הכניסה לאתר היא דרך מגדל השער (מגדל השעון, 1300). מסלול הסיור המקובל ממשיך לחזית רחבה של ארמון שהיה קרוי מבנה דרמשטט (Darmstädter Baus). במקור היה הארמון גבוה בשלוש קומות, עם גמלונים מחודדים מקורות עץ ופתחי חלונות ודלתות המקורים באבן אדומה. מהמגדל הגבוה של המבצר (בגובה 54 מטרים) כמעט שלא נותר דבר. חלקו התחתון היה בקוטר של 10.5 מטרים, וקירותיו בעובי של 3.5 מטרים. על גביו נוסף במאה ה-14 מגדל נוסף צר יותר, וצורה זו של מגדל צר על גבי מגדל רחב זכתה לכינוי "מגדל המחבצה" (מתקן לייצור חמאה). בדרך המובילה מפתח הכניסה לארמון ניתן להיכנס למרתף הגדול (Große Keller); במקור היה זה מיקום החפיר הקודם, שהפריד בין הארמון לגבעה שממערב לה (Halsgraben – מילולית "חפיר צוואר"), כשהמבצר היה קטן יותר. התקרה המקומרת נבנתה בשני שלבים בשנים 1587–1589. זהו המרתף המקומר נטול עמודי תמיכה הגדול ביותר באירופה; אורכו 24 מטרים, רוחבו וגובהו 16 מטרים והוא יכול להכיל 400 איש. עובי הקירות כארבעה מטרים. במרתף הותקנה חבית יין גדולה מאבן שהכילה כ-200,000 ליטרים של יין שהספיקו לכ-18 חודשי הספקה לחיל המצב במבצר. המרתף שופץ לגמרי ב-1997 והוחזר למצבו המקורי. מאז הוא משמש כאולם לקונצרטים ומחזות.
דרך שער נוסף (מ-1300) מגיעים לחלק המרכזי של המבצר (כיום מוזיאון המבצר) מהמאה ה-13, ובו מודל של המבצר השלם, מפות, שרטוטים, תלבושות וחפצים מתקופות שונות. צמוד אליו מגדל מדרגות לולייניות (Treppenturm) והחצר הפנימית (Innenhof), שבה היו האורוות (Marstall), המטבחים, המאפיה, גן תבלינים, ומבשלת בירה (Brauhaus). אזור זה כיום הרוס ברובו. מנקודה זו עוברים דרך באר מים בעומק של 60 מטרים, מתקן הכרחי למקום שנועד לעמוד במצור. מכאן ניתן לטפס אל מגדל השעון (Uhrturm) שמעל לפתח הכניסה, הנקודה הגבוהה ביותר במבצר כיום. ממנו נשקף נוף עמק הריין, העיירה זאנקט גוארהאוסן (Goarshausen) שבגדה ממול עם מבצר קאץ (Burg Katz – "מבצר חתול") וצפונית להם מבצר מאוס (Burg Maus -"מבצר עכבר"), העיירה זאנקט גואר, וערוץ נחל הגרינדלבך. מהמגדל יורדים במדרגות תלולות אל היציאה.
סיור נוסף חיצוני, המיועד בעיקר לילדים, מוביל למכרות (zu den Minengängen). על מנת להגן על המבצר חפרו המגינים סביב שנת 1600 בסמוך לחומות מנהרות, שעל גגותיהן הונחו חומרי נפץ במטרה לפוצץ מתחת לרגלי האויב הצר על המבצר. המנהרות עצמן ארוכות (כ-200 מטרים) נמוכות, חשוכות, לעיתים הם מסתעפות לדרך ללא מוצא ופה ושם מוצא המבקר את עצמו משכשך בבוץ.
דוד אוסוואלד רופאייזן
שירות חובה לסוהרים
אפרים מקלעה
לורנזן רייט
לורנזן ורן-גיין רייט (באנגלית: Lorenzen Vern-Gagne Wright; 4 בנובמבר 1975 - 19 ביולי 2010) היה כדורסלן אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
רייט גדל ליד אוקספורד, ממפיס, ושיחק בממפיס כדורסל בכל שלבי הקריירה, תיכונים, מכללות וככדורסלן מקצועי בממפיס גריזליס. לאחר שנבחר בדראפט בבחירה השביעית על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס ושיחק במדי הקבוצה במשך שלוש עונות, עבר רייט ב לקבוצת אטלנטה הוקס בשנת 1999. בשנת 2001 עבר בטרייד לממפיס גריזליס, אך חזר לאטלנטה בשנת 2006. בשנת 2008 עבר בטרייד לסקרמנטו קינגס יחד עם אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו תמורת מייק ביבי.
רייט נצפה בין החיים לאחרונה ב-18 ביולי 2010 כשעזב את ביתה של גרושתו, ומשפחתו דיווחה למשטרה על היעדרותו ב-22 ביולי.
מוקד 911 (שיחות החירום האמריקאיות) דיווחו כי התקבלה שיחה מהטלפון הסלולרי של רייט ב-19 ביולי בשעה 1:00 בלילה, בה נשמעו קולות ירי. גופתו של רייט נמצאה ב-28 ביולי 2010 ביער באזור לא רחוק מהעיר. בנובמבר 2017 נמצא האקדח בו נורה רייט, והתגלה כי גרושתו שרה רייט-רובינסון היא שיזמה את רציחתו, ככל הנראה במטרה לזכות בכספי ביטוח החיים של רייט בשווי מיליון דולר. בדצמבר 2017 הואשמה רייט-רובינסון ברצח ממדרגה ראשונה, יחד עם ידידה בילי טרנר אשר הוציא לפועל את מזימתה וירה למוות ברייט.
דרייבר
באלק
בּאלק או בֶּלק (Balc או Bâlc, ? - לפני 1404?) היה, לפי חלק מההיסטוריונים (א.ד. קסנופול, ש. פאסקו וכו'), השליט שלישי של נסיכות מולדובה מהשושלת של דראגוש.
בהונגריה נקרא גם "באלק בלטקי" Bélteki Balk (באלק מ"בלטק", הוא היישוב "בלטיאג" Belteag במחוז סאטו מארה, כיום ברומניה) ומכונה גם "באלק סאזברקי" לפי שם היישוב סאזברק Százberek (הנמצא בחבל וארמג' בהונגריה).
חייו.
באלק היה בנו של השליט סאס ומלך תקופה קצרה, בערך בין השנים 1358–1359.
הוא אינו מופיע ברצף שליטי מולדובה המוזכר בכרוניקות הסלאוויות-רומניות.
מלכותו הועמדה מהר באתגר על ידי טוען אחר לכתר מולדובה, הנסיך בוגדאן ממרמורש שמרד במלך הונגריה וחדר למולדובה, כנראה מיד עם מותו של השליט הקודם, סאס, וחבר לכוחות המקומיים שהתנגדו לחסות ממלכת הונגריה.
באלק נלחם באומץ בראש אנשיו נגד יריבו, בוגדאן, אבל הובס ונפצע קשה בקרב. כמה מבני משפחתו ופמלייתו נהרגו. בסופו של דבר הצליח לברוח להונגריה.
חזר למולדובה יחד צבאו של מלך הונגריה אבל לא הצליחו לנצח את בוגדאן ונסוגו.
לפי דיפלומה שהוצאה על ידי מלך הונגריה, לאיוש הגדול (1342-1382), ב-2 בפברואר 1365, באלק ואחיו (דראג, דרגומיר ושטפאן, יואן? ) קיבלו כגמול לנאמנותם למלך ולהתנהגותם המסורה במולדבה, את קוּהְיָה (או קוהיא) Cuhea ועוד כמה אחוזות בחבל מרמורש. אחוזת קוהיה וכפרים מסביבה היו בעבר בבעלות הוויווד בוגדאן, אבל הופקעו על ידי מלך הונגריה, אחרי שבעל המקום מרד והשתלט על מולדובה.
באלק מונה לרוזן של סטמאר ושל אוגוצ'ה Ugocsa (כיום אזור שרובו באוקראינה המערבית, וחלקו ברומניה), ויחד עם אחיו דראג, לקניאז ורוזן של מרמורש ול"אישפאן" (רוזן) של הסקלרים בטרנסילבניה (1387-1390)
צאצאיו של באלק בהונגריה נקראו משפחת "באלקפי" (בני באלק).
בשנת 1391 באלק ודראג השיגו מהפטריארך אנטוניוס (אנדוניוס) מקונסטנטינופול מעמד מוביל מיוחד, של "סטבריופיגיון" בשביל המנזר ששיקם אביהם סאס ביישוב פרי Peri במרמורש (כיום חרושבו - באוקראינה).
בית באלק או באלקפי.
לבאלק נולדו שלושה בנים:
נשא לאשה את יוסטינה
לאלכסנדרו - שאנדור נולדו גם כן שלושה בנים ובת:
ג'יי לו
יוון באירוויזיון
יוון נטלה חלק באירוויזיון כ-41 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1974, היא נעדרה מהתחרות 6 פעמים ב-1975, 1982, 1984, 1986, 1999 ו-2000 וניצחה פעם אחת ב-2005.
עם ניצחון אחד ושלוש פעמים בהן הגיעה למקום השלישי, יוון היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-2000 בין התחרויות בשנים 2000-2009, כאשר לפניה נמצאת רוסיה, עם ניצחון אחד, פעמיים בהן הגיעה למקום השני ופעמיים בהן הגיעה למקום השלישי.
היסטוריה.
יוון נטלה חלק בתחרות כ-40 פעמים: מתוכן פעם אחת יוון ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא נמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, אסטוניה, לטביה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ורוסיה, כשלפניהן נמצאות אירלנד שיאנית הניצחונות עם שבעה ניצחונות, שוודיה עם שישה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות, נורווגיה, דנמרק ואיטליה עם שלושה ניצחונות וגרמניה, אוסטריה, שווייץ, אוקראינה וספרד עם שני ניצחונות. יוון ניצחה בתחרות פעם אחת בתולדותיה ב-2005, שלושים ואחת שנים לאחר שהצטרפה לשורות התחרות, עם השיר "My Number One" של הלנה פפאריזו וקיבלה בגמר התחרות את מרב הנקודות כ-10 פעמים, ובכך השוותה עצמה לשיאה של להקת "קתרינה והגלים" עם השיר המנצח "Love Shine a Light". לאחר קיום התחרות, השיר היווני התמקם במקום הראשון בתחנות הרדיו ביוון, קפריסין ושוודיה ונכנס לרשימה כאחד מעשרת השירים המובילים ברומניה, הולנד, הונגריה, בלגיה ואף בטבלת הבילבורד האמריקאית "Dance Club Songs". ב-2005 כאשר נערכה בקופנהגן תחרות שיר היובל באירוויזיון במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות, השיר היווני "My Number One" הגיע למקום הרביעי בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון.
יוון היא בין המדינות היחידות שניצחו בתחרות, אך מעולם לא הגיעו למקום השני בגמר התחרות, יחד עם פורטוגל, סרביה, אוסטריה, אסטוניה, לטביה, פינלנד, יוגוסלביה ולוקסמבורג, אולם הגיעה שלוש פעמים בתולדותיה למקום השלישי ב-2001, 2004 ו-2008.
טרם ניצחונה של יוון בתחרות, המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה היה, כאמור, המקום השלישי אליו הגיעה פעמיים: בפעם הראשונה ב-2001 על ידי הצמד "אנטיק" עם השיר "I Would Die for You" ובשנית ב-2004 על ידי סאקיס רובאס עם השיר "Shake It". רובאס שוב שימש כנציגה של יוון ב-2009 עם השיר "This Is Our Night", עמו הגיע למקום השביעי עם 120 נקודות. לאחר ניצחונה בתחרות, יוון קטפה, בפעם השלישית בתולדותיה, את המקום השלישי ב-2008 עם השיר "Secret Combination" של קאלומירה. הישגה הגרוע ביותר של יוון בגמר התחרות הוא המקום ה-20 אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה בתחרות: לראשונה ב-1998 עם השיר "Μια κρυφή ευαισθησία" שבוצע על ידי ת'אלסה, כאשר השיר סיים עם 12 נקודות בלבד, כולן מקפריסין, ובפעם השנייה ב-2014 עם השיר "Rise Up" שבוצע על ידי פריקי פורצ'ון וריסקי קיד. עם זאת, יוון היא אחת המדינות היחידות שמעולם לא הגיעה למקום האחרון בתחרות ולא סיימה מעולם את גמר התחרות עם אפס נקודות.