ד'תשצ&quot;ד
ד'תשצ&quot;ה
ד'תשצ&quot;ו
ד'תשצ&quot;ז
ד'תשצ&quot;ח
ד'תשצ&quot;ט
ד'תרצ&quot;ט
ד'תרצ&quot;ה
ד'תרצ&quot;ו
ד'תרצ&quot;ז
ד'תרצ&quot;ח
גראנט היל
מבצר קניגשטיין
מבצר קניגשטיין (בגרמנית: Königstein; מילולית: "סלע המלך") הוא מבצר בסקסוניה, גרמניה, מעל נהר האלבה, ששימש כבית כלא, מבצר, בית אוצרות, ומקום טיולים, והיום אתר תיירות שמבקרים בו כ-700,000 איש בשנה. מבצר קוניגשטיין הוא המבצר הגדול ביותר בגרמניה. הוא בנוי על ראש גבעה שטוחה וממנו בולט מגדל של 240 מטר מעל בקעת האלבה ב"שווייץ הסקסונית" ליד דרזדן. המצודה מוקפת חומה שאורכה כמעט קילומטר כדי לתחום אזור מוגן של 24 דונם, עם משטח למצעדים וכ-30 בניינים. ראויים לציון במיוחד הצריפים העתיקים ביותר בגרמניה (משנת 1589).
תולדות המקום.
המבצר הוקם במאה ה-13, על ידי מלך בוהמיה, ואצלב הראשון, וציין במשך תקופה ארוכה את הגבול בין בוהמיה לסקסוניה. בשנת 1408 עבר המקום לבעלות הנסיך של סקסוניה. ושימש בתחילה כמקום אחסון של אוצרות, מקום בילוי וטיול, ומאוחר יותר, החל מהמאה ה-17, כבית כלא של סקסוניה.
המבצר ממוקם על צוק נישא מעל נהר האלבה, ולכן קשה מאוד לכיבוש וקל להגנה. מעולם לא נכבש המבצר על ידי צבא זר, אף לא במלחמת העולם השנייה.
אסירים ושבויים מפורסמים.
אחד האסירים המפורסמים שנכלאו במקום היה יוהאן פרידריך בטגר, האלכימאי הנודע שלא הצליח לייצר זהב ועל כן נכלא על ידי המלך אוגוסט השני (1704) עד שהצליח להמציא את עיבוד הפורצלן. במקום היום יש תצוגה על מפעלו זה.
אסיר נוסף הוא הסוציאל-דמוקרט אוגוסט בבל.
במהלך מלחמת העולם ה-2, ב-19 במאי 1940, נפל בשבי הגרמנים הגנרל הצרפתי אנרי ז'ירו, ונכלא במבצר זה. במשך שנתיים תכנן בקפדנות את בריחתו ושיבתו לצרפת, וב-17 באפריל 1942, הצליח להימלט ביורדו דרך הצוק המהווה קיר של המבצר.
קניגשטיין
לה גרנד ארש
ארש דה לה דפנס
הרפסיקורד
המפלגה הדתית-לאומית
שורש של פולינום
חיננית (צמח)
חיננית (שם מדעי: "Bellis") הוא סוג במשפחת המורכבים (Asteraceae או Compositae). צמח עשבוני נמוך, העלים פשוטים, עלי הכותרת לבנים והקרקפת צהובה. שלושה מינים גדלים בר בישראל:
אזובית המדבר
אֲזוֹבִית הַמִּדְבָּר (שם מדעי: "Origanum dayi Post") היא בן-שיח רב-שנתי מדברי, בן קיימא, לא מצוי, אנדמי לישראל ממשפחת השפתניים. הוא מצוי במדבר יהודה ובהר הנגב; נדיר בהרי יהודה, בצפון הנגב ובמערב הנגב; ונדיר מאוד בקעת ים המלח.
אזובית המדבר משויכת לסוג אֲזוֹבִית (שם מדעי: ."Origanum Tourn. ex L") שמקיפה רק בני-שיח ועשבים רב-שנתיים ריחניים המונה כ-57 מינים ו-9 תת-מינים. בישראל גדלים שלושה מיני בר: אזובית רמון, אזובית המדבר ואזוב מצוי (אזובית מצויה) ועוד 4 מיני בר מחוץ לגבולות ישראל: אזובית סיני במערב סיני ועוד שלושה בירדן: אזובית ירדנית, אזובית פטרה ואזובית פונון.
אזובית המדבר דומה לאזובית רמון בצורתה ובמחזור חייה, אך שונה ממנה בכמה מאפיינים. העלים גדולים יותר והגבעולים קירחים ולא שעירים. הכותרת גדולה יותר וצבעה לבן ולא לילך או ורוד חיוור. בפקע הפרח, ובפרח צעיר צבעה צהוב ולא ארגמן. הפקעיות גדולות יותר מהפקעיות של אזובית רמון. אזובית רמון גדל בהר הנגב הגבוה, ברום של 800 עד 1,000 מ' ומחליף את אזובית המדבר הגדלה מרום 300- מ' עד 700 מ'.
הפריחה כמעט כל השנה למעט מסוף פברואר ועד אמצע אפריל. הפריחה העזה חלה מסוף מרץ ומדלדלת לאורך הקיץ ומתחזקת בסתיו ונמשכת עד אמצע פברואר, והכל בהתאם ללחות הקרקע בכיס הסלע שהפרט נתון בו.
הצמח עשיר בשמן אתרי, ששאגור באלפי שערות בלוטיות גדולות על פני העלה. הוא נחשב לצמח מרפא סגולות חזקות נגד חיידקים ופטריות.
מאפיינים.
אזובית המדבר היא בן-שיח קטן, נמוך קירח או מקריח, מסועף, צפוף, גובהו 20 עד 50 ס"מ, קוטרו עד 40 ס"מ, מדיף ריח תימול (זעתר, מתאים להכנת תה חריף). מין זה הוא צמח סלעים מדברי בן קיימא, שגדל בכיסי קרקע במחשופים של סלעי גיר ודולומיט וצור או בכיסי קרקע במצוקים וגם בערוצים קטנים סמוך למחשופי סלעים. ההתאמה של אזובית המדבר ליובש המדבר מתבטאת בחילוף עלים בעונות השנה. עלי החורף גדולים יחסית ורחבים יותר מעלי הקיץ הקטנטנים. עלי החורף החדשים מלבלבים מבסיס הגבעולים המעוצים בעת ובעונה אחת יחד עם עלי הקיץ מצהיבים של השנה שעברה. במהלך הפריחה מתייבשים עלי החורף ובחיקם מתפתחים ענפים מקוצרים (שפרקיהם קרובים שה לזה) נושאים עלי קיץ קטנטנים. המין מכוסה הן בשערות בלוטיות קצרות וצפופות והן בבלוטות צהבהבות או אדמדמות יושבות ולעיתים בשערות רב-תאיות מסועפות צפופות או דלילות.
הגבעולים זקופים, מסועפים, רבועים, מקריחים ומכוסים בכל שטחם בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה. לעיתים רחוקות מצויות שערות פשוטות מפושקות על הגבעולים או בבסיס עלי הגבעול.
העלים נגדיים, פשוטים, יושבים, תמימים, דמוי ביצה רחבה, בסיסם דמוי לב ואורכם 8 עד 20 מ"מ. צבע העלים משתנה מירוק עז לירוק בהיר. העלים מכוסים בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה (שקערוריות) ומעליהן פרושות מעט שערות פשוטות, אבל רק בבסיס העלים.
התפרחיות ערוכות בתפרחות חיקיות, דמויות שיבוליות זקופות, קצרות, לא צפופות שנושאות כמה פרחים. הפרחים נישאים על עוקץ קצר, אחד אחד בחיק חפים. החפים של התפרחת תמימים וקטנים יותר מעלי הגבעול ודמויי אזמל או דמויי ביצה מוצרים בבסיסם. החפים והחפיות מכוסים בכל שטחם בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחי עלים, דו-שפתניים, צבעם לבן או קרם, אורכם כ-13 מ"מ ומופיעים זוגות-זוגות. ובפקעיות שלצד הפרחים הפורחים מבצבצות כותרות צהובות (מעין כדור גלידה בגביע).
הגביע, שאורכו כ-6.5 מ"מ, דמוי פעמון, מאוחה עלים חלקית, בעל 13 עורקים, שפת הגביע עם 5 שיניים שוות פחות או יותר, והן כמעט משולשות וקודקודן חד. לוע הגביע עם טבעת שעירה וכולו מכוסה בשערות פשוטות, מפושקות וצפופות. הגביע מכוסה בכל שטחו בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה.
הכותרת פעמונית, דו-שפתניים, צבעה לבן או קרם, ובפקעית (בתוך הגביע בפרחים צעירים) צבעה צהוב.
צינור הכותרת, שאורכו 6 עד 8 מ"מ, בולט במידה ניכרת מהגביע. הוא שעיר בצדו החיצוני וחסר טבעת של שערות בפנים. אוגן הכותרת דמוי משפך עם ארבע אונות כמעט שוות. השפה העליונה זקופה ושטוחה. השפה התחתונה בת 3 אונות.
האבקנים 4, מעורים אל צינור הכותרת, ערוכים בשני זוגות בלתי שווים באורכם, מפושקים ובולטים מאוד מהכותרת. הזרים של האבקנים קירחים ומפורדים. המאבקים סגלגלים ובנויים מ-2 לשכות שמופרדים על ידי קונקטיב (רקמה חיבורית) דמוי משולש.
השחלה עילית, בעלת 2 עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה לארבעה מגורות בעלות ביצית אחת.
עמוד עלי אחד בולט החוצה. הוא יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה ומתפצל בראשו לשתי זרועות בלתי שוות. שתי הצלקות פחוסות, דמויי ביצה ומחוברות ביניהן.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שעשוי 4 פרודות (זרעים, אגוזיות יבשות) ועטופות בגביע משתייר.
הזרעים סגלגלים, מעט מצולעים, יבשים, חלקים, קירחים ובעלי עובר ישר.
הפריחה כמעט כל השנה למעט מסוף מרץ ועד אמצע אפריל. הפריחה העזה חלה מסוף מרץ ומדלדלת לאורך הקיץ ומתחזקת בסתיו ונמשכת עד אמצע דצמבר. והכל בהתאם ללחות הקרקע בכיס הסלע שהפרט נתון בו.
לקריאה נוספת.
Dudai, N., Larkov, O., Chaimovitsh, D., Lewinsohn, E., Freiman L. and Ravid, U. (2003). Volatile compounds of "Origanum dayi" Post. "Flavour &amp; Fragrance Journal" 18(4): 334-337.
חיננית הבתה
חיננית הבָּתָה (שם מדעי: "Bellis sylvestris") היא עשב רב-שנתי מהסוג חיננית במשפחת המורכבים (Asteraceae או Compositae).
מאפיינים.
החיננית היא צמח עשבוני נמוך, בעל עלים פשוטים, המסודרים בשושנת על הקרקע; עלי הכותרת של פרחי ההיקף הלשוניים צבעם סגול-ורוד. לאחר הפריחה הם לבנים עם שאריות של סגול-ורוד, בעיקר בצדם התחתון. הפרחים הצינוריים במרכז הקרקפת צהובים. חיננית הבתה גדלה בר בישראל ממישור החוף ועד גב ההר ומדרום הרי יהודה ועד החרמון. עונת הפריחה מדצמבר ועד מרץ.
עם תחיית הלשון העברית שימש השם "מרגנית", שפירושו פנינה בשפה היוונית, לתיאור הפרח הקרוי מרגריט או מרגריטה בשפות אירופיות. עלי הכותרת הלבנים של פרחי ההיקף הלשוניים מתאימים במיוחד למשחק "אוהבת לא אוהבת". המשורר לוין קיפניס כתב עליו את השיר "מרגנית חיננית", וסדרת מרגנית (ספרי מופת לילדים ולנוער) השתמשה בו כסמליל. בעקבות החלטת האקדמיה ללשון העברית הועתק השם לתאר את הפרח הכחלחל הזעיר מרגנית השדה ("Anagallis arvensis"), ששמו האנגלי - סקרלט פימפרנל, זכה גם לתהילה ספרותית ברומן פרי עטה של הברונית אמה אורצ'י.
הפרח הלבן ששמו נגזל נאלץ להסתפק במילה השנייה בשירו של קיפניס – חיננית.
ד'תש&quot;כ
ד'תש&quot;מ
ד'תש&quot;נ
ד'תש&quot;פ
ד'תש&quot;צ
ד'תת&quot;כ
ד'תת&quot;מ
ד'תת&quot;נ
ד'תת&quot;פ
ד'תת&quot;צ
ד'תתק&quot;כ
ד'תתק&quot;מ
ד'תתק&quot;נ
ד'תתק&quot;פ
ד'תתק&quot;צ
תיק משפטי
תיק משפטי הוא קובץ המסמכים הנאסף בבית משפט או בבית דין והמלווה הליך משפטי. תיק משפטי נוצר כאשר אחד הצדדים פותח בהליך משפטי, כגון תובענה או המרצת פתיחה, במטרה לבקש מהרשות השיפוטית סעד מסוג כלשהו. תיק משפטי מכיל, בין היתר, את האלמנטים הבאים: