קיימת גם מסורת מצפון ספרד לפיה שרידיה של יוליאנה הובאו במאה ה-10 לסנטיאנה דל מאר על ידי נזירים שהקימו שם מנזר, מנזר שלימים הורחב לכנסייה הקולגיאלית של סנטיאנה.
פריץ שמנקל
פריץ פאול שמנקל (בגרמנית: Fritz Paul Schmenkel; נולד ב-14 בפברואר 1916 בסטטין, האימפריה הגרמנית – הוצא להורג ב-22 בפברואר 1944 במינסק, שבאוסטלנד) היה גרמני קומוניסט, חבר בתנועת ההתנגדות לנאציזם, שלחם עם הפרטיזנים הסובייטים בבלארוס במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה.
ביוגרפיה.
פריץ שמנקל נולד בשטטין (כיום שצ'צ'ין, פולין) בשנת 1916. אביו, פאול קראוס, היה פועל בניין בעל השקפות קומוניסטיות, שנרצח על ידי אנשי SA ב-1932. זה גרם לפריץ להצטרף לליגה הקומוניסטית הצעירה של גרמניה. הוא עבד בכמה עבודות לפני שגויס לוורמאכט בדצמבר 1938. שם, הוכשר להיות חייל בחיל הארטילריה. עם זאת, בשל חוסר המשמעת והתנגדותו לנאציזם נשלח לכלא מספר פעמים. לאחר שערק מהצבא שוב ושוב, הוא לבסוף נידון ל-18 חודשי מאסר על ידי בית משפט צבאי, אותם ריצה בכלא צבאי בטורגו. עם זאת, בחודש יולי 1941, לאחר תחילת מבצע ברברוסה, גרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות והוא התנדב להצטרף ללחימה הגרמנית בחזית המזרחית והוא שוחרר מהכלא. בנובמבר 1941 למרות זאת, הוא ערק מהצבא והסתתר ליד הכפר פודמושה, שבמחוז המשנה יארצב, במחוז סמולנסק. משם, הוא התקרב אל יחידת הפרטיזנים הסובייטים "מוות לפשיזם", הסביר את רצונו להצטרף לפרטיזנים. לאחר ההכרות הראשונית ואחרי חשדות וחקירות, הוא זכה סוף סוף באמון הפרטיזנים כשהרג חייל גרמני שניסה להצית את מטה הפרטיזנים. הוא הורשה להצטרף לפרטיזנים, שהעניקו לו את הכינויים "איוואן איוואנוביץ" ו"וניה".
עד מהרה שמנקל הוכיח את עצמו כבעל ערך עבור הפרטיזנים; לבוש מדים גרמניים כשהוא מתחזה לגנרל בוורמאכט, שמנקל הוביל גדודים של הצבא הגרמני אל מארבי הפרטיזנים. מה שעזר לפרטיזנים ללכוד בשבי יחידות שלצוות של חיילי הוורמאכט, כמו גם תחמושת ומזון. מהר מאוד הוא התקדם בדרגות בשורות הפרטיזנים. במרץ 1943, הוא הובא למוסקבה על ידי הצבא האדום, שם הוענק לו עיטור הדגל האדום וקיבל הכשרה צבאית. הוא מונה לסגן מפקד יחידת החבלה המודיעינית "שדה" והקצה לבצע משימות מיוחדות באזור הצפוני של העיר אורשה. בדצמבר 1943, עם זאת, שמנקל נפל למארב הגרמנים והוסגר לידי רשויות הכיבוש הנאצי. הוא הובא מינסק ונידון למוות על ידי בית משפט צבאי גרמני ב-15 בפברואר 1944 והוצא להורג על ידי כיתת יורים, שבוע מאוחר יותר.
מורשת.
לפריץ שמנקל הוענק לאחר מותו תואר גיבור ברית המועצות ועיטור לנין ב-1964.
רחוב בעיר נלידובו, שבמחוז קלינין (כיום מחוז טבר), נקרא על שם פריץ שמנקל בשנת 1965. ב-1976, רחוב קרלהורסט בברלין שונה ל-Ftirz-Schmenkel-Straße; עם זאת, שם הרחוב שונה אחר כך ל-Rheinsteinstraße ב-1992. רחובות על שמו עדיין קיימים בלייפציג ובטורגו. לוח הנצחה הושם על בית בכיכר הניצחון במינסק, שבו הוא נידון למוות על ידי הגרמנים ב-1944.
סרט עלילתי אודותיו בשם "אני רוצה לראות אותך (Ich will euch sehen"), הופק ב-1978.
חייו האישיים.
שמנקל היה נשוי לאירמה שיפר. ביחד, היו להם שלושה ילדים: בן האנס, ושתי בנות, אורסולה וכריסטה.
אנגון
אנגון צ'יפטה ססמי (באנגלית: Anggun Cipta Sasmi; נולדה ב-29 באפריל 1974) היא זמרת, כותבת שירים ומנחת טלוויזיה צרפתייה ילידת אינדונזיה.
היא נולדה בג'קרטה, והחלה להופיע כשהייתה בת 7. שנתיים לאחר מכן הקליטה אלבום שירי ילדים. אלבומה הרציני הראשון, בהשפעת הרוק, יצא בשנת 1986 והיא בת 12. שירה "Mimpi" משנת 1989 היה ללהיט ענק. לאחר צאתו הוציאה סינגלים נוספים ושלושה אלבומי אולפן, שמיצבו אותה כאחת מכוכבות הרוק הגדולות של שנות ה-90 באינדונזיה.
עזבה את אינדונזיה בשנת 1994 בניסיון לקדם את הקריירה הבינלאומית שלה. לאחר שנתיים של ניסיונות כושלים, פגשה את המפיק אריק בנזי וחתמה בסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. אלבומה הבינלאומי הראשון, שיצא בשנת 1997 ונקרא "Snow on the Sahara", מכר עותקים רבים ב-33 המדינות שבו פורסם. מאז הוציאה שישה אלבומי אולפן נוספים ופסקול לסרטה של סוסנה בייר "אהבות פתוחות" (2002). סינגלים רבים שלה נכנסו לראשי מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובאירופה. בשנת 2012 ייצגה את צרפת באירוויזיון 2012 בבאקו שבאזרבייג'ן עם השיר "Echo (You and I)".
מלבד קריירת הזמר, הופיעה גם ב-"X Factor אינדונזיה" בשנת 2013 ובשנת 2015 ו-2017 שפטה ב-"Asia's Got Talent".
קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו
קלוד-פיליבר ברתלו, הרוזן מרמבוטו (בצרפתית: Claude-Philibert Barthelot, comte de Rambuteau ; 9 בנובמבר 1781 - 11 באפריל 1869) היה מושל מחוז הסן (כלומר, מעשית, האחראי על העיר פריז מטעם השלטון) בשנים 1833–1848 (תקופת "המונרכיה של יולי"). פעולותיו למודרניזציה של העיר הניחו את היסודות לתוכנית אוסמן להתחדשות פריז שהוציא לפועל ממשיכו בתפקיד, ז'ורז'-אז'ן אוסמן.
תולדות חייו.
נולד במקון שבבורגון למשפחת אצולה ותיקה. ב-1809 התמנה למשרה בחצר נפוליאון בונפרטה וחבר מועצת המדינה של צרפת ושנה לאחר מכן הוכתר כרוזן במסגרת אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. הוא נשלח למספר שליחויות דיפלומטיות וב-1813 מונה למושל מחוז סימפלון (שטח שנכבש על ידי נפוליאון בדרום שווייץ, חופף לקנטון ואלה), לאחר מכן כיהן כמושל עמק הלואר ומושל טארן וגארון, תפקיד במסגרתו סייע לשיבת נפוליאון לפריז במאה הימים. בעקבות תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו, הרסטורציה השנייה ועליית לואי השמונה עשר לשלטון פרש רמבוטו מכל משרותיו הרשמיות והעביר את זמנו בטירתו שבבורגונדי במשך 12 שנים.
בשנת 1827 נבחר כציר לאספה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי) מטעם האופוזיציה הליברלית לשארל העשירי, מלך צרפת. בשנת 1830 נבחר שנית והיה פעיל בעת מהפכת יולי 1830 להעלאתו לשלטון של לואי פיליפ. בשנת 1833 מינה אותו לואי-פיליפ למושל מחוז הסן וב-1835 מינה אותו לסנאטור.
בתפקיד מושל מחוז הסן.
עם מינויו הצהיר שבכנוונתו לדאוג לפריזאים ל"מים, אוויר וצל" ("donner aux Parisiens de l'eau, de l'air et de l'ombre"). זאת עקב התובנה שבעיות התעבורה וההיגיינה במחוזות הישנים והמאוכלסים יתר על המידה הופכות למטרד עיקרי; בהתאם לתאוריות שרווחו באותה תקופה, שעל פיהן מקור מחלות כגון כולרה והמגפה השחורה טמון באוויר רע ובזיהום (מיאזמה), היה חשוב "לאפשר לאוויר ולאנשים לנוע". מסקנה זו הוסקה בעקבות מגפת כולרה שפשטה בעיר בשנת 1832 וקיפחה את חייהם של 20,000 מבין 650,000 תושבי העיר, ובעקבות הופעת דיסציפלינת "בריאות הציבור" באותה התקופה. לפיכך, פעולתו הראשונה של רמבוטו הייתה פילוס שדרת-אורך ברוחב 13 מטרים ובאורך של כקילומטר במרכז פריז (לאורך הרובע השלישי והרובע הרביעי), שנקראה על שמו ב-1839 ונקראת עד היום, Rue Rambuteau. זאת על מנת להפריד בין שוק לה אל המזוהם לבין השכונות הסמוכות ולהזרים אליהן אוויר נקי. בתחילת כהונתו של רמבוטו היו לו סמכויות מוגבלות, בשל חוקי מנע שהגבילו את הפקעת הרכוש. חוק חדש נחקק ב-3 במאי 1841, במטרה לפתור בעיה זו ולאפשר פינוי גורמים פרטיים לצורכי הציבור.
בהמשך היה ממונה על מיזמים שהסתייעו בחוק שתיקצב פרויקטים לתועלת הציבור כדי להפחית את אחוז האבטלה בעיר. בהם הקמת כנסיית מדלן, הצבת אובליסק לוקסור בכיכר הקונקורד, שיפוץ בית עיריית פריז, הסדרת הרציפים לאורך נהר הסן והצבת חמישה גשרים חדשים לרוחבו, שיקום הכנסיות העירוניות (בפרט שיפוץ כנסיית סנט שאפל), השלמת שער הניצחון בפריז ותחילת סלילת שדרות שאנז אליזה, מתוך אותו הגיון של יצירת רשת שדרות רחבות במקום מבוך הסימטאות שאפיין את פריז עד אז. בכך הקדים רמבוטו את תוכנית אוסמן להתחדשות פריז והניח את יסודותיה. כן הרחיב במידה ניכרת את מערכת בתי החולים בעיר והרחיב את שכונות המגורים טמפל, Saint-Martin, מונמארטר ו-Saint-Lazare.
מבחינת תשתיות דאג רמבוטו להתקנת מערכת מזרקות למי שתייה ברחובות העיר, פיתוח תאורת גז ברחובות ונטיעת עצים רבים לאורך השדרות. אחד הפרויקטים החשובים ביותר של רמבוטו היה התקנת השלבים הראשונים של הביוב של פריז, מערכת שתשופר תחת אוסמן. שמו גם נקשר בהתקנת משתנות ציבוריות ברחבי העיר (בצרפתית: "Pissoir" ונקראו בעבר גם "rambuteaux", על שמו).
רמבוטו פוטר לאחר מהפכת פברואר 1848 ושב לאחוזתו, שם עסק בעיקר ביערנות.
הרוזנת היחפה
הרוזנת היחפה (באנגלית: The Barefoot Contessa) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1954 בבימוי של ג'וזף ל. מנקייביץ' עם אווה גרדנר, המפרי בוגרט ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים.
אדמונד או'באיין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ג'וזף ל. מנקייביץ' היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט הופק באולפני צ'ינצ'יטה ברומא. העלילה מסופרת בקולו של בוגרט בצורת פלשבק.
תקציר העלילה.
הארי דווס (המפרי בוגרט) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי העובד למען טייקון בשם קירק אדוארדס (וורן סטיבנס). אדוארדס מגיע למועדון לילה במדריד ביחד עם הארי ואיש יחסי הציבור שלו, אוסקר מלדון (אדמונד או'בראיין). אדוארדס מבקש להחתים לסרט שהוא עומד להפיק, רקדנית במועדן בשם מריה ורגאס (אווה גרדנר).
הארי מצליח לשכנע את מריה לחתום על חוזה לאחר שמלדון נכשל בכך. היא מספרת לו על ילדותה הקשה במלחמת האזרחים הספרדית בה נהגה ללכת יחפה בין ההריסות.
למרות התנגדות אמה, היא טסה להוליווד, מופיעה בהצלחה בכמה סרטים והופכת לכוכבת קולנוע מפורסמת ומבוקשת.