בערבית סטנדרטית וברוב הניבים המדוברים רא מייצגת את העיצור /r/ (כמו רי"ש מתגלגלת קדמית, או rr הספרדי). עם זאת, בחלק מהניבים, דוגמת ערבית מצרית וערבית תוניסאית, רא נהגית כעיצור /ɾ/ (כמו tt במילה האנגלית Better, במבטא אמריקאי). באזורים מועטים, דוגמת מוסול, רא נהגית כעיצור /ʁ/ (כמו רי"ש מודרנית).
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא מצד שמאל, כמו בשאר אותיות דוד'ארז.
מקור האות רא הוא ב"ריש" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
רן ארז
רן ארז (נולד בשם ז׳אן מרכוס ברומניה, 1945) הוא מורה ואיש ציבור ישראלי, המכהן כיושב ראש ארגון המורים משנת 1997.
קורות חייו.
ארז נולד ברומניה. בראשית שנות ה-60, בהיותו בן 17, עלה לישראל עם משפחתו. הוא גדל בבית מסורתי, ולאחר שהשתתף במלחמת ששת הימים, שינה את אורח חייו והפך לדתי. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמורה לחינוך גופני, ועסק בספורט. השתייך לנבחרת ישראל בחתירה, ספורט בו עסק עוד בנערותו ברומניה, שם זכה בתואר אלוף רומניה בחתירה לנוער. השתתף במכביה ובתחרויות בינלאומיות.
החל את דרכו בארגון המורים כיו"ר ועד המורים בבית הספר שבו לימד באשדוד, ולאחר ששימש במספר תפקידים, נבחר ב-1997 ליושב ראש הארגון. במקביל לכהונתו כיו"ר ארגון המורים ממשיך ללמד חינוך גופני בבית הספר אמי"ת ב' באשדוד.
ארז נשוי ואב לשניים. מתגורר באשדוד.
ארגון המורים.
בשנים 2005–2007 עמד ארז בראש מאבקם של ארגוני המורים בעד שיפור תנאי עבודתם. לאחר שפורסמה הרפורמה של ועדת דברת, נפתח משא ומתן בין הממשלה ומשרד החינוך לבין הארגונים. הסתדרות המורים החליטה להגיע להסכם, אך הארגון בראשותו של ארז סירב, והחריף את המאבק. בשנת 2006, בהנהגתו של ארז, שיבשו מורי הארגון את הלימודים בבתי הספר בחינוך העל-יסודי, וב-10 באוקטובר 2007 פתחו בשביתה, שהפכה לארוכה ביותר בהיסטוריה של מערכת החינוך בישראל, שכללה 54 ימים ללא לימודים. השביתה הסתיימה ב-12 בדצמבר, בסוף חופשת החנוכה.
ארז עמד בראש היוזמה החינוכית "עוז לתמורה". היוזמה נוסתה במספר בתי ספר בהצלחה רבה, וזכתה לתגובות חיוביות מצד המורים, ההורים והתלמידים. התוכנית לא יושמה בכל בתי הספר בישראל עקב התנגדותה של שרת החינוך לימור לבנת.
בשנת 2003 טען העיתון "ידיעות אחרונות" בסדרת כתבות כי ארז נהג להיעדר באופן שיטתי לתקופות ארוכות מעבודתו כמורה לחינוך גופני בבית ספר באשדוד, ולמרות זאת קיבל משכורת ממשרד החינוך בגין עבודה שבפועל לא בוצעה, בסכומים מצטברים ניכרים ביותר. ארז הועמד לדין משמעתי פנים-משרדי, בפני סמנכ"ל משרד החינוך, וקיבל "הערה" על כך שקיבל שכר מבלי שעבד בפועל. בעקבות כך הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד היועץ המשפטי לממשלה, בדרישה להעמיד את ארז לדין פלילי או לדין משמעתי, ולהפסיק את עבודתו במשרד החינוך בשל קבלת הטבות שכר שלא כדין. לאחר הגשת העתירה התקיים בשנת 2006 דיון משמעתי חוזר, הפעם בפני מנכ"ל משרד החינוך, שהמיר את ההערה לנזיפה. ב-2009 דחה בג"ץ את העתירה, אך מתח ביקורת על התנהלותו של ארז, וקבע כי היא היוותה סטייה משמעותית מהנוהל התקין המחייב עובד בשירות המדינה.
ארז שותף ליוזמה החינוכית "תנו למורים ללמד" בשיתוף עם ד"ר עינת וילף. היוזמה קוראת להחזרת הסמכות לידי המורים והמנהלים ולהקשחת המשמעת בבתי הספר.
בריכת שמש
בריכת שמש היא בריכה להפקת אנרגיה סולארית.
עקרון פעולה.
בריכת שמש היא בריכת מים שתוכננה למניעת איבוד חום בגלל מוליכות חום, כך שאנרגיית אור מהשמש הנספגת כאנרגיית חום במים, נאגרת בבריכה ואינה אובדת לסביבה. האמצעי העיקרי המשמש למניעת איבוד חום הוא שימוש במים במליחות גבוהה, כך שריכוז המלח עולה ככל שמעמיקים בבריכה. מבנה זה יוצר "מלכודת חום" הגורמת לכך שהחום נאגר בבריכה וממעט להיפלט ממנה. נעשו גם ניסיונות למנוע איבוד חום בעזרת ג'ל ושיטות אחרות, אך אלו היו פחות מוצלחות.
בריכת השמש מתגברת על הבעיה העיקרית של ניצול אנרגיה מהשמש, שהיא העלות הגבוהה של הקולטים לספיגת אור השמש ודודי המים לאגירת המים החמים. בבריכת שמש, הבריכה, שעלותה נמוכה, משמשת בו זמנית לספיגת האנרגיה ואגירתו.
בריכת שמש יכולה להיות בריכה טבעית או בריכה מלאכותית.
בבריכה רגילה חודרות קרני השמש דרך המים ונבלעות בקרקעית הבריכה. קרניים אלה מחממות את שכבת המים התחתונה, שעם חימומה הופכת לצפופה פחות. שכבת המים החמים עולה אל פני השטח ומתקררת. בבריכת שמש, שכבת המים התחתונה מלוחה יותר מהשכבה העליונה. קרני השמש מחממות את השכבה התחתונה, אולם בשל מליחות היא כבדה יותר משכבת המים המתוקים שמעליה ולא יכולה לעלות למעלה ולהתקרר. בדרך זו נצבר חום רב בשכבה התחתונה, ושכבת המים המתוקים שמעליה מהווה מעין שכבת בידוד.
דרכים שונות נוסו לניצול האנרגיה שנאגרה בבריכת השמש. בחלק מהבריכות מחממים נוזל המועבר למתקן חימום קונבנציונלי להמשך החימום וליצירת קיטור. באחרות מחממים את הנוזל לטמפרטורה גבוהה ועושים בנוזל שימוש ישיר להפקת אנרגיה.
בבריכות לייצור חשמל, בקרקעית הבריכה מניחים צנרת המכילה נוזל. קרני השמש מחממות את תחתית הבריכה ולכן הנוזל מתחמם והופך לאדים. הצנרת מכוונת את האדים אל עבר טורבינה, המסתובבת מהלחץ הנוצר על כנפיה ומסובבת גנרטור המייצר אנרגיה חשמלית.
בישראל.
החל מסוף שנות ה-50 ביצע צבי תבור מחקרים בייצור חשמל בבריכות שמש על סמך רעיונות שנהגו עשר שנים קודם לכן על ידי ד"ר רודי בלוך. תבור הקים בריכה סולארית נסיונית בעין בוקק, אך עלות ייצור החשמל הייתה גבוהה בהרבה מהייצור בנפט והרעיון לא קודם. בשנת 1969 הגיש עזריאל עוזדור בקשת פטנט על שיטה להכפלת הניצולת של ברכות שמש, אך גם רעיונותיו לא הצליחו למשוך משקיעים. בשנת 1974, עם עליית מחיר הנפט בעולם, קיווה תבור להחיות את הרעיון של בריכת שמש לייצור חשמל. חברת אורמת בנתה ב-1978 בריכת שמש נסיונית בחצר המפעל ביבנה והפיקה כ-6 קילו-וואט חשמל. אורמת הקימה גם מתקן ניסיוני בעין בוקק. בריכה ניסיונית נוספת הוקמה באילת אולם לא הפיקה חשמל.
חברת אורמת פיתחה ובנתה בסוף שנות השבעים של המאה העשרים בריכות שמש באזור צומת בית הערבה בערך קילומטר דרומית ליישוב בית הערבה. בתחילת שנות השמונים נבנתה במקום גם תחנת כוח סולארית במטרה לבחון את הטכנולוגיה ולהפעיל טורבינות לייצור נסיוני של חשמל. בתחנה הוצבו טורבינות שהוסבו לעבודה עם הבריכות הסולאריות. טורבינה אחת הייתה בהספק של שני מגה ואט בערך והטורבינה הגדולה יותר בהספק של חמישה מגה ואט.
התחנה השתמשה בשכבה התחתונה של המים המלוחים החמים שהטמפרטורה שלהם הגיעה למאה מעלות צלזיוס ויותר כמקור חום, ואילו השכבה העליונה הפחות מלוחה ויותר קרה, שימשה כמקור למי קירור. התחנה פעלה במקום לסירוגין עד תחילת שנות התשעים של המאה העשרים. במשך השנים פורק הציוד ופורק גם המבנה ובשנים האחרונות נבזזו גם השרידים העשויים מתכת. היום נותרו במקום רק הבריכות שעדיין אוגרות מעט מי גשם וכן שרידים של יסודות הבטון של הטורבינות.
תאורטית היה אפשר להפוך את ים המלח כולו לבריכת שמש שתפיק חשמל בכמות המספיקה לצורכי מדינת ישראל.
בריכה סולרית
בריכה סולארית
ניטל
נִיטָל או נִיתָּל (נהגה "ניטְל", בשווא נח), וכן ניטל נאַכט (ביידיש: "ליל ניטל") או בלינדע נאַכט (ביידיש: "לילה עיוור"), הוא כינויו של ליל חג המולד בפי יהודים מארצות אשכנז, הנוהגים בין היתר להימנע בו מלימוד תורה. המנהגים נשמרים כיום בעיקר על ידי החסידים.
מקור המונח.
ככל הנראה, מקור השם בשמו של חג המולד בלטינית של ימי הביניים, Natale Domini - "הולדת האדון" (בלטינית עתיקה: Dies Natalis - "יום הלידה"), כך ש"ניטל נאכט" משמעו המילולי "ליל (חג) המולד".
ישנן מספר אטימולוגיות עממיות:
מקורות המציינים את ייחודו של היום.
במשנה במסכת עבודה זרה נקבע כי "לפני אידיהן (חגיהם) של עובדי כוכבים שלשה ימים - אסור לשאת ולתת עמהם, להשאילן ולשאול מהן, להלוותן וללוות מהן, לפורען ולפרוע מהן". המשנה מונה אלו חגים מדובר, "קלנדא, וסטרנורא, וקרטיסים, ויום גנוסיא של מלכיהם, ויום הלידה (של המלך) ויום המיתה". חג המולד הושפע במקור ממסורות מחגים אליליים עתיקים באירופה, בכללם החגים המוזכרים במשנה קלנדא וסאטורנליה, שנחגגו לקראת בוא החורף בסוף דצמבר ותחילת ינואר. הנצרות מילאה את החגים העממיים הללו בתוכן דתי נוצרי כדי למשוך את המוני העם לדת החדשה.
בספרות ההלכתית התקיים דיון בשאלה אם יש להתייחס למאמינים הנוצרים כעובדי עבודה זרה שאסור לסחור איתם בימי חגיהם. בעניין זה מופיע המקור הקדום ביותר לכינוי "ניטל", במאה ה-13 אצל רבי מאיר הכהן מרוטנבורג: "ופירש רבינו שמואל בשם רבינו שלמה זקנו (רש"י), דמן הדין אינו אסור (לסחור) אלא ביום האיד שעושין בשביל ישו הנוצרי, כגון ניטל וקינה, אבל שאר איד שלהן אין תופשין בו ממשות". ברוב הדפוסים הושמט אזכור זה ואלו שבאו אחריו על ידי הצנזורה או מטעמי צנזורה עצמית. רבי ישראל איסרלן (1390-1460) מזכיר כעבור למעלה ממאה שנה את היום בכתיב שונה, "ניתל", בתוך תשובה לשאלה האם טוב הדבר ש"בכמה עיירות נוהגים היהודים לשלוח דורונות לכומרים ולשלטונים ביום שמיני לניתל כשמתחדשין להם השנה". פרשן המשנה רבי עובדיה מברטנורא (1515–1445) כתב אודות יום זה כי "אסור לשאת ולתת עם הנוצרים בכל יום ראשון, וכן בכל יום איד שלהן שעושין אותו כגון נט"ל ופשקוו"ה, אבל שאר ימי אידם שעושים לשם הקדושים שלהם שאין תופסין בהם שם אלהות מותר".