"כרוב הג'יידיט" היה המועמד המוביל לתואר "האוצר הלאומי" בסקר מקוון שנערך בשנת 2011, על-אף מחלוקת שהתעוררה שנתיים קודם לכן, כאשר נודע כי עותקים שלו שנמכרו בחנות המזכרות יוצרו בסין ולא בטאיוואן. מחלוקת זו הובילה להעלאת הצעת-חוק כי כל המזכרות הנמכרות על ידי סוכנויות ממשלתיות ייוצרו בטאיוואן.
הציירים הגדולים
הציירים הגדולים (באנגלית: Old Master) הוא מונח בלתי פורמלי המשמש לכינוי של הציירים האירופאים אשר פעלו לפני שנת 1800, ואשר מתייחס לכל סוגי עבודתם כגון: ציור, הדפס או תחריט עץ.
בדרך כלל המדובר על ציירים שהיו בעלי מקצוע מעולים ומוכרים בתקופתם, חברי הארגון המקצועי, ה"גילדה", המקומית של אומנותם, ועצמאים בעבודתם.
הכללה.
במאות ה-18 וה-19 התייחסו לתקופת היצירה של הציירים הגדולים כמתחילה סביב שנת 1450–1470. הציירים בתקופות קדומות יותר כונו "פרימיטיביים". מילון אוקספורד האנגלי התייחס בתחילת המאה ה-20 לציירים הגדולים כאל כל מי שקדם לתקופה המודרנית כלומר אלה שפעלו בין המאות ה-13 ועד ה-17. בהולנד מתייחסים במונח לציירים מתקופת "תור הזהב" של הציירים ההולנדים. בדרזדן קיים מוזיאון הציירים הגדולים והוא המוזיאון היחיד המשתמש במונח באופן רשמי כחלק משמו, המחזיק עבודות של ציירים שקדמו לתקופת הבארוק.
השימוש במונח.
היסטוריונים של האמנות ממעטים להשתמש במושג בטענה כי הוא מעורפל מדי. לעומת זאת המונח נמצא בשימוש נרחב אצל סוחרי האמנות, ובתי המכירות הפומביות על מנת ליצור הבחנה וחשיבות מדורגת ליצירות הנמכרות.
דוגמאות.
תקופת טרום הרנסאנס - צ'ימבואה, ג'וטו, דוצ'ו, סימונה מרטיני, סטפנו די ג'ובאני, ז'אן פוקה
תקופת הרנסאנס המוקדם - פיליפו ברונלסקי, לורנצו גיברטי, דונטלו, פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ליפי, פיירו דלה פרנצ'סקה, דונטו ברמנטה, בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו
הרנסאנס העילי והוונציאני- לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, אנטוניו דה קורג'ו, ג'ובאני בליני, ג'ורג'ונה, טיציאן
הרנסאנס הצפוני- יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג, הירונימוס בוש, אלברכט דירר, אלברכט אלטדורפר, פיטר ברויגל האב
מנייריזם- ג'ורג'ו וזארי, ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ג'אמבולוניה, אל גרקו, קאראווג'ו
תקופת הבארוק- פטר פאול רובנס, ארטמיזיה ג'נטילסקי, יאקוב יורדאנס, ניקולא פוסן, אנתוני ואן דייק, דייגו ולאסקס דה קואיאר, קלוד לורן
בני "תור הזהב" ההולנדי- פרנס הלס, רמברנדט, דוד טנירס הבן, יקוב ואן רויסדאל, יאן ורמיר
סגנון הרוקוקו- אנטואן ואטו, פרנסואה בושה, ז'אן אונורה פרגונאר
ניאוקלסיקה ורומנטיזם- ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פרנסיסקו דה גויה, ויליאם בלייק, אנטואן-ז'אן גרו, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל, ויליאם טרנר
העוני בהודו
Age Of Mythology
מערבנות
מערבנות או אוֹקְסִידֶנְטָלִיזְם היא אסכולה בה מתוארת באופן סטריאוטיפי תרבות המערב בעיקר זו של העת החדשה בידי הוגי דעות שאינם מערביים. האסכולה אומצה ונפוצה באסלאם הפוליטי הנאו סלפי כתגובה לגישת האוריינטליזם.
עיקרי התפישה.
התפישה נולדה מתוך שלילת האוריינטליזם ומתבססת על דה-הומניזציה של העולם המערבי תוך שימוש בסטריאוטיפים במסגרתם הוא מתואר כיישות אחת, ובני התרבות המערבית כשכלתנים, נטולי רוחניות ורגש, הפועלים אך ורק על פי אמות מידה כמיתות ותועלתניות. היא מתבססת בחלקה על תפישות עולם שהתפתחו בעולם המערבי עצמו כגון בפאשיזם, בנאציזם ובקומוניזם וכן על תפישות שהתפתחו במזרח הרחוק כגון בפולחן ההקרבה של הקמיקזה ובחלק ממשנת המאואיזם ובאות להדגיש בין השאר, את ההבדלים בין בן המערב הנהנתן והתועלתן לבין בן המזרח האידיאליסט המוכן להקריב אפילו את חייו למען מטרה נעלה.
בעוד שאדוארד סעיד התמקד בשלילת האוריינטליזם, מתמקדת אסכולה זו בחקר התרבות המערבית מנקודת מבטו של "הלא מערבי". הגישה ממצבת את העולם המערבי כאויבן של הציוויליזציות המזרחיות, תוך קביעה שהוא שולט בהן באמצעות שלוחיו במדינות השונות. תפישת האוקסידנטליזם קנתה לה אחיזה באסלאם הפוליטי הנאו סלפי של שלהי המאה ה-20 וראשית המאה ה-21.
באסלאם הפוליטי מציינת השקפה זו את העיר המערבית כמקום מנוון, מושחת ומנוכר, המהווה כר גידול לבן התרבות המערבית, שהוא למעשה טפיל תועלתן, בדרך כלל בורגני וללא כל זיקה ושרשים למקום מגוריו. במסגרת גישה זו מוצגים היהודים המתגוררים בעיר המערבית כסטריאוטיפ לאדם הטפילי ותלוש השורשים. בדומה לתפישה הסלפית הבסיסית, מכונה גם בגישה זו תרבות המערב "הג'אהיליה החדשה", היא מומשלת לתרבויות הנבערות, הברבריות ועובדות האלילים שקדמו לצמיחת האסלאם וכמו אותן תרבויות, יש להילחם בה ודינה להיכחד.
מקורות והתפתחות הגישה בהגות.
את אבני היסוד של התפישה ניתן לאתר הן בהגות המערב אירופית והן בזו של המזרח הרחוק. לדוגמה, הפילוסוף היפני קייג'י נישיטאני (1900-1990) טען בהגותו כי התהליכים שעברו על אירופה המערבית החל מהרנסאנס ועד עידן הנאורות הובילו להרס התרבות הרוחנית האירופית. הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר תקף בכתביו את תהליך ה"אמריקניזציה" העובר על אירופה ומשנה את צביונה וההיסטוריון הגרמני ארתור מולר ואן דן ברוק (1876-1925), כינה את התהליך אמריקניזם וציין כי הוא יהפוך את החברה האירופית לממוכנת ויעילה הרבה יותר. עוד ציין כי אין להתייחס למושג אמריקניזם בהיבט הגאוגרפי אלא האידאולוגי בלבד.
לשימוש בן ימינו בהשקפה המערבנית מספר פנים המותאמות למרחב הגאוגרפי והפוליטי, או האידאולוגי-דתי של ההוגים העושים בה שימוש.
הסופרת הסינית צ'ן שיאומי מתארת את ניצני מעברה של סין ממאואיזם לקפיטליזם, בעשור השנים שלאחר תקופת שלטונו של מאו דזה-דונג ומציינת כאוקסידנטליזם את אימוץ הסממנים המערביים בחברה ובכלכלה הסיניות. שיאומי מציינת כי למערבנות גם פנים חיוביות מסוימות, בכך שאיפשרה ניצני ליברליזציה בהגות, בחברה ובכלכלה הסיניות, אשר חלקן באו לידי ביטוי במהלך ובעיקר לאחר תום שלטונו של דנג שיאופינג.
את הגישה הלעומתית הבסיסית בהקשר האסלאמי טבע אדוארד סעיד בספרו אוריינטליזם, כאשר בידל בין ערכי המזרח – אוריינט לערכי תרבות המערב – אוקסידנט. סעיד מתח ביקורת נוקבת על המזרחנות ובמיוחד על חקר העולם הערבי בעיניים מערביות, שנולד לשיטתו כהמשך ישיר לקולוניאליזם. עוד ציין סעיד בספרו שחלק מבני המזרח אימצו את נקודת ההשקפה המערבית עליהם. עם זאת, שלל סעיד בהמשך את האוקסידנטליזם כגישה מחקרית לגיטימית של העולם המערבי. הוגה הדעות הסורי צאדק ג'לאל אל עט'ם כינה את האוקסידנטליזם "אוריינטליזם במהופך". הפילוסוף המצרי פרופסור חסן חנפי אשר נמנה עם קבוצת אינטלקטואלים מוסלמים אנטי מערביים המתנגדים גם לגלובליזציה ובין חבריה נמנה גמאל אל-בנא, קרא בכתביו לגישה אל-אִסְתִעְ'רַאבּ. חנפי טען כי תחיית התרבות הערבית תבוא רק על ידי הכחדת ההגות המערבית המפריעה לתחייה זו. חנפי הוסיף וציין כי על הערבים ללמוד ולהכיר את תרבות המערב רק כדי להיזהר מהשפעותיה ההרסניות.
אוקסידנטליזם
Caps lock
Caps lock (מילולית: נעילה לאותיות גדולות, caps הוא קיצור של capitals) הוא מקש במקלדת המחשב הגורם לכך שהקלדה על מקשים של אותיות לטיניות תיצור קלט שלהן כאותיות גדולות (למשל A). בחלק מהמחשבים לחיצה על המקשים Shift בצירוף Caps lock תגרום לכך שקלט של האותיות הלטיניות יהיה אות קטנה (למשל a) בברירת מחדל. הקשה על המקש כשהמחשב אינו במצב Caps lock, תכניס אותו למצב זה, ולחיצה נוספת תוציא אותו מהמצב.
ישנן תוכנות שבעת בקשה להכנסת סיסמת משתמש, מזכירות לוודא שהמחשב אינו במצב Caps lock, כדי למנוע הכנסת סיסמה שגויה, אם הסיסמה הנכונה כוללת אותיות לטיניות קטנות.
ממשק.
בדרך כלל קיימת נורית LED, שדלוקה כאשר המחשב במצב Caps lock. הנורית עשויה להיות באחד מהמקומות הבאים:
איגרת רשות
בהלכה, איגרת רשות היא בעיקרה מכתב חולין אישי.
מספר שיטות נאמרו בעניין מהי "איגרת רשות":
מבחינה הלכתית.
בתלמוד ישנו דיון האם מותר לקרוא באיגרת רשות בשבת, והאם מותר לכתוב איגרת כעין זו בחול המועד. להלכה נפסק שמותר לכתוב איגרת רשות בחול המועד. הראשונים נתנו כמה טעמים להיתר הכתיבה. לדעת הרמב"ם הוא משום שאין אדם מדקדק בתיקון הכתיבה והיא נחשבת כמעשה הדיוט
מקש Fn
Fn הוא מקש במקלדות מחשבים בעלי פריסת מקשים קומפקטית (בדרך-כלל לפטופים ונטבוקים).
המקש מהווה מקש קיצור לשליטה במולטימדיה. יכולות מקש ה-FN כוללות בדרך כלל חיבור המחשב למסך חיצוני, שינוי התאורה ועוצמת הקול, הרצת קובצי מולטימדיה קדימה ואחורה, מתן אפשרות לשימוש ברשת אלחוטית, וכדומה.
שם המקש הוא קיצור של המילה האנגלית Function - פונקציה.
אדוארד ברנספילד
אדוארד ברנספילד (באנגלית: Edward Bransfield; 1785 – 1852) היה ימאי בריטי ממוצא אירי-קתולי, מגלה ארצות, ממגליה הראשונים של יבשת אנטארקטיקה והשני שנחת על היבשת עצמה.
תולדות חייו.
ברנספילד נולד בקורק שבאירלנד. ב-1803, בהיותו בן 18, התגייס לצי המלכותי הבריטי, והשתתף בין היתר בקרב טרפלגר ב-1805. ב-1812 היה לרב-חובל של ספינה בת עשרה תותחים. ב-1816, כרב חובל של ספינה בת 50 תותחים, היה שותף להפגזת אלג'יר. ב-1817 הוצב בשייטת הפסיפית בוולפראיסו שבצ'ילה.