את רוב הקומות העליונות, שנבנו מחדש בעץ. מאוחר יותר באותה המאה הפכה הטירה להיות מושב הממשלה הקולוניאלית. ב-1950 נבנו מחדש קומות העץ העליונות על פי התוכניות הדניות המקוריות. ב-1957, כשגאנה קיבלה עצמאות, הפכה הטירה להיות בית הממשל, מגוריו של המושל. כשגאנה הפכה לרפובליקה ב-1960, הטירה נהייתה מגוריו של הנשיא הראשון, קוואמה נקרומה. ב-2005 היה ויכוח אם צריך להחליף את טירת אוסו כמושב הממשלה. הנשיא ג'ון קופואור הסכים שממשלתו אינה צריכה לשבת בטירה, אך הקונגרס הדמוקרטי הלאומי העדיף לא להשקיע 30 מיליון דולר בבניית מושב ממשלה חדש.
מאפיינים.
טירת אוסו נשארה מושב הממשלה בגאנה, ומעסיקה בה כ-2,100 עובדים. המשרדים החשובים ביותר נמצאים בטירה עצמה, אך משתמשים גם בבניינים אחרים. אישים רבים ביקרו בטירה, ביניהם נשיאי ארצות הברית ריצ'רד ניקסון וביל קלינטון, והקנצלר הגרמני גרהרד שרדר. חדרים נוספים נבנו כדי לארח את המלכה אליזבת השנייה ב-1961, שנה לאחר שגאנה הוכרזה כרפובליקה.
הטירה המודרנית בנויה ממגוון תוספות למבצר המקורי, ולפיכך צורתה מיוחדת. יש בה מתקנים רבים לשימוש העובדים, כמו מרפאה, בית קפה, מרכז קניות, ובית דואר. כמו כן יש בה עדיין חיל מצב. בגנים הנרחבים מגוון של צמחים מקומיים ומיובאים, ותחזוקתם דורשת כ-30 איש. הגנים משמשים לקבלות פנים ומסיבות של הנשיא. הטירה סגורה לקהל הרחב, והצילום בה הוא מוגבל.
חיש שתיל
מטאל גיר (סדרת משחקים)
מטאל גיר (באנגלית: Metal Gear) הוא זיכיון משחקי וידאו מסוגות ההרפתקה-פעולה-התגנבות, שנוצרו בידי הידאו קוג'ימה, בפיתוחה ובשיווקה של חברת Konami. בסדרה, השחקן לוקח שליטה על סוכן כוחות מיוחדים (לרוב סוליד סנייק או הבוס הגדול), אשר ניצב פעם אחר פעם נגד נשק אימתני בשם "מטאל גיר". הנשק הוא טנק מהלך דו-רגלי עם יכולות שיגור של נשק גרעיני. מספר משחקי המשך יצאו לקונסולות משחקים שונות, והרחיבו את עלילת המשחק, הוסיפו דמויות משני צידי המתרס של הפרוטגוניסט הראשי, וכמו כן יצאו מספר משחקים מקדימים שחקרו את מקורם של נשק מטאל גיר ושל הדמויות. המשחק השלישי בסדרה, "Metal Gear Solid" סימן את מעבר המשחקים לגרפיקת תלת-ממד. נכון ליוני 2020, מעל ל-56 מיליון עותקים של המשחקים בזיכיון נמכרו ברחבי העולם, כאשר חלקם זכו לביקורות משבחות ולפרסים.
סדרת המשחקים היא חלוצית בתחום משחקי ההתגנבות ומשחקי וידאו סינמטיים, והיא זו שהפכה אותם לפופולרים. מאפיינים ראויים לציון בסדרת המשחקים היו מכניקת התגנבות, סצנות סינמטיות, סיפורים מורכבים, הומור עדכני ושבירת הקיר הרביעי וחקירתן של תמות כדוגמת סייברפאנק, דיסטופיה, פוליטיקה ופילוסופיה, תוך מתן התייחסויות לקולנוע אמריקאי. זיכיון המשחקים זכה גם לעיבודים נוספים כדוגמת קומיקסים, רומנים ותסכיתים דרמטיים, כאשר עיבוד קולנועי נמצא בשלבי פיתוח בבימויו של ג'ורדן ווגט-רוברטס, ואוסקר אייזק נבחר לגלם את דמותו של סוליד סנייק.
מבין משחקי הסדרה, המשחק "מטאל גיר סוליד" ממוקם במקום הראשון ברשימת 25 המשחקים הטובים ביותר בכל הזמנים, לפי אתר IGN. דמויותיהם של סנייפר וולף וליקוויד סנייק ממוקמות במקומות ה-92 ו-53 ברשימת מאה הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
פיתוח.
הידאו קוג'ימה עיצב את משחק "מטאל גיר" הראשון, שיצא לראשונה למחשבי בשנת 1987 ביפן ובאירופה. משחק זה שם דגש יותר על התגנבות מאשר עימות חזיתי עם האויב, ותשובתו של קוג'ימה הצעיר למשחקי הפעולה באותם ימים. הרבה מהמרכיבים הנפוצים מהמשחקים הבאים בסדרה הוכרו כאן, למשל השימוש בתקשורת אלחוטית. צוות נפרד עבד על גרסה משופצת של המשחק לקונסולת Nintendo Entertainment System, אשר נמכרה בלמעלה ממיליון יחידות. בהמשך, גרסה זו אף עברה המרה ל-MS-DOS ול-Commodore 64. חברת Konami פיתחה משחק המשך בשם "Snake's Revenge" ללא מעורבותו של קוג'ימה, והוא יצא בשנת 1990. אחד ממפתחי המשחק נפגש עם קוג'ימה וביקש ממנו ליצור משחק המשך אמיתי למטאל גיר. בתגובה, קוג'ימה החל את פיתוחו של משחק ההמשך, "מטאל גיר 2: סוליד סנייק", שיצא בשנת 1990 וכלל סיפור רחב יותר ושיפורים רבים יותר כגון בינה מלאכותית וממשק המשחק. המשחק יצא רק ביפן, למחשבי MSX2.
לאחר השלמתו של משחק ההמשך, קוג'ימה עבד על פרויקטים אחרים לפני שהתפנה לעבוד על המשחק השלישי, "מטאל גיר סוליד". המשחק יצא לקונסולת PlayStation בשנת 1996 והחזיר את ממשק המשחקים הקודמים אך בנוסף לגרפיקת תלת-ממד. הצלחת המשחק הובילה לשורה של משחקי המשך, משחקים מקדימים, משחקי ספין-אוף ורימייקים ל-Microsoft Windows, Game Boy Color, PlayStation 2, Xbox, GameCube, PlayStation 3, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Xbox 360, נינטנדו 3DS, PlayStation 4 ו-Xbox One. משחק ההמשך ל"מטאל גיר סוליד" יצא בשנת 2001 בשם "מטאל גיר סוליד: בני החירות" לקונסולת פלייסטיישן 2. בתחילת 2004 יצא רימייק למשחק "מטאל גיר סוליד" המקורי בשם "מטאל גיר סוליד: תאומי סנייק" ושוחרר ל-Nintendo GameCube. מאוחר יותר באותה שנה יצא "מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" ל-PlayStation 2 והיה למשחק המקדים הראשון לכל המשחקים אשר יצאו לפניו ושימש כסיפור מקור לסדרה. משחק המשך ל"מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" יצא בשנת 2006 בשם "מטאל גיר סוליד: מבצעים ניידים" לקונסולת ה-Playstation Portable. קו העלילה המרכזי של הסדרה הסתכם במשחק "מטאל גיר סוליד 4: אקדחי הפטריוטים", אשר יצא בשנת 2008 לקונסולת פלייסטיישן 3, ובעקבותיו שוחרר משחק ספין-אוף מרובה-משתתפים בשם "מטאל גיר אונליין". באפריל 2010 יצא משחק המשך נוסף ל"מטאל גיר סוליד 3: אוכל נחשים" בשם "מטאל גיר סוליד: מהלך השלום", ששוחרר לקונסולת ה-Playstation Portable ומתרחש מעט אחרי אירועי "מבצעים ניידים".