מיד לאחר טבח מערת המכפלה, והוצאתה של תנועת כ"ך מחוץ לחוק, נמלט רביב מתל אביב והסתתר בביתו הנטוש של יורם שקולניק, מתנחל שהיה עצור אז בחשד שירה במחבל כפות. רביב הסגיר את מקום מחבואו, נעצר לחקירה ושוחרר לאחר יומיים. בעקבות מידע שאסף קודם לכן, נעצרו כמה ממנהיגי כ"ך במעצר מנהלי לאחר הרצח.
לאחר שנכשלו ניסיונותיו לחזור ללימודים באוניברסיטת תל אביב, התקבל לחוג למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. הוא הצטרף לתא סטודנטים שארגן שבתות אירוח לסטודנטים ביישובים מעבר לקו הירוק, שבתות שלמעשה היו מפגשי פנויים פנויות מהמגזר הדתי לאומי. לאחר הצטרפותו של רביב הפכה הפעילות בשבתות האירוח להיות פוליטית רדיקאלית. בהתכנסויות של התא ובזמן שבתות האירוח בשטחים, נשא רביב נאומים פוליטיים שהטיפו להתנגדות אלימה לפעולות הממשלה. באחת משבתות האירוח השתתף יגאל עמיר. ועדת שמגר תהתה על כך כיצד לא דיווח רביב למפעיליו אודות התבטאויות של האחרון.
פעילותו כסוכן שב"כ ופעיל ימין קיצוני.
רביב פעל כסוכן בכיסוי של פעיל ימין קיצוני במשך כ-8 שנים, נחשב לסוכן פעיל, מסור ובעל מוטיבציה רבה. הקשר בינו לבין מפעיליו היה אינטנסיבי ביותר, והוא סיפק לשב"כ מידע בעל ערך רב שסייע לסיכול פעולות טרור יהודי שונות.
במסגרת התחזותו לפעיל ימין קיצוני נקט רביב בפעולות רבות, עם פעולות אלה נמנות:
הפעלתו הבעייתית של רביב.
במהלך הפעלתו של רביב הצטברו תלונות וחשדות כנגדו בדבר מעשים פליליים שונים. רביב נחקר על מעשיו בשב"כ והודה בשורה ארוכה של עבירות שונות כלפי יהודים וערבים, שכללה אלימות, פגיעה ברכוש ואיומים.
בשל התנהלותו הבעייתית של רביב, שיתף השב"כ את המידע על הפעלתו עם דורית ביניש, שהייתה אז פרקליטת המדינה, במספר ישיבות שנערכו עמה. עם זאת, בייניש מידרה מידע זה מהיועצים המשפטיים לממשלה יוסף חריש ומיכאל בן יאיר, שלא ידעו כלל על הפעלתו של רביב. בעקבות פעולותיו של רביב הורו היועצים המשפטיים לממשלה לפחות פעמיים על פתיחת חקירה כנגד רביב, חקירה שנעצרה על ידי ביניש בלא הסבר.
בעקבות טקס ההשבעה המבוים לאי"ל ששודר בערוץ הראשון, ושנעשה שלא בידיעת השב"כ, הוחלט באוקטובר 1995 על הפסקת הקשר עמו לחודש. עם זאת, גם במהלך חודש זה התקבלו מרביב דיווחים שונים. בסיום תקופת השעייתו הוחתם רביב על התחייבות שלא לחרוג מההיתרים שניתנו לפעולתו.
חשיפתו של רביב.
את עובדת היותו של רביב סוכן שב"כ חשפו, לאחר רצח יצחק רבין, בני אלון ולאחריו כתב הערוץ הראשון אמנון אברמוביץ', שחשף גם כי שם הקוד של רביב בהיותו סוכן שב"כ היה "שמפניה". חשדו של אלון לגבי רביב התעורר עוד קודם הרצח, והתגבר בעקבות תרגיל חקירה רשלני שהפגיש בין מרגלית הר שפי לרביב (שהסכים להעצר לסיוע בחקירה) במהלך חקירתה. ב-1999 התפרסם מסמך שעורר סערה ציבורית וכונה "מסמך רביב". המסמך היה פרוטוקול ישיבה בעניין אבישי רביב, שהתקיימה ב-1996, אצל היועץ המשפטי לממשלה שבו נכחו גם נציגי משרד המשפטים ונציגים מהשב"כ. לפי הפרוטוקול חזי כאלו, ראש האגף ה"לא ערבי" בזמן רצח רבין ואחד האחראים להפעלת רביב, אמר: "בדיון אצלנו הוחלט שהאיש לא נשלט ואי אפשר להמשיך להפעיל אותו בצורה כזו. אבל קבענו כללים חדשים של הפעלה, ניתוק, בדיקה פסיכולוגית. הובהר לו שככה לא נמשיך, ושלא תינתן לו חסינות על עבירות שיבצע. בחכמה שלאחר מעשה, אילו ניתקנו הקשר, אולי היה נותן לנו את הרוצח". כאלו הכחיש את המיוחס לו וטען כי דבריו בפרוטוקול מתומצתים ולא שיקפו את מה שבאמת אמר.
המשפט.
במהלך מגעיו של רביב עם יגאל עמיר כמדובב, עלה בשב"כ חשד לפיו רביב לא דיווח את כל שידע לגבי עמיר למפעיליו. רביב נחקר בחשד זה והודה כי לא מסר למפעיליו מידע אודות עמיר.
לאחר שנחשפה עובדת היותו סוכן השב"כ בקרב הימין בישראל, נשמעו קריאות, בעיקר בימין, להעמידו לדין. הוא הואשם באי מניעת פשע בשל הטענה שידע על כוונותיו של יגאל עמיר אך לא דיווח עליהן למפעיליו בשב"כ, ובתמיכה בארגון טרור (אי"ל). נגד רביב הוגש בסופו של דבר באפריל 1999 כתב אישום לבית משפט השלום בירושלים, ממנו הושמט מאוחר יותר האישום השני. ב־31 במרץ 2003 זוכה רביב מכל אשמה. השופטים קבעו כי רביב לא ידע על כוונתו של יגאל עמיר לרצוח את ראש הממשלה יצחק רבין. בהכרעת הדין בתיק נכתב בין היתר:
עם היסודות המשפטיים לזיכוי נמנים גם הקושי לקבל את זיכרון הדברים של חוקרי השב"כ אשר חקרו את רביב לאחר הרצח כראיה במשפטו, וכן עדותו של הרוצח עצמו, יגאל עמיר.
סיכום ועדת שמגר.
בפרק ד' לדו"ח ועדת שמגר סיכמה הוועדה את התייחסותה לאבישי רביב והפעלתו במילים הבאות:
בעקבות הפעלת רביב.
בשב"כ נתפסה הפעלתו של רביב ככישלון, מאחר שרביב לא ידע לזהות כוונות לפגיעה בראש הממשלה כדבר חמור בו יש להתמקד בראשונה, וראה בנושא זה דבר שולי. לטענתו של רביב, מפעיליו לא טרחו להדגיש לו את קדימות הנושא.
לאחר חשיפתו של רביב כסוכן שב"כ נוצר משבר אמון בין הציבור הדתי-לאומי לבין השב"כ, בעקבות ראיית רבים את הפעלת רביב כניסיון הכפשה ציבורית לציבור הדתי על ידי השב"כ. בנוסף, בעקבות לקחים מהפעלתו של רביב הוטלו מגבלות שונות על הפעלת סוכני שב"כ. מאפיינים אלו הובילו לקושי בגיוס סוכנים גם זמן רב לאחר חשיפת רביב.
המועצה המקומית קריית ארבע הגישה תביעה כנגד המדינה בשל נזקים תדמיתיים שגרמה פעולותו של רביב. התביעה הסתיימה ב-2008 בפשרה במסגרתה שילמה המדינה 10,000 ש"ח למועצה.
חיים אישיים.
ב-1990 התחתן עם בוגרת אולפנה, עולה חדשה מרוסיה. ב-1993 התגרשו. רביב מתגורר בתל אביב. גרוש בשנית ואב לשתיים.
הקוביוסטוס
סמל אנגווילה
סמל אנגווילה מורכב ממגן אשר במרכזו נמצא הסמל המסורתי של האומה שנוצר ב-1967 כאשר קמה התנועה לעצמאות אנגווילה מהיוזמה של איחוד האיים הקריביים. הסמל המסורתי מורכב משלושה דולפינים אשר צבועים בצבע כתום ומסמלים סובלנות, אחדות וכוח. הדולפינים יוצרים מעגל המסמל המשכיות.
הרקע צבוע בלבן המסמל שלום ואחווה, והבסיס צבוע בכחול המייצג את הים הקריבי המקיף את איי אנגווילה ומסמל אמונה, נעורים ותקווה.
הסמל הלאומי של אנגווילה מצוי גם על דגל אנגווילה. הסמל נוסף לדגל אחרי המהפכה.
נ'ג'אמנה
פאתוס
פָּאתוֹס (ביוונית: πάθος - "סבל" או "חוויה רגשית") היא פנייה רטורית לרגשות הקהל. פאתוס היא אחת משלוש שיטות השכנוע, לצד "אתוס" ו"לוגוס" עליהן מדבר הפילוסוף היווני אריסטו בחיבורו "על הרטוריקה".
אריסטו ציין שלוש אפשרויות של שימוש בפאתוס:
השימוש בפאתוס ככלי רטורי מכוון לשנות את דעתו של קהל המאזינים או הצופים באמצעות הצגת דברים רגשנית, במיוחד תוך פנייה לרגשות הצער או הרחמים של הקהל, ניסיון לעורר תחושות של אהדה, חמלה וצער אצל המאזינים. לעיתים קרובות, מלווים טיעונים כאלו גם בהגשה רגשנית של דברים על ידי הדובר.
שימוש בפאתוס.
השימוש בפאתוס רווח מאוד כאמצעי שכנוע רטורי במצבים בהם שכנוע באמצעות היגיון (כלומר, באמצעות שימוש ב"לוגוס") אינו אפשרי או אינו רצוי, או כאשר הדובר מבקש לעורר אצל שומעיו הזדהות רגשית שתחזק את כוחו של טיעון הגיוני. לתפישתו של אריסטו, כעס הוא אחד הרגשות המשכנעים ביותר ומהווה אמצעי קל יותר להשפעה על השומע.
אחד הנואמים שהרבה לעשות שימוש בפאתוס בדבריו היה מנחם בגין. סיום נאומו בכנסת משנת 1956 על רצח ארלוזורוב מהווה דוגמה לכך:
פאתוס רווח מאוד גם ביצירות קולנועיות, אך אופן השימוש בו מותאם למדיום: במקום פאתוס מילולי מופיע פאתוס ויזואלי. לדוגמה, במקום בו נואם ידבר על "העניין שבשמו עלו אבותינו למוקד, שלמענו נשפך דמנו כמים מדור לדור" עשוי הקולנוע להשתמש ברצף של תמונות, ב"דיזולב" חלקי עם דגל ישראל ומלווה בנעימת הנושא של "עמוד האש" או "התקווה".
המילה "פתטי" מקורה במושג פאתוס, ומשמעותה המקורית היא מלא רגש, מעורר רחמים.
האלגוריתם של דייקסטרה
קמור
במתמטיקה, הקְמוֹר של גוף, או של אוסף של גופים, הוא הגוף הקמור המינימלי המכיל אותם. במקרה הפרטי, שבו אוסף הגופים הוא אוסף של נקודות, עקומות וצורות דו-ממדיות, במישור הדו-ממדי, ניתן לדמות את הקמור לגומייה, שנמתחה כך שתקיף את כולם, ולאחר מכן שוחררה. המקבילה של הגומיה במרחב התלת-ממדי, היא יריעה אלסטית מתוחה, שמקיפה אוסף של עצמים גאומטריים. הקמור של אוסף נקודות, קטעים ומצולעים במישור, הוא מצולע. הקמור של אוסף נקודות, קטעים, מצולעים ופאונים במרחב התלת-ממדי, הוא פאון.
חישוב הקמור הוא בעיה בגאומטריה חישובית. ישנם מספר אלגוריתמים העוסקים בחישוב זה, הן במקרים המיוחדים של שניים ושלושה ממדים, והן במקרה של מספר ממדים כלשהו. שני אלגוריתמים ידועים למציאת קמור של אוסף נקודות במישור הדו ממדי הם הסריקה של גראהם והצעדה של ג'ארביס. החסם התחתון על זמן מציאת הקמור של אוסף בן formula_1 נקודות במקרה הגרוע הוא formula_2. ניתן להצדיק חסם זה על ידי כך שבאמצעות אלגוריתם שמוצא קמור ניתן למיין סדרת נקודות, והוכח כי מיון חסום מלמטה במקרה הכללי (בו אין מידע נוסף על האלמנטים הממוינים) על ידי formula_2. עבור מרחב מממד formula_4 החסם התחתון הוא formula_5 בשל סיבוכיות הפאון שייווצר.
שורש המילה.
המילה מופיעה לראשונה בספרות יהודית בתלמוד בבלי במסכת עירובין, בדף פ"ח עמוד א' במשנה: "חצר שהיא פחותה מארבע אמות, אין שופכין בתוכה מים בשבת אלא אם כן עשו לה עוקה מחזקת סאתים מן הנקב ולמטה. בין מבחוץ בין מבפנים, אלא שמבחוץ צריך לקמור, מבפנים אין צריך לקמור", ורש"י פירש: "אלא שמבחוץ צריך לקמור - לכסות פיה בנסרים שיפלו המים מידיו לתוך מקום פטור".
ארודינמיקה
אירודינמיקה
אלבדו