בנוסף להישגים בבריכת השחייה, זכה המתעמל וילהלם ובר במדליית כסף בקרב-רב ובמדליית ארד בתחרות בשלושה מתקנים, ופאול ויינשטיין זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה.
אולימפיאדת לונדון (1908).
לאולימפיאדת לונדון (1908) שלחה גרמניה 81 ספורטאים. צברה 13 מדליות, 3 מהן מזהב, ודורגה במקום החמישי.
בקפיצה למים, דורגו שלושה קופצים גרמנים במקומות הראשונים בקפיצה מ-3 מטר: אלברט צירנר, קורט בהרנס וגוטלוב ולץ. השחיין ארנו ביברשטיין זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב, ובמדליית הזהב השלישית זכו המחליקים האמנותיים היינריך בורגר ואנה היבלר. מחליקה נוספת, אלזה רנדשמידט, זכתה במדליית כסף.
באתלטיקה זכתה נבחרת השליחים הגרמנית במדליית כסף, ואחד מחבריה, האנס בראון, זכה גם במדליית ארד בריצת 800 מטר. נבחרת רוכבי האופניים זכתה במדליית כסף במרוץ המרדף, וקארל נוימר זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-660 יארד. הטניסאי אוטו פרויצהיים זכה במדליית כסף, ובחתירה זכו הגרמנים בשתי מדליות ארד: וילי דיסקו ומרטין שטאנקה במקצה הזוגות, וברנהרד פון גאצה במקצה היחידים.
אולימפיאדת סטוקהולם (1912).
המשלחת ששלחה גרמניה לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) הייתה הגדולה בתולדותיה עד אז, וכללה 187 ספורטאים, מהם 5 נשים. המשלחת זכתה ב-25 מדליות בשמונה ענפים שונים, 5 מהן מזהב. בניגוד לשלוש האולימפיאדות שקדמו לה, המארחת, שוודיה, לא הייתה דומיננטית בהישגיה, והמדליות חולקו בין יותר מדינות. לכן, אף ששיפרה את הישגיה, הם הספיקו לה רק למקום השישי בטבלת המדליות.
השחיינים הגרמנים זכו בשבע מהמדליות. ולטר בתה זכה בשתי מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטר חזה. הוא קבע שיאים אולימפיים בכל אחד משלושת השלבים של שני המשחים, ובמשחי הגמר קבע את התוצאות 3:01.8 דקות ו-6:29.6 דקות, בהתאמה. במשחה ל-200 מטר חזה גם שני המדורגים אחריו היו גרמנים: וילהלם ליצוב זכה במדליית הכסף, ופאול מאליש זכה במדליית הארד. מאליש גם סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חזה. במשחה ל-100 מטר גב זכה אוטו פאהר במדליית הכסף, ופאול קלנר זכה בארד. נבחרת השליחות הגרמנית זכתה במדליית כסף במשחה ל-100X4 מטר חופשי, ואחת מחברותיה, גרטה רוזנברג, דורגה רביעית במשחה ל-100 מטר חופשי.
בקפיצה למים, נמשכה ההגמוניה הגרמנית בקפיצה מ-3 מטר. פאול גינתר זכה בזהב, האנס לובר בכסף וקורט בהרנס בארד. אלברט צירנר זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר. צמד הטניסאים היינריך שומבורגק ודורותיאה קרינג זכה במדליית זהב בטורניר הזוגות המעורבים. קרינג זכתה גם במדליית כסף בטורניר היחידות, וטניסאי נוסף, אוסקר קרויצר, זכה במדליית ארד בטורניר היחידים. בחתירה, זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית זהב, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד.
נבחרת הרכיבה הגרמנית זכתה במדליית כסף באיוונטינג, ואחד מחבריה, פרידריך פון רוכוב, זכה גם במדליית כסף אישית. ראבוד פון קרכר זכה במדליית כסף בקפיצות, ובתחרות הקפיצות הקבוצתית זכתה הנבחרת הגרמנית במדליית ארד. האתלט האנס בראון זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והאנס לישה עשה זאת בקפיצה לגובה. בקליעה, זכה אלפרד גלדל במדליית כסף בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס) ובמדליית ארד עם הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית. במדליית כסף נוספת זכה המתאבק גאורג גרשטקר.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928).
גרמניה, כמו יתר מעצמות המרכז - אוסטריה, הונגריה, טורקיה ובולגריה, לא הוזמנה להשתתף באולימפיאדת אנטוורפן (1920), הראשונה שנערכה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בעוד האחרות כבר נטלו חלק באולימפיאדת פריז (1924), גרמניה עדיין הוחרמה, והיא הצטרפה מחדש למשחקים רק ב-1928.
16 שנים לאחר השתתפותה האחרונה במשחקים האולימפיים, שבה גרמניה להשתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928), והגיעה לשיאים חדשים. היא שלחה משלחת גדולה של 214 ספורטאים, שזכו ב-31 מדליות ב-12 ענפים שונים, 10 מהן מזהב. בהישגיה הייתה שנייה רק לארצות הברית.
האתלטים הגרמנים זכו ב-9 מהמדליות, אך רק אחת מהם, לינה רדקה, זכתה במדליית זהב, בריצת 800 מטר, שבה גם קבעה שיא עולם חדש (2:16.8 דקות). במרוצי השליחים ל-100X4 מטר ול-400X4 מטר זכו הגרמנים במדליות כסף, ובמרוץ השליחות ל-100X4 מטר זגו הגרמניות במדליות ארד. שלושה אתלטים שהשתתפו במרוצי השליחים זכו גם במדליות ארד אישיות: גאורג לאמרס בריצת 100 מטר, הלמוט קרניג בריצת 200 מטר והרמן אנגלהרד בריצת 800 מטר. שני אתלטים נוספים זכו במדליות ארד, יואכים ביכנר בריצת 400 מטר ואמיל הירשפלד בהדיפת כדור ברזל.
הרוכב קרל פרייהר פון לנגן זכה בשתי מדליות זהב, בתחרויות הדרסאז' האישית והקבוצתית, וברונו נוימן זכה במדליית ארד באיוונטינג. שני מרימי משקולות זכו במדליות זה, קורט הלביג ויוזף שטרסברגר, ומרים משקולות נוסף, האנס ולפרט, זכה במדליית ארד. בהיאבקות, זכו ארבעה גרמנים במדליות: קורט לויכט בזהב, אדוארד שפרלינג ואדולף ריגר בכסף, וגאורג גרינג בארד. הסייפת הלנה מאייר זכתה במדליית זהב ברומח, ואולגה אלקרס זכתה בארד. סייף נוסף, ארווין קסמיר, זכה במדליית כסף. במדליית זהב נוספת זכו צמד החותרים קורט משטר וברונו מילר.
השחיינית הילדה שרדר זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, בו זכתה שרלוט מיהה במדליית ארד. בשלב חצי הגמר השוותה שרדר את שיא העולם, שעמד אז על 3:11.2 דקות. שחיין נוסף, אריך ראדמאכר, זכה במדליית כסף במשחה המקביל לגברים. ראדמאכר היה חבר גם בנבחרת הכדורמים, שזכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר 2–5 על נבחרת הונגריה. נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת בלגיה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר שהובסה בידי נבחרת אורוגוואי 4-1.
ספורטאים גרמנים נוספים שזכו במדליות באמסטרדם כללו את המתאגרף ארנסט פיסטולה, שזכה במדליית כסף, את רוכבי האופניים האנס ברנהרדט וקארל קתר, שזכו במדליית ארד במרוץ אופני טנדם ואת הלמוט קהל, שזכה במדליית ארד בקרב חמש מודרני.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
בשל המשבר הכלכלי העולמי של 1929, מדינות רבות, ובהן גרמניה, שלחו משלחות קטנות יחסית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). הישגיה של גרמניה פחתו בהתאם. ספורטאיה זכו באותם משחקים ב-20 מדליות, מהן רק 3 מדליות זהב, והיא דורגה במקום התשיעי, הנמוך בתולדותיה עד אז.
ארבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות: יאקוב ברנדל זכה במדליית זהב, וולפגנג ארל וז'אן פלדאק זכו במדליות כסף ואדוארד שפרלינג זכה במדליית ארד. רביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית זהב, רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה במדליית כסף, וכך גם צמד החותרים הרברט בוץ וגרהרד בצלן. במדליית הזהב השלישית זכה מרים המשקולות רודולף איסמאייר. האנס ולפרט שיפר את הישגו מאמסטרדם וזכה במדליית כסף, ואילו יוזף שטרסברגר איבד את תוארו וזכה במדליית ארד.
באתלטיקה זכו הגרמנים בחמש מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. בתחרות הנשים בהטלת כידון זכתה אלן בראומילר במדליית הכסף, וטילי פליישר זכתה בארד. נבחרת השליחים ב-100X4 מטר זכתה במדליית כסף, ואחד החברים בה, ארתור יונת, זכה גם במדליית ארד בריצת 100 מטר. במדליית ארד נוספת זכה וולראד אברלה, בקרב עשר. שלושה מתאגרפים גרמנים זכו במדליות כסף: האנס זיגלרסקי, יוזף שליינקופר ואריך קאמפה. הקלע היינריך הקס זכה אף הוא במדליית כסף, בירי באקדח אש מהירה. נבחרת הכדורמים איבדה את תוארה, וזכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני בבית הגמר, אחרי הונגריה.
אולימפיאדת ברלין (1936).
ברלין נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1931 (לאחר שגברה על ברצלונה), עוד בטרם עליית הנאצים לשלטון, אך הנאצים זיהו את הפוטנציאל התעמולתי שהם יכולים להפיק ממנו. שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס, ראה בה הזדמנות להעלאת המוראל בקרב העם הגרמני, ולהוכחת עליונות הגזע הארי. במהלך המשחקים גם צולם הסרט "אולימפיה", בבימויה של לני ריפנשטאהל.
המשחקים היוו גם חלון ראווה למשטר הנאצי, וזה היה מעוניין להציג מראית עין של תקינות פוליטית. לרגל המשחקים, הוסרו שלטים ברחבי העיר האוסרים על כניסת יהודים, והמשטרה קיבלה הוראה שלא לאכוף חוקים נגד יהודים והומוסקסואלים ממדינות זרות. עם זאת, יהודים לא נכללו במשלחת הגרמנית, ובהם שיאנית גרמניה בקפיצה לגובה, גרטל ברגמן.
מבחינה ספורטיבית, היו המשחקים הצלחה גדולה מבחינת המשלחת הגרמנית. היא דורגה במקום הראשון בטבלת המדליות, הישג אותו לא הצליחה לשחזר מאז. ספורטאיה זכו ב-89 מדליות, מהן 33 מדליות זהב, 26 מדליות כסף ו-30 מדליות ארד, ב-18 ענפים שונים.