ואז, יום אחד, ראה מקורמיק בעיתון ידיעה על תעלומת אותה גופה לא מזוהה משלוש שנים קודם, בדאלאס. הוא התקשר למשטרת דאלאס, ואמר להם שייתכן ויש קשר בין הגופה לבין היעלמות השלישייה באוסטין. משטרת דאלאס הסכימה לבצע בדיקת DNA, וזיהו את קורבן הרצח כדני פריי. תגלית זו גרמה לו לכתוב ביתר שאת את מסקנותיו לגבי ווטרס, שכל פיסת ראיות חדשה הצביעה עליו כגורם מרכזי בפשע שעוד לא התגלה לגמרי. מאמציו גילו פושע מורשע נוסף שהיה מעורב עם ווטרס ופריי - גארי קאר, בעל הרשעות בחטיפה ואונס. על אף הכחשותיו שנוספו להכחשותיו של ווטרס, בשלב זה לבסוף התעורר עניינם של הרשויות במקרה, והחלו לחקור את ווטרס וקאר. אלו מצאו את עצמם בחזרה בכלא בעקבות החקירות, בגין האשמות אחרות לא קשורות שהתגלו בחקירות, וממצאים מחיפושים בעקבות מעצרם וחקירת עדים, הובילו לכך שסופסוף ה-FBI הצליחו לייצר ציר זמן של ימיהם האחרונים של בני המשפחה הנעדרים.
החטיפה והרצח.
ווטרס, קאר ופריי חטפו את שלושת בני המשפחה, והחזיקו אותם בדירה בסן אנטוניו למשך כחודש. פריי היה אמון על שמירת החטופים, בזמן שקאר ליווה את ג'ון ליציאות לשם השגת כספים. חברתו לשעבר של ווטרס העידה שבתקופה זו ווטרס היה אכול זעם על אוהייר, בשל הדברים שחשפה לגביו, ושיתף אותה בפנטזיות אלימות במיוחד לגבי מה יעשה לה. מהחקירה עולה כי ג'ון כנראה נכנע לאיומים ומסר את כל כספיו וכספים שהיה אחראי להם, אך אוהייר עצמה לא הסכימה לעשות כן. רמיזה למצב הנפשי הירוד של החטופים נמצאת בשיחתם האחרונה עם חברי הארגון בסוף ספטמבר, במהלכה רובין לחשה "אני יודעת שתעשו את הדבר הנכון".
השלושה נרצחו על ידי ווטרס ב-29 בספטמבר 1995, או סמוך לתאריך זה, כנראה בחניקה. גופותיהם הועברו למחסן של חבר של ווטרס, שם ווטרס, אולי בעזרתם של פריי וקאר, ניסר אותם לחתיכות - אותם הסיע לחווה מרוחקת, שם נקברו ונותרו עד שהתגלו כעבור חמש שנים. פריי נרצח כיומיים לאחר בני המשפחה.
המשפט ותוצאותיו.
קאר עמד למשפט והורשע בקשירת קשר למעילה, הלבנת כספים, ועוד מספר סעיפים - אך לא בחטיפה או רצח, מכיוון שהמשפט התקיים לפני שהתגלו גופות קורבנותיו. הוא נידון לשני מאסרי עולם, בשנת 2000. גם ווטרס עמד למשפט על מגוון סעיפים קשורים, אך מעולם לא הורשע ברצח ובחטיפה. הוא נידון ל-20 שנות מאסר וצווה להחזיר את כל הכספים שנסחטו, בנוסף לעונשים קודמים שכבר החל לרצות של 65 שנה ו-25 שנה. לאחר הרשעתו, בשנת 2001, גילה ווטרס לחוקרי ה-FBI את מקום קבורת הגופות, והוביל אותם לשם. השחתת הגופות הייתה כה יסודית, שהן זוהו רק בעזרת בדיקות DNA וצילומי שיניים. מצאו בקבר המשותף גם את ראשו וידיו של דני פריי.
התעלומה האחרונה שנותרה הייתה גורלן של מטבעות הזהב. הסתבר שווטרס שם את המטבעות בלוקר עם מנעול פשוט. כשחזר להוציא ממקום האחסון את המטבעות, גילה שנגנבו. הסתבר בדיעבד שלקבוצת גנבים לא קשורה מסן אנטוניו, היה מפתח מאסטר לסוג המנעול, והם ניסו את מזלם באתר האחסון, והופתעו לגלות אוצר מאחורי הדלת שפתחו בנקל. הם לקחו את הכסף ובזבזו אותו, ורק מכיוון שאחד הגנבים נתן מטבע אחת לדודתו כמתנה, הצליחו חוקרי ה-FBI לגלות את השתלשלות האירועים.
ביקורת רבה הועברה על משטרת אוסטין על אדישותה ואוזלת ידה בעניין החטיפה. צוין שמספר רב של רשויות אכיפה אחרות התערבו ושיתפו פעולה בשלבים שונים של החקירה - כולל ה-FBI, ה-ATF, משרד השריף, רשות המיסים, ועוד - ואילו הם לא התערבו בשום שלב.
מורשת.
מבחינה משפטית, תרומתה הגדולה של אוהייר היא בביטול חובת תפילה או פעילות דתית בבתי ספר ציבוריים.
ב-2006 יצא סרט דוקומנטרי על חייה, בשם "Godless in America", שתיעד את האקטיביזם האתאיסטי שלה, בנוסף למקרה ההיעלמות והרצח.
ב-2013, האנדרטה האתאיסטית הראשונה על אדמות הממשל האמריקאי הוצבה בבית המשפט במחוז ברדפורד בפלורידה; האנטדרטה, השוקלת כ-700 קילו ועשויה מאבן גרניט, כוללת ספסל ומעמד, וחרוטה בציטוטים של אוהייר, תומאס ג'פרסון, ובנג'מין פרנקלין.
ב-2017 ייצא לאקרנים סרט הקולנוע "האישה השנואה ביותר באמריקה" בכיכובה של מליסה לאו.
קישורים חיצוניים.
1968 דיבייט בין הכומר הבפטיסטי וולטר מרטין לאוהייר
בארון ואקה
בארון דיוואווסי ואקה (בנאורית: Baron Divavesi Waqa, נהגה: ; נולד ב-31 בדצמבר 1959) הוא פוליטיקאי נאורי שכיהן כנשיא נאורו משנת 2013 עד 2019. לפני כן כיהן כשר החינוך בממשלת נאורו, ומשנת 2003 עד 2019 היה חבר הפרלמנט של נאורו.
ביוגרפיה.
ואקה נולד במחוז בוה ב-31 בדצמבר 1959.
ואקה נבחר בבחירות לראשונה לפרלמנט של נאורו במאי 2003 מטעם מחוז בוה. הוא כיהן כשר החינוך בממשלת נאורו תחת הנשיא לודוויג סקוטי, אך הוא נאלץ לעזוב את תפקידו לאחר שהוחלף על ידי רנה האריס, ונותר כחבר פרלמנט.
ביוני 2013 נבחר ואקה לנשיאות נאורו לאחר שהצליח להביס את שר האוצר לשעבר ומועמד האופוזיציה רולנד קון בתמיכתם של 13 חברי פרלמנט שהצביעו בעד מול חמישה שהצביעו נגד. הנשיא לשעבר מרקוס סטיבן בירך על היבחרו והוריש לו את ממשלתו.
בחודש ינואר 2014 שרד ואקה הצבעת אי-אמון שהועלתה נגדו בפרלמנט לאחר שהביא לגירושו של שופט השלום התושב היחיד, האוסטרלי פיטר לו, ולביטול אשרת השהייה של נשיא בית המשפט העליון ג'פרי ארנס, אף הוא אזרח אוסטרליה. הפרלמנט של נאורו האשים את ממשלתו בחוסר תפקוד, לאחר שהממשלה גם ביקשה לנסח הצעת חוק מצב חירום בעזרתם של עורכי דין מפיג'י. לאחר שהצבעת אי-האמון נכשלה, ואקה המשיך לכהן בתפקידו.
ביוני 2017 ביקר בישראל ופגש את נשיא המדינה ראובן ריבלין. בדצמבר 2017 תמכה נאורו בהצבעה באו"ם בהכרה ההאמריקאית בירושלים כבירת ישראל, ושבועיים לפני כן תרמה ישראל מערכת טיהור שפכים לנאורו בעלות של כ-250 אלף שקל.
בבחירות באוגוסט 2019 ואקה הפסיד את מושבו בפרלמנט ואיבד את הנשיאות; לאחר מכן בהצבעה בפרלמנט נבחר ליונל אינגימאה לנשיא החדש.
מרקוזה
מרקוזה הוא שם משפחה.
פסק דין סופי ואלמי נגד בריטניה
פסק הדין סופי ואלמי נגד בריטניה ניתן בבית הדין האירופי לזכויות אדם ביוני 2011. עניינו עתירתם של שני אזרחי סומליה שלא להיות מגורשים מבריטניה לסומליה, מחשש לסכנת עינויים ומוות מצד ארגון א-שבאב השולט בחלקים נרחבים של סומליה, ופוגע קשות בזכויות אדם בסיסיות ואלו החיים תחת שלטונו חשופים לסכנת עינויים ומוות. בית הדין פסק כי סופי ואלמי לא יגורשו בחזרה לסומליה כיוון שחזרתם כרוכה בחשיפה לסכנת חיים ממשית ובכך מהווה הפרה של האמנה האירופית לזכויות אדם. בכך הכיר בית הדין שגם סכנה שמקורה בגורם שאינו מדינתי יכולה להוות הפרה של האיסור על עינויים ועל עונש או יחס בלתי אנושיים ומשפילים.
רקע.
בעת הדיון המשפטי על החזרתם של סופי ואלמה התקיימה מלחמת אזרחים בסומליה. בעיר הבירה מוגדישו שלט הארגון א-שבאב, שבפברואר 2008 הוכרז על ידי ממשלת ארצות הברית כארגון טרור. בשטחה של סומליה, ובפרט בעיר הבירה, ישנן הפרות בוטות של זכויות אדם. מלחמת האזרחים בסומליה החלה בשנת 1991 עם הפלת שלטונו של הנשיא זיאד בארה. בשנה זו, אזור סומלילנד, הנמצא בצפון המדינה, בודד עצמו והכריז על עצמאות, אם כי ריבונותו אינה מוכרת על ידי אף מדינה או ארגון בינלאומי.
בין 1996 ל-2008 הוכרזו מספר מדינות אוטונומיות בתוך סומליה, שלא כמו סומלילנד, היו כולן תנועות אוטונומיה שלא הכריזו באופן גלוי על עצמאות. במקביל למתרחש במדינה ובאזור ישנם ניסיונות בלתי פוסקים להשבת השלום.
בשנת 1992 החליט האו"ם להכניס כוחותיו ולהתערב עקב המצב ההומניטרי במדינה וזכויות האדם שנפגעות עקב הלחימה. כוחות האו"ם ששהו במוגדישו ספגו אלימות רבה מצד אלו עד שלבסוף הוחלט, בשנת 1995, לסגת מהמדינה עקב אבדות רבות.
השלטון של א-שבאב כופה נורמות נוקשות בשם האסלאם. הארגון קובע קובעים לגברים ולנשים איך להתלבש, מה יהיה צלצול הטלפון ומה אורך זקנם של הגברים. לנשים קשה אף יותר באזורים אלו היות שאל-שבאב אוסרים עליהן לצאת למקומות ציבוריים, להתראות עם גברים (גם אם מדובר בגברים הקרובים אליהן) וסוגרים את עסקיהן בטענה שאסור לערב בין גברים ונשים. התנהגות זו של אל-שבאב אינה מופנית רק כלפיי מי שגר באזורים אשר בשליטתם אלא גם כלפיי אלו העוברים בשטח שבו הם שולטים. ישנן נקודות יציאה וכניסה מהאזורים הנשלטים וכך א-שבאב דואגים לבחון שהאנשים שהיו בשטחם צייתו לחוקי האסלאם הקפדניים.
פסק הדין.
העובדות.
סופי, נכנס לבריטניה בשנת 2003 תוך שימוש במסמכי נסיעה מזויפים וביקש מקלט על בסיס העובדה שהיה בסומליה בן לחמולת Ree-Hammar, חמולת-בת של החמולה הגדולה בסומליה – Ahansi. חמולת Ahansi וחבריה היו תחת רדיפה של המיליציה הסומלית Hawiye שהרגה את אביו ואחותו של סופי והכתה אותו. אין לסופי קרובים ששרדו וחיים בסומליה. הוחלט כי לא יקבלו אותו לבריטניה כמבקש מקלט, זאת על בסיס ההחלטה כי סופי נשאר בסומליה עד שנת 2003, מה שמערער בעיניי בריטניה את טענתו כי מסוכן לו שם. ב-16 במאי 2005 עתר סופי נגד דחיית בקשתו למקלט. ב-29 ביוני 2005 נדחתה עתירתועקב חוסר אמינות בסיפורו. סופי ביצע בבריטניה פשעים כמו שוד ואיומים לרצח וריצה עונש בכלא, וביולי 2006 הוחלט לגרשו לסומליה בטענה כי הוא מסכן את הציבור. לאחר דחיית עתירתו של סופי לביטול גירושו, בשנת 2007 קיבל בית המשפט את העתירה נוכח העובדה שצו הגירוש הוצא לפני קיום דיון בבקשתו.