עד 1848 מאבקו למען היהודים התנהל בעיקר באמצעות מאמרים ומכתבים, כשבגיל 24 החל לכתוב בזכות שוויון זכויות ליהודים. בשנת 1831 פרסם את מאמרו "על התנאים של מאמיני תורת משה בגרמניה" (Stellung der Bekenner des mosaischen Glaubens in Deutschland). בין השנים 1832–1833 הוציא לאור כתב עת Der Jude (היהודי). מחברת נוספת יצאה לאור בשנת 1835. בכתב העת כתב בעיקר על דיונים על יהודים בבתי מחוקקים ברחבי גרמניה. ב-1833 כתב מכתב מטעם הקהילה היהודית לרשויות של המבורג ובו ביקש להעניק ליהודים זכויות אזרח. הדבר היה קרוב להיעשות, אבל הייתה התנגדות קשה מצד תושבי המבורג. הוא פרסם מאמרים בשם "Jüdische Briefe" ('מכתבים יהודיים') בכתב-העת "Der Orient", בהם הגיב בכעס על עלילת דמשק (1840).
ידוע מקרה על ברלינאי אחד שהגיע להמבורג ופתח שם בית משתה, רבים מלקוחותיו היו יהודים, הוא פחד שהעסק שלו יהפוך ל"בית משתה של יהודים" ונוצרים יימנעו מלפקוד את העסק שלו. הוא החליט לאסור את כניסתם של היהודים לבית המשתה שלו, אך לפי החוק הדבר היה אסור. בעל העסק החליט לעשות שני תעריפים, אחד לנוצרים ואחד ליהודים (יותר יקר), זה לא הרתיע כמה מן היהודים הצעירים והם החליטו להמשיך לפקוד את בית המשתה. בעל העסק הכין כמה בריונים שישליכו את היהודים. במקום התנהלו כמה קטטות שהתפתחו יותר מאוחר למהומות. המשטרה שלחה כוחות להפסיק את המהומות, נתפסו מעורבים משני הצדדים והם הובאו לבית המשפט. למרות שנקבע שנוצרים היו אשמים עיקריים בהתלקחות האירועים המשפט הוטה לטובתם. גבריאל ריסר מתחילת האירועים לא עמד בצד, אלא התערב מהתחלה. הוא הגיע לאותו בית משתה לראות האם יעזו לתקוף גם אותו, אף אחד לא העז לתקוף אותו פיזית, הרי כבר אז הוא היה אישיות מוכרת וידועה בהמבורג, אבל עדיין הוא נתקף מילולית. ריסר תבע את בעל העסק על העלאת מחירים, ולקח עליו להגן על צעיר יהודי מאלטונה שנתפס בזמן התקוטטות בבית משתה. מתנגדי מתן זכויות ליהודים הפיקו את רצונם, הרי האוכלוסייה והרשויות אחרי המהומות היו עכשיו לא בעד היהודים (דברים דומים קרו גם ב-1819 וב-1830).
פעילותו הפוליטית.
ב-1848 באירופה פורץ גל התקוממויות שנודעו בשם כולל "אביב העמים". המהומות התחילו בפברואר אותה שנה בצרפת, שם הודח המלך לואי פיליפ. בגרמניה שתי השאיפות העיקריות היו לאחד את גרמניה ולדרוש חוקה שהובטחה על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי עוד בימי כיבושי נפוליון.
בעקבות "אביב העמים" ב-1 באפריל 1848 התכנס "קדם-פרלמנט", בין הנציגים שישבו שם היו 5 יהודים, בין אותם היהודים היה גם גבריאל ריסר. "קדם-פרלמנט" קיים ישיבות מ-1 באפריל עד 4 באפריל 1848, שם ריסר מציע ומציג בציבור את הפתרון לשאלת הרכבה של האספה העתידית – בחירות כלליות ושוות. הפרלמנט המקדים תומך ברעיון שהוצע על ידי ריסר ומחליט שכל גרמני ללא הבדל גזע, דת ומעמד יוכל לבחור.
במאי 1848 בפרנקפורט על נהר מיין בכנסיית סנט פאול מתכנסת האספה הגרמנית הראשונה, שם היו 7 יהודים גרמנים ו-2 אוסטרים, היהודים הבולטים ביותר בחבורה הזאת היו גבריאל ריסר ורופא מקניגסברג בשם יוהאן יעקובי. עמוס אילון טוען כי בין היהודים האלו גבריאל ריסר היה הנחרץ ויעקובי המבריק. ריסר נבחר כמייצג את דוכסות של לאונבורג. במכתב ממאי 1848 הוא אומר שהייתה זו ה"בורגנות הנאורה הליברלית" שבחרה בו ושלחה אותו לפרנקפורט.
פעילותו של ריסר בכנסיית סנט פאול התמקדה לא רק במאבק לאמנציפציה ליהודים, אלא גם בעניינים כלל גרמניים. הוא פעל נחרצות למען איחוד גרמניה.
אחת ממטרותיו הכלליות של ריסר הייתה ליצור חוקה לכלל הגרמנים, כמו כן הוא רצה להפוך את גרמניה לאיחוד פדרלי עם חוקה ליבראלית ולכלול את אוסטריה באיחוד. בסופו של דבר התקבלה תוכנית חדשה בשם "גרמניה הקטנה" שלא כללה את אוסטריה.
ריסר היה אחד מתוך ארבעים נציגים בסנט פאול שהעלו את החוקה במרץ 1848.
ב-21 במרץ 1849 נשא ריסר את נאומו המפורסם "אל הקיסר" (Kaisered), נאום למען בחירת מלך פרוסיה לקיסר גרמניה המאוחדת. הנאום הצליח להרשים את הקהל וזכה במחיאות כפיים סוערות. בעקבות הנאום הזה הצטרף ריסר אל המשלחת שמטרתה להציע את כתר הקיסרות הגרמנית למלך הפרוסי, אך המלך סירב להצעה.
ב-21 במאי 1849 החליט ריסר לעזוב את האספה יחד עם רוב נציגי המרכז.
לאחר סנט פאול.
בסוף שנות ארבעים תחילת שנות חמישים קמה תנועת הריאקציה שניסתה להחזיר את מצב לכמו שהוא היה לפני "אביב העמים".
אחרי שריסר עזב את הפאולסקירכה הוא לקח חופשה קצרה מכל העיסוקים. בקיץ 1850 הוא נסע לטירול וזלצבורג באוסטריה. בשנת 1851 הוא טייל באנגליה, בין היתר בלונדון הוא מבקר בתערוכה העולמית הראשונה. ב-1856 הוא נוסע לארצות הברית, שם הוא בפעם הראשונה בחייו נתקל בתופעת העבדות.
אחרי חזרתו מארצות הברית פורץ משבר כלכלי בהמבורג. כמה מן עשירי העיר ירדו מנכסיהם, שמיטת חובות הייתה מעשה רגיל באותם ימים. בתי המשפט היו עמוסים בעבודה, גם לנוטריונים ועורכי דין לא חסרה העבודה. המצב העציב מאוד את גבריאל ריסר, כי כמה מחבריו גם איבדו את נכסיהם. בדצמבר 1857 הוא הודיע שהוא מתפטר מתפקידו של נוטריון.
בשנת 1859 הוא הצליח להיבחר למועצת העיר של המבורג, ב-1860 הוא נבחר להיות שופט בבית המשפט העליון של המבורג. בפעם השנייה ב-1862 הוא כבר לא הצליח להיבחר למועצת העיר, יד מתנגדיו גברה הפעם, מה שהעיק עליו ביותר זאת העובדה כי בין מתנגדיו היו גם כמה יהודים.
באפריל 1863 הוא חלה במחלה קשה, הוא שכב כמה ימים במיטתו וכמה מחבריו היו באים לבקר אותו ולעודד אותו, הוא נפטר ב-22 באפריל. לאחר מותו חבריו הקימו קרן צדקה על שמו שתמכה בתלמידים יהודים, כמו כן הם הוציאו לאור את כל כתביו.
פחד טיסה
פחד טיסה הוא פחד העולה באדם הנמצא במטוס, מסוק או כלי תעופה אחרים, בעת שהם נמצאים באוויר במהלך טיסה.
פחד טיסה מופיע לעיתים לבדו, ולעיתים הוא נובע מפוביות אחרות כגון קלאוסטרופוביה (פחד מהימצאות במקומות סגורים), או אקרופוביה (פחד מגבהים).
לעיתים הפחד הוא מאפשרות של תאונה אווירית, ולעיתים הפחד הוא מכך שהאדם יאבד שליטה במהלך הטיסה על ידי זה שיקיא או שיתקף בהתקף חרדה.
מיעוט משמעותי של האוכלוסייה (בין 10 ל-40 אחוז) סובל מפחד זה וניצב מול קשיים כשעליו לטוס למטרות עסקים או טיול. במקרים קשים בני אדם נמנעים ממטלות הכרחיות, כגון פגישות עסקים, רק בשל פחדם מהטיסה, וכך פוגעים במהלך התקין של חייהם.
הפחד אינו נחשב לבעל בסיס רציונלי, מאחר שטיסה מסחרית היא אחת משיטות התחבורה הבטוחות ביותר, ושיעור הנפגעים במהלך טיסות קטן יחסית בהרבה משיעור הנפגעים בתאונות דרכים על הכבישים. אף על פי כן, פחד מטיסה נפוץ הרבה יותר מפחד מנסיעה במכונית.
שליטהּ הקודם של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל, נסע ברכבת פרטית משוריינת לביקורים ממלכתיים ברוסיה ובסין, כנראה בשל פחד טיסה. שחקן הכדורגל דניס ברגקאמפ פרש בעטיו של הפחד מנבחרת הולנד בכדורגל.
טיפול.
ניתן לטפל בפחד טיסה באמצעות מתן תרופות הרגעה לפני הטיסה. טיפול בתכשירי SSRI, דהיינו קבוצת התרופות הנוגדות דיכאון־חרדה ואובססיה, יכול לעזור. בקבוצה זו תוכלו למצוא את התרופות ציפרלקס (Cipralex), ציפרמיל (Cipramil), פבוקסיל (Favoxil), סרוקסט (Seroxat), לוסטרל (Lustral) ופרוזאק (Prozac). גם התרופה קסנקס נמצאה יעילה בהפחתת חרדת טיסה במידה מסוימת. לטיפול בתכשירי SSRI אין מתרגלים ואין מתמכרים.
שיטת טיפול אחרת, בעלת אפקטיביות ארוכת טווח, מתבססת על עקרונות הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי, וכוללת חשיפה הדרגתית של המטופלים לטיסות, הנעשית בתדירות גבוהה. פסיכולוגים המטפלים בסובלים מפחד טיסה לעיתים שוכרים מטוס לצורך הטיפול, כדי לחשוף את מטופליהם לחוויית הטיסה. בנוסף, הסובלים מפחד טיסה מקבלים הדרכה על חוקי הפיזיקה אשר מאפשרים את התעופה, ונחשפים לכלי השליטה המגוונים שבידי הטייסים, דבר זה מקטין את תחושת חוסר השליטה המקושרת לעיתים קרובות לפחד הטיסה.
המהומות בסוריה
Direction de la surveillance du territoire
דומיניק האשק
דומיניק האשק (בצ'כית: Dominik Hašek; נולד בשם דומיניק קשטנק ב-29 בינואר 1965 בפרדוביצה, צ'כוסלובקיה - כיום בצ'כיה) הוא שוער הוקי קרח צ'כי מקצועני לשעבר.
האשק נחשב לאחד השוערים הטובים בתולדות הענף בעקבות קריירה בת 16 עונות, מרובת הישגים קבוצתיים ואישיים, בליגת ה-NHL, ובעקבות הישגים מצוינים גם בזירה הבינלאומית. נודע בסגנון ייחודי של עמידה בשער, שכלל פעולות לא קונבנציונליות לשוער הוקי קרח. יכולותיו וסגנונו העניקו לו את הכינוי "דומינייטור" (Dominator), "השולט" בעברית, בפרפרזה על ה-Terminator (המחסל).
האשק זכה פעמיים בגביע סטנלי במדי דטרויט רד וינגס. הוא זכה 6 פעמים בגביע וזינה, גביע שוער העונה ב-NHL, והוא השוער היחיד בהיסטוריה של ה-NHL שזכה פעמיים בגביע הארט כ-MVP של הליגה. האשק היה גם ה-MVP של טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת נאגנו (1998) בה הוביל את נבחרת צ'כיה לזכייה במדליית הזהב. התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-2014.
תחילת דרכו.
דומיניק קשטנק (Kaštánek) הפך לדומיניק האשק כילד, לאחר שאימו התגרשה מאביו ונישאה מחדש, והמשפחה אימצה את שם משפחתו של האב החורג. אביו החורג היה גם אחראי לתחילת הקריירה של האשק, כאשר לקח אותו בגיל 6 למבחנים שנערכו לילדים בני גילו. מאחר שקבוצת גיל מתקדמת יותר הייתה צריכה שוער והאשק היה גבוה לגילו, נלקח האשק לקבוצה הבוגרת יותר והחל לשחק בתפקיד השוער.