בישומון החדש ניתן לנווט בין כתבות לפי נושאים וגם בחיפוש ידני במקלדת שעל המסך. בין הנושאים ניתן למצוא גם נושאים שמופיעים גם מחוץ לנושאי "החדשות", כמו NEXTER של "Mako" ומדור "ערוץ הספורט" שמופיע באותו אתר. בפברואר 2020 הישומון שינה שמו ל-"N12", כחלק מהשקת האתר החדש של "חדשות 12".
תוכני הרדיו.
עד למיזוג רשת וערוץ עשר שודרה בגלי צה"ל מדי יום חצי השעה הראשונה של המהדורה המרכזית ובאירועים מיוחדים, כולה. בעבר סיפקה החברה מבזקי חדשות רדיופוניות בכל שעה עגולה עבור "רדיו 99". החל מאוגוסט 2020, הוחלט על שיתוף פעולה מחודש ושידור המהדורה בשמונה תחנות רדיו אזוריות, והן: "רדיו 103FM", "אקו 99FM", "רדיו צפון 104.5FM", "התחנה" (101.5FM), "רדיוס 100FM", "רדיו לב המדינה", "רדיו קול רגע" ו"רדיו קול הים האדום".
האולפנים.
אולפני הבירה ירושלים.
האולפן הסגור (4 בנובמבר 1993 – 14 ביוני 1997).
ב-4 בנובמבר 1993 נחשף האולפן הראשון של חדשות "ערוץ 2". האולפן היה סגור וריק (מכאן כינויו), והשדרים הגישו כאשר מאחוריהם פסים כחולים או מפת עולם בצבע כחול. באותה תקופה, צבע הדגל של חברת החדשות היה כחול.
האולפן החדיש (15 ביוני 1997 – 3 ביוני 2000).
האולפן החדיש נחשף בשנת 1997. האולפן היה בצבע כחול, ובמרכזו שולחן צפוף, שלעיתים גרם לצפיפות בין אילון וחיימוביץ' בפרט. האולפן נחשב להישג באותה תקופה מבחינת החברה, שכן מבנהו היה מרווח מאוד. עם חנוכת האולפן נחשף הלוגו החדש "החדשות 2".
אולפן המילניום (31 בדצמבר 1999 – 2 בינואר 2000).
ב-31 בדצמבר 1999 נחשף אולפן המילניום, שנועד לשמש רק בערב הכניסה לשנת 2000. קירות האולפן היו מסך כחול, אשר עליו הוקרן אולפן וירטואלי. האולפן היה צפוף אבל מרשים, שכן נוצרה הרגשה שהמסכים מעבירים את האנימציות לידיהם של חיימוביץ' ואיילון. האולפן נבנה בהשקעה של יותר ממיליון שקל חדש. האולפן פורק ב-2 בינואר.
קריית התקשורת נווה אילן.
האולפן השלישי (4 ביוני 2000 – 10 באוקטובר 2007).
האולפן השלישי של חברת החדשות נחשף ב-4 ביוני 2000 ופורק ב-10 באוקטובר 2007. לאורך השנים עבר כמה שינויים במראהו (כמו הגדלת השולחן, הוספת מסכים ועוד).
האולפן הדינמי (11 בנובמבר 2007 – 25 בספטמבר 2017).
לאחר כחודש שבו מערכת החדשות הוחלפה במסך ענק עם רזולוציה נמוכה, ב-11 בנובמבר נחשף האולפן החדיש של החדשות. באולפן ישנה תאורה דינמית, מסך ענק מ-12 מסכי פלזמה 36 אינץ', כ-25 טלוויזיות רקע, ושולחן ענק הניתן להזזה. באולפן ישנם 2 חלקים: האחורי והקדמי. כמו כן, באותה שנה נחשף הלוגו החדש של "החדשות 2", שהיה, לראשונה בתולדות החברה, עם אותיות מעוגלות. האולפן נבנה בהשקעה של 2 מיליון ש"ח. בשנת 2013 בצד השמאלי הוצב מסך רחב יותר שמורכב משלוש פלזמות במקום אחת. עד אז, רק במשדרים מיוחדים חיברו את מסכי הפלזמות. ב-25 בספטמבר 2017 פורק האולפן וצפויה מתיחת פנים לתפאורה.
האולפן הזמני (26 בספטמבר 2017 – 31 באוקטובר 2017).
לאור פירוק האולפן הדינמי, נאלצו בחברה להרכיב את אותה התפאורה באולפן אחר באותו מתחם. בין האולפן הקודם לבין הדסק חצץ חלון זכוכית, אך באולפן הזמני בוצעה הקרנה גרפית על מסכי טלוויזיה המדמה את פעילות הדסק.
האולפן החדש (1 בנובמבר 2017 – הווה).
צבעי האולפן החדש דומים לצבעים של האולפן הקודם, אך ללבן והאדום נוסף צבע כחול שמהווה את הרקע ללוגו. האולפן החדש מחליף את העיצוב העגול של האולפן עצמו עם עיצוב מלבני, כמו גם האריזה הגרפית שזנחה את עיצוב המעוגל לטובת מלבני. האולפן החדש גדול יותר ו"ארוך", המסך הענק הוגדל ונהיה שטוח ונייד. כלומר, ניתן להורידו מטה כך שיסתיר את דסק החדשות מאחוריו, או להרימו מעלה וכך דסק החדשות גלוי לעין. עיצוב השולחן דומה, וכך גם מקומו באולפן, אך כעת מתווספים אליו "ריבועים" עם מסכים אינטראקטיביים המהווים פאנלים לאורחים. בנוסף, קיימת גם מערכת למציאות רבודה בה נעשה שימוש כבר במהדורה הראשונה באולפן החדש בעת הצגה סקר מנדטים. המסך הגדול הוא גם מסך מגע, כמו ברשת "CNN". מנגינת "החדשות" היא ביצוע מחודש לפתיח של 2007, בעל טון גבוה יותר ושינויים קלים.
אולפני הבירה תל אביב.
חברת החדשות החזיקה גם במערכת ואולפן שהיו הממוקמים בבית JCS, בשדרות ההשכלה בתל אביב. לאורך השנים חזות האולפן השתנתה. עד לשנת 2007, האולפן היה אפל יחסית, וכלל רולר ומספר שעונים עם מסכי טלוויזיה מאחורי הזכוכית באולפן בו ישבו המרואיינים או הכתבים, כשברולר הופיעו קוביות המציגות את הלוגו של "ערוץ 2". עם חניכת המראה המחודש ב-2007, השתנה מראה האולפן באופן משמעותי והואר יותר, והקירות נצבעו באדום. כמו כן נוספו מסכי פלזמות בזכוכית מאחורי המגישים (בחדר המערכת) עם לוגו התוכנית המשודרת. בשנת 2018, מספר חודשים לאחר חידוש האולפן בנווה אילן לרגל הפיצול, חודש המראה של האולפן בתל אביב כך שהוא דומה במידה רבה לאולפן הראשי, מסכי הפלזמה האופקיים הפכו לאנכיים, נוסף רקע של עיר ותחבורה (כמו באולפן בנווה אילן) והצבעים האדומים הוחלפו בצבע לבן. בכל השנים מבנה האולפן היה אחיד: מקדימה האולפן עצמו בו יושבים המרואיינים, מאחוריהם חלון זכוכית גדול ומאחורי חלון הזכוכית – חברי המערכת.
בעלי תפקידים בחברה.
כתבים ופרשנים.
מי ששמו מופיע ראשון הוא ראש הדסק או עורך התחום
סוללה
סבסטיאן קבוט
סבסטיאן קבוט (באיטלקית: Sebastian Cabot; בערך 1484–1557) היה מגלה ארצות וספן איטלקי.
חייו.
קבוט נולד בוונציה כ"סבסטיאנו קבוטו" לג'ובאני קבוטו, שהיה אף הוא ספן מפורסם ומגלה ארצות, שנודע באנגליה כג'ון קבוט. קבוט סיפר לאנגלי ריצ'רד אדן כי נולד בבריסטול ונלקח אל ונציה כשהיה בן ארבע, אך לאחרים סיפר כי הוא יליד ונציה.
ג'ון קבוט הפליג בשירותה של אנגליה במאי 1498 למסע גילוי ארצות כשהוא יוצא מבריסטול אל עבר חופי ניופאונדלנד. כפי הנראה נלווה סבסטיאן לאביו במסע זה. ישנה מחלוקת היכן בדיוק נחת קבוט, אך מניחים כי המדובר בנובה סקוטיה. קבוט ואנשיו סברו כי המדובר בסין.
ב-1512 היה קבוט כנראה בשירותו של המלך האנגלי הנרי השמיני כשרטט מפות בגריניץ'. בשנה זו הגיע לספרד שם הוכתר בתואר "קפיטן" על ידי פרננדו השני, מלך אראגון. לאחר מותו של פרדיננד שב לאנגליה, בשנת 1517 אך לא הצליח לקבל תמיכה ליציאה למסע גילויים חדש. בשנים שלאחר מכן ניסה לקבל תמיכה מגורמים שונים בספרד, אנגליה וונציה ליציאה למסע לגילוי המעבר הצפון-מערבי האגדי המוביל מאירופה לסין.
לבסוף קיבל מספרד את התואר "קפיטן גנרל" וב-4 במרץ 1525 הופקד בידו צי ליציאה למסע שמטרתו למצוא את תרשיש, אופיר וקתאי (שמה של סין בידי האירופים בתקופה ההיא). המשלחת כללה שלוש ספינות ובהן 150 איש ויצאה מקדיס ב-5 באפריל 1526. המשלחת הגיעה עד לשפך ריו דה לה פלטה וקבוט היה זה שנתן לה את השם המודרני. קבוט ירד אל החוף והשאיר מאחוריו חלק מן המשלחת, עמו היה מצוי בסכסוך. הוא חקר את אזור הנהר פרנה עד למקום בו הוא מתאחד עם הנהר פרגוואי, ובנה במקום שתי מצודות. באוגוסט 1530 שב לספרד, שם הועמד לדין על יחסו למלוויו ועל חוסר הצלחתו. הוא גורש ב-1 בפברואר 1532 לעיר אוראן במרוקו. לאחר שנה קיבל חנינה וחזר לסביליה. הוא המשיך לשמש בתפקיד בצי הספרדי עד שנת 1547, כאשר עבר לשירותה של אנגליה (מבלי לאבד את תוארו או את קצבתו מן המלך הספרדי), שם נשא בתואר "נווט גדול".
בשנת 1553 ניסה קארל החמישי מספרד לקבלו בחזרה לשורותיו. קבוט החל בינתיים במגעים עם ונציה, ולמעשה שימש בשלב זה בשירותן של שלוש המדינות. כפי הנראה נפטר בשנת 1557.
התיאור שכתב קבוט בעצמו על מסעיו אבד. כל שנותר מעבודתו היא מפה של העולם ששרטט בשנת 1544, אשר נמצאה בבוואריה, ומוצגת כיום בספרייה הלאומית בפריז. מפה זו חשובה מאוד, שכן היא שופכת אור על מסעותיו המוקדמים של אביו.
אופיו של קבוט היה חסר מנוחה. הוא העסיק עצמו בפרויקטים רבים, ועמד בקשר עם כל מדינה שיכלה לסייע לו בהגשמת תוכניותיו. אנגליה היא כנראה המדינה לה תרם יותר מכל, שכן בשהותו שם עודד רבים אחרים לצאת למסעות חקר וכיבוש. הוא ואביו נחשבים למניחי היסוד לעליונות הבריטית בימים.
ניצוח
ניצוח הוא מעשה ההנחיה של ביצוע מוזיקלי, אם באמצעות מחוות ברורות, בשרביט ניצוח או בלעדיו, ואם בשפת גוף מרומזת, ארשת פנים ומבטים. תזמורות סימפוניות ותזמורות קאמריות, מקהלות ותזמורות צבאיות משתמשות על פי רוב במנצחים. המנצח משתף פעולה עם אחרים בפרשנות מוזיקלית ודרמטית. ונותן ליצירה את האופי האישי לפי מיטב הבנתו ותחושתיו לגבי הביצוע. המונח במשמעותו המודרנית, באופרה ובקונצרטים, נטבע במאה ה־19. בהרכבים קאמריים הנגן הראשי מקבל עליו את תפקיד ההנחיה.
מנצח קבוע של תזמורת (בניגוד למנצח אורח), המעורב בניהול האמנותי של התזמורת או להקת האופרה, מכונה לפעמים "מנהל מוזיקלי", או, בימינו, במונח הגרמני "קאפלמייסטר". מנצחי מקהלה מכונים לפעמים "מנהלי מקהלה". מנצחים בכירים (כמו נגנים בכירים) זוכים לפעמים לתואר הכבוד האיטלקי "מאסטרו".
תולדות הניצוח.
צורת ניצוח מוקדמת היא כִירוֹנוֹמיה - הנעת ידיים, השימוש במחוות יד לסימון הצורה המלודית. צורת ניצוח זו הייתה מקובלת לפחות עד ימי הביניים. בכנסייה נותן הסימנים החזיק מטה כאות לתפקידו, וככל שהמוזיקה נעשתה מורכבת יותר מבחינה קצבית, גבר השימוש במטה, בתנועות עולות ויורדות לציון הפעמה, כך שלמעשה הייתה זו צורה קדומה של שרביט ניצוח.