כנהוג, הודלקה האש בעזרת קרני השמש באצטדיון באולימפיה, ומשם הועברה על ידי 350 רצים במסלול שאורכו 350 קילומטרים עד לאתונה. משם הוטס הלפיד, (בתוך פנס כורים, שהתקבל במתנה מהוועד האולמפי הסובייטי) לדרווין ומשם הוטס עד לקיירנס בצפון מזרח אוסטרליה. משם החל הלפיד מועבר על ידי 2,746 רצים, שרצו מייל אחד כל אחד. סה"כ הכל עבר הלפיד 20,000 קילומטרים, מתוכם 4,768 קילומטרים בריצה.
טקס הפתיחה.
המשחקים נפתחו בטקס רב רושם בנוכחותו של פיליפ, דוכס אדינבורו, שגם הכריז על פתיחת המשחקים. חמשת אלפים יוני דואר שוחררו, ו-21 מטחי כבוד נורו.
תחרויות הסוסים.
עקב חוגי ההסגר הקיימים באוסטרליה, סירבה ממשלת אוסטרליה להתיר את הכנסת הסוסים לתחרויות. היות שכך, עמדו בפני הוועד האולימפי שתי ברירות: להשתמש בסוסים אוסטרלים או לערוך את תחרויות הסוסים מחוץ לאוסטרליה. הוחלט כי תחרויות הסוסים ייערכו בסטוקהולם. תחרויות אלו נערכו ביוני, טרם פתיחת המשחקים עצמם. הלפיד האולימפי הודלק באולימפיה, הוטס למאלמו ומשם הועבר על ידי 100 פרשים, במסלול שאורכו 1000 קילומטרים לסטוקהולם. מצריים, שווייץ וספרד, שלא השתתפו במשחקים עצמם, נטלו חלק בתחרויות הסוסים. לאחר תום התחרויות הוחלט כי בעתיד לא יפוצלו המשחקים.
משחק הדמים.
בעקבות המרד בהונגריה שרר במשחקים האולימפיים מתח רב, בין הספורטאים של משלחת הונגריה לבין אלו של ברית מהמועצות. המתח בא לידי ביטוי בטורניר הכדורמים במשחק חצי הגמר בין שתי הנבחרות. המשחק היה אלים מאוד והוחלפו בו בעיטות ומהלומות. הכוכב ההונגרי ארווין זאדור שהבקיע שני שערים, נאלץ לעזוב את הבריכה בדקות האחרונות של המשחק כשנבחרתו כבר הובילה 0:4 לאחר שקיבל אגרוף בפניו מוולנטין פרוקופייב. על מנת למנוע התפרצות מהומות הופסק המשחק כשנותרה דקה לסיום, והמשטרה נכנסה לזירה על מנת לפנות את הקהל. תמונותיו של זאדור השותת דם התפרסמו בעיתונות העולמית והובילו לכינוי ה"דם במים", אף על פי שהדיווחים כאילו המים בבריכה האדימו מדם הם ככל הנראה הגזמה.
טבלת מדליות.
עשרת המדינות שגרפו את מרב המדליות:
מזרח גרמניה ומערב גרמניה יוצגו במשלחת משותפת. משלחת זו ייצגה אותן גם במשחקי 1960 ו-1964.
תוצאות בולטות.
כדורמים.
העימות בין ברית המועצות () להונגריה () קיבל גם ביטוי ספורטיבי, במפגש טעון בין נבחרות הכדורמים שלהן בשלב בית הגמר, שזכה לכינוי "משחק הדם במים".
קפיצה למים.
בתחרויות הקפיצה למים זכתה הנבחרת האמריקנית () ב-9 מתוך 12 המדליות האפשריות.
שחייה.
בתחרויות השחייה שלטה נבחרת אוסטרליה (), שזכתה ב-8 מתוך 13 מדליות זהב אפשריות, 6 מהזכיות היו תוך קביעת שיא עולם.
המנון חדש.
לקראת המשחקים בחר הוועד האולימפי המנון חדש, שנכתב ממילות שיריו של המשורר היווני פינדאר:
נגן MP3
נגן MP3 הוא מכשיר אלקטרוני המשמש לשמיעת מוזיקה המאוחסנת בפורמט דיגיטלי, בדרך כלל דחוס. השם השתרש עקב הפופולריות הרבה של פורמט הדחיסה Mpeg Layer 3 לקובצי שמע, שסיומתו MP3.
מקובל לחלק את המכשירים לשלוש קטגוריות, על בסיס האמצעי בו משתמשים לאחסון הנתונים הדיגיטליים:
קיימים מכשירים המסוגלים להציג גם סרטי וידאו, על גבי צג חיצוני דרך חיבור המיועד לכך או על גבי צג המשולב בהם. נגנים כאלה מכונים לעיתים "נגני MP4", על שם תקן דחיסת הווידאו Mpeg Layer 4, אולם שם זה אינו נפוץ מאוד. מכשירים שמסוגלים להקליט וידאו דרך חיבור למקור חיצוני נקראים (PVR (Personal Video
Recorder.
הפנתרים השחורים (ארצות הברית)
תנועת הפנתרים השחורים (באנגלית: Black Panther Party - בתרגום מילולי: מפלגת הפנתר השחור) בארצות הברית היה ארגון פוליטי רדיקלי שעמד בראש החץ של התובעים מאבק לשינוי חברתי בארצות הברית. היה זה הארגון השחור היחיד בהיסטוריה של המאבק השחור באמריקה שהיה חמוש ובעל סדר יום מהפכני. הארגון הטיף לגאווה אתנית-גזעית שחורה למול הרוב הלבן ודרש שנויים מהותיים בדפוסים החברתיים בין הגזעים בארצות הברית של שנות ה-60. מנהיגי הארגון נהגו להסתובב עם אקדחים וכלי נשק באופן גלוי. הארגון התמודד על אהדה בקרב הקהילה השחורה למול קולות מתונים יותר של מנהיגים כמו מרטין לותר קינג שקראו להשגת שוויון תוך השתלבות בחברה הכללית על בסיס עקרונות אוניברסליים והסתייגו מהרדיקליות של הארגון.
היסטוריה.
הארגון נוסד על ידי יואי פ. ניוטון באוקלנד, קליפורניה. בשנת 1966, לאחר רצח מלקולם אקס, בצל התקוממויות השחורים בשכונת וואטס בלוס אנג'לס, ובשיא פעילות התנועה לזכויות האזרח של מרטין לותר קינג, אסף ניוטון את חבריו, בובי סיל, דייוויד הילארד ואחרים, והקים ארגון שנקרא "מפלגת הפנתר השחור להגנה עצמית". המפלגה ניסחה את "תוכנית עשר הנקודות", שביטאו את השאיפות והצרכים של ההמונים השחורים באמריקה, וקראו לתיקון העוולות ההיסטוריות כנגד הקהילה. משנתם הפוליטית תומצתה במניפסט שנקרא "תוכנית עשר הנקודות":
באוקטובר 1967 נורה יואי ניוטון, נעצר והואשם ברצח של שוטר לבן. המעצר הוביל לבנים רבים, שעייפו ממלחמת וייטנאם ומהגזענות הגואה בארצם, להצטרף לקריאת הפנתרים השחורים לשחרר את יואי ניוטון. עד מהרה הוקמו ארגונים בעלי כיוון דומה של אמריקאים ממוצא מקסיקני, היספאני, סיני ולתנועות אלה הצטרפו אף לבנים וקשישים. מפלגת הפנתרים השחורים התרחבה, והקימה סניפים ב-48 מדינות בארצות הברית. קבוצות הזדהות ותמיכה הופיעו בארצות רבות מחוץ לארצות הברית, גם בישראל.
ברחובות ארצות הברית פיתחה המפלגה תוכניות לעזרה עצמית, שסיפקו שירותים חיוניים לקהילה השחורה, כגון התוכנית "ארוחת בוקר חינם לכל ילד", שהצליחה מאוד, הביאה לעלייה בפופולריות של המפלגה, ובהתנגדות השלטון אליה. ה-FBI האשים את התנועה בקומוניזם, ובניסיון להפיל את הממשל האמריקאי. בשנת 1968 הצהיר ג'יי אדגר הובר, ראש ה-FBI, שהפנתרים הם האיום הגדול ביותר על ביטחון הפנים של ארצות הברית. בשנת 1969, נרצחו שני מנהיגים חשובים בתנועה, ג'ון האגינס ואלפרנטיס קארט (קיים חשד שעל ידי ה-FBI ובעזרת ארגונו של הלאומן השחור רון קרנגה). כל משרדי התנועה בארצות הברית הושחתו על ידי המשטרה או ה-FBI. מאוחר יותר באותה שנה רצחה משטרת שיקגו את מנהיג סניף הפנתרים בשיקגו, פרד האמפטון.
רוב מנהיגי המפלגה נעצרו באשמת הסתה ופעילות אנטי מלחמתית. תוכניות המפלגה חובלו ורכושה נהרס. במסגרת תוכנית COINTELPRO של ה-FBI, הושתלו במפלגה סוכנים ופרובוקטורים שהביאו לנזק רב. למרות זאת, המשיכה התנועה לגדול, ולפתח תוכניות עזרה עצמית חדשות, כגון חלוקת מצרכים בחינם, ייצור וחלוקת נעליים בחינם, ייצוג אסירים בחינם, ועוד. בשנת 1970 שוחרר יואי ניוטון מהכלא, אך שחרורו לא הביא לשינוי רב. פעילים המשיכו להעצר ואף להירצח, ואחד ממנהיגי התנועה, אלדריג' קליבר, שחי בגלות באלג'יריה, קרא להפסקת הפעולות לעזרה עצמית, ולמעבר לטקטיקות של לוחמת טרור. קריאתו נדחתה והוא סולק מהתנועה. בשנת 1972 הריצה התנועה שני מועמדים - בובי סיל ואליין בראון - בבחירות למשרות ציבוריות באוקלנד. בשנת 1974 יצא יואי ניוטון לגלות בקובה, בובי סיל גורש מהמדינה, וכך גם דייוויד הילארד. למרות סילוק המנהיגים, הצליחה אליין בראון לבסס גרעין פוליטי חזק באוקלנד אשר הביא לבחירת ראש העיר השחור הראשון של אוקלנד, ולהזרמת כספים לשיפור תנאי האוכלוסייה השחורה.
בשנת 1977 חזר ניוטון מקובה, אך באותה שנה, בעקבות הלחץ המתמשך של ה-FBI, הפסיקה התנועה את פעילותה.
אנימטור
אָנִימָטוֹר, בעברית מַנְפִּישׁ, הוא אמן שיכול לעסוק במגוון תחומים שונים הכוללים קולנוע, טלוויזיה, משחקי וידאו ואינטרנט. האנימטור עוסק בהפקת סרטים המורכבים מתמונות בודדות רבות הנקראות תמונות מפתח (Keyframes) שיחד יוצרות את אשליית התנועה הנקראת הנפשה כשהן מוצגות במהירות זו אחר זו. התמונות באנימציות יכולות להיות מצוירות באופן ידני, בעזרת שימוש במחשב, או באמצעות כל טכנולוגיה אחרת.
בדרך כלל, הנפשה אחת מצריכה עבודה משותפת בין מספר רב של אנימטורים. השיטות בהם האנימטורים יוצרים את הדמויות המונפשות שלהם או את הפריימים תלויה בסיגנונות האומנותיים של האנימטורים ובתחום בו הם עוסקים.
אנימטורים העוסקים בהפקת הנפשה מצוירת קלאסית מכונים בשנים האחרונים "אנימטורים דו-ממדים (2D Animators)" כדי להבדיל עם "אנימטורים תלת-ממדים (3D Animators או CGI animators)" שמפיקים הנפשה ממוחשבת. תחום ההנפשה הממוחשבת התפתח רבות בעשורים האחרונים בעקבות הפיתוחים הרבים בתחומי המיחשוב והטכנולוגיה ולמעשה כמעט והחליף את ההנפשה הקלאסית בקולנוע משום שהפך לפופולרי ורווחי בהרבה.
טכניקות הפקה.
בעבר, תהליך ההנפשה היה תהליך ארוך וקשה - כל תמונת מפתח בסרט צוירה באופן ידני, ואז הועברה לדפי צלולואיד, ולבסוף האומנים ציירו את הקווים התוחמים וצבעו את כולם. תמונות המפתח שהושלמו הונחו ביחד והוסרטו תמונה אחר תמונה.
הטכניקות בהם מופקים סרטי ההנפשה הפכו מגוונות בהרבה במהלך השנים האחרונות - הסרטים המצוירים אותם יוצרים היום מופקים במספר שיטות, רובן באמצעות מחשבים שהופכים את תהליך ההנפשה למהיר יותר ומוזיל את עלויות ההפקה. טכניקות ההנפשה הפכו ליעילות בהרבה בעקבות הפיתוחים הטכנולוגיים והפכו את עבודתו של האנימטור לפחות משעממת ויותר יצירתית.
מקצועות בתחום ההנפשה.
כיום קיימים מספר רב של מקצועות המסווגים תחת התואר של אנימטור.
הנפשת הדמויות (Character animation).
אנימטורים שאחראים על הנפשת התנועות, הדיאלוג, המשחק, וכדומה של הדמויות השונות בסרט.
הנפשת האפקטים המיוחדים (Special effects animators).