ורנר נולד בעיר והראו (Wehrau) בשלזיה הפרוסית (כיום אושטניצה שבשטח פולין). משפחתו הייתה מעורבת בתעשיית המכרות במשך שנים ארוכות. אביו, אברהם דוויד ורנר, היה מנהל עבודה בבית יציקה בווהראו. ורנר למד את תורת המכרות בפרייברג (1771-1769), ואחר כך משפטים ומדעים בלייפציג (1775-1771). לאחר לימודיו, בשנת 1775, התמנה ורנר כמפקח ומורה לכרייה ומינרלוגיה באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה (Technische Universität Bergakademie Freiberg) – האוניברסיטה הוותיקה בעולם לכרייה, מוסד קטן אך רב השפעה. בהיותו בלייפציג החל להתעניין בזיהוי שיטתי וסיווג של מינרלים, ובתוך שנה (1774) פרסם את ספר הלימוד המודרני הראשון במינרלוגיה תיאורית, "על המאפיינים החיצוניים של מינרלים" (Von den äusserlichen Kennzeichen der Fossilien). במהלך הקריירה שלו פרסם ורנר מעט מאוד, אך שמעו כמורה הלך לפניו ברחבי אירופה, והוא משך אליו תלמידים רבים שהפכו לממשיכי דרכו והפיצו את פרשנותו בארצות מוצאם. כך למשל, אלכסנדר פון הומבולדט, פרידריך מוס, רוברט ג'יימסון שהפך לפרופסור באדינבורו, ואנדרס מנואל דל ריו שגילה את הוונדיום. סגנון הרצאתו היה סוקראטי, והוא פיתח הבנה להשלכות הרחבות ויחסי הגומלין של הגאולוגיה בקרב תלמידיו, שהיו קהל נלהב וקשוב.
לרוע המזל, סבל ורנר מבריאות לקויה במשך כל חייו וניהל אורח חיים של קיום שקט בפרייברג וסביבתה. בצעירותו היה אספן נלהב של מינרלים, אך הוא נטש תחום זה לחלוטין מאוחר יותר בחייו. אין שום ראיות לכך שהוא יצא אי פעם במהלך חייו הבוגרים מגבולות סקסוניה. הוא נפטר בדרזדן מסיבוכים שנגרמו, על פי המסופר, מחרדות לגורלה של מולדתו סקסוניה במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
התאוריה של ורנר.
ורנר השתמש בעקרון הסופרפוזיציה לסיווג, בדומה ליוהאן גוטלוב להמאן, והאמין שכדור הארץ ניתן לחלוקה לחמש תצורות:
המושג הבסיסי של הגאולוגיה הוורנריאנית היה האוקיינוס חובק הכל, שנסוג לאט עד למקומו הנוכחי תוך כדי השקעה של כל סוגי הסלעים והמינרלים בקרום כדור הארץ. הדגש על אוקיינוס אוניברסלי זה הוא מקורו של הכינוי "נפטוניזם" למושג, שהפך גם לשם נרדף לכל תורתו של ורנר, על אף שהשקפה זו במקורה היא של ז'אן אטיין גטאר (Jean-Etienne Guettard) הצרפתי.
רעיון האוקיינוס האוניברסלי גרר ישירות את הרעיון של תצורות אוניברסליות, שוורנר האמין שניתן להכירן על בסיס הליתולוגיה והסופרפוזיציה. הוא טבע את המונח "גאוגנוסיה" (הכרת האדמה) להגדרת המדע המבוסס על הכרת הסדר, המיקום והיחסים של השכבות היוצרות את האדמה. ורנר האמין שהגאוגנוסיה ייצגה עובדות, לא תאוריה, אולם לרעיונותיו אלה קמה התנגדות שכתוצאה ממנה הפכו הגאוגנוסיה והנפטוניזם לדוֹגמה, ובכך פסקו מלתרום להבנה נוספת של ההיסטוריה של כדור הארץ.
תלמידו לשעבר של ורנר, רוברט ג'יימסון, שהתמנה מאוחר יותר לפרופסור רגיוס ("מלכותי" - שמשרתו מאושרת על ידי המונרך) באוניברסיטת אדינבורו, יסד בשנת 1808 את האגודה הוורנריאנית להיסטוריה של הטבע (Wernernian Natural History Society) לכבודו של ורנר. האגודה, על אף שהתווכחה עם היבטים רבים של ההיסטוריה של הטבע שלו, הייתה מבצר של ההשקפה הוורנריאנית על כדור הארץ.
ביקורת התאוריה.
מוקד עיקרי של הנפטוניזם, שגרר ויכוח כמעט מיידי, היה מקור הבזלות. בזלות, בפרט אלה שנוצרו כסילים, היו מובחנות מזרמי לבה על פני השטח, ושני הסוגים לא זוהו כאותו סוג סלע על ידי ורנר ותלמידיו. לבה והרי געש - שמקורם הוודאי הוא סלע יסוד - נתפסו כתופעות צעירות, בלתי קשורות לאוקיינוס האוניברסלי שיצר את שכבות האדמה. ורנר האמין שהתפרצויות געשיות מתרחשות רק בקרבת שכבות פחם, וכי הבעירה התיכה את הבזלת שמעליהן, ויצרה בזלת ולבה בשכבות נמוכות. בזלת בשכבות גבוהות יותר הוכיחה לוורנר שהן היו משקעים כימיים של האוקיינוס.
סלע מחלוקת נוסף היה סביב בעיות נפח הקשורות לאוקיינוס האוניברסלי. איך אפשר להסביר את כיסוי כל פני כדור הארץ באוקיינוס, שאחר כך נפחו מתכווץ בעוד הרים מגיחים, ושכבות שניוניות ושלישוניות נוצרות? תנועת נפחי מים גדולים לתוך פנים כדור הארץ הוצעה עוד לפני דורות רבים על ידי סטראבון, אך ורנר לא קיבל אותה משום שנבעה מהשערה מסופקת. למרות זאת, כפי שנראה מהשקפתו על בזלת, הוא לא האמין שפנים כדור הארץ היה מותך. ורנר התחמק מן הבעיה, וסבר כנראה שחלק מן המים אבדו בחלל על ידי גוף שמיימי שחלף בשמים, אבל פרשנות זו העלתה שאלה אחרת – איך להסביר את חזרת המים, שהופיעו בסלעים השניוניים?
חוקר הטבע הסקוטי ג'יימס האטון יצא בשנת 1785 נגד הנפטוניזם של ורנר עם תאוריה משלו שכונתה פלוטוניזם על שם פלוטו - אל השאול במיתולוגיה הרומית. אותה הציג במאמר "התאוריה של הארץ" (Theory of the Earth), אותו הגיש ל"אגודה המלכותית של אדינבורו" בשנת 1788. ההנחה שנמצאה ביסוד השקפתו כי התהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים (אוניפורמיים) הובילה אותו לנסח את עקרון האחידות. לפי האטון, הרים נוצרו באיטיות על ידי התכה איטית של חומר במעמקי האדמה, נשחקו והורבדו כסלעי משקע במעמקי הים וסלעים אלה התרוממו והפכו לאדמה יבשה. תהליך זה, לדבריו, נמשך כל העת ואורך זמן רב ביותר. לכן, כך האמין, כדור הארץ הוא עתיק מאוד, ובוודאי שאינו בן 6,000 שנה כפי שטוען התנ"ך. ה"פלוטוניסטים" – חסידיו של האטון – האמינו כי סלעים נוצרים בתהליכים וולקניים מהשקעה של לבה הפורצת מהרי געש.
מורשת.
ורנר היה ללא ספק הגאולוג רב ההשפעה ביותר בחלקה הראשון של המהפכה התעשייתית. יכולותיו היוצאות מן הכלל כמרצה משכו אליו תלמידים רבים מכל רחבי אירופה. אלה חזרו למולדותיהם, ויישמו את מושגיו ואת תורתו. יישומים אלה הפכו מיד למקור לוויכוחים, בפרט בשאלת מקור הבזלת, והם מכונים בדרך כלל "הוויכוח הפלוטוניסטי–נפטוניסטי". ויכוח זה היה מוקד הפעילות של המחקר הגאולוגי בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19.
סוג של סקפוליט נקרא ורנריט (Wernerite) על שמו, ומייחסים לו גם את טביעת המונח "גאוגנוסיה".
פרידריך וילהלם אוגוסט פרובל
וילם סאסן
וילהלמוס (וילם) אנטוניוס סאסן (בהולנדית: Wilhelmus Antonius Sassen; ) היה עיתונאי נאצי הולנדי, חבר אס אס, שפעל בשרות הנאצים בהולנד בזמן מלחמת העולם השנייה. סאסן נודע בשנות ה-60 בעקבות ראיון שערך עם אדולף אייכמן, לפני שהאחרון נתפס ונחטף לישראל בידי סוכני המוסד.
לפני ותחילת המלחמה.
סאסן נולד בהולנד, למשפחה קתולית מסורתית, בעיירה חרטרוידנברח (Geertruidenberg) שבצפון בראבנט בדרומה של הולנד. אביו התעניין באידאולוגיה פשיסטית. סאסן למד משפטים בלובן ובגנט, ובזמן לימודיו הצטרף לקבוצת העבודה הפלמית-גרמנית (בהולנדית: Duitsch-Vlaamsche Arbeidsgemeenschap, נודע יותר בשם DeVlag), ארגון סטודנטים פרו-נאצי. כסטודנט, צפה באולימפיאדת ברלין, ממנה חזר כמעריץ של היטלר. עקב דעותיו גורש מבלגיה, והפסיק את לימודיו.
ב-1938 גויס כתותחן לצבא ההולנדי. עם הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940 נלקח בשבי הגרמני לזמן קצר.
שיתוף פעולה עם הנאצים.
עם הפלישה הגרמנית לרוסיה, התנדב סאסן לעבוד בתעמולה הנאצית בהולנדית. הוא סיקר את המלחמה במזרח ואף נפצע ברוסטוב, והשתקם בבתי חולים משך שמונה חודשים.
לאחר מכן שימש כעורך של רדיו בריסל, וב-6 ביוני 1944 דיווח מהחזית על פלישת בעלות הברית בנורמנדי. אף על פי שקיבל הוראה לסגת לגרמניה נשאר בהולנד, ודיווח על מהלך המלחמה שם. בשלב מסוים המליץ לרעבי אמסטרדם הרועדים מקור לשדוד דלק ואוכל מאזורים עשירים יותר. בעקבות דבריו אלה פוטר מעבודתו בשירות התעמולה הנאצי.
בריחה ופעילות בארגנטינה.
סאסן נאסר על ידי הבריטים ב-5 ביוני 1945. הוא ארגן הצגה בכלא, שהוצגה בערב חג המולד ושימשה ככיסוי לבריחתו.
בשנות ה-70 שימש יועץ תקשורת למשטרים הדיקטטוריים של פינושה בצ'ילה ושל סטרסנר בפרגוואי.
ראיונות עם אייכמן.
בסוף שנות ה-50 ראיין סאסן את אדולף אייכמן בארגנטינה, בעיקר על חלקו בפתרון הסופי. חלקים מהראיונות פורסמו בשני מאמרים במגזין LIFE. המידע בראיונות (שכונו "מסמך סאסן") נחשב אמין מזה שהופיע בכתבי אייכמן מן הכלא הישראלי, שכן ניתן מרצונו של אייכמן ובהיותו חופשי. לעומת זאת מידע זה נחשב כאפולוגטיקה מוטית מפיו של נאצי. ב-1980 הועברו רשימות סאסן (כ-600 עמודים) לאלמנתו של אייכמן.
ב-1960, לאחר מעצרו של אייכמן, פרסם המגזין LIFE ראיון שערך וילם סאסן עם אייכמן שנתיים קודם לכן. "מסמך סאסן", כפי שנקרא, מצטט בין השאר את הדברים הבאים מפי אייכמן:
מסמך סאסן לא הובא כראיה במשפט אייכמן: אייכמן וסנגורו סירבו, מטבע הדברים, לאשר את אמיתותו. התובע, גדעון האוזנר, ניהל משא ומתן לרכישת סלילי ההקלטה אך לא הצליח לעשות זאת ובחר שלא להביא את סאסן מארגנטינה בשל הסיבוכים הכרוכים בכך (גזר דין מוות התלוי ועומד כנגדו בהולנד). תמלול חלק מההקלטות נמצא בקבצים סרוקים בארכיון המדינה, למשל פה:.
חיים אישיים.
סאסן התחתן עם פאולה פיסט (Fisette) ב-1940, התגרש והתחתן שנית עם מייפ ואן דר וורט (Voort), ממנה נולדו לו שתי בנות, המבוגרת שבהן, סאסקיה סאסן, ילידת 5 בינואר 1947, היא פרופסור לסוציולוגיה, אשר תחומי עיסוקה העיקריים הם הגלובליזציה והגירה. בשנות ה-70 התחתן בשלישית עם אלס דלבאר (Delbaere), בתו של אמן פלמי שברח לארגנטינה עקב עברו הנאצי.
קישורים חיצוניים.
שרה ליבוביץ-דר, דיל עם השטן: האם ועד כמה ישראל קסטנר שיתף פעולה עם אדולף אייכמן?, אתר מעריב, 19.3.2017
ארדביל