המסורת הנוגעת לחדית' זה מגיעה ממקורות שונים אל פאטמה, בתו של מוחמד. הנרטיב שהיא מעבירה מספר שפעם אחת, כשביקר אביה בביתה, כשהוא סובל מחום גבוה ולא נמצא במיטבו, הוא ביקש ממנה שהיא תביא לו גלימה וכן שתכסה אותו מסביב באותה גלימה, שמקורה הוא מתימן. מאוחר יותר, הצטרפו אליו והתכסו תחת אותה הגלימה, נכדיו של מוחמד, חסן וחוסיין, בניו של חתנו ובן דודו של הנביא, עלי בן אבי טאלב, כאשר אף הוא מצטרף ומתכסה תחת הגלימה. בסופו של עניין, פאטמה ביקשה אף היא רשות להתכסות בגלימה. כאשר כל החמישה מתכנסים תחת הגלימה, מוחמד הקריא את פסוק מס' 33 מתוך סורת המחנות (סורת אל-אחזאב, ערבית: الأحزاب), המצויה בקוראן, לאלו אשר תחת גלימתו, שכל החמישה הם הבחירים, תוך שהוא מצהיר בנוסף לכך, שהוא חפץ מאללה לשמור מאיתנו, אנשי הגלימה, את כל הטומאות, הרחק מהישג יד. לאחר כל זאת, מוחמד התפלל לאללה שיכריז שכל החמישה הם אנשי הבית ולהרחיק מהם את כל הטומאות (نَجاسَت; תעתיק בעברית: נג'אסאת). מיד אחרי תחינה זו, אללה שלח מיד את המלאך גבריאל כדי שיגלה למוחמד שכל החמישה שמתחת לגלימה הם היקרים והקרובים ביותר לאללה ושהם הטהורים שבטהורים (ערבית: طاهر; תעתיק בעברית: טאהיר), ללא שום עקבות של טומאה כלשהי.
היישום הפוליטי של השקפה זו.
חדית' הגלימה ופסוק ההיטהרות שימשו בזמנים שונים את אנשי הבית כדי להביע ולחזק את אמונתם בזכות ההנהגה הרוחנית והפוליטית על הקהילה המוסלמית. לדוגמה, במהלך כינוס הועידה שנועדה לבחור את הח'ליף הבא לאחר מותו של עומר בן אל-ח'טאב, בשנת 644, עלי העלה את הטיעון הבא: כשהם השיבו בשלילה הוא המשיך: .
ההשקפה הסונית.
כמה מלומדים סונים מעירים ש"פסוק ההיטהרות" נגלה לחמישה אנשים: מוחמד, עלי, פאטמה, חסן וחוסיין. אחרים מדגישים ש"פסוק ההיטהרות" לא יכול להתייחס ליכולתם של האימאמים לאלטעות, מפני שההקשר שבו הפסוק הנ"ל מופיע מתייחס לנשותיו של מוחמד ומחייב שיש להתייחס אף אליהן או שלכל הפחות לא ניתן להוציא אותן מהקטגוריה (כלומר יש להכליל אותן במסגרת אנשי הגלימה ואנשי הבית), אליה הפסוק מתייחס. אם הפסוק היה מרמז על אלטעות, אז לפיכך גם נשותיו של מוחמד היו בעלות יכולת לאלטעות, אמונה בה המלומדים הסונים לא מחזיקים. המלומדים השיעים, לעומת זאת, אכן מאמינים ביכולת לאלטעות של מוחמד. חכם הדת וההלכה המוסלמי הסוני, אבן כת'יר, בחיבורו תפסיר איבן כת'יר, מדבר על פסוק ההיטהרות ש.
ורנר קולמאייר
ורנר קולמאייר (בגרמנית: Werner Kohlmeyer; 19 באפריל 1924 בקייזרסלאוטרן, רפובליקת ויימאר – 26 במרץ 1974 במיינץ-מומבאץ', מערב גרמניה) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. הוא שיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן וזכה עם גרמניה המערבית במונדיאל 1954.
ביוגרפיה.
קולמאייר נולד ב-19 באפריל 1924 בקייזרסלאוטרן שבגרמניה. הוא היה חלק מגרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1954. בסך הכל שיחק 22 משחקים עבורה. בגמר מונדיאל 1954 עצר קולמאייר בעיטה מקו השער שבעט זולטן צ'יבור, וגרמניה המערבית ניצחה 2–3 בסיום. בקריירת המועדונים שיחק בקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן בין השנים 1941–1957. בקריירה שלו שיחק בעמדת המגן השמאלי.
עם פ.צ. קייזרסלאוטרן קולמאייר זכה באליפות גרמניה בשנים 1951 ו-1953. באחד ממשחקיו האחרונים עבור גרמניה המערבית, קולמאייר התמודד עם סטנלי מתיוס בוומבלי ב-1 בדצמבר 1954, במשחק ידידות בינלאומי בין אנגליה למערב גרמניה. בעוד שלא היה יכול היה לעצור את מתיוס, קולמאייר היה גאה בכך שהוא מעולם לא איבד את קור רוחו בכך שלא ביצע אפילו עבירה אחת עליו. גישה זו של הגינות העריך מאמן גרמניה, זפ הרברגר, כמו גם את הביטחון והאמינות ההגנתית של קולמאייר.
קולמאייר נשאר בפ.צ. קייזרסלאוטרן עד שנת 1957. לאחר פרישתו סבל מניתוק משלושת ילדיו עקב גירושין וכן מאלכוהוליזם ועוני. הוא חי ברווחה זמן מה, לפני שלקח עבודה כשוער עבור מו"ל בעיתון במיינץ. לבסוף נפטר קולמאייר ב-26 במרץ 1974 בגיל 49.
יש בי עוד כוח
יש בי עוד כוח הוא פזמון עברי אשר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל, הופק על ידי רייכל בשיתוף עם גלעד שמואלי ובוצע על ידי דין דין אביב. השיר יצא לאור בפברואר 2005 כסינגל השני מתוך האלבום השני של הפרויקט של עידן רייכל, "ממעמקים".
רקע והפקה.
השיר במקור הוקלט על ידי רייכל, אך בשל עצתו של שותפו לעיבוד המוזיקלי, גלעד שמואלי, הקליטו את דין דין אביב כסולנית. זהו שיתוף הפעולה השני של רייכל עם אביב, לאחר שהקליטה באלבום הבכורה של הפרויקט את השיר "אם תלך". פתיחת השיר מלווה נגינת מסנקו (כינור אתיופי) של מולוגטה טדסה, שניגן גם בשיר "מדברים בשקט" באלבום הראשון של הפרויקט.
עם יציאתו הגיע השיר אל המקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. כמו כן, זכה במקום ה-15 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ובמקום ה-14 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
השיר זכה לביצוע מיוחד של רייכל בליווי פסנתר באלבום ההופעה הראשון שלו, רייכל – פסנתר – שירים.
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית ונתן לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
פורונידה
פורונידה (שם מדעי: Phoronida) היא מערכה קטנה של בעלי חיים ישיבים ימיים, המכונים פורונידים (Phoronids), מסנני מזון בעזרת לופופור ("כתר" של זרועות ציד), והבונים שפופרות כיטין זקופות התומכות ומגינות על גופיהם הרכים. הם חיים במרבית האוקיינוסים והימים, כולל האוקיינוס הארקטי, ולמעט האוקיינוס האנטארקטי, ובין אזור הכרית ועד לעומק של 400 מטרים. אורכם של מרבית הפורונידים הוא כ-2 סנטימטרים ורוחבם כ-1.5 מילימטרים, אם כי אורכו של המין הגדול ביותר הוא 50 סנטימטרים.
חלקו התחתון של גוף החיה הוא דמוי אמפולה, המעגן את בעל החיים לשפופרת ומאפשר לו להתכווץ לתוך השפופרת במהירות רבה כאשר הוא מאוים. כאשר בעל החיים מרחיב את הלופופור בחלק העליון של הגוף, ריסונים (שערות קטנות) בצידי זרועות הציד מושכים חלקיקי מזון אל הפה, שנמצא בפנים ונוטה מעט לצד אחד של בסיס הלופופור. הפורונידים בולמים כניסת חומרים בלתי רצויים על ידי סגירת מכסה מעל הפה או דחייתם על ידי זרועות הציד, שהריסונים שלהם יכולים לשנות כיוון לאחור. לאחר מכן המזון יורד לקיבה שנמצאת בתוך האמפולה. פסולת מוצקה מועברת במעי והחוצה דרך פי הטבעת שמיקומה בחוץ וקצת מתחת ללופופור.
כלי דם מוביל במעלה אמצע הגוף מהבטן לאיבר עגול בבסיס הלופופור, ומשם כלי דם בודד עולה בכל זרוע ציד. זוג כלי דם בסמוך לדופן הגוף מובילים מטה מטבעת הלופופור אל הקיבה וגם אל ענפים בכל הגוף. אין לפורונידים לב, אבל כלי הדם העיקריים יכולים להתכווץ בגלים כדי להניע את הדם. הפורונידים אינם נושמים חמצן דרך הגוף, אלא מסתמכים על נשימה דרך הלופופור. הדם מכיל המוגלובין, תופעה חריגה בבעלי חיים כה קטנים, ונראה שהיא תוצאה של הסתגלות לסביבות דלות חמצן. הדם של המין "פורוניס ארכיטקטה" ("Phoronis architecta") נושא בחובו כפליים חמצן מאדם באותו משקל. שני מטאנפרידיום מסננים את נוזל הגוף, מחזירים את כל התוצרים המועילים ומשליכים את הפסולת המסיסה שנותרה דרך זוג נקבוביות ליד פי הטבעת.
מין אחד בונה מושבות על ידי הנצה או על ידי התפצלות לקטעים עליונים ותחתונים, וכל הפורונידים מתרבים מינית בין האביב לסתיו. מהביציות המופרות של מרבית המינים מתפתחות פגיות המכונות אקטינוטרוך (Actinotroch) בעלות יכולת שחייה, והניזונות מפלנקטון. האקטינוטרוך מתיישב על קרקעית הים לאחר כעשרים ימים ואז עובר שינוי קיצוני תוך 30 דקות. זרועות הציד של הפגית מוחלפות על ידי לופופור של מבוגר. פי הטבעת עובר מלמטה אל מחוץ ללופור; והמעיים מתעקלים מצורה ישרה לצורת האות U, עם הבטן בתחתית הגוף. מין אחד יוצר פגית "דמוי שבלול", והפגיות של כמה מינים אינן ידועות. הפורונידים חיים כשנה.
חלק מהמינים חיים בנפרד, בשפופרות אנכיות המוטמעות במשקע רך, בעוד שאחרים יוצרים מסות סבוכות הקבורות בסלעים מכסים או בקונכיות. בכמה בתי גידול מגיעות אוכלוסיות הפורונידים לעשרות אלפי פרטים למטר רבוע. פגיות האקטינוטרוך נפוצות בקרב פלנקטון, ולעיתים הן מהוות חלק ניכר מהביומסה של הזואופלנקטון. טורפים כוללים דגים, חלזונות ותולעים נימיות (נמטודות). טפילים שונים שורצים בחללים בגופם של פורונידים, במערכת העיכול ובזרועות הציד. לא ידוע אם לפורונידים יש משמעות כלשהי לבני אדם. האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) לא סיווג שום מין פורוניד כשרוי בסכנת הכחדה.
נכון לשנת 2010 אין מאובני גוף של פורונידים שאינם שנויים במחלוקת. יש עדויות טובות לכך שפורונידים יצרו עקבות מאובנים שנמצאו בתקופות סילור, דבון, פרם, יורה וקרטיקון, ואולי גם באורדוביק ובטריאס. פורונידים, ברכיופודים וחיטחבים נקראו ביחד לופופורטה (lophophorate), מכיוון שכולם משתמשים בלופופורים כדי לאכול. בערך בשנות הארבעים עד שנות התשעים של המאה ה-20, עצים פילוגנטיים המבוססים על תכונות אמבריולוגיות ומורפולוגיות מיקמו את הלופופורטים בעל-המערכה של שניוני הפה, הכוללת את המיתרניים וקווצי עור, או כקבוצת אחות לה. בעוד שמיעוט דבק בהשקפה זו, מרבית החוקרים רואים כיום פורונידים כחברים בעל-המערכה לופוטרוכוזואה של קדמוני הפה. אף על פי שחוקרים המשתמשים בפילוגנטיקה מולקולרית בטוחים שהחברים בלופוטרוכוזואה קשורים זה לזה יותר מאשר לא-חברים, היחסים בין החברים ברובם אינם ברורים. חלק מהניתוחים מתייחסים לפורונידים ולברכיופודים כקבוצות אחיות, בעוד שאחרים מציבים את הפורונידים כקבוצת משנה בתוך הברכיופודים.
אטימולוגיה.