מערכת אספקת המים למבצר, השוכן למעלה מ-360 מטר מעל פני הסביבה, התגלתה במסגרת סקר כולל של מבצרי יריחו שערכו זאב משל מאוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דוד עמית. בסקר שנערך בשנת תשל"ב (1972), נמצאו שרידים של אמת מים. אמה זו הובילה אל תשעה בורות חצובים במדרון המצוקי לעבר בקעת יריחו. הנזירים הביזנטיים שיקמו חלק מהאמה לשימושם. כתובת יוונית משנת 1898 נמצאה על-יד אחד הבורות.
עדות (פירושונים)
Shark bay
מאורו ראמוס דה אוליביירה
זוזימו אלאבס קלאזאס
קדימה תריץ אחורה
הילדרלדו לואיס בליני
אדבלדו איזידו נטו
שאמיל
קרלוס אלברטו טורס
חג'ה (נפת קלקיליה)
חָגֶ'ה (בערבית: حجة) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה. בסוף 2006 היו בכפר 2,529 תושבים. בכפר מצויות משפחות אחדות, צאצאים למשפחות שומרוניות שהתאסלמו, ושמותיהם נרשמו בפנקס המתאסלמים שנוהל בידי מנהלת המחוז בתקופה הממלוכית בשכם, הכפר נמצא כ-420 מטר מעל פני הים, ושוכן על כביש 5506, שיוצא מכביש 55 באל פנדק לכיוון צפון, כ־13 ק"מ ממערב לשכם (נבלוס), וכ-18 ק"מ דרומית לטול כרם.
מקור השם.
בעבר היו שזיהו את היישוב עם חגלה, ישוב המוזכר ב"חרסי שומרון" (על שם חגלה אחת מבנות צלפחד) ממנו היו מביאים יין ושמן כמס לבית המלוכה שם. אולם לאור המשך המחקר וניתוח תמונת תפרוסת הנחלות בהתאם ליישובים הנזכרים בחרסי שומרון וההתפרסות שלהם, הצעת זיהוי זאת נמצאת בספק, שכן הכפר יושב בתחום התפרסות היישובים שבנחלת אביעזר (אשר משתמר בכפר בזריה צפונית לחג'ה)
בתקופת בית שני נודע הכפר בשם "בית חגי", ולאחר מכן נקרא בשם "קריית חגה". הכפר יושב בידי שומרונים החל מהתקופה ההלניסטית וכנראה עד ראשית התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. כך גם מופיע שם הכפר ברשימת התעודות הממלוכיות והעות'מאניות, וכן בסקר ה- PEF מכונה הכפר בשם "קריית חג'ה"
השומרונים בחג'ה.
בכתובת ארמית, שנמצאה בחפירות הר גריזים חרותה הכתובת 'אשר הקריב חגי בן קימי מן כפר חגי' הוא קריית חגה (כפר חג'ה של ימינו)
קריית חגה, נקרא כיום חג'ה, היה יישוב שומרוני חשוב שבו נולד בבא רבה, מנהיג בולט של עדת השומרונים במאה ה-4, שעל-פי המקורות השומרוניים בנה בכפר בית כנסת. הכרוניקה השומרונית מספרת על הקמתם של שמונה בתי כנסת על ידי בבא רבה במספר יישובים באזור וביניהם בכפר חג'ה.
במקור שומרוני אחר, ספר ה'תולידה' המתאר את תולדות השומרונים מימות יהושע בן-נון, מוזכר אדם ששמו 'גבר בן כרמי מקרית חגה' (ארליך, תשמ"ה, עמ' 174).
מקורם של תושבי חג'ה כיום הוא ממצרים, מתימן וגם מיפו, והם חיים במספר חמולות, ובהן באטא־חאמד, בצאלאת, טובס, מצאלחה, נופל, תעיון, פרחאת ואחרות. לצד אלו, מתגוררת בכפר חמולה הידועה בשם "אל-ציפי". למוסלמים תושבי הכפר היום ידוע שחמולה זו מקורה במשפחה שומרונית בשם ציפור המטרי שהתאסלמה ככל הנראה בימי הביניים.
פעילות טרור בחג'ה.
ב-27 ביולי 2006 הגיע ד"ר דניאל יעקבי לתקן את רכבו במוסך של אחמד טיון בחג'ה, ונרצח בעת ההמתנה על ידי אחיו של בעל המוסך, טיון טיון, שניהם תושבי הכפר. הרוצח ואחיו הכניסו את גופת הנרצח לרכב והציתו אותו. לאחר כשלוש שנים השב"כ פענח את הרצח.
כוחות הנדסה של אוגדת איו"ש בשיתוף עם לוחמי משמר הגבול והמנהל האזרחי הרסו ביוני 2016 את בית המחבל בשאר מצאלחה שבחג'ה.
כינוס
גנאדי ינאייב
גנאדי איוואנוביץ' ינאייב (ברוסית: Геннадий Иванович Янаев; ) היה פוליטיקאי רוסי, קומוניסט, שמרני דוקטרינרי, שעמד בשנת 1991 בראש הפיכת ינאייב (הפוטש של אוגוסט) להפלת שלטונו של מיכאיל גורבאצ'וב.
ביוגרפיה.
גנאדי ינאייב היה פעיל בתנועת הנוער הקומוניסטי ה"קומסומול" ומזכיר המועצה של תנועות הנוער הסובייטיות בשנים 1963–1970.
בשנים 1986–1990 כיהן כיושב-ראש של האיגודים המקצועיים הסובייטים.
בין החודשים ינואר ליולי 1991 כיהן כחבר הפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית.
בין דצמבר 1990 לאוגוסט 1991 שימש כסגן נשיא ברית המועצות.
באוגוסט 1991 עמד בראש הפיכת ינאייב – הפיכה שביצעו החוגים הקומוניסטים השמרנים, שנועדה להדיח את שליט ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב בשל הרפורמות הליברליות שהנהיג במדיניות הגלאסנוסט ("פתיחות") והפרסטרויקה ("בנייה מחדש") שלו ובשל ניסיונו להגיע לברית פדרלית חדשה, שבה תהיינה המדינות עצמאיות, אבל לברית יישארו נשיא, צבא משותף ומדיניות חוץ משותפת. ההסכם היה אמור להיחתם ב-20 באוגוסט 1991, אולם ב-19 באוגוסט הדיחו ינאייב וחבריו הקושרים את מיכאיל גורבאצ'וב. ינאייב עמד בראש הגוף שהקימו הקושרים שנקרא "ועדת החירום הלאומית" ומונה על ידם כנשיא בפועל של ברית המועצות. ההפיכה ארכה שלושה ימים בלבד, ונכשלה עקב התנגדות עממית שבראשה עמד בוריס ילצין.
ינאייב הועמד לדין על חלקו בקשר ונדון למאסר ממושך, אולם לאחר פירוק ברית המועצות זכה ב-1994 לחנינה מידי הפרלמנט הרוסי, הדומה. בערוב ימיו עסק ינאייב בייעוץ לגמלאים ולבעלי מוגבלויות.
ב-20 בספטמבר 2010 אושפז ינאייב במצב קשה, ואובחן אצלו סרטן ריאות במצב מתקדם. טיפולי הכימותרפיה כשלו וינאייב נפטר לאחר ארבעה ימים, ב-24 בספטמבר.
לאקים
הלאקים (בלאקית: лак, ברוסית: лакцы) הם עם קווקזי המונה (בשנת 2002) כ-156,500 נפש בפדרציה הרוסית, מהם כ-140,000 חיים בדאגסטן. כ-110,000 מן הלאקים חיים בערים, במיוחד בבירה הדאגסטנית מחצ'קלה והיתר בכפרים. כן ישנו מיעוט לאקי קטן (הנתונים נכונים לשנת 1989) באוזבקיסטן (כ-2,800 נפש), טג'יקיסטן (כ-2,400 נפש), אזרבייג'ן (כ-1,800 נפש), קזחסטן (כ-1,200 נפש) אוקראינה (כ-1,000 נפש) ומספר מאות לאקים המתגוררים בטורקיה.
הלאקים שייכים לקבוצת העמים הצפון מזרח קווקזים אליהם שייכים גם האווארים, הדרגינים והלזגינים כמו גם עמים נוספים בדאגסטן. מולדתם של הלאקים היא אזורי ההרים של דאגסטן. בשנת 1944 הגלה סטלין את הצ'צ'נים מאזור המישור, ורבים מן הלאקים הועברו לשם בכפייה. בו זמנית נהרסו בתיהם וכפריהם נמחקו כליל.
בשפה הלאקית לפחות 7 ניבים מקומיים. השפה הלאקית הסיפרותית היא מהעתיקות בדאגסטאן. הלאקים אימצו את הכתב הערבי במהלך המאה ה-15. בשנת 1928 נעשה ניסיון לאמץ את הכתב הלטיני ומ-1938 נכתבת השפה הלאקית בכתב קירילי. רוב הלאקים דוברי רוסית כשפה שנייה. דתם של הלאקים היא האסלאם הסוני.
הלאקים נזכרים כבר במאה החמישית לפני הספירה כאחד מהעמים המאכלסים את אלבניה הקווקזית, נחשבים כאחד העמים העתיקים באזור קווקז. עיר בירתם של הלאקים, קומוך, ידועה כאחת מהערים העתיקות ביותר באזור דאגסטאן. הלאקים ידועים גם בעקבות התנגדותם לכיבוש האירני במחצית הראשונה של המאה ה-18. במלחמת העולם השנייה נלחמו לאקים רבים בצבא ברית המועצות, 6 מתוכם זכו בתואר גיבור ברית המועצות.
משה רודולף בלוך
משה רודולף בלוך (2 באוגוסט 1902–1985) היה מדען וממציא ישראלי.
ביוגרפיה.
בלוך נולד באוסיג שבצ'כוסלובקיה, ולמד באוניברסיטאות פראג ולייפציג. בהיותו בן 24, הוסמך לדוקטור באוניברסיטת ברן. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "טווח הספיגה של תרכובות של סוגי קרקע נדירים". בשנים 1929–1933 הוא עבד בבית הספר הטכני הגבוה קרלסרוהה. תחילה עבד שם כעוזר מחקר, ולאחר זמן קצר, כראש המחלקה למטלוגרפיה ולספקטרוגרפיית הרנטגן. באותה תקופה, החל בלוך לחקור את התגבשות יודיד הכסף, וערך ניסויים במניעת התקררות יתר של מים.
בעקבות עליית המשטר הנאצי לשלטון, עזב בלוך להולנד ולאנגליה והמשיך במחקריו בתחום טכנולוגיית הקירור. בשנת 1936, הוא נפגש עם מהנדס מפעלי ים המלח, נובומייסקי, והוזמן על ידו להתמנות לחוקר ראשי במפעלים, ולהצטרף למתכנני מפעל האשלג שיועד לקום באותה עת. בלוך נענה בחיוב להצעה, וכיהן בתפקיד עד פרישתו לגמלאות, בשנת 1973. בשנים אלו, פותחו על ידו אמצעים להגברת הייצור ולחקר אשלג, ברום, מלח בישול וחומרים אחרים. נוסף על כך, החל משנות השישים, החל בלוך לעסוק בחקר ים המלח עצמו - בהשפעת האטמוספירה על האזור, בהשפעת האזור על ההתיישבות ובבעיות אי מליחות באופן כללי.
בלוך שימש גם כיועץ לחברות ברחבי העולם בתהליכי ייצור הנוגעים לשימוש במי מלח ובאוסמוזה. בשנות החמישים, נרשם על ידו פטנט להקמת בריכות סולריות לייצור חשמל על ידי הדחקת מוליכי חום במאגרי אנרגיית שמש. מערכת נוספת לשימוש באנרגיות חלופיות נגעה לשימוש בשיפוע גז כבד לצרכים תעשייתיים.
בשנות עבודתו האחרונות, חקר בלוך את תהליך היווצרות הנפט, ופעל להקמת פרויקט מלאכותי לייצור נפט בלגונות המכילות לופיטים ואצות עשירות בחלבון. ניסוייו אלו נערכו במשותף עם בן ציון גינסברג, והביאו לתפוקות גבוהות של נפט.
לאחר פרישתו לגמלאות, היה בלוך עמית מחקר במכון מקס פלאנק בהיידלברג, ושהה בו כשישה חודשים מדי שנה, בהם הקדיש את זמנו לחקר תופעות קוסמיות דוגמת השפעות כוכבי שביט, וכן לייצור מלאכותי של מטאוריטים מברזל. בישראל, הוקדשו מחקריו להמשך חקר ים המלח, ובלוך נמנה בין מייסדי המכון לחקר הנגב ואוניברסיטת באר שבע.
בשנת 1966 זכה בפרס ויצמן ובפרס ישראל למדעי החיים לשנת 1966. בשנת 1969 היה לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במכון ויצמן למדע הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ובאוניברסיטת בן-גוריון היה עמית כבוד.
בנו של בלוך, הוא מהנדס הכימיה דוד בלוך, (1940), הנשוי לשחקנית מירי פביאן.
פדרו מיגל כריירו רסנדס
משה בראדערזאן
רודולף משה בלוך
שבת שלום
ויקימאניה
Embrair
ג'ון ג'ורג טרי
ת'יאו ג'יימס וולקוט
כריסטיאנו רונאלדו דוס סאנטוס אביירו
לואיס קרלוס אלמיידה דה קוניה
נונו ריקרדו אוליביירה ריבריו
באפלו (עיר)
הקרב על סאיפאן