האיור המלווה סיפור זה הוא איור של קדרה לה רגל אחת ובתחתית הרגל, חמש אצבעות. סיפור זה מספר על אדם זקן ונדיב המשתמש בקדרה שלו על מנת לרקוח שיקויי קסם ושיקויים נגד כשפים עבור מוגלגים הזקוקים לעזרתו. במותו הוא מוריש את הקדרה לבנו היחיד. הבן מוצא את הקדרה ובה סנדל ופתק בו כתוב "בתקווה שלא תזדקק לסנדל זה".
הבן, המאוכזב מכך שירש רק קדרה ונעל, זורק את הנעל לתוך הקדרה, וסוגר את דלתו בפני הבאים לבקש ממנו עזרה. בכל פעם שהבן סוגר את דלתו, הקדרה מקבלת את הסימפטומים של האדם שבא לבקש עזרה: היא נוערת כחמור, לאחר שביקשו ממנו לעזור למצוא חמור שאבד, בוכה כתינוק לאחר שביקשו ממנו לרפא תינוק חולה, היא מתמלאת בפצעים לאחר שביקשו ממנו להסיר צרעת, וכדומה. הקדרה עוקבת אחריו לכל מקום שהוא הולך, ומרעישה (נוערת, בוכה, וכו') במידה שלא מאפשרת לו לישון, לאכול, או לנהל אורח חיים תקין כלשהו. לבסוף, באמצע לילה אחד שגם בו היא לא נותנת לו לישון, הבן נכנע ועוזר לאנשי האנשים. לאחר שהוא עושה זאת הקדרה פולטת את הסנדל שהוא זרק לתוכה, המתאים לרגל הקדרה ומשתיק אותה, והבן והקדרה הולכים לדרכם.
מעיין המזל הטוב.
האיור המלווה סיפור זה הוא איור של מעיין, שמעליו מספר כוכבים.
סיפור זה מספר על מעיין שפעם אחת בשנה, אדם אחד יכול לרחוץ בו וכל בעיותיו יפתרו. שלוש מכשפות - האחת ששמה אשה ואשר סובלת ממחלה, השנייה, אלת'דה, הסובלת מעוני לאחר ששדדו אותה, והשלישית אמאטה, השרויה בצער לאחר שאהובה עזב אותה - נפגשות ומחליטות למצוא את המעין. אביר שנפגש עימן מצטרף אליהן בדרכן.
בדרכן אל המעיין עליהן להתגבר על שלושה מכשולים - הראשון תולעת ענקית הדורשת "הוכחה של כאבן", השני - מצוק תלול אליו הם צריכים להביא את "פירות מאמציהן", והשלישי - חציית נהר בו צריך לשלם עם "האוצר של העבר". אמאטה עוברת את המבחנים, וזורקת לנהר את זיכרונותיה מאהובה באמצעות הגיגית.
בהגיעם אל המעיין אשה מתמוטטת מעייפות, ועל מנת להצילה, אלת'דה משקה אותה בשיקוי שגם מרפא את מחלתה, והיא אינה זקוקה למעיין. אלת'דה מבינה שכישוריה יכולים לאפשר לה להתעשר בכבוד, ולכן היא אינה זקוקה למעיין. גם אמאטה מבינה כי היא נפטרה מזיכרונותיה הכואבים והיא אינה זקוקה למעיין.
האביר רוחץ במעיין ואז מבקש את ידה של אמאטה, וכך משאלות כולם נענו, מבלי שהם גילו שלמעיין אין בכלל יכולת קסם.
לבו השעיר של הכושף.
סיפור זה הוא היחיד מבין סיפורי הספר שאינו מוזכר בספר "הארי פוטר ואוצרות המוות". האיור המלווה סיפור זה מציג לב שעיר הנוטף דם. איור נוסף מציג מראה שבחלקה העליון שלוש טבעות, והיא נמצאת בשלולית דם.
הסיפור מתאר מכשף צעיר, עשיר ויפה תואר שהחליט שלא להתאהב לעולם. הוא בז להתנהגות האווילית של חבריו המאוהבים ואף השתמש בקסם אפל מאוד כדי למנוע ממנו להתאהב. יום אחד הוא שמע שני משרתים המרכלים בלגלוג ורחמים על כך שהוא אינו נשוי, והוא מחליט למצוא מכשפה עשירה ויפה ולהתחתן עמה על מנת שכולם יקנאו בו.
המכשף פוגש את המכשפה למחרת, ומשכנע אותה לבוא אליו לארוחת ערב בטירתו. הוא ניסה לחזר אחריה רבות באותו ערב, אך המכשפה הרגישה רק קור וחוסר רגש מכיוונו. לאחר הארוחה אומרת לו המכשפה 'אתה מדבר היטב, מכשף, ואני אשמח ידי כוונותיך, אם רק חשבתי שיש לך לב!'
המכשף לקח אותה לצינוק של הטירה והראה לה את הלב שלו שפועם בתוך תיבה עשויה בדולח. הלב, שהיה בחושך ורחוק מהמכשף, הצטמק מניוון וגידל שיער. המכשפה המזועזעת התחננה שהמכשף ישיב את הלב לתוך גופו, ולאחר שהוא עושה זאת היא מחבקת אותו. מאחר שהלב פעם מחוץ לגופו זמן רב כל כך, הוא נשבר מיופייה של הנערה. מאוחר יותר, אורחי המכשף מוצאים את המכשף והמכשפה מתים בעודם מחובקים, לאחר שהמכשף הוציא את לבה של המכשפה ממקומו וניסה להחליפו בלבו שלו.
בביטי רביטי והגדם המגעגע.
האיורים המלווים ציור זה מציגים גדם עץ גדול עם 20 טבעות צמיחה. בתחתית הגדם ניתן לראות סדק קטן ובו, באפלה, זוג עיניים לוהטות. מתחת לטקסט יש טביעת רגל קטנה עם ארבע אצבעות.
הסיפור מתאר מלך הרוצה לשמור עבורו את כל הקסם שבעולם. כדי לעשות זאת עליו לעשות שני דברים - ללכוד את כל המכשפים בממלכתו וגם ללמוד לעשות כשפים. הוא מקים גדוד של ציידי מכשפות ומבקש מורה שילמד אותו לעשות קסמים. מי שנענה לבקשתו הוא נוכל ללא יכולות קסם. הנוכל מוכיח את עצמו בכמה טריקים פשוטים של אחיזת עיניים ומתחיל לתבוע תכשיטים וכסף רב כדי להמשיך בלימוד. באביטי, הכובסת של המלך לועגת ללהטוטים שהציג, והמלך דורש מהנוכל להציג את יכולתו בציבור, ואומר לו שראשו ייכרת אם משהו יצחק מתעלוליו. הנוכל, שהיה עד לביצועי הקסם של באביטי בביתה, מגלה שבאביטי בעצמה היא מכשפה, והוא מאיים עליה שיגלה את כוחותיה אם לא תסייע לו. היא מסכימה להתחבא סמוך אליו ולסייע לו.
במהלך הצגת יכולותיו של המלך בציבור, בסיועה החשאי של המכשפת, דורש מפקד הגדוד שישיב לחיים ראש כרות של כלב. מאחר שאין קסם היכול להעיר את המתים, הקהל מגלה שלנוכל אין כוחות קסם. הנוכל חושף את יכולתה של באביטי ומאשים אותה שהיא חסמה את לחשיו. באביטי בורחת אל היער ונעלמת בבסיסו של עץ עתיק. בייאושו, קובע הנוכל שהיא הפכה לתפוח בר חמוץ ומורה לאנשיו לכרות את העץ.
לאחר שנכרת העץ, בעוד הקהל עוזב, מתחיל גדם העץ הכרות לקרקר ודורש מהנוכל שיודה ברמאותו. הנוכל מודה, ואז מקרקר הגדם שוב ודורש שהמלך יפסיק לפגוע במכשפים, ויבנה אנדרטה של באביטי על הגדם לזכר מוות השווא שלה. המלך מסכים ושב לארמון. לאחר מכן ארנבת קשישה, שבפיה מטה קסמים, מנתרת מתחתית הגדם ועוזבת את הממלכה.
מעשה בשלושה אחים.
סיפור זה הוא היחיד המתואר בהרחבה בספר "הארי פוטר ואוצרות המוות". שני איורים מלווים סיפור זה: האחד – שלוש גולגולות, שעל מצח האמצעית מצויר סמל אוצרות המוות, השני – ציור של אוצרות המוות.
הסיפור מתאר שלושה אחים ההולכים יחדיו ומגיעים לנהר אותו אינם יכולים לחצות. הם יוצרים גשר קסום מעל הנהר. בחצי הדרך על הנהר הם פוגשים את דמותו של המוות, הכועס על כך שהם בנו גשר ולא טבעו בנהר ומתו. המוות העמיד פני ידיד המברך אותם על חכמתם ומציע לכל אחד מהם משאלה כפרס על כך שחמקו ממנו. הבכור מבקש מטה קסמים שלא יפסיד באף דו-קרב ומקבל מטה שהמוות הכין מעץ סמבוק (Elder). השני מבקש יכולת להחיות את המתים. המוות נותן לו אבן שביכולתה להחזיר את המתים, והשלישי, מבין שהמוות רק מתעתע בהם ומבקש דרך למנוע מהמוות לעקוב אחריו. המוות נותן לו גלימה ההופכת את הלובש אותה לבלתי נראה.
לאחר מכן נפרדות דרכי האחים – הבכור, משווייץ במטהו, ואז נשדד ונרצח בשנתו. האמצעי משתמש באבן ומשיב לחיים אישה שאהב, אבל זו מתה לפני שהוא נשא אותה לאישה, והוא מתאבד על מנת להצטרף אליה. והצעיר – מתחבא מפני המוות מתחת לגלימת ההיעלמות שלו. לאחר שנים רבות הוא מסיר את הגלימה, מתחתן, ונולד לו ילד לו הוא נותן את הגלימה, ואז, כשהמוות מגיע אליו, חייך אליו האח השלישי כאילו פגש חבר ותיק, והלך איתו ברצון.
ג'יי קיי רולינג סיפרה ששאבה את הרעיון לסיפור "מעשה בשלושה אחים" מסיפורו של המחלן, אחד הסיפורים ביצירה סיפורי קנטרברי מאת המשורר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר.
ויטו וולטרה
ויטו וולטרה (באיטלקית: Vito Volterra; 3 במאי 1860- 11 באוקטובר 1940) היה פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-איטלקי. ידוע בעיקר בתרומתו לביולוגיה מתמטית ותורת המשוואות האינטגרליות.
קורות חיים.
נולד באנקונה, אז חלק ממדינת האפיפיור, למשפחה יהודית ענייה. כבר בילדותו הפגין יכולת מתמטית מפותחת. למד באוניברסיטת פיזה, שם הושפע על ידי אנריקו בטי. בפיזה, מונה כפרופסור למכניקה בשנת 1883. שם התחיל לפתח את תורת הפונקציונלים שהובילה אותו לתורת המשוואות האינטגרליות והמשוואות הדיפרנציאליות-אינטגרליות. תרומתו לתחום מסוכמת בספרו תורת הפונקציונלים, משוואות אינטגרליות ומשוואות דיפרנציאליות-אינטגרליות שהתפרסם בשנת 1930.
בשנת 1892 מונה כפרופסור למכניקה באוניברסיטת טורינו ובשנת 1900 כפרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת רומא לה ספיאנזה. הייתה זו סוף תקופת איחוד איטליה ('ריסאורגימנטו' באיטלקית) וכשמדינת האפיפיור סופחה על ידי איטליה, וולטרה שמח על כך. הוא נבחר כסנטור לסנט האיטלקי בשנת 1905. באותה שנה הוא התחיל בפיתוח התאוריה שלו אודות נקעים בגבישים, שלימים היותה הבסיס להבנת התנהגותם של חומרים שבירים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף לצבא האיטלקי ועבד בפיתוח ספינות אוויר תחת ג'וליו דואה, כל זאת אף שהיה כבר בשנות ה-50 לחייו. הוא הגה את רעיון השימוש בהליום במקום מימן הדליק וכישרונו כמנהיג אף עזר לו לארגן ייצור ספינות אלו בפועל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התעניין ביישום רעיונות מתמטיים בתחום הביולוגיה. הוא המשיך והעמיק את עבודתו של פייר פרנסואה ורהולסט בתחום. התוצאה המפורסמת ביותר מתקופה זו היא משוואות לוטקה-וולטרה, זוג משוואות דיפרנציאליות המתארות מודל התנהגות של אוכלוסיות טורף-נטרף.
בשנת 1922 הצטרף לקבוצת המתנגדים לתנועה הפאשיסטית ולעומד בראשה, בניטו מוסוליני. ב-1932 היה אחד מ-12 פרופסורים בלבד (מתוך 1,250) שסירבו להצהיר אמונים למשטר הפשיסטי. בשנות ה-30 הוא שלח גלויה לחברו עליה נכתב 'אימפריות מתות, אבל המשפטים של אוקלידס נשארים צעירים לנצח'. בעקבות סירובו להצהיר על נאמנותו לפשיסטים הוא נאלץ להתפטר מהאוניברסיטה ומהחברות בארגונים מדעיים ובילה את שארית ימיו מחוץ לאיטליה. לרומא הוא חזר רק קצת לפני מותו ב-1940.
עיריית תל אביב-יפו