לאחר פרסום הדו"ח, הצטרף ורבה לפרטיזנים הצ'כוסלובקים ונלחם עד תום מלחמת העולם השנייה תחת פיקודו של מילן אוהר. הוא עוטר במדליית הגבורה הצ'כוסלובקית, באות ההתקוממות הסלובקית הלאומית ואות הלוחם הראוי לשבח. לאחר המלחמה הוא למד כימיה בפראג וסיים לימודי דוקטורט בשנת 1951.
ורבה ברח מצ'כוסלובקיה הקומוניסטית בשנת 1958, עלה לישראל ועבד כשנתיים במכון ויצמן ברחובות. לאחר מכן בחר לעבוד בלונדון, עבר לבוסטון, ולבסוף התמנה לפרופסור חבר לפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית שבונקובר, קנדה. ורבה פרסם את סיפור בריחתו מאושוויץ בספרו "איני יכול לסלוח" בשנת 1963. בספרו, ציין כי על אף שתוכן הדו"ח אותו כתב עם אלפרד וצלר בסוף אפריל 1944 היה בידי ההנהגה היהודית בסלובקיה, ובהונגריה (שישראל קסטנר עמד בראשה) כבר בראשית מאי 1944, לפני תחילת הגירושים המאסיביים מהונגריה, לא הופץ המידע בקרב המועמדים להשמדה. הוא סבר כי שבירת סוד מחנה אושוויץ הייתה מונעת השמדתם של יהודים רבים.
ורבה הרבה להעיד במשפטים נגד פושעים נאצים. הוא נפטר בוונקובר שבקנדה.
פרסום המקרה במדינת ישראל.
בשנת 1998, יזמה פרופ' רות לין מהפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה הענקת תואר דוקטור לשם כבוד לרודולף ורבה, וכן את פרסום ספר זיכרונותיו "ברחתי מאושוויץ" (בתרגומם של יהושע בן עמי ושלומית קדם).
במאמרה משנת 2004 ובספרה (שפורסם בשפה האנגלית באותה שנה), תיארה פרופ' לין את היעדר סיפור דו"ח ורבה-וצלר בספרי לימוד ההיסטוריה בישראל עד שנת 1998, אז פורסם ספרו של ורבה בשפה העברית.
לעומתה, טען פרופ' יהודה באואר כי קיום הדו"ח לא הוסתר. עם זאת, הוא הביע את הערכתו לוורבה ולפועלו, ובריאיון לעיתון "מקור ראשון" משנת 2006, אף צוטט באומרו כי "הסיפור צריך להיכתב בספרי הלימוד לבתי הספר. מדובר במעשה גבורה בלתי רגיל".
צ'ארלס בוקובסקי
הנרי צ'ארלס בוקובסקי (באנגלית: Henry Charles Bukowski;
16 באוגוסט 1920 - 9 במרץ 1994) היה משורר, סופר ופובליציסט אמריקאי.
בוקובסקי לא זכה להכרה רבה בארצות הברית, שבה חי, ונחשב בה למשורר וסופר מחתרתי עד שלב מאוחר בחייו. באירופה, לעומת זאת היה לאחד מהמשוררים האמריקאים הידועים ביותר. במדינות אירופיות רבות הפכו ספריו לרבי מכר (בגרמניה לבדה נמכרו כשני מיליון עותקים מספריו) ותורגמו לשפות רבות, ובהן עברית. לבוקובסקי הייתה השפעה רבה על משוררים רבים, ביניהם ריימונד קארבר.
תולדות חייו.
בוקובסקי נולד בשנת 1920 כהיינריך קארל בוקובסקי באנדרנאך שבגרמניה. אימו, קטרינה פט, ילידת גרמניה, פגשה את אביו, חייל אמריקאי ממוצא פולני, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה. בוקובסקי נהג לטעון כי הוא נולד מחוץ לנישואין, אך הרישומים באנדרנאך מראים שהוריו נישאו כחודש לפני הולדתו.
בשנת 1923, כאשר היה בן שלוש, עברה משפחתו לבולטימור שבארצות הברית, בעקבות המשבר הכלכלי בגרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה. לאחר שחסכו כסף, עברו לפרברי לוס אנג'לס, שם גרה משפחתו של אביו. בוקובסקי חי בה את רוב חייו. בילדותו, אביו היה לרוב מובטל והתעלל בו מילולית ופיזית. בוקובסקי סבל גם מאקנה חריף במיוחד - במהלך כל נעוריו פניו היו מכוסים בפצעים מוגלתיים ובבגרותו נותרו לו צלקות רבות. לאחר שסיים את בית-הספר התיכון בלוס אנג'לס, למד במשך שנתיים אמנות, ספרות ועיתונאות בקולג' של העיר לוס אנג'לס ולאחר שנשר מלימודיו הוא עבד בדואר.
בגיל 24, התפרסם לראשונה סיפור קצר שלו, וסיפור קצר נוסף פורסם שנתיים מאוחר יותר. בוקובסקי לא טיפח תקוות בנוגע לפרסום יצירותיו, והפסיק לכתוב למשך תקופה של כמעט עשר שנים לאחר שסיפוריו נדחו שוב ושוב. במהלך תקופה זו שהה בעיקר בלוס אנג'לס, ובחלק מהזמן הסתובב ברחבי ארצות הברית, כשהוא עובד בעבודות מזדמנות ולן באכסניות זולות. בשנות ה-50 המוקדמות, עבד כדוור, בשירות הדואר של ארצות הברית בלוס אנג'לס, אך עזב לאחר שנתיים וחצי. בשנת 1955 אושפז בבית חולים עם כיב מדמם, שכמעט גרם למותו. אחרי שעזב את בית החולים, החל לכתוב שירה. בשנת 1957 נישא למשוררת ברברה פריי, אך הם התגרשו ב-1959. פריי התעקשה כי הפרידה שלהם לא הייתה קשורה לכתיבתו, אף שלא פעם הטילה ספק ביכולתו כמשורר. בעקבות הגירושין, חזר בוקובסקי לשתות, והמשיך לכתוב שירים.
הוא חזר לדואר בלוס אנג'לס, שם עבד כפקיד במשך יותר מעשור. ב-1964 נולדה לו ולפרנסיס סמית' בת בשם מרינה לואיס בוקובסקי. סמית' ובוקובסקי חיו ביחד, אך מעולם לא נישאו. בוקובסקי חי תקופה קצרה בטוסון, שם התיידד עם בני הזוג ג'ון וג'יפסי לו ווב. בני הזוג פרסמו כתב עת ספרותי, בו הוא פרסם חלק מיצירותיו. בני הזוג אף הוציאו שני ספרים של בוקובסקי בהוצאת לוז'ון. ווב מימן את הוצאת הספרים באמצעות רווחי ההימורים שלו בלאס וגאס. בנקודה זו, החלה הידידות, אם ניתן לקרוא לזה כך, בינו לבין פרנץ דוסקי, שכן הוויכוחים ביניהם הגיעו לעיתים קרובות לידי אלימות פיזית. דוסקי היה חבר של בני הזוג ווב, וביקר לעיתים קרובות בביתם הקטן שברחוב אלם. בני הזוג ווב, דוסקי ובוקובסקי בילו בניו-אורלינס, לשם גם עברה ג'יפסי לו לאחר מות בעלה.
ב-1969, לאחר שקיבל מלגה בסך 100 דולר לחודש לכל החיים מג'ון מרטין, הבעלים של ההוצאה לאור 'אנקור שחור', התפטר בוקובסקי מהדואר והפך את הכתיבה לעיסוק העיקרי שלו. כפי שבוקובסקי כתב במכתב מאותה תקופה: "היו לי שתי אפשרויות - להמשיך לעבוד בדואר ולהשתגע ... או להיות כותב ולגווע ברעב. העדפתי לגווע". פחות מחודש לאחר שעזב את עבודתו בדואר, הוא סיים את הרומן הראשון שלו 'שירות הדואר'. מתוך הערכה למרטין, שהעניק תמיכה לכותב לא ידוע יחסית, הוציא בוקובסקי את רוב ספריו הבאים בהוצאת אנקור שחור.
ב-1976 הכיר את לינדה לי בייגל, בעלת מסעדה למזון בריאות. כעבור כשנתיים, עברו בני הזוג ממזרח הוליווד, שם גר בוקובסקי את רוב חייו, לאזור הנמל של סאן פדרו, בקצה הדרומי ביותר של לוס אנג'לס. בוקובסקי ובייגל נישאו ב-1985. ברומן 'הוליווד' התייחס בוקובסקי לבייגל דרך הדמות 'שרה' וברומן 'נשים' דמותה נשאה את שמה בחיים האמיתיים, לינדה. ב-1987 הופיע הסרט "עכבר ברים" ,בבימויו של ברבט שרדר (הפקה - מנחם גולן) כאשר מיקי רורק מגלם את בוקובסקי, לצידה של פיי דאנאוויי. הסרט לא זכה להערכה וכשל בקופות.
בוקובסקי מת מלוקמיה בסן פדרו שבקליפורניה ב-9 במרץ 1994 בגיל 73, זמן קצר לאחר שסיים את הרומן האחרון שלו 'ספרות זולה'. טקס הקבורה של בוקובסקי התנהל על ידי נזירים בודהיסטים, ועל מצבתו נכתב "אל תנסו". לפי לינדה לי בוקובסקי, המשמעות מאחורי הכתובת היא פשוט "אם אתם מבזבזים את כל חייכם בלנסות, אז כל מה שאתם עושים זה לנסות. אל תנסו. פשוט תעשו".
סגנון הכתיבה של צ'ארלס בוקובסקי.
סגנון הכתיבה של בוקובסקי והיחס שלו לשירה, כמעט ולא השתנו במשך שלושים וחמש שנות יצירתו. כבר בשני קובצי השירה הראשונים שלו ניתן למצוא רגישות לשפת היומיום, יכולת לתת משמעות לאירועים מייאשים או מעוררי חרדה בחייו ובחיי הזולת, מבלי לנטות לפאתוס או לסנטימנטליות, יכולת להעמיד זה לצד זה אירועים מחיי היומיום כדי לבנות סצנה או להעשיר את הנושא ונטייה לפואמות נרטיביות, אותה הוא ינצל בספריו המאוחרים.
הפואמות הנרטיביות היו גם אלו שבגינן זכה בוקובסקי לביקורת הרבה ביותר. אלה, התאפיינו בשפה פשוטה, גדושה במילים כמו 'איכשהו', 'מאוד' ו'למדי', ומשפטים פשוטים המחוברים בצורה כמעט מושלמת. זאת, בניגוד לשירה ה'מהודקת' שלה היו רגילים הקוראים.
ספריו שיצאו לאור בעברית.
ספריו של בוקובסקי שיצאו לאור בעברית:
בהוצאת 'הקיבוץ המאוחד':
בהוצאת 'כרמל':
בהוצאת 'אסטרולוג':
בהוצאת 'זמורה ביתן':
יעקב וייס
יעקב וייס (15 ביולי 1924 – 29 ביולי 1947) היה יהודי-הונגרי מעפיל מצ'כוסלובקיה (בחלק של סלובקיה) לוחם בתנועות בית"ר ואצ"ל. בתקופת השואה יזם תחבולות להצלת יהודים. במבצע הפריצה לכלא עכו, נשבה על ידי הבריטים, נשפט בבית דין צבאי והוצא להורג בתלייה. היה אחד משנים-עשר "הרוגי מלכות" (עולי הגרדום).
ילדות.
יעקב וייס, נולד ב-15 ביולי 1924, י"ג בתמוז תרפ"ד, בנובה זמקי שבצ'כוסלובקיה, בן ליוסף (בן דודו של העיתונאי אלכסנדר זאובר) והלנה. למד ארבע שנים בבית הספר העממי היהודי המקומי ובגיל עשר נשלח ללימודים בגימנסיה העברית במונקאץ' (אז בצ'כוסלובקיה). באותה שנה גם הצטרף לבית"ר, שם עוצבה מחשבתו הלאומית. עדות לכך נתנה אחותו בספרה כי "..בגיל 11 שיחקו לעיתים הוא וחבריו ב"מלחמה" נגד הערבים. הם אף בנו אונייה קטנה לה קראו בית"ר, וגילפו מעץ חיילים עבריים וערבים.".
פעילות ההצלה בשואה.
במחתרת תנועות הנוער.
ב-1924 מת אביו ואז חזר יעקב לעיר הולדתו שבינתיים הוחזרה לרשות ממלכת הונגריה. ב-1943 נסע לבודפשט במטרה לעלות משם לארץ ישראל. בבודפשט התחיל לעבוד בבית-חרושת למכניקה עדינה, והצטרף לפעילות המחתרת של תנועות הנוער הציוניות בהונגריה.
משהשתלטו הגרמנים על הונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) והחלו בריכוז היהודים בגטאות והגירוש למחנות ההשמדה, המשיך את חייו בתור נוצרי עם תעודות מזויפות על שם ג'רג' קושיץ. מטעם ארגון בית"ר סיפק ניירות מזויפים עם שמות נוצרים להרבה יהודים כדי להצילם ממות בטוח וכן נסע ברחבי המדינה, אסף ילדים יהודים והביאם לבודפשט, לבתים שנהנו מחסות "הצלב האדום הבינלאומי" והקונסול השוודי. בעלת-דירתו הנוצריה חשבה שהוא נוסע בעסקי הברחת מזון, ולחיזוק הרושם הזה היה מביא לה פעם בפעם מצרכים מהשוק השחור.