לפני שמורל נסע לאמריקה הוא הגיש העתק של המסמך לניו יורק טיימס, לניו יורק פוסט, לוושינגטון פוסט, להבוסטון גלוב ולסינדיקטים נוספים לעיתונות. האגודה לרפורמה ומורל קיוו שלפני הגעתו תהיה תמיכה ציבורית חזקה מצד האזרחים האמריקאים. כל העיתונים כיסו את הגעתו והציגו קטעים מהמסמך. נאומיו המפורשים ברחבי ניו אינגלנד זיכו את מורל בפגישה עם הנשיא תאודור רוזוולט. ה"ניו יורק פוסט "כיסה את הביקור בכתבה מלאה על שני עמודים. דרך הסיקור העיתונאי הרציף, האמריקאים התקרבו למורל ולבעית קונגו. ב־7 באוקטובר דיבר מורל בבוסטון על קונגרס השלום הבינלאומי. נאומו היה משכנע ומניע, ועזר למקד את תשומת הלב הציבורית של אמריקה בקונגו.
ייקח לנשיא רוזוולט ולקונגרס עוד כשנתיים נוספות. בהשפעת הלחץ הציבורי, בשנת 1906 הקונגרס האמריקאי החליט נגד ליאופולד ודרש את ביטול מדינת קונגו החופשית.
תגובת הנגד של ליאופולד.
ליאופולד הורה על התקפות נגד כל הטענות שמורל הביא. אנשי התעמולה שלו כתבו מאמרים לעיתונים גדולים, כולל הניו יורק טיימס, כמו גם מכתבים רבים לעורכי העיתונים.
ליאופולד הזמין חקירה פנימית על קונגו כדי להוכיח לציבור כי אכפת לו. ועדה של פקידים מקונגו פרסמה דוחות שהכחישו את מעשי הזוועה. במקביל מורל אסף מכתבים, תמונות ועדויות מתושבי קונגו. את המידע הזה הוא הפך לבליץ תקשורתי נרחב של עלונים, מאמרים בעיתונים, מכתבים וספרים.
תגובתו של ליאופולד כללה מאמרים שנוגדים את הטענות, אך הוא גם שלח סוכנים לרגל אחרי מורל במהלך ביקורו האמריקני. במקביל פרסם מארק טוויין את ספרו על הקונגו והמלך לאופולד, שעסק בהתעללויות ובהכחשתו של לאופולד. טוויין כתב את זה מנקודת המבט של ליאופולד: "הם התפרצו וקוראים לי המלך שנושא על נפשו עשרה מיליון מקרי רצח." לאורך הספר, טוויין הציג את ליאופולד כאשם ורשע. "טוב ... לא משנה, אני בכל זאת ניצחתי את היאנקיז! יש בזה נחמה. [קורא בחיוך לעג, צו הכרת הנשיא מ-22 באפריל 1884]." הדו"ח של טוויין הציג את דימויו של ליאופולד כמתעלם במיוחד ומתכנן למנוע את גילוי האמת.
סוכניו של לאופולד עמדו בקשרי מכתבים עם עורך הספר, ופרסמו ספר נגדי שכותרתו הייתה "תשובה למארק טוויין". בספר הם מכנים את טווין ומורל שקרנים ומניפולטיביים. "כל מה שטוויין ומורל אמרו הם שקרים!" [30] אחד הלוביסטים השכירים של ליאופולד, עורך דין מפורסם מסן פרנסיסקו, הנרי ו. קובלסקי, עורר סנסציה בדצמבר 1906 כשפרסם את כל התכתובת בינו לבין ליאופולד ומדינת קונגו.
ליאופולד מינה לבסוף ועדת חקירה, לחקור אישומים ספציפיים בגין הזוועות ודיווח על שימוש לרעה. הוועדה כללה חברי פרלמנט בלגי ופקידים נמוכים בממשלה.
הנפילה.
ליאופולד שחרר הצהרות לעיתונות בתקווה להרגיע את המהומה הציבורית. עם זאת, ליאופולד רצה לקבל דו"ח פרטי ולא לפרסום. הוועדה חזרה עם העדויות המרובות ביותר להתעללות - ראיונות עם יותר ממאה ילידים ורבים מהמיסיונרים, מסמכים מהצבא שפעל במושבה. אלה פירטו את מקרי המוות והטלת המומים, וכן מסמכי מדינת קונגו שמוכיחים כי ליאופולד הרוויח יותר ממה שדיווח.
האגודה לרפורמות השיגה את הדו"ח שהוגש למלך, ופרסמה אותו בעיתונות, כולל הניו יורק טיימס, בסוכנות הידיעות אי-פי וסוכנויות העיתונות האירופיות. הדו"ח, ההוכחות שהונחו בפני ועדת החקירה של קונגו, הפך אף הוא לחוברת שהפיצה האגודה ברחבי אירופה ובארצות הברית. הוועדה, שמונתה על ידי ליאופולד עצמו, דיווחה על עדויות מחרידות, עובדות על מקרי מוות ומומים, ומכתבים שהושגו מקונגו המתעדים את ההתעללויות. ליאופולד לא יכול היה להפריך את ממצאי הוועדה שלו.
לבסוף הלחץ הציבורי, ומסע התעמולה הפעילו את הגורמים הפוליטיים, שמצדם לחצו על ליאופולד. ליאופולד נכנע, העביר את מדינת קונגו החופשית לבלגיה בתמורה להסדר כספי בשנת 1908. הוא נפטר, בן 74, בשנה שלאחר מכן ומעולם לא נשפט.
אל-קוד
בית הקברות היהודי החדש בלודז'
בית הקברות היהודי החדש בלודז' (במקורות ישנים מכונה גם בית הקברות במרישין) הוא אחד מבתי הקברות היהודים הגדולים בעולם. הוא שוכן ברחוב ברצקה בשכונת בלוטי בעיר ומשתרע על שטח של כ-440 דונם. בית הקברות כולל בין 180,000 ל-230,000 קברים מסומנים כמו גם קברים של קורבנות גטו לודז' והשואה.
היסטוריה.
בית הקברות הוקם ברחובות ברקה וזמיינה בצפון מזרח העיר ובעקבות הקמתו בשנת 1892 היה זה בית הקברות היהודי הגדול ביותר באירופה. ההחלטה על הצורך בבית קברות חדש עבור העיר התקבלה כאשר תושבי השכונות הסמוכות סירבו לאפשר הרחבת בית הקברות הישן ברחוב ווסולה, שהכיל למעלה מ -3,000 קברים. תעשיין ואיש עסקים בעל השפעה, ישראל פוזננסקי, תרם את 10.5 דונם הראשונים לקראת הקמת בית הקברות. התפרצות מגפת כולרה בשנת 1892 אילצה את שלטונות הצאריים של פולין הקונגרסאית לאשר את הבנייה. לפיכך, האנשים הראשונים שנקברו במקום בחורף 1892 היו כ-700 נפגעי כולרה. בשנת 1893 נקברו בבית העלמין החדש 1,139 גברים ונשים.
בית הטהרה מומן על ידי מינה דוברז'ינסקה קונסצטאט בשנת 1896 והושלם בשנת 1898. בשנת 1900 רכש אלברט קוקייה דונמים נוספים של שטח והרחיב מאוד את בית הקברות. במהלך תקופה זו נבנו כמה בתים לעובדי בית קברות ובית כנסת מעץ. מלחמת העולם הראשונה הביאה הרס קשה, ומצבות רבות נפגעו קשה. השיפוץ של בית הקברות נתמך כלכלית על ידי התעשיינים היהודיים בעיר. עד שנת 1925 הוחלפה גדר העץ המקורית סביב גבולות בית הקברות על ידי קיר לבנים אדום שעדיין עומד עד היום. כל המצבות בבית הקברות פונות מזרחה ובמאה ה -19 רובן נצבעו בצבעים שונים.
בתקופת השואה וקיומו של גטו לודז', שבית הקברות נכלל בתחומו, נקברו בחלקו הדרומי באזור שמכונה "שדה הגטו" 43,527 מתושבי הגטו שמתו ונרצחו בשנים 1940–1944, קבר אחים של חברי ארגון "פרומניצ'י" וחיילי משמר העם שנורו בשנים 1939–1945. לפעמים נקברו 170 איש ביום, בנוסף ל"שדה גטו" נקברו גם ברבעים אחרים או בין סמטאות. במקום נקברו גם 613 גופות של צוענים ממחנה הצוענים שפעלו בגטו. זכר נוסף לשנים הטרגיות של השואה הם הבורות ליד החומה: הם נחפרו בינואר 1945 לקברים של כמה מאות העובדים היהודים האחרונים שנותרו בעיר לאחר חיסול הגטו. עם זאת, ההוצאה להורג סוכלה על ידי השחרור המהיר של העיר על ידי הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
מבנה.
הגישה המעגלית ניתנת על ידי השער מהצד הדרומי בציר של רחוב אברם קוקייר, המהווה הרחבה של רחוב Chryzantem. גישה להולכי רגל אפשרית ממזרח דרך שער בחומה המשתרעת לאורך רחוב זמייננה. מבנה היסוד מבוסס על סידור שני צירים במאונך. הראשון מוביל מהשער הראשי לכיכר מול בית הלוויות. לצדו היו בעבר מבנים הקשורים לתפקוד בית הקברות. מתחם זה כלל בית כנסת, בית מגורים לשירות בית קברות, מגדל מים, ומקווה.
Daughter of Darkness
Daughter of Darkness (בעברית: בת האופל) הוא סינגל של טום ג'ונס שיצא בשנת 1970 מתוך האלבום "I Who Have Nothing". הסינגל היה להיט בבריטניה והגיע למקום החמישי במצעדי הפזמונים. בארצות הברית ובקנדה לא הגיע השיר לעשרת המקומות הראשונים, אלא למקום ה-13 וה-11 בהתאמה. ביוני 1970 הגיע השיר למקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד, והיה אחד משלושה להיטים של טום ג'ונס שהגיעו למקום הראשון.
שדה הבולבוסים
סורת ט.ה.
סורת ט.ה (בערבית: سورة طه) היא הסורה ה-20 בקוראן, והיא מכילה 135 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון, אשר מורכב משתי אותיות בלבד.
תוכן.
הפסוק הראשון מורכב משתי האותיות מהשפה הערבית, האות "טה" (ط) והאות "הא" (ه). פרשני הקוראן נחלקו בנוגע למשמעות של צירוף האותיות הללו, מפני שעל פני השטח נראה שאין הן מרכיבות מילה כלשהי. בתפסיר אל-ג'לאליין נאמר שרק אללה יודע מה מהות ומשמעות האותיות הללו. לעומת זאת, פרשנות אחרת היא שהאותיות "ט.ה" הם פניה אל מוחמד, או כינוי שלו. גם הצחאבי עבד אללה אבן אל-עבאס גרס כי מדובר בשם בו הקוראן פונה למוחמד. האימאם ג'עפר א-צאדק, האמין גם הוא כי מדובר באחד משמותיו של מוחמד
פסוקים 1 - עד 8 הם מעין מבוא לסורה.
פסוקים 9 - 98 מספרים את סיפורו של משה.
פסוקים 99 - 113 מדברים על יום הדין.
פסוקים 114 - 123 מגוללים את סיפורו של אדם.
פסוקים 123 - 127 מזכירים שוב את יום הדין.
פסוקים 128- 132 מכילים הוראות פרקטיות למאמינים.
פסוקים 133 - 135 הם הפסוקים החותמים ונועלים את הסורה.
במסורת האסלאמית.
על פי אחת המסורות האסלאמיות, אדם אשר מתמיד בקריאת סורת ט.ה, יזכה לאהבתו של אללה.
פרדריק ולנטיץ'
אות'לו האנטר
טגבה אות'לו האנטר (באנגלית: Tegba Othello Hunter; נולד ב-28 במאי 1986) הוא כדורסלן אמריקאי-ליברי, בגובה 2.03 מטר, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, בקבוצת באיירן מינכן.
ביוגרפיה.
האנטר נולד בוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. למד בתיכון ע"ש ריצ'רד ריינהולדס, בווינסטון סיילם.
אחרי שסיים את התיכון הצטרף האנטר להילסברו קומיוניטי קולג' בטמפה למשך שנתיים. בשנת 2006 הצטרף יחד עם גרג אודן לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם שיחק שנתיים ובמהלכן השיג את אחוזי הקליעה לסלי שדה השביעי בהיסטוריה של האוניברסיטה לעונה. הקבוצה הגיעה לגמר ה-NCAA אך הפסידה את התואר. בשנת 2008 האנטר העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA אך לא נבחר.
האנטר שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי אטלנטה הוקס. באוגוסט 2008 הוא חתם במדי אטלנטה. לאחר שבמהלך שתי עונות כמעט ולא שותף והושאל לגרנד ראפידס דרייב, בינואר 2010 הוא שוחרר מהקבוצה.