בתחילת הקריירה הבינלאומית, בשנת 1928, חלק סטולץ מקום 11–13 בתחרות ברלין (המנצח: יפים בוגוליובוב. בשנת 1930 חלק מקום 2–3 עם בוגוליובוב בתחרות סטוקהולם (המנצח: יצחק קשדן). ב-1931 חלק מקום 4–7 בבלד (המנצח: אלכסנדר אלכין). באותה שנה חלק מקום 5–8 בהייסטינגס (ניצח: סאלו פלור).
בשנת 1932 ניצח סטולץ בתחרות סוימונדה. ב-1933 הגיע למקום השני, אחרי אהרון נימצוביץ' בתחרות קופנהגן. בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות סטוקהולם (ניצח: אריק לונדין). ב-1935 חלק מקום ראשון עם לינדברג בהרנוסאנד. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות ארברו (ניצח: אלכין), וחלק מקום 5–6 בבד נאוהיים (ניצח: בוגוליובוב).
בשנת 1936 חלק סטולץ מקום 2–3 עם אירו בוק אחרי ולדימיר פטרוב בתחרות הלסינקי. באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות נוספת בהלסינקי (ניצח: לונדין). בשנת 1937 חלק מקום 3–4 בסטוקהולם (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1938 ניצח באליפות שוודיה ובשנת 1939 סיים במקום החמישי באליפות שוודיה (ניצח: גדעון סטולברג).
במהלך מלחמת העולם השנייה, סטולץ שיחק בשוודיה ובגרמניה. בשנת 1940 חלק מקום 4–5 באליפות סטוקהולם (ניצח: נילס ברגקויסט). בשנת 1941 ניצח באליפות אירופה השנייה, לפני אריק לונדין ואלכסנדר אלכין. ביוני 1942 הגיע למקום השישי בתחרות זלצבורג (ניצח: אלכין). בספטמבר 1942 חלק מקום 9-10 במינכן (ניצח: אלכין). בשנת 1943 חלק מקום ראשון עם לונדהולם בסטוקהולם ובסוף 1943 מקום רביעי בסטוקהולם (ניצח: פולקה אקסטרם). בשנת 1944 הגיע למקום השלישי אחרי סטיג לונדהולם ופאול קרס באליפות שוודיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה סטולץ השתתף בתחרויות בינלאומיות מעטות. בשנת 1946 הגיע למקום השני, אחרי אלבריק אוקלי דה גולוויי בתחרות בוורויק. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות זאנדאם (ניצח: לאסלו סאבו), חלק מקום 8–9 בתחרות גרוניגן (ניצח: מיכאל בוטביניק) וחלק מקום 2–3 בפראג (ניצח: מיגל ניידורף).
בשנת 1947 חלק מקום ראשון עם אירו בוק בתחרות האזורית בהלסינקי. שנה לאחר מכן הגיע למקום ה-18 בתחרות הבינאזורית (ניצח: דוד ברונשטיין). ב-1948 ניצח תחרות בסטוקהולם, חלק מקום 4–5 בקרלסבד (ניצח: יאן פולטיס). בשנת 1950 חלק מקום 9–13 בתחרות בלד (ניצח: מיגל ניידורף). ב-1951 חלק מקום 8–9 בדורטמונד (ניצח: אלבריק אוקלי דה גולוויי). באותה שנה חלק מקום 3–4 בתחרות פראג (ניצח: לודק פאכמן). בשנת 1952 סיים במקום ה-16 בתחרות הבינאזורית בסטוקהולם (ניצח: אלכסנדר קוטוב). בשנת 1962 הגיע למקום ה-12 בתחרות בלגרד (ניצח: הרמן פילניק).
סטולץ זכה שלוש פעמי באליפות שוודיה: בשנים 1951, 1953 ו-1953. הוא קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1950 ותואר רב אמן בשנת 1954.
ברני פרנק
ברנט "ברני" פרנק (באנגלית: Barnett "Barney" Frank; נולד ב-31 במרץ 1940) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אזור הבחירה ה-4 של מסצ'וסטס, משנת 1981 ועד לפרישתו בינואר 2013.
פרנק הוא חבר במפלגה הדמוקרטית. בעקבות ניצחונם של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה ב-2006 ושליטתם בבית הנבחרים של ארצות הברית, מונה ליושב ראש ועדת בית הנבחרים לשירותים כספיים. הוא פעיל בתחום זכויות האזרח וקהילת הלהט"ב.
בשנת 1987 לאחר שיצא מהארון מיוזמתו, היה פרנק להומו הגלוי מרצון הראשון בבית הנבחרים של ארצות הברית. ביולי 2012 נישא לבן-זוגו מזה שנים רבות, ג'יימס רדי. בכך היה פרנק לאדם הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שנישא לאדם מאותו המין, בעודו מכהן בקונגרס. בבחירות הכלליות של 2012 לא העמיד את עצמו לבחירה מחדש ופרש מהפוליטיקה.
תחילת דרכו.
פרנק נולד למשפחה יהודית בביון, ניו ג'רזי. את לימודיו האקדמיים עשה בקולג' הרווארד, שם התגורר במעונות הסטודנטים בקירקלנד, ואחר כך בווינת'ורפ. שהוא סיים את לימודיו ב-1962. פרנק לימד בהרווארד בזמן שלמד לדוקטורט שלו, אך עזב ב-1968, לפני שהשלים את התואר, כדי להיות עוזרו הראשי של ראש העיר של בוסטון, קווין וואיט, משרה בה החזיק שלוש שנים. לאחר מכן כיהן במשך שנה אחת כמנהלו האדמיניסטרטיבי של חבר הקונגרס של ארצות הברית, מייקל ג'יי. הרינגטון.
ב-1972, פרנק נבחר לבית הנבחרים המדינתי של מסצ'וסטס, שם שירת שמונה שנים. במהלך אותו זמן, נרשם לבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו ב-1977.
במקביל לפעילותו הפוליטית, לימד פרנק באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון, בבית ספר ג'ון פ. קנדי לממשל, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת בוסטון. פרנק פרסם מספר מאמרים בנושאים פוליטיים וציבוריים. ב-1992 פורסם המאמר לדבר בכנות, שעסק בתפקיד אותו צריכה למלא המפלגה הדמוקרטית בשנות ה-90.
פוליטיקה ארצית.
ב-1979 הפך פרנק לחבר בקבוצת המשפטנים של מסצ'וסטס, לפני שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980. בראשונה הוא נבחר למלא את מושבו של הכומר רוברט דריאן, אשר עזב את הקונגרס בעקבות קריאתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני לכמרים לעזוב משרות פוליטיות. ב-1982, חלוקה מחדש של מחוזות הכריחה אותו לרוץ נגד הרפובליקנית מרגרט הקלר. כאנדרדוג, הוא מיקד את מערכת הבחירות בעובדת תמיכתה של הקלר בנשיא רונלד רייגן, וכך ניצח בהפרש של 20%. מאז המשיך להיבחר מחדש באופן עקבי ובקלות. פרנק הוא כרגע יושב ראש ועדת השירותים הכספיים.
פרנק הוא דמות בולטת באגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, ומדב בגלוי על נושאים רבים של זכויות אזרח, ובפרט על הנושא ההומוסקסואלי. ב-1987, דיבר בפעם הראשונה בפומבי על עובדת היותו הומוסקסואל. הוא אמר בראיון ב-1996:
הליך נזיפה.
בשנת 1990 הצביע בית הנבחרים (הארצי) בעד לבצע הליך נזיפה בפרנק, הליך משפטי של הקונגרס עם משמעות סמלית בלבד, בגלל שסטיב גובי, זונה ממין זכר שפרנק התיידד עמו לאחר שהשתמש בשירותיו, טען שהעניק שירותי זנות מדירתו של פרנק, כשהוא לא היה בבית. פרנק ניתק את קשריו עם גובי מוקדם יותר באותה שנה, ודיווח על המאורע לוועדת האתיקה של בית הנבחרים, אחרי שגילה את פעילותיו של גובי. אחרי חקירה מקיפה, לא מצאה ועדת האתיקה של בית הנבחרים כל ראיות שפרנק ידע, או שהיה מעורב בפעילות בלתי חוקית. באשר להאשמות היותר שערורייתיות של גובי, הדו"ח של ועדת האתיקה הסיק: "במספר מקרים בהם טענה שהועלתה בידי מר גובי (בין פומבית או במהלך תצהיר הוועדה שלו) נחקרה על נכונותה, הטענה נסתרה על ידי עדותו בשבועה של צד שלישי, או על ידי גובי עצמו".
עיתון הניו יורק טיימס דיווח ב-20 ביולי 1990, שוועדת האתיקה המליצה "שהנבחר ברני פרנק יקבל נזיפה רשמית מבית הנבחרים על יחסיו עם זונה ממין זכר". ניסיונות להרחיק או לפתוח בהליך גינוי, שהובלו על ידי החבר הרפובליקני בבית הנבחרים, לארי קרייג, נכשלו. בית הנבחרים העדיף להצביע ברוב של 18–408 בעד לנזוף בו. להרשעה לא הייתה כל השפעה באזור הבחירה של פרנק, אשר ניצח במערכה לבחירה מחדש ב-1990 עם 66% מהקולות, ובהפרשים גדולים עוד יותר מאז.
עקיצות ומחלוקות.
ב-1995, מי שהיה אז מנהיג הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים, דיק ארמיי, התייחס לפרנק בראיון תקשורתי כברני פאג ("ברני ההומו"). ארמיי התנצל ואמר ש"זו הייתה פליטת פה". פרנק לא קיבל את התירוץ, והגיב על כך: "פניתי למומחה משלי, אמא שלי, שדיווחה שב-59 שנות נישואין, אף אחד לא הציג אותה כאליס פאג" (אליס ההומאית).
ב-1998, ייסד את ארגון "הדמוקרטים של סטונוול הלאומית", ארגון דמוקרטי של הומואים, לסביות, בי סקסואלים וטראנסג'נדרים. ב-2004 ושוב ב-2006, סקר של אנשי צוות מגבעת הקפיטול שפורסם במגזין "וושניגטוניאן", העניק לפרנק את התארים "הפיקח ביותר", "המצחיק ביותר" ו"הרהוט ביותר" מבין חברי בית הנבחרים. נכון למאי 2007, פרנק הוא אחד מבין שני חברי הקונגרס היחידים שהם הומואים מוצהרים, לצד תמי בולדווין מוויסקונסין.
פרנק ידוע בשנינותו ובהומור העצמי הלגלגני שלו. כך התלונן שאינו מסוגל להשלים את קריאת דו"ח סטאר העוסק ביחסי ביל קלינטון עם מוניקה לווינסקי, כי "זה יותר מדי קריאה על מין הטרוסקסואלי"
פרנק גם מפורסם בהערותיו החריפות על רפובליקנים. בריאיון לרשת הטלוויזיה בכבלים "ניו אינגלנד קייבל ניוז" (NECN), ביוני 2007, פרנק אמר על מיט רומני: "רומני האמיתי הוא בבירור איש אמביציוזי יוצא מן הכלל, ללא כל עיקרון פוליטי תפיסתי בכלל. הוא האינטלקטואל חסר הכנות ביותר שיש בהיסטוריה של הפוליטיקה".
עמדות פוליטיות.
בקונגרס, פרנק הוא תומך נלהב של מריחואנה רפואית. הוא היה המחבר של חוק זכויות המדינה למריחואנה רפואית (H.R 2592), שהיה ניסיון לעצור את הממשל הפדרלי הארצי מלהתערב בחוקי מריחואנה רפואית ברמה המדינתית. פרנק הצביע באופן עקבי בעד תיקון הינצ'י למריחואנה רפואית, שהוצע בכל שנה על ידי דנה רורבכר (רפובליקני, קליפורניה) ומוריס הינצ'י (רפובליקני, ניו יורק), אשר תאסור על משרד המשפטים של ארצות הברית מלהעמיד לדין חולי הצורכים מריחואנה רפואית. נכון ל-25 במרץ 2008, הוא ממשיך במאמצים להעביר חוק פדרלי, אשר יהפוך את ההחזקה של מריחואנה בכמות מזערית, לחוקית. החוק נקרא חוק שימוש אישי במריחואנה בידי מבוגר אחראי.
פרנק היה גם ביקורתי כלפי היבטים של מערכת הבנק הפדרלי, הבנק המרכזי של ארצות הברית, ובכך היה שותף למספר חברי קונגרס רפובליקנים מהאופוזיציה. פרנק אומר שהוא וחבר הקונגרס רון פול "חברנו לראשונה בגלל ששנינו בלטנו בחוסר ההערצה למקדש של 'הפדרליים' עם הכומר הבכיר [אלן] גרינספן".