דוגמה בדת.
דוגמות מצויות בדתות כגון הנצרות והאסלאם ונחשבות לעיקרי אמונה אשר כל מאמין חייב להחזיק בהם. המונח "דוגמה" מוצמד להנחות שהן לדעת המחזיקים בהן כה בסיסיות עד אשר ערעור עליהן משמעותו כי המערער איבד את אמונתו הדתית והפך לכופר בעיקר. ניתן להבחין בין דוגמה ובין הנחה תאולוגית אחרת, בכך שניתן להבהיר את ההנחה התאולוגית או לשפר את ניסוחה, אך סטייה מהדוגמה עלולה להביא לגירוש מן הקהילה הדתית, נידוי הסוטה, ולענישה.
בכנסייה הקתולית הדוגמות הן עיקרי אמונה המסתמכות על ההתגלות האלוהית ומקורן בכתבי הקודש ובמסורת הכנסייה. הכנסייה היא שקובעת את הדוגמות ומורה אותן למאמינים. הכרזת הדוגמה היא תפקידו הבלעדי של האפיפיור ולפי החלטת ועידת הוותיקן מ-1870, הכרזה זו היא חסינת טעות (אותה ועידה החליטה שהאפיפיור אינו מסוגל לטעות היות שדבריו הם דברי האל עצמו). יש לציין שרק עקרי הדת נחשבים לדוגמה. טקסי הפולחן ונוהגיו אינם נחשבים בחזקת דוגמה.
בכנסייה הפרוטסטנטית הדוגמה מסתמכת על כתבי הקודש בלבד וטוענת שכל הנאמר בכתבי קודש אלו היא אמת מוחלטת.
ביהדות הרבנית ניתן לראות בשלושה עשר העיקרים של הרמב"ם כמערכת של דוגמות, אף כי מעמדה אינו מגיע למעמדן של הדוגמות בנצרות הקתולית. לרוב הן אינן מוכרות בנוסח שכתב הרמב"ם ובנוסף רבנים אחרים הציגו עיקרי אמונה שונים.
דוגמה מחוץ לדת.
אמונות לא דתיות רבות מתוארות כדוגמות, לרוב בשדה הפוליטיקה או הפילוסופיה. המונח "דוגמטיות" נושא את המטען השלילי לפיו האדם או הארגון שמיוחס לו המונח פועל מבלי לחשוב, לפי מערכת של כללים שנקבעו מראש ובאופן קונפורמי. החשיבה הדוגמטית חוצה את תחומי הדת ונחשבת למיושמת גם בתחומים אחרים כגון המדעים.
אחת הביקורת של קאנט על ההוגים הרציונליסטים מהעת החדשה, היא שהחשיבה הדדוקטיבית שלהם תמיד נופלת לדוגמתיות ממנה הם שאפו להשתחרר.
ג'ון גילגוד
סר ג'ון גילגוד (באנגלית: Sir John Gielgud; 14 באפריל 1904 - 21 במאי 2000) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, מבכירי שחקני התיאטרון בזמנו. גילגוד הוא אחד מהאנשים היחידים שקיבלו את כל פרסי תעשיית הבידור האמריקאי.
ביוגרפיה.
ג'ון גילגוד נולד בדרום קנזינגטון, לונדון, והוא אחיין של שחקנית התיאטרון האנגליה אלן טרי. הוא בוגר RADA ("האקדמיה הבריטית המלכותית לאמנויות"), והופעותיו הראשונות בתיאטרון היו בתפקידים קלאסיים. גילגוד גילם תפקידים רבים בהצגות של הלהקה השייקספירית המלכותית, וגם ביים הצגות ללהקה. תפקידו כהמלט בשנת 1936 נחשב למשובח במיוחד. אחר כך שיחק במחזות של צ'כוב ואיבסן.
על אף שהופיע בסרטים כבר בשנות השלושים, לא בלט בתחום עד לתקופה מאוחרת יותר בחייו.
בין תפקידיו הידועים בקולנוע :
גילגוד, בניגוד לאולביה, היה בעיקר שחקן תיאטרון. במשך השנים התאים את עצמו לאופנות המשתנות בתיאטרון, בהופעתו במחזות של הרולד פינטר. הוא נודע אף כבמאי תיאטרון, עם הפקות משל צ'כוב, שייקספיר וגרהם גרין.
בשנת 1981 זכה גילגוד בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידו כראש המשרתים בסרט "ארתור", לצדם של דאדלי מור ולייזה מינלי. הוא זכה לשבחים רבים על תפקידיו בסרטים "ניצוצות", "לחפש את ריצ'רד" ו"אליזבת" (בו הופיע בתפקיד האפיפיור).
בין התפקידים הבולטים שגילם בטלוויזיה היו בסדרות "חמדת ימים", "מלחמה וזיכרון" ו"מרלין".
גילגוד קיבל תואר אבירות בשנת 1953, ב־1977 קיבל אות "Companions of Honour", וב־1996 את אות מסדר ההצטיינות (Order of Merit).
הוא הופיע כ-80 שנים מחייו עד כמעט חודש לפני מותו בגיל 96. גילגוד לא נישא מעולם ושמר בקנאות על פרטיותו, אף שידוע היה ברבים כי הוא 'מתגורר עם מזכירו האישי'. עם מותו נחשפו יומניו ובהם לבטיו באשר להומוסקסואליות שלו. מרבית מבקרי בריטניה הגדירוהו כ- "..בעל הקול המושלם ביותר מבין שחקני בריטניה, בכל הזמנים;".
תאולוג
תיאולוג
מסע צלב
ברנר מקלרוו
ברית נאט&quot;ו
קופוניוס
קופוניוס היה הנציב הראשון של השלטון הרומי ביהודה, בשנים 6 עד 9 לספירה. מינויו שם קץ לתקופת שלטונו של בית הורדוס בשטחה העיקרי של יהודה, כשאחרון שליטיו היה ארכלאוס. בשנה זו הוגלה ארכלאוס ללוגדונום (כיום העיר ליון) שבגליה (כיום צרפת) ונכסיו הרבים הוחרמו לטובת הרומאים, בשל חוסר יכולתו, לטענת הרומאים, לנהל כראוי את אזורי שלטונו. עם זאת, אין להוציא מכלל אפשרות, בגלל נסיבות היסטוריות וכמקובל בהיסטוריה הרומית, שרומא תכננה ממילא להפוך את יהודה לפרובינקיה, ותוך כדי כך להשתלט על נכסיו האדירים של בית הורדוס.
תקופת הנציבות הראשונה אמורה הייתה לממש את הטמעתה של יהודה באימפריה הרומית.
הנציב וסמכויותיו.
קופוניוס התמנה בשנת 6 לספירה על ידי קוויריניוס, נציבה של סוריה, אליה הייתה כפופה יהודה, ושלט ביהודה עד לשנת 9 לספירה. קופוניוס, ראשון הנציבים ביהודה, היה בעל תואר procurator ("משגיח", אם כי מכנים אותו "נציב"), והיה בן מעמד הפרשים הרומי. הוא היה כפוף לנציב הרומי בסוריה, מי שהיה ממעמד הסנאטורי וקונסול לשעבר - לגאטוס על-פי המינוח הרומאי. סמכויות הפרוקוראטור היה נרחבות: צבאיות (פיקוד על חיל עזר רומי); שיפוטיות, ובכללן סמכות ה-ius gladius ("זכות החרב", המקנה את הזכות לפסוק בדיני נפשות); סמכויות אכיפה בתחום גזרי הדין וסמכויות כלכליות, כגון גביית כספי המיסים והעברתם לאוצר הרומי; סמכויות מינהליות, שעניינן עמידה בראש מערכת הפקידות הרומית. מקום מושבו של הפרוקוראטור היה בקיסריה.
המיפקד ותוצאותיו.
קופוניוס, מונחה על ידי הנציב קוויריניוס שבסוריה, וזה על ידי הקיסר הרומאי אוגוסטוס, הורה לפקידיו ביהודה לערוך "קנסוס", שהוא מהלך בירוקרטי של שמאות הנכסים המקומיים, הנזילים והנדל"ניים ומיפקד אוכלוסין, כדי לארגן את מערכת גביית המיסים. צעד זה, מעבר להיותו כלכלי ואדמיניסטרטיבי, סימל את ראשית שיעבודה של יהודה לרומא, לאחר תקופת שלטונו של בית הורדוס, ואולי אף דרך להכבדת עול המיסים.
פעולה זו עוררה, כצפוי, התנגדות עממית, שבראשה עמדו חוגים קנאים, קיצוניים, וביניהם צדוק הפרושי ויהודה איש הגולן מהעיר גמלא. בקושי רב עלה בידי הכוהן הגדול, יועזר מבית בייתוס, להשקיט את הרוחות ולהשפיע על העם לקבל עליהם את הדין ולהיפקד.
פרשה זו שימשה אות וסימן להתארגנותה של קבוצה קנאית מהגליל, שכינוייה בפי יוסף בן מתתיהו היה "הפילוסופיה הרביעית".
למרות המפקד, לא נראה שהייתה התנגדות ממשית לשלטונו של קופוניוס ביהודה, ויש הסוברים כי אחד משערי הר הבית "שער קיפונוס" קרוי למעשה על שמו של נציב זה.
13 (מספר)
13 (במילים בלשון זכר: שלושה-עשר; בלשון נקבה: שלוש-עשרה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 12 ולפני 14.
טריסקאידקפוביה.
טריסקאידקפוביה (באנגלית: Triskaidekaphobia) היא אמונה טפלה כי המספר 13 מביא מזל רע. כך למשל, ברבי-קומות מסוימים מדלגים על המספר 13 במספור הקומות. פאראסקבדקטריאפוביה (paraskavedekatriaphobia) או פריגאטריסקאידקפוביה (friggatriskaidekaphobia) היא פחד מיום שישי הנופל ביום ה-13 של חודש כלשהו (יום שישי ה-13).
ז'אק לואי דוד
הצי החמישי של ארצות הברית
הצי החמישי הוא יחידה מבצעית של צי ארצות הברית ומהווה את הכוח הימי העיקרי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. הצי מחזיק באזור המפרץ הפרסי כוח גלוי המהווה גורם הרתעה.
הצי החמישי הוקם ב-26 באפריל 1944, ופורק לאחר המלחמה. בעידן מלחמת המפרץ הראשונה, נערכו באזור המפרץ הפרסי סיורים של ספינות מהחוף המזרחי והחוף המערבי של ארצות הברית, ולא היה צי מוגדר לשם כך. ביולי 1995, רצף האירועים באזור העלה את הצורך בצי נוסף. לאחר תרדמת של 48 שנים, הצי החמישי של ארצות הברית הופעל מחדש וכיום הוא משייט במפרץ הפרסי, בים סוף ובים הערבי. מפקדות הצי ממוקמות במנאמה, בחריין.
בשנים הראשונות של קיומו, כוחו של הצי התבטא בנושאות מטוסים, חיל יבשה לוחם, צוללות, ספינות סיור ימי, מטוסים שהיו מבצעים גיחות לשטח האויב וספינות תחזוקה ולוגיסטיקה. בעקבות המלחמה בטרור, שונתה האסטרטגיה של צבא ארצות הברית. הפריסה הרגילה מתקופת המלחמה הקרה היא חלק מן העבר. עקב כך, המדיניות של אחזקת מספר ספינות בחלקים שונים של העולם תמה גם היא.
בתחילת שנת 2003 כוחו של הצי החמישי היה בשיאו, כשהרכבו היה חמש נושאות מטוסים, שש ספינות מלחמה ואניות הליווי והאספקה שלהן, ומעל ל-30 ספינות של הצי המלכותי הבריטי שהיו תחת פיקודו.
עם נפילת בגדאד באפריל 2003, חלק גדול מן הכוח הוצא מן האזור.
באוגוסט 2021 התקיים לראשונה תרגיל משותף לצי החמישי ולחיל הים הישראלי, בעקבות העברת ישראל מאחריות פיקוד אירופה לאחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.
המלחמה הפרנקו-פרוסית
שער תאים
שער תאים הוא שער עירוני, הבנוי משתי מזוזות וביניהן קירות, שיוצאים משתי המזוזות מנקודה מקבילה, ולא נפגשים, על מנת ליצור מעין תאים, ובהם מעברים. בין הקירות הוצבו דלתות, היו כאלו שעשויות מעץ בלבד, ואחרות מצופות ברזל. לשערי התאים לעיתים צורפו חומות הסוגרים, או שצורפו להם גם יחד מספר שערים, כדי ליצור מערכת הגנה מתוחכמת. בסוף השערים עמדו מגדלי שמירה.
שער התאים אופייני לכנען בתקופת הברזל. קיימים שלושה סוגים של שערי תאים: שערים דו-תאיים, ארבע-תאיים ושש-תאיים. לא נמצא קשר מובהק בין מספר התאים, עד לסוף המאה ה-11 לפנה"ס, בה החלו להופיע מספר שערים ארבע-תאיים, לפי דפוס. במאה העשירית נבנו שערים שש-תאיים בערים חשובות בממלכת ישראל המאוחדת, כנראה בידי שלמה המלך, כפי שגרס יגאל ידין.