הוא טיפל, בין היתר, באשתו של לנין, נאדז'דה קרופסקיה וניתח אותה בברן בשנת 1913
חייו הפרטיים.
בשנת 1869 התחתן קוכר עם מאריה ויצ'י-קוראן (1925-1850), בת של הסוחר יוהנס ויצ'י. נולדו להם שלושה בנים. הם גרו תחילה במארקטגאסה בברן והחל משנת 1875 בבית מרווח יותר בלה ווייט. שם התארחו, בין היתר לארוחות ערב, ידידים, עמיתים למקצוע, אורחים אחרים ואף מטופלים רבים.
בדומה לאמו, היה קוכר אדם דתי מאוד, חסיד של הכנסייה המוראבית, מה שהיווה היבט ייחודי בסביבתו המקצועית. עד יום מותו הוא ייחס לרצון האל את הצלחותיו ואת כישלונותיו. הוא חשב שעליית החומרנות, במיוחד בתחום המדעים, הפכה לרעה חולה והוא ייחס לה את פריצת מלחמת העולם הראשונה.
קוכר הקדיש זמן לחינוך ילדיו, שיחק איתם טניס ורכב איתם על סוסים.
בנו הבכור, אלברט תאודור קוכר (1950-1870) היה גם כן רופא.
בנו השני היה יוהאן אלברט (1872–1941) נעשה כירורג, כמו אביו, לימד כמדריך באוניברסיטת ברן ועזר מאוד לאביו בקליניקה הפרטית שלו
בנו השלישי נקרא ארתור אוטו קוכר. (יליד 1876)
בערב אחד ב-23 ביולי 1917 הוא נקרא בדחיפות לאינזלשפיטאל וביצע ניתוח חירום. אחר כך הרגיש רע והלך לשכב, בעודו עובד על רישומים מדעיים. ברגע מסוים איבד את ההכרה ונפטר כעבור ארבעה ימים ב-27 ביולי 1917, בגיל 76.
מורשתו.
קוכר הצטיין כמורה ידוע ואהוב. במהלך 100 סמסטרים הוא העביר את הידע שלו לבערך 10,000 סטודנטים של אוניברסיטת ברן. הוא היה מסוגל
לתת השראה לתלמידיו וללמדם לחשוב בצורה ברורה ולוגית. בין השאר הוא לימד דור של סטודנטים יהודים שבאו מהאימפריה הרוסית, בה לא התאפשר להם ללמוד. משום קשרו לרוסיה העניקה החברה הגאוגרפית הרוסית את שמו להר געש אוג'ון צ'ולדונגי במנצ'וריה
עם תלמידיו המקומיים והזרים נמנו:קרל ארנד (ברן), אוסקר ברנהרד (סנט מוריץ), אנדריאה קרוטי (אוהיו), גוסטב דרדל (ברן), קרל גארה (בון)
גוטליב ומקס פוירר (סנט גאלן), אנטוניו פוניו (לנגנאו), ולטר גרבלי (ארנון), קרל קאופמן (ציריך), יוזף קופ (לוצרן), ארנסט קומר (ז'נבה),
אוטו לאנץ (אמסטרדם), אדמון לרדי (ז'נבה), יאקופ לאופר (אינטרלאקן), אלברט ליטי (תון), הרמן מאטי (ברן), שארל פטאבל (נוינבורג)
פאוך פפהלר (אולטן), פריץ דה קרוון (לה שו דה פון-בזל), אוגוסט ריקלי (לנגנטל), אוגוסט רולייה (לזאן), סזאר רו (לוזאן), קרל שולר (רורשאך), פריץ שטיינמן (ברן), אלברט פוגל (לוצרן), הנס וילדבולץ וכו'. עם הידועים שבתלמידיו נמנו גם הכירורג האמריקאי הרווי קושינג, היפני האיאזו איטו (1929-1865) וס. ברזובסקי שהפיץ את שיטותיו ברוסיה.
מונחים רפואיים הקשורים לשמו.
בהסתכלות אל תנועה מהירה למטה או למעלה מתרחשת נסיגה כיווצית של העפעף
תסמונת של תת-תפקוד של בלוטת התריס בינקות ובילדות עם היפרטרופיה של השרירים, יוצרת מראה של תינוק הרקולס. השרירים המורחבים חלקים ומתכווצים ומרפים באיטיות. קיים מיקסאדמה קלינית או תת-קלינית, ביטויי פיגור שכלי ("קרטיניזם") . העדר של התכווצויות כואבות ופסאודומיוטוניה עושים את ההבחנה לעומת תסמונת הופמן (יוהאן)
הנצחה.
נושאים את שמו:
ספרים ומאמרים.
קוכר כתב 249 מאמרים וספרים והדריך 130 עבודות דוקטורט.
ירגזי קרקעי
ירגזי קרקעי (שם מדעי: "Pseudopodoces humilis") הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים החיה במרכז אסיה ברחבי רמת טיבט, צפון הודו, בהוטן ונפאל. ציפור זו יחידה בסוגה. ירגזי זה כשמו מעדיף לצעוד או לקפץ על הקרקע מאשר לעוף. אורכו של הירגזי הקרקעי 19–20 ס"מ ומשקלו עד 48.5 גרם. הוא בעל עיניים גדולות, רגליים ארוכות, פלומה עבה ובהירה ומקור דק ושחור הכפוף מטה, מאפיינים יוצאי דופן בקרב ירגזיים. הירגזי הקרקעי נחשב שנים רבות למין הקטן ביותר של עורביים, וסווג לסוג ("Podoces"), אבל הועבר למשפחת הירגזיים בעקבות מחקרים מורפולוגיים וגנטיים.
מאפיינים חיצוניים.
הירגזי הקרקעי הוא עוף קטן; אורכו של הירגזי הקרקעי 19–20 ס"מ ומשקלו עד 48.5 גרם. ראשו, גבו, וכנפיו חומים, וצידו התתחתון לבן עם מותניים בצבע בז' בהיר. הלחיים והעורף בהירים. יש לו פס לבן על נוצות ה-Alula. הזנב לבן בשוליו וחום־כהה במרכזו. המקור וכף הרגל אפורים כהים, וקשתית העין חומה כהה. הוא בעל עיניים גדולות, רגליים ארוכות, פלומה עבה ובהירה ומקור דק ושחור הכפוף מטה, מאפיינים יוצאי דופן בקרב ירגזיים. למין זה אין הבדלי זוויגים בולטים, אבל הצעירים שונים מהבוגרים בכך שהמקור וכף הרגל בהירים. אוכלוסיות מזרחיות נוטות להיות קטנות וכהות יותר. לירגזי קריאה שנשמעת "צ'יפ צ'יפ" בקול חלוש ושורק.
התנהגות.
ירגזי זה כשמו מעדיף לצעוד או לקפץ על הקרקע מאשר לעוף. בניגוד לעורביים מהסוג ("Podoces"), הירגזי הקרקעי אינו אצן אלא מקפץ. הוא נצפה לעיתים קרובות בזוגות או להקות משפחתיות קטנות. הירגזי ניזון מחרקים, משתמש במקורו כדי לשלות אותם מסלעים או משלוליות או שהוא עוקב אחרי עדרי יאק וחוטף חרקים שנמשכו לגלליהם. הירגזי הקרקעי הוא עוף אנרגטי וזריז. עם זאת הוא עף נמוך ולמרחקים קצרים, וישתמש בתעופה רק כמוצא אחרון.
הירגזי הקרקעי מקנן בחללים, בהם מחילות מכרסמים נטושות, נקיקים או מנהרות שהירגזי חופר בעצמו בגדות וצוקים. הקן בנוי מעשב וטחב ומרופד בצמר ופרווה. הנקבה מטילה 4–6 ביצים לבנות בסוף מאי–יוני. שני ההורים מאכילים את הגוזלים, והפרחון נשארים תלויים בהורים גם לאחר יציאתם מהקן. בממוצע, בכל שנה ל-27.2% מהזוגות יש לפחות עוזר זכר אחד, מהם 83.7% הם פרטים בשנתם הראשונה שנשארו בטריטוריית ההורים. כ-89.6% מהעוזרים עזרו באופן חד־פעמי ולאחר מכן התרבו באופן עצמאי. ישנם יותר ירגזים זכרים מנקבות, ואחוזי ההישרדות השנתיים (50% בממוצע) ותוחלת החיים הקצרה (בממוצע 1.8 שנים), מצביעים על כך שהמחסור בבנות זוג גורם להתנהגות זו.
תפוצה ובית גידול.
הירגזי חי ברמות והערבות של מרכז אסיה, סביב הרי ההימלאיה ומזרחה עד למחוזות סצ'ואן וגאנסו בסין. הוא חי מעל קו העצים בגבהים של 3,300–5,480 מטר מעל פני הים בערבות הרריות. טווח התפוצה (כ–3,000,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי קרקעי מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה.
הירגזי הקרקעי נחשב שנים רבות למין הקטן ביותר של עורביים, וסווג לסוג ("Podoces") על ידי אלן אוקטביאן יום (1871). הספק הראשון בהיותו חבר במשפחת העורביים הועלה על ידי בורקי (1978), ובוסס על הבדלים מורפולוגיים בינו לבין העורביים. הופ (1989) הציעה שהוא מזכיר את הסיטיים והירגזיים. עם זאת, מדריכים, מגדירים ומאמרים המשיכו להתייחס אל הירגזי הקרקעי כאל מין במשפחת העורביים. לבסוף סווג מחדש למשפחת הירגזיים בעקבות מחקרים גנטיים ואנטומיים (החל מ-2003) שהראו שהוא אף קרוב יותר לסוג ירגזי מאשר לכל סוג אחר במשפחה. לא תוארו תת־מינים של ירגזי קרקעי. העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים (2013):
פיקה שחורת שפה
טום ואן ארסדייל
תומאס ארתור ואן ארסדייל (באנגלית: Thomas Arthur Van Arsdale; נולד ב-22 בפברואר 1943) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
ואן ארסדייל, גארד בגובה 1.96 מטר ששיחק במכללות עבור אוניברסיטת אינדיאנה, נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 1965. בסיומה של עונתו הראשונה בליגה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-1966, יחד עם אחיו התאום הזהה דיק ואן ארסדייל. ואן ארסדייל שיחק ב-NBA במשך 12 עונות: במדי הפיסטונס, סינסינטי רויאלס, קנזס סיטי-אומהה קינגס, פילדלפיה 76', אטלנטה הוקס ופיניקס סאנס. ואן ארסדייל, שנבחר שלוש פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA, היה אחד מטובי הקולעים מקו העונשין ב-NBA באופן עקבי לאורך הקריירה שלו. הוא פרש ממשחק ב-1977.
ואן ארסדייל עדיין מחזיק בשיא המשחקים בקריירה בלי הגעה בודדת לפלייאוף ה-NBA - 929 משחקים. ואן ארסדייל הוא גם השחקן שקלע את מספר הנקודות הרב ביותר בקריירה (14,232 נקודות) מבלי להגיע לפלייאוף.
כריסי היינד
כריסטין אלן "כריסי" היינד (באנגלית: Christine Ellen "Chrissie" Hynde; נולדה ב-7 בספטמבר 1951) היא מוזיקאית אמריקאית הידועה בעיקר מהיותה חברה ומקימה בלהקת הרוק הפריטנדרס.
בהשראת תרבות הנגד ההיפית עבדה היינד בלונדון עם מלקולם מקלארן ועם ויויאן וסטווד בחנות הבגדים שלהם "SEX". ב-1978 הקימה להקה משלה בשם הפריטנדרס, יחד עם פיט פרנדון, ג'יימס האנימן-סקוט ומרטין צ'יימברס. כזמרת, כותבת שירים וגיטריסטית, הייתה היינד היחידה שנשארה בלהקה לאורך כל שנותיה. בנוסף הקליטה היינד שירים עם מוזיקאים אחרים בהם פרנק סינטרה, שר (זמרת) ו-UB40. ב-2005 נבחרו כריסי היינד עם הפריטנדרס להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה.
היינד נולדה באקרון שבאוהיו. היא למדה בבית הספר התיכון פיירסטון באקרון, אבל סיפרה שלא התעניינה בלימודים, וגם לא יצאה לרקוד או לדייטים. היא אהבה ללכת להופעות של להקות, ונהגה לנסוע לקליבלנד לראות להקה.
היינד החלה להתעניין בתרבות הנגד ההיפית, במיסטיקה מזרחית ובצמחונות. כשלמדה בבית הספר לאמנות של אוניברסיטת קנט, היא הצטרפה ללהקה בשם "Sat. Sun. Mat." שכללה את מארק מת'רסבאו.
חיים אישיים.