באוקטובר 2001, אצרה גליה מקבץ של 5 תערוכות יחידה בשם 'גבולי', בר אור אצרה את התערוכות של ורד נחמני, אחלאם שיבלי, אריאן ליטמן כהן ויעל אלבוים, וחיים מאור אצר את תערוכתה של מרים ברוק-כהן.
בשנת 2008 אצרה בר אור יחד עם גדעון עפרת את תערוכת העשור הראשון 1948–1958, שבה הוצגו בין השאר יצירות של שמי, פייגין, דנציגר, תומרקין, ארוך, מאירוביץ, כהנא, לואיזאדא, נתון, אברמוביץ וזריצקי. האוצרים השתדלו להכניס לתערוכה גם יצירות של אמניות ' שהיו שם ולא זכו למספיק מודעות ציבורית כמזוהות עם התקופה - כי תקופה בדרך-כלל מזוהה לפי קבוצות דומיננטיות שמתקשרות למשהו חברתי או פוליטי.' וכמו שממשיכה בר אור בדבריה הנשים האמניות 'עבדו כיחידות וזו הזדמנות לראות אם העבודה שלהן טרייה ורלוונטית'. בין היתר, הוצגו בתערוכה עבודות של האמנית חגית לאלו, שנשכחה עם השנים.
מרכז האמנות "פירמידה" בחיפה.
בשלהי 2017 התמנתה למנהלת ואוצרת ראשית של פירמידה, מרכז לאמנות עכשווית בשכונת ואדי סאליב בחיפה. מינויה והפעילות האינטר-דיסיפלינרית אשר יזמה ברחבי השכונה בשיתוף פעולה עם יוצרים, תושבי השכונה וקבוצות מקומיים – הפיחו רוח ותקווה בשכונה ובקהילת התרבות החיפאית, למודות הפוליטיקה המורכבת וההזנחה, ומיצבו במהרה את הפירמידה כמרכז תרבות חדשני וחשוב גם ברמה הארצית.
ביולי 2018 נפתח אשכול תערוכות 'רציף פירמידה:מנמל חיפה לוואדי סאליב'.
בינואר 2019, בעקבות חילופי השלטון המקומי בחיפה תחת ראשת העיר החדשה עינת קליש-רותם ומינויו של הרב דב חיון לממונה על התרבות בעיר, החלו להתפרסם ידיעות על שינוי פתאומי של ייעוד הפירמידה ואי חידוש החוזה עם בר אור. הידיעות הציתו במהרה התגייסות ומחאה יוצאות דופן של כלל קהילת התרבות בחיפה ובארץ כנגד הפיטורים השרירותיים של בר אור וכנגד הפגיעה הקשה בתהליכי העומק המשמעותיים שהחלה.
המחאה אשר דרשה את המשך ופיתוח פעילותה של בר אור בפירמידה ובחיפה בכלל – הביאה את העירייה להכריז כי בקרוב יפורסם מכרז לתפקיד אוצרת שירכז את ששת המוזיאונים בעיר, ועל החתמתה של בר אור על חוזה חדש לשם המשך הובלת "באוהאוס חברתי" – האירוע הרב התחומי אשר פיתחה במיוחד למרחב שבין הדר לשוק תלפיות, שהיה צפוי להתקיים ביוני 2019.
באוהאוס חברתי.
בין 28 ל־30 בנובמבר 2019, התקיימו בחיפה סדרת אירועים ותערוכות שבהם הקהל הוזמן לבקר בשפע בניינים בסגנון הבאוהאוס בשכונת הדר בחיפה בין שוק תלפיות לבנין הטכניון הישן. בקטלוג כותבת בר אור "אירועי "באוהאוס חברתי" מתקיימים בלב הציבורי הפועם של הדר הכרמל של אותם ימים – מרחב הטכניון וכן, מרחב בית הפועלים והאמפיתיאטרון, בואכה שוק תלפיות. רבים מהמבנים נמכרו, המתחמים חוצים אוכלוסיות ומרקמי-חיים הנמצאים בתהליכי שינוי מואץ והאירוע כולו מהווה הזדמנות להיכרות ולמפגש שהוא גם נקודת מוצא לפעולה עתידית. ׳באוהאוס חברתי׳ מזמין את קהליו להתרשם מהאתרים המרתקים, אך גם לחוש מה רוחש מתחת לקרקע: להתוודע לנראה ולסמוי, לפתוח ולחסום, במקומות שהיו ליבת המשמעות של חיפה ושל המדינה כולה".
מבחר תערוכות וספרים נלווים.
בשנת 1991 אצרה גייל וימר יחד עם בר אור את התערוכה 'הסיב באמנות הפולנית בת-זמננו' שהציג לצבור הישראלי בפעם הראשונה תערוכה מוזיאלית בנושא הסיבים. בין האמנים:
מגדלנה אבקאנוביץ, אננה גבל [ Anna Goebel] ועוד אמנים רבים. לתערוכה נלווה קטלוג בעברית ובאנגלית עם מבוא רחב יריעה שכתבה גליה בר אור.
בשנת 2002, אצרה גליה תערוכה של מרדכי גומפל שהתקימה במקביל במשכן בעין חרוד, בבית האמנים בירושלים ובעיר הולדת למנו שבגרמניה. כמו כן השתתפה גליה בהעברת ציור קיר של גומפל ממלון שולמית בחיפה שעמד בפני הריסה, אל אוסף המשכן.
בשנת 2004 אצרה בר אור את 'וידאו זון 2 ' של יהודית מצקל במוזיאון הרצליה.
בשנת 2007 אצרה וכתבה גליה את 'מיכאל דרוקס-מסעות בדרוקסלנד', הספר יצא בעברית ובאנגלית.
באוקטובר 2015, אצרה גליה תערוכה יחד עם האדריכל צבי אפרת בבית תרבויות העולם (HKW) בברלין את התערוכה "Communal by Commune. The Perpetually Negotiable Dwelling".
בשנת 2017, השתתפה בטקסט ובאצירת תערוכת דוד פרלוב בדוקומנטה ה-14 בקאסל גרמניה ואתונה יוון.
השתתפה בטקסט ובסיוע בתערוכה "Postwar: Art Between the Pacific and the Atlantic, 1945–1965", אשר הוצגה במשכן לאמנות במינכן בין 14 באוקטובר 2016 ל־26 במרץ 2017.
בשנת 2018 אצרה גליה במוזיאון תל אביב את 'אברהם אופק:גוף, עבודה'. תערוכה במבט רטרוספקיבי.
ביולי 2020, אצרה גליה את תערוכת היחיד של מיכאל קובנר ' מראות כפולי אפיק'. מגפת הקורונה העבירה חלק מהשיחות לסרטונים שפורסמו במרשתת.
העיר בוורוד
העיר בוורוד הוא ירחון ישראלי בהוצאת רשת שוקן המיועד לקהילת הלהט"ב שיצא בישראל כחינמון בין 2008 ל-2010.
היסטוריה.
רקע.
"העיר בוורוד" היה גלגולו של העיתון "הזמן הוורוד" שנוסד בשנת 1996 ונסגר בפברואר 2008 לאחר שנקלע לקשיים כלכליים. לאחר סגירתו של הזמן הוורוד נרקם שיתוף פעולה בין רשת שוקן לאגודת הלהט"ב שנועד להמשיך את הוצאת העיתון, ועורר ביקורות בציבור. במסגרת המיתוג המחודש של מקומוני הרשת שונה שם העיתון ל"העיר בוורוד" והוא הופץ בפורמט זהה לשאר מקומוני "העיר" של רשת שוקן.
פעילותו.
העיתון הציג סקירה חדשותית של אירועים ונושאים הקשורים ללהט"ב מישראל ומהעולם, כתבות פנאי ולייף סטייל, תיירות, אופנה, פנאי וכלכלה, וכן טורי דעה של דמויות בולטות מתוך הקהילה ומחוצה לה. כתבות המגזין של העיתון סיקרו נושאים חברתיים שונים, וגיליון מיוחד הוקדש לאירוע הרצח בברנוער.
במהלך השנתיים בהן יצא נערך העיתון על ידי מיה מנע. במאי 2010, חמישה חודשים לפני סגירתו, הושק העיתון מחדש במסגרת אירועי הגאווה 2010, ואף הפורמט שלו שונה לגודל קטן יותר ולדפי כרומו. לאחר השינויים יצאו ארבעה גיליונות והושק שירות להפצה חינמית של העיתון לבתי מנויים. באוקטובר 2010 הודיעה רשת שוקן על סגירת העיתון.
לוחמת מחשוב
דוקטור ווטסון
דוקטור ג'ון ה. ווטסון (באנגלית: Dr. John H. Watson) הוא הדמות המשנית העיקרית בספרי שרלוק הולמס, שכתב סר ארתור קונן דויל. ווטסון הוא רופא. בספרים, רוב הפעמים ווטסון הוא מספר הסיפור.
ביוגרפיה דמיונית.
ווטסון היה קצין ורופא בצבא הבריטי. הוא עבר הכשרה כלוחם וקצין ושירת בחיל הרגלים ברגימנט הרובאים המלכותי של נורת'אמברלנד. הוא לחם באפגניסטן במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. ב-27 ביולי שנת 1880, בעת שסופח לרגימנט חיל רגלים אחר, רגימנט ברקשייר המלכותי, נפצע ווטסון בקרב מייוונד, ועדיין יש בגופו קליע שלא הוצא.
בשנת 1887 נשא ווטסון לאישה את מרי מורסטן, ושכר לעצמו מרפאה יחד עם רופא נוסף. בעקבות כך פחתה תדירות מפגשיו עם הולמס והרפתקאותיו עמו, למרות שהוא הקפיד לבוא לבקר את הולמס מדי פעם. בהמשך, ככל הנראה בתקופת 'מותו' של שרלוק הולמס, מתאלמן ווטסון, והוא התייחס לכך בעקיפין: "באיזשהו אופן כבר נודע לו על השכול שפקד אותי, ואת השתתפותו בצערי הביע בהתנהגותו יותר מאשר בדבריו."
היכרות עם הולמס.
בספר הראשון בסדרה, "חקירה בשני", מכיר ווטסון את שרלוק הולמס דרך מכר משותף. ווטסון מגלה התעניינות בתחומי עבודתו של הולמס ובשל היותו רווק, מחליט לשכור יחד עם הולמס חדרי מגורים ברחוב בייקר 221 ב', ושם הם גרו בשותפות עד לנישואיו של ווטסון.
ספרי הפרשיות.
ווטסון מעלה על הכתב עשרות פרשיות שחקר שרלוק הולמס, ומוציא אותם לאור בתור קובצי סיפורים קטנים. לא תמיד מרשה הולמס לווטסון לפרסם סיפור. למשל, כשעסק בפרשיית בית המלוכה ההולנדי, הולמס לא הרשה לו לכתוב דבר על המעשה, ויתרה מכך גם לא גילה לו על כך דבר.
ב"בעיה הסופית", הסיפור בו לכאורה "מת" שרלוק הולמס, משאיר הולמס לווטסון מכתב, בו הוא אוסר עליו לפרסם פרטים על אופן "מותו", ומנחה אותו כיצד להרשיע את הפושע שעמו הוא מתעמת, פרופסור מוריארטי. ווטסון מגדיר את הולמס כ"אדם המצוין והחכם ביותר שהכרתי מעודי". לפי הסיפור נראה שבינו לבין הבלש ישנה חברות עמוקה מאוד, ושניהם מעריכים מאוד איש את רעהו.
אזכורים בספרות.
סופרים ויוצרים רבים שאבו השראה מדמותו של שרלוק הולמס והעזר כנגדו ד"ר ג'ון ווטסון. הסופר ג'ון לה קארה, למשל, העיד כי את ההשראה לדמותם של גיבורו ג'ורג' סמיילי ושותפו פיטר גוילאם שאב מגיבוריו של קונאן דויל.
לוחמת סייבר
חזקת הגוף
חזקת הגוף היא מונח הלכתי המתאר חזקה הקובעת כי במקרה ובו יש ספק במצבו הפיזי של גוף, יש להניח כי המצב הבסיסי לא השתנה, וזאת כל זמן שלא הוכח אחרת. חזקה זו נחשבת חזקה ומשפיעה במצב של עימות מול חזקות אחרות. דוגמה לכלל זה היא ההנחה שגוף האדם נותר שלם ללא מומים גופנים כפי שנולד, ועל כן אנו מניחים שמום גופני שהתגלה כעת, נוצר מינימום זמן קודם לגילויו, היות שהמצב היסודי וברירת המחדל של הגוף הוא שהגוף נולד שלם ללא מומים.
חזקה זו היא חלק מחזקה מעיקרא, חזקה שמשמעה שהמצב המסופק בהווה נשאר כפי שהיה ידוע בעבר, החזקה הידועה והמשפיעה ביותר מבין החזקות השונות.
עליונות כלפי חזקות אחרות.