בנאום שנשא מנהיג הרוב בסנאט ארצות הברית הארי רייד הוא מאזכר את החתול המופיע בספר ומציין שהחתול מצליח לנקות את הלכלוך שעשה בעוד שהבית הלבן אינו מצליח לנקות אחריו. בנאום זה ציטט הסנטור כמה משפטים מהספר.
מריה מרגרטה מרשאן
מריה מרגרטה דאנצי-מרשאן (בגרמנית: Maria Margarethe Danzi) (או מרשאן, כשם נעוריה) (נולדה ב-1768 בפרנקפורט או במנהיים; נפטרה ב-11 ביוני 1800 במינכן) הייתה זמרת סופרן ומלחינה גרמנייה.
אביה של מרגרטה מרשאן, תאובלד הילריוס מרשאן, מונה על ידי הנסיך הבוחר קרל תאודור למשרת המנהל הראשון של התיאטרון הלאומי של מנהיים. אמה, מגדלנה לבית ברושארד, הייתה שחקנית ורקדנית בלט והייתה סוברט בתיאטרון שניהל בעלה. המחלוקת על מקום לידתה של מרגרטה נובע מאורח חייהם של הוריה, אשר חיו במנהיים בתקופה שבה נולדה, אך פעלו כתיאטרון אורח בפרנקפורט, וייתכן ששם נולדה.
כבר בגיל צעיר ניגנה מרשאן בפסנתר והופיעה כזמרת. ב-1787, כשהייתה בת 21 בלבד, הופיעה בתפקיד ראשי במחזה של יוהאן יאקוב אנגל. בין 1778 ל-1782 קיבלה שיעורי מוזיקה אצל מי שתהייה מאוחר יותר החמות שלה, פרנציסקה לברון (אמו של המלחין פראנץ דאנצי). בין 1782 ו-1784 הייתה תלמידתו של לאופולד מוצרט בזלצבורג. מרשאן הייתה אחת הנשים המלחינות היחידות בתקופתה, שבה נשים בדרך כלל נאלצו להסתפק בתפקידי שירה. ב-1785 קיבלה תפקיד ראשי בתיאטרון החצר של מינכן וב-26 באפריל 1786 הופיעה לראשונה כזמרת החצר.
ב-1790 נישאה למלחין פראנץ דאנצי ויצאה עמו למסע הופעות שביסס את מעמדה כ"פרימה דונה", גברת, או זמרת ראשונה באירופה. ב-1800 נפטרה מדלקת ריאות.
בחייה, הייתה מרשאן אחת מזמרות הסופרן המפורסמות בעולם. מרבית היצירות שהלחינה סבלו מהתעלמות בשל מינה, וזכו לפרסום ולביצוע רק מאוחר יותר.
ואראשאפאט
אצ'מיאדזין (בארמנית: Էջմիածին) או בשמה הרשמי ואראשאפאט (Վաղարշապատ) היא העיר הקדושה בארמניה ומקום מושבו של הקתוליקוס של הכנסייה הארמנית. העיר שוכנת כ-20 ק"מ מערבית לירוואן ומהווה את הפרבר הגדול ביותר של הבירה. במרכזה של העיר נמתחת שדרה בצורת מחומש ובמרכזה שוכנת כיכר קומיטאס. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית העיר 51,280 תושבים. הקתדרלה ושלוש כנסיות נוספות בעיר הוכרזו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
העיר נוסדה על ידי המלך וארארשק אשר שלט בארמניה במאה ה-2, במקום בו שכן קודם לכן יישוב קודם, ושמה הרשמי של העיר נגזר משמו. סמוך לשנת 163 הייתה העיר לבירת ארמניה ושמרה על מעמד זה עד למאה ה-4. הקתדרלה בעיר נבנתה בידי גרגוריוס המאיר (Գրիգոր Լուսաւորիչ - "גריגור לוסווריץ'"), מייסד הכנסייה הארמנית והקתוליקוס הראשון שלה. היא הוקמה לראשונה בין השנים 301–302 כשארמניה הייתה למדינה היחידה בעולם שהנצרות היא דתה הרשמית, ונחשבת למבנה הכנסייתי העתיק במדינה. לפי אגדה מהמאה ה-5 ראה גרגוריוס הקדוש את ישו בחזונו כשהוא יורד מהשמיים ומכה בפשיט זהב על הקרקע במקום בו על הקתדרלה להיבנות. לכן שונה שמה של העיר לאצ'מיאדזין, היינו "המקום בו ירד הבן היחיד (מהשמיים)".
בשנת 428 איבדה ארמניה את עצמאותה ובאה תחת שלטון האימפריה הסאסאנית, אולם בתקופה זו נבנו יתר הכנסיות בעיר וכן קתדרלת זוורטנוץ מספר קילומטרים ממזרח לה. מושבו של הקתוליקוס נע ברחבי ארמניה ואסיה הקטנה משך מאות שנים ושב לעיר רק ב-1441. במאה ה-17 ידעה העיר התפתחות ושגשוג ונשכרה ממיקומה על ציר הסחר בין טבריז באיראן וארזורום בטורקיה. העיר שבה באופן רשמי לשם "ואראשאפאט" ב-1995, אך השימוש בשם זה מוגבל לצרכים רשמיים בלבד.
אתרי המורשת העולמית בעיר.
הקתדרלה.
קתדרלת אצ'מיאדזין, ה"מייר טצ'אר" ("הכנסייה האם"), היא המבנה החשוב בעיר. הכנסייה בנויה בצורת ריבוע שאורך כל אחת מצלעות הוא 20 מטר. המבנה המקורי מתחילת המאה ה-4 הוחלף בכנסייה הנוכחית בשנת 480 ובשנת 618 הוחלפה כיפת העץ שעיטרה אותו בכיפת אבן. הכיפה נחה על ארבעה עמודי אבן פנימיים המחוברים אל קירותיו החיצוניים של המבנה בקשתות. מגדל הפעמונים בן שלוש הקומות נוסף בחזית הכנסייה בשנת 1648 כשבראש הקומה העליונה כיפה המונחת על שמונה עמודים. ציורי הקיר בכנסייה נוספו במאה ה-18.
בכנסייה שמורים חלקים מהצלב האמיתי, מתיבת נח, שרידיהם של השליחים פטרוס, אנדראס הקדוש ותדי, וכן חלק מהחנית בה דקר החייל הרומאי את ישו בעת צליבתו. סמוך לכנסייה ניצבת אנדרטה לזכר רצח העם הארמני ואנדרטה אחרת לזכר ביקורו במקום של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2001.
כנסיית הריספימה הקדושה.
כנסיית הריספימה הקדושה הניצבת במזרחה של העיר הושלמה בשנת 618 במקום בו ניצבה כנסייה אחרת קודם לכן. מתחת לכנסייה שוכן קברה של הריספימה הקדושה אשר נמלטה במאה ה-3 לארמניה מפני רדיפות דיוקלטיאנוס, ונסקלה לפי האגדה במקום זה לאחר שסירבה להינשא למלך טירידאטס השלישי. הכנסייה מתאפיינת בכיפה גדולה המכסה את מרכז המבנה ובשתי נישות גבוהות בחזיתה שהיו לאחד ממאפייני הבנייה הכנסייתית בארמניה בימי הביניים. בשנת 1653 היא שופצה באופן מסיווי וב-1790 נוסף לה מגדל פעמונים ובו שני מפלסים שונים, כשבראש העליון כיפה הדומה לזו של מגדל הפעמונים בקתדרלה.
כנסיית גיאנה הקדושה.
כנסייה זו נבנתה בשנת 630 מדרום לקתדרלה, במקום בו שכנה קפלה לזכרה של גיאנה הקדושה. לכנסייה ארבעה גמלונים, אחד בכל אחד מצדדיה, ואלה מקיפים את כיפה גדולה בצורת מתומן הנושאת גג מחודד. בחזית הכנסייה נרתקס ובו שלוש קשתות.
כנסיית שורגאט.
כנסיית שורגאט הקדוש מאוחרת מהכנסיות האחרות בעיר והיא נבנתה מזרחית למרכז אצ'מיאדזין ב-1694.
ברנרד צונדק
ברנרד צוֹנְדֶק (Bernhard Zondek; 29 ביולי 1891 – 8 בנובמבר 1966) היה אנדוקרינולוג וגינקולוג יהודי גרמני וישראלי נודע, מפתח העֶרכָּה לבדיקת היריון. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשי"ח.
תולדות חייו.
צונדק נולד בשנת 1891 בעיירה ורונקה (Wronke, כיום ורונקי Wronki) שבמחוז פוזנן של הקיסרות הגרמנית (כיום בפולין) לאברהם ולשרה צונדק (דודו היה האורולוג פרופ' מקס צונדק). הוא למד בגימנסיה ברוגאזן (Rogasen, כיום רוגוז'נו Rogoźno), וכמו אחיו הרמן וגאורג צונדק, למד רפואה באוניברסיטת הומבולדט. הוא החל ללמוד בשנת 1911, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו לימודיו והוא עבר לעבוד בבית חולים צבאי. במהלך עבודתו בבית החולים עסק במחקר מדעי וכתב 15 מאמרים על מגוון נושאים, בהם בלוטת התריס, הפיזיולוגיה של הריאות, השפעת בלוטת יותרת המוח על התנועה הפריסטלטית במעיים, הפרעות במערכת העיכול, פיזיולוגיית השרירים, שחפת וחום הגוף. הוא אף המציא מדחום חדש. הוא הוסמך לרפואה בשנת 1919. הדוקטורט שלו עסק בנזק לכליה מאדי כספית. התעניינותו של צונדק באנדוקרינולוגיה הביאה אותו לבחור להתמחות במיילדות, התחום הרפואי עם הכי הרבה השפעות הורמונליות לאחר קבלת תואר דוקטור התנדב במחלקה לגינקולוגיה בבית החולים האוניברסיטאי שָריטֶה בברלין. ראש המחלקה, קרל פרנץ, זיהה במהרה את סגולותיו של צונדק ומינה אותו לאחר כשנה לעוזרו. הוא עבד כעוזר מחקר עד לקידומו למרצה בשנת 1923. בשנת 1926 קודם לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת הומבולדט.
בשנת 1929 מונה למנהל המחלקה לגינקולוגיה וכירורגיה גינקולוגית בבית החולים העירוני של ברלין. בעקבות עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי בשנת 1933, פוטר מתפקידו על רקע יהדותו. בעקבות פיטוריו הוזמן לכהן כחבר מדעי במכון לביוכימיה של אוניברסיטת סטוקהולם, אולם המינוי נתקל בהתנגדות עזה מצד רופאים שוודים, שיותר מאלף מהם חתמו על עצומה נגד צונדק, ודעת הקהל שטענה שאל להעסקתו של צונדק לפגוע בפרנסת הרופאים השוודים. בעקבות זאת, לאחר כשנה בסטוקהולם, ויתר צונדק על התפקיד בשוודיה. מדי פעם התפרסמו ידיעות על כך שצונדק יצטרף לאחיו במעבדות שנבנו במיוחד עבורם במנצ'סטר, אולם ככל הנראה שהותו באנגליה לא הייתה יותר מאשר ביקור. לאחר כשנה בחר, מתוך מגוון ההצעות שהופנו אליו, לעלות לארץ ישראל ולכהן כפרופסור לגינקולוגיה וכירורגיה גינקולוגית באוניברסיטה העברית וכראש המחלקה הגינקולוגית בבית החולים "הדסה". צונדק עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו ושני אחיו, הרמן וגאורג (שמואל). בית החולים הדסה הרחיב את מחלקות היולדות והנשים בבית החולים לקראת בואו של צונדק, ובשלהי 1934 הגיע צונדק לארץ ישראל. במאי 1935 מונה לפרופסור לגינקולוגיה. שמו של צונדק כרופא יצא למרחוק ונשים עקרות מרחבי ארץ ישראל ואף מהארצות השכנות הגיעו אליו בבקשן להרות. בשנת 1961 פרש מהוראה וטיפול בחולים והתמסר למחקר בלבד.
צונדק נפטר ב-8 בנובמבר 1966 בניו יורק, בן 75 במותו. שהה שם לצורכי מחקר במסגרת מלגה שקיבל.
באותה שנה, לרגל יובלו, הוקדש לו גיליון כתב העת "הרפואה". על שם האחים צונדק רחובות בירושלים (ברמות אלון) ובבאר שבע. בשנת 2001 נקרא בניין מעבדות בבית הספר לרפואה שאריטה בברלין על שמו, "בית אשנהיים צונדק".
עבודתו המדעית.