נחלקו הראשונים האם פסול זוחלין הוא מהתורה או מדברי חכמים.
שיטת רש"י וראשונים רבים היא שהמקור הוא בתורת כהנים: .
שיטת הריב"ש.
שיטת הריב"ש היא, שפסול קטפרס הוא שם אחר לפסול הידוע של "זוחלין" במקוואות, שאם המים אינם נחים אלא זוחלין ממקומם, המים פסולים לטבילה, שכן "יכול מה מעיין בזוחלין אף מקווה בזוחלין, תלמוד לומר אך מעיין, מעיין בזוחלין ואין מקווה בזוחלין" (תורת כוהנים פרשת שמיני). דעה זו מוזכרת גם בתוספות, והוא דוחה אותה מההוכחה שגם במעיין קיים פסול "קטפרס" אף על פי שאין בו את פסול "זוחלין".
ההסבר על הפסול של זוחלין, מובא בפוסקים אחרים המפרשים ש"זוחלין אינם חיבור", מים שאינם נמצאים על מקומם בקביעות אינם נחשבים למחובר זה לזה, וממילא אין שיעור של ארבעים סאה למים, שהרי כל טיפה טיפה עומדת בפני עצמה ואינה מחוברת לחברתה.
התוספות חולק על שיטה זו של הריב"ש, והוא מוכיח שפסול זוחלין אינו קשור לקטפרס, שכן במעיין יש פסול "קטפרס", אף על פי שמעיין מטהר אף בזוחלין.
פסול זוחלין במעיין.
כאמור בתורת כוהנים, אף על פי שמקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן" (מים מכונסים שאינם זזים ממקומם) מעיין מטהר אף בזוחלין.
על פי ההלכה, למעיין נחשב כל מקור נובע מתחת לאדמה, הנובע מששת ימי בראשית. אם כי נחלקו הראשונים בגדר המעיין: לפי הר"ש, מהותו של המעיין הוא מקור מים שגם מקומו נוצר "בידי שמים", ולכן אם אדם הרחיב את מקום התפשטות המעיין על ידי חפירת תעלות הגורמות למעיין להתפשט לעבר מקומות שלא היה בהם מתחילה, אין מקומות אלו נחשבים למעיין אלא למקווה, ומכיוון שכך, הם אינם כשרים לטבילה, שהרי מקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן", מים עומדים על מקומם ואינם זוחלים למקום אחר. לעומת זאת סבורים רוב הראשונים, ביניהם הרמב"ם והר"ן, כי בצורה כזו שמקום המעיין הורחב, אין כל פסול בטבילה בתעלות המעיין.
כאשר בזמן שיורדים גשמים מרובים או בזמן הפשרת שלגים, קיים חשש כי רוב מימי המעיין אינם אלו אשר נובעים ממקורו, אלא רובם מי גשמים. באופן כזה, נחלקו האמוראים: לפי רב באופן כזה אסור לטבול בנהר כזה שמימיו זוחלין, שכן רובו מי גשמים ומי גשמים אינם מטהרים אלא באשבורן, ולפי שמואל מותר לטבול במקווה כזה, מכיוון שכל המימות שבעולם מקורם בנהר פרת, שנקרא כך על שם שמימיו פרים ורבים, וכאשר יש גשם הוא מתרחב ומתגדל לא רק מימי הגשמים אלא בעיקר ממקורו שנובע וגדל בכל עת. ונחלקו הראשונים כמי ההלכה, הר"ן פוסק כשמואל שכן ישנה משנה כדבריו, וראשונים אחרים פוסקים כרב, שכן גם אבוה דשמואל סבור כמותו.
אם כי, דין זה, כי יש לחשוש לרוב מי גשמים במעיין, הוא רק במקום שבו הנהר לא התפשט מתחילה, אך במקום שהנהר או המעיין התפשט מתחילה, מותר לטבול בו אף על פי שמתחילה היו בו מים מועטים ועכשיו יש בו מים מרובים
אקטואליה.
אחת מהבעיות הנפוצות לפסול "זוחלין", הוא בור ההשקה: לפעמים המים שבבור ההשקה גבוהים יותר מהמים שבבור הטבילה, ואז נוצרת בעיה של זוחלין, שהמים שבבור ההשקה יוצאים ממנו אל בור הטבילה או ההפך, ואז הם פסולים לטבילה, שהרי אסור שמי המקווה יהיו "זוחלין" למקום אחר, כך שלא רק שבור ההשקה אינו מעלה, אלא הוא עלול לגרום חסרונות ופסולים בבור הטבילה.
זריעה בזוחלין.
כמו כן, אחת מהבעיות החמורות העומדות בפני אלו המכשירים את המקווה בבור זריעה, היא דעת הפוסקים האומרים, שמכיוון שמים ש"זוחלין" (אינם "אשבורן" מכונסים בהשקט במקום אחד) אינם נחשבים למים כשרים, אז גם כאשר מכשירים מים שאובים או טמאים במים "זוחלין", הזריעה לא תועיל. הסברא בזה היא, שכדי להכשיר מים שאובים, יש להקפיד שיחול בשעת ההכשרה על המים הכשרים שם הלכתי של "מקווה" (מים שנקוו וכונסו ואינם זוחלין ממקומם), ולכם ברור שמים שאינם נשבים למקווה אינם מערבים מקווה.
לבעיה זו מצא החזון איש פתרון, שיפתחו את ברז לתוך תחתית מי הבור הגשמים הקרוי "בור זריעה", כך שהמים השאובים "נזרעים" התוך החלק התחתון של המקווה שהוא אינו נחשב ל"זוחלין", ורק החלק העליון נחשב לזוחלין. אך גם פתרון זה אינו מושלם, מפני שיש הסוברים ש"זחילה" בחלק ממי הבור משפיעה על כל מי הבור. ולכן כיום נהוג לזרוע את המים בבור הזריעה, לפני שנפתח החור המעביר את המים למקווה, כך שיש לפחות רגע אחד שבו המים נמצאים בבור הזריעה ואינם נחשבים ל"זוחלין", וברגע זה נזרעים המים השאובים במי הגשמים שב"בור הזריעה" ושוב הם כשרים.
פילטר.
בעיה אקטואלית נפוצה, נגרמת על ידי המכשירים המנקים את מימי המקווה כמקובל על ידי מסנן. מכשירים אלו שואבים את המים לתוך המסנן, וכך מנקים אותם. קיימים מספר סוגי מסננים:
טדאוש קונוויצקי
טַדֵאוּש קוֹנוִויצקי (גם תדיאוש; פולנית: Tadeusz Konwicki; נולד ב-22 ביוני 1926 – 7 בינואר 2015) היה סופר פולני חשוב, מראשוני הסופרים מתנגדי הקומוניזם הסובייטי בפולין.
קונוויצקי נולד בליטא, בעיירה קטנה ליד עיר הבירה וילנה. בשנת 1944 בעת הכיבוש הנאצי, סיים את בית הספר המחתרתי הפולני, ויצא אל היערות להצטרף אל יחידת פרטיזנים פולנית. עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, החל את לימודיו באוניברסיטת קרקוב. הוא למד תרבות ולשון פולנית.
קונוויצקי החל בכתיבתו הספרותית עוד בהיותו סטודנט, ובשנת 1950 יצא לאור ספרו הראשון "פִּרצה בשמיים". ספרו השני, "ספר החלומות של ימינו", יצא ב-1966 והפך לרב-מכר בפולין, חרף היותו מוחרם על ידי השלטון. וכן תורגם ללשונות זרות רבות. זוהי סאטירה חריפה על המשטר הקומוניסטי בפולין הכפוף לשלטון הסובייטי.
קונוויצקי עסק גם בתסריטאות ובמחזאות, וכן היה במאי קולנוע ידוע. זכה בפרס ונציה, 1958, על סרטו "יום הקיץ האחרון".
ריטה הייורת'
תמר גלעדי
תמר גלעדי (נולדה ב-11 בינואר 1967) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
את השכלתה המוזיקלית רכשה בבית הספר "רימון".
בשנים 1995–2000 השתתפה כזמרת ליווי באלבום ובמופע "בשביל הנשמה" של שם טוב לוי; באלבום "הופעה חיה בערד"; ובמופע של מתי כספי, אשר חזר בשנים האלה לישראל.
בנוסף, הייתה חלק מפרויקט "המעבדה" של קבוצת הדומינו גרוס, שהופיעה במועדון צוותא 2 עם חומרים לא מעובדים בפני קהל, שם גם חשפה את החומרים לאלבומה הראשון.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של גלעדי, "תמר גלעדי", בהפקה עצמית (אינדי) על ידי תמר. האלבום הכיל שבעה שירים, ובהם הלהיט "האהבה מתה", שכתב והלחין אריאל הורוביץ. השיר זכה להצלחה גדולה, היה מהמושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה שנה, ואף זכה בפרס אקו"ם ל"שיר השנה". גלעדי עצמה כתבה שני שירים באלבום, ואת היתר כתב הורוביץ. על ההפקה המוזיקלית הופקד ארקדי דוכין. עוד שירים מהאלבום הם: "כל העצב" ו"מה שאת צריכה".
באותה שנה הקליטה תמר דואט עם לאה שבת ביצוע מחודש ל"ירח בשמיים", והקליטה דואט עם גידי גוב לשיר "נתפייסה" מתוך ביצוע שעשו יחד בעונה האחרונה של "לילה גוב" ושיצא באלבום "שלל שיריו" של גוב.
בשנת 2003 יצא אלבומה השני של גלעדי, "גן חורפי". את שיר הנושא של האלבום, "גן חורפי", תרגמה תמר על פי שירה של הזמרת קרן אן "Jardin d’hiver". באלבום זה לקחו חלק כותבים רבים כגון: לאה שבת, חוה אלברשטיין, רחל שפירא, חנה גולדברג, עובד אפרת, חמי רודנר, דידי שחר ואריאל הורוביץ. תמר כתבה באלבום זה שבעה שירים. את האלבום הפיק ועיבד מאיר עמר ("ביג אם"). באלבום בלטו השירים: "גן חורפי", "עינת סיפרה לי", "אור קטן", "נערה עם גיל קטן".
באותה שנה השתתפה תמר במופע משירי לאה גולדברג, בבריכת הסולטן, עם השיר "נחל שלי" בעיבודו של עובד אפרת. המופע הוקלט ושודר בגלי צה"ל.
בשנת 2005 התארחה תמר בפסטיבל הפסנתר עם מופע שירים מתורגמים. ליוו אותה גדי סרי בכלי הקשה ורמי הראל בפסנתר ועיבודים. במהלך אותה שנה, הופיעה תמר עם הפרויקט הזה בכל הארץ כשהיא מלווה את עצמה בגיטרה. בין השירים היו משירי אליוט סמית', אלביס קוסטלו, ג'וני מיטשל, פול סיימון ועוד. המופע צולם ושודר בערוץ 2.
בשנת 2008 יצא אלבומה השלישי "סוג של ורוד", אלבום זה נוצר בעקבות מפגש בין תמר לסופרת לאה איני. השירים עוסקים בדמות האישה על רבדיה השונים, והביאו לידי ביטוי צדדים שונים ומגוונים בזהותה. תמר הלחינה את כל השירים שכתבה לה איני. את האלבום הפיק ועיבד חמי רודנר. באלבום בלטו השירים: "לאן את הולכת מפה", "סוג של ורוד", "זה לא בשמיים", "ביאטריס".
בעקבות שיתוף הפעולה עם חמי רודנר, השתתפה תמר במופע שלו "מכונת השירים", כאומן אורח ומלווה בגיטרה אקוסטית.
בשנת 2009 התארחה תמר במסגרת פסטיבל התנ"ך באזור בית גוברין במופע משירי נעמי שמר, חמותה המנוחה, עם התזמורת הסימפונית של באר שבע בעיבודים של רפי קדישזון. המופע הוקלט ושודר ברשת ג'.
אלבומה הרביעי, "בלוז לנעמי", יצא בשנת 2011, והוקדש כולו לשירי נעמי שמר. באלבום גרסאות מחודשות לשיריה של שמר בסגנון בלוז, בעיבודים משותפים של גלעדי ורמי הראל. תחילתו הייתה במופע בשם זה, שהעלתה גלעדי בשנת 2009.
במלאת עשור למותה של נעמי שמר, השתתפה תמר במופע בו אירחה התזמורת הפילהרמונית את מיטב אומני ישראל עם שירים של שמר בניצוחו של רפי קדישזון. תמר ביצעה את השירים "נועה" ו"על הדרך עץ עומד". המופע צולם ושודר בערוץ 2 ובגלי צה"ל.
2015 – יצא אלבומה החמישי "הדרך הביתה". כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי תמר. הפקה מוזיקלית, יוסי מזרחי. מתוך האלבום יצאו כסינגלים מתוכו השירים: "הדך הביתה", "שלג", "להאמין" ו"לולה".
בשנת 2018 הוציאה את אלבומה "אוריגמי". מהאלבום יצאו כסינגלים השירים: "אהבת אמת", "הנהר", "המלכה והחייל" (תרגום לשירה של סוזן וגה לראות את הפרחים" ו"עד שאתרחק".
חייה האישיים.