בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-23 שם היה למודח הראשון, בעוד הזוכה הייתה לורי הרננדז.
חיים אישיים.
אוסטין מחלק את מגוריו בין לוס אנג'לס וניו יורק. יש לו שני כלבים, בוגי ובג'ו. משפחתו מחזיקה במסעדה היסטורית בשם "פונדק קלארקסוויל". המסעדה, שנמצאת במערב ניאק, ניו יורק, נפתחה במקור בשנת 1840 כבית מלון.
אוסטין מקדיש זמן למטרות צדקה שונות, כולל הקרן Make A Wish המעניקה משאלות לילדים הסובלים ממצבים רפואיים מסכני חיים, קרן Starlight לילדים, המוקדשת לשיפור איכות החיים לילדים עם מצבים רפואיים כרוניים ומסכני חיים, ומיזם כוח הנוער של וראייטי, המשתפת פעולה עם כוכבים צעירים כדי לעזור לגייס כסף למטרות שונות.
השר לביטחון לאומי בגאורגיה
שירות ביטחון המדינה (גאורגיה)
שירות ביטחון המדינה (בגאורגית: სახელმწიფო უსაფრთხოების სამსახური) הוא הזרוע הממשלתית בגאורגיה האחראית לביטחון פנים במדינה. זהו הגוף המרכזי לסיכול ריגול, לוחמה בטרור ומאבק בחתרנות ובפשע המאורגן.
השירות מהווה לגוף הבלעדי המדינה לענייני ביטחון והוא אחראי להגנת הסדר החוקתי, הגנה על ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של המדינה, מאבק באיומים צבאיים ובפעילויות ריגול של מדינות זרות. בנוסף הגוף פועל נגד ארגוני טרור ובפשע בינלאומי.
מאז 2015, הגוף פועל כסוכנות עצמאית רבת סמכויות לאחר שבמשך שנים פעל כיחידת סמך של משרד הפנים.
היסטוריה.
השירות הוקם ב-1992 בשם "לשכת איסוף מידע וניתוח אינפורמציה", כיורשת הסניף הגאורגי של הקג"ב הסובייטי ובראשה עמד איראקלי בתיאשווילי.
ב-1993 הלשכה הפכה ל"משרד לביטחון המדינה של גאורגיה" שם שנשאה עד הרפורמה בשנת 2004. בשל כישלונו של הארגון במאבק מול האבחזים, בתיאשווילי פוטר והוחלף על ידי איגור גיאורגדזה ששאף לחזק את שיתוף הפעולה עם הרוסים, תקופתו הייתה התקופה היחידה בתולדות גאורגיה שהיה שיתוף פעולה הדוק כל כך בין שירותי הביון הרוסיים וארגוני האכיפה הגאורגיים. יורשו, שותא קוויראיה המשיך במדיניות הפרו-רוסית. לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בנשיא אדוארד שווארדנדזה ב-29 באוגוסט 1995, יחידת אומגה, שהייתה חלק מיחידת האבטחה, פורקה ומפקדיה נעצרו.
ב-15 בדצמבר 2004 הנשיא מיכאיל סאאקשווילי פירק את המשרד לביטחון לאומי ומשרד הפנים ובמקומן הקים את משרד המשטרה וביטחון הציבור, שאחר כך שינה את שמו למשרד לענייני פנים. בראש המשרד החדש הועמד ראש המועצה לביטחון לאומי לשעבר, והשר לביטחון לאומי לשעבר מר ואנו מראבישווילי. כעבור זמן הארגון נקרא בשם "שירות הביטחון הלאומי" שפעל בכפיפות למשרד הפנים.
הארגון הפך לארגון עצמאי בשנת 2015.
מבנה.
שירות ביטחון המדינה הגאורגי מורכב מהמחלקות הבאות:
איוואן גונצ'רוב
איוואן אלכסנדרוביץ' גונצ'רוב (ברוסית: Ива́н Алекса́ндрович Гончаро́в; 18 ביוני 1812 – 27 בספטמבר 1891) היה סופר רוסי, חבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.
תחילת הקריירה.
איוואן גונצ'רוב נולד בסימבירסק למשפחת סוחרים. כאשר הוא היה בן 7 אביו נפטר. הוא התחנך אצל הסנדק שהיה ימאי בגמלאות.
בגיל 10 נשלח למוסקבה ללימודי כלכלה. הוא למד שם כ-8 שנים אך לא היה מרוצה. באוגוסט 1831 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה. במקביל אליו באוניברסיטה למדו ויסריון בלינסקי, אלכסנדר הרצן, איוואן טורגנייב, מיכאיל לרמונטוב וסופרים לעתיד נוספים.
עם סיום האוניברסיטה הוא החליט לחזור לסימבירסק. כשהבין שלא יוכל להגשים בעיר את שאיפותיו הספרותיות רצה לעזוב, אך הסכים להצעת המושל המקומי והתמנה למזכירו האישי. גונצ'רוב כיהן בתפקיד זה 11 חודשים, ולאחר מכן עזב לסנקט פטרבורג. בהיותו בבירה הוא החל לעבוד כמתרגם במשרד האוצר. התפקיד לא היה קשה אך הבטיח לו הכנסה קבועה ואיפשר לו לעסוק בכתיבה.
בתקופה זו הוא התקרב לויסריון בלינסקי, הקשר איתו השפיע על גונצ'רוב וייצב את השקפת עולמו. על דפי מגזין סוברמניק בשנת 1847 התפרסם הרומן הראשון של גונצ'רוב - "הסיפור הרגיל" (ברוסית:Обыкновенная история). במרכז הרומן נמצא המאבק בין "ריאליזם" לבין "רומנטיקה" בחיי החברה הרוסית. שם הרומן נבחר כדי להדגיש את טיפוסיות העלילה.
מסע סביב העולם.
באוקטובר 1852 הוא הוזמן להשתתף במסע סביב העולם על הפריגטה "פלדה". מטרת המסע הייתה ביקור במאחזים רוסים באלסקה וקליפורניה וביסוס היחסים עם יפן. בימים הראשונים של המסע גונצ'רוב החל בכתיבת רומן על מהלך המסע. לאחר סיום המסע, הוא חזר לסנקט פטרבורג ב-13 בפברואר 1855. באפריל אותה שנה הוא החל לפרסם את רשמיו בכתבי עת שונים, ובשנת 1858 יצאו רשמיו לאור בספר. למרות הצלחת הספר, הוא חזר לשירות במשרד האוצר.
בשנת 1859 הוא התמנה לצנזור. סופרים אחדים ראו בו את נציג השלטון המדכא את הספרות. לאור חילוקי דעות מקצועיים, גונצ'רוב עזב את השירות בתחילת 1860 ועבר להתפרנס מפעילות ספרותית בלבד.
תקופת הזהר.
בשנת 1859 הוא פרסם את הרומן "אובלומוב" (Обломов). הצלחת הרומן הייתה גדולה מאוד. שם המשפחה של הדמות הראשית (אובלומוב) הפך לשם המגדיר תופעת אדישות בחיי החברה ובחיים הפרטיים. מונח זה נמצא בשימוש בשפה הרוסית עד היום. עם פרסום הרומן גונצ'רוב נכנס לקבוצת הסופרים הבולטים של התקופה.
בשנת 1861 הוא החל בכתיבת רומן חדש "אובריב" (Обрыв). בשנת 1862 הוא התמנה לעורך הראשי של עיתון "דואר הצפון" (Северная почта) שהיה העיתון הרשמי של משרד הפנים. זמן קצר לאחר מכן הוא התמנה לחבר בוועדה לענייני הדפוס. בתפקיד זה הוא ניהל מלחמה של ממש נגד פרסום ספרים וכתבות בעלי דעות סוציאליסטיות, והגן בכל כוחו על השלטון. בשנת 1867 הוא יצא לגמלאות. הדבר איפשר לו להקדיש זמן רב יותר לכתיבת הרומן שכתיבתו הסתיימה בשנת 1869.
השנים האחרונות.
לאחר פרסום הרומן השלישי, הוא הפסיק לתקופת מה את הכתיבה. כל הרומנים שלו הוקדשו לחברה הרוסית שלפני רפורמת 1861. הוא לא הכיר היטב את חיי החברה לאחר הרפורמה ולכן התקשה לתאר אותה ביצירותיו.
בתקופה זו כתב מספר יצירות קצרות, שבחלקו יצאו לאור רק לאחר מותו. הוא כתב גם מספר מאמרי ביקורת ספרותית.
ב-24 בספטמבר 1891 לקה בהצטננות, ולאחר מספר ימים נפטר. הוא נקבר בבית העלמין של מנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
אמנחותפ השני
אמנחותפ השני היה פרעה מצרי מתקופת הממלכה החדשה המלך השביעי של השושלת ה-18. היה בנו של תחותמס השלישי. יצא למספר מסעות מלחמה לכנען וסוריה. בתקופתו נוצר איזון בין ממלכת מיתני ומצרים לגבי אזורי השליטה של שתי האימפריות. תקופת שלטונו מתוארכת לשנים 1450 – 1425 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה).
חייו.
אמנחותפ השני לא היה בנו בכורו של תחותמס השלישי. הוא נולד למריתרה-חתשפסות, אשתו-המשנית של תחותמס השלישי. אמנמחת בנו של תחותמס השלישי ואשתו סתיאה היה מיועד לרשת אותו. אבל לאחר מותו ומות אמו, קודמה מריתרה-חתשפסות למעמד האשה הראשונה. אמנחותפ השני הפך לבן היורש. אמנחותפ נולד וגדל בממפיס ולא בעיר הבירה תבאי. אמנחותפ השאיר מספר כתובות שבו הוא מייחס לעצמו יכולות אתלטיות וכוח גופני גדול, נטען שאיש לא היה יכול לדרוך את קשתו הפרטית הגדולה.
אמנחותפ עלה לשלטון עוד בחייו של אביו וחלק איתו את השלטון. עלייתו לשלטון נעשתה ביום הראשון של החודש הרביעי לעונה הראשונה בלוח השנה המצרי (לוח השנה המצרי הורכב מ-3 עונות). אביו מת ביום השלושים של החודש השלישי של העונה השנייה. הערכה של החוקרים היא שהם שלטו במשותף שנתיים וארבעה חודשים. כתובת שהשאיר אמנחותפ על גבי אסטלת ספינקס מציינת שהוא עלה לשלטון בגיל 18. לאחר עלייתו לשלטון התחתן עם אשה בשם טיאה שמוצאה לא ידוע. היא ילדה לו את תחותמס הרביעי ששלט אחריו וילדים נוספים. אמנחותפ בנה מקדשים חדשים רבים בתבאי, ממפיס ואון ותיקן את בנייני אבותיו. הוא נקבר בעמק המלכים.
מסעות מלחמה.
לאחר מותו של תחותמס השלישי התעוררה תסיסה באזורי השלטון המצרי בכנען ובסוריה. אמנחותפ השני ערך בין השנים 1450 לפנה"ס ל-1444 לפנה"ס 3 מסעות. מסעו הראשון התקיים 3 שנים לאחר עלייתו לשלטון. במסע זה מוזכרת העיר "שמש-אדם" שבגליל התחתון שהייתה היחידה שניסתה לחסום אותו בדרכו. במסע זה נלחם אמנחותפ בעת חציית נהר האורונטס במלך קטנה. ובלכתו דרומה הגיע עד ל"ארץ נִיִי". על פי אמנחותפ מסעו זה צלח מאוד והוא זכה בשלל רב. כולל מרכבות של מיתני. ממסע זה הביא למצרים שבעה ממלכי סוריה כשהם תלויים חיים עם ראשיהם כלפי מטה על דפנות ספינתו. ששה מהם הוצאו להורג לפני האל אמון בתבאי, השביעי הובא לממלכת כוש ונתלה על חומות נפאטה וזאת במטרה לגרום דמורליזציה של מתנגדיו בנוביה.
מסעו השני התקיים בשנה השביעית למלכותו כדי לדכא מרידה בסוריה בעידודה של מיתני. באסטלה שבו אמנחותפ מספר על המסע, לא מצוין שום קרב רציני. ייתכן גם שהוא הפסיד במסע זה. בין הממלכות נגדן יצא נימנות קדש, קטנה וניי.