היישוב הוקם בשנת 1966 כמרכז כפרי למושבים מסביב. באפריל 1967 פורסם שהמרכז בשלבי בנייה של 20 בתים ראשונים. היישוב היה קטן מאוד ובבחירות לכנסת ה-12 בשנת 1988 היה במקום רק אדם אחד בעל זכות בחירה. בשנת 1990 הורחב היישוב והפך ליישוב קהילתי. היישוב הנקרא בפי התושבים "גבעת עזר" או "הגבעה", נבנה על פני גבעה טבעית ומוקף במרביתו על ידי שטחי אדמה, חלק מן האדמות מעובד לטובת חקלאות (גידולי שדה, פרדסים, רפתות, ולולים) מרבית האדמות המקיפות את היישוב נמצאות בבעלות אנשי מושבי העובדים שהוקמו בתחילת שנות ה-50 בהם אמונים, גבעתי, בית עזרא ושדה עוזיהו. בעבר היה היישוב מוקף פרדסים בהם עצי הדר ושדות חורש טבעי אך אלו נעקרו לטובת הרחבת היישוב וצרכים אחרים. באזורי השטחים הפתוחים הניצבים על פני הגבעה הטבעית ביישוב, ניתן למצוא לעיתים שברי חרס וחלקי כדים דבר המרמז ככל הנראה על תרבות מסוימת (ייתכן מוסלמית) שהתקיימה באזור או חנתה בו לצורך תחנת מעבר.
באופיו, היישוב מקיים חיי קהילה שלווים המתבטאים בהימצאותם של מתקני דת, בהם מקווה טהרה ובית כנסת גדול ומפואר. ביישוב מרכזי תרבות וחינוך שונים. ביניהם, גני ילדים, פארק ציבורי הכולל אמפיתיאטרון, מגרש החלקה ומגרש משחקים, וכן ספרייה צנועה ו"היכל פיס", בו נערכים חוגים ואירועי תרבות והעשרה לנוער. כמו כן, במקום מגרש כדורגל מדשא סינתטי, מגרש טניס ומגרש כדורסל.
כנות (מוסד חינוכי)
כַּנּוֹת הוא מוסד חינוכי באזור הדרום ליד גדרה השייך למועצה האזורית באר טוביה. המוסד שייך לארגון נעמת ומשמש ככפר נוער.
היסטוריה.
אבן פינה למוסד הונח באוגוסט 1951. המוסד נפתח באוקטובר 1952 עם כ-100 תלמידים, בשתי כיתות מכינות ושתי כיתות תיכון מטעם עליית הנוער, על ידי מועצת הפועלות של ההסתדרות הכללית, הודות לתרומה של "פיונרן פרויען" מארצות הברית. ב-3 בדצמבר 1952 התקיים טקס פתיחה רשמי בנוכחות בבה אידלסון, אברהם הרצפלד ומשה קול מעליית הנוער, בהובלת המנהלת הראשונה של בית הספר, אסתר פכהולץ.
מקור שם המוסד הוא “כנה” שפירושו שתיל מתחדש, השם ניתן לו משום אופי הכפר שעבר גלגולים ושינויים רבים ומתוך אמונה בערכי שורשיות וחדשנות.
בשנת הלימודים השנייה עלה מספר התלמידים ל-115. ב-2 באוגוסט 1955 התקיים טקס סיום של המחזור הראשון של בית הספר. דווח אז שכל הבוגרים מתכוונים להתגייס לנח"ל. בשנת 1956 הגיע מספר התלמידים בבית הספר לכ-150. מחזור ראשון לסיים ארבע שנות לימוד בבית הספר, סיים באוגוסט 1956. רוב הבוגרים הצטרפו לגרעין נח"ל בעין גב. ארבעה בוגרים פנו ללמוד בפקולטה לחקלאות ברחובות. בשנת 1958 הוסכם על הקמת כיתת יום ללא פנימיה בבית הספר.
הערות שוליים.
עלות אלטרנטיבית
עלות אלטרנטיבית (וכן הוצאה אלטרנטיבית) היא מושג יסודי בכלכלה, המבטא את מחירו של מוצר מסוים על ידי המחיר של האלטרנטיבות שנזנחו לטובת ייצור מוצר זה. לדוגמה, עיר מחליטה להקים בית חולים בשטח שברשותה. העלות האלטרנטיבית, אם כך, היא השימושים האחרים בשטח זה אשר עמדו בפני העיר (כגון מרכז קניות המכניס לעיר מיסים, מגרש חנייה הפותר בעיות תחבורה בעיר, מכירת המגרש ושיפור התקציב של העיר). דוגמה נוספת היא העלות האלטרנטיבית של בילוי עם חברים במשך שעתיים - שכר שתי שעות עבודה.
עלות אלטרנטיבית יכולה להימדד בצורה כמותית (במונחים של כסף - המיסים המגיעים מהקניון שווים סכום כסף מסוים) אך היא נמדדת בהרבה מקרים בצורה איכותית (במונחים של "ערך" - שטח ירוק לרווחת ילדינו).
חישוב העלות האלטרנטיבית חשוב ביותר בכל תכנון כלכלי שמטרתו לבחור את האלטרנטיבה הטובה והרווחית ביותר מבין האפשרויות.
מדידת העלות האלטרנטיבית.
הדרך הפשוטה ביותר לחישוב עלות אלטרנטיבית היא לענות על השאלה "מהי האלטרנטיבה הטובה ביותר העומדת בפני לאחר האלטרנטיבה שבחרתי?". לדוגמה, העלות האלטרנטיבית של תשלום שכר לימוד היא מכונית חדשה. העלות האלטרנטיבית של חופשה משפחתית היא סיום תשלום המשכנתא על הבית.
חשוב להדגיש כי העלות האלטרנטיבית אינה הסכום של האלטרנטיבות האחרות אלא רק האלטרנטיבה הבאה בתור מבחינת כדאיות (לדוגמה, העלות האלטרנטיבית של הקמת בית החולים בעיר אינה העלות של מיסים ממרכז מסחרי, וגם ממכירת השטח לגורמים פרטיים, אלא רק של אלטרנטיבה אחת מהן).
בנוסף, עלות או תועלת יכולות גם הם להיות הסתברותיות, דבר הנתון להערכה סובייקטיבית. למשל, הערך של שתי שעות עבודה נוספות בעבודה הנוכחית מול ערך הסתברותי של עבודה אלטרנטיבית בשכר גבוה יותר לשעה, היכולה להימצא כתוצאה ממפגש חברתי: הערך ההסתברותי המדובר הוא:
בעיה נוספת במדידת עלות אלטרנטיבית היא הקושי הרב במדידתה של השפעה של גורם אחד בודד על גורם שני בודד במערכת כלכלית גדולה כמו מדינה או תאגיד רב לאומי. הפתרון לבעיה זו נמצא בצורת מודל מופשט ביותר הנקרא עקומת תמורה. עקומת התמורה מנסה לפשט את המערכת הכלכלית למערכת שבה יש שתי אלטרנטיבות ייצור וכל עלייה באלטרנטיבה אחת גורמת לירידה באלטרנטיבה האחרת. המציאות, כמובן, מורכבת בדרך כלל ממספר אלטרנטיבות גם יחד (למשל, תקציב המדינה המופנה למגוון אפיקים בהרכב זה או אחר).
סוגי עלויות אלטרנטיביות.
העלות האלטרנטיבית מתחלקת לשלושה סוגים: כוללת, ממוצעת ושולית.
דוגמה.
לרשות משק המייצר X ו-Y חמישים עובדים.
במהלך יום עבודה, כל עובד מסוגל לייצר 2X או 1Y.
מקסימום X ביום - 100 (נקודה E בעקומה מימין).
מקסימום Y ביום - 50 (נקודה A בעקומה משמאל).
נניח שנקודת הייצור שלנו היא (50,25)D.
קמפאניה
ברוך בן נריה
בָּרוּךְ בֶּן נֵרִיָּה הכהן, דמות מקראית, ששימש כסופרו ותלמידו של ירמיהו הנביא. על פי המסורת הרבנית מת בשנת ג'תי"ג ללוח העברי. ברוך נזכר בתנ"ך בספר ירמיהו, ובחז"ל מצוין כי היה רבו של עזרא הסופר.
לברוך בן נריה מיוחסים שלושה מן הספרים החיצוניים: ספר ברוך, חזון ברוך א' וחזון ברוך ב'.
מוצאו ומשפחתו.
ברוך בן-נריה בן-מחסיה בן-חלקיה, סופרו של הנביא ירמיהו, חי ב, בתקופת שלטונו של המלך צדקיהו, ונמנה במדרש הגדול בין שמונת הכהנים שהיו גם נביאים שעמדו מצאצאי רחב הזונה.
יוסף בן מתתיהו מספר שברוך היה "מצאצאי בית מיוחס מאוד" בממלכת יהודה; קביעה זו מאוששת על ידי בולות עתיקות שעליהן חקוקים השמות "ברכיהו בן נריהו הסופר" ו"רמליהו בן נריהו", ועל ידי הידיעות במקרא אודות אחיו של ברוך, שריה בן נריה, הנזכר אף הוא בספר ירמיהו. שריה כיהן בתפקיד שר בחצר המלוכה והצטרף למשלחת שיצאה לבבל בראשות המלך צדקיהו, בשנה הרביעית למלכו, על-מנת לחדש את שבועת-הכניעה לנבוכדנאצר עקב היוודע דבר תוכניתם של מלכי הסביבה למרוד בבבל, תוכנית אותה ריכז מלך יהודה בירושלים ואשר ירמיהו יצא נגדה בחריפות.
חייו.
תפקידו ופועלו.
ברוך נשא תואר רשמי של "סופר". הסופר, בימי המקרא, ידע קרוא וכתוב ותפקידו היה לרשום את מסמכי הממלכה ולקרוא אותם באוזני העם. קרוב לוודאי שקיבל חינוך דומה לזה של סופרי מסופוטמיה ופרס, המתועד בכתובות שנתגלו. ברוך הסופר היה "בעל ידיעות יוצאות מן הכלל בלשון עמו", לדברי יוסף בן מתתיהו.
בספר ירמיהו מסופר שכתב כמה מגילות נבואה מפיו של ירמיהו. מכאן יש המשערים שכל ספר ירמיהו מורכב מן המגילות שכתב ברוך, דהיינו שברוך הוא כותב הספר.
עמדותיו הפוליטיות של ברוך.
בני משפחת נריהו היו, כפי הנראה, מתומכי הסיעה הפרו-בבלית ביהודה. השתתפותו של שריה בן-נריה במשלחת-הפיוס לבבל רומזת לכך, ולכן אהדו כנראה את ירמיהו שנרדף בשל עמדותיו נגד המרד בבבל.
החל מהשנה הרביעית ליהויקים (605/4 לפני הספירה), עת החל ירמיהו להתנבא, היה ברוך בן נריה לסופרו הפרטי ולאיש-סודו של ירמיהו.
יש חוקרים הסבורים כי ייתכן שבהמשך פרש ברוך מתפקידו המלכותי וחבר לירמיהו במאבקו הדתי-פוליטי נגד מדיניותם של שליטי הממלכה, שהובילה לחורבן יהודה, ירושלים ובית המקדש.
יחסי ירמיהו וברוך.
ברוך הלך אחרי ירמיהו ומלא את כל אשר ביקש. הוא ציית לו תמיד והשמיע את דברי מגילות הנבואות, אשר רשם מפי ירמיהו הכלוא, באוזני העם ולאחר-מכן באוזני השרים, למרות הסכנה הרבה שהייתה כרוכה בכך. ואמנם, משנודע תוכן המגילה למלך יהויקים, שרף אותה באש ופקד על ירחמאל בן המלך (שהבולה שלו נמצאה לצד הבולה של ברוך: "לירחמאל בן המלך") לתפוס את הסופר ואת הנביא כאחד.
בימי המצור הבבלי על ירושלים, שהה ברוך בכלא חצר המטרה לצדו של ירמיהו, הוסיף לעבוד למענו ועבר עמו את מוראות המצור והחורבן.
לאחר נפילת צדקיהו ובעקבות רצח הנציב מטעם הבבלים, גדליהו בן-אחיקם, נאלצו ברוך וירמיהו לחבור בעל כורחם לקבוצת פליטים בהנהגת יוחנן בן קרח, שנמלטה למצרים. מאז לא נזכר עוד ברוך בתנ"ך.
במסורת שנשתמרה אצל יוספוס ובספרות התלמודית, הוצא ברוך (יחד עם ירמיהו) ממצרים, הובל לבבל ופעל שם בקרב גולי יהודה שנים רבות.
הנבואה לברוך.
לברוך בן נריה מוקדשת נבואה מיוחדת ב. נבואה זו נאמרה לו בשנה הרביעית למלכות יהויקים בן יאשיהו, כאשר רשם הסופר את דברי נביאו "על ישראל ועל יהודה ועל כל הגוים". למשמע הפורענויות הקשות ניבא בצער ובהתרגשות:
בארכאולוגיה.
ברוך בן נריה הוא אחד האישים הבודדים בתנ"ך שחפץ אישי שלו נתגלה בחפירה ארכאולוגית. מדובר בבולה – טביעת חותם עברית על גבי לוח טין – שנמצאה באוסף בולות שהתגלה כנראה בדרום מערב הרי יהודה (המקום המדויק אינו ידוע), ועליה מופיעה כתובת באלפבית עברי עתיק, בשלוש שורות: (="הסופר", בכתיב חסר).
העובדה ששמו של נריה מופיע במקרא גם כנריהו, מאששת את ההערכה שמדובר בברוך עצמו.
האספן הישראלי שקנה את החותם התיר לפרופסור נחמן אביגד לפרסם את הממצא בשנת 1979. כיום נמצאת הבולה במוזיאון ישראל.