ב-2011 השתתף מרקוס בתערוכה קבוצתית שהתקיימה בגלריה דנה שביד מרדכי. בתערוכה נבדק הקשר בין מעשה ה"תפירה" למעשה ההנצחה, אמנים הוזמנו להגיב למקום ולתכנים שהמקום מעלה בהם. חיבור שבין ההיסטוריה הטעונה של הקיבוץ, לשאלות של זיכרון, הנצחה, וגבורה. בתערוכה מציג מרקוס את העבודה עבודת הווידאו "3,2,1 דג מלוח" מרקוס מבקש בעזרת משחק הילדים לבחון את מעמדם של המיתוס ושל הגיבור. בעבודה הוא מציב את דמותו השטוחה ועשויה מקרטון כבשה הקרב, לבושה במדים אפורים - ספק מדי חייל מתקופת מלחמת העולם השנייה או פלמחניק מימי קום המדינה ספק מדי עבודה. מרקוס, כמו הגיבורים, מנסה להידמות לגיבור ולעיתים מטפח את מיתוס הגבורה שהם מייצגים ואת אתרי הזיכרון שהותירו אחריהם. בהופעתו כדמות קרטון חותר אולי להפוך למיתוס בעצמו, אולי לזכות במקום של נצח בשדה האמנות המקומי, זו דרכו להתמודד בדרך הומוריסטית ומלאת אירוניה עם המיתוסים התרבותיים, לטפל בסטריאוטיפים צבאיים ומיליטריסטיים בתרבות הישראלית. מרקוס מופיע בו זמנית בכל התפקידים: גיבור נערץ ופועל פשוט, מפקד תוקף וחייל מתגונן ובעיקר - אמן יוצר. הדיון שהתפתח במהלךהתערוכה הבהיר עד כמה רלוונטית שאלת שימור המורשת ושימור הערכים והמיתוסים וכיצד ניתן להעביר ולהנחיל את הערכים גם לדור הצעיר.
אלמה גיירמופרייטו
אלמה גיירמופרייטו (בספרדית: Alma Guillermoprieto; נולדה ב-27 במאי 1949) היא עיתונאית מקסיקנית הכותבת רבות על אמריקה הלטינית בעיתונות הבריטית והאמריקאית. יצירתה ומאמריה נפוצים גם בעולם הדובר ספרדית.
ביוגרפיה.
גיירמופרייטו נולדה וגדלה במקסיקו סיטי. בנעוריה עברה לעיר ניו יורק עם אמה, ושם למדה מחול מודרני במשך מספר שנים. בשנים 1962–1973 הייתה רקדנית מקצועית.
ספרה הראשון, Samba (1990), מספר על התקופה בה למדה בבית ספר לסמבה בריו דה ז'ניירו.
באמצע שנות השבעים החלה את הקריירה העיתונאית שלה כשכתבה לגארדיאן, וממנו עברה לוושינגטון פוסט. בינואר 1982 הייתה גיירמופרייטו, שאז הוצבה במקסיקו סיטי, אחת משני העיתונאים (האחר היה רמון בונר (Raymond Bonner) מהניו יורק טיימס) שפרסמה בכלי התקשורת את הטבח של אל מוסוטה (El Mozote Massacre), בו כ-900 כפריים באל מוסוטה, אל סלוודור, נטבחו בידי צבא סלוודור בדצמבר 1981. במאמץ רב, תוך לקיחת סיכון לא מבוטל, היא הוברחה בידי מורדי חזית השחרור הלאומית ע"ש פראבונדו מארטי (Farabundo Martí National Liberation Front) לבקר באתר כחודש לאחר שהטבח התרחש. כשהסיפור ראה אור בעת ובעונה אחת בפוסט ובטיימס ב-27 בינואר 1982, ביטל אותו ממשל רייגן כתעמולה. אולם לאחר מכן אומתו הפרטים עליהם דיווחו גיירמופרייטו ובונר, וזכו לתהודה גדולה.
במשך חלק ניכר מהעשור הבא שימשה גיירמופרייטו כראש סניף דרום אמריקה בניוזוויק.
גיירמופרייטו זכתה במענק העיתונאות על שם אליסיה פטרסון ב-1985 למחקר וכתיבה אודות שינויים בחיי הכפר במדינות השוק האירופי המשותף.
במהלך שנות התשעים הפכה לכותבת עצמאית, והוציאה תחת ידה כתבות מחקר ארוכות על התרבות והפוליטיקה של אמריקה הלטינית עבור הניו יורקר
וThe New York Review of Books. בכלל זה כתבות על מלחמת האזרחים בקולומביה, ארגון הנתיב הזוהר בפרו, תוצאות המלחמה המלוכלכת בארגנטינה והמשטר הפוסט-סנדיניסטי בניקרגואה. הכתבות הללו נאגדו וראו אור באסופה The Heart That Bleeds (1994), המשרטטת את דיוקנה של הפוליטיקה והתרבות באמריקה הלטינית במהלך "העשור האבוד" (היא ראתה אור בספרדית תחת הכותר pie de un volcán te escribo — Crónicas latinoamericanas ב-1995).
באפריל 1995, לבקשתו של גבריאל גארסיה מארקס, לימדה בחנוכת סדנה ב-Fundación para un Nuevo Periodismo Iberoamericano, מכון לקידום העיתונאות שהקים גארסיה מארקס בקרטחנה שבקולומביה. מאז אותה עת הנחתה שבע סדנאות לעיתונאים צעירים ברחבי הארץ.
באותה שנה זכתה גיירמופרייטו במלגת מקארתור.
אנתולוגיה שנייה של מאמרים פרי עטה, Looking for History, ראתה אור ב-2001 וזכתה בפרס ג'ורג' פולק (George Polk Award). היא גם פרסמה אסופת מאמרים בספרדית אודות המשבר המקסיקני, El año en que no fuimos felices.
ב-2004 יצא לאור ספר זכרונותיה של גיירמופרייטו, שהתהווה במרוצת השנה בה התגוררה בקובה בשנות העשרים המוקדמות שלה. פרק מתוכו התפרסם ב-2003 בניו יורקר.
בשנת הלימודים 2008–2009 הצטרפה לסגל המחלקה ללימודי אמריקה הלטינית באוניברסיטת שיקגו כפרופסור אורח בקתדרה על שם טינקר.
בשנת 2008 דורגה במקום ה-58 במשאל "מאה האינטלקטואלים הציבוריים הבולטים בעולם" שערכו כתבי העת Prospect (הבריטי) ו-Foreign Policy (האמריקאי).
רלף אליסון
רלף אליסון (אנגלית: Ralph Ellison; 1 במרץ 1914 - 16 באפריל 1994) הוא סופר אפרו-אמריקאי הידוע בעיקר בשל הרומן האדם הבלתי נראה אשר זכה בפרס הספר הלאומי של 1953 בארצות הברית ונחשב מגדולי הספרות האפרו-אמריקאית.
ביוגרפיה.
רלף וולדו אליסון, שנקרא על שם ראלף וולדו אמרסון, נולד באוקלהומה סיטי. אביו מת כשהיה בן שלוש ורק לאחר שנים אליסון גילה שאביו תמיד קיווה שיהפוך למשורר. אליסון החל בלימודי מוזיקה במכללה של שחורים באלבמה אך בזמנו החופשי בילה בספרייה בקריאת קלאסיקות מודרניסטיות. אליסון סיפר על עצמו שחווה התעוררות כשקרא את הפואמה ארץ הישימון מאת ת"ס אליוט. לאחר מכן עבר לניו יורק ולמד פיסול וצילום, שם פגש את ריצ'רד רייט, אשר עודד אותו לכתוב. מ-1937 עד 1944 אליסון פרסם סיפורים קצרים וביקורות במבחר מגזינים, ובמהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצי הסוחר של ארצות הברית.
בתום המלחמה אליסון התחתן, ומ-1947 ועד 1951 הוא השקיע את רוב זמנו ומרצו בכתיבת "האדם הבלתי נראה" ("Invisible Man"). הרומן יצא לאור ב-1952 ומתמקד בחוויותיו של גבר שחור התר אחר זהות ומקום בחברה האמריקאית של שנות השלושים. הספר נכתב בגוף ראשון, ולדמות הראשית - הוא האדם הבלתי נראה - אין שם. ישנם כמה קווי דמיון בין חוויותיה של הדמות הראשית לחייו של אליסון עצמו - החל מהלימוד במכללה של שחורים בדרום ארצות הברית ועד המעבר לניו יורק - אך בספר משולבים גם אלמנטים סוריאליסטיים ואבסורדיים המציגים באופן סמלי את מעמדו של האדם השחור בארצות הברית. האדם השחור בלתי נראה במובן המטאפורי - החברה הלבנה מסרבת לראות אותו או להכיר בו. בנוסף לכך הספר עוסק גם בהבדלים בין הגזענות בדרום ארצות הברית לבין הגזענות בצפון ארצות הברית, במלחמות הפנימיות של האינטלקטואלים השחורים, ובנושאים כגון גילוי עריות, טיפול בשוק חשמלי ומוזיקת ג'אז.
ב-1958, לאחר ההצלחה האדירה של "האדם הבלתי נראה", אליסון החל לכתוב רומן נוסף. הוא כתב יותר מ-2000 עמודים מהספר אך לא הצליח לסיים אותו עד מותו ב-1994, יותר משלושים שנה אחרי שהתחיל לכתוב אותו. קטעים מהספר פורסמו לאחר מותו, כ-"ג'ונטינת" ("Juneteenth") ב-1999, ובאופן נרחב יותר כ-"שלושה ימים לפני הירי" ("Three Days Before the Shooting") ב-2010.
פרט לכתיבתו אליסון גם עסק בפיסול, צילום, נגינה והוראה במבחר אוניברסיטאות בארצות הברית. ב-1969 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית בארצות הברית ושנה לאחר מכן הוענק לו תואר אביר במסדר האמנויות והספרות הצרפתי. בשנת 1992 זכה בפרס אניספילד-וולף על מפעל חיים (הראשון שחולק אי פעם, והיחיד נכון ל-2016). אליסון נפטר ב-1994 מסרטן הלבלב ונקבר בשכונת וושינגטון הייטס בניו יורק.
ועידת דרוזגניק
גלקסית שביל החלב
חסידות איזביצה
חסידות טשכנוב
חסידות גוסטינין
לייב איגר
ד&quot;ר ג'ון ווטסון
יום תרועה
מרגרט ג'ורג'
מרגרט ג'ורג' (באנגלית: Margaret George; נולדה ב-19 בינואר 1943) היא מחברת רומנים היסטוריים אמריקאית.
ביוגרפיה.
מרגרט ג'ורג' נולדה בנאשוויל טנסי. אביה הצטרף למשרד החוץ האמריקני בהיותה בת ארבע, ומשום כך המשפחה נדדה ברחבי תבל בעקבות עיסוקו של האב. היא הספיק להתגורר בטאיוואן עד גיל 6, ישראל (אז התגוררה ברמת גן ולמדה בבית ספר טביטה ביפו) וגרמניה (בערים בון וברלין), לפני שמלאו לה שלוש עשרה ואז חזרה המשפחה לארצות הברית. היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת טופט (Tufts) ותואר שני מאוניברסיטת סטנפורד בביולוגיה וספרות אנגלית. היא עבדה ככתבת מדע במשך מספר שנים במכונים הלאומיים לבריאות בבתסדה מרילנד. היא גם גרה באל סלוודור ושוודיה.
כיום היא מתגוררת במדיסון עם בעלה, הפרופסור לאופתלמולוגיה פול קופמן מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
קריירת הכתיבה שלה.
ג'ורג' החלה לכתוב בהיותה בת עשר. בחטיבת הביניים החלה לכתוב רומנים, אולם לא הראתה אותם לאיש, פרט לכמה חברים קרובים. רק כשסיימה לכתוב ספר היא ניסתה לפרסמו. למרות שהיא ידועה כיום בשל הרומנים ההיסטוריים שלה, היא כתבה בסוגות רבות ושונות: מדע בדיוני, ספרי נעורים, הומור, רומן רומנטי, פעולה והרפתקאות, לפני שהקדישה עצמה לז'אנר הספרותי בו היא פעילה היום.
ספרה הראשון, "אני, הנרי השמיני, עם הערות מאת ליצן החצר שלו", ראה אור במקור באנגלית ב-1986 (תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת אחוזת בית ב-2010), קבע את דפוס כתיבתה הנוכחי. היא הקדישה לכתיבת הספר המחזיק קרוב לאלף עמודים למעלה מ-15 שנה, במהלכם קראה כ-300 ספרים על המלך והתקופה וביקרה שלוש פעמים באנגליה לצורך המחקר. ברומן ציירה ג'ורג' את הנרי השמיני כגיבור חיובי.
ספרה The Memoirs of Cleopatra (זכרונותיה של קלאופטרה) עובד לסרט טלוויזיה בשם "קלאופטרה" בשנת 1999, שהיה מועמד לפרס אמי בכיכובם של Leonor Varela בתפקיד קלאופטרה, בילי זיין כמרקוס אנטוניוס וטימותי דלטון בתפקיד יוליוס קיסר.