במאי המחזה היה צבי פרידלנד, חנה רובינא שיחקה בתפקיד פדרה, אהרן מסקין גילם את תזאוס, שמעון פינקל את היפוליטוס ויהושע ברטונוב את תרמנס. אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' חיבר את המוזיקה וישי קולביאנסקי יצר את התפאורה. הצגת הבכורה התקיימה ב-28 באפריל 1945 וקצרה שבחים רבים.
פול ורהאג
פול יוהנס גרארדוס ורהאג (בהולנדית: Paul Johannes Gerardus Verhaegh; נולד ב-1 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה.
מועדונים.
ורהאג שיחק בקבוצת הנוער המקומית של העיירה בה נולד. לאחר מכן עבר בין מחלקות הנוער של פנלו ושל פ.ס.וו. איינדהובן. בעונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, היה שייך לאיינדהובן, והושאל לאפלדורן מליגת המשנה ההולנדית. בעונה אחת במדי אפלדורן הופיע ב-33 משחקים וכבש שער אחד. בשנת 2004 עבר לדן בוס מליגת העל ההולנדית, והופיע ב-32 משחקים בעונתו הראשונה במועדון. באותה עונה ירד המועדון לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן שיחק 24 משחקים בחצי עונה, עד שעזב בחודש ינואר 2006 לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-4 וחצי עונות בקבוצה היה לשחקן מפתח בהרכב, והופיע ב-139 משחקים במדי ויטסה.
ב-27 במאי 2010 עזב את ורהאג את ויטסה וחתם באאוגסבורג מהבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה באאוגסבורג שיחק ברוב משחקי הקבוצה, 33 משחקים, בהם כבש שער אחד. בסיום עונת עלתה אאוגסבורג לבונדסליגה הראשונה. מאז נשאר ורהאג השחקן העדיף בעמדת המגן הימני, ובסך הכל ב-4 עונות בקבוצה שיחק 113 משחקים וכבש 6 שערים בכל המסגרות. ב-7 באוגוסט 2017 חתם בוולפסבורג. ב-5 ביוני 2019 חזר להולנד לאחר תשע שנים וחתם בטוונטה לעונה אחת.
נבחרת הולנד.
ורהאג היה חלק מנבחרת הולנד עד גיל 21 ב-2006, אז זכתה הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21.
הופעת הבכורה של ורהאג בנבחרת הולנד הבוגרת הייתה ב-15 באוגוסט 2013, במשחק ידידות נגד , שנגמר בתוצאת שוויון 1-1. בנוסף, הוא גם זומן לסגל הולנד למונדיאל 2014.
דירק קויט
יורדי קלסי
חורחה לואיס פינטו
חורחה לואיס פינטו אפנדור (בספרדית: Jorge Luis Pinto Afanador; נולד ב-16 בדצמבר 1952 בסן חיל, קולומביה) הוא מאמן קולומביאני המאמן את נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל.
קריירה.
פינטו אימן מספר קבוצות בקולומביה משנת 1984 ועד 1996. ב-1996 עבר לאמן את אליאנסה לימה איתה זכה באליפות פרו, 17 שנים לאחר האליפות הקודמת שלהם. בתום העונה חזר לקולומביה ואימן את מיונאריוס. לאחר שנה בקבוצה, שב לאמן את אליאנסה לימה וזכה איתה באליפות נוספת ב-1999. ב-2002 עבר לאמן את אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה וזכה איתה ב-3 אליפויות במשך שתי עונות.
ב-2004 עבר לאמן את הנבחרת הלאומית של קוסטה ריקה אותה הוביל לרבע גמר קופה אמריקה 2004, מלבד טורניר קופה אמריקה, כשל המאמן ועבר ב-2006 לאמן את קוקוטה דפורטיבו איתה זכה באליפות קולומביה. ב-2007 מונה למאמן הנבחרת הלאומית של קולומביה, מינוי שזכה לביקורת מצד תושבי קולומביה. בתחילה לא הצליח לנצח עם קולומביה ואף הודח בשלב הבתים בקופה אמריקה 2007. אולם תחילת המוקדמות למונדיאל 2010 היה מוצלח עם 10 נקודות מתוך 16. בהמשך כשלה הנבחרת הקולומביאנית להעפיל למונדיאל 2010 כשסיימה במקום השביעי במוקדמות.
ב-2009 חזר לאמן בקוקוטה ולאחר מכן אימן את אל נסיונל מאקוודור ואת דפורטיבו טאצ'ירה מוונצואלה איתה זכה באליפות ונצואלה בשנת 2011.
ב-2011 שב לאמן את נבחרת קוסטה ריקה והעפיל איתה למונדיאל 2014 לאחר שסיים במקום השני במוקדמות המונדיאל. במונדיאל הצליח לעלות מהמקום הראשון בבית שכלל את , ו. בשמינית הגמר הוביל את נבחרתו לניצחון על בפנדלים.
בשנת 2014 מונה למאמן נבחרת .
איזבלה השנייה, מלכת ספרד
איזבלה השנייה לבית בורבון בשמה המלא מריה לואיסה איסבל דה בורבון אי בורבון-דוס סיסיליאס (בספרדית:
Isabel Segunda de Borbón, או María Isabel Luisa de Borbón y Borbón-Dos Sicilias; 10 באוקטובר 1830 – 10 באפריל 1904) הייתה מלכה ששלטה בממלכת ספרד בשנים 1833–1868 כאשה הראשונה והיחידה שכיהנה כראש המדינה בהיסטוריה של ספרד המאוחדת. היא הייתה החל משנת 1837 גם המונרך החוקתי הראשון של ספרד.
איזבלה השנייה עלתה על כס המלכות כתינוקת, אך זכותה לרשת את הכתר לא התקבלה על דעתה של המפלגה הקרליסטית, שסירבה להכיר באשה כמלך ריבוני של המדינה ותמכה בדודה, האינפנטה קרלוס, השמרן. סוגיה זו הובילה למלחמות הקרליסטיות. אחרי שלטון רדוף זעזועים, הודחה איזבלה השנייה על ידי המהפכה המהוללת ב-1868 והתפטרה רשמית בשנת 1870. בנה, אלפונסו השנים עשר הוכתר למלך ב-1874. כונתה Isabel de los Tristes Destinos (איזבלה של הגורל העצוב).
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
איזבלה או בשמה בלידה - מריה איסבל לואיסה, נולדה במדריד בשנת 1830 כבתו הבכורה של המלך פרננדו השביעי ושל אשתו הרביעית ואחייניתו, מריה כריסטינה לבית בורבון-שתי הסיציליות.
אביה היה נשוי קודם שלוש פעמים אך אף אחת מנשותיו לא הביאה לו צאצא שיוכל לרשת את הממלכה. כשבשנת 1830 נולדה איזבלה רבים קיוו שהיא תהיה המלכה הבאה. כדי לקדם את מעמדה על חשבון אחיו, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, החליט פרננדו השביעי להעביר בפרלמנט את חוק ה" Pragmática Sanción משנת 1830". חוק זה חידש למעשה חוק אחר שאושר על ידי הקורטס בשנת 1789 ושנודע בשם "Pragmática Sanción משנת 1789". באמצעותו בוטל יישום החוק הסאלי שהונהג בספרד על ידי הבורבונים בתחילת המאה ה-18 והוחזר חוק הירושה הישן של ספרד, לפיו, במקרה שלא נולדו למלך יורשים ממין זכר, יוכל הכתר לעבור בירושה לבתו. לאיזבלה הייתה רק אחות, יותר קטנה, בשם לואיסה פרננדה, שנולדה ב-1832.
ה Pragmática Sanción עוררה את זעמו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה שהיה עד אז הטוען העיקרי לכתר. פרננדו השביעי נאלץ להגלותו אל מחוץ גבולות המדינה.
עלייתה לשלטון.
ב-29 בספטמבר 1833 מת המלך. בהתאם לשינויים החוקיים, איזבלה, אז ילדה בת שלוש ובעלת התואר נסיכת אסטוריאס, הוכרזה מלכה, בעוד שאמה האלמנה מריה כריסטינה מונתה לעוצרת הממלכה.
בימי קטינותה של איזבלה נאבק האינפנטה קרלוס במשך שבע שנים, על מנת לנשל אותה מכתר המלכות. תומכיו שלו ושל צאצאיו נודעו כ"קרליסטים" ומלחמות הירושה שהם ניהלו במאה ה-19 כונו המלחמות הקרליסטיות.
שלטונה של איזבלה השנייה החזיק מעמד רק הודות לתמיכת הצבא.
בשנים הראשונות למלכותה, כשרסני השלטון נמצאו בידי מלכת האם, העוצרת מריה כריסטינה, הממלכה ידעה את המלחמה הקרליסטית הראשונה (1840-1833).
המפלגה הפרוגרסיבית ו"המפלגה המתונה" (או "הליברלים המתונים") החזירו את הממשל החוקתי והפרלמנטרי, פיזרו את המסדרים הדתיים והפקיעו את נכסיהם, לרבות אלו של הישועים וניסו להחזיר את הסדר במדינה ולשקם את אוצרה. בתום המלחמה הקרליסטית הראשונה העוצרת מריה כריסטינה התפטרה לטובת בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה, הגנרל המצליח והפופולרי ביותר של התקופה האיזבלינית. איש המפלגה הפרוגרסיבית, אספטרו שימש כעוצר במשך למעלה משנתיים וחצי, בין 17 באוקטובר 1840 ולבין 23 ביולי 1843
בשנת 1843 הודח בלדומרו אספורטרו על ידי הפיכה צבאית ופוליטית (pronunciamiento) בהנהגתם של לאופולדו או'דונל ושל רמון מריה נרוואאס. השניים הרכיבו ממשלה בראשות חואקין מריה לופס אי לופס. כדי למנוע מינויו של עוצר שלישי, ממשלה זו לחצה על הקורטס להכיר באיזבלה כבגירה כבר בגיל 13 (במקום 16).
נישואיה.
שלוש שנים לאחר מכן התקיימו מיוזמת "המפלגה המתונה" נישואי המלכה בת ה-16 לדודן כפול שלה, פרנסיסקו, דוכס קאדיז לבית בורבון (1902-1822). באותו יום נישאה גם אחותה הצעירה, האינפנטה לואיסה פרננדה לאנטואן, דוכס מונפנסייה מבית אורליאן. נישואים אלו נחשבו לסימן התקרבות לצרפת של לואי פיליפ והתקבלו במורת רוח בבריטניה.
חיי הנישואים של המלכה איזבלה השנייה לא היו מאושרים. נפוצו שמועות עקשות על כך שהבעל, הנסיך פרנסיסקו היה הומוסקסואל ושלא היה באמת אביהם הביולוגי של לפחות חלק מילדיה אם בכלל.
לפי מקורות מן המפלגה הקרליסטית הנסיך יורש העצר, אלפונסו, לימים המלך אלפונסו השנים עשר היה למעשה בנו של קפטן של המשמר המלכותי, אנריקה פואיגמולטו אי מאיאנס.
שלטונה כמלכה אחרי בגרותה.
שלטונה הישיר של איזבלה השנייה נמשך בין השנים 1843–1868, תקופה של תככי ארמון, השפעות אפלות, מזימות והפיכות צבאיות שנועדו לקדם אינטרסים של המחנות הפוליטיים: ה"מתונים" שמשלו בשנים 1846–1854, ה"פרוגרסיבים" שמשלו ב-1854–1856 והאיחוד הליברלי - בשנים 1856–1863. המתונים והאיחוד הליברלי החליפו אלו את אלו בשלטון והדירו את הפרוגרסיבים, מה שזרע את זרעי המהפכה ב-1868.
המלכה איזבלה התערבה תכופות בפוליטיקה באופן קפריזי, נעדר עקרונות, מה שתרם לחוסר הפופולריות שלה.. היא נטתה חסד לגנרלים, לפוליטיקאים הריאקציונרים המקרובים אליה ולכנסייה ולמסדרים הדתיים.
בימי שלטונה התחוללה המלחמה הספרדית-מרוקאית משנת 1859 שהסתיימה בהסכם מועיל לספרד, תוך סיפוח מספר שטחים ממרוקו. ספרד התמודדה גם עם מלחמת איי צ'ינצ'ה הכושלת נגד פרו וצ'ילה, עם יחסים מתוחים עם ארצות הברית, מרידות אנטי-ספרדיות למען העצמאות ביארה שבקובה וה"גריטו דה לארס" בפוארטו ריקו.
בימי שלטונה נערכו גם עבודות ציבוריות, במיוחד בניית קווי רכבת, וחלה הטבה מסוימת במסחר ובפיננסים.
הסכסוכים בין המפלגות בספרד נמשכו, ובשנת 1868 נאלצה איזבלה להתפטר מכסאה. היא יצאה לגלות בצרפת ומתה בפריז בשנת 1904.
משפחתה.
ב-10 באוקטובר 1846 התחתנה איזבלה עם פרנסיסקו, דוכס קדיס, ממנו היו לה 12 ילדים:
ליאון נימוי