בסוף שנות ה-1930 החל להתעניין בפסיכואנליזה ובפסיכיאטריה טרנסקולטורלית. בתחילת שנות ה-40 קיבל אזרחות אמריקאית, התגייס לצי ארצות הברית ב-1943 והשתתף במלחמת העולם השנייה בדרגת סגן. בסוף המלחמה הגיע שוב לצרפת והשתלם שם בפסיכואנליזה אצל מרק שלו מברגר. אחר כך המשיך בטיפול אנליטי קצר בניו יורק אצל בן ארצו, גזה רוהיים (Géza Róheim), שעסק בקשר בין פסיכואנליזה ובין אנתרופולוגיה. לבסוף המשיך בהשתלמות בקליניקה מנינגר (Menninger Clinic) בטופיקה בירת קנזס, אחד משני המוסדות האוניברסיטאיים האמריקאיים היחידים שהסכימו לקבל מומחים שאינם רופאים לתוכנית הכשרה פסיכואנליטית. כאן מטפלו היה רוברט יוקל ומדריכו קרל מנינגר עצמו. דוורה עבד שם בין השנים 1946–1952. הוא טיפל בין השאר בווטרנים ממוצא אינדיאני (ילידי) של צבא ארצות הברית, שלקו בנוירוזה פוסט טראומטית. דוורה התקבל ב-1952 כחבר בחברות הפסיכואנליטיות של פילדלפיה וניו יורק, ועסק רבות בטיפול בילדים ונוער. במקביל לימד אנתרופולוגיה בכמה אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. בשנת 1959 עבר לעבוד כפסיכואנליטיקאי בניו יורק.
להזמנתם של רוז'ה בסטיד ושל קלוד לוי-שטראוס בשנת 1962, השתקע בפריז על מנת ללמד (עד שנת 1981) אתנופסיכיאטריה ופסיכואנליזה, בבית הספר הגבוה למדעי החברה בפריז. לעיתים הרצה גם בבריטניה, באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1964 התקבל כחבר בחברה הפסיכואנליטית בפריז. בהמשך ויתר על העבודה הקלינית כדי להקדיש זמן לפיתוחו של תחום ההתמחות החדש שיזם - האתנופסיכיאטריה.
בשנותיו האחרונות התעמק במחקר הפסיכולוגי של תרבות "אחרת" מהעבר הרחוק - זו של יוון העתיקה, מתוך מודעות לאוניברסליות של הקונפליקט האדיפלי ושל שאר התסביכים האנושיים. בתקופה זו, מגיל 50, החל להתעמק בלימוד יוונית עתיקה, והפך לאחד המומחים בתחום המיתולוגיה היוונית והניתוח הפסיכולוגי של מיתוסים (בדומה למלומד אחר בן אזור הולדתו, באנאט, ההונגרי-שווייצרי קרל קרני).
למפעל חייו של דוורה הייתה השפעה רבה בצרפת, במיוחד משנות השמונים, בתחום הפסיכולוגיה הקלינית והפסיכותרפיה באוכלוסיות בעלות תרבויות "חוץ-אירופיות" - תחום שדוורה כינה "אתנופסיכיאטריה".
דוורה חיבר 12 ספרים וכ-400 מאמרים וטקסטים אחרים.
חיים פרטיים.
דוורה היה בעל אישיות מורכבת, נון-קונפורמיסט, ונתפס כקשה ביחסיו עם אנשים אחרים. הוא התחתן 5–6 פעמים. היה מעשן כבד. הוא לא היה פוליטיקלי קורקט - היו לו חיבות ושנאות, לעיתים קפריזיות, גם כלפי עמים ותרבויות, האובייקטים למחקריו; כך למשל התלהב מאוד מתרבות האינדיאנים בני שבט מוהאבי, אך פיתח דעות שליליות מאוד כלפי תרבות המוי בווייטנאם.
ביחס ליהדותו נראה שהיו לו קונפליקטים; באוקטובר 1973, בתחילת מלחמת יום הכיפורים, הביע בפני מקורביו דאגה לגורל מדינת ישראל, שם התגוררה אחותו.
מבחינה פוליטית התנגד נחרצות למרקסיזם, שהיה עדיין באופנה בזמנו בצרפת, כולל בין רוב תלמידיו; הייתה לו חולשה למונרכיזם.
נפטר בפריז ב-28 במאי 1985, בעקבות מחלת ריאות. אפרו הובא לקבורה, בהתאם לצוואתו, בבית הקברות של בני המוהאבי בפארקר באריזונה.
תרומותיו בתחום האתנופסיכיאטריה.
באתנופסיכיאטריה ראה דוורה המשגה וטיפול הבעיות הנפשיות של המטופלים תוך כדי לקיחה בחשבון של תרבותם. בעבודתו האתנופסיכיאטריה של בני המוהאבי תיאר דוורה בפירוט את "החשיבה הפסיכיאטרית" של אוכלוסייה זו. הוא ראה בעניין שמגלים בני קבוצה אתנית זו כלפי הפסיכופתולוגיה מסר של כבוד מטעם החברה כלפי הפרט החי בה.
בספרו הפסיכותרפיה של אינדיאני מהערבות הגבוהות דוורה מצביע על הצורך לפתח מושגים מותאמים לתרבות המטופל ומתווה את הדרכים לשימוש המושכל בתרבות המסורתית בפסיכותרפיה.
במחקר על ההפלות בחברות הקדמוניות דוורה מוצא שרשימת הפנטזיות של המטופלים במהלך הטיפול הפסיכאנליטי תואמת את רשימת הטקסים והמנהגים המתוארים על ידי האתנולוגים במחקריהם. לדברי דוורה, הפסיכואנליטיקאים והאתנולוגים מגיעים לתאר את אותה המציאות, הראשונים "מבפנים" והאחרונים "מבחוץ". הנחה זו חוזרת גם בספר אחר שלו, שנקרא אתנופסיכואנליזה קומפלימנטריסטית ("משלימה").
במסות לאתנופסיכיאטריה כללית, ספרו הראשון שפורסם בצרפתית, מתייחס דוורה למציאות הקלינית ומסווג אותה מנקודת מבט ספציפית אתנופסיכיאטרית.
בספר מהחרדה למדעי ההתנהגות מדגיש דוורה את תפקיד החוויה הסובייקטיבית (כולל העברה נגדית) של חוקר התופעות האנושיות, ככלי ממדרגה ראשונה ולא כפי שנתפס פעם, כמכשול או גורם לראייה מעוותת של המציאות. לפי דוורה, יתרון השקפה זו בא לידי ביטוי גם במחקרים הגדולים של קלוד לוי-שטראוס - "תוגת הטרופיקה", של ז'ורז' בלנדייה "אפריקה כפולת המשמעות", ושל ז'ורז' קונדומינס "האקזוטי בחיי יום יום".
בעבודותיו המוקדשות לניתוח המיתוסים היווניים, מציג דוורה את המיתולוגיה כמקור בלתי נדלה של פנטזיות ומנגנוני הגנה - פתרונות לבעיות הנפשיות אתן מתמודד האדם, כדבריו, מעין "מזווה של הלא מודע".
החל משנת 1993 נפתח בפריז מרכז ע"ש ז'ורז' דוורה, מרכז אוניברסיטאי לסיוע פסיכולוגי למשפחות המהגרים. במסגרתו עובדים צוותים רב-תחומיים הכוללים לא רק פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, אלא גם מרפאים עממיים ואנשי דת מהקהילות הנוגעות בדבר, בדרך כלל של מהגרים או עובדים זרים; הצוותים דנים יחד עם המטופלים ומשפחותיהם בטבעה של בעייתם, ובדרכים לטפל בה, בהתחשב בהמשגה המסורתית ובאמצעי הטיפול המסורתיים. השיחות עם המטופלים ועם משפחותיהם מתקיימות בשפת אמם, והצוותים נעזרים בתרגום.
ממשיכי דרכו.
ממשיכי דרכו הידועים ביותר בצרפת הם טובי נתן, פסיכואנליטיקאי, חוקר ומרצה, המכהן כנספח התרבות בשגרירות צרפת בישראל, ומרי רוז מורו, שהקדישו עצמם במיוחד לטיפול בבעיות הנפשיות של משפחות המהגרים והעובדים הזרים בצרפת.
השפעת עבודותיו של דוורה מוכרת גם בפעילות של מה שקרוי ה"דור השני" של אסכולת ציריך לאתנופסיכואנליזה - מריו ארדהיים, מאיה נאדיג, פלורנס וייס ואחרים.
קישורים חיצוניים.
Ekkehard Schröder- "Georges Devereux - Zum 100sten Geburtstag eines herausragenden Ethnologen und Psychoanalytikers"
site journal-ethnologie.de של מוזיאון התרבויות בפרנקפורט על נהר מיין 2008 גישה ב 18.3.2011
אירועים.
נוסדה תאילנד.
פרנק CFA
פרנק CFA (צרפתית: CFA, "céfa", או franc) הוא ההילך החוקי ב-12 מדינות באפריקה אשר היו בעברן מושבות צרפתיות וכן בגינאה ביסאו (מושבה פורטוגזית לשעבר) ובגינאה המשוונית (מושבה ספרדית לשעבר). שמותיו המקוצרים של המטבע על פי תקן ISO 4217 הם: XAF לפרנק CFA מרכז אפריקני ו-XOF לפרנק CFA מערב אפריקני.
לפרנק CFA שער חליפין קבוע ביחס לאירו: 100 פרנק CFA שווים ל-0.152449 אירו (שוויו של פרנק צרפתי אחד בעת המעבר ליורו).
אף על פי שפרנק מרכז אפריקני CFA ופרנק מערב אפריקני CFA הם בעלי ערך זהה כלפי מטבעות אחרים, מדינות שבהן אחד משני מטבעות אלה אינן מכבדות את המטבע האחר.
גל של מחאות במרכז ובמערב אפריקה כנגד המטבע הלאומי, אשר נתפס כשריד קולוניאליסטי, עשוי להוביל את המדינות האפריקניות לאמץ מטבעות חדשים. האיחוד המוניטארי של מדינות מערב אפריקה מתכנן להחליף את פרנק CFA המערב אפריקני במטבע חדש בשם Eco בתחילת שנת 2027.
שם המטבע.
בין השנים 1945-1958 משמעות ראשי התיבות CFA היו "המושבות הצרפתיות באפריקה" (צרפתית: Colonies françaises d'Afrique). מעת היווסדה של הרפובליקה הצרפתית החמישית בצרפת, בשנת 1958, ועד להכרזת עצמאותן של המושבות השונות, החל משנות ה-60 שונתה משמעות שם המטבע והוא נקרא: "הקהילה הצרפתית של אפריקה" (צרפתית: Communauté française d'Afrique). מאז שהוכרזה עצמאותן של המושבות משמעות ראשי תיבות שמו של המטבע שונה במדינות מערב אפריקה מזו שבמדינות מרכז אפריקה.
היסטוריה.
יצירת המטבע.
פרנק CFA נוצר ב-26 בדצמבר 1945 לצד פרנק CFP, שהוא המטבע שהוכנס לשימוש במחוזות צרפת מעבר לים. הסיבה להיווצרות המטבע הייתה חולשתו של הפרנק הצרפתי מיד עם תום מלחמת העולם השנייה. כאשר צרפת אשררה את הסכם ברטון וודס בחודש דצמבר 1945, חל פיחות בפרנק הצרפתי וזאת כדי לקבוע שער חליפין קבוע בינו לבין הדולר האמריקני. הנהגת מטבעות חדשים במושבות הצרפתיות באה כדי למנוע מהן את הפיחות החד בערך הפרנק הצרפתי. רנה פלבן, שר האוצר הצרפתי באותה עת, צוטט כאומר:
שער חליפין.
פרנק CFA נוצר עם שער חליפין קבוע ביחס לפרנק הצרפתי. שער חליפין זה השתנה רק פעמיים במהלך תולדות המטבע: בשנת 1948 ובשנת 1994.
שערי החליפין:
האירועים בשנת 1960 ובשנת 1999 התבטאו אך ורק במטבע הנהוג בצרפת ולא שינו את ערכו היחסי של הפרנק CFA ביחס לפרנק או אירו.
שער החליפין של הפרנק CFA ספג ביקורת רבה ונטען כי הוא גבוה מדי, דבר הפועל לטובת העילית העירונית במדינות אפריקה, היכולים לרכוש מוצרים בזול על חשבון החקלאים המתקשים ביצוא סחורותיהם. הפיחות שחל במטבע בשנת 1994 היה ניסיון לסגור פערים אלה.
איחוד המטבע האירופאי ואחריות על שער החליפין.
בשנת 1998, במסגרת ההכנות לאיחוד המטבע האירופאי, דנה מועצת האיחוד האירופי בהסכמים המוניטריים של צרפת עם המדינות שבהן מטבע פרנק CFA וכן עם קומורו וקיבלה את ההחלטות הבאות:
מוסדות.