במהלך מלחמת העולם השנייה, פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-21 במאי 1943 החליטה הממשלה הבולגרית לגרש את יהודי סופיה לערי השדה, כאשר תוכניתו של אלכסנדר בלב הייתה לראות בגירוש זה שלב ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה. ב-22 במאי כתבו מספר אישי ציבור מרוב גוני הקשת הפוליטית הבולגרית ובכללם גאורגייב, ניקולה מושאנוב, ודימו קזאסוב, מכתב למלך בוריס השלישי בו נטען שמדובר בצעד בלתי אנושי והמלך ישא אישית באחריות לתוצאותיו של המהלך. הייתה זו הפעם הראשונה בה שוגר איום אישי למלך בולגריה בהקשר לרדיפות היהודים.
ב-9 בספטמבר 1944 התמנה גאורגייב לראש ממשלה ואחד מצעדיו הראשונים היה הכרזה על שוויון זכויות מלא ליהודי בולגריה והשבת כל חירויותיהם. ב-10 בספטמבר חזר השר דימו קזאסוב בשידור רדיו, על הצהרתו של גאורגייב והוסיף כי הממשלה הבולגרית ביטלה את החוק להגנת האומה. בראשית דצמבר 1944 ביקר בבולגריה דוד בן-גוריון והתקבל באהדה על ידי ראשי השלטון. בן-גוריון נועד עם גאורגייב והפגישה חיזקה את מעמדה של התנועה הציונית בקרב יהודי בולגריה.
בשלהי מאי 1945 נערכה ההסתדרות הציונית לחגוג את יום השקל הציוני, הראשון לאחר 5 שנות הפסקה, בהפנינג רב משתתפים בערי בולגריה השונות. החגיגה נועדה גם לבטא את שמחת ההמונים על הצלתם. משטרת הביטחון הבולגרית שהייתה בשליטת הקומוניסטים אסרה על קיום יום השקל. נציגי הקונסיסטוריון פנו לגאורגייב שביטל את האיסור. ב-30 ביוני 1945 הצהיר גאורגייב במהלך פגישה עם יושב ראש ההסתדרות הציונית בבולגריה, כי ממשלת בולגריה תומכת בשאיפתם של חלק מבני הקהילה להגר ולהקים לעצמם מדינה חופשית בארץ ישראל. ההצהרה פורסמה בעיתון היהודי "איברייסקי וסטי" וזכתה לתהודה רבה בקהילות בולגריה.
בהתקרב מועד כינוס לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), פנה גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום העתידי. הארגון נעתר לבקשתו והנרי מונסקי שכיהן כיושב ראש הארגון בארצות הברית וגם כאחד מנציגיה לוועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), השיב בכתב לגאורגייב שהארגון יפעל לסייע לבולגריה. התשובה גרמה לקורת רוח רבה בממשל הבולגרי והובילה ליחס אוהד כלפי התנועות השונות.
תנועת תכלת-אדום
חיים גריינמן
חיים גריינימן
שיכון חזון איש
שיכון חזון איש היא שכונה בבני ברק שנבנתה על ידי כולל חזון איש, שנועדה למגורים לאברכי הכולל ומשפחותיהם.
היסטוריה.
השכונה הוקמה לאחר פטירת החזון איש, וכללה שישה מבנים בפאתי בני ברק דאז (כיום חלק מרחוב רשב"ם) שנועדו למגורים לאברכי כולל חזון איש בדמי מפתח מוזלים. בין תושבי השכונה: גיסו של החזון איש הרב יעקב ישראל קניבסקי ובנו הרב חיים קניבסקי, הרב גדליה נדל, הרב יהודה שפירא, הרב נסים קרליץ, הרב ישראל אליהו וינטרוב והרב ראובן פיין.
אף על פי שהשכונה ליטאית מובהקת יש בה תושבים ממגזרים אחרים בציבור החרדי. בעבר התגוררו בה האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר והאדמו"ר מויז'ניץ הרב ישראל הגר. כמו כן מתגוררים בה אנשי ציבור חרדים ובהם ראשי עיריית בני ברק לשעבר ירחמיאל בויאר ומרדכי קרליץ, וחבר הכנסת לשעבר יעקב כהן.
במרכז השכונה בית הכנסת "לדרמן", המשמש מקום תפילה ולימוד לתושבי השכונה. בית הכנסת נוהג על פי כל ההנהגות של החזון איש. כרב בית הכנסת שימש הרב יהודה שפירא, אשר התמנה לכך על ידי הרב יעקב ישראל קניבסקי, שלא רצה לשאת תפקיד רבנות רשמי. בין השאר, לא מופעל בו חשמל בשבת, גם לא על ידי גנרטור, ולתאורה משתמשים במנורות לוקס. בשנת 2011, בעקבות מקרה התעלפות של אחד המתפללים בקיץ, הותקנו מזגנים הפועלים בשבת על גנרטור.
בשנות ה-70 וה-80 שימש ביתו של הרב יעקב ישראל קניבסקי במרכז השכונה מוקד לאנשים רבים שבאו אליו לשם התייעצות וקבלת ברכה. לאחר פטירתו עבר המוקד לבית בנו הרב חיים קניבסקי, ומאז סוף שנות ה-90 נוספו קהלים רבים של נשים שבאו אל אשתו בת-שבע קניבסקי ולאחר פטירתה לבתה לאה קולדצקי.
עם השנים התפתחה השכונה וסופחו לה הרחובות הסמוכים לרחוב רשב"ם, בהם שוכנים מספר מוסדות דת, ובהם בית מדרשו של הרב חיים גריינימן, שאף הוא התגורר באזור המסופח לשכונה.
דוד פרנקל (שופט)
דוד פרנקל (נולד ב-1936, הונגריה) הוא שופט בדימוס ויקיר ירושלים.
ביוגרפיה.
לאחר בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, שהה פרנקל בגטו בודפשט, ממנו הועבר בהמשך למחנה ריכוז ברגן-בלזן. רוב בני משפחתו נרצחו על ידי הנאצים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא שהה מספר חודשים בשווייץ, ועלה לארץ ישראל ללא הורים, במסגרת "עליית הנוער" באונייה "וייל דאורון" בספטמבר 1945.
לאחר שהגיע לארץ ישראל, למד פרנקל בבית הספר החקלאי הדתי "עליה", המסונף לרשת אמי"ת בפתח-תקוה. בהמשך הוא השתתף בהכשרה בקיבוץ עין צורים. פעל בהתנדבות להצלת ילדי עולים בשיטפונות בחורף 1952, והדריך במחנה ילדים ברמת-דוד. לאחר מכן, המשיך פרנקל את לימודיו בישיבת בני עקיבא כפר הרואה, והיה ממייסדי ישיבת ההסדר הראשונה, ישיבת כרם ביבנה, בשנת תשי"ד (1954). פרנקל התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל בקיבוצים עין הנצי"ב וכפר דרום. במהלך שירותו בצה"ל, הן כחייל סדיר והן כחייל מילואים, השתתף פרנקל במערכות להגנת המדינה. במלחמת ששת הימים פיקד על כוח בצפון ירושלים. במלחמת יום הכיפורים היה קצין מטה באוגדת האלוף שרון, ושירת מספר חודשים במצרים. הוא סיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף, לאחר שירות של 58 שנה בצה"ל בשירות חובה ומילואים – רובן בהתנדבות.
פרנקל פעל כקומונר בסניף תנועת הנוער "בני-עקיבא" בירושלים, יחד עם זבולון המר, ולמד בישיבת מרכז הרב. לאחר מכן שימש כשליח מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לתנועת בני עקיבא ולארגון קק"ל בארצות הברית בשנים 1958–1961. לאחר שובו לישראל, ב-1961, לימד פרנקל במכון למדריכי חו"ל של הסוכנות היהודית בירושלים.
פרנקל סיים תואר ראשון בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1967–1979 עבד פרנקל כעורך דין פרטי. לאחר מכן כיהן כיועץ משפטי של חברת הכשרת היישוב בישראל בע"מ, ובחברות רבות נוספות. כמו כן, כיהן כדירקטור במשך למעלה מ-10 שנים, בחברה לבניין ופיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. פרנקל היה פעיל במשך שנים רבות במוסדות לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 1989 מונה פרנקל לכהונת שופט בבית משפט השלום בירושלים. בין פסקי הדין התקדימיים שנתן מצויים: יצחק עוזר נגד חברת ביטוח אררט (לגבי הגדרת המונח תאונת דרכים בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים), אסתר לם נגד המשביר לצרכן (בשאלת חבות נזקית בתאונה על דרגנוע), ללזרי נגד ללזרי (בתחום המעמד האישי), חב' קול התור בע'מ נגד גורבין ( זכויות יוצרים ביצירות אמנות),נפתלי נגד נפתלי ואח' (פיצוי עקב תרומת כליה), מדינת ישראל נגד יהודה עציון ( בעניין עליית יהודים על הר הבית). ב-1991 יצא פרנקל בשליחות משרד החוץ לברית המועצות. בשנת 2001 פרש פרנקל לגמלאות ומאז הוא מתנדב ביד ושם, וכן לפעולות הסברה במסגרות שונות. משמש כמרצה ואיש עדות בפורומים שונים הן של ניצולי שואה והן של חוקרי שואה בישראל ומחוצה לה. התבקש ללוות כאיש עדות, משלחות שונות למחנות ההשמדה בפולין, לרבות משלחת מיוחדת של חברי כנסת ושרים למחנה ההשמדה אושוויץ ביום השואה הבינלאומי בשנת 2015. שימש כיו"ר הוועדה לסיוע למפוני גוש קטיף. פעיל  במשך שנים לרווחת ניצולי השואה. הוזמן על ידי שגרירות ישראל ברואנדה לשאת דברים בטקס הממלכתי בקיגאלי ביום השואה הבינלאומי ב-27 בינואר 2020.
פרנקל הוא ממייסדי מכון מאיר ללימודי היהדות בישראל, הנקרא על שם גיסו , שהיה בכוח החוד של הצנחנים לצליחת תעלת סואץ ונפל במלחמת יום כיפור. כמו כן, היה פרנקל ממייסדי עמותת "עוצבת הצליחה". הוא כיהן במשך שנים רבות בהתנדבות, כיושב ראש ועדת הקשר למשפחות הנופלים.
בשנת תשס"ז-2007 הוענק לפרנקל עיטור "יקיר ירושלים".
משפחתו.
פרנקל נשוי לדידה-רבקה, לבית ליפשיץ, מן המחלקה להוראת המדעים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא אב ל-3 ילדים: דינה דויטש, מרצה לבוטניקה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע, דפנה קנאי, מחנכת באולפנה לאומנויות בירושלים, וד"ר מאיר פרנקל, רופא בבית החולים הדסה בירושלים.
הטוב הרע והלא נורא
בסאם א-שכעה
בסאם א-שכעה (בערבית: بسّام الشكعة; בתעתיק מדויק: בסאם אלשכעה; 1930 – 22 ביולי 2019) היה ראש עיריית שכם בשנים 1976–1982. ב-1980 נפצע קשה בניסיון התנקשות של המחתרת היהודית.
ביוגרפיה.
א-שכעה נולד בשכם לאחת המשפחות העשירות בעיר. כשגדל, צורף לעסקי המשפחה. לאחר זמן נטה לקומוניזם והצטרף למפלגת הבעת'. הוא נאסר מספר פעמים על ידי שלטונות ממלכת ירדן. בשנות ה-60 של המאה ה-20 שהה מספר שנים במצרים, בלבנון ובסוריה. בשנת 1965 הורשה לחזור לשכם ולאחר מלחמת ששת הימים היה לאופוזיציה לראש עיריית שכם, נגדו העלה טענות על שחיתות ושיתוף פעולה עם הממשל הצבאי.