על אף הקריירה העשירה והמוצלחת במילאן, טאסוטי לא זכה לקריירה בינלאומית עשירה. ההגנה האיטלקית נחשבה באותן שנים לאחת הטובות בעולם, והכדורגל האיטלקי הצמיח שחקני התקפה ברמה גבוהה מאוד. המאמן אזליו ויצ'יני, שאימן את איטליה בין השנים 1986–1991, בחר להתעלם מיכולתו של טאסוטי במדי מילאן בכל הנוגע לזימונים לנבחרת. הקריירה הבינלאומית של טאסוטי החלה בגיל מאוחר יחסית, כשלתפקיד מאמן הנבחרת התמנה אריגו סאקי, מאמנו לשעבר במילאן. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו מספר חודשים לפני יום הולדתו ה-32, ב-14 באוקטובר 1992. היה זה במשחק הביתי מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, שהסתיים בשוויון 2-2. על אף שצבר חמש הופעות בינלאומיות בלבד, זומן טאסוטי לסגל נבחרת איטליה לקראת מונדיאל 1994.
בטורניר עצמו, פתח טאסוטי במשחק הפתיחה של איטליה, שהסתיים בהפסדה של נבחרתו 0–1 ל. הוא חזר להרכב רק בשלב רבע הגמר, במשחק מול . שלוש דקות בתוך תוספת הזמן, ביתרון 1–2 לאיטליה, הוגבה כדור לרחבה האיטלקית לכיוונו של לואיס אנריקה, שתפס בחולצתו של טאסוטי. האיטלקי שלח מרפק לפניו של לואיס אנריקה, אך השופט לא ראה את האירוע ולא שרק לעבירה. לואיס אנריקה דימם לאחר ששבר את אפו ומחה כנגד ההחלטה, אך ללא הועיל. על אף שלא נשרקה לחובתו עבירה, עמד טאסוטי לדין משמעתי בפיפ"א על סמך צילומי הטלוויזיה, והורחק בעקבות האירוע לתקופה של שמונה משחקים, ההרחקה הארוכה ביותר עד אז בתולדות הגביע העולמי, שרק הרחקתו של לואיס סוארס לתשעה משחקים במונדיאל 2014 עקפה אותה. בהמשך טען טאסוטי כי הוא מתנצל על המעשה, וכינה אותו "מטופש". כמו כן, ציין כי שליחת המרפק לא הייתה אירוע מכוון אלא אינסטינקטיבי בעקבות תפיסת החולצה של לואיס אנריקה.
האירוע הגיע לסיומו ב-29 באוקטובר 2011, שעה שטאסוטי שימש כעוזר מאמן מילאן, ולואיס אנריקה שימש כמאמן רומא. הקבוצות נפגשו למשחק ליגה, והאירוע ממונדיאל 1994 שב לכותרות. טרם המשחק נרשמה התנצלות מצידו של טאסוטי ולחיצת יד בין השניים.
המשחק מול ספרד היה האחרון של טאסוטי במדי הנבחרת. הוא סיים את דרכו הבינלאומית עם שבע הופעות בלבד.
קריירת אימון.
טאסוטי נותר במילאן גם לאחר פרישתו. הוא שימש כמאמן קבוצת הנוער במשך ארבע שנים, עד לשנת 2001.
ב-15 במרץ באותה שנה, פוטר אלברטו זאקרוני מתפקידו כמאמן מילאן, וטאסוטי, בצוותא עם צ'זרה מלדיני, מונו למאמני הקבוצה עד לסיום העונה. בנובמבר באותה שנה מונה קרלו אנצ'לוטי לתפקיד המאמן, וטאסוטי מונה לתפקיד עוזרו של חברו לשעבר לקבוצה.
טאסוטי הוסיף לשמש בתפקיד גם לאחר עזיבתו של אנצ'לוטי בתום שמונה עונות, ונותר במועדון כעוזרם של לאונרדו, מסימיליאנו אלגרי ופיליפו אינזאגי.
ב-16 ביוני 2015, עם פיטוריו של האחרון והגעתו של סינישה מיכאילוביץ', עבר טאסוטי לתפקיד הסקאוט ושימש במשך עונה אחת כמגלה כישרונות עבור המועדון. בתום העונה סיים טאסוטי את תפקידו במילאן לאחר 36 שנים במועדון, כשחקן ולאחר הפרישה.
ביולי 2016 נבחר טאסוטי לשמש כעוזרו של אנדריי שבצ'נקו, עם מינויו לתפקיד מאמן נבחרת אוקראינה.
בריגדת השטן
טטיאנה פרוטצ'בה
טטיאנה פרוטצ'בה (אוקראינית: Тетяна Протчева; נולדה ב-1962) היא אמנית בתחום הרקמה. טכנולוגיית הרקמה שפיתחה רשומה בספר השיאים של אוקראינה.
תולדות חייה.
פרוטצ'בה, ילידת קייב, עובדת לפרנסתה בתור מנהלת מדור הפרטת המגורים בשכונת דסניאנסקי שבקייב. את רזי אמנות הרקמה למדה מאימה.
יצירות.
בין היתר, פרוטצ'בה מתמחה ברקמת איקונות, דמויות מהמקרא ומפות עולם. מפת אוקראינה מעשה ידיה מוצגת במכון המיפוי של אוקראינה. מפה נוספת המציגה את המחוזות השונים של אוקראינה נרקמה בשיתוף עם 136 רוקמים מרחבי המדינה. מפת העולם שרקמה פטוצ'בה בשנת 2010 הוצגה בתערוכת אקספו 2010 בעיר שאנגחאי. ביצירת המפה לקחו חלק 192 איש אשר ייצגו את המדינות השונות.
הישגים.
בשנת 2010 הקימה את מוזיאון הרקמה הבינלאומי שבו מוצגות עבודות של אמנים אוקראיניים ובינלאומיים. בקיץ 2011 היא הקימה מוזיאון רקמה נוסף שבו מוצגות העבודות שלה באופן בלעדי. פיתחה טכנולוגיית רקמה מיוחדת תוך שימוש בחוטים זוהרים אשר רשומה בספר השיאים של אוקראינה. מפת המחוזות שרקמה פרוטצ'בה, מופיעה ברשימת השיאים הלאומית של אוקראינה.
יצחק אורוביו די קסטרו
בלתזר יצחק אורוביו די קסטרו (בפורטוגזית: Balthazar (Isaac) Orobio de Castro; 1617 לערך - א' בכסלו ה'תמ"ח 7 בנובמבר 1687) היה פילוסוף ורופא מאנוסי ספרד ששב ליהדות. ידוע במיוחד בשל היותו היהודי היחיד שהגיב על הפילוסופיה של ברוך שפינוזה בזמן אמת.
תולדות חייו.
נולד למשפחת אנוסים בברגנסה ( Bragança) שבפורטוגל, וכבר כנער צעיר עבר לסביליה שבספרד. למד פילוסופיה והפך למרצה באוניברסיטת סלמנקה ולאחר מכן למד גם רפואה והיה לרופא של משפחת האצולה מדינה-צ'לי המקורבת למלך.
לאחר שמשרת, שאותו האשים בגנבה, הלשין עליו לאינקוויזיציה הספרדית, הואשם די קסטרו בכפירה יהודית, הושלך לצינוק ונחקר תחת עינויים. לאחר שלוש שנים, בהן לא חולצה ממנו הודאה, שוחרר בתנאי שיגורש מספרד לצמיתות. כך הגיע די קסטרו לטולוז, שם קיבל משרת הוראה במחלקה לרפואה באוניברסיטה. בשנת 1666 נסע לאמסטרדם, שם התוודה בגלוי על היותו יהודי ואימץ את השם איזאק (יצחק). גם באמסטרדם המשיך די קסטרו לעסוק ברפואה ונבחר לאחד מראשי הקהילה הספרדית-פורטוגזית בעיר עד שנפטר באמסטרדם.
על מצבת קברו נחקק: .
כתביו.
די קסטרו הצטיין בעיקר כמחבר פורה ושנון שיצא להגנת היהדות בפולמוסים שניהל עם הוגים ותאולוגים נוצרים, קתולים ופרוטסטנטים כאחד. חיבוריו, שנכתבו בעיקר בספרדית, לא נדפסו עקב האיסור לפרסם דברים שיכלו להתפרש כדברי נאצה נגד הנצרות. אף על פי כן הם נפוצו בעשרות כתבי יד וזכו לפרסום רב. לעומת זאת הוויכוח בינו לבין ההוגה הרמונסטראנטי פיליפ ואן לימבורך (מחשובי התאולוגים הפרוטסטנטים ההולנדים באותם זמנים) נדפס ביוזמת לימבורך ב-1686.
אורוביו די קאסטרו ניהל פולמוס נוקב עם חואן דה פראדו, אותו הכיר בספרד בימים ששניהם למדו באוניברסיטה. דה פראדו חזר ליהדות באמסטרדם והיה מקורב לשפינוזה. כמו שפינוזה הוחרם על ידי הקהילה היהודית. כשאורוביו די קאסטרו הגיע לאמסטרדם ושמע על החרמתו ועל דברי הביקורת החריפים שהשמיע נגד התורה שבעל פה יצא נגדו בשורה של חיבורים, בהם הוקיע את השקפותיו הכופרות. מהפולמוס ביניהם נותרו רק החיבורים של אורוביו, שלושה במספרם, אך מתוך מה שנאמר בהם ניתן לשחזר חלק ניכר מרעיונותיו של פראדו, שהיו בעלי גוון דאיסטי מובהק.
אורוביו די קאסטרו הוא היהודי היחיד מבני זמנו של שפינוזה שכתב חיבור נגד הפילוסופיה שלו. החיבור מנוסח כתשובה נגד יוהנס ברדנבורג, הוגה הולנדי שביקש לסתור את הגותו של שפינוזה אך הפך בסופו של דבר לשפינוזיסט בעל כורחו. חיבורו זה של אורוביו, "Certamen Philosophicum Propugnatæ Veritatis Divinæ ac Naturalis Adversus J. Bredenburgi Principia" ("מגן האמת בוויכוח על הפילוסופיה האלוהית והטבעית נגד עקרונות יוהנס ברדנבורג"), נכתב בלטינית, נדפס באמסטרדם ב-1684 והקנה לו פרסום ומעמד בקרב האינטלקטואלים ההולנדים של שלהי המאה ה-17.
משפחתו.
ב-1654 נשא לאשה את אסתר (איזבל) פרז. לזוג נולדו שישה ילדים, חנה (אנה), משה (מוזס), רבקה, אברהם ושרה. אסתר נפטרה באמסטרדם ב-5 ביולי 1712.
דוד פרנקו מנדס
סימונה פרוטה
סימונה פרוטה (באיטלקית: Simone Perrotta; נולד ב-17 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
פרוטה שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת רומא. כשחקנה של נבחרת איטליה, זכה פרוטה באליפות העולם במונדיאל 2006.
קריירת משחק.
פרוטה, שנולד באנגליה וחזר עם משפחתו לאיטליה כשהיה בן ארבע, החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של רג'ינה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה, בעונת , וקנה לעצמו מקום בהרכב. לאחר שלוש עונות במדי הקבוצה, חתם פרוטה ביובנטוס, אותה אימן אז מרצ'לו ליפי, אך את עמדות הקישור איישו אז שחקנים איכותיים כמו אנטוניו קונטה, דידייה דשאן וזינדין זידאן, כך שפרוטה זכה לשחק חמישה משחקי ליגה בלבד באותה עונה.
לקראת עונת , חתם פרוטה בבארי, במסגרת העסקה בה עשה ג'אנלוקה זמברוטה את הדרך ההפוכה. בעונתו השנייה של פרוטה בבארי, נשרה הקבוצה מהסרייה א' לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה, אך פרוטה המשיך לשחק בליגה הבכירה לאחר שחתם בקייבו ורונה. פרוטה היה מעמודי התווך בקישור של הקבוצה המפתיעה, שעלתה עונה קודם לכן מליגת המשנה, והובילה את הטבלה בסיום הסיבוב הראשון. הוא הוסיף לשחק במדי קייבו במשך שתי עונות נוספות.