העיר משמרת את השם, אבל כנראה לא את האתר המדויק, של היישוב אשר נקרא אלכסנדריה. היישוב נוסד על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 333 לפנה"ס כדי להחליף היישוב מיריאנדוס כנקודת מפתח בעת כניסה לסוריה, כ-37 ק"מ (23 מייל) דרומית לזירת ניצחונו בקרב איסוס נגד המלך הפרסי דריווש השלישי. חשיבותו של המקום נובעת מהגישה הקלה ביותר לשטחן של העיר חלב ונפת האטיי. אלכסנדר חנה באזורים הגבוהים של איסכנדרון, ולאחר מכן הורה להקים את העיר ולקרוא לה אלכסנדריה. איסכנדרון היא אחת מערים רבות שנוסדו בהוראת אלכסנדר, כולל אלכסנדריה שבמצרים. ניתן לה את השם אלכסנדריה של איסוס להבדיל בינה לבין אלכסנדריה שבמצרים. את שלטון האימפריה של אלכסנדר מוקדון ירשה הממלכה הסלאוקית. הרומים כבשו אותה בשנת 64 לפנה"ס.
לאחר פיצול האימפריה הרומית, עברה העיר לשליטתם של הביזנטים והוזכרה בהיסטוריה הכנסייתית. במאה ה-7 נכבשה על ידי הערבים. העיר החליפה ידיים פעמים רבות במהלך המאבקים בין הביזנטים לערבים, עברה לשליטת הסלג'וקים ולאחר מכן לאיובים. לאחר מסע הצלב הראשון, העיר הייתה חלק מנסיכות אנטיוכיה; במאה ה-14 היא נפלה לידיהם של מלכי קפריסין. העיר גם נשלטה בתקופות מסוימות על ידי הסולטנות הממלוכית ונסיכות דולקדיר.
מהמאה ה-16, איסכנדרון הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית. העיר המשיכה להיות בעלת חשיבות אסטרטגית גם בתקופת השלטון העות'מאני. העות'מאנים המשיכו לבצר את העיר ונשארו חורבות הביצורים מהמאה ה-17. בשלבי התקופה העות'מאנית, העיר צברה חשיבות בשל הגדלת משקלה כמאחז של נתיב הסחר אל בגדאד ואת הודו .
בסוף המאה ה-19, נמל העיר צמח במידה ניכרת גם הודות לבניית מסילת הברזל המקומית ב-1912, שקישרה אותו עם העיר חלב. בשנת 1910 הוחלט להקים בעיר נמל גדול. בספטמבר 1916 הופגזה העיר והקונסוליה של ארצות הברית בעיר נחרבה. באותן שנים, ארמנים, ששמרו על נוכחות תרבותית וכלכלית באיסכנדרון במשך מאות שנים, בעיקר בשל סחר, נמחקו באירועי טבח בנוסף לרצח העם הארמני.
חשיבות נמלה של העיר הייתה אחת הסיבות לכך שטורקיה דרשה את סנג'ק אלכסנדרטה בשיחות עם צרפת בשנים 1920–1921. העיר, יחד עם שאר נפת האטיי, נכללה במנדט הצרפתי על סוריה, אולם האזור נחשב לאזור אוטונומי כסנג'ק אלכסנדרטה. בסוף שנת 1938 ולמשך כ-11 חודשים הייתה העיר חלק ממדינת האטיי, אשר צורפה ב-1939 לטורקיה.
העיר שימשה בעבר נמל לחלב בצפון סוריה. היום היא מרכז המסחר של אזור שבו דגנים, טבק ופירות הדר גדלים. היא גם מרכז תעשייתי חשוב ונקודת סיום של צינור הנפט מצפון עיראק. כמו כן, איסכנדרון הוא אחד מנמלי הים התיכון החשובים בטורקיה. כרבע מיליון בני אדם חיים בעיר. קבוצות אתניות שונות חיות בעיר, בהן טורקים, ערבים, כורדים וארמנים.
גאוגרפיה.
איסכנדרון ממוקמת על חופו המזרחי של הים התיכון ושל מפרץ איסכנדרון, למרגלות הרי נור (הרי אמנוס).
איסכנדרון היא מרכז מסחרי ועסקי ואחת הערים הגדולות ביותר בנפת האטיי, וכן אחת מערי הנמל הגדולות ביותר של טורקיה בים התיכון. בנוסף, באיסכנדרון שוכן בסיס אימונים גדול של חיל הים הטורקי.
ישראל המשוחררת
המדליה ישראל המשוחררת מכונה גם "מדליית שחרור" היא המדליה הרשמית הראשונה שנטבעה במדינת ישראל בשנת 1958. הגרסה הראשונה מכונה "חירות ישראל".
המרד הגדול ולידתו של מטבע.
בשנת 66 לספירה, כאשר פרובינקיית יהודה הייתה נתונה תחת כיבוש האימפריה הרומית, פרץ מה שיכונה לאחר מכן "המרד הגדול". לאחר הצלחות ראשוניות של המורדים, נשלחו מרומא הקצין המצטיין אספסיאנוס ובנו טיטוס לדכא את המרד. לאחר חמש שנות לחימה, בשנת 70 לספירה, דוכא המרד עם כיבוש ירושלים והחרבת בית המקדש. טיטוס חגג את ניצחון רומי בקיום מצעד ניצחון ברומא. המצעד הונצח בתבליט על שער טיטוס ברומא. בנוסף, לציון ניצחונו, טבע אספסיאנוס את מטבע "יהודה השבויה" (Judea Capta).
המטבע "Judea Capta" הפך להיות הראשון בסדרה של מטבעות, כולם בעלי מוטיבים דומים. הסדרה הונפקה במשך כמעט 26 שנה. העיצוב הבסיסי מראה בצידו האחד של המטבע עץ דקל (ארץ ישראל) כאשר למרגלותיו יושבת דמות נשית כנועה, המסמלת את יהודה השבויה. מעליה מתנשאת דמות המנצח, פעמים הקיסר עצמו, לפעמים חייל פשוט או אלת הניצחון Victory.
שתי ואריאציות.
העיצוב של המטבע הרומי, "יהודה השבויה", היווה השראה לשתי ואריאציות בארץ ישראל:
א. בשנת 1918 נוצרה הואריאציה הראשונה הידועה כ- "יהודה המשתחררת".
ב. 40 שנה לאחר מכן, בשנת 1958 נוצרה הואריאציה השניה הידועה כ- "ישראל המשוחררת" ובה עסקינן בערך זה.
מדליית ישראל המשוחררת.
מדליית חירות ישראל - Israel Liberata (מדליית השחרור דור א').
זמן מה לאחר הקמת המדינה, הציע מר ליאו קדמן, יו"ר החברה הנומיסמטית הישראלית, לשר החינוך והתרבות, דוד רמז, שלרגל העצמאות המחודשת תונפק מדליה שתתבסס בעיצובה על המטבעות הרומיים שציינו את חורבן הבית השני. בשלב זה הרעיון נפל על אוזניים ערלות.
לקראת חגיגות שנת העשור חידש ליאו קדמן את הצעתו ואף הגדיל לעשות ומסר סקיצה למעצב מומחה. על סמך רעיון זה גיבש המעצב אוטה ואליש את העיצוב המוצע. הגוף היוזם היה "הועדה העולמית לאירועי שנת העשור" שמינה ראש הממשלה דוד בן–גוריון. וכך "נולדה" הואריאציה השנייה של המטבע הרומי.
פני המדליה - במרכז, כסמל ל "ישראל המשוחררת" – פועל עברי הנושא חרמש על כתפו ואשה נושאת אלומת תבואה. שניהם עומדים בצילו של עץ דקל בעל שבע כפות ושני אשכולות פרי. על השפה מסביב, כתובת "עשור לחרות ישראל תשי"ח" (1958) והמשפט בלטינית "ישראל ליבראטה" (ישראל המשוחררת). המלה ירושלים מופיעה למרגלות עץ התמר.
גב המדליה – מציג תעתיק של המטבע הרומי שנטבע על ידי אספסיאנוס בשנת 71 לספירת הנוצרים. משמאל נראה אספסיאנוס כמנצח ומימין – אישה עבריה אבלה היושבת מתחת לעץ תמר, בעל עשר כפות ושני אשכולות פרי, המסמל את יהודה. על שפת המטבע מופיעה הכתובת "IVDAEA CAPTA" (יהודה השבויה). האותיות "SC" הן ראשי תיבות של המילים "Senatus Consultum" (בצוו הסינט). בהיקף – שלשלת המסמלת שבי וכתובת עברית "גלתה יהודה" והשנה תל"א (שנת 71 לספירת הנוצרים היא שנת ג'תתל"א).
עיצוב: אוטה ואליש
מיטבעה: ג'והן פינץ, לונדון (John Pinches)
כמות: נטבעו 10,000 יח' מזהב וככמות הזאת מכסף.
המדליות נמכרו לנתינים זרים ובמטבע זר בלבד.
סדרה זו לא מופיעה בקטלוג החברה הממשלתית.
מדליית "שחרור" דור ב'.
הנפקתן של שתי הגרסאות הראשונות (זהב וכסף) נחלה הצלחה מסחררת ולאור זאת הוחלט על ידי הוועדה המפקחת על אירועי שנת העשור, לצאת בהנפקה נוספת ובאותה הזדמנות גם לשנות במקצת את עיצובה של המדליה. באופן רשמי נחשבת גרסה זו למדליה הראשונה שהונפקה על ידי מדינת ישראל – מדליית השחרור.
המדליה נטבעה בכמות של 25,000 יח' והפכה להיות הראשונה בסדרה של מדליות במגוון גדלים ומתכות כמו נחושת, ברונזה, כסף וזהב. וככל שהתרבו הגרסאות כך גדלה הפופולריות של מדליית השחרור והרעיון שעומד מאחוריה. להלן מס' דוגמאות/גרסאות לתצורת דור ב'.
בסוף שנת 1958 (תשי"ט) בנק לאומי לישראל העניק למס' לקוחות שי מיוחד – מדליית השחרור בקופסת מתנה.
במלאת 40 למדינת ישראל, בשנת 1988 נטבעה גרסה מפלטינה בכמות של 1250 יח.
בשנת 1993, הוחלט על הנפקת גרסה נוספת של מדליית דור ב' המיתולוגית. הפעם מקופר-ניקל ובכמות של 26,000 יח'.
עד היום הונפקו לפחות 20 גרסאות שונות של מדליית השחרור בתצורת "דור ב" וזאת לא כולל הזמנות מיוחדות לרבות אריזות מיוחדות, מחזיקי מפתחות, קוביות אקריל (משקולת נייר) וכו'.
מדליית "שחרור" דור ג'.
בשנת 1962, לאחר ההצלחה חסרת התקדים במכירת תצורות דור א' ודור ב', הוחלט להמשיך את המומנטום וליצור את תצורת דור ג'. גם הפעם ההנפקה הייתה חסרת תקדים בהיקפה ובשלל הגרסאות שבאה לידי ביטוי בגדלים שונים ומגוון מתכות.
תצורת דור ג' היא הפופולרית ביותר. תצורה זו נופקה בעשרות אלפי יחידות ובנוסף היוותה בסיס לשוק משני של מזכרות וחפצי נוי.
להלן מוצגות מספר דוגמאות מייצגות. היצירתיות חגגה - משקולות נייר, מחזיקי מפתחות, עדיליונים, סימניות ועוד.
בשנת 1981 האגודה האמריקאית ישראלית לנומיסמטיקה (AINA) קיימה סיור בישראל. כל משתתפי הסיור קבלו גרסה מיוחדת של מדליית השחרור דור ג'.
בשנת 1965, לקראת חגי תשרי, הוחלט על הנפקת סדרת סימניות "שנה טובה". הסימניה עשויה מפלסטיק ובצידה כתוב "שנה טובה". קיימות גרסאות באנגלית, עברית ויפנית. בקצה הסימניה יש כיס ובתוכו גרסה מיוחדת של מדליית השחרור.
מדליית זיכרון לחיילי צה"ל.
בשנת 1963 הוחלט על ידי היחידה להנצחת חללי צה"ל על הנפקת גרסה מיוחדת של מדליית שחרור, לזכר החללים. בתור שכזו התווסף למוטיבים של המדליה גם הכיתוב: "יום הזיכרון לחללי צה"ל" בצידה האחד ו- "לזכר לוחמיה שנפלו על קוממיותה" בצידה האחר. המדליה חולקה למשפחות השכולות ולא נמכרה לציבור הרחב.
עיצוב מנצח.
את המוטיבים העיצוביים של מדליית השחרור ניתן למצוא במגוון מקומות. ניתן למצוא אותם בתכשיטים, סמלילים (לוגו) של בתי עסק, פריטי נוי וכו'. להלן מספר דוגמאות מייצגות.
בתחילת דרכה של החברה למדליות ומטבעות, "מדליית השחרור" שימשה כסמל היחידה ל- "מדליות ומטבעות ישראל" במשרד ראש הממשלה.
בשנת 1961, כאשר הוחלט לשדרג את היחידה הקטנה במשרד ראש הממשלה לחברה ממשלתית נמשך השימוש במדליית השחרור כסמל החברה החדשה.
קרטרוס
קרטרוס (ביוונית: Κρατερός; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני בולט בצבאו של אלכסנדר הגדול, ולאחר מכן אחד מחשובי הדיאדוכים.
ביוגרפיה.