ריאל זכתה בגביע המלך הספרדי ב-1970, ובזכות כך השתתפה במפעל גביע אירופה למחזיקות גביע. היא העפילה למפגש הגמר הכפול ב-1971 מול צ'לסי, אך רשמה הפסד בסיכום שני המשחקים בתוצאה 2–3. בסיום העונה פרש חנטו מכדורגל בגיל 38, עם 596 הופעות בכל המסגרות במדי ריאל מדריד, בהן כבש 176 שערים. הוא ממוקם שישי בטבלת מלכי ההופעות של המועדון, ושביעי בטבלת מלכי השערים שלו.
נבחרת ספרד.
חנטו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-18 במאי 1955 באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד, במסגרת משחק ידידות נגד . את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת כבש ארבע שנים אחר כך, ב-14 באוקטובר 1959, במסגרת מוקדמות יורו 1960, בניצחון הביתי 0–3 על . חנטו זומן על ידי המאמן הלניו הררה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1962 בצ'ילה. חנטו שיחק בשלושת משחקי הנבחרת, שסיימה את הטורניר כבר בשלב הבתים, בו סיימה אחרונה בבית ג'.
באוקטובר 1963 נבחר חנטו לייצג את נבחרת העולם במשחק מול אנגליה, לציון מאה שנים להתאחדות הכדורגל האנגלית. הוא שיתף פעולה עם מיטב כוכבי העולם באותה העת, ביניהם פלה, פרנץ פושקש, אלפרדו די סטפנו, לב יאשין, אאוזביו וכוכבים נוספים.
ביורו 1964 אותו אירחה, זכתה ספרד בתואר אלופת אירופה. חנטו היה בסגל הנבחרת לטורניר אך לא שותף בחצי הגמר ובמשחק הגמר. כעבור שנתיים, במונדיאל 1966 באנגליה, שיחק חנטו בהרכב הנבחרת בשני משחקיה הראשונים בשלב הבתים. הוא החמיץ את המשחק השלישי, שלאחריו הודחה ספרד מהטורניר לאחר שסיימה שלישית בבית ב'.
משחקו האחרון של חנטו במדי הנבחרת היה ב-15 באוקטובר 1969 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970, בניצחון 0–6 של נבחרתו על . בסך הכל ב-14 שנות קריירה בינלאומית רשם חנטו 43 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש חמישה שערים.
לאחר הפרישה.
לאחר שפרש מכדורגל, עבר חנטו לתחום האימון. קריירת האימון של חנטו נמשכה כעשר שנים, בהן הוביל חנטו קבוצות מליגות המשנה בספרד, בהן ריאל מדריד קסטיליה, קסטליון, פלנסיה וגרנדה, עימה ירד לליגה השלישית בעונתו האחרונה כמאמן. בשנת 2001 חזר חנטו לריאל מדריד, ושימש כשגריר המועדון באירופה.
נפטר ב-18 בינואר 2022.
פקו גנטו
תאודוסיוס הראשון
פלביוס תאודוסיוס אוגוסטוס (בלטינית: Flavius Theodosius Augustus; 11 בינואר 347, קוקה שבספרד – 17 בינואר 395, מילאנו), ידוע גם כתאודסיוס "הגדול" ותיאודוסיוס "הראשון". היה אוגוסטוס באימפריה הרומית. משנת 379 עד לשנת 394 הוא שלט בחלק המזרחי של האימפריה, למשך כשנה הוא היה השליט היחיד והאחרון של האימפריה הרומית המאוחדת, ועד לחלוקתה הסופית בין בניו הונוריוס וארקדיוס בשנת 395.
שלטונו של תאודוסיוס היה נקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של האימפריה הרומית. המחקר ההיסטורי המאוחר רואה בו הקיסר האחרון לאימפריה הרומית המאוחדת, ולאחריו התחלקה סופית ובאופן מוחלט האימפריה ל 2 גופים נפרדים האימפריה הרומית המערבית והאימפריה הרומית המזרחית והאחרונה עתידה הייתה להפוך לאימפריה הביזנטית. תהליכים שהחלו להתגבש בשנים ובעשורים שטרם שלטונו הפכו למאפיינים המרכזיים של העולם הרומאי והמערבי במהלך תקופת שלטונו של תאודוסיוס.
בתקופת שלטונו הפכו שבטים הגרמאניים מפולשים שנמצאים במצב מלחמה תמידי עם האימפריה לבני ברית שזכו למעמד אוטונומי-למחצה. הם קיבלו זכות להתיישב בשטחי איליריה תחת שלטון של מנהיגיהם ושימשו כפוידרטוס ושירתו כחיילים בצבא הרומאי תמורת הזכויות שניתנו להם. בתהליך זה הפך הצבא הרומאי בסיכומו של דבר לצבא שעיקר כוחו יחידות גרמאניות שנאמנותן לאימפריה הייתה תמיד רופפת ובסופו של דבר היו הם אלו שהנחיתו את מכת המוות על האימפריה הרומית המערבית כאשר מפקד הצבא הגרמאני, אודואקר, הדיח את הקיסר הרומי האחרון, רומולוס אוגוסטולוס.
תאודוסיוס נאלץ להילחם על כסאו בשתי מלחמות אזרחים קשות כנגד קציני צבא שניסו לנצל את חולשת השלטון המרכזי על מנת לקרוע חלקים מהאימפריה לעצמם הוא הצליח לנצח את מגנוס מקסימוס שהתבסס כשליט האימפריה המערבית ב-387 עד ל-388 ואת המורד אאוגניוס בשנת 394. ניצחונות אלו סחטו את כוחה של האימפריה והקרב האחרון קרב הנהר הקפוא הוריד את האימפריה המערבית על ברכיה, מכה שההונים ניצלו עד תום.
שלטונו של תאודוסיוס היה גם נקודת ציון בהיסטוריה של הנצרות, הוא פעל בעקביות ונחישות על מנת לקבע את מעמדה של הנצרות האורתודוקסית לדת המדינה והכריז על שאר הכנסיות כמינות. הוא פעל על מנת לבטל מוסדות דתיים פאגאניים ועמד מנגד כאשר מקדשים ומקומות פולחן פאגאננים הוחרבו.
תאודוסיוס הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית והכנסייה הארמנית, יום החג של תאודוסיוס הוא 17 בינואר.
קורות חייו.
עד לעלייתו לשלטון.
תאודוסיוס נולד ביום 11 בינואר 347 בעיר הספרדית קוקה. הוא נשא את שמו של אביו שהיה קצין בכיר ומצביא מעוטר והוצא להורג משסר חינו מפני האוגוסטוס ולנטיניאנוס הראשון.
החל משנת 368 הוא החל ללוות את אביו במסעות מלחמה וליווה אותו במסעות המלחמה שניהל האב בשליחות ולנטיניאנוס הראשון. המערכה הראשונה שתיאודוסיוס השתתף בה הייתה דיכוי המרד בבריטניה. בקיץ של שנת 367 מרד חיל המצב הרומאי שתפס את קו הביצורים הידוע כחומת אדריאנוס, ואיפשר לגדודים של שבטים נודדים להיכנס לתוך שטחי הפרובינציה הרומאית של בריטניה ככל הנראה כחלק מקנוניה משותפת. עם אובדן אחיזת השלטון הרומאי החלו חיילים עריקים ועבדים בורחים להטיל טרור על אזורי הכפר והדרכים. ההיסטוריון הרומאי בן התקופה אמיאנוס מרקלינוס קורא למסכת אירועים אלו "הקונספירציה הברברית" (barbarica conspiratio) על פי מרקלינוס חילות העזר בפרובינציה חברו לפולשים שקנו את שיתוף הפעולה שלהם בחלוקת השלל.
לאחר מספר ניסיונות כושלים להחזיר את הסדר על כנו ולהדוף את הפולשים נשלח באפריל 368 הגנרל פלביוס תאודוסיוס לבריטניה מלווה בבנו ואחינו, בסוף 368 חזר הסדר לבריטניה, עריקים ומורדים הוצאו להורג, ביצורים שוקמו והפולשים נהדפו אל מחוץ לגבולות.
בשנת 372 התפרץ מרד בפרובינציית אפריקה על רקע ניהול כושל ושחיתות של המושל הרומאי הקומיס רומאנוס. האוכלוסייה המקומית תחת הנהגתו של פירמוס, בנו של אציל מקומי שהיה בן ברית של רומא ושלט בשבטים ברברים כבן-חסות של הקיסר הרומאי. ולנטיאנוס שלח את תאודוסיוס האב לאפריקה על מנת לדכא את המרד ולהשליט את הסדר על כנו. תאודוסיוס האב החל את משימתו על ידי מאסרו של רומאנוס ומי מהפקידים ששיתפו איתו פעולה בשחיתות. משנכשל משא ומתן מוקדם עם פירמוס ברח המורד אל המדבר במטרה לארגן התנגדות לרומאים. תיאודוסיוס יצא במהלך מהיר אל המדבר בראש כוחות ניידים ומהירים שרדפו אחרי המורדים, הבריחו אותם ממחבואם ומנעו מהם מלהתארגן ומלהתבסס בקרב שבטי המדבר. לבסוף משנדחק לפינה התאבד פירמוס בשנת 374 והמרד דעך. הצלחתו של תאודוסיוס בדיכוי המרד באפריקה הייתה הצלחה אחת יותר מידי, הוא נעצר ככל הנראה בסמוך למותו של ולנטיאנוס וייתכן כחלק ממאבק הכוחות לאחר מותו של האוגוסטוס, ובסוף שנת 375 הוצא להורג בקרתגו.
בהשפעת אביו מונה תיאודוסיוס לתפקיד מושל פרובינציית מואסיה (בלטינית: Moesia) ובשנת 374 הצליח בהדיפת פשיטה של גדודים סרמטים והחל לרכוש לעצמו מוניטין של קצין מוכשר. הקריירה המבטיחה של תיאודוסיוס נקטעה בשנת 376 ככל הנראה בעקבות קטיעת הקריירה של אביו. הוא חזר להיספניה לאחוזה המשפחתית שם הוא התחתן עם איליא פלסילה (Aelia Flavia Flaccilla) ובשנת 377 נולד בנו הראשון ארקדיוס. מהלך חייו האידיאלי השתנה בעקבות קרב אדריאנופול (לטינית: Proelium Hadrianopolitanum) שהתחולל ב-9 באוגוסט 378 בסמוך לעיר אדריאנופול (אדירנה בסמוך לגבול הטורקי, היווני והבולגרי). הצבאות הלוחמים היו צבאות האימפריה הרומית המזרחית תחת פיקודו של הקיסר הרומי ואלנס מול קואליציה של שבטים גרמאניים שעיקרם קבוצות שבטים גותיים שנדחפו אל תוך שטחי האימפריה הרומית בלחץ פלישה הונית. שבטים אלו התקבלו תחילה אל תוך שטחי האימפריה אך עימותים וחיכוכים בין הרומאים לגותים הביאו למרידה רבתי ששיאה הגיע בהתנגשות בין הצבאות, בתום יום הקרב זכו המורדים הגותים בניצחון מכריע. חלק גדול מהצבא הרומי הושמד הקיסר ואלנס נהרג. הגותים, חסרי אימון וציוד צבאי מתאים לא הצליחו לממש את ניצחונם ולכבוש ערים מרכזיות של האימפריה אך הצליחו להגיע בתום המרד להסכם שלום עם הרומאים.
מינוי לאוגוסטוס.
סיום המרד הגותי.
כאשר התפזר ערפל הקרב מעל אדריאנופול התבררו ממדי האסון. עם מות הקיסר ואלנס ללא יורש, נותר החלק המזרחי של הקיסרות ללא שליט ולמעשה ללא צבא-שדה. גרטיאנוס, האוגוסטוס של האימפריה המערבית נמנע מלקחת על עצמו את האתגר של השבת השליטה לידי הקיסרות והשושלת המשפחתית וביום 19 בינואר 379 הכתיר את תאודוסיוס לשליט של האימפריה המזרחית מתוך תקווה כי ניתן יהיה לדכא את המרידה של הגותים ולהחזיר את השליטה והשקט לאזור הגבול סביב נהר הדנובה. בעוד תאודוסיוס קיבל את השליטה על נחלתו של ואלנס, האימפריה המערבית נשלטה על ידי גרטיאנוס וולנטיניאנוס השני - בנו הקטין של ולנטיניאנוס הראשון שהיה שליט בובה בעוד שהכוח על הפרובינציות היה למעשה בידי אימו וקציני הצבא.