המדרשה מפעילה תוכנית אלול', לסטודנטיות ואחרות, ובה הכנה רוחנית לקראת חגי הימים הנוראים.
בתוכניות הערב סדרות שיעורים העוסקות בחסידות, זוגיות, חינוך לחיי משפחה, תנ"ך ועוד. בשנת ה'תשע"ז פתחה המדרשה בית מדרש ערב לבנות שירות לאומי, שבה עשרות בנות מכל עמותות ההתנדבות.
המדרשה מקיימת הרקדת פורים ענקית, שיעורים והרקדה ביום עצמאות ועוד.
בשנת 2017 למדו במדרשה בתוכניות השונות כ-400 תלמידות.
המדרשה מקפידה על קשר עם הבוגרות ומקיימת עבורן שיעורים אחת לחודש.
להקת הנשים "אחותי" הוקמה בין כותלי המדרשה.
"ימי לימוד תנ"ך".
המדרשה מובילה עם מדרשת הרובע, ישיבת שבי חברון ומכללה ירושלים פרויקט של "ימי לימוד תנ"ך", מתוך מחויבות למדרשי חז"ל ולפרשנות התורנית הקלאסית וללא עירוב של ביקורת המקרא. התוכנית מתקיימת במשך שלושה ימים בראשית חודש אב ("תשעת הימים"). מתקיימים בה שיעורים לנשים, גברים, נוער ועובדי הוראה. בשנת תשע"ז נטלו חלק בימי הלימוד כ-5000 משתתפים, ובם ניתנו כ-200 שיעורים מפי רבנים, ראשי ישיבות ומדרשות.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2005
הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-22 בנובמבר 2005. התוצאה הייתה ניצחון לסיומוט, שמנהיגה, הנס אנוקסן, נשאר ראש הממשלה.
שיטת הבחירות.
31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
אנדרה בלונדל
אנדרה (סשה) בלונדל (Andre Blondel או Sasza Blonder; 3 במאי 1909 - 14 ביוני 1949) היה צייר יהודי ממוצא פולני שפעל בפריז במסגרת אסכולת פריז.
ביוגרפיה.
אנדרה בלונדל נולד ב-1909 בעיר צ'ורטקוב שבפולין בשם אלכסנדר (סשה) ישעיהו בלונדר (Aleksander (Sasza) Shaya Blonder). הוריו עסקו במסחר.
ב-1928, עם השלמת בחינות הבגרות, נסע בלונדל לפריז שם שהה תקופה קצרה וחזר לפולין. ב-1929 נסע שוב לפריז, שם למד אדריכלות, במשך שנתיים, בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École nationale supérieure des beaux-arts) וזאת בעזרת מלגת לימודים שקיבל.
ב-1931 חזר בלונדל לפולין והחל ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב (Academy of Fine Arts in
Cracow). בזמן שהותו בעיר יסד, יחד עם חברים אמנים, קבוצת אומנות בשם "הקבוצה הקרקובית" (Grupa Krakovska). התערוכה הראשונה של הקבוצה נערכה ב-1933 בעיר לבוב. ב-1935 החל לעבוד בתיאטרון הילדים היהודי "ביילסקו-ביאלה", שם יצר תפאורות להצגות. במקביל, הצטרף לאגודת האמנים והסופרים הפולנים (ZZPAP - Związek Zawodowy Polskich Artystów Plastyków). ב-1937 הציג בלונדל בוורשה תערוכה אישית בגלריה מקומית בשם "סלון קוטרבי" (Salon Koterby).
ב-1937 קיבל בלונדל מלגה ויצא ללימודים בפריז, שם חי ברובע החמישה-עשר. בתקופה זו התחבר לקהילה האמנים הרוסית בעיר ויצר קשרים עם אנשי אסכולת פריז וביניהם חיים סוטין, פנחס קרמניה , יצחק דוברינסקי, לודוויג קלימק (Ludwig Klimek) ועוד. באותה שנה השתתף בתערוכה העולמית של פריז (1937).
ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס בלונדל לצבא הפולני שפעל על אדמת צרפת. ב-1940, עם כניסת הצבא הגרמני לפריז, נהדף הצבא הפולני דרומה לטולוז שם שוחרר בלונדל, בחודש יוני 1940, מהצבא ובסיוע המחתרת הצרפתית מצא מקלט באקס-אן-פרובאנס שם שהה כשנתיים. בעיר זו פגש את אשתו לעתיד, לואיז בונפילס, והיא סייעה לו לעבור לקרקסון (בקרבת הגבול עם ספרד) שם שינה את שמו מבלונדר לבלונדל כדי לא להיות מזוהה כיהודי. בתקופת שהותו בעיר, המשיך בלונדל ליצור ולפעול עם אמנים אחרים, שנמלטו אף הם מהנאצים.
עם סיום המלחמה היה פעיל במסגרת קבוצות אמנים שונות בערים סט (Sete), טולוז, מונפלייה, פרפיניאן ועוד.
ב-1948 חזר עם משפחתו לפריס שם המשיך ליצור. ב-14 ביוני 1949, בעת שעסק בשיפוץ דירה בקומה שנייה, נפל מחלון הדירה ונהרג.
סגנון ציורו.
בלונדל יצר ללא הפסק למרות הקשיים של חייו והיה מאוד יצירתי.
הוא מערבב, בציוריו, אקספרסיוניזם ופוביזם (ציור פראי) ונוטה אף לקוביזם. ציוריו מלאי צבע, תנועה וחיים והוא מרבה להשתמש בצבעים שחורים, סגולים, כחולים כהים המוארים באדום בוהק, צהוב או לבן וזאת בהשראת השמש של דרום צרפת. הנושאים שבלונדל מטפל בהם נעים בין דיוקנאות עצמיים, דיוקנאות, עירום, נופים, דומם וקומפוזיציות. בציוריו משתקף אדם שהחיים התעללו בו והוא נושא בתוכו פצע בלתי ניתן לריפוי וזה בא לידי ביטוי באופן כפול: אלימות ומוות מצד אחד ורוך מצד שני.
משפחתו.
ב-5 ביולי 1943 נישא בלונדל, בכפר Cuxac - Cabardès (בקרבת העיר קרקסון), ללואיז בונפיס (ילידת העיר Sete שבצרפת. בעלת תואר פרופסור לפיזיקה וכימיה) לה קרא בלונדל בשם החיבה "ליסו". לזוג נולדו 2 ילדים (הלן (1944) ומארק (1945)).
מורשתו.
בלונדל הותיר אחריו כ-700 ציורים שחלקם נמצאים בידיים פרטיות וחלקם בבעלות גלריות ומוזיאונים (בעיקר בפולין ובצרפת).
תערוכות.
תערוכות במוזיאונים:
תערוכות קבועות:
יחסי ארצות הברית–מלזיה
יחסי ארצות הברית–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין מלזיה.
על פי סקרי דעת האזרחים בעולם שנערכו בשנת 2007, רק 27% מהמלזים רואים את ארצות הברית באופן חיובי, ככל הנראה בשל אי שביעות רצון ממדיניות החוץ של ארצות הברית נגד מדינות אסלאמיות אחרות.
עם זאת, נכון לשנת 2013, 55% ממלזיה ראו את ארצות הברית בחיוביות, אלא שהנתון חווה ירידה קלה ל-51% בשנת 2014. על פי אותו סקר שנערך ב-2014, 54% מהמלזים ענו כי הם בטוחים כי נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, יעשה את הדבר הנכון בעניינים בינלאומיים,
ולפי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 34% ממלזיה תמכו ההנהגה האמריקנית, עם 31% הסתייגויות ו-35% שאינם היו בטוחים.
היסטוריה.
היחסים הפוליטיים בין המדינות נעשו מתוחים תחת שלטונו של מאהאטיר מוחמד. טון ד"ר מהאטיר שלט בין השנים 1981–2003 והיה ביקורתי כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית, ובמיוחד על מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג ווקר בוש.
אף על פי כן, היחסים הדיפלומטיים בין שני העמים לא מנעו מארצות הברית מלהיות אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר למלזיה בתקופת כהונתו של טון ד"ר מהטיר. ארצות הברית הייתה, ועודנה אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר למלזיה, ונחשבה באופן מסורתי לבעלת הברית הקרובה ביותר של מלזיה.
ב-2002 הוקמה מועצת הידידות של מלזיה-ארצות הברית כדי לחזק את הידידות בין ממשלת מלזיה לבין ממשלת ארצות הברית.
דטוק אמין מוחמד נור, יו"ר השותפות הבינלאומית הרב-צדדית נגד האיומים הקיברנטיים (IMPACT), מונה למזכיר הכללי של המועצה.
המועצה ממוקמת בוושינגטון די.סי וממומנת על ידי חברות מלזיות מובילות המציעות ייעוץ בנושאים הקשורים ליחסים בין שתי המדינות.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התחממו תחת הנהגתו של ראש הממשלה, נג'יב טון רזאק. הדבר הוביל לביקורו הרשמי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלזיה באפריל 2014, הביקור הראשון של נשיא ארצות הברית מאז 1966. הנשיא אובמה וראש הממשלה נג'יב פרסמו הצהרה משותפת, שבין היתר העלתה את היחסים בין ארצות הברית למלזיה לשותפות כוללת.
כיום, מלזיה וארצות הברית ממשיכות ליהנות מיחסים חמים. ראש הממשלה נג'יב רזאק ונשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה ידועים כחברים קרובים בערב חג המולד 2014, שני המנהיגים שיחקו יחד גולף בביתו של אובמה בהוואי.
מסחר והשקעות.
ארצות הברית היא המשקיעה הזרה הגדול ביותר במלזיה. בעוד שהנתונים הממלאים את מלוא טווח ההשקעות הזרות (כולל נפט וגז) אינם זמינים, חברות אמריקניות פעילות במיוחד בתחום האנרגיה, האלקטרוניקה והייצור ומעסיקות קרוב ל-200 אלף עובדים מלזים. הערך המצטבר של ההשקעה הפרטית בארצות הברית במגזר התעשייה במלזיה הוא כ-15 מיליארד דולר.
בשנות ה-70, החברות האמריקניות, כולל אגילנט AMD, פיירצ'יילד סמיקונדקטור, פריסקייל, אינטל, טקסס אינסטרומנטס ו-ווסטרן דיגיטל, עמדו בראש תחום האלקטרוניקה המלזי, שמייצר מדי שנה מיליארדי דולרים של ציוד לרשתות האספקה העולמיות.
חברות נפט וגז מרכזיות בארצות הברית, ביניהן אקסון מוביל, קונוקו פיליפס, הס ומרפי, השקיעו מיליארדי דולרים בפיתוח משאבי האנרגיה של מלזיה.
המשקיעים האמריקאים האחרונים כוללים את הרשי, קלוג, בוס ודארדן.
ההשקעה המלזית בארצות הברית היא קטנה אך הולכת וגדלה, במיוחד בתחום הפנאי, המשחקים והביוטכנולוגיה.
חברות מלזיות משמעותיות הפועלות בארצות הברית כוללות את Genting's Resort World Casino ו-MOL Global.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה במלזיה ומלזיה היא שותפת הסחר ה-22 הגדולה ביותר של הסחר השנתי בארצות הברית בסחורות ובשירותים בשנת 2013 והסחר הכללי הסתכם ב-44 מיליארד דולר.
ארצות הברית ומלזיה פתחו במשא ומתן על הסכם הסחר החופשי הדו-צדדי ביוני 2005, אך לא חתמו על ההסכם לאחר שמונה סבבים של שיחות.
בשנת 2010 הצטרפה מלזיה לארצות הברית, אוסטרליה, ברוניי, קנדה, צ'ילה, מקסיקו, ניו זילנד, פרו, סינגפור ווייטנאם במשא ומתן על שותפות הטרנס-פסיפית (TPP) (יפן הצטרפה למשא ומתן ב-2013).
הסכם זה מבקש להרחיב את הגישה לשוק, לחזק את הגנות הקניין הרוחני ולתמוך בסטנדרטים גבוהים של עבודה וסביבה תוך טיפוח אינטגרציה כלכלית גבוהה יותר בקרב המשתתפים.
אולם, מאז חתימת ההסכם כבר עזבה ארצות הברית את TPP.
שיתוף פעולה ביטחוני.
ארצות הברית ומלזיה נהנות משיתוף פעולה ביטחוני חזק.
מלזיה מארחת את המרכז האזורי של דרום מזרח אסיה למלחמה בטרור (SEARCCT), שבו יותר מ-2000 פקידים ממדינות שונות קיבלו הכשרה.
ארצות הברית היא בין המדינות הזרות ששיתפו פעולה עם המרכז בביצוע ובניית תוכניות.