כמו בספרדית וצרפתית, זמני הפעלים הפרפקטיביים המורכבים נוצרים על ידי הפועל haver והפועל בבינוני (particip passat). בנוסף לזמנים אלה קיים בקטלאנית גם זמן עבר ייחודי, pretèrit perfet perifràstic, הנוצר על ידי הפועל anar (ללכת) בזמן הווה ובגוף מתאים בצירוף שם הפועל; למשל, מהפועל cantar (לשיר):
כינויי גוף.
כמו באיטלקית ובספרדית, קיימים בקטלאנית כינויי גוף אנקליטיים, אשר מתחברים לפועל כאשר יש להם תפקיד של מושא ישיר או עקיף. הייחוד של הקטלאנית הוא בחוקים המורכבים שלפיהם מתחברים כינויים אלה לפועל וכאשר לפועל יש יותר מכינוי אחד. לכינויים יש אלומורפים רבים בהתאם לזמן והגוף של הפועל ובהתאם לצלילים הראשונים והאחרונים של הפועל.
ניבים קטלאניים.
השפה הקטלאנית מורכבת ממספר ניבים, שאותם נהוג לחלק לשתי קבוצות עיקריות, על פי חלוקה שהציע מנואל מילה איפונטאנאלס ב־1861.
הקבוצה המזרחית כוללת את הניבים המדוברים בקטלוניה ובאנדורה, והקבוצה המערבית כוללת את הניבים המדוברים בוולנסיה ובחלק המזרחי של אראגון. בין הקבוצות קיימת השפעה הדדית, וכך הניבים המדוברים בוולנסיה אופייניים יותר לקבוצת הניבים המערבית ואילו הניבים המדוברים באראגון מכילים גם השפעות מזרחיות.
צ'יאנג
טד צ'אנג
קארים עבדול-ג'אבאר
RTFM הם ראשי תיבות באנגלית של המשפט (בתרגום לעברית: "קרא את המדריך המזוין"), הקורא למשתמש לקרוא את חוברת ההדרכה המצורפת לרוב למוצר.
על מנת להימנע משימוש במילה Fucking הנחשבת לגסה הוצעו לביטוי מספר חלופות אפשריות: , "Read The Flaming Manual" או "Read The Freakin' Manual".
הביטוי RTFM משמש בקבוצות דיון לתמיכה טכנית כתשובה קצרה למשתמשים השואלים שאלה שהתשובה עליה כתובה (לכאורה) בבירור במדריך למשתמש.
הראשונים שהשתמשו במונח הזה היו חיילי ארצות הברית בשנות הארבעים של המאה העשרים, לאחר שהצבא החל להפיק מדריכי הפעלה (Field Manuals) למשימות שגרתיות. לאחר מכן נקשר הביטוי לתעשיית המחשבים.
"תסמונת" RTFM היא התופעה שבה אנשים שנעזרים במכשירים שונים (ובמיוחד במחשבים) אינם טורחים כלל או כמעט בכלל לקרוא את ההוראות במדריך למשתמש. תופעה זו גורמת נזקים כספיים משמעותיים לחברות המייצרות ובמיוחד לחברות התוכנה, שנאלצות לתת תמיכה לנושאים המופיעים במערכת העזרה.
ברוב המקרים תוצאות ההתעלמות מההוראות הן כספיות (הן עבור הלקוח שביזבז את זמנו והן עבור מרכז התמיכה) ונפשיות (בעיקר לחץ נפשי) בלבד, אולם במקרים חמורים עלולים להיגרם נזקים של ממש, במיוחד במקרים בהן ההוראות האמורות הן הוראות בטיחות שאי יישומן עלול להוביל לפגיעה בגוף או ברכוש. במקרים אחרים (למשל בהפרת זכויות יוצרים של אתרים באינטרנט) התופעה עשויה להוביל לעבירות פליליות.
שהאדה
השַׁהַאדָה (בערבית: الشهادة, "אלשהאדה"; תרגום מילולי: "העדוּת") היא הכרזת האמונה האסלאמית. היא כוללת הצהרה בדבר בלעדיות (תַוְחִיד בערבית) האל (אללה בערבית) ושליחותו האלוהית של מוחמד. שינון השהאדה ואמירתה הוא אחד מחמשת עמודי האסלאם, שהם חמש מצוות היסוד המוטלות על כל מוסלמי. המוסלמי שומע את השהאדה מדי יום, בזמן הקריאה לתפילה ובזמן התפילה עצמה. השהאדה נהגית גם במעמדים מיוחדים בחיי המאמין: הגעתו לבגרות, התאסלמותו, ונפילתו למשכב. אדם ההוגה את השהאדה בקולו שלוש פעמים, מתוך כוונה כנה ובנוכחותם של שני עדים מוסלמים, נחשב כמי שהצטרף רשמית לקהילת המאמינים בדת האסלאם.
מקור.
שני החלקים של השהאדה נמצאים בקוראן, אולם הם אינם נמצאים זה לצד זה כמו בנוסח של השהאדה. גרסאות שונות של המשפט החלו להופיע במטבעות ובמבנים בסוף המאה השביעית, דבר המרמז על כך שהנוסח לא אומץ כטקס דתי של אמונה עד תקופה זאת. בכיתוב על כיפת הסלע (תאריך 692 לספירה) בירושלים מופיע הנוסח ״אין אלוהים מלבד אללה; אין לו שותף איתו; מוחמד הוא שליחו של האל״. עוד וריאציה מופיעה במטבעות מהתקופה שלאחר שלטונו של עבד אל-מלכ, מהח'ליפות האומיית בצורה ״מוחמד הוא משרתו של האל ושליחו״. על אף שלא ברור מתי השהאדה נכנסה לשימוש נרחב בקרב מוסלמים, כן ברור שהמסר שהיא מבטאת היה חלק מהקוראן ומהדוקטרינה האסלאמית מהתקופות המוקדמות ביותר של האסלאם.
מילות השהאדה.
בערבית, מילות השהאדה הן: اشهد ان لَا إِلٰهَ إِلَّا الله وان مُحَمَّدا رَسُولُ الله ; בתעתיק לעברית: אַשְהַדֻ אַן לַא אִלָהַ אִלַּא אללָּה וַאַן מֻחַמַּדַ(ן) רַסוּלֻ אללָּה. תרגומן: .
אין מצווה בקוראן לומר מילים אלו, הן אף לא מופיעות בקוראן יחד כמשפט שלם, אלא כל חלק בנפרד. כמו כן אין אינדיקציה מדויקת מנין קיבלה השהאדה את חשיבותה, כיצד נוצרה וכיצד חברו שני חלקיה. ישנה התייחסות בקוראן ל"מילה הטובה" אשר חלק מן הפרשנים גורסים כי היא מכוונת לשהאדה.
בקוראן ניתן למצוא פסוקים דומים אך לא זהים:
כלומר, ישנם מרכיבים של השהאדה אך לא את הנוסח עצמו.
הקוראן אף לא מציין את השהאדה כמרכיב להתאסלמות, אבל כיום היא מאפשרת התאסלמות.
כמו כן, במכתבים אשר כתב מוחמד לשבטים השונים להפציר בהם לקבל את דת האסלאם, מצוינות המילים אשר על המתאסלם לומר.
על פי מוסלם, העובדה שהשהאדה מופיעה ראשונה מבין חמשת עמודי האסלאם מלמדת על חשיבותה, כי היא תנאי מוקדם ליתר המצוות, שכן הן אינן נחשבות אם לא אמרת את השהאדה.
על פי הפרשנים "המעשים הקיימים והטובים" הם השהאדה והתפילה, עליהם מקבלים את השכר הרב ביותר, וכל מי שמודה כי השהאדה אמת היא, מובטח לו מקום בגן עדן.
השהאדה היא עדות, שכן אף אחד אינו יכול להשתדל מול האל, אלא אדם המעיד על האמת, קרי אומר את השהאדה, כלומר מוסלמים, כך שרק למוסלמים יש גישה לאלוהים.
השהאדה במסורת נתפסת כחלק מן הדת הבראשיתית, היא מצוינת כבר בספר הראשון אשר נכתב טרם בריאת העולם, שם כתב אללה "אני אללה ואין אלוה מבלעדי".
היסטוריונים וחוקרים רבים משוכנעים כי המטרה המקורית של אמירת השהאדה הייתה לחדד לציבור המאמינים, כי מוחמד נחשב אחד האדם, בשר ודם, אשר רק הוטלה עליו המשימה לשמש כנביא ושליח האל, ואיננו בשום פנים ואופן אל בעצמו. זאת בניגוד לאמונה הנוצרית, הרואה בישו התגלמות של האלוהים עצמו (ע"ע השילוש הקדוש).
הקישור לאברהם ולמשה.
לאברהם, כאומר למשפחתו כי אין הוא מחויב לאלילים אשר הם עובדים, רק לאל אשר יצר אותו (בדומה לחלק הראשון של השהאדה).
ולמשה - נאמר כי משה בקש מן האל שילמד אותו תפילה מיוחדת בעלת סגולות מאגיות, אנטי-דמוניות והשהאדה היא מה שנתן לו אללה, כי תפילה זו היא עולם ומלואו ונחשבת ללחש בעל יכולות מיוחדות.
לפי מסורת נוספת, מוחמד לימד את עלי (בן דודו וממשיכו לפי סיעת השיעה) את השהאדה ואמר לו כי לחש זה טוב כנגד כל העוונות והחטאים.
המוּאזין.
המואזין (הכרוז) במסגד מזמין את המאמינים לתפילה בהשמיעו את המשפט הזה, ובעת התפילה אף המאמינים אומרים אותו.
המוסלמי אומר את העדות לפני מותו, והמתאסלם אומר משפט זה בטקס התאסלמותו ובכך מצהיר על אמונתו.
סיאס
תסמונת RFM
תאודור פונטאנה
תיאודור פונטאנה (גרמנית: Theodor Fontane; 30 בדצמבר 1819 - 20 בספטמבר 1898) היה סופר ומשורר גרמני מהזרם הריאליסטי.
חייו.
תיאודור פונטאנה נולד בנוֹירוּפּין שבפרוסיה. אביו היה רוקח, ובשנת 1836 התחיל לעבוד אף הוא כשוליה של רוקחים. הוא המשיך את לימודיו בלייפציג, ומשרתו הראשונה כרוקח הייתה בדרזדן. בגיל 20 החל לכתוב שירים, בעיקר בלאדות ורומאנסות על נושאים היסטוריים. הוא גם פרסם מאמרים פוליטיים בעיתונות. ב־1849 נטש את הרוקחות והחליט להתפרנס מכתיבה עיתונאית.
הספרים הראשונים שהנחילו לו פרסום היו קובצי שירה שיצאו לאור ב־1850 :
קובץ בלדות "גברים וגיבורים, שמונה שירים פרוסיים" שנכתבו בהשראה סקוטית, ומחזור רומאנסות, "על אודות רוזאמונדה היפה".
הוא נשלח ללונדון ככתב של העיתונות הפרוסית, והתגורר שם מ־1855 עד 1859, ב־1859 חזר לברלין. אחרי כן היה כתב צבאי במלחמות שניהלה פרוסיה נגד שכנותיה בשנים 1864, 1866, ו־1870-1871. במלחמה האחרונה, מלחמת פרוסיה צרפת, נפל פונטאנה בשבי הצרפתי בשעה שסייר בשדה המערכה. הוא היה במאסר שלושה חודשים, ושוחרר הודות להתערבותו של ביסמרק עצמו.
בשנים 1862 עד 1882 פרסם רשמי מסעות שערך לאורכה ולרחבה של מולדתו, בארבעה כרכי "נדודים על פני מארק ברנדנבורג", וכן ראו אור שלושה ספרים בנושאים צבאיים.
למרות שפונטאנה ידוע בעיקר בזכות הרומאנים שלו, הוא התחיל לכתוב רומנים רק בשני העשורים האחרונים של חייו. ב־1878 יצא לאור הרומן הראשון פרי עטו "לפני הסערה", רומן היסטורי שנכתב בסגנונו של סר וולטר סקוט. הוא היה סופר פורה ופרסם ספר כמעט כל שנה. הרומנים והנובלות שלו נחשבים עד היום לפיסגת הפרוזה הגרמנית הריאליסטית במאה ה־19.
הרומן "אֶפי בריסט", שיצא לאור ב־1894, הוא אחד הרומנים הידועים ביותר בשפה הגרמנית. הוא עוסק בבגידה של אישה צעירה הנשואה לגבר מבוגר ממנה, והטרגדיה הנובעת מכך. מקומו של הרומן לצד "אנה קארנינה" ו"מאדאם בובארי", המציגים את הנישואים במאה ה־19 מנקודת מבטה של האישה. הספר תורגם לעברית על ידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד (1981).
תאודור פונטנה
קונקלאווה
קונקלאבה
מוטו לאומי
אורסון קארד
הוגו
תאודור מומסן
אנטואן דה סנט אקזיפרי
אנטואן דה סנט אקזופרי
ברית קייחטה
ברית קְיַיחְטָה (ברוסית: Кяхтинский договор; בסינית: 布連斯奇條約/恰克圖條約; בפין-יין: Bùliánsīqí/Qiàkètú tiáoyuē) הייתה הסכם שנחתם בעיר קייחטה (Кя́хта) בשנת 1727 בין האימפריה הרוסית וסין, ובו הגיעו שתי המעצמות לפשרה ונרשם ניסיון להסדרת יחסים בין הצדדים.
רקע היסטורי להסכם.