בקהילות רפואיות שבהן חלות הגבלות ממין אלו, בפני המטופלים עומדות בדרך כלל שתי ברירות: להדחיק את ההתנהגות הטרנסקסואלית ולהיכנע לנורמות החברתיות המקובלות עבור המין הביולוגי שלהם (לפעמים בחירה הכרחית על מנת להימנע מרדיפה ואף מאלימות) או לדבוק אך ורק בנורמות המקובלות עבור המין "החדש" שלהם על מנת להיות זכאים לניתוח לשינוי מין וטיפול הורמונלי. הניסיון לאמץ זהות מגדר מעורפלת או אלטרנטיבית עשוי שלא להתקבל בעין יפה או אף להיות אסורים. במקרים רבים, כמו בישראל, ניתוח לשינוי מין הוא תנאי הכרחי לשינוי רישום המין ברשויות, ולרוב האפשרויות הזמינות היחידות הן "זכר" או "נקבה", אפילו בעבור אינטרסקס או טרנסג'נדרים. במדינות המתירות אך ורק נישואים הטרוסקסואליים, לשינוי רישום המין עשויות להיות השלכות על המעמד והזכויות החוקיות, דוגמת הזכות למשמורת על ילדים, ירושה וקבלת החלטות רפואיות.
הומונורמטיביות.
הומונורמטיביות היא ההטמעה של הערכים והמבנים ההטרונורמטיבים לתוך התרבות הלהט"בית ולמבנה הזהות הלהט"בי האינדיבידואלי. ליסה דוגאן, מרצה לניתוח חברתי ותרבותי באוניברסיטת פנסילבניה, הרבתה להשתמש במונח בספרה משנת 2003, אולם אנשי אקדמיה מעירים כי המושג היה בשימוש בקרב פעילים טרנסג'נדרים כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20.. לדברי פני גריפין, מרצה לפוליטיקה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, ההומונורמטיביות רואה בחיוב נאו-ליברליזם ואינה רואה במונוגמיה, רבייה ותפקידי מגדר בינאריים הטרוסקסיזם או גזענות. דוגאן עומדת על כך שהומונורמטיביות יוצרת היררכיה המדרגת את הקהילות הלהט"ביות על פי ערכן. להט"בים אשר מצליחים לחקות בצורה הקרובה ביותר את הסטנדרטים ההטרונורמטיביים נחשבים הראויים ביותר לזכות בזכויות שוות (להטרוסקסואלים). מנגד, להט"בים שנמצאים בתחתית הפירמידה (טרנסג'נדרים, טרנסווסטיטים, אינטרסקס, ביסקסואלים וג'נדרקווירים) נתפסים כמכשול בדרכה של קבוצת האליטה של להט"בים הומונורמטיבים לקבלת זכויותיהם.
המשימה X
המשימה X הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2011, בבימויים של פרוספר מלכה ואור ישר, ובכיכובם של שרון רג'יניאנו, דני שטג, יובל עובדיה ורפי טיילור.
הסרט ערך סבב פסטיבלים מוצלח בין השנים 2011-2012 עם 3 זכיות בינלאומיות וכניסה לפסטיבלים רבים ותחרויות סרטי אינדי, בעיקר בארצות הברית. בישראל הסרט הוקרן עד כה בכמה הקרנות טרום בכורה קטנות, ובהקרנת בכורה בסינמטק תל אביב בפסח 2012.
עלילה.
הסרט מספר על אדם-נטול-זהות (יובל עובדיה) שנשלח למשימה מסתורית ונתפס כשהוא מנסה לחדור למתקן ארכיון שמור של המוסד. לפני שהדבר ידלוף החוצה, מתמנה אחד מסוכני המוסד הבכירים (שרון רג'יניאנו) לגלות את זהותו של האיש ואת זהות שולחיו.
בחייו הפרטיים נמצא החוקר בעיצומו של משבר אישי, כאשר הוא נתון בהליכי גירושין מתקדמים ומורכבים בהם הוא עומד לאבד את הזכות לראות את ילדיו, ובנוסף אביו נפטר ומשאיר לו צוואה לא ברורה.
הנחקר טוען שהוא נשלח על ידי מלאכים מעולם רוחני העוקבים אחרי כל פעולה שלו ושולחים לו מסרים בכל רגע. החוקר שכבר התעסק עם טיפוסים מסוגים שונים, לא מאמין לשום מילה של הנחקר ומנסה בכל האמצעים העומדים לרשותו להוציא ממנו את האמת - מי הוא, מה מטרתו וכיצד חדר למתקן המוסד. אלא שהחוקר מזדעזע לשמוע מהנחקר מידע אינטימי על חייו שלו, הסברים מה הוא צריך לעשות ומה פשר דברים שקרו לו בעבר. בסופו של דבר מחליט החוקר להסתכן ולהבריח את האדם-נטול-הזהות אל מחוץ למתקן הכליאה ורק אז נודע לו על המשימה לשמה הוא נשלח לעולם.
הסרט מכיל קטעי אקשן מיוחדים של קרבות קונג פו בכוריאוגרפיה שהכין במיוחד לסרט אמן הקונג פו אלוף העולם לשעבר אלי איבגי, שהשתתף גם בצילומים כדמות שחורה ומסתורית התוקפת את הגיבור ברחבי המיתקן.
פרסים ופסטיבלים.
כאמור הסרט הוצג בפסטיבלים בחו"ל, אך לא התקבל לפסטיבל ירושלים ופסטיבל חיפה. על כך אמר יובל עובדיה בריאיון ל"ערוץ אורות": "יש בארץ, לפחות בקודקודים של אנשי התקשורת, פחד מיהדות. אתה יכול לעשות סרט על ערבים, על הומואים - סבבה, אבל במדינה יהודית (הסרט לא יוקרן בצורה מסחרית)...זאת אומרת שיכול להיות מצב הגיוני ואפשרי ביותר שהסרט יוקרן בהוליווד, ובארץ לא".
אהבה (פסל)
אהבה (באנגלית: LOVE) הוא פסל מעשה ידי אמן הפופ ארט האמריקני רוברט אינדיאנה. הפסל מורכב מארבע אותיות בשפה האנגלית המרכיבות יחד את המילה "LOVE" - "אהבה" באנגלית. האותיות "L" מצויה בחלקו השמאלי העליון של הפסל והאות "O" מצויה בחלקו הימני של הפסל (כאשר האות O מוטה על צידה), והאותיות "V" ו-"E" בחלקו התחתון של הפסל, כאשר האות "V" ממוקמת מתחת לאות "L", והאות "E" מתחת לאות "O". הפסל המקורי עשוי פלדה וממוקם כיום במוזיאון אינדיאנה לאמנות, והעתקים רבים שלו מצויים באתרים רבים ברחבי העולם.
בגרסה העברית של הפסל, הממוקמת בגן הפסלים של מוזיאון ישראל בירושלים, האותיות "א" ו-"ה" מצויות בחלקו העליון של הפסל (כאשר האות "א" מימין והאות "ה" משמאל, כשהיא אינה מוטה), ומתחת לאות "א" מצויה האות "ב" ומתחת לאות "ה" מצויה אות "ה" נוספת.
עיצוב זה של האותיות הוכן לראשונה בשנת 1964 כעיצוב כרטיס ברכה עבור המוזיאון לאמנות מודרנית (המומה) שבניו יורק, והפסל הראשון בעיצוב זה הוצג בעיר ניו יורק בשנת 1970. הפסל הועבר למוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות בשנת 1975.
גרסאות נוספות של הפסל קיימות בסינית, איטלקית וספרדית.
גרסאות הפסל.
העתקים של הפסל מצויים באתרים רבים בארצות הברית:
מחוץ לארצות הברית ממוקם הפסל בגרסתו האנגלית במספר מקומות:
גרסה בשפה העברית ממוקמת במוזיאון ישראל שבירושלים.
גרסה בשפה האיטלקית ("AMOR") ממוקמת בגלריית ויטוריו עמנואלה השני במילאנו שבאיטליה.
ברוסית - מופיע בפארק גורקי (מוסקבה), עם האותיות "горько" (פירוש מילולי "מר", קריאה נפוצה בחתונות בעולם דובר הרוסית)
עשנן יהודה
עַשְׁנַן יְהוּדָה (שם מדעי: "Fumaria judaica") הוא מין צמח עשבוני חד שנתי בסוג עשננים ממשפחת העשנניים, השייכת לסדרת הנוריתאים. עשנן יהודה הוא צמח בתה ים תיכוני, ותפוצתו משתרעת כמעט על כל פני ישראל. בחרמון, בגולן, בגליל, בעמק יזרעאל ובגלבוע, בכרמל, ברמות מנשה והשרון, במישור החוף וגוש דן, בהרי ירושלים והשפלה, בשומרון ובנגב הצפוני.
גובה הצמח נע בין 30 ל-100 ס"מ, ולעיתים הוא מטפס על צמחים שכנים בעזרת קנוקנות. עשנן יהודה פורח בחודשים ינואר עד אפריל. עלי הכותרת בצבע לבן לילך (סגול בהיר) ובקצה כתם בצבע ארגמן. הגבעול מרובע ורך, עלי הצמח מסורגים (עלה אחד בכל מפרק), כל עלה גזור לאונות פעמיים או יותר, ושפתו משוננת. לצמח זרעים ופירות אחידים. צורת הפרי ככדור קטן בקוטר 2–3 מ"מ, הנישא בודד וזקוף על עוקץ קצר.
שמו של הצמח ניתן לו במאה ה-19 על ידי הבוטנאי פייר אדמון בואסייה, אך בניגוד למשתמע משמו, אין הוא נפוץ ביהודה.
הסוג עשנן כולל 50 מינים, מתוכם 8 בארץ ישראל, ביניהם עשנן מטפס עשנן הגליל ועוד.
חיים כצמן
חיים כצמן, (1940 – 2008) היה שחקן כדור יד בנבחרת ישראל, סגן-אלוף בחיל האוויר, בעליה של סוכנות הביטוח גרניט, מהגדולות בארץ.
קורות חיים.
חיים כצמן גדל ברמת גן והחל לשחק כדור-יד בגיל 11. מהר מאוד הפך כצמן לאחד משחקני הכדור-יד המובילים בזמנו והוביל את קבוצתו מכבי רמת גן לאליפות וגביע. בהמשך שיחק כצמן גם בקבוצת מכבי צפון והפועל הרצליה עימה זכה באליפות בשנת 1972.
חיים כצמן שיחק בנבחרת ישראל בשנות ה-60 והשתתף באליפות העולם שנערכה בשנת 1963 בשווייץ- שם הבקיע שערים רבים.
הוא נודע בזריקת הכדור החזקה שלו באמצעותה הבקיע שערים רבים ממרחק רב.
באותן השנים הגיעה הנבחרת למשחקים באירופה באמצעות אנייה. השחקנים, וביניהם כצמן, נאלצו לעזוב לשם כך את משפחותיהם לתקופות ארוכות.
בתקופה זו היה הענף חובבני והשחקנים לא זכו לכל תמורה כספית עבור השקעתם בזמן והיעדרות מעבודה. מה שהניע אותם היה אהבתם למשחק הכדור יד והגאווה שבייצוג המדינה.
חיים כצמן היה כובש שערים מצטיין. בין משחקיו הבולטים ניתן למצוא את המשחק בין אוסטריה לישראל בשנת 1963 במסגרת אליפות העולם, כאשר שיחק כמקשר השמאלי והתבלט ככוכב ההתקפה וכבש לא פחות מ-5 שערים. כמו כן, שיחק כצמן במשחק אליפות העולם הראשון ב-1963 בו השתתפה נבחרת ישראל מול גרמניה המזרחית.
בשנת 1964, התקיים בארץ משחק כנגד נבחרת יפן, שבו הוביל כצמן את ישראל לניצחון 13:11, לאחר הפסד הנבחרת הישראלית במשחק מוקדם 17:14, (ממנו נעדר כצמן עקב פציעה).
כצמן נפטר בשנת 2008 בגיל 68 לאחר מאבק ממושך במחלה ממארת והותיר אחריו שלושה ילדים ותשעה נכדים.
לזכרו של כצמן מתקיים טורניר טניס שנתי לנוער, נושא פרסים כספיים, במועדון בני הרצליה בהרצליה.
צוגצואנג
En passant
המחלקה הסורית
המחלקה הסורית הייתה יחידת המסתערבים הראשונה של ההגנה, ופעלה במסגרת הפלמ"ח ובשיתוף פעולה עם ה-SOE הבריטי בשנים 1941-1943, ימי מלחמת העולם השנייה. בשלב הראשון נועדה לפעולות מודיעין וחבלה במסגרת הפלישה לסוריה וללבנון (מבצע אקספורטר, יוני-יולי 1941). מסתערבים נוספים נשתלו בסוריה ובלבנון אחרי הכיבוש הבריטי, במטרה להכין תשתית למודיעין ולפעולות חבלה למקרה של כיבוש גרמני. אחרי שהמלחמה התרחקה מארץ ישראל, הסתיימה תקופת השיתוף עם הצבא הבריטי, והמחלקה פורקה באוגוסט 1943.
היסטוריה.
רקע.
אנשי ההגנה הראשונים הגיעו לסוריה ולבנון כבר ב-1940, ערב השתלטות צרפת של וישי. ז'ק סעד ויצחק יפה התמקמו בדמשק, שלם מואס ושלמה צאלח בביירות, ויוסף קוסטיקה בטריפולי.