באחד בפברואר 2012 התרחש אחד מאסונות הכדורגל הגדולים ביותר בהיסטוריה כאשר 79 אנשים (מרביתם חברי ארגון האולטראס של אל אהלי) נהרגו ועוד רבים נפצעו בסיום המשחק בין אל אהלי ואל מסרי. יש הסוברים כי אוהדי אל מסרי, כתומכים במשטרו של מובארק, ביצעו טבח באוהדי אל אהלי מתוך נקמה להפיכה שהתרחשה שנה קודם לכן בכיכר תחריר. ישנן עדויות כי כוחות הביטחון העלימו עין מכך שאוהדי אל מסרי נכנסו עם סכינים וחרבות למשחק, וכן אפשרו לאוהדי אל מסרי להגיע אל האוהדים של היריבה ולבצע בהם את הטבח. יש הטוענים שאירוע זה הוא נקמה של כוחות המשטר באולטראס על תרומתם האדירה בהפיכה שהתרחשה שנה קודם לכן. לאחר האסון הושעו כל פעילויות הכדורגל במדינה. אל מסרי הושעתה מן הליגה וחזרה רק כשנה לאחר מכן לעונת 2013-2014. במרץ 2012 קראו שניים מהשחקנים הבכירים ביותר בקבוצות אל אהלי וא-זמאלכ (מוחמד אבו תריכה מאל אהלי ומחמוד עבדל ראזק פדללה, המכונה "שיקבלה", מא-זמאלכ) לארגוני האולטראס להתאחד ולא להגיע למשחק הידידות בין הקבוצות כאות מחאה נגד השלטון וכן הפצירו בפני חוקרי המקרה בפורט סעיד לחקור את האנשים העומדים בראש המשטר, ולהביא את הצדק למקומו.
שחקנים משמעותיים.
חוסאם חסן.
ערך את הופעתו הראשונה בליגה ב-1985 במדי אל אהלי. כבעל מספר ההופעות השני בגודלו במדי הנבחרת הלאומית עם 178 הופעות ושיאן הכיבושים במדי הנבחרת עם 69 כיבושים, זכה חוסאם חסן לכינוי "איש הברזל". ב-1992 חזר חוסאם לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, אל אהלי, לאחר שתי עונות בהן שיחק במועדונים באירופה. יחד אתו, זכתה אל אהלי ב-11 אליפויות מצרים וב-4 גביעי מצרים. ב-1998 לאחר שהוביל את נבחרת מצרים לזכייה באליפות אפריקה לאומות, עבר חוסאם ליריבה א-זמאלכ כתוצאה מבעיות משמעת בהן היה מעורב מחוץ למגרשים. חוסאם הוביל את א-זמאלכ לזכייה ב-3 אליפויות בליגה המצרית וכן לזכייה ב-2002 בליגת האלופות האפריקאית.
מוחמד אבו תריכה.
נחשב לאחד מ-50 השחקנים הגדולים ביבשת אפריקה בכל הזמנים. הופעתו הראשונה של מוחמד אבו תריכה בליגות המקצועניות במצרים הייתה ב-1997. ב-14 שנותיו הראשונות ככדורגלן הוא שיחק במועדון גיזה (עיר מצרית השוכנת בגדה המערבית של נהר הנילוס). לאחר מכן עבר לאל אהלי, שם זכה למוניטין והכרה של ווינר אודות לתארים הרבים שהביא למועדון וכן לנבחרת הלאומית באותה תקופה. ב-2012 העניקה התאחדות הכדורגל האפריקאית למוחמד אבו תריכה את התואר כדורגלן השנה באפריקה. מוחמד אבו תריכה ניצל את מעמדו כשחקן כדורגל מוביל ולא פעם יצא בהצהרות פוליטיות, גם כשהיה על המגרש. לאחר שהבקיע שער לטובת מצרים במסגרת משחקה של הנבחרת נגד נבחרת סודאן כחלק מגביע אפריקה לאומות 2008, הרים מוחמד אבו תריכה את חולצתו וחשף כיתוב על חולצתו בו הוא מביע תמיכה בפלסטינים בעזה. במסגרת הגמר של אליפות אפריקה באותה שנה, ניצחה מצרים את נבחרת קמרון בתוצאה 0–1, הודות לשער של מוחמד אבו תריכה בדקה ה-76. כתוצאה מכיבוש השער, זכה מוחמד לעידוד ופרגון מאוהדי א-זמאלכ, מחזה שנחשב מאוד נדיר.
אחמד חסן.
בעל מספר ההופעות הרב ביותר בנבחרת מצרים, עם 184 הופעות במדי הנבחרת הלאומית. הודות לכישרונו יצא אחמד חסן לשחק מחוץ לגבולות מצרים, במועדונים בטורקיה ובבלגיה. שנה לאחר שחזר למצרים, ב-2008, זכה אחמד חסן יחד עם מועדון אל אהלי באליפות (2009) וכן גם בשנתיים לאחר מכן. אחמד חסן זכה עם נבחרתו ב-4 גביעי אפריקה לאומות. ב-2011 עבר ליריבה העירונית א-זמאלכ, עימה זכה בגביע המצרי ב-2013.
ראיין סמפסון
ראיין אוליבר סמפסון (באנגלית: Ryan Oliver Sampson; נולד ב-28 בנובמבר 1985) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד גרומיו בסיטקום הבריטי "פלבס", בתוכנית המערכונים "Glitchy" ובדמות אלכס ונאבלס בסדרה הקומית "אחרי שהלכת", בה גילם את דמות הבן של ג'ימי ונאבלס (ניקולס לינדהרסט). ב-2008 הופיע סמפסון בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" ב-"The Sontaran Stratagem" ו-"The Poison Sky" בתפקיד לוק רטיגן.
ביוגרפיה.
סמפסון נולד במסברו בעיר רות'רהאם שבמחוז יורקשייר. הוא למד בבית הספר התיכון ויילס בקיווטון פארק, שם הופיע בהצגות של בית הספר.
קריירת המשחק של סמפסון החלה בהופעה בתיאטרון קרוסיבל בשפילד. לפני שהתחיל לשחק בסיטקום " אחרי שהלכת" ב-2003 הופיע בפרק בסדרה "מחשבות רצחניות", אחר כך שיחק בסדרות "Denial of Murder", "הולבי סיטי" ו-"Heartbeat". ב-2007 הופיע בפיילוט של הסדרה "The Things I Haven't Told You". סמפסון שיחק בתפקיד הילד הגאון לוק רטיגן בשני פרקים של הסדרה "דוקטור הו" "תכסיס הסונטארן" ו"שמי הרעל". ב-2008 עבד בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2011 שיחק בתפקיד קטן בסדרה הקומית "Fresh Meat". ב-2015 גילם דמויות שונות בתוכנית המערכונים "Glitchy" של ITV2. עוד ב-2015 גילם את דמותו של צ'אלרס 'בוז' דיקנס בסדרת הדרמה "תולדות פרנקנשטיין".
הקלאסיקו של קהיר
דביבון זנב טבעת
סרג'נט שרייבר
רוברט סרג'נט "סרג'" שרייבר ג'וניור (באנגלית: .Robert Sargent "Sarge" Shriver Jr; 9 בנובמבר 1915 - 18 בינואר 2011) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1968–1970, הראש הראשון של חיל השלום ומועמדה של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972, כעמיתו למרוץ של הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית.
שרייבר היה בעלה של יוניס קנדי, אחותו של נשיא ארצות הברית ה-35 ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ביוגרפיה.
ילדות והשכלה.
סרג'נט שרייבר נולד ב-9 בנובמבר 1915 בעיר וסטמינסטר שבמחוז קארול במרילנד. הוא בנם הצעיר של רוברט סרג'נט שרייבר האב (1878–1942) ואשתו הילדה (1883–1977), שגם היא נולדה עם שם המשפחה "שרייבר" (הם היו בני דודים מדרגה שנייה). אחיו הבכור של סרג'נט היה תומאס הרברט שרייבר (1911–1989). שרייבר היה צאצאו של דייוויד שרייבר, שחתם על חוקת מרילנד ועל חוק הזכויות באמנת החוקה של מרילנד בשנת 1776. את שנות התיכון שלו עשה בבית הספר קנטרברי השוכן בעיירה ניו מילפורד שבקונטיקט, שם למד במלגה מלאה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1934, בילה שרייבר את הקיץ בגרמניה במסגרת תוכנית עולמית המציעה מגורים וחינוך בינלאומי לתלמידי תיכון. סרג'נט חזר בסתיו 1934 לארצות הברית כדי להתקבל לאוניברסיטת ייל. הוא קיבל את התואר ראשון שלו ב-1938. לאחר מכן הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל וב-1941 היה לבוגר אוניברסיטה במשפטים.
שירות צבאי.
לפני התערבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, היה שרייבר חבר מייסד של "הוועד הראשון של אמריקה", ארגון שהחל לפעול ב-1940 על ידי קבוצה של סטודנטים למשפטים של אוניברסיטת ייל, ביניהם ג'רלד פורד ופוטר סטיוארט (שעתידים להיות נשיא ארצות הברית ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בהתאמה). מטרת הארגון הייתה להרחיק את ארצות הברית מהמלחמה באירופה. אף על פי כן, שרייבר התגייס לצי ארצות הברית לפני המתקפה על פרל הארבור, ואמר שחובתו לשרת את ארצו גם אם הוא לא מסכים עם מדיניותה. הוא שירת בצי 1941–1945, בעיקר בדרום האוקיינוס השקט, על סיפון אוניית מערכה USS דרום דקוטה (BB-57), והגיע לדרגת לוטננט. הוא קיבל את העיטור צבאי לב הארגמן בעקבות פציעתו במהלך הקרב הימי על גוודלקנל.
על השתתפותו במלחמת העולם השנייה הוא עוטר במדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה.
משפחה.
הוא פגש את יוניס קנדי, אחותו של ג'ון קנדי, בעת מסיבה בניו יורק. כעבור זמן קצר ביקש ממנו אב המשפחה, ג'וזף קנדי, לעיין ביומניו של בנו הבכור, ג'וזף קנדי ג'וניור, שנהרג בהתרסקות מטוס במהלך משימה צבאית במלחמת העולם השנייה. שרייבר נשכר מאוחר יותר על ידי משפחת קנדי לנהל את Merchandise Mart, עסק משפחתי הנמצא בשיקגו שבאילינוי.
לאחר שבע שנות חיזור, נשא שרייבר לאישה את יוניס קנדי ב-23 במאי 1953, בקתדרלת פטריק הקדוש שבניו יורק. היא הייתה בתם השלישית של ג'וזף ורוז קנדי. ליוניס וסרג'נט נולדו חמישה ילדים, רובם אנשי ציבור:
שרייבר עסק לזמן מה בעריכת דין במחוז קולומביה, אילינוי, ניו יורק, ובבית המשפט העליון של ארצות הברית.
קריירה פוליטית.
בשנות החמישים מונה שרייבר לנשיא המועצה לחינוך של שיקגו.
בזמן שגיסו, ג'ון פיצג'רלד קנדי היה נשיא ארצות הברית, שרייבר ייסד יחד איתו את חיל השלום והיה למנהלו הראשון.
לאחר רצח קנדי המשיך שרייבר לשמש כמנהל חיל השלום ושימש כעוזר מיוחד לנשיא לינדון ג'ונסון. תחת ממשלו של ג'ונסון, הוא ייסד את משרד הזדמנות כלכלית עם ויליאם ב' מולינס וכיהן כמנהל הראשון של המשרד. שרייבר ידוע כ"אדריכל" של המלחמה בעוני, חלק מהתוכנית החברתית "החברה הגדולה". שרייבר ייסד מספר רב של תוכניות וארגונים חברתיים, כולל ה-VISTA, Head Start וכו'. הוא היה פעיל בספיישל אולימפיקס, ארגון בינלאומי שנוסד על ידי רעייתו.
שגריר ארצות הברית בצרפת.
שריבר כיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת מ-1968 עד 1970.
ב-7 במאי 1968 הושבע שרייבר לתפקיד שגריר ארצות הברית בצרפת. תפקידו בפריז לא היה צפוי להיות קל. נשיא צרפת שארל דה גול כונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-1964, הוא נסוג מהארגון הצבאי נאט"ו ב-1966, גינה בגלוי את מלחמת וייטנאם ב-1967. עם בואו לפריז נתקל שרייבר במשבר פנימי חמור הכולל שביתות ארציות והפגנות סטודנטים