לאחר שחרורו של מלקור מכלאו, עורר בעורמה תסיסה בקרב הנולדור, והסיתם כנגד הוולאר. לאחר שרצח את פינווה מלכם וגנב את הסילמרילים שיצר בנו פאנור, הוביל האחרון את הנולדור בחזרה אל הארץ התיכונה, במטרה לנקום במלקור, שכונה מאז מורגות', 'האויב השחור'. יציאת הנולדור את וולינור נעשתה בניגוד לרצון הוולאר, ולוותה בטבח שערכו בשאריהם מן הטלרי. בעקבות מעשיהם הטיל עליהם הואלא מנדוס קללה שחרצה את גורל אחיזתם בארץ התיכונה לחורבן.
עם בוא הנולדור לארץ התיכונה עלה לראשונה הירח, והחל העידן הראשון, אשר בתחילתו זכו בני הלילית לניצחון מפואר בקרב דאגור אגלארב ובמשך מאות שנות שמש הטילו מצור על מעוזו של מורגות' באנגבנד. באותן השנים היו בעלי הסמכות בניו של פינווה, פאנור, פינרפין ופינגולפין. בשנות השלום בנו בני הלילית את ממלכותיהם בבלריאנד וחזו בכניסת שלושת בתי בני האנוש לתוך בלריאנד. שלוותם הופרה בקרב להבת הפתע, שבו הנחיל מלקור תבוסה מרה לבני הלילית, והרג את מלכם פינגולפין. קטלנית עוד יותר הייתה תוצאת הנירנית ארנוידיאד ("קרב הדמעות לאין מספר"), אז נקטל מלכם פינגון, שאחריו מלך אחיו טורגון מלך גונדולין. בשנת 510 לעידן הראשון נפלה גונדולין, ממלכתם האחרונה של בני הלילית בבלריאנד, ומלכה נהרג.
מאוחר יותר, למדו בני פאנור כי הסילמריל אשר בֶּרֶן בן האדם לקח מיד מלקור, מצוי בידי אלווינג, נכדתו בת הלילית. בניסיון להשיג את הסילמריל תקפו האחים את ארברניאן, ממלכתם של אלווינג ואארנדיל, וטבחו בבני לילית רבים, אחיהם. קריאה בהולה לעזרה שוגרה לאמן, והוולאר נענו. הקרב האחרון במלחמות בלריאנד, מלחמת החרון, הביא לתבוסתו של מלקור ותחילת העידן השני, אך גם לשקיעת בלריאנד בים.
בעידן השני עשו את דרכם בני לילית רבים חזרה לוואלינור והאֵדָאִין (בני האנוש שלחמו במלקור) עקרו לאי נומנור. כמו כן, קמו בארץ התיכונה מספר ממלכות של בני לילית.
בימי קלברימבור החרש, נכד פאנור, הופיע סאורון בארגיון. בעבר שירת סאורון את מלקור, אך עם מפלת אדונו נכנס למחבוא. משחלפו כ־1,000 שנים, צץ סאורון בממלכת בני הלילית, והוא מחופש לאֶנָּאתָר, אדון המתנות. סאורון שכנע את קלברימבור ליצור את טבעות הכוח, אך מזימתו לשלוט דרכן בבני הלילית נחשפה וירדה לטמיון. במלחמה שפרצה כבש סאורון את כל אריאדור (צפון הארץ התיכונה לאחר שקיעת בלריאנד) למעט ימלאדריס, היא ריוונדל, אשר הקים אלרונד כמחסה לניצולי ארגיון. עם בוא הסיוע נופצו צבאות סאורון, והוא נמלט למזרח הארץ התיכונה, אל מורדור. מלך נומנור האחרון, אר־פאראזון, יצא להילחם בסאורון, והצליח לתפוס אותו. סאורון נלקח כשבוי לנומנור, ושם השחית את לב המלך, והסיתו כנגד הוולאר ובני הלילית. בעצתו הפרו הנומנרים את איסור הוולאר על בני האדם לבוא לאמן, ויצאו אליה במטרה להשיג חיי נצח. עונש הוולאר היה חמור, ונומנור שוקעה במצולות בהתערבות אילובטר. מעטים מבני נומנור, חברי סיעת הנאמנים, שלא כפרו בוולאר, ניצלו מהאסון ויצאו לארץ התיכונה, שם הקימו את ממלכות גונדור וארנור.
אחר מפלת נומנור והקמת ממלכות נומנור הגולות בארץ התיכונה שב סאורון למורדור. בשנת 3429 שיגר מתקפה קשה על גונדור, ובשנה העוקבת הוקמה הברית האחרונה בין בני האדם לבני הלילית. במסגרת קרבותיה נצחה הברית את סאורון וכוחותיו, אך גִיל-גַלַד מלך בני הלילית ואלנדיל שליט ממלכות הנומנורים נהרגו על ידו. בתום הקרבות החל העידן השלישי של ארדה, ובני לילית רבים עזבו את הארץ התיכונה. לאחר גיל גלד, לא היה עוד מלך עליון לבני הלילית, על אף שבת דודתו גלדריאל חיה - משערים כי התואר ניתן רק לגברים.
בהיסטוריה של בני הלילית, העידן השלישי סימן יותר מכל את העזיבה הסופית של הארץ התיכונה. לכל אורכו נדדו בני לילית רבים לוולינור; מספר בני הלילית היה מועט וממלכותיהם מצומצמות ומנותקות.
לבקשת גלדריאל זומנה המועצה הלבנה, מועצת קוסמים ובני לילית ידועים, בשנת 2463, ועל סמך תגליתו של גנדלף כי בעל האוב הוא סאורון, פעלה המועצה לגירושו מדול גולדור. בשנת הגירוש (2941) נערך קרב חמשת הצבאות, בו לקחו חלק בני לילית בהבסת צבא אורקים מהרי הערפל. בשנת 3018 נערכה מועצת אלרונד, ובה נקבע מסלול הפעולה להשמדת הטבעת האחת, אשר נתגלתה זה עתה.
מספר שנים אחר תום מלחמת הטבעת, עזבו אחרוני בני הלילית את הארץ התיכונה ומי שלא עזב נכחד.
מאפיינים.
בני הלילית מתוארים בתור הנאווים והחכמים מכל ילדי אילובטר, והם ידועים כאוהבי האומנות (בעיקר שירים, אותם זימרו בקולם היפה). חושי בני הלילית (בעיקר הראייה והשמיעה) וחוסנם הגופני עולים על זה של בני האנוש. הם גבוהים מבני האדם ותנועותיהם חינניות יותר. בדרך כלל עיניהם מתוארות כאפורות בגון הים, אך מצויים מקרים יוצאי דופן. המאפיין המרכזי שלהם הוא האלמוות: בני הלילית אינם מזדקנים או נתפסים לחולי. עומדת להם גם היכולת להרפא מפצעי אנוש, אשר בני אדם מתים מהם.
החיבה הקלישאית המיוחסת לבני הלילית ליערות וקשתות היא במידה רבה טעות, הנובעת מהעובדה כי הדמות המייצגת הבולטת ביותר של בני הלילית בספרי שר הטבעות היא זאת של לגולס בן תרנדואיל, קַשָת ושוכן יער אופל. מסע אחוות הטבעת ללוריין, שם בני הלילית חיים על עצי המֶלוֹרְן ונושאים קשתות, הרחיב תפישה מוטעית זאת. מיצירותיו השונות של טולקין נודע כי בני הלילית עשויים באותה המידה לשכון במערות (נרגותרונד), ערי מבצר (גונדולין), ואף לשכון בערי-נמל ליד החוף; והנולדור היו ידועים גם בחרבותיהם ובחניתותיהם האדירות, מלבד קשתות. חרב שחושלה על ידי האלפים נחשבת לטובה במיוחד.
כמו כן, אין דיון מפורש בנושא האוזניים המחודדות בשר הטבעות או הסילמריליון. ידוע כי לבני הלילית של טולקין אכן היו אוזניים מחודדות רק ממכתביו של טולקין ופסקה ב"אטימולוגיות". עדיין, שיקולים פרקטיים הכוללים מספר מקרים בהם בני אדם נחשבו בטעות לבני לילית, מוכיחים כי חידוד האוזן היה עדין ומתון, בניגוד לאוזני בני הלילית הארוכות והצרות המופיעות בהפקות אנימה שונות ותרבות הפנטזיה המודרנית.
רוב בני הלילית בארץ התיכונה בתקופת שר הטבעות היו כסופי־שיער. באופן כללי, בני הלילית משבט הוואניר היו זהובי שיער ונחשבו לנאים ביותר. בני לילית משבט הנולדור היו כהי או שחורי־שיער. הטלרי מתוארים ככסופי שיער, כגון קלבורן, תינגול וקירדן.
ז'וסטין הנין
ז'וסטין הנין (צרפתית: Justine Henin, , תעתיק מדויק: ז'וּסְטִין אֶנָאן; נולדה ב-1 ביוני 1982) היא טניסאית בלגית. באוקטובר 2003 דורגה בפעם הראשונה במקום הראשון בסבב ה-WTA. הנין דורגה במקום הראשון במשך 117 שבועות, ובו דורגה גם כאשר הודיעה על פרישה מטניס מקצועני במאי 2008. בספטמבר 2009 הודיעה על חזרתה לסבב ה-WTA. נכון ליוני 2011 היא אינה מדורגת עוד לאחר פרישה לאחר אליפות אוסטרליה הפתוחה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
הנין נולדה בעיר לייז' שבחלק הואלוני של בלגיה. היא החלה לשחק טניס מגיל צעיר ועד שנת 1998 זכתה בחמישה טורנירי ITF, כאשר אחד מן הטורנירים היה ברמת השרון, שם זכתה בזוגות, כשהיא משחקת לצידה של קים קלייסטרס. בשנת 1999 עשתה את צעדיה הראשונים בסבב הנשים בטורניר בבלגיה והפכה להיות לשחקנית החמישית בעידן הפתוח שזכתה בטורניר ה-WTA הראשון בו השתתפה. שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של הנין כאשר הגיעה לחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה, ובהמשך אותה שנה לגמר הגראנד-סלאם הראשון שלה בווימבלדון שם הפסידה בשלוש מערכות לוונוס ויליאמס.
העלייה לצמרת.
בשנת 2001, לאחר הפריצה הגדולה, החלה הנין לבסס את מעמדה בצמרת הטניס הנשי: בשנת 2002 היא זכתה בשני תוארי סבב נוספים, העפילה ל-4 משחקי גמר נוספים, וסיימה את השנה בחמישייה הראשונה בעולם. בשנת 2003 החלה הנין לשלוט בסבב הטניס הנשי, כאשר זכתה בטורניר הגראנד סלאם הראשון שלה באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון בגמר על בת ארצה קים קלייסטרס. בהמשך עונת 2003 זכתה הנין בגראנד סלאם השני שלה באליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון נוסף בגמר על קלייסטרס וניצחון במשחק מרתק בחצי גמר 7-6 במערכה השלישית על האמריקאית ג'ניפר קפריאטי. הנין זכתה בחמישה תוארי סבב נוספים באותה שנה.
הנין המשיכה וזכתה בתחילת שנת 2004 בטורניר סידני באוסטרליה שם ניצחה את אמלי מורסמו בגמר ובגראנד סלאם השלישי שלה, אליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחון בגמר על קלייסטרס. הנין המשיכה להציג יכולת מרשימה וזכתה בטורניר דובאי ובטורניר אינדיאן-וולס לאחר ניצחונות על סבטלנה קוזנצובה ולינדזי דבנפורט בהתאמה בגמר.
המחלה והחזרה לצמרת.
לאחר הפתיחה המרשימה ב-2004 תקף את הנין וירוס מסוכן אשר לקח ממנה אנרגיות רבות. למרות הווירוס, ניסתה הנין להגן על תארה באליפות צרפת הפתוחה בו הייתה מדורגת ראשונה אך הפסידה בסיבוב השני לטטיאנה גארבין. לאחר האכזבה בצרפת, הנין הודיעה על פרישה מהטורנירים הבאים ביניהם טורניר וימבלדון היוקרתי.
הנין חזרה באוגוסט 2004 והוכיחה את החוזק המנטלי שלה פעם נוספת לאחר שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, יוון, לאחר ניצחון בגמר על הצרפתייה אמלי מורסמו. בדרך למדליית הזהב נתקלה הנין ביריבה עיקשת בדמות אנסטסיה מיסקינה אותה ניצחה הנין 8-6 במערכה השלישית, לאחר שחזרה מפיגור 1-5. הנין קיוותה להמשיך את הזכייה ביוון אך הווירוס הכריע אותה, ומספר טורנירים לאחר האולימפיאדה היא הודיעה על פרישה מכל הטורנירים עד סוף שנת 2004.