בארצות הברית סרטן הוא גורם המוות השני בשכיחותו בקרב ילדים בגילאי שנה עד 14 שנים, וחולפו רק בתאונות. יותר מ -16 מכל 100,000 ילדים ובני נוער בארצות הברית אובחנו כחולי סרטן, וכמעט 3 מכל 100,000 מתו מהמחלה. בארצות הברית בשנת 2012 העריכו כי הייתה שכיחות של 12,000 מקרים חדשים, ו -1,300 מקרי מוות, מסרטן בקרב ילדים בגילאי 0 עד 14. סטטיסטיקות מהדו"ח האמריקני לסרטן לשנת 2014:
לידה בגיל 14
גילאי 15 עד 19
"הערה: שיעורי ההיארעות והתמותה הם ל -1,000,000 ומותאמים לגיל לאוכלוסיית התקן בארצות הברית 2000. אחוז ההישרדות שנצפה מבוסס על נתונים משנת 2003-2009."
בריטניה.
סרטן בילדים הוא נדיר בבריטניה, עם ממוצע של 1,800 אבחנות מדי שנה, אך הוא תורם פחות מ -1% מכל מקרי המוות הקשורים לסרטן. גיל אינו גורם מעורב בתמותה מהמחלה בבריטניה. בשנים 2014–2016, כ -230 ילדים מתו מסרטן, כאשר סרטן המוח / מערכת העצבים המרכזית הוא האשם הנפוץ ביותר.
ישראל.
לפי המרשם הלאומי לבחינת השכיחות וההישרדות של סרטן ילדים ישראליים שאבחנו משנת 1998–2007, לפי גזע, מין, גיל ואזור גאוגרפי, בין 4255 המקרים של סרטן הילדות, נמצא ששיעור ההיארעות הכולל המותאם לגיל 0–19 הוא 172.4 למיליון ו 153.4 למיליון בקרב ילדים מגיל 0–14
שיעור ההיארעות אצל בנים היה גבוה יותר מאשר אצל בנות (192.5 ו -153.3 בהתאמה) וגדול יותר בקרב ילדים יהודים מאשר אצל ילדים ערבים (177.6 ו -156.8 בהתאמה). הקבוצות הגדולות ביותר היו לוקמיה (22%), לימפומות (20.2%) וגידולי מערכת העצבים המרכזית (17.4%). מספר המקרים החדשים עלה בכל שנה, אך שיעור ההיארעות נשאר יציב. אומדן הסתברות ההישרדות שעודכנה לדצמבר 2008 והישרדות ההישרדות של חמש שנים במקרים החדשים עד סוף 2003. ההישרדות הכוללת בגיל 5 שנים הייתה 80.8%, עם 72.8% עבור האוכלוסייה הערבית ו -83.2% עבור היהודים אוכלוסייה ותלויה באבחון. ההיארעות וההישרדות בסרטן הילדות בישראל היא באותה מידה בינונית בהשוואה לאזורים אחרים בעולם. מחקר זה עשוי להוות את הבסיס לחקירת הגורמים הגנטיים והסביבתיים הגורמים לסרטן ילדים בישראל, תוך תיחום הבסיס הגנטי לפערים ממוצא אתני בהישרדות.
קרנות וגיוס כספים.
נכון לעכשיו ישנם ארגונים שונים שהמוקד היחיד שלהם הוא מאבק בסרטן הילדות. ארגונים המתמקדים בסרטן בילדים באמצעות מחקרי סרטן ו / או תוכניות תמיכה כוללים: סרטן ילדות קנדה, CLIC סרגנט וקבוצת סרטן הילדים ולוקמיה (בבריטניה), הקרן לסרטן ילדים (בניו זילנד), הקרן לשחזור סרטן ילדים (בבריטניה) ארצות), ארגון סרטן הילדות האמריקני (בארצות הברית), תמיכה בסרטן הילדות (אוסטרליה) ועמותת חיים (בישראל). קרן העמידה לימונדה של אלכס מאפשרת לאנשים ברחבי ארצות הברית לגייס כסף למחקר סרטן ילדים על ידי ארגון דוכני לימונדה. הקרן הלאומית לסרטן ילדים מתמקדת במציאת טיפולים רעילים ויעילים פחות לסרטן ילדים. קרן זו עובדת עם 24 בתי חולים שונים ברחבי ארצות הברית בחיפוש אחר טיפולים יעילים בפועל. סרטן הילדות הבינלאומי הוא הבסיס הגדול ביותר בעולם לסרטן ילדים. הוא מתמקד בגישה מוקדמת לטיפול בסוגי סרטן בילדות, תוך התמקדות בתמיכת מטופלים ובסנגור מטופלים. על פי הערכות של מומחים בתחום סרטן ילדים, עד 2020, סרטן יעלה 158 מיליון דולר בשנה עבור מחקר וטיפול כאחד, המהווים עלייה של 27% מאז 2010. דרכים בהן יסודות האנשים נעזרים באנשים כוללים כתיבת צ'קים, איסוף מטבעות רזרב, מכירת אפייה / לימונדה, תרומת שיקויים של רכישות מחנויות או מסעדות, או תרומות זמן פסק זמן בתשלום וכן מכירות פומביות, טיולי אופניים, ריקוד-א -זה. בנוסף, לרבות מהיסודות העיקריים כפתורי תרומה. בנוסף לקידום מחקרים המתמקדים בסרטן, היסודות מציעים תמיכה גם למשפחות שילדיהן סובלים מהמחלה. קבוצות תמיכה מוצעות הן בבתי חולים והן ברשת וממומנות על ידי הקרנות השונות. היסודות לסרטן ילדים מארגנים קבוצות תמיכה מקוונות ואינטרנט ומכוונים משפחות לעבר ספרים המסייעים בתהליך ההתמודדות. היסודות לסרטן ילדים נכללים תחת ייעוד 501 (c) 3 שמשמעותם הם עמותות הפטורות ממס. "יום סרטן הילדות הבינלאומי" מתרחש מדי שנה ב־15 בפברואר.
יחסי איראן–צרפת
יחסי איראן–צרפת (בפרסית: روابط ایران و فرانسه, בצרפתית: Relations entre la France et l'Iran) הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הצרפתית. איראן נהנית בדרך כלל ממערכת יחסים ידידותית עם צרפת מאז ימי הביניים. לצרפת יש שגרירות בטהראן ולאיראן יש שגרירות בפריז.
אולם לאחרונה הורעו היחסים בגלל סירובה של איראן להפסיק את העשרת האורניום וצרפת תומכת בהפניית איראן למועצת הביטחון של האו"ם.
התקופה הספווית.
במאות ה-16 וה-17 ניסתה פרס להשיג תמיכה בקרב מדינות אירופה כנגד התפשטותם של הפורטוגזים ושל האימפריה העות'מאנית השכנה. אולם מכיוון שצרפת נקשרה בברית עות'מאנית, נמנעו הפרסים מלקשור קשר דיפלומטי עם צרפת. למרות זאת, המסדר הקפוצ'יני הקים ב-1627 מיסיון באספהאן בראשות פסיפיק דה פרובן .
קשרים מסחריים בין צרפת לפרס המשיכו להתקיים. אחד הידועים בסוחרי צרפת, ז'אן-בטיסט טברנייה הגיע פעמים אחדות לפרס בין השנים 1630 ל-1668.
היחסים קיבלו תפנית רשמית בתקופת לואי ה-14 וקולבר, כאשר קולבר הקים את חברת הודו המזרחית הצרפתית בשנת 1664, ובעקבות זאת ביקשו מללין ולבולאי לנסוע לאספהאן לקידום האינטרסים הצרפתיים בפרס. השאה קיבל אותם בשמחה בשל ההזדמנות לאזן את ההשפעה האנגלית וההולנדית בארצו. הוא סיפק פטור לשלוש שנים ממכס, והעניק לצרפת את אותן הרשאות כמו מדינות אחרות. יתר על כן, עמדת סחר ניתנה לצרפת בבנדר עבאס .
סוחר צרפתי אחר, ז'אן שארדן (1643–1713), ביקר בפרס וקיבל את חסותם של המלך הספאווי עבאס שאה השני ובנו שאה סולימאן הראשון. שארדן חזר לצרפת בשנת 1670, ובשנה שלאחר מכן פרסם את ספרו הראשון "הכתרת סולימאן מלך פרס והאירועים הראויים לציון בשתי השנים הראשונות למלכותו". הוא ביקר שוב בפרס בין השנים 1673 ל-1677, ובשובו פרסם את ספרי מסעותיו, שכללו מידע מקיף ורב ערך על פרס.
קשרים סחר רבים נמשכו בין פרס (איראן המודרנית) לצרפת. בשנת 1705 שיגר לואי ה-14 כשגריר את ז'אן-בטיסט פאברה, בליווי משלחת שכללה את ז'אק רוסו, דודו של ז'אן-ז'אק רוסו, ואישה בשם מארי פטי , בעלת בית משחקים בפריז, שמִמנה את פאברה ואחרי מותו הציגה את עצמה כ"אחת מנסיכות צרפת" וכנציגה חוקית של מלך צרפת. מארי פטי סולקה, והמשא ומתן נמשך על ידי פייר-ויקטור מישל, מה שהוביל לחוסר אפקטיביות ברובה שנחתמה בספטמבר 1708.
בשל כוונת השאה לחזק את חילופי הדברים, שלח השאה שגרירות בשנת 1715, בהובלת מוחמד רזא בגר, שגריר פרס ללואי ה-14. השגריר ביקר את המלך לואי ה-14 והשיג חוזה ברית חדש שנחתם בוורסאי ב-13 באוגוסט 1715. הקשר הופסק אז עם נפילת האימפריה הספווית בשנת 1722 והצרות שלאחר מכן, עד סוף המאה.
הפילוסוף הצרפתי מונטסקייה, שהתרשם מהביקורים הפרסיים, כתב תיאור בדיוני של פרס בחיבורו "מכתבים פרסיים" מ-1721.
התקופה הקאג'ארית.
ניסיונות לחידוש הקשר נעשו בעקבות המהפכה הצרפתית, שכן צרפת התנגשה עם רוסיה ורצתה למצוא בעלת ברית נגד אותה מדינה. בשנת 1796, שני מדענים, ז'אן גיום ברוגייר וגיום אוליבייה, נשלחו לפרס על ידי הדירקטוריון, אך לא הצליחו להשיג הסכם.
ברית צרפתית-פרסית נוצרה למשך תקופה קצרה בין האימפריה הצרפתית של נפוליאון הראשון לבין האימפריה הפרסית של פת עלי שאה נגד רוסיה ובריטניה הגדולה בין 1807 ל-1809. הברית הייתה חלק מתוכניתו של נפוליאון ליצור חזית נוספת בגבולותיה הדרומיים של רוסיה, שכן איראן ורוסיה גובלות זו בזו ישירות באזור הקווקז. יתר על כן, המלך האיראני היה מעורב בסכסוך טריטוריאלי עם הצאר הרוסי לאחר סיפוחה של גאורגיה, שהייתה חלק לסירוגין מאיראן מאז אמצע המאה ה-16. הברית לא התרחשה כאשר צרפת כרתה ברית לבסוף עם רוסיה והפנתה את המוקד לקמפיינים אירופיים, והסירה את תמיכתה במהלך מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813), שהפכה בסופו של דבר לתבוסה פרסית והפסדים טריטוריאליים אדירים בלתי ניתנים להחלפה, הכוללים את שטחי גאורגיה, דאגסטן ורוב הרפובליקה של אזרבייג'ן בת זמננו.
היחסים הדיפלומטיים עם צרפת התחדשו בשנת 1839 בעקבות סכסוך בין בריטניה לפרס על העיר הראת האיראנית. בריטניה הגדולה החזירה את משלחותיה הצבאיות והדיפלומטיות מפרס, כבשה את האי ח'ארג ותקפה את בושהר. מוחמד שאה קג'אר החליט בתורו לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם צרפת, ולשלוח משלחת דיפלומטית ללואי פיליפ, מלך הצרפתים בראשות מירזה חוסיין חאן להשיג עזרה צבאית. בתגובה, קבוצה של קצינים צרפתים נשלחה לפרס עם השגריר החוזר.
התקופה הפהלווית.
לצרפת היה שיתוף פעולה כלכלי הדוק עם איראן בתקופת המדינה האימפריאלית של איראן (1925–1979), במיוחד עם חוזים רבים הקשורים לעבודות ציבוריות.
הרפובליקה האסלאמית של איראן.
עם הדחת השאה חזר האייתוללה ח'ומייני לאיראן מגלותו בצרפת. בשדה התעופה בצרפת, טרם המראתו, נשא הצהרה קצרה ובה הכריז: "לאחר שהות זמנית בת ארבע חודשים בצרפת אני שב לארצי. לא אשכח את הכנסת האורחים של ממשלת צרפת ושל אזרחיה ואף לא את ערכי החירות שלה."
תוכנית גרעינית.