במחצית השנייה של המאה ה-19, בעקבות הגידול באוכלוסייה היהודית ומצוקת הדיור ברובע היהודי, החל תהליך היציאה מהחומות וחיפוש אזורי מגורים חדשים בתוך חומות העיר העתיקה. ניסיון ההתרחבות הראשון בתוך החומות נעשה בשנת 1886 באזור באב אל חוטה על ידי ראשי הכוללים. לשם כך נרכש מגרש רחב ומספר חצרות עתיקות במטרה להרוס את המבנים העתיקים ולבנות במקומם שכונה חדשה, אולם בשל הפרעות שונות גם ניסיון זה נכשל. ב-1891 דיווח אברהם לונץ: "ברובע העיר הזה הכולל כל גבעת בצעיתא הישנה, יושבים מושלמנים מדלת העם במספר מעט, ורובו מלא חורבות ומקומות פנויים, מאחינו יושבים בו אך כעשרים משפחה, מרביתם בחצר אחוזת כולל ורשה".
לאחר פרעות תרפ"ט ב־1929, עזבו היהודים את המקום מחשש לחייהם. רק רחל גרין, נשארה במקום כדי לשמור על ההתיישבות היהודית במקום. חוקרי ירושלים פנחס גרייבסקי ושבתי זכריה תיעדו אותה בכתביהם:
לאחר פטירתה של רחל גרין ב־1934, פסקה ההתיישבות היהודית במקום, עד חידושה בראשית המאה ה־21.
דמוגרפיה.
השכונה נחשבת לאחד האזורים העניים ביותר של ירושלים. בשכונה גרים בעיקר צוענים, בראשות המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים. כמו כן, גרים בשכונה זו כ-20 משפחות יהודיות חלק מהם בחצר אחוזת כולל ורשה המקורית וחלק בבנינים אחרים.
קישורים חיצוניים.
אברהם כץ
אברהם כץ (7 בדצמבר 1931 – 13 באוגוסט 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בין השנים 1969–1981; חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויו"ר ארגון המורים העל-יסודיים.
חייו.
כץ נולד בשנת 1931 בנס ציונה. בסיום לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה, הצטרף לשורות הפלמ"ח ולחם במסגרת חטיבת הראל במלחמת העצמאות.
למד באוניברסיטה העברית לתארים ראשון ושני בספרות, כלכלה וגאוגרפיה. בשנים 1950–1955 היה חבר ועד הסטודנטים של האוניברסיטה. בתקופה זו הוסמך להוראה בבתי ספר תיכוניים.
פעילותו הציבורית החלה בשנת 1955 כפעיל במפלגת הציונים הכלליים ושולבה עם פעילותו המקצועית, בהיותו דובר וחבר ההנהלה של ארגון המורים התיכוניים. בשנים 1962–1969 כיהן כיו"ר ארגון המורים העל-יסודיים. במקביל לכך מונה לשורת תפקידים אקדמיים וממלכתיים: חבר מליאת רשות השידור (1964–1970), חבר נשיאות ועדת התיאום של ארגונים אקדמאים (1965) ומנהל בית הספר של משרד החינוך להשתלמות עובדי הוראה בכירים (1968–1969).
בשנים 1969–1981 כיהן כץ כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בשלוש כנסות רצופות. בכנסת השמינית כיהן כיו"ר ועדת החינוך והתרבות. כמו כן היה חבר במהלך שנות כהונתו בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכנסת.
בתקופת כהונתו בכנסת נבחר חבר כנסת נוסף (מהמערך) בשם אברהם כץ, וכדי להבדיל בין השניים הוסיף חבר הכנסת החדש לשם משפחתו את המילה 'עוז' (אברהם כץ עוז).
במקביל לכהונתו בכנסת שימש בשנים 1970–1977 כמרצה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן מונה, בשנים 1978–1986, לחבר הנהלת הסוכנות היהודית, ממלא מקום יו"ר ההנהלה וראש מחלקת הנוער והחלוץ בהסתדרות הציונית.
אף סי באזל
כפר ילדים
כפר ילדים היה מוסד חינוכי ליתומים יהודים שהובאו ממזרח אירופה, בעיקר יתומי פרעות פטליורה שהתחוללו באוקראינה, שפעל ב"חוות בלפוריה", בשנים 1923-1931. החווה הוקמה בשנת 1919 עבור מתיישבי בלפוריה ולאחר הקמת מושב בלפוריה הועבר לשימוש כפר ילדים ונקרא "בלפוריה עילית". כפר ילדים היה ממוקם בגבעת המורה היום בתחומה של העיר עפולה, סמוך למרכז רפואי העמק.
היסטוריה.
הקמה.
השטח, 950 דונם, נרכש על ידי הקרן הקיימת ו-500 דונם ממנו הוחכרו לקהילת ציון אמריקאית, לצורך הקמת חוות בלפוריה. בשנת 1922 הוקמה המושבה בלפוריה והחווה פורקה. באופן זמני התגוררו מתיישבי בלפוריה במבני החווה במהלך שנת 1923, עד השלמת בתיהם. לקראת סוף 1923 הוחכר השטח לוועד היתומים של דרום אפריקה ובפברואר 1924 הגיע כח חלוץ לניקוי המקום והקמת כפר ילדים. כמנהל המוסד נתמנה גרשון גפנר שניהל קודם לכן את חוות בלפוריה.
בהווסד המוסד נאמר עליו כי ארבע יבשות משתתפות בו אסיה נתנה את האדמה, אמריקה שילמה עבור האדמה, אפריקה הקימה את הבניינים ואירופה נתנה את היתומים.
כפר ילדים.
יתומי אוקראינה שהובאו לישראל על ידי ישראל בלקינד שהו תחילה בחוות חפציבה ולאחר מכן בחדרה. על הטיפול בהם הוטחה ביקורת רבה ולאחר שבלקינד לא הצליח לגייס משאבים מספקים להקמת בית הספר "קריית ספר" עליו חלם, הועברו רוב הילדים לאחריות הג'וינט ושכונו בכפר ילדים ובירושלים. בלקינד לא הורשה להישאר עם הילדים וחלק מהילדים ברחו מירושלים ומכפר ילדים אל בלקינד. התפתח ויכוח בין בלקינד ובין מנהלי כפר ילדים ולבסוף נלקחו שאר הילדים ששהו עם בלקינד בהר כנען ליד צפת לכפר ילדים.
משנת 1924 נוהל המוסד על ידי המחנך העברי שניאור זלמן פוגצ'וב, ששימש בתפקיד במשך קרוב לשבע שנים. בספטמבר 1929 הותקף כפר ילדים בידי שודדים ערבים שרצחו את השומר. עם עזיבת הילדים הגדולים שהגיעו לגיל 18 החל הכפר לקלוט תלמידים ארצישראליים. אולם בשנת 1931 נסגר כפר הילדים, סמוך למותו של פוגצ'וב.
בוגרי המקום הקימו את "ארגון יוצאי כפר ילדים" וחלקם הצטרפו לקיבוץ נען, עוד בעת היותו ברחובות.
בית ספר ילדי עובדים.
מבני בית הספר נותרו ריקים עד שבאמצע 1934 נחתם הסכם להעברת בית הספר לידי המרכז לחינוך של ההסתדרות לצורך הקמת חטיבת ביניים לילדי עובדים בסביבת עפולה. בית ספר זה התפתח להיות "בית הספר לילדי עובדים". בשנת 1935 הוקמה במקום פנימייה. משה סמילנסקי מונה אותו בשנת 1935 בין בתי הספר לחקלאות שהיו באותה עת בארץ ישראל בכפר לימדו הסופר והמחנך אליעזר שמאלי, כותבו של הספר "ילדי היורה", והמוזיקאי עמנואל עמירן.
בסיס צבאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בחלק מתחום הכפר בית חולים לשעת חירום, ליד בית החולים העמק. בחלק אחר מן האתר הוקם בית ספר לנוטרים והיה בו גם מחנה לפעולות דאייה מטעם קלוב התעופה לישראל, שהיה מן השלבים המוקדמים של התעופה שהובילו לחיל האוויר הישראלי.
במאי 1948, עם תחילת מלחמת העצמאות, הוקם במקום בסיס של חטיבת גולני, ובשנים מאוחרות יותר שכן בו גדוד מרגמות כבדות של צה"ל, ולאחר מכן מפקדה של הג"א. המחנה נעזב בראשית שנות ה-90 של המאה העשרים. המקרקעין עליהם נבנה הכפר נמצאים בבעלות קרן היסוד, ומהווים קרקע לבנייה, שבגלל גודלה ומיקומה היא ראויה לבנייה בהיקף גדול. במקביל, מתנהלים מגעים בין המועצה לשימור אתרים ובין עיריית עפולה, על בינוי השטח תוך שימור ושחזור כפר הילדים ההיסטורי. כרגע המתחם מגודר ונעול. עדיין אפשר לצפות במבנה האבן הדו-קומתי, אחד המבנים המרכזיים במקום, המצוי במצב הדורש שיקום.
גדר ההפרדה של סאוטה
גדר ההפרדה של סאוטה (ספרדית Valla de Ceuta) היא מחסום הפרדה בין מרוקו לבין סאוטה, עיר ספרדית השוכנת לחופה של צפון אפריקה. הגדר נבנתה על ידי ספרד במטרה לעצור הגירה בלתי חוקית והברחות. עלות ההקמה של גדר ההפרדה הייתה 30 מיליון אירו והיא מומנה על ידי האיחוד האירופי. הגדר היא הראשונה מבין שתי גדרות שנבנו בין המובלעות הספרדיות בצפון אפריקה לבין מרוקו.
מחסום ההפרדה מורכב משתי גדרות תיל מקבילות שגובהן 6 מטרים, מצופות תלתלית. בין הגדרות עובר כביש מערכת המשמש לפטרולים משטרתיים ולגישה של רכבי הצלה במקרה הצורך. לאורך הגדרות מפוזרות נקודות תצפית קבועות. כבלים תת-קרקעיים מחברים זרקורים, חיישני תנועה וקול ומצלמות וידאו לחדר פיקוד מרכזי.
מרוקו התנגדה לבניית הגדר שכן היא איננה מכירה בריבונות הספרדית בסאוטה.
דוב לבן
פנחס שינמן
פנחס שינמן (1 ביולי 1912 - 10 באוקטובר 1999) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל וכראש חבר המועצות הדתיות בישראל.
ביוגרפיה.
שינמן נולד בקרקוב שבפולין. בצעירותו היה פעיל בתנועת צעירי מזרחי ומאוחר יותר שימש מזכירה הכללי של תנועת המזרחי וצעירי מזרחי במערב גליציה ובשלזיה. מתוקף תפקיד זה היה חבר בהנהלה הארצית של תורה ועבודה בפולין. היה חבר ועד הקהילות וורשה ושימש ציר בקונגרסים הציוניים. בשנת 1948 עלה לארץ ישראל.
פעילותו התנועתית של שינמן נמשכה בארץ כמזכיר הכללי של הפועל המזרחי, לימים מפד"ל, במחוז תל אביב ויו"ר התנועה בתל אביב. מטעם המפד"ל מונה לראש המועצה הדתית בתל אביב-יפו ונבחר לראש חבר המועצות הדתיות בארץ.
בשנים 1973–1981 כיהן שינמן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל, לאורך הכנסת השמינית והתשיעית. בשתי כהונותיו שימש סגן יושב ראש הכנסת. משנת 1952 שיינמן השתייך לסיעה בראשות יצחק רפאל
עמד בראש בית הכנסת המרכזי בת"א בשדרות  סמטס, מקום שבו התגורר, והיה בין יוזמיו ומקימיו והרוח החיה שבו. שימש כראש הגבאים ובעל קורא בתורה במשך למעלה מ-50  שנה ומסר שיעורים רבים במשנה, בגמרא ובענייני דיומא,  והכול בהתנדבות מלאה. היה יקיר  העיר ת"א בשנת  1989 תשמ"ט.
חיים אישיים.
רעייתו שושנה (ראצה) שינמן (לבית פרנקל) אף היא הייתה ילידת קרקוב שבפולין, עברה עמו את מאורעות השואה, אף היא הייתה פעילה שלא על מנת לקבל פרס, הייתה חברת הנהלת תנועת הנשים "אמונה" שנקראה אז, ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ויקירת התנועה. ייסדה והקימה את בית הספר הדתי "מירון" בצפון ת"א. קדם לכך גן דתי שהקימה בשכונת מגוריהם. שושנה שינמן שימשה בבית הספר כיו"ר ועד ההורים.
כמו כן, ארגנה מתן שיעורי תורה לנשים בבית הכנסת המרכזי ברחוב סמאטס, שבעלה היה ממייסדיו.
דאגה לגייס את הנדבן צ'ארלס קלור מאנגליה לסייע בבניית בית הכנסת סמאטס ותרם לבניית בית לתנועת הנוער בני עקיבא, סניף צפון, על שפת הירקון בת"א. שני מקומות אלו, קיימים ופעילים עד היום-בהחלט בזכותם.