בשנת 2010, הקים את חברת "Life Tree Marketing", העוסקת בשיווק שירותים רפואיים של בתי חולים ישראלים לתושבי מדינות חבר העמים. דו"ח של החשב הכללי שפורסם ביוני 2014 חשף כי החברה חתמה על הסכם עם בתי החולים וולפסון ורמב"ם ובו סעיף לא מוסבר הקובע כי "כל תייר המגיע לביה"ח שלא דרך סוכן אחר, יצורף אוטומטית למאגר התיירים המזכים את 'לייף טרי מרקטינג' בעמלת תשלום". בנוסף נחשף בדו"ח החשב הכללי כי בכל שלושת בתי החולים נציגי החברה יושבים בתוך בית החולים מבלי לשלם על כך, ובהסכם עם החברה נכלל סעיף שמאפשר לאנשיה להציג את עצמם כבית החולים ולכלול את שם ולוגו בית החולים בכלי השיווק שלהם.
במאי 2013, רכשה קבוצת משקיעים בהובלת לניר את השליטה באפליי טכנולוגיות מובייל מתקדמות בע"מ. לניר היה בעל השליטה ויו"ר הדירקטוריון של החברה. חברת אפליי נסחרה ב, ועסקה בפיתוח ערוצי שיווק והפצה של אפליקציות סלולריות. היא גם החזיקה בחברת .Kibo Mobile-Tech Ltd אשר ניסתה לשווק מקלדות ממותגות משולבות תוכן בשפות שונות עבור מועדוני כדורגל בעולם, בשותפות עם סוכן השחקנים פיני זהבי. אחר כך ניסתה החברה להיכנס לתחום הבלוקצ'יין והקנאביס הרפואי. החברה כשלה מבחינה מסחרית והפכה לשלד בורסאי ללא פעילות. השלד הבורסאי מוזג לבסוף לתוך חברת "אירודרום", שבעלי מניותיה קיבלו את השליטה.
חיים אישיים.
לניר מתגורר בבני ציון, הוא נשוי ואב לארבעה.
פילנתרופיה.
לניר מקדיש זמן ניכר לפעילות פילנתרופית. את עיקר מאמציו הוא מרכז זה שנים במאבק למען ניצולי השואה החיים בישראל. אחד הארגונים עימם מרבה לניר לשתף פעולה בנושא היא הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. בשנת 2011 הצטרף לוועד המנהל שלה. בשנת 2015 פעל נגד כוונת יו"ר הקרן לימור לבנת למנות למנכ"ל את יצחק זוננשיין, פעיל ליכוד, מבלי שיצא מכרז לתפקיד.
בשנת 2007 סייע במימון הסרט הראשון בסדרת "מוסר השילומים" של אורלי וילנאי וגיא מרוז על כספי השילומים מגרמניה. הוא מימן גם את הסרט השני בסדרה שמתמקד בועידת התביעות, אולם לאחר שצפה בו בהקרנה סגורה לפני שידורו לציבור ביקש לגנוז אותו.
בנוסף, חבר ועד מנהל של מכינת "אשר רוח בו" הלוקחת צעירים בסיכון מבתי הכלא, הוסטלים וכו' ולאחר תקופה משמעותית מכניסה בהם ערכים ועוזרת להם להתגייס לצבא.
תוצא אהרונוב-בוהם
אפטאי
אַ‏פֶ‏טַ‏אי (ביוונית: Ἀφεταί) הייתה עיר בתסאליה שביוון, לחופו של מפרץ פאגאסאי.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס מספר, כי שם המקום, הנגזר מן הפועל ביוונית שמשמעו "להפליג", ניתן לו משום שכאן על פי המסורת עצרו הארגונאוטים את מסעם בים כדי להצטייד במים, ועל חופה של אפטאי השאירו יאסון וחבריו את הגיבור הראקלס והמשיכו בדרכם אל קולכיס בחיפוש אחר גיזת הזהב.‏‏
ב-480 לפנה"ס, בעת פלישת קסרקסס מלך פרס ליוון, היה חופה של אפטאי מקום עגינת הצי הפרסי לפני ההתנגשות הראשונה עם אוניות היוונים בקרב ארטמיסיון.‏‏
מיכאיל, נסיך אבחזיה
מיכאיל או חמוד ביי (მიხეილ შარვაშიძე, מת ב-1866) מבית שרוואשידזה היה הנסיך ששלט בנסיכות אבחזיה משנת 1823 ועד 1864.
מיכאיל עלה לשלטון זמן קצר לאחר שנסיכות אבחזיה הוכרזה למדינת חסות של האימפריה הרוסית במניפסט שפורסם על ידי הצאר אלכסנדר הראשון. במהלך מלחמת קרים (1853-1855) פלשו העות'מאנים לאבחזיה ומיכאיל אולץ להכריז על נאמנותו לטורקים. הצהרה זו רדפה אותו מאוחר יותר, בשנת 1864, כאשר הרוסים כבשו בחזרה את אבחזיה והאשימו אותו בשיתוף פעולה עם הטורקים במהלך המלחמה. הוא אולץ לוותר על כיסאו והוגלה לוורונז' שברוסיה. הצעד לא נתקבל באהדה בקרב תושבי אבחזיה.
מיכאיל מת בגלות זמן קצר לאחר הגלייתו, בשנת 1866. מותו סימן את סוף השלטון העצמי של אבחזיה. ביוני 1864, בוטלה הנסיכות והחלפה במחוז צבאי של האימפריה הרוסית - אוקרוג סוחומי. בשנת 1866 החלה התקוממות עממית בראשות בנו של מיכאיל, גיאורגי השני, שלא האריכה ימים.
גבול (הרלדיקה)
הבורדור (Bordure) הוא גבול בעל צבע מנוגד למגן, בדרך כלל ביחס של 1:6 משטח המגן העוטף את כל המגן, למעט החריגות הבאות:
כמו כל צורה הרלדית גם הגבול יכול להופיע בטינקטורה אחת או בחלוקה, קווי המתאר שלו יכולים להיות ישרים או בצורה כלשהי או להיות מוטען במטען מוקטן כלשהו.
ג'ק אין דה בוקס
מוציוויטל
קונסיל
הנודעת
הנודעת (באנגלית: Notorious) הוא מותחן משנת 1946 אשר בוים והופק על ידי אלפרד היצ'קוק. השחקנים הראשיים הם קרי גרנט ואינגריד ברגמן. עלילת הסרט מתארת שלושה אנשים שמערכת היחסים ביניהם עוברת תהפוכות.
עלילת הסרט.
אלישיה הוברמן (אינגריד ברגמן), בתו האמריקאית של מרגל נאצי אשר הורשע, מגויסת על ידי סוכן הממשלה ט.ר דוולין (קרי גרנט) להסתנן לקבוצה של גרמנים אשר עברו לגור בברזיל אחרי מלחמת העולם השנייה.
בזמן ההכשרה שלה בריו דה ז'ניירו, אלישיה מתאהבת בדוולין. הרגשות שלו כלפיה מתונים מכיוון שהוא יודע על עברה. כאשר מורים לדוולין לשכנע את אלישיה לפתות את אלכס סבסטיאן (קלוד ריינס), אחד מחבריו של אביה וחבר בקבוצה הגרמנית, על מנת לגלות מה הוא זומם, הוא מתייסר לפני שהוא בוחר בחובה על פני אהבה. אלישיה, אשר מתמרמרת על בגידתו, מתחתנת בסופו של דבר עם אלכס.
אלישיה מספקת את המידע הנדרש למפעיליה האמריקאיים, אך באותו זמן מתחיל אלכס בעלה לחשוד בה, והוא מגלה לבסוף שהיא סוכנת אמריקאית. לאלכס נוצרה בעיה: הוא חייב להשתיק את אלישיה, אך הוא לא יכול לחשוף אותה בלי להיות חשוד על ידי חבריו הנאצים. אלכס מבקש עצה מאימו, אשר מציעה שאלישיה "תמות לאט", בהדרגה על ידי רעל. הרעל מעורב בקפה של אלישיה והיא נופלת למשכב במהירות. דוולין חושד כאשר אלישיה פוגשת בו ואומרת לו שבסך הכל יש לה חמרמורת, אך היא בכל זאת מראה סימנים של מחלה רצינית. הוא נבהל כאשר היא לא מופיעה לפגישה הבאה שלהם. הוא מגיע לביתו של בעלה, אלכס, ונושא אותה בזרועותיו מחוץ לביתו, כאשר כל החברים בקבוצת הגרמנים צופים. הוא משאיר את אלכס לרחמיהם של "חבריו", אשר חושדים לאחר הפרידה המוזרה של אלישיה.
נועם לניר
ארז'ן
בהרלדיקה, ארז'ן (מצרפתית: Argent, כסף) הוא טינקטורת כסף. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הבהירות, ה"מתכתיות", והיא מצוירת על פי רוב כצבע לבן. בגילוף ובחריטה נותרים האזורים הצבועים בארז'ן ריקים או מסומנים בסימון .ar.
שם הטינקטורה שאוב מן המילה הלטינית "Argentum" הלקוחה בתורה מן המילה היוונית "'Αργυρος" שמשמעותה "כסף" או "מתכת לבנה" (למילה "ארז'ן" אותה המשמעות בבלאזון הצרפתי הישן).
במספר תיאורים היסטוריים של שלטי אצולה נוסף כעין עלה כסף לאותם התקנים אשר היו ארז'ן. במרוצת הזמן השחירו אותם חלקים מוכספים עד כי נעשה קשה להבדיל בינם ובין החלקים של סאבל.
הארז'ן והלבן.
בספרו "The Art of Heraldry: An Encyclopaedia of Armory", טוען ארתור צ'ארלס פוקס-דייוויס (Fox-Davies) כי על אף היותה נדירה, התקיימה הטינקטורה לבן כטינקטורה נפרדת בהרלדיקה. כבסיס לטענה זו מציג פוקס-דייוויס את התוויות הלבנות המבדילות בין שלטי האצולה של משפחת המלוכה הבריטית. למרות זאת, נטען כבר כי התוויות הלבנות הן "תוויות לבנות תקניות", וכי על כן הן אינן בבחינת טינקטורה הרלדית.
בהרלדיקה הפורטוגלית, הלבן אכן נראה כטינקטורה נפרדת מהכסף; דוגמה לכך נמצאת בסמל העיר סנטיאגו דו קאסם פורטוגל, שם נבדל צבע לבושו של המורי החלל ופרוותו של סוס האביר מצבע הכסף של המתכות (כמו שריון האביר) והטירה הרחוקה.
ייצוגים נוספים.
הארז'ן מייצג גם:
ארג'נט
חיל האוויר הסובייטי
חיל האוויר הסובייטי (ברוסית: Военно-воздушные силы, בר"ת: BBC; בתעתיק: "ווֹיֶינוֹ-ווֹזְדוּשְׁנִיֶה סִילִי") נוסד בשם "צי האוויר של הפועלים והאיכרים", בעל מעמד של מינהל מרכזי, ב-24 במאי 1918 ותפס את מקומו של חיל האוויר הרוסי הקיסרי. הוא הפך למינהל חילות האוויר של ברית המועצות ב-28 במרץ 1924, והחל מ-1 בינואר 1925 למינהל חיל האוויר של העובדים והאיכרים". בהדרגה גברה השפעתו של חיל האוויר על עיצוב מטוסים. מראשית ימיו חיל האוויר חיקה במבנהו הארגוני את כוחות היבשה והורכב מארמיות אוויריות, דיוויזיות אוויריות ורגימנטים אוויריים.
לאחר היווסדה של ברית המועצות הושקעו מאמצים רבים בפיתוח ובייצור מטוסים מודרניים. בתחילת שנות ה-30 גדלה באופן ניכר תעשיית המטוסים ולקראת סוף העשור חיל האוויר הסובייטי החל מפעיל מטוסי קרב מדגם I-15 ו-I-16 ומפציצים מן הדגמים SB-2, SB-2 BIS ו-DB-3.
היסטוריה.
חיל האוויר הסובייטי לפני מבצע ברברוסה.
דוקטרינת חיל האוויר הסובייטי.
הדוקטרינה של חיל האוויר הסובייטי עד תחילת המלחמה עם גרמניה הייתה שונה מזו של חילות האוויר המערביים. בעוד הבריטים והאמריקנים שמו דגש על הפצצות אסטרטגיות, והגרמנים - על ניהול מערכות אוויריות, תפקידו הבסיסי של חיל האוויר הסובייטי היה לסייע לכוחות היבשה במסגרת הקרב המשולב - בהתאם לתורת המערכה העמוקה של הצבא האדום. על פי התורה הזאת, על כוחות הקרקע להבקיע את החזית, לפרוץ לעומק שטחו של האויב ולהשמיד את כוחותיו בכל המרחב המערכתי. תפקידם של כוחות האוויר הוא לפעול בתיאום עם כוחות היבשה בעומק המערכתי של האויב. חיל האוויר הסובייטי יכול היה לסייע בקרב העמוק של כוחות הקרקע, אולם לא היה בנוי לפעול באופן עצמאי.
מבנה חיל האוויר הסובייטי.