למרות שהמחזות התארכו בהדרגה עם יותר שירים וריקודים, הכרטיסים נותרו באותו המחיר. התיאטרון של האריגן היה מיועד לאנשים הפשוטים, כשמי שמילא את המושבים היו בעיקר הפועלים שעבדו קשה מדי יום. מופעים אלה היו מאוד פופולריים, במיוחד לאנשי המעמד הנמוך שהתבסס על מהגרים ומעמד הביניים, ששמחו לראות את עצמם על הבמה בתיאור קומי (אך אוהד). העלילה של ההצגות התמקדה במנהטן ותיארה בעיות בחיים האמיתיים הנוגעות במתחים גזעיים, שחיתות פוליטית ואלימות כנופיות - כולם עורבבו בקומדיה עם חכמת רחוב, משחקי מילים וניבים אתניים. האריגן שיחק את בעל המסבאה האירי השאפתן מהבחינה הפוליטית ב"דן מוליגן", והארט שיחק כובסת אפריקנית-אמריקנית ב"רבקה אלפ". אחד מהמחזות הפופולריים ביותר של האריגן בסדרת "מוליגן גארד", "הכדור של מוליגן גארד" (1880), הראה את השילוב החלק של הקומדיה, המוזיקה והאנושיות הרבה, מה שעשה את הצגותיו לייחודיות כל כך.
לאחר שהבית המקורי של מופעי "מוליגאן" בברודוויי, קומיק 514, היה צריך להסגר מסיבות כלכליות, האריגן הודיע בשנת 1881 שהם יבנו תיאטרון קומי רענן ואלגנטי ב-728 בברודוויי. התיאטרון היה מוכר כ"תיאטרון הקומי של האריגן והארט", אך לא החזיק מעמד ונשרף עד היסוד בשנת 1884.
לאחר פירוק הצמד.
אחרי שהתיאטרון קרס, הסתיימה גם השותפות. חלק מבני משפחתו של האריגן היו אמנים בברודוויי, והעסקת קרובי משפחתו סיימה את השותפות שלו עם הארט. בחודש מאי 1885, חמישה חודשים לאחר השריפה, האריגן והארט הופיעו יחד בברודוויי בפעם האחרונה. הארט חי את שארית חייו בשקט עד מותו בשנת 1891, בעוד האריגן פתח את "התיאטרון של האריגן" בשנת 1890 בכיכר הראלד. עשרים ושלושה ממחזותיו רצו יותר ממאה הופעות בברודוויי. האריגן המשיך לכתוב מחזות ולשחק עד להופעתו הציבורית האחרונה במרץ 1910. הוא מת בשנת 1911.
קוואנטיות
האריגן והארט
פונדקאות גאה בישראל
ענת לוין (משוררת)
ענת לוין (נולדה ב-22 ביוני 1973) היא משוררת וסופרת, זוכת פרסי שר המדע, התרבות והספורט למשוררים בראשית דרכם ולספר ביכורים ופרס אקו"ם לעידוד פרסום יצירה ספרותית ע"ש שלמה טנאי. שיריה התפרסמו באנתולוגיות וכתבי עת בארץ וברחבי העולם ותורגמו לאנגלית, גרמנית, ספרדית, רומנית וערבית.
ביוגרפיה.
ענת לוין נולדה וגדלה בראשון לציון. שירתה בצבא כמורה חיילת. לוין למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים והשלימה לימודיה במכללת האנטר בניו יורק. קובץ השירים הראשון שכתבה לוין, "אנה מסתובבת לאט", זיכה אותה בשנת 2002 בפרס שר התרבות למשוררים בראשית דרכם ובשנת 2006 במקום הראשון בתחרות "שירה על הדרך" של עיריית תל אביב-יפו. הספר יצא לאור בשנת 2007 וזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים לשנת תשס"ח.
ספר שיריה השני, "מפה לפה", אשר יצא לאור בשנת 2013, זיכה אותה בפרס אקו"ם לשנת 2011 ובמלגת קרן רבינוביץ לשנת 2010. הספר הוא מחזור של שירי אהבה של בת לאמה שמעניק קול לאם שתוקה , שגדלה בצילם של הורים נוקשים ומצייר בעדינות את הקשר המורכב בין אם ובתה.
בעשור השני של המאה ה-21 לוין מלמדת כתיבת שירה בבית הספר לכתיבה יוצרת של "הליקון" ובמסגרות רבות אחרות. נוסף על כך, היא עורכת ספרי שירה ופרוזה ומלווה כותבים בתהליכי כתיבה.
בשנת 2015 יצא ספר פרוזה ראשון פרי עטה, "האריכברית", בהוצאת אפיק. הרומן זכה טרם פרסומו בפרס אקו"ם על שם אהרון אשמן ליצירה המוגשת בעילום שם לשנת 2014., בפרס לסופרים בראשית דרכם, 2014 וכן במלגת תרגום לאנגלית של קרן עם הספר.
חיים אישיים.
לוין מתגוררת בתל אביב, נשואה למשורר עדי עסיס ואם לבת.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על "רק רגע גוף":
כניעת ברדה
כניעתה של ברדה (בספרדית: La Rendición de Breda) היא תמונה של הצייר הספרדי דייגו ולסקס. הוא צייר אותה בין השנים 1634–1635, כשהוא מושפע מסיור שערך באיטליה בלוויית המרקיז אמבריו ספינולה, גנרל מג'נובה שכבש את העיר ברדה בארצות השפלה (כיום בהולנד) ב-5 ביוני 1625, כחלק ממערכה שקיימו הפלנדרים (הנאמנים למלך ספרד) נגד ההולנדים שמרדו בבית הבסבורג. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.
רקע היסטורי.
תפיסתה של ברדה ב-1625 הייתה אחת ההצלחות הצבאיות הבודדות של הספרדים בשלבים המאוחרים של מלחמת שמונים השנים. גנרל בצבא ספרד, הגנואי אמבריו ספינולה, כבש את ברדה כנגד הוראות מפקדיו. קודם לכיבוש הממשלה הספרדית החליטה שמצור כנגד הערים המבוצרות בארצות השפלה יהיה מהלך שגוי ובזבזני, ולכן ביקשה להסתפק בהטלת מצור כלכלי על הולנד, במקום הפעלת כוחות צבאיים.
עם זאת ספינולה נטל את חייליו ותקף את העיר. מעבר ללחימה עצמה, היה מדובר גם במאבק אישי או תחרות אישית בין ספינולה מטעם הספרדים מול הגנרל נסאו ההולנדי.
נסאו נפטר במהלך הלחימה, ויורשו לא הצליח לעמוד במצור שהטיל ספינולה ונכנע במאי 1625.
ארבע שנים לאחר מכן (1629) התלווה ולסקז לספינולה לטיול באיטליה. ספינולה נפטר ב-1630, וברדה נכבשה מחדש על ידי ההולנדים ב-1637.
ולסקז צייר את כניעתה של ברדה הן כאקט לאומי, אך בעיקר כהומאז' לספינולה, שבעת שהכיר אותו במסגרת אותו טיול לאיטליה, תהילתו הייתה מאחוריו כתוצאה מכישלון של המצור על קזאלה מונפראטו במסגרת מלחמה בין ספרד לצרפת בצפון איטליה.
הציור.
"כניעתה של ברדה" הוא ציור אחד מבין סדרה בת 12 ציורי ניצחונות של המלך הספרדי פליפה הרביעי, התלויים ב"" ב במדריד. הציור מתאר את הטקס הפורמלי של מסירת מפתח העיר ב-8 ביוני 1625, כשלושה ימים לאחר הכניעה.
מעבר לתהילה הספרדית הכללית והאישית של ספינולה, הכניעה מאופיינת על ידי הציור כאקט תרבותי שבו הכובש הספרדי מקבל את כניעת ההולנדים תוך שמירה על כבודם והימנעות מנקמה. לפי דיווחים שאינם באים לידי ביטוי בתמונה, ספינולה הצדיע לנכנעים ושיבח אותם על עמידתם האיתנה. העובדה שוולסקז נועץ עם ספינולה קודם הציור, הופך את התמונה למדויקת יותר היסטורית ביחס לתמונות דומות באותה תקופה. מאידך יש מטילים ספק בהתרחשות כולה, דהיינו כי אין מדובר בכניעה אלא בהסכם מדיני בה הועברה ברדה ונערך לא אחרי לחימה, ועל כן הצגת האבירות הספרדית אינה במקומה. חוסר הדיוק מתבטא בציור למשל בכך שבאותה תקופה השתמשו כבר ברובים, ולכן לא נעשה שימוש בחניתות המצוירות וכן באיורם של נציגי הבסבורג (הכתר הספרדי) כספרדים, בעוד שהם (לרבות ספינולה) היו זרים.
רבים מקשרים בין כניעתה של ברדה לבין פסיפס אלכסנדר מפומפיי, ורואים בכניעתה של ברדה מעין פרפרזה על הפסיפס המתאר את הקרב באיסוס בין אלכסנדר מוקדון לדריווש השלישי. כך למשל, אלמנטים דוגמת רקע החניתות והיד המושטת מופיעים בשני הציורים. הביוגרף של ולסקס, היסטוריון האומנות הגרמני, קארל יוסטי, ציין כי שתי יצירות האומנות מאנישות אירוע היסטורי באמצעות התמקדות ברגש הנסוך על פניהן של הדמויות המרכזיות.
גבריאל מאן
גבריאל מאן (באנגלית: Gabriel Mann; נולד ב-14 במאי 1972) הוא שחקן ודוגמן אופנה אמריקאי. ידוע בעיקר בתפקידו כנולן רוס בסדרת הטלוויזיה "נקמה" של רשת ABC.
ביוגרפיה.
נולד בשם גבריאל וילהויט איימיס מיק במידלברי, ורמונט, ארצות הברית, לג'ו אליס איימיס, עורכת דין, ולסטיבן ס'מית מיק, פרופסור לסוציולוגיה.
קריירה.
מאן החל את הקריירה שלו כדוגמן מסלול מקצועי, ומאז הוא עבד עם מריו טסטינו לחברת GAP, והיה לפנים של חברת CP, עבד עבור סטיבן קליין, טיילר שילדס, מארק ג'ייקובס וקלווין קליין.
החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1995, כאשר שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הלהט"בי "בנים במקביל" בתור סת', צעיר שמגלה את נטיותיו המיניות לאחר שנשדד על ידי צעיר אחר והשניים מפתחים מערכת יחסים מהוססת.
בשנת 1996 שיחק בתפקיד קטן בסרטה של מרי הארון "אני יריתי באנדי וורהול", המספר על חייה של ואלרי סולאנס ועל מערכת היחסים שלה עם האמן אנדי וורהול. שנה לאחר מכן התארח בסדרת הטלוויזיה הרפואית "ER".
בשנת 2011 החל לגלם את נולאן רוס בסדרת דרמה של ה-ABC "נקמה", בתור האקר מחשבים מיליונר שמשמש כבן ברית של אמילי (אמילי ואן קאמפ), עם גישה שחצנית וכישורים חברתיים ירודים. הסתיימה את שידוריה במאי 2015 לאחר 4 עונות מוצלחות, כאשר מאן כיכב בכולן. בשל כיכובו בסדרה, הוא הוחתם בסוכנות הדוגמנות DNA וגם בסוכנות הדוגמנות Next Models.
בשנת 2016 הצטרף לעונה הרביעית של סדרת הפעולה "ריי דונובן", בתור ג'ייקוב וולר.
בשנת 2019, מאן כיכב בתור ג'ייג' סקוט במיני-סדרת המתח של נטפליקס "השלכות" בכיכובה של רנה זלווגר.
סיריקיט קיטיאקון
סיריקיט קיטיאקון (בתאית: สิริกิติ์, נולדה ב-12 באוגוסט 1932) היא מלכת תאילנד לשעבר ואלמנתו של מלך תאילנד פומיפון אדוניאדט. עם הכרתו של בנה למלך תאילנד, קיבלה את התואר "המלכה האם".
ביוגרפיה.
סיריקיט קיטיאקון נולדה באוגוסט 1932. היא השלישית מתוך ארבעת הילדים של קיטיאקון וראלאקסאנה ובואה סנידונגס. לאחר לידתה, הוריה נסעו לעבוד בשגרירות התאילנדית בארצות הברית ולכן גודלה על ידי סבה וסבתה. הוריה של קיטיאקון שבו לתאילנד כעבור שנה והיא התגוררה עמם בארמון דבס, השוכן בסמיכות לנהר צ'או פראיה בבנגקוק.
בהגיעה לגיל 4 החלה ללמוד בבית הספר ראג'יני ומאוחר יותר למדה בית הספר של המנזר פרנסיס חאבייר (Francis Xavier). ב-1946 התמנה אביה לשגריר סיאם בממלכה המאוחדת והיא הצטרפה אליו ונסעה עמו לשם. בממלכה המאוחדת למדה אנגלית וצרפתית והחלה ללמוד נגינה בפסנתר. כעבור שנה או שנתיים, אביה החל לעבוד כשגריר סיאם גם בדנמרק ובצרפת. משפחתה של קיטיאקון התלוותה אליו פעם נוספת והם התגוררו בפריז.