בספרם "איפה היינו ומה עשינו", מעין לקסיקון למושגי התרבות בארץ ישראל בשנות החמישים והשישים, תיארו אמנון דנקנר ודוד טרטקובר ממרחק שנים, את החנות, ואת הסלוגן שלה, בהיותה נחשבת ל"אב טיפוס לסוג חנויות הכלבו ... חנויות גדושות, דחוסות וצפופות שהצליחו להכניס לקומה אחת מה שהיום מכניסים בשלוש. באקמן חיפשת - הכול מצאת. מה שנכון".
בהיותו בן למשפחת סוחרים מצליחה, הצליח אקמן להמציא מושגי שיווק ופרסום חדשים בענף המסחר בתל אביב ובארץ בכלל, שלא היו ידועים לפני בואו. בין היתר, הוא הגיע להסכם עם לשכת המסחר, לקיום "מכירות סוף עונה" במועדים קבועים (לפני כן היה כל בעל חנות קובע על דעת עצמו מתי יתקיימו מכירות סוף העונה בחנותו); הוא הנהיג את המושג "שבוע בלבן", במהלכו נמכרו בחנותו כלי מיטה ומגבות בהנחות; והכניס לארץ את תצוגות האופנה הראשונות. תצוגת האופנה הראשונה הייתה במלון קטה דן שברחוב הירקון, והשנייה בקפה רוול ברחוב דיזנגוף. שאר התצוגות התקיימו בחנות באלנבי בגלריה של החנות. באחת מהתצוגות שקיים בשנות החמישים, הוא הנהיג את התחרות "נערת אקמן", במהלכה "נתגלתה" השחקנית דליה לביא.
משען (דיור מוגן)
משען היא רשת דיור מוגן לקשישים. החברה מנהלת 9 בתי דיור מוגן בפריסה ארצית רחבה, מעסיקה כ-1,400 עובדים ומשרתת כ-3,000 דיירים. הרשת מנהלת גם שלושה כפרי ילדים המיועדים לילדים ונוער במצוקה. הכפרים הם בית אפל הנמצא בגן יבנה, אונים ועלומים בכפר סבא.
היסטוריה.
משען נוסדה בשנת 1931 בידי ההסתדרות הכללית בתל אביב במטרה לסייע לחברים הכושלים הזקוקים לעזרה. לצורך כך נתבקשו חברי ההסתדרות לחתום על הוראת קבע למשען. הדוחף להקמת משען היה משה בריינהנדלר, אליו חבר זלמן ארן. פעילה מרכזית במשען בשנים הראשונות הייתה דבורה נצר. בשנים הראשונות סייעה משען לנזקקים במימון טיפול רפואי, הבראה והכשרה מקצועית ולקשישים שכבר אינם יכולים לעבוד. בשנה הראשונה חתמו כ-400 חברים על הוראת קבע למשען ובשנת 1935 הגיע המספר ל-600. בין התורמים למשען היו גם מאות אנשים שאינם חברי הסתדרות, במיוחד מבין עולי גרמניה. בדצמבר 1935 הוקמה אגודת משען גם בחיפה.
החל בשנת 1937 קיימה משען מועדונים עבור ילדים למחוסרי עבודה וקייטנה בחופשת הקיץ. באותה שנה גם החלה משען לחלק מזון לנזקקים. לקראת סוף שנות ה-40 החלה משען לנהל כפרי ילדים לילדים ונוער במצוקה.
לאחר הקמת מדינת ישראל דנו במשען על הכיוון העיקרי שלו: האם יש לכוון בעיקר לסיוע לפרט או שיש לנהל מוסדות סיוע כמו כפרי ילדים ובתי אבות. זאב ויינר הוביל קו של התרכזות בהקמת מוסדות לעומת חברים אחרים שדרשו להמשיך את הפעילות בסיוע לפרט. עוד מספר שנים התטלטל משען בין שתי העמדות, אולם בסופו של דבר הקו של ויינר שהיה למנהל משען גבר ומשען נודעה בעשורים שלאחר מכן כרשת של בתי אבות וכפרי ילדים.
בתי אבות.
כבר בשנת 1935 עלתה הדרישה להקמת בית אבות של משען, אולם הדבר לא יצא אל הפועל ורק בשנת 1941 החליטה מועצת ההסתדרות להקים ועדה לצורך כך. בראשית שנות ה-50 הוקם בחולון בית אבות ראשון של ההסתדרות שנבדל ממושבי הזקנים שנהגו עד אז בכך שלא היה מוסד צדקה, אלא מוסד מכובד שהזקנים שילמו עבור הכניסה אליו 300 לירות ותשלום חודשי של 30 לירות ומשען הוסיפה 20 לירות לחודש. במהלך שנות ה-50 הוחל בהקמת בית אבות בחיפה בידי משען ובמקביל נרכש בית לצורך בית אבות בשכונת אחוזה והוא נפתח בינואר 1956. במקביל לפתיחת בתי אבות, ניהלה משען מערך של דירות בקומת קרקע עבור קשישים. בשנת 1957 נפתח בית אבות שלישי של משען בקטמון בירושלים.
במשך שנים רבות נוהל משען על ידי זאב ויינר. בשנת 1998 בוצע מהלך אסטרטגי של מעבר לניהול מרכזי דיור מוגן המציעים מערך שירותים נרחב יותר מבית אבות סטנדרטי. נכון לשנת 2011 משען מנהלת 9 מרכזי דיור מחיפה ועד באר שבע.
רשת משען נמצאת עד היום בבעלות ההסתדרות החדשה. ההתמקדות של הנהגת החברה היא במרכזי דיור מוגן והיא סגרה מספר בתי אבות סיעודיים או הסבה אחרים לפתרון דיור מוגן מקיף עבור בני גיל הזהב המבקשים לחיות חיים פעילים, חברתיים ומוגנים לצד תמיכה רפואית ומערך שירותים היקפי רלוונטי. הרשת ממשיכה לספק שירותים סיעודיים לקשישים וגם שירותים רפואיים צמודים לתשושי נפש, פעילות זו מנוהלת במסגרת מחלקות ייעודיות במרכזי הדיור המוגן ולא במודל של בתי אבות סיעודיים מלאים.
ואנג ויאנג
חסידות סקאליע
קוסמוי
קוסאמוי
חיים צבי שניאורסון
הרב חיים צבי שניאורסון, (1834, לובביץ' בלארוס - 1882, דרום אפריקה) היה ממבשרי הציונות, שד"ר, חסיד חב"ד, עיתונאי מאנשי היישוב הישן שפעל למען יסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל.
קורות חיים.
נולד בליובאוויטש, בשנת ה'תקצ"ד (1834) לרב נחום יוסף ולרבנית שרה רבקה בת ר' משה שניאורי בן האדמו"ר ר' שניאור זלמן מלאדי - בעל התניא. בה'תר"ד (1844) עלה עם הוריו ואחיו הבכור שניאור זלמן והצעיר פנחס אליהו, לארץ ישראל והתיישבו בחברון, שבה היה מרכז חסידי חב"ד בארץ ישראל. לאחר שנים אחדות עברו לירושלים. מספר שנים לאחר מכן קיבל יחד עם משפחתו חסות בריטית במקום הרוסית שהייתה להם. למד אנגלית וידע לדבר בשפה זו היטב. בשנות פעולותיו בארצות הברית קיבל גם אזרחות אמריקאית.
כבר בהיותו בן 18 החל לצאת כשד"ר בשליחות לקהילות בארצות שונות ומאז יצא לשליחויות רבות במהלכן בהן ביקר בדמשק, בחלב, במצרים, בפרס, בהודו, בסין, באוסטרליה, ברומניה, באנגליה, בצרפת, בארצות הברית ובדרום אפריקה, שבה גם נפטר בעת שליחותו בשנת ה'תרמ"ב.
במשך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית והיהודית בישראל ומחוצה לה. אחד ממאמריו אף צוטט בספרו של משה הס "רומא וירושלים". נאם רבות בפני הקהילות היהודיות וגורמים לא יהודיים למען יישוב ארץ ישראל, פיתוח החקלאות בה והגנה על היהודים בארץ ישראל ומחוצה לה. פעל למען יהדות רומניה ופרסם את הספר "ארץ-ישראל ורומניה - תיאור הארץ הקדושה ומצבם של רומניה ויהודי רומניה בעבר ובהווה". בספרו זה פיתח את רעיונו ליסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. קשר קשרים חשובים עם גורמים נוצריים באימפריה הבריטית ופעל מול גורמים שונים גם במישור הדיפלומטי ביניהם אף נפגש עם המלכה ויקטוריה ועם נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט.
פעל נמרצות למען היישוב היהודי בארץ ישראל, התנגד למנגנון ושיטת החלוקה ובשל כך סבל מהתנכלויות חוזרות. לקח חלק ביוזמות ופעולות רבות למען היישוב. היה חבר כבוד בתנועת כל ישראל חברים.
ברל כצנלסון כתב על רבי חיים צבי שניאורסון:
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל.
בשנת ה'תרי"ב, (1852) בקירוב, יצא רח"צ שניאורסון בשליחותו הראשונה מטעם קהילות חברון וירושלים ונסע אל דמשק, חלב ומצרים. את דרכו חזרה לארץ עשה דרך המדבר.
בשנת ה'תרי"ז, (1857) יצא מטעם קהילות חברון וירושלים אל פרס, הודו, סין ואוסטרליה. בהודו ביקר בעיקר מומבאי וכלכתה. בביקורו בסין שהה גם מספר ימים במחיצת עסקן הציבור ממשפחת ששון, ראובן דוד ששון.
לאחר שובו לארץ התכונן חיים צבי שניאורסון לצאת לאתיופיה כדי ללמד את קהילת ביתא ישראל תורה, אולם בשל פרויקט בניית בתי מחסה בירושלים הסכים לקבל על עצמו שליחות נוספת לאוסטרליה וארצות נוספות ולפעולותיו בשנות שליחות אלה נודעה הצלחה וחשיבות רבה במהלכה אירעו אירועים שזכו לסיקור ופרסום בולט בעיתונות של אותה תקופתה אודות השליחות ומטרותיה.
את המינוי לשליחות למען בתי מחסה קיבל בחודש סיון בשנת ה'תרכ"א מכולל הו"ד מכולל אוסטריה וגם מכוללות עדת הספרדים בראשות הראשון לציון הרב חיים דוד חזן שכן בניין הבתים היו מיועדים לבני כל העדות.
למסעו זה הצטייד שניאורסון גם בהמלצות מהקונסולים של אנגליה ואוסטריה. המסע הארוך בשנית עד אוסטרליה טמן בחובו לא מעט סכנות בכללן טבעה הספינה בה הפליג בקרבת הודו.
הפעילות באוסטרליה.
שניאורסון הגיע לאוסטרליה בשליחותו השנייה בא' בכסלו ה'תרכ"ב תחילה פעל בעיר מלבורן בה ערך אספה עם ראשי הקהילה היהודית במקום אשר החליטו להקים וועד למען מטרת השליחות וארגנו מספר כינוסים ציבוריים בהם נכחו יהודים וגם נוצרים. באסיפות אלו נאם השליח שניאורסון וכן מראשי הקהילה היהודית. בין הנואמים היו גם אנשי דת נוצריים ודמויות בולטות בהנהגה המקומית של העיר. בעקבות האספה המשותפת הוקמה בעיר אגודה משותפת לתמיכה ביהודי ארץ ישראל בשם "חונני עפר ציון" לאגודה זו נרשמו מרבית חשובי העיר. גם איסוף הכספים נחל הצלחה רבה. עיתוני העיר פרסמו דוחות מפורטים על האספה המשותפת ולאחר מכן פרסם על כך גם עיתון היהודי המגיד בהרחבה. בזמן שהותו של שניאורסון במלבורן הוציא לאור חוברת בשם "ישועת ישראל" בה הביא את נאומו הראשון לפני האספה המשותפת בתרגום לאנגלית מאת רב הקהילה. וכן צירף את הפרסום שהופיע בעיתון המקומי ARGUS וסיכום של ההצעות שהתקבלו באותה אספה. חוברת זו סייעה לו רבות בהסברה בהמשך למען פרויקט בתי מחסה.
יש לציין שבזמן שהותו במלבורן העיבה פרשייה של התנגשות בינו לבין השד"ר יעקב ספיר שהעיבה על אמינותה של השליחות, אך שניאורסון יצא מפרשייה זו כשידו על העליונה בתמיכת נכבדי הקהל באוסטרליה ובאישור מחדש בשם שולחיו וממליציו בארץ ישראל. כך שספיר נאלץ לעזוב את הארץ.
שניאורסון המשיך במסעו בערי אוסטרליה שבמדינת ויקטוריה וכן במדינת ויילס הדרומית. גם בהם נעזר הן ביהודי המקום והן באישי דת נוצרים לגיוס הכספים הן באספות משותפות והן במגביות שערכו אישי הקהל בבתי הכנסת או הכנסיות וגם שם נעזר בפרסום העיתונות המקומית. הרב מ. מאיירס ממלבורן העריך ש-75 אחוז מהכספים שנאספו באוסטרליה, הגיעו מתרומות הנוצרים.
העיתונות היהודית ומבשרי הציונות.