Loops and Reels הוא אלבום משנת 1983 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
זהו אלבום נסיוני, אפילו בקני המידה של האמיל. רובו עשוי סימפולים ולולאות (Loops). ישנם מבקרים שטוענים שחלקים ניכרים מהאלבום כלל אינם מוזיקה. בנוסף, האלבום הוקלט בתנאים פרימיטיביים למדי, ולא בתנאי אולפן של ממש. כל אלה תורמים לכך שמדובר באלבום קשה למדי להאזנה.
חלק מהאלבום מהווה תמונת הבזק מתהליך העבודה של האמיל, וככזה הוא בעל ערך רב. שניים מה"שירים" הם אלתורים ממושכים, כשפה ושם מתגבשים נושאים שהאמיל השתמש בהם שנים לאחר מכן - למשל הנושא ל"Dreaming" מתוך האופרה The Fall of the House of Usher.
רשימת שירים.
ונתספילס (כדורגל)
Fireships
Fireships הוא אלבום משנת 1992 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. Fireships נחשב לאחד השקטים ביותר בין אלבומיו.
חרזי
חרזי או חראזי, הוא שם משפחה של יהדות-תימן, שמקורו ב"הרי חראז".
יסעור בולוור
יסעור בולוור (שם מדעי: Bulweria) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, ונקרא על שם החוקר האנגלי ג'יימס בולוור.
הסוג כלל שלושה מינים:
ברוך בער לייבוביץ
קינן (פירושונים)
שלגי
שַלגִּי (Schalgi), שעד שנות ה-80 נקראה רַמדוֹר, היא הוצאת ספרים ישראלית מיסודו ובבעלותו של אוּרי שַלגי
מנהל כיום ניר שלגי בנו הצעיר של אורי שלגי, שבמשך עשרות שנים התמחתה בספרות קלה וכיום מזוהה בעיקר עם פרסומי תשבצים.
לדברי חוקר התרבות אלי אשד זוהי אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות הוותיקות ביותר הקיימות עד היום (2008).
היסטוריה.
ההוצאה נוסדה בתל אביב בשנת 1964 והתמקדה בהוצאת ספרי בלשים, מתח, מסתורין ורומן רומנטי בכריכה רכה, בסוגה המכונה "ספרות זולה" בעלויות הפקה נמוכות. בתחילה כתב שלגי בעצמו ספרי בלשים, מתח ופשע שתורגמו כביכול מאנגלית (בהשראת חוברות "ספרות זולה" שהכיר) תחת שמות עט שונים ובמרכזם דמותו של ביל קארטר. רבים מהספרים הכילו אלמנטים אירוטיים ונקראו במחתרת על ידי בני נוער. לאחר מכן החל שלגי להעסיק כותבים צעירים בשכר זעום ותחת שמות עט שונים (בהם פנחס דנציגר, עמוס אריכא, אריה קרישק וגלעד מורג) וכך יצר את סדרת ספרי "פטריק קים", שהיו פופולריים ביותר ובמקביל הוקעו על ידי הממסד כבלתי-מוסריים. בנוסף יצרו שלגי ומורג סדרת ספרים שגיבורם מצ'יסטה (דמות ידועה מהקולנוע של אותה תקופה), אך לא היו מתורגמים אלא יצירה ישראלית מקורית.
משהתבססה ההוצאה החלה לרכוש זכויות תרגום והחלו לצאת בה גם ספרים מתורגמים מאנגלית משל כותבים ידועים יותר כספריו של דיימון ראניון, דיקנס ("בין שתי ערים"), רוברט לואיס סטיבנסון, ואיניד בלייטון. ההוצאה החלה להוציא גם את ספרי הרומן הרומנטי של מילס אנד בון ודניאל סטיל, מדובר ככל הנראה במאות רבות של כותרים שיצאו החל מסוף שנות ה-60.
לאחר מלחמת ששת הימים הוציא שלגי סדרת ספרים בענייני צבא וביטחון ובהם ספריהם של אורי מילשטיין, איתן הבר ושלמה נקדימון.
אחת מסדרות הספרים הארוכות ביותר שיצאו בהוצאת רמדור (ואחר כך שלגי) והמזוהות ביותר עמה היא סדרת ספרי "חסמבה" של יגאל מוסינזון (החל מספר מספר 18; ראו גם ביבליוגרפיה של יגאל מוסינזון).
במהלך השנים שיתפה ההוצאה פעולה עם הוצאת מ. מזרחי, כאשר מאיר מזרחי, בעלי הוצאת מ. מזרחי, העביר לשלגי זכויות תרגום לספרים שלא היה מעוניין לתרגם בשל תכנים מיניים מדי, רמזים להטפה נוצרית וכדומה.
ההוצאה הוציאה ספרים גם תחת השמות "יעד", "נירם" ו"פנתר".
בדצמבר 2012 התווספה להוצאה גם מחלקת קומיקס הפועלת כגוף עצמאי ונקראת "שלגי קומיקס". מחלקה זו מוציאה לאור חוברות קומיקס בתדירות חודשית וכוללת מספר סדרות שונות, לדוגמה: אבירי הנמר, שומרי השכונה, שליטי הדינוזאורים ומופרעים עם קבלות. החוברות מופצות ברחבי הארץ ברשתות שיווק ובחנויות ספרים.
קישורים חיצוניים.
, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 13 באוגוסט 2007
בורשטיין
בורשטיין הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. זוהי היא הגרסה הפולנית (Bursztyn) או האוקראינית (Бурштин) לשם המשפחה "ברנשטיין", שפירושו ענבר.
אורי צייג
אורי צייג (נולד ב-1965) הוא סופר ואמן וידאו ארט ישראלי.
ביוגרפיה.
צייג נולד בקריית גת. בין השנים 1987-1990 למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. יצירתו של צייג עוסקת ביחס שבין הדימוי החזותי לבין אופן בניית משמעות חברתית ופוליטית. רוב יצירותיו עשויות בטכניקות אמנות דיגיטליות כגון וידאו ארט, מיצבים וכדומה.
בשנת 1995 השתתף בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת התערוכה הציג צייג מתקנים לגלויות ובהם דימויים שונים כגון "יער", "כדור" או "כתיבה מופשטת".
עבודתו "הכיכר העולמית/הסרט" (1996), שהוצגה במסגרת "ארטפוקוס" הראשון במוזיאון ישראל, הציגה תיעוד של משחק כדורגל שהתקיים בעיר לוד ובו השתמשו השחקנים בשני כדורים במקביל. הסטה זו של חוקי המשחק יצרה אופן התנהלות שונה מן השחקנים והצביעה על אופן הייצוג על ידי יצירת נראטיבים מקבילים. עבודה דומה, "Infinite" ("אינסוף"; 1998), התרחשה במעין זירה בה "שיחקו" רקדנים בכדורים בהתאם לחוקים שקבע עבורם צייג.
בשנת 2005 יצר צייג עבודה לתצוגת קבע במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם. העבודה, שמוצגת בחלל בסופו של מסלול הביקור במוזיאון, מציגה ציטוטים מכתבי יד, שירים ספרים וחומרים אחרים שנכתבו בזמן השואה וכתגובה לאחריה. טקסטים אלו "מגיחים" מתוך משטח של אותיות ומספרים. בפינה נוספת של החלל מוקרנים במפגש בין שני קירות תצלומים של ספרים וכתבי יד.
בשנת 2008 מונה צייג לראש המחלקה לעיצוב טקסטיל של בית הספר הגבוה ללימודי עיצוב ברמת גן, שנקר.
This הוא אלבום משנת 1998 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
קרוב למחצית מהרצועות הן קטעי קישור, לרוב נושא מאחד מהשירים. האמיל טען שרק כך יכולים הם לקבל את הכבוד המגיע להם.
האלבום ברובו שקט. ב-"Since the Kids" שר האמיל על הקושי שבהורות, ומשווה את החוויה לאקורד שבור (בלוויית אקורד תואם על פסנתר): כל התוכניות ננטשו, היו הכוונות מה שהיו:
האמיל מסכם שבמבט לאחור, מול כל התוכניות שכשלו והקשיים, הילדים הם אלו שמאחים, בעצם קיומם, את האקורד השבור.
Always Is Next הוא שיר יוצא דופן באלבום, הן מבחינת הצליל והן מבחינת התוכן. האמיל סיפר ששלד השיר - נושא רפטטיבי ואגרסיבי על בס ותופים אלקטרוניים - הוקלט תחילה, והתמליל צמח להתאים לשלד התוקפני: סיפור על זוג המתעלס בתשוקה במושב המכונית, לא מודע למתרחש סביבו, החלונות מכוסים באדים והזוג לא חש בקנאי החמוש ברובה מחוץ למכונית.
שיר הסיום - The Light Continent - הוקלט ללא ליווי מוזיקלי, ואת הליווי הפקיד האמיל בידי סטיוארט גורד ודייוויד ג'קסון מבלי שסיפק להם את השיר למעט ההנחיה "זה באורך של 14 דקות וזה ארקטי".
ווין ברידג'
חוזה ברית הידידות בין ממשלת מונגוליה לטיבט
חוזה ברית הידידות בין ממשלת מונגוליה לטיבט הוא חוזה בין שתי המדינות, אשר נחתם בתאריך 2 בפברואר 1913, באורגה (כיום אולן בטור), ואשר מכיר בקיומן העצמאי של שתיהן, ומדגיש את נכונותן של השתיים לנהל קשרי ידידות ביניהן. נכון להיום, קיימים ספקות לגבי סמכותם של החותמים בשם טיבט לנהל משא ומתן ולחתום על חוזה מסוג זה, ומשום כך קיים ספק האם מסמך זה מהווה חוזה חוקי.
רקע, חתימת החוזה ותקפותו.
לאחר נפילת שושלת צ'ינג ב-1912, הכריזו טיבט ומונגוליה רשמית על עצמאותן מסין, כשבראש כל מדינה עמד איש דת לאמאיסטי. שתי המדינות נכשלו בניסיון לקבל הכרה רשמית מהרפובליקה הסינית בעצמאותן. בחוזה הכריזו מונגוליה וטיבט על הכרה הדדית בעצמאות כל אחת מהן ועל ברית אמונים. נציגי מונגוליה שחתמו על החוזה היו שר החוץ, דא לאמה ראוודן (Da Lama Ravdan), והגנרל מאנלאיבאטר דאמדינסורן (Manlaibaatar Damdinsüren). נציגי טיבט שחתמו על המסמך היו אגוון דוריג'ב (Агва́н Лобса́н Доржи́ев), בן לעם הבוריאטי ואזרח האימפריה הרוסית, צ'יג'אמץ (Chijamts), וגנדון-גסלן (Gendun-Galsan), אזרח טיבטי. קיים ספק רב אם לחוזה יש תוקף חוקי. הדלאי לאמה ה-13 הכחיש כי אישר לדוריג'ב לשאת ולתת על ברית עם מונגוליה. חשוב מכך, הן כהן הדת הבכיר והן ממשלת טיבט לא אשררו את החוזה. ממשלת רוסיה טענה כי כנתין רוסי, לא היה זה אפשרי שדוריג'ב יפעל בשליחות דיפלומטית מטעם הדלאי לאמה.
הטקסט המונגולי של החוזה פורסם על ידי האקדמיה המונגולית למדעים ב-1982.
בכל מקרה, רוב המעצמות האחרות התמידו במדיניותן שלא להכיר בעצמאותן של מונגוליה ושל טיבט, והמשיכו להכיר באופן רשמי בכפיפות של אזורים אלו לרפובליקה הסינית. האינטרסים של מעצמות המערב (בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) באזורים אלו הובטחו על ידי הסכמים עם שושלת צ'ינג שהרפובליקה הסינית הבטיחה להמשיך ולקיים. לו היו מעצמות המערב מכירות בעצמאות מונגוליה או טיבט הן היו גורמות למעשה להפרת ההסכמים. בנוסף, היה חשש בין מעצמות המערב (שוב, בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) שהכרה בעצמאות מונגוליה או בעצמאות טיבט תספח אזורים אלו לתחום ההשפעה של המעצמה היריבה, מצב שמבחינת המעצמות היה עלול להיות גרוע יותר מאשר המצב שבו אזורים אלו הם בשליטה לכאורה של סין החלשה.
תוצאות.