גליה גולן (גילד) (נולדה ב-1938) היא חוקרת מדע המדינה, פרופסור במרכז הבינתחומי הרצליה, פרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים ופעילת שמאל פמיניסטית.
ביוגרפיה.
גולן נולדה בסינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית במשפחה יהודית לא-דתית, וגדלה בסינסינטי, מיאמי ביץ', שיקגו, בוסטון וניו יורק. היא למדה באוניברסיטת ברנדייס ובאוניברסיטת סורבון, ובשנות ה-60 התגייסה ל-CIA בארצות הברית ושימשה אחראית במחלקה לסובייטולוגיה ומזרח אירופה בארגון. לאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבלה תואר דוקטור במדע המדינה בשנת 1970 (על המחקר "דה-סטליניזציה בצ'כוסלובקיה"). בירושלים כיהנה גולן כיו"ר המחלקה למדע המדינה, כיו"ר הקתדרה של מרכז לייפר ללימודי האישה, וכפרופסור ללימודי רוסיה ומזרח אסיה. כמו כן שימשה יועצת לצה"ל ולמשרד החוץ.
כיום מכהנת גולן כפרופסור בבית הספר לאודר לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה וכעמיתה בינלאומית ב"מרכז לאתיקה משפט וענייני ציבור" באוניברסיטת ברנדייס. בפעילותה החברתית והפוליטית, היא חברת חבר המנהלים של "שלום עכשיו", מרצ, "בת שלום" ונציבות הנשים הבינלאומית. בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצבה במקום ה-99 ברשימת מרצ.
כתביה.
גולן מתמחה בגלובליזציה, משברים בינלאומיים ועניינים פוליטיים עכשוויים. היא פרסמה שמונה ספרים, העוסקים בין השאר בברית המועצות, מזרח אירופה, המזרח התיכון, ויחסי ישראל-פלסטינים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
ליגה ב' (כדורסל)
ויאצ'סלב מלאפייב
ויאצ'סלב אלכסנדרוביץ' מלאפייב (ברוסית: Вячеслав Александрович Малафеев, נולד ב-4 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק כשוער בזניט סנקט פטרבורג במשך 17 שנים ובנבחרת רוסיה. התחיל לשחק כדורגל בגיל 9 כשלמד בבית הספר לכדורגל "סמנה". ב-1997 סיים את לימודיו בבית הספר ולאחר מכן החל לשחק בקבוצת המחליפים של זניט סנקט פטרבורג. ב-7 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים מול אלניה ולדיקווקז. לאחר פרישתו ממשחק משנת 2017 עד 2020 שימש כסגן המנהל הספורטיבי במועדון זניט, אך לאחר מכן עבר לעולם העסקים לנהל את חברת הנדל"ן שלו.
קריירה.
ב-1999 שיחק מלאפייב משחק בודד בנבחרת רוסיה הצעירה (עד גיל 21) והחל משנת 2003 הוא משחק בנבחרת הבוגרים. במדי הנבחרת הוא שיחק ביורו 2004 שנערך בפורטוגל ואף ביורו 2008 שנערך באוסטריה ובשווייץ, בו הוא שימש כשוער המשנה לאיגור אקינפייב, הקמפיין האחרונה שהשתתף עם הנבחרת הוא יורו 2012 שנערך באוקראינה ופולין, לאחר אותו יורו הודיע כי הוא פורש מהנבחרת כדי לבלות בזמן איכות בחיק משפחתו, אך הוא מוכן להיקרא במקרי חירום. במאי 2016 פרש גם ממשחק פעיל בזניט סנקט פטרבורג ועבר הסבה לעולם העסקים.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו מכדורגל התמקד בהשקעות בתחום העסקים והוא בעלים של סוכנות נדל"ן.
במרץ 2013 הקים את סוכנות הנדל"ן "M16 נכסים" (אתר רשמי) ובשנת 2014 עסקה גם בנכסי עלית. בשנת 2016 הקים את קבוצת ההשקעות „M16-Group“ ובה 6 חברות בת: סוכנות נדל"ן ומחלקת נכסי עלית, חברה לעיצוב פנים, מועדון הסקי "ליובוגורייה", חברת אבטחה וחברה לייעוץ וסיוע משפטי.
בנובמבר 2017 חזר לקבוצת זניט סנקט פטרבורג, הפעם כסגן המנהל הספורטיבי. בתפקיד זה שימש עד מאי 2020. ב-1 ביוני 2020 דווח על צירופו לצוות ההנהלה של מועדון הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג.
חייו האישיים.
מלאפייב אלמן, ואב לשלושה. הוא נישא פעמיים. אשתו הראשונה מרינה (בזבורודובה) מלאפייבה (ילידת 1974) הייתה בוגרת האקדמיה לתעופה אזרחית. הם נישאו בנובמבר 2001, ולאחר הנישואין היא ניהלה את מרכז ההפקות "מלאפייבה" (Малафеева продакшн). היא נספתה בתאונת דרכים במרץ 2011. בדצמבר 2012 נישא ליקטרינה קומיאקובה (ילידת 1988), בוגרת האוניברסיטה לתרבות ואמנות. ילדיו מנישואיו הראשונים הם קסניה (ילידת 2003) ומקסים (יליד 2006). מנישואיו השניים יש לו בן אחד, אלכס (יליד 2013). אחיו הבוגר סרגיי הוא שופט כדורגל.
בינואר 2021 אושפז בבית החולים בעקבות נזק משמעותי לריאותיו, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
Street Legal
Street Legal הוא אלבום רוק של הזמר והמוזיקאי האמריקאי בוב דילן, אשר יצא ב-1978.
סטריט ליגל הוא האלבום האחרון של דילן מהתקופה הטרום-נוצרית שלו, וסימנים ראשונים לתמורה שעמדה להתרחש אצלו נראים בשיריו, כגון השיר "סנור (עלילות של כוח יאנקי)" האפוקליפטי.
מבחינה מוזיקלית, סטריט ליגל הוא חריג בעבודתו של דילן בכך שהוא אלבום שכלל תזמורת מלאה, כולל כלי נשיפה וזמרות רקע. האלבום, וסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, ספג ביקורת בשל הסגנון ה"לאס-וגאסי" שלו. השירים הם ברובם בעלי צליל מלא יותר מאלבומיו הקלאסיים של דילן, ולכן האלבום נחשב לעיתים לאלבום הראשון לאחר "התקופה הקלאסית" של דילן, שהסתיימה עם "Desire" ב-1976, ועם סיום סיבוב ההופעות של ה-Rolling Thunder Revue. סיבוב ההופעות של 1978, שכלל הופעות באירופה וביפן, הכיל גרסאות שונות באופן קיצוני לשיריו המוכרים של דילן, ותועד בהופעה חיה "Live at Budokan". ההקלטה המקורית של האלבום נחשבת לגרועה באיכותה, ורמיקס של האלבום מ-1999 שימש לכל הגרסאות העתידיות.
רבים משירי האלבום, כגון "פוני חדש", משלבים דיון ביחסים מורכבים בין המספר לאישה, ונושאים אפוקליפטיים או דתיים. יש אומרים שמותו של אלביס פרסלי זמן קצר לפני הקלטת האלבום השפיע על המוזיקה שבו. דילן סיפר שלאחר מותו של אלביס, כל חייו חלפו לפניו, והוא לא דיבר עם איש במשך שבוע. על אף שהאלבום לא זכה להצלחה, חלק משיריו זכו לעדנה עם השנים. "סניור" הופיע באוסף של דילן משנת 1985 "biograph". השיר "חילופי המשמר" ("The Changing of the Guards"), מדיטציה מיסטית על הקרבות שלפני אחרית הימים, נחשב לאחד משיריו המוצלחים ביותר של דילן, וזכה למספר גרסאות כיסוי, על ידי, בין השאר, פטי סמית' ופרנק בלאק.
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי בוב דילן.
קלאב מד
קלאב מד (מצרפתית: Club Med, קיצור של Club Méditerranée - "מועדון הים התיכון") הוא תאגיד צרפתי בתחום התיירות, המפעיל אתרי נופש ("כפרי נופש" או "מועדנים") הפרושים ברחבי העולם. בנוסף מפעילה הרשת את הקלאב-מד 2, ספינת מפרשים גדולה בעלת 5 תרנים שיכולה לשאת כ-400 נוסעים, המשייטת בקיץ בין ערי נמל שונות בים התיכון ובחורף מהקריביים עד לדרום אמריקה.
קלאב מד הייתה בין הרשתות הראשונות שהפעילו נופש בשיטת "הכול כלול", שלפיה זכאים הנופשים באתר למגוון הטבות ושירותים, ללא תשלום נוסף. כמו כן צוות האתר דואג לאורחים לפעילויות פנאי, ובמיוחד במגוון ענפי ספורט.
היסטוריה.
את החברה הקים בשנת 1950 ז'ראר בליץ, שחקן כדורמים יהודי-בלגי. אתר הנופש הראשון נפתח באי הספרדי מיורקה, אשר בים התיכון, כמתחם של אוהלים שהוקם לקיץ באופן זמני. בליץ קידם את התפיסה של חופשה פעילה באתר מבודד, עבור תשלום אחד בו "הכול כלול", כולל מזון, לינה ותחבורה לאתר. אתר הנופש השני שהוקם היה מחנה אוהלים באי ג'רבה בתוניסיה. לאחר שהעסק נקלע לקשיים כספיים, ז'ילברט טריגנו, יהודי-צרפתי בן למשפחת סוחרים מאלג'יריה שהיה ספק האוהלים של החברה, הצטרף כמשקיע ב-1954, ובמשך שנים היה נשיא החברה יחד עם ז'ראר בליץ, (שניהם היו פעילים בתנועת ההתנגדות הצרפתית בתקופת מלחמת העולם השנייה). אחר כך בנו של ז'ילברט טריגנו, סרג' טריגנו שימש כמנכ"ל.
אתר הנופש הראשון שבנתה בעצמה חברת "קלאב מד" היה ב-1954 בסלרנו, איטליה. האתר הראשון היה פשוט, הנופשים שהו בבקתות קש לא מוארות על חוף הים, וחלקו מתקנים משותפים, כולל חדר אוכל וחדר כביסה. אחר כך הוחלפו בקתות קש בכפרי הנופש במבנים או צריפים מודרניים עם שירותים צמודים. ב-1956 הוקם כפר נופש חורפי ראשון, אתר סקי בלזאן, שווייץ.
החברה הייתה על סף פשיטת רגל בשנת 1961, וקיבלה מימון מהברון אדמונד אדולף דה רוטשילד, שהיה אז בן ה-35, לאחר שביקר באתר נופש של הרשת ונהנה מהשהייה שלו. עם המימון מרוטשילד, מספר כפרי הנופש גדל במהירות. ב-1965 אתר הנופש הראשון מחוץ לתחומי הים התיכון, בטהיטי. "קלאב מד" התרחבה לקהל חדש על ידי פתיחת כפרי נופש ב ובפלורידה, שבהם אנגלית ולא צרפתית הייתה השפה העיקרית. במקור משך המועדון בעיקר רווקים וזוגות צעירים, מאוחר יותר הפך המועדון פנה בעיקר למשפחות, עם "המיני קלאב" הראשון הכולל פעילות לילדים שנפתח ב-1967.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, המועדון קנה מקלוד ללוש את סירת המפרש המהפכנית שלו Vendredi 13, היא הוצבה במרטיניק ושימשה לשייט של יום אחד עד מספר ימים. בעקבות ההצלחה שלה, בשנת 1976, החברה קנתה את ספינת מפרש ענקית ושינתה את שמה ל-Club Médiderranée אחר כך רכשה ספינת מפרש שנייה בשם "Club Med 2". בסוף שנות ה-80 הרשת הפעילה 105 כפרי נופש, בחמש יבשות, וההכנסות השנתיות שלה היו כ-1.2 מיליארד דולר.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, הפופולריות של אתרי הנופש של החברה ירדה, מכיוון שמתחרים העתיקו את הקונספט שלה והנופשים דרשו אתרי נופש מתוחכמים יותר. לאחר שהחברה צברה הפסדים של 68 מיליון דולר במחצית הראשונה של 1997, בעלי המניות פיטרו את ז'ילברט וסרג' טריגנו והחליפו אותם בפיליפ בורגיניון, לשעבר מנכ"ל רשת נובוטל בארצות הברית. בורגיניון החליט לשנות את המועדון מחברת כפרי נופש לחברת שירותים. המועדון רכש רשת של חדרי כושר בצרפת, השיק מתחמי ברים ומסעדות בשם "קלאב מד וורלד" בפריז ובמונטריאול, והחל בשיווק נופש "הכל כלול" המיועד לצעירים.