ב-2 בינואר הסתיים קרב בונה-גונה ואיפשר את השימוש במטוסים לטובת חזית ואו. בנוסף, לבקשת מקארתור הגיעו לגינאה החדשה מטוסי DC-3 דקוטה אמריקאים. מטוסים אלה איפשרו העברה מהירה יותר של כוחות לוואו. ב-29 בינואר נחתו בוואו הגדוד השביעי ושארית הגדוד החמישי, ויום לאחר מכן הגיעו שני תותחי 25 ליטראות שנכנסו לקרב עוד באותו יום. למרות זאת, הצליחו היפנים להגיע עד לקצה מסלול הטיסה, אך נעצרו בשל הלחץ הכבד שהופעל עליהם.
בימים הבאים המשיכו מטוסי הדקוטה בשינוע התגבורות לוואו עד שבימים הראשונים של חודש פברואר מנה כוח קאנגה כ-3,000 חיילים. ב-4 בפברואר עמד הכוח של אוקאבה בסכנת כיתור ונאלץ לסגת. לאחר שהבין שאבדו הסיכויים לכבוש את ואו הכריז אוקאבה על ביטול המשימה ועל נסיגה כללית.
בזמן שהקרב התנהל על הקרקע ניסו מפציצים יפניים לתקוף את מסלול הטיסה בוואו ובכך למנוע את הגעת התגבורות, אך בשל תנאי מזג אוויר קשים לא הצליחו הטייסים לאתר את המסלול ונאלצו לשוב לרבאול. רק ב-6 בפברואר התרחש קרב אוויר, כששמונה מטוסי P-39 שחיפו על מטוסי הדקוטה נוחתים בוואו הבחינו בעשרים וארבעה מטוסים יפנים, מתוכם הפילו 11 מטוסים. באותה עת זיהו שמונה מטוסי קרטיס P-40 וורהוק בתריסר מטוסים יפנים נוספים והפילו שבעה מתוכם. במהלך הקרב הופל מטוס דקוטה אחת וכל חמשת אנשי הצוות שבו נהרגו, שני מטוסים נפגעו על הקרקע ושלושה אנשים נהרגו. תוך זמן קצר הצטרפו לקרב שלוש טייסות נוספות שלא הותירו ליפנים סיכוי. בסך הכל הפילו טייסי בעלות הברית לפחות 23 מטוסי קרב ולפחות מפציץ יפני אחד, וסוללת נ"מ אוסטרלית הפילה מפציץ אחד ושני מטוסי קרב.
תוצאות הקרב.
עד ה-15 בפברואר 1943 איבד כוח קאנגה 30 קצינים ו-319 חיילים והיפנים איבדו ככל הנראה 1,200 חיילים.
חיילי בעלות הברית רצו לרדוף אחר היפנים הנסוגים אך נאלצו לוותר על כך בשל קשיים לוגיסטיים. היפנים תכננו לנסות לכבוש את ואו פעם נוספת, כשבפעם הזאת תכננו לתקוף מכיוון צפון. למשימה זו נשלחה הדיוויזיה ה-51, אך בדרכה לגינאה החדשה ספגה אבדות רבות בקרב ים ביסמרק, וניסיונות מאוחרים יותר לכבוש את ואו נכשלו גם הם.
ניו יורק בלייד
הניו יורק בלייד (באנגלית: The New York Blade) היה עיתון שבועי אמריקאי המיועד להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) אשר יצא בניו יורק בין השנים 1997 ל-2009. העיתון הכיל חדשות, בידור, ושירות היכרויות לנשים וגברים.
היסטוריה.
הניו יורק בלייד החל כמהדורה מקומית של וושינגטון בלייד. זהות המשקיעים בעיתון עוררה מהומה עם ההודעה על הקמתו, ובתחילת דרכו תקפו פעילים למען זכויות להט"ב את מקימיו לאחר שנודע כי איש העסקים ווילבור רוס יהיה מעורב בעיתון. בשנת 2001 נרכש הניו יורק בלייד, יחד עם וושינגטון בלייד, על ידי חברת עיתונות הלהט"ב "Window Media". בשנת 2007 הוא נמכר לחברת "HX Media". בפברואר 2009 החליפה העיתונאית קאט לונג את מי ששימש כעורך הראשי עד אז, מונה טרנטון סטראוב. ביולי 2009 הופסקה הפצת העיתון, עת עמדה תפוצתו על 22,000 עותקים שחולקו חינם.
רוברט לוין
רוברט לוין (באנגלית: Robert D. Levin; נולד ב-13 באוקטובר 1947) הוא נגן, מלחין ומוזיקולוג יהודי-אמריקאי, המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה של סרסוטה.
חייו.
לימודים.
לוין נולד בניו יורק. את לימודי הפסנתר החל בגיל חמש ובגיל 12 נסע לפריז ללמוד אצל נדיה בולאנז'ה, לימודים שהיו לו גילוי וחוויה. לאחר מכן למד באוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו שם בהצטיינות ב-1968, בכתיבת תזה שכותרתה "היצירות הלא-גמורות של וולפגנג אמדאוס מוצרט". במקביל ללימודיו בהרווארד למד לוין פסנתר, עוגב, סולפג' קונטרפונקט, הלחנה וניצוח. בין מוריו היו ז'אן קאסאדסי, קליפורד קרזון, רובר קאסאדסי ונדיה בולאנז'ה, שטפאן וולפה ואלעזר דה קארווליו.
קריירה אקדמית.
עם סיום לימודיו בהרווארד נענה לוין להזמנת רודולף סרקין להיות לראש המחלקה לתאוריה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. מפי סרקין נודע לו, כי מאחורי ההזמנה יוצאת הדופן לצעיר בן 20 שאך זה סיים את לימודיו עמדה המלצתה של נדיה בולאנז'ה, שבהמשך אף ביקשה שיחליף אותה בתפקידה, זמן קצר לפני מותה. בהמשך התמנה לפרופסור חבר למוזיקה ומתאם תאוריה ב"סאני פרצ'ייז", וב-1975 היה לפרופסור מן המניין. בשנים 1986 עד 1993 כיהן כפרופסור לפסנתר בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג שבגרמניה. ב-1993 התמנה לפרופסור למוזיקה באלמה מאטר שלו, אוניברסיטת הרווארד, משרה בה הוא מכהן גם בהווה.
הקריירה האקדמית של לוין משלבת לימוד והדרכה בביצוע מוזיקה - בעיקר נגינה בכלי מקלדת אך גם ניצוח - עם הוראת תאוריית המוזיקה, בדגש על תולדות המוזיקה הקלאסית.
תרומות בתחום ההלחנה.
לוין השלים ושיחזר מספר יצירות קלאסיות, בייחוד יצירות לא-גמורות מאת מוצרט, וכן משל באך.
מלאכת ההשלמה שלו ליצירות לא-גמורות של מוצרט, בהן הרקוויאם ברה מינור והמיסה הגדולה בדו מינור, נחשבת לגדול בהישגיו. ברקוויאם של מוצרט בנה מחדש את הפוגה על "אמן" מתוך סקיצות של מוצרט עצמו. ג'ון אליוט גרדינר הזמין אותו לחבר חלקים תזמורתיים חסרים לחמישה פרקים מתוך קנטטות של יוהאן סבסטיאן באך, כמו Ach! ich sehe, itzt, da ich zur Hochzeit gehe, רי"ב 162 ובהמשך לכך באו עוד יצירות חשובות, אם כי פחותות בהיקפן.
קריירה כנגן.
כנגן, נודע לוין ביותר בסולן בקונצ'רטי מן התקופה הקלאסית, ובעיקר ב"מומחיותו" בטיפול ביצירות מוצרט. הוא נודע בנסיונותיו להשיב לקדמותם נוהלי ביצוע מתקופת המלחין, כגון אלתור קדנצות.
רוברט לוין ישב בחבר השופטים בתחרות רובינשטיין בשנת 2011.
משפחה.
רוברט לוין נשוי לתלמידתו בעבר, יא-פה, פסנתרנית ילידת טאיוון. השניים מופיעים בצוותא בנגינה בארבע ידיים.
מקנזי קרוק
פול מקנזי קרוק (באנגלית: Paul Mackenzie Crook; נולד ב-29 בספטמבר 1971) הוא שחקן וקומיקאי אנגלי. קרוק הוא כוכב קומדיית המצבים הבריטית "המשרד" וסדרת סרטי "שודדי הקאריביים".
ביוגרפיה.
קרוק נולד בעיירה במחוז קנט, דרום מזרח אנגליה. הוא בנם של שילה, מנהלת בית חולים, ושל מייקל קרוק, עובד בחברת התעופה "בריטיש איירווייז".
קרוק נאלץ לעבור בתור ילד טיפול הורמונלי עקב אי סיפוק הורמון גדילה לגופו. הוא גדל והתחנך בעיירה דארפורד, שם גם עסק מגיל צעיר בתיאטרון.
מתגורר כיום עם אשתו ושני ילדיו בפרבר מיוסוול היל שבצפון לונדון.
קריירת משחק.
קרוק החל את דרכו בתוכנית הסאטירה הלילית "מופע ה-11 בלילה", בה הופיע לצד קומיקאים כגון סשה ברון כהן במספר פרקים.
בשנת 2001 קיבל קרוק את תפקיד גארת' קינאן, עוזרו התמהוני של איש המכירות טים קנטרברי, בסיטקום הבריטי המצליח "המשרד". התפקיד שביצע בשלוש עונותיה של הסדרה פרסם אותו לראשונה; בעקבותיו היה מועמד לפרס פריצת השנה בטקס פרסי הקומדיה הבריטית.
קרוק התפרסם ברחבי העולם בזכות הופעות קומיות בתפקיד משני, בתור הפיראט ראגטי בעל העין התותבת, בשלושה מסדרת סרטי "שודדי הקאריביים".
קרוק גילם את סדרן התיאטרון במלודרמה הביוגרפית "למצוא את ארץ לעולם לא". בעיבוד הקולנועי למחזה "הסוחר מוונציה" גילם את לנסלוט גובו, משרתו הטיפש של המלווה בריבית היהודי שיילוק (אל פצ'ינו). קרוק הופיע גם בקומדיית המיסטיקה התקופתית "האחים גרים למבוגרים בלבד", בתור הידיק עוזרם של האחים גרים.
שיחק לאחרונה בפנטזיה הספרותית "עיר הגחלת", במערבון האקשן "סולומון קיין" ובדרמה המוזיקלית "סקס סמים ורוקנרול".
ניקולאי לביצ'ב
ניקולאי ולדימירוביץ' לביצ'ב (ברוסית: Николай Владимирович Левичев; נולד ב--23 במאי 1953 בפושקין, לנינגרד) הוא מדינאי רוסי, לשעבר מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת מאז ה-16 באפריל 2011 ועד 2013.
בשנים 2007–2012 הוא עמד בראש סיעת המפלגה בדומה הממלכתית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי.
ביוגרפיה.
למד בבית הספר בעיר לנינגרד באותה כיתה עם סרגיי מירונוב. ב-1976 סיים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת לנינגרד. הוא המשיך ללימודי הדוקטורת אך לא סיים ולא קיבל את התואר. לביצ'ב למד גם באקדמיה למדעי החברה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולאחר מכן עבר הכשרה באקדמיה של פקידי המדינה. עבד במנגנון של קומסומול ובהסתדרות העובדים של ברית המועצות.
בשנת 1991, לאחר פירוק ברית המועצות היה צורך לשנות את מיקום העבודה. הוא הקים והיה מנכ"ל ההוצאה לפועל "קליוץ'-ס." והיה שותף בהקמת המפלגה הרוסית לחיים. בשנת 2004 לביצ'ב היה ראש מטה קמפיין הבחירות של סרגיי מירונוב במרוץ הנשיאותי. הוא היה סגנו של מירונוב, ומאז 2007 הוא עומד בראש סיעת רוסיה הוגנת בבית התחתון של הפרלמנט הרוסי.
ב-16 באפריל 2011 התמנה לראש המפלגה, לאחר התפטרות של מייסד המפלגה סרגיי מירונוב. בשנת 2011, לאחר הבחירות לדומה התמנה לסגן ראש נציגות המפלגה בדומה. בדצמבר 2011 התמנה לסגן יושב ראש הדומה. באביב 2012 השתתף בהפגנות נגד זיוף הבחירות באסטרחן והיה לחבר דומה בכיר ראשון שנפגע בהפגנות. בשנת 2013 מירונוב מונה מחדש לראש המפלגה ולביצ'ב הודח. הוא התמודד לתפקיד ראש עיריית מוסקבה, אך הפסיד.
לביצ'ב קיבל את מדליית שיתוף הפעולה של משרד התובע הכללי הרוסי כמי שסייע לפתח את מערכת התביעה וחיזוק שלטון החוק. באוקטובר 2009, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תעודת הכבוד הנשיאותית, תעודת הוקרה שהוענקה לו על פעילותו החברתית ומאמציו ביישומי חקיקה.
משפחתו.
הוא נשוי לוולנטינה פיודורובנה לביצ'בה. לזוג אין ילדים.
ז'אן קאסאדסי