לרוב, קיים בלבול מסוים בין מושג האספקט למושג הזמן הדקדוקי. אך בעוד הזמן מציין את מיקום הפעולה על גבי ציר הזמן (לרוב, ביחס לזמן הדיבור), הרי שהאספקט מתאר את איכות זמן הפעולה והיחס אליו. דוגמה לכך ניתן לראות במשפטים הבאים באנגלית: "I eat", "I am eating", "I have eaten", כולם משתייכים בצורה כזו או אחרת לזמן הווה, אך נבדלים ביניהם בתיאור זמן הפעולה, ומכאן - באספקט. לאספקט צורות רבות, מהן המבטאות פעולה נמשכת, או פעולה הקורית-לעיתים ("מדי שבת אני הולך לבית הכנסת" למרות שהפועל הולך מופיע כאן בזמן הווה, הכוונה היא לפעולה הקורית מדי פעם), ועוד רבות. אך השכיחות שבהן ברוב השפות ובעיקר בסלאביות (ראה להלן) הן צורות הפרפקט (-מושלם) ואימפרפקט (בלתי מושלם) בנוסף לאספקט דורטיבי (ממושך). הפרפקט מתייחס לתוצאת הפעולה המושלמת, כמו במשפטים הבאים בצ'כית וברוסית (בהתאמה):
משמעותו של משפט זה מתייחסת לתוצאה, לאמור, הדלת כעת פתוחה. לעומת זאת האימפרפקט מתייחס לפעולה עצמה שנעשתה, ולא לתוצאתה. כך למשל:
המשפט הזה נבדל מקודמו בכך שהפועל בו הוא בצורת האימפרפקט, וע"כ משמעותו מתייחסת לפעולת הפתיחה ("עסקתי בפתיחת דלת").
דוגמה לאספקט דורטיבי (ממושך)
"המגדל הולך ושוקע"
השימוש באספקט.
ישנן שפות בהן קיימת הבחנה ברורה וחדה בין האספקט לזמן. כך למשל במנדרינית קיימות תוספות ייחודיות לציון פועל מתמשך או מושלם (了, 过), אך לעומת זאת הפעלים אינם נוטים כלל בזמן, והזמן מצוין בלעדית בעזרת ציוני-זמן (אתמול, מחר וכדומה). לעומת זאת, בשפות ההודו-אירופיות (למעט השפות הסלאביות) התאחדה מערכת האספקטים לחלוטין עם מערכת נטיות הזמן והיא מבוטאת בעזרת צורות זמן שונות, או מובנת מההקשר הכללי של המשפט. קיימים גם אספקטים המורים על "הכנה לקראת" פעולה, (האספקט הפרוספקטיבי. "אני הולך לעשות כך-וכך". קיים באנגלית (I am going to do it), בצרפתית (Je vais le faire demain), ובערבית ועברית מדוברות, בהשפעת השפות האירופיות). כמו גם האספקט האינספטיבי המורה על תחילתה של הפעולה (למשל התחילית ek- באספרנטו: Mi ekmanĝas - אני מתחיל לאכול), ועוד רבים.
מיכאל שור
מיכאל שור (25 בדצמבר 1920 - 26 בספטמבר 2011) היה מהנדס ישראלי, כיהן כמנכ"ל התעשייה הצבאית (תע"ש) במשך 17 שנה, זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל.
חייו.
שור נולד באודסה שבברית המועצות ועלה לארץ ישראל ב-1938. הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והשתלב בתעשיית הנשק שלו. לאחר שסיים את לימודי ההנדסה הכימית בטכניון ב-1945, עבד כמהנדס ניסויים בתעשייה הצבאית. לאחר מלחמת העצמאות ניהל את מפעל החומרים ההודפים של תע"ש, על פעולותיו זכה ב-1959 בפרס ביטחון ישראל. בשנות ה-60 ניהל את אגף חומרי הנפץ וחומרי ההדף בתע"ש, אגף שהיווה את הבסיס לחטיבת הטילים והרקטות. בתקופתו פותחו בין השאר פגזי אוויר 20 מ"מ, תותח אוויר-אוויר, פצצות נפל"ם, ופצצות פיצוח המסלולים ששימשו את חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד. ב-1967 מונה לסגן מנהל התעשייה הצבאית ובמקביל המשיך לנהל את חטיבת המפעלים הכימיים והרקטיים. ביולי 1972 מונה למנכ"ל תע"ש, שפעלה בתקופה זו כיחידת סמך של משרד הביטחון, ושימש בתפקיד עד 1989. בשנים 1990 – 1991 היה יו"ר הדירקטוריון, והוביל את שינוי מעמדה לחברה ממשלתית. בתקופתו גדל הייצוא של תע"ש מעשרות מיליוני דולרים לכחצי מיליארד דולר, ופותח תחום הייצור לתעופה האזרחית. לאחר פרישתו זכה ב-1991 בפרס ביטחון ישראל למפעל חיים.
ב-1985 הוענק לו דוקטור כבוד למדעים טכניים מהטכניון לאות תרומתו הייחודית להתפתחות התעשייה הצבאית בשטחי ההנדסה, הניהול והכלכלה, וכהכרה בפועלו למען חיזוק מערכת הביטחון.
נישא לגבריאלה ולשניים 4 ילדים. בנם, אריק שור, היה מנכ"ל "תנובה".
מיכאל שור נפטר ב-2011, בגיל 91, ונקבר בבית העלמין בתל מונד.
הכוחות המזויינים של צ'צ'ניה
דגם רב-קוטבי
הדגם הרב-קוטבי (נקרא גם: הדגם הרב-מוקדי) הוא דגם התפתחות ערים שנוסח בשנת 1945 על ידי שני חוקרים וגאוגרפים אמריקאים בשם צ'נסי האריס ואדוארד אולמן. היה זה ניסיון נוסף לתאר בצורה סכמתית את התפתחות הערים.
קדם להם ״הדגם המעגלי״ שתיאר התפתחות עיר בצורת טבעות קונצנטריות שניסח ארנסט ברג'ס (1925/1929) ו״דגם מגזרי״ של הומר הויט (1939) שנחשבו למודלים הקלסיים של התפתחות עירונית. הדגם המעגלי של ברג'ס בה לתאר תהליך של צמיחת העיר מהמוקד ההיסטורי הראשוני שלה כלפי חוץ - התרחבותה לפי תקופות היסטוריות. תהליך שהוא נכון בהכללה רחבה. הביקורת כנגד הדגם המעגלי, נבעה מההנחה התיאורתית המוטעית שהעיר מתפתחת לכל הכיוונים במידה שווה, לכן נוצרת הצורה המעגלית שטען המודל.
עשור לאחר מכן, ערב מלחמת העולם השנייה פרסם הוייט את המודל השני - כשהוא מביא בחשבון כי לאורך דרכים, נהרות, קווי מסילות ברזל - הערים תתפתחנה מהר יותר, ולכן יתקבל לפי דעתו הדגם שנקרא גזרתי.בניגוד לשני קודמיהם, האריס ואולמן הניחו כי כאשר העיר גדלה, נוצרים בה מרכזי צמיחה חדשים הנוספים למרכז הישן, הוותיק וההיסטורי. הם לא הניחו הנחות של פיזור אחיד במרחב של האוכלוסייה והמשאבים, ולא הניחו שהנוף הוא אחיד ומישורי כמו שהניח ברג'ס. מכאן הם הגיעו למסקנה כי העיר המתפתחת יוצרת מבנה רב-מוקדי.
כאמור זהו שינוי מהותי לעומת המודלים הקודמים שגרסו קיום של מרכז עירוני יחיד, תופעה שהייתה נכונה בערים קטנות ובשלבים ההיסטוריים שלפני המהפכה התעשייתית והתחבורתית.
מלבד ההכרה בהתפתחות מוקדים נוספים, המודל של האריס ואולמן שחרר את האילוץ הגאומטרי של המודלים הקודמים כמו הדגם המעגלי. שחרור האילוץ הגאומטרי מהמודל איפשר להתאים אותו למספר רב יותר של ערים, ובכך לקרב את הרעיון התאורתי שבהם למציאות ההיסטורית והגאוגרפית.
בנוסף לכך, הדגם הרב-מוקדי, ניסה להסביר גם את מיקום האוכלוסייה על פי מצבה הסוציו-כלכלי, בהקשר להתפתחות העיר וערך הקרקע ככל שמתרחקים מהמרכז. בהנחה שהמרכז העירוני הראשי (מע״ר) מהווה את המרכז ההיסטורי של העיר, נמצא סביבו רבעים של מגורי עוני הקשורים לבנייה הישנה ולהגירת האוכלוסייה העשירה החוצה לאזורים החדשים, תוך השענות על אמצעי התחבורה המודרניים - כרכבת, מכונית או רכבות תחתית.
בנוסף לכך, המודל הרב-מוקדי, לא תייג את המרכזים הנוספים כמע״ר, והם יכולים להיות מבחינת המודל מרכזי תעשייה, תיירות, תרבות, אוניברסיטאות וכדומה. לכל אלה המכנה המשותף הוא היותם מרכזי צמיחה שסביבם יתרכזו תפקודים כלכליים ואזורי מגורים.
כמובן שהאריס ואולמן, חוו את המהפכה העירונית שהתרחשה בעקבות המכונית בנוסף למהפכה שהביאו מסילות הברזל עם התפתחות העיר מהמחצית השנייה של המאה ה-19. הם הכירו את התפתחות העיר שיקגו, וראו את צמיחתה לאורך נתיבי התחבורה היבשתית והימית, ואת התיעוש הכבד שעברה וגזרו ממנה את המודל הכללי שניסחו. ייתכן והתמחותו של אולמן בגאוגרפיה של תחבורה הגבירה את תשומת ליבם לחשיבותה בהתפתחות העיר.
מבחינת ההיסטוריה של הגאוגרפיה, המודל של האריס ואולמן, נוסח כמה שנים בלבד, לפני שהתרחשה המהפכה הכמותית, שהעבירה את שיטות החקירה בגאוגרפיה מהכיוון התאורי כפי שנעשה במודלים אלה, לכיוון אנליטי פוזיטיביסטי - אולמן היה אחד החלוצים והמחוללים של מהפכה זו.
נשיאי צ'צ'ניה
פאליו
הפאליו של סיינה (באיטלקית: Palio di Siena) הוא מרוץ סוסים מסורתי המתרחש בעיר מאז תקופת הרנסאנס. הפאליו מתקיים פעמיים בשנה, ב-2 ביולי וב-16 באוגוסט בעיר סיינה באיטליה. במרוץ משתתפים 10 סוסים ופרשים המייצגים 10 מתוך 17 הרבעים ההיסטוריים של העיר. המרוץ של יולי מוקדש למדונה מפרונזאנו, והמרוץ של אוגוסט מוקדש לחג עליית מרים השמימה. המרוץ שמתקיים מסביב לכיכר ההיסטורית של העיר סיינה בפיאצה דל קמפו, הפך לאטרקציה תיירותית ראשונה במעלה בעיר.
היסטוריה.
המרוץ הראשון של חודש יולי התקיים ב-1656. ב-1707 נוסף המרוץ של אוגוסט. בשנת 1729 נקבעו הגבולות הרשמיים והמוסכמים של הרבעים השונים בעיר סיינה שמשתתפים במרוצים. באותה שנה אף נקבעה התקנה שרק 10 רבעים ישתתפו בכל מרוץ. במרוץ הבא אחריו ישתתפו 7 הרבעים שלא השתתפו קודם לכן ועוד 3 רבעים שנבחרים באמצעות הגרלה. כל אחד מ-17 הרבעים מיוצג באמצעות סמל, דגל, מדים של הפרש וכן מוזיאון המוקדש להישגי הרובע במהלך המרוצים השונים.
כללים.
למרוץ כללים נוקשים ביותר – הפרשים רוכבים על הסוסים ללא אוכף, המרוץ מקיף שלוש פעמים את הכיכר ונמשך כ-90 שניות בממוצע. במרוצים הסוסים חשובים יותר מן הפרשים, ולפיכך הסוס יכול לזכות במקום הראשון במרוץ גם אם רוכבו נפל במהלך המרוץ. יתירה מכך, מעדיפים סוס מנצח נטול רוכב, כך נחסך סכום הפרס.
בנוסף לשני המרוצים בחודשים יולי ואוגוסט יכולה עירית סיינה להחליט לקיים מרוץ נוסף שלא מן המניין כדי לציין אירוע מיוחד. המרוץ המיוחד יכול להתקיים במהלך החודשים מאי ועד לספטמבר. ב-1969 התקיים מרוץ מיוחד לציון הנחיתה על הירח ובשנת 2000 התקיים מרוץ מיוחד נוסף לציון המילניום.
כחודש לפני כל מרוץ בוחרים ראשי עשרת הרבעים של סיינה שמשתתפים בו את הפרשים. הסוסים שישתתפו במרוץ נבחרים באמצעות הגרלה. לפרש יש אפשרות במהלך המרוץ להשתמש בשוט לא רק כנגד הסוס שבו הוא רוכב אלא גם כנגד פרש יריב וכנגד סוס של רובע אחר. השימוש בשוט גורר אחריו ביקורת רבה מצד ארגוני זכויות בעלי החיים באיטליה.
הסוס המנצח במרוץ הוא הסוס שמגיע ראשון לקו הסיום. הסוס המפסיד הוא הסוס שמגיע שני, ולא הסוס האחרון.
הרובע שסוסו הוכרז כמנצח זוכה בדגל עשוי משי (מכונה באיטלקית PALIO) שצויר במיוחד על ידי אומן בן העיר סיינה. הרובע המנצח מחזיק בדגל במוזיאון המיוחד שנמצא בכל רובע ורובע.