ההבדל העיקרי בין רגולציה ישירה (Command and control" regulation") לבין כלים רגולטוריים בהם נוהגים להשתמש אמיתי כלכלה סביבתית הוא בעלות הכוללת אותה הפירמות נושאות על מנת לעמוד בדרישות הרגולטור. בשיטת רגולציה ישירה הפירמות המזהמות מחויבות לעמוד בסטנדרט אחיד ללא התחשבות בעובדה שלכל פירמה עלויות הכרוכות בכך שונות. כתוצאה מכך, בשיטה זו, חלק מהפירמות מורידות את רמת הזיהום בעלות נמוכה, וחלקן בלית ברירה בעלות גבוהה. לעומת זאת, ברגולציה בה נוקטים אמיתי כלכלה סביבתית, קודם כל נבחרת שיטת הורדת זיהום הזולה ביותר ולאחר מכן שיטות יקרות יותר. למשל, בשיטת מכסות סחירות, הפירמה תוריד את רמת הזיהום שלה רק אם העלות הכרוכה בכך נמוכה מהעלות שאותה תינשא אם תשלם לפירמה אחרת עבור הורדת רמת הזיהום. כתוצאה מכך, העלות הכוללת שכל הפירמות נמוכה יותר.
הגדרת זכויות קניין: לפי חוק קואס הגדרת זכויות קניין יביא לפתרון יעיל ללא הבחנה לגבי התחזוקה הראשונית של זכויות קניין הללו, בתנאי שעלויות עסקה זניחות (עלויות העברת רישיונות), אינפורמציה מלאה ומספר מוגבל של צדדים בעסקה. למשל, אם אנשים שגרים ליד הנהר היו בעלי זכויות לאוויר ומים נקיים, או לפירמה היו זכויות לזהם, אזי הפירמה הייתה יכולה לשלם לאלו שנפגעו מהזיהום או אנשים היו יכולים לשלם לפירמה כדי שהיא לא תזהם. חוק שומרי נהר בארצות הברית במאה ה-19 , המאפשר לאזרחים במורד הנהר להפסיק את הזיהום במעלה הנהר במידה והממשלה אינה עושה דבר בנושא, מהווה דוגמה לכך. הרבה שוקי זכויות לזהם נוספים הוקמו בסוף המאה ה-20.
דוגמה נוספת לניסיון ליישם גישה זו היא פרוטוקול קיוטו שניסה להסדיר פליטה גזי החממה לפי יעדים ספציפיים לכל המדינה. הפרוטקול מהווה גם דוגמה לקושי ליישם את הגישה ככל שמדובר במשאבי טבע גדולים יותר, המחייבים שיתוף פעולה בינלאומי ולא רק זיהום בקנה מידה מקומי או לאומי. קושי נוסף לגבי זכויות קניין קיים במצבים שבהם הדורות הבאים נפגעים, אבל אינם יכולים לסחור בשוק עם הדור הנוכחי כדי למנוע את הפגיעה.
בעבר כלכלה סביבתית נבדלה מכלכלת משאבי טבע (Natural resource economics) – תת-תחום שבו מטרת החוקרים היא ניצול מסחרי אופטימלי של משאבי טבע. אולם עם הזמן, קובעי מדיניות וגורמים אחרים קשורים למשאבי טבע, החלו לתת חשיבות רבה יותר לאוצרות טבע. למשל, לערך של דגים ועצים מעבר לניצולם המסחרי. כתוצאה מכך, היום קשה להבדיל בין שתי הכלכלות, שתיהן התחברו למושג קיימות.
כלכלה סביבתית מול כלכלה אקולוגית.
לעיתים קרובות כלכלה סביבתית נתפשת ככלכלה אקולוגית. לעומת זאת, קיים הבדל מהותי ביניהן. גם בראיית העולם וגם בתחומי העיסוק שלהן.
הכלכלנים הסביבתיים הוכשרו במסורת של כלכלה נאו-קלאסית ומתמקדים בבעיות של כשל שוק לפיה המטרה המרכזית של החברה היא השגה של יעילות פארטו כדבר שמייצג את הרווחה החברתית הגבוה ביותר האפשרית. רוב המיקוד הוא בסוגיות של מיקרו כלכלה. הכלכלה הסביתית תופסת את הבעיות הסביבתיות, כסוג מסוים של כשלי שוק - אשר ניתן לטפל בהם באמצעות הניתוח הכלכלי בדומה לטיפול בבעיות בתחומים אחרים שבהם הכלכלה עוסקת. בעיות סביבתיות כמו זיהום, נתפסות כדבר שפוגם באידיאל הכלכלי. בהינתן שינקטו הצעדים הנכונים, לדוגמה מיסוי סביבתי או כלי מדיניות אחר, כשל השוק יוסר. במצב זה הזיהום יגיע ל"זיהום אופטימלי" שבו כמות הזיהום יורדת ומתאזנת מול התועלת שבקיום המוצרים הגורמים לזיהום. בתמונת עולם זו, החברה האנושית, קובעת, בכלים שונים מהי כמות הזיהום או ההפרעה הסביבתית שהיא רוצה לקיים. כמות הזיהום או היערות שיתקיימו לפי ראיה זו תלויה בשאלה מהן העדפות הצרכנים בשוק. אם הצרכנים מעוניינים ביותר מוצרים גם במחיר של זיהום גדל או הקטנת המערכות האקולוגיות, זה מה שיתרחש בפועל, והשוק יגרום להגעה ליעילות פארטו מקסימלית.
לעומת זאת, כלכלה אקולוגית היא זרם חדש יותר, שכולל בתוכו כלכלנים והוגים מתחומים נוספים, כמו אקולוגים, גאוגרפים וחוקרים נוספים ממדעי הטבע, אשר הושפעו מנקודת הראייה של פיזיקה, ביולוגיה בכלל ואקולוגיה בפרט. הנחות המוצא של חלקים מהכלכלה האקולוגית אינם בהכרח הנחות המוצא של הכלכלה הנאו-קלאסית - שעליה נשענת רוב הכלכלה סביבתית. לדוגמה תחום זה יוצא מנקודת הנחה כי כלכלה היא תת-תחום של אקולוגיה. הנחה אחרת היא כי קיימם סוגים שונים של הון ולא רק הון תעשייתי כמו מכונות ומפעלים - לדוגמה כי קיים גם הון טבעי (כמו מערכות אקולוגיות ימיות שתומכות בקיום של אצות המפרקות פחמן דו-חמצני ומפיקות ממנו חמצן) - שתורם לרווחה האנושית, והון זה יכול להיהרס על ידי פעילות כלכלית רבה והרסנית. גם ההשקפה על הצרכים והרצונות של הפרט שונה בין האסכולות. המיקוד של הכלכלה האקולוגית עוסק לעיתים קרובות גם בתחומי "מאקרו" מבחינת אורך הזמן של תהליכים וההיקף שלהם - סוגיות שנוגעות לא רק לזיהום נקודתי של מפעל מסוים אלא בניתוח בעיות גדולות יותר כמו התחממות עולמית או היציבות של המערכת החקלאית האנושית או שוק האנרגיה העולמי לאורך זמן.
לפי הכלכלה האקולוגית בני האדם אמנם יכולים לקבוע מה כמות הזיהום או המערכות שייוותרו בכדור הארץ, בכלים חברתיים שונים כמו החלטה דרך השוק או כל מוסד חברתי אחר, אבל כמות הזיהום (או כל הפרעה אחרת לסביבה) שאיתה המערכת האקולוגית יכולה להתמודד ולהמשיך לשרוד אינה תלויה ברצונות הצרכנים בשוק או בכל החלטה סובייקטיבית אחרת של בני האדם, אלא היא נתון אובייקטיבי שתלוי בחוקי טבע שונים, שלא ניתן להכתיב למערכת הטבעית.
הנחה נוספת היא שהמערכת הכלכלית חייבת בסופו של דבר להתחשב במגבלות של המערכת האקולוגית ושל משאבי טבע כדי לשרוד לאורך זמן. הכלכלה, והמין האנושי כולו, כך נטען, תלויים בסביבה מתפקדת שתספק שירותים כמו ייצור מזון, טיהור אוויר, אגירת מי גשם, או הגנה מפני קרינת השמש. היכולת של המין האנושי לספק לעצמו שירותים אלו, אינה קיימת כלל, או שהיא מחייבת השקעת מאמצים אדירים שייקרו את כל שאר המוצרים ויקשו מאוד על המשך של צמיחה כלכלית. באופן דומה המערכת הכלכלית תלויה לדוגמה במשאבי אנרגיה זמינים. היות שלא ניתן לקיים פעילות פיזיקלית כלשהי ללא אנרגיה, הכלכלה לא יכולה לתפקד ללא הספקה מספקת של אנרגיה, לא משנה מהן העדפות של הצרכנים שלה.
לכן, אחת הטענות המרכזיות של הכלכלה האקולוגית היא שהכלכלה הסביבתית, כחלק מהיותה זרם של הכלכלה הנאו-קלאסית הופכת את היוצרות. הכלכלה, והמין האנושי כולו, תלויים במערכת של סביבה מתפקדת, וכמות הזיהום שעימה מערכת זו יכולה להתמודד, תלויה במערכת האקולוגית ולא בהחלטות של בני האדם, בין אם הן מבוצעות על ידי מנגנון השוק, ובין אם על ידי מנגנון אחר. לכן הטענה היא שלא הכלכלה תקבע כמה אקולוגיה תישאר אלא המערכת האקולוגית תגביל את הגודל של הכלכלה. באופן כללי יותר חוקי הטבע הם שמכתיבים את גבולות המשחק שבתוכם ניתן לקיים העדפות שונות לפי רצונות אנושיים כמו בחירות בשוק או מדיניות ממשלתית.
הכלכלה הסביבתית מניחה כי הכלכלה והחברה האנושית הם דבר נתון שאין שום דבר שמאיים על היציבות שלו - ואם יש הפרעה של פעילות מסוימת לאדם אחד, הרי זה בגלל שאדם אחר נהנה ממנה וניתן לתקן זאת על ידי שינוי המדיניות- הנחה זו היא דבר סביר עבור ניתוח של זיהום במפעל מקומי אבל היא אינה מתקיימת בניתוח של כלכלה אקולוגית.
לפעמים כלכלה אקולוגית מתוארת כבעלת גישה פלורליסטית (מכירה כי ישנן דרכי חשיבה שונות, אשר אינן תמיד עולות בקנה אחת) לבעיות סביבה. והיא בדרך כלל ממתמקדת בקיימות הסביבה לטווח ארוך.
אנדריי סחרוב
אנדריי דמיטרייביץ' סָחָרוֹב (ברוסית: Андрей Дмитриевич Сахаров; 21 במאי 1921 – 14 בדצמבר 1989) היה פיזיקאי רוסי סובייטי, דיסידנט ופעיל זכויות אדם. זוכה פרס נובל לשלום בשנת 1975.
סחרוב היה אבי פצצת המימן הסובייטית, ונודע לא פחות גם כאחד מהפעילים הראשיים למען זכויות האדם והפרט בברית המועצות. סחרוב פעל רבות למען עליית יהודי ברית המועצות לישראל.
ביוגרפיה.
סחרוב נולד ב-1921, במוסקבה לאב רוסי מרצה לפיזיקה, ולאם ממוצא יווני. סבו היה עורך דין ידוע, שפעל למען זכויות האדם ברוסיה הצארית. משפחתו התגוררה עם קרובים, והורי הילדים בסביבתו דאגו לחינוך ביתי עבורם, במקום לשלוח אותם לבית הספר. כך אביו לימד אותו אישית מתמטיקה ופיזיקה, ועשה עימו ניסויים. בגיל 12 נכנס לבית הספר לראשונה.
בתקופת נעוריו הושלכו למחנות או הוצאו להורג מאות אלפי בני אדם על ידי משטר סטלין, בהם דודיו של סחרוב וקרובי משפחה אחרים. למרות הקשיים, סיים סחרוב את לימודיו בהצטיינות, והתקבל ב-1938, ללימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. לימודיו נעצרו עקב פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות. בריאותו הלקויה מנעה את גיוסו לשירות צבאי, אך הוא התנדב למשמר האזרחי. והמשיך את לימודיו כשהתאפשר. בעקבות התקרבות הנאצים למוסקבה ב-1941, פונתה האוכלוסייה האזרחית ממנה, והאוניברסיטה בה למד כמו גם מפעלים רבים ומוסדות השלטון הועברו מזרחה.
ב-1942, סיים סחרוב את לימודי התואר הראשון בהצטיינות, באַשְגַבָּט שבטורקמניסטן. למרות שיכול היה להמשיך לתואר מתקדם, הוא בחר להתגייס למאמץ המלחמתי, והוצב כטכנאי מעבדה במפעל תחמושת בעיר אוּלְיַאנוֹבְסְק. במפעל פיתח מכשיר מגנטי פשוט לבדיקת האיכות של פצצות חודרות שריון לאחר ייצורן.
סחרוב התחתן ב-1943, עם טכנאית המעבדה קלאבְדיה וִיחִירֶבָה, אותה הכיר במפעל. לזוג נולדו שלושה ילדים, וב-1945, לאחר סיום המלחמה, הם חזרו למוסקבה, להמשך לימודיו.