נערות ונשים צעירות גויסו ליחידות העונג בהתאם לקריטריונים ממשלתיים (אחד מהם שהן חייבות להיות בתולות). לאחר גיוסן הן עברו תקופת אימונים מפרכת, כאשר חלקן נשלחו מעבר לים כדי להשתלם בטכניקות העיסוי. הנשים בילו את תקופת שירותן במתחם סגור, כמעט ללא קשר עם משפחותיהן או העולם החיצון. חברות יחידות העונג פרשו בדרך כלל בגילאי 22–25 ופעמים רבות נישאו לחברים בצמרת השלטון או לקציני צבא, כאשר חברוּתן לשעבר ביחידות העונג נשמרת בסוד.
באפריל 2015 דווח בעיתונות הדרום קוריאנית כי השליט הנוכחי של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און מגייס חברות חדשות ליחידות העונג שהוא רוצה ליצור לעצמו; לפי הדיווח, הנשים מתאמנות בבית הקיץ של קים ויחתמו על הסכם סודיות כדי לקבל סיווג ביטחוני, שיאפשר להן להיות לצדו בכל עת; הן אמורות לקבל מתנות וכסף בעבור שירותיהן.
עומר אלמוג
עומר אלמוג (נולד בשנת 1994), הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2015) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה.
אלמוג נולד וגדל במושב שתולים. הוא למד בתיכון בבאר טוביה. אביו, אמיתי, רץ מרתון מקצועי, אימן אותו בתחילת דרכו. כיום הוא מתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של ד"ר רפי וישניצר.
באליפות ישראל לנוער בריצת כביש למרחק של 5000 מטר שנערכה בנובמבר 2013 זכה אלמוג במדליית זהב בתוצאה של 15:41 דקות, לפני חבריו לאגודה, דוד טאייצ'ו 15:57 דקות ובני אלהין 15:59 דקות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה אלמוג במדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:51.22 דקות, אחרי איימרו עלמיה מהפועל אתלטי אורן השרון (3:49.77 דקות) ואסמרו אררו מהפועל עמק חפר (3:51.40 דקות).
אלוף ישראל.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכה אלמוג במדליית זהב בריצת 1500 מטר בהשוואת שיא אישי של 3:51.22 דקות, לפני האלוף היוצא איימרו עלמיה (3:51.57 דקות) ומולוסאו דניאל (3:56.55 דקות), שניהם מהפועל אתלטי אורן השרון.
בתחרות שנערכה בקסלו בלגיה באוגוסט אותה שנה קבע אלמוג בריצת 1500 מטר שיא אישי חדש של 3.46.91 דקות.
במסגרת תחרות "האסקי קלאסיק" שנערכה באולם בסיאטל שבארצות הברית ב-8 בפברואר 2019, ייצג אלמוג את אוניברסיטת טקסס עמק ריו גראנדה ושיפר את שיאו האישי בריצת מייל, כשקבע זמן של 4:06.85 דקות וסיים במקום השלישי במקצה שלו וה-23 הכללי (מתוך 53 רצים).
יגדיל תורה (חב&quot;ד)
יגדיל תורה היה כתב העת התורני הרשמי של "כולל אברכים שע"י מזכירות הרבי מלובביץ'", העורך הראשי היה הרב שלום דובער לוין. יצא לאור בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. במקביל הוציאה התנועה מהדורה ירושלמית בעלת שם זהה ותכנים שונים.
היסטוריה ותכנים.
כתב העת יצא לאור תחת הכותרת קובץ יגדיל תורה: ריכוז חידושי רבותינו ותלמידיהם בנגלה וכו'. הוא החל לצאת לאור בחודש אלול של שנת תשל"ו 1976, בעקבות קריאתו החוזרת של רבי מנחם מנדל שניאורסון בשתי התוועדויות: "לייסד מכון מיוחד לריכוז חידושי תורה, בחלק הנגלה, מאת רבותינו נשיאינו ותלמידיהם, הן אותם הנמצאים לעת עתה בכתבי יד, והן אותם שכבר נדפסו אלא שמפוזרים המה בספרים שונים... ולהדפיסם בקובץ מיוחד המיועד לכך, שיצא לאור מזמן לזמן". על פי הוראת הרבי היו למערכת שתי מרכזים, אחת בירושלים העתיקה בבית הכנסת צמח צדק ואחד בכולל אברכים של המזכירות בניו יורק.
המדורים הקבועים בגליונות כתב העת, עם הקמתו, היו:
מלבד המדורים הקבועים, פרסם העורך, הרב שלום דובער לוין, מחקרים וסקירות בעניינים הנוגעים לתולדות התנועה, תחת הכותרת "שונות". במשך שנות קיומו של כתב העת השתנו שמות המדורים, ונוספו מדורים אחרים.
בעשר שנות קיומו של כתב העת יצאו לאור בסך הכל 72 קבצים, ו"קובץ העשור" שלו יצא לאור כספר בכריכה קשה.
יגדיל תורה - ירושלים.
במקביל לכתב העת שיצא לאור בניו יורק, נדפס כתב עת בשם זהה בירושלים, על ידי חברי כולל "צמח צדק" של חב"ד בעיר, אך המערכת והתכנים היו עצמאיים. בין חברי המערכת במשך השנים: הרב חיים שלום דייטש והרב יוסף יצחק בלינוב. בין הרבנים שחידושי תורתם התפרסמו בו: הרב שלמה יוסף זוין (ממאמריו האחרונים לפני פטירתו), הרב אלתר הילביץ, הרב אביגדר נבנצל, הרב פינחס הירשפרונג, הרב אפרים בורודיאנסקי, הרב ברוך נאה והרב מאיר ברנדסדורפר.
כיבוש צפון השומרון במלחמת ששת הימים
כיבוש צפון השומרון במלחמת ששת הימים היה חלק מן המערכה בין ישראל לירדן במלחמת ששת הימים, אשר התחוללה ב-72 השעות הראשונות של המלחמה, בין הלגיון הירדני ובין צה"ל (באמצעות פיקוד צפון) כחלק מן העימות לאורך כל קו שביתת הנשק עם ישראל. המטרה ההתחלתית של צה"ל בכיבוש צפון השומרון הייתה לטהר את המרחב הארטילרי המסכן את רמת דוד, ומאוחר יותר הוחלט לכבוש את מרחב ג'נין, שכם ובקעת הירדן.
במהלך המערכה התחולל קרב השריון היחיד בין צה"ל לצבא הירדני במהלך המלחמה - קרב עמק דותן, שבמהלכו נקלע כח צה"ל קטן לקרב קשה בנחיתות משמעותית מול חטיבת השריון 40 הירדנית. חרף הנחיתות והנפגעים הרבים הצליח צה"ל להדוף לבסוף את המתקפה הירדנית, ולאחר מכן להביס את המערך הירדני בצפון השומרון, לכבוש את מרחב שכם ולהשתלט על בקעת הירדן.
למרות חשיבותו, הקרב לא היה מכריע מבחינה אסטרטגית, משום שהמערך הירדני החל להתמוטט עוד קודם לכן בעקבות פריצת כוחות צה"ל באזור ירושלים.
הרקע למערכה.
ב-14 במאי 1967 החל צבא מצרים להעביר כוחות ניכרים אל תוך חצי האי סיני, וזאת בעקבות התראות של ברית המועצות על ריכוז כוחות ישראלי, כביכול, בגבול הסורי. ההערכה בצמרת צה"ל ובממשלת ישראל הייתה כי המדובר בהפגנת כח מצידו של נשיא מצרים דאז, גמאל עבד אל נאצר, ואולם סגירת מצרי טיראן על ידי מצרים ב-22 במאי החריפה עוד את המצב. ב-25 במאי החליטה ממשלת ישראל על גיוס מלא של צבא המילואים.
עיקר תשומת הלב של צמרת צה"ל וממשלת ישראל הופנתה למצרים. הסברה הייתה כי לחוסיין, מלך ירדן, אין כוונות לתקוף את ישראל, וכל התוכניות המבצעיות של צה"ל היו מכוונות כנגד מצרים. ב-30 במאי הפתיע חוסיין את ישראל ואת העולם הערבי, כאשר טס למצרים וחתם עם נאצר על הסכם הגנה משותף. משמעות ההסכם הייתה העמדת צבא ירדן תחת פיקוד צבא מצרים, וכניסת כוחות של צבאות ערבים אחרים לירדן, כדי שיוכלו להילחם בישראל - צעד שירדן התנגדה לו בחריפות עד אז. צבא ירדן הועמד תחת פיקוד הגנרל המצרי עבד אל-מונעם ריאד, מן הקצינים המצריים המוערכים והנחשבים בעולם הערבי, וצבא עיראק החל להניע דיוויזיות משוריינות, בדרכן מעיראק דרך ירדן לשומרון. הקצינים הירדניים הבכירים היו חלוקים בשאלת פריסת הכוחות; בריגדיר גנרל עאטף אל מג'אלי, ראש אגף מבצעים של המטכ"ל הירדני, דרש לרכז את כל הכוחות הירדניים בירושלים, אך גנרל עבד אל-מונעם ריאד עמד על פריסת הכוחות הירדניים ברחבי יהודה ושומרון. חוסיין קיבל את הכרעתו של ריאד.
פיקוד הצפון, בראשות דוד אלעזר, היה בכוננות ללחימה כנגד הסורים בעמק החולה ורמת הגולן, ולא ציפה שהירדנים יתערבו בלחימה, אולם עם תחילת הירי בקו הגבול עם ירדן, החל להעביר כוחות מהגליל המזרחי לעבר צפון השומרון.
שדה הקרב.
מרחב ג'נין הוא צומת דרכים חשוב, שהחזקתו מאפשרת לבלום פריצת אויב לגב ההר. המרחב משלב תכונות של מתווה הררי ושטח בנוי, נטוע בחורשות ובוסתנים ורובו מיושב. השטח מצפון לג'נין הוא מישורי, אך מדרום לעיר השטח הוא הררי וסלעי, ובשל כך התנועה מוגבלת לצירים בלבד, וכמעט לא ניתן לנוע ולהתפרס על הרכסים. בנוסף לכך, הירדנים חסמו את צירי התנועה לעמק דותן וג'נין במחסומי נ"ט שנשענו על מכשולים טבעיים.
זירת הקרב העיקרית התחוללה בעמק דותן - העמק הוא הגדול מבין העמקים שמבתרים את חלקו הצפוני של הר השומרון, העמקים הנרחבים יחסית והאוכפים שמקשרים ביניהם מאפשרים מרחב תמרון לכוחות שריון. העמק נמצא בין רכסי אום אל-פחם - יאמון, ובין גוש ג'נין - הר עיבל. העמק משתרע ממזרח למערב, לאורך 10 ק"מ וברוחב 3 ק"מ. העיר ג'נין מצויה בקצהו הצפון מזרחי, ואילו ממערב לו שוכנת העיירה יעבד. בחלקו הדרומי של העמק עובר כביש שכם - ג'נין (כביש 60), ובו הצמתים ליד הכפרים קבטיה ועראבה.
סדר הכוחות.
צבא ירדן.
הכוחות הירדניים ביהודה ושומרון היו כפופים למפקדת החזית המערבית, עליה פיקד גנרל מחמד אחמד סלים אלבטניה. הצבא הירדני היה קטן משאר צבאות ערב, אך נחשב מאומן היטב. הכוחות הירדניים בחזית זו היו היחידות הללו:
צה"ל.
לרשות פיקוד צפון עמדו היחידות הבאות:
מהלך הקרב.
היערכות צבא ירדן.
לקראת פרוץ המלחמה, המערך הירדני בגזרה התבסס על חטיבת החי"ר ה-25 שתוגברה ב-2 פלוגות טנקי פטון M-47 מגדוד הטנקים החזיתי 12, בגדוד תותחי שדה 25 ליטראות 2, ובפלגת תותחי לונג טום ארוכי טווח. חטיבה 25 נערכה עם גדוד אחד - גדוד 21 ופלוגת טנקים בהגנה על מרחב ג'נין - בורקין, גדוד שני - גדוד 20 בגזרה הקדמית של החטיבה: תל תענך - עניין - דיר אבו דעיף, וגדוד שלישי - גדוד 19 ופלוגת טנקים בעתודה באזור צומת קבטיה וצומת עראבה. כמו כן נפרסה סוללת תותחי הלונג טום באזור יעבד, וגדוד הארטילריה 2 נפרס באזור בורקין, בעמק דותן.
נוסף על כך שהתה בבקעת הירדן חטיבת השריון 40, שנערכה שם מה-23 במאי עם גבור המתיחות בין ישראל למצרים.
פרוץ הקרבות.
ב-5 ביוני בשעה 09:45 בבוקר פתחו הירדנים באש על פי הוראה מגבוה. בתחילה היו אלו יריות בודדות בקו העירוני בירושלים, אך במהרה הידרדר המצב לחילופי אש כבדים לכל אורך קו החזית. בשעה 11:40 הצטרפו לחילופי האש גם טנקים ותותחים, ובצהריים תקפו 6 מטוסי האנטר את נתניה, כפר סבא וכפר סירקין.