זכתה להערכה רבה על הופעתה הראשית בתור האם החד הורית המסוממת לורטה סינקלייר, בדרמה התקופתית בבימוייה של הסופרת מאיה אנג'לו ובהפקתו של וסלי סנייפס "דרומה בדלתה".
בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בפעם השלישית על תפקידה בהפקתו של רוברט דה נירו "ליבו של הולידיי" ודיבבה בסרט האנימציה שובר הקופות "דינוזאור" את דמותה של פילו. ב-2003 זכתה בפרס אמי רביעי בקריירה על הופעת אורח בסדרה "הפרקליטים". שיחקה בסרט "קיי-פקס" בתור ד"ר פאולה וילארס, בסרט האסונות "שעת אפס" בתור מפקדת המשימה ד"ר טלמה סטיקלי ובמותחן האימה הבדיוני "הנשכחים" בתור הבלשית אן פופ החוקרת את תעלומת בנה של טלי פארטה (ג'וליאן מור).
בשנת 2005 שיחקה בסרט הקומדיה "סלון יופי" בכיכובה של קווין לטיפה.
בשנת 2006 שיחקה את מנהלת בית הספר לריקוד בסרט "רוקדים".
התפרסמה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה המצליחה "עקרות בית נואשות" בדמותה של בטי אפלווייט, אם חד הורית ושכנתן החדשה של עקרות הבית. על הופעתה בעונה השנייה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית.
ב-2010 שיחקה בשלוש הופעות אורח בסדרה "דם אמיתי", בנוסף הייתה מועמדת לפרס גראמי על אלבום הילדים הטוב ביותר. בשנת 2014, השתתפה בסרט האימה שובר הקופות "אנאבל". בשנת 2019 היא דיבבה את דמותה של סרבי, אימו של סימבה, בסרט מלך האריות.
וודארד חיה בסנטה מוניקה עם בעלה רודריק ספנסר. השניים נשואים מאז 1983, ולהם שני ילדים מאומצים, בן דאנקן ספנסר, ובת מייביס ספנסר.
אלפרה וודרד
בשר מן החי
בשר מן החי הוא איסור מהתורה, בו נאסרו הן עם ישראל והן אומות העולם, לאכול בשר, שנתלש מבעל חיים בעודו חי, בדומה לאיסור אבר מן החי.
גדר האיסור.
רבי יוחנן וריש לקיש חלוקים אודות מקור האיסור. לפי רבי יוחנן, האיסור נלמד מהפסוק , ולפי ריש לקיש האיסור נלמד מ, אותו פסוק ממנו נלמד איסור אבר מן החי.
למחלוקת מהיכן נלמד דין זה יש משמעויות הלכתיות רבות, כמו למשל בקשר לאדם האוכל אבר מן החי מבעל חיים המוגדר כטרפה, לפי רבי יוחנן הוא עובר על איסור אחד - טרפה, שכן בשר מן החי ואיסור טרפה, שניהם שוים, ולפי ריש לקיש הוא יעבור על שני איסורים. מחלוקת דומה היא, כאשר אדם אוכל אבר מן החי ובשר מן החי, גם אז נחלקים רבי יוחנן וריש לקיש אם הוא עבר על שני איסורים או על אחת, אם כי אז הדעות הפוכות כל אחד לפי שיטתו.
אף לפי רבי יוחנן (שהלכה כמותו) שאיסור בשר מן החי נלמד מהפסוק שנאמר לישראל, האיסור קיים גם בבן נח ולגביהם הוא נלמד מהפסוק .
טומאת אבר מן החי.
כמו אבר מן החי, גם בשר מן החי אסור באכילה, אך בניגוד לאבר מן החי אינו מטמא. בפסוק כתוב "וכי ימות מן הבהמה", ומכאן לומד רב יהודה בשם רבו רב כי לא רק הבהמה עצמה מטמאה, אלא גם אם מקצת מגוף הבהמה "מת" ונפרד ממנה, כלומר אבר ממנה, גם הוא מטמא.
לא ניתן לטמא בשר על סמך פסוק זה, לפי רבי יוסי, מכיוון שהלימוד בו נלמד איסור אבר מן החי הוא מהפסוק "מן הבהמה", הכלל הוא שדווקא חתיכה כזו, שהיא כעין הבהמה עצמה, שמותה היא בלתי ניתן לשינוי - בניגוד לבשר הצומח לאחר תלישתו מהחי, מטמא. הסבר אחר מספר רבי עקיבא שדווקא חתיכה כעין הבהמה שיש בה גידים ועצמות - בניגוד לחלק מבהמה שנתלש שאין בו גידים ועצמות. שיטה דומה היא זו של רבי יהודה הנשיא, אלא שזה האחרון סובר שהכלל הוא שצריך להיות בחתיכה הנתלשת בשר, גידים, ועצמות.
אבר מן החי שנחלק לשניים.
אבר מן החי שנחלק לשניים לאחד שנתלש ואינו אבר מן החי, נחלקו הרמב"ם והתוספות, האם הוא אסור מעתה והלאה מדין "בשר מן החי". הרמב"ם מתיר וסובר שהאבר שנחלק אין עליו איסור אבר מן החי כלל, והתוספות אוסר מדין אבר מן החי. מחלוקת נוספת בין הרמב"ם לתוספות היא, בדין איסור אכילת בשר מן החי. לפי הרמב"ם הוא אסור מדין- "ובשר בשדה טרפה לא תאכלו", ולפי התוספות הוא אסור מדין בשר מן החי, מסוגת איסור אבר מן החי.
רבי חיים סולובייצ'יק תולה את שתי המחלוקות זו בזו: הרמב"ם, שסובר כי בשר מן החי הוא איסור נפרד שאינו קשור לאבר מן החי, סבור שמכיוון שבשעה שהאבר נתלש מגוף הבעל החיים לא היה עליו איסור בשר מן החי, לא ייתכן שלאחר שהוא כבר נתלש מגוף בעל החיים, יחול עליו איסור של בשר מן החי. אך לפי התוספות, בשר מן החי הוא אותו איסור של אבר מן החי, ולכן אבר מן החי שנחלק, יוותר בו איסור בשר מן החי, למרות שאינו אבר יותר אלא בשר.
הרמב"ם והראב"ד נחלקו, האם איסור בשר מן החי שנלמד מהפסוק "ובשר בשדה טרפה לא תאכלו", הוא מהמילה "טרפה" - וכך היא שיטת הרמב"ם הסבור שבשר מן החי הוא איסור טרפה וניתן לצרף חצי כית ממנו עם חצי כזית של טרפה, או שמא האיסור הוא מדין "ובשר בשדה" - כשיטת רש"י ותוס'.
מגנזי הגר&quot;ח
דלקת מוח יפנית
מתייוון
אבר היוצא
אבר היוצא הוא איסור אכילה, שאסרה התורה על אבר של עובר בן פקועה שיצא מחוץ לבית הרחם לפני השחיטה. בניגוד לבן פקועה, אבר כזה אינו ניתר בשחיטת אמו.
מקור האיסור.
בגמרא נלמד איסור זה מהפסוק , כיוון שיצא בשר ממחיצתו - נאסר. כלומר: כאשר בשר יוצא מחוץ למחיצה, המתרת אותו באכילה, אין לו תקנה, וגם אם יחזור למקומו הוא לא יוּתַּר בשחיטת אמו או בשחיטת העובר עצמו. הגמרא משווה דין זה לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצתו.
גדר האיסור.
הראשונים נחלקו בגדר דין זה. הרמב"ם פוסק, שאבר כזה, של עובר שיצא מבית הרחם, נחתך לאחר השחיטה, ואכלו - אינו לוקה. מסביר רבי חיים סולובייצ'יק, כי בניגוד לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצות העזרה שאסור מכיוון שיצא חוץ למחיצתו וזהו כל איסורו, איסור זה של יציאה מחוץ למחיצות בית הרחם אינו איסור לעצמו, אלא גורם לכך שאיסור אבר מן החי לא יוּתַּר. ולכן, אם נחתך לאחר שחיטת הבהמה, שהותר כבר איסור אבר מן החי מהעובר עצמו, לא ייתכן שיחול איסור אבר מן החי על האבר שנחתך.
הגר"ח מביא ראיה לדבריו מהסתפקות הגמרא, האם מותר לאכול חלב, של עובר זה שאבר ממנו יצא חוץ למחיצתו. הנימוקים לכאן ולכאן הם: האם, כשם שעל חלב רגיל אין חל איסור אבר מן החי, למרות שהוא יוצא מהחי, כך גם חלב כזה לא נאסר, או שמא חלב כה חמור מחלב רגיל; שכן הוא יוצא מעובר, שאין לו תקנה לאיסורו על ידי השחיטה.
לדבריו של הגר"ח מבריסק, אם איסור אבר היוצא היה מדין "ובשר בשדה טריפה", לא הייתה סיבה בעולם שיוכלו לאכול את החלב, שכן קיים כלל קבוע האומר כי כל היוצא מהטמא טמא, ומכיוון שחלק מהעובר אסור, אסור גם לאכול את החלב היוצא ממנו. רק מכיוון שאיסור אבר היוצא הוא גם מדין אבר מן החי, קיימת סברא כל שהיא שעל פיה ייתכן לומר, שכשם שחלב רגיל לא נאסר מדין אבר מן החי, כך גם חלב כה לא נאסר מדין בשר מן החי.
מכיוון שמקור האיסור הוא בפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", נמצא שאיסור זה ואיסור טריפה הם אותו איסור. השאלה היא האם ניתן לצרף שני חצאי כזית, מבשר של אבר היוצא, לבשר מן החי. רבי חיים מבריסק תולה את במחלוקת הבאה: הרמב"ם והראב"ד נחלקו, האם איסור בשר מן החי שנלמד מהפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", הוא מהמילה "טריפה" - וכך היא שיטת הרמב"ם הסבור שבשר מן החי הוא איסור טריפה וניתן לצרף חצי כזית ממנו עם חצי כזית של טריפה, או שמא האיסור הוא מדין "ובשר בשדה" - כשיטת רש"י ותוס'. ייתכן שהראב"ד סבור שהאיסור הוא מדין "ובשר בשדה", ולכן ניתן לצרף חצי כזית של בשר מן החי לחצי כזית של אבר היוצא.
האיסור לבן נח.
הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שאיסור זה אינו לבן נח, שכן הוא נלמד מהפסוק ובשר בשדה טריפה לא תאכלו, פסוק שנאמר רק לישראל ולא לבן נח.
הרשות לבקרת תקציבים
הרשות לבקרת תקציבים הוא הגוף האחראי על הבקרה התקציבית של קבוצות הכדורגל בליגות המקצועניות בישראל.
הרשות היא יחידת סמך של ההתאחדות לכדורגל ותפקידה לפקח על האיזון התקציבי של קבוצות הכדורגל המקצועניות. לשם כך, מפקחת הרשות על ניהול הפעילויות בתקציבי הקבוצות, חוזי השחקנים, תיעוד מסמכים חיצוניים הקשורים לקבוצות וכל המסמכים הנוצרים במהלך רישום ואישור תקציב הקבוצות.
הרשות הוקמה על ידי ההתאחדות לכדורגל בתחילת שנות ה-90 בעקבות המלצותיה של ועדה ציבורית שקמה על ידי ההתאחדות למציאת פתרון למצבן הכלכלי הקשה של מספר רב של מועדוני כדורגל בישראל. הרשות מורכבת מיושב ראש וועדה המורכבת מארבעה בעלי תפקידים בנוסף ליושב ראש. תפקיד הוועדה הוא להכריע במקרים בהם אין הסכמה בין יושב ראש הרשות לבין הקבוצות אשר מתנהלות מולו. בראש הרשות לבקרה תקציבית בהקמתה עמד יאיר רבינוביץ'. בשנת 2009 החליף אותו עופר אורליצקי. בשנת 2019 מונתה סיגלית סייג ליושבת ראש. חברי הוועדה הם אבי גרא, גיא עמוסי וינון עוז-ארי.
על כל הקבוצות המקצועניות הרשומות בהתאחדות לכדורגל להגיש לרשות לבקרה תקציבית לפני ה-1 ביולי בכל שנה דו"ח כספי מבוקר על ידי רואה חשבון המתייחס לעונת הכדורגל שחלפה והסתיימה ב-31 במאי, ואת תקציב המועדון לעונת המשחקים הקרובה. הרשות סוקרת את הדוחות שהוגשו ובוחנת האם המועדונים עמדו בתקציב העונה החולפת, והאם התקציב לעונה הקרובה תואם את צפי ההכנסות של המועדון. בנוסף, על המועדונים להעביר את חוזי השחקנים והמאמנים לאישור הרשות, ובהתאם לתקציב לעונה הקרובה כפי שנכתב בדו"ח שהוגש.
ללא אישור הוועדה, שחקן או מאמן לא ייקח חלק במסגרת רשמית המנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל. משנת 2006, בעקבות החלטת אופ"א לאסור על קבוצות להשתתף בטורנירי אופ"א ללא מאזן נקי מחובות לשחקנים ובעלי תפקידים בתוך המועדון, משמשת הרשות כמפקחת על הקריטריון הפיננסי של אופ"א.
הרשות לבקרת תקציבית
יעקב פזי