במהלך מלחמת העולם השנייה, גבהרדט שימש לזמן מה כנשיא הצלב האדום הגרמני.
ב-22 באפריל 1945 התקרבו הסובייטים לברלין, ויוזף גבלס הביא את אשתו וילדיו לפיהררבונקר (הבונקר של היטלר). אדולף היטלר ומספר קצינים נאמנים לו נשארו בבונקר כדי לנהל את מתקפת ההגנה האחרונה על ברלין. גבהרדט, בתור נשיא הצלב האדום, פנה לגבלס ויעץ לו לעזוב עמו את ברלין, אך זה סירב.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הועמד גבהרדט לדין יחד עם 22 רופאים נוספים בפני בית משפט צבאי אמריקאי במשפט שנודע כ"משפט הרופאים", ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. גבהרדט נשפט למוות ב-20 באוגוסט 1947. הוא הוצא להורג בתלייה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה.
נעליים צבאיות
בריכת דורה
בריכת דורה או שלולית החורף היא בריכת חורף בדרום העיר נתניה אשר סביבה התפתח פארק ציבורי המהווה את אחד מהפארקים הראשיים בעיר (ובדרום העיר בפרט) ובצידו המערבי אף עובר שביל ישראל.
הבריכה והפארק נמצאים צפונית מזרחית לשמורת האירוסים (כביש ראשי מפריד ביניהן) בין שכונות האירוסים, נוף גלים (גלי ים), נאות שקד (אזורים), רמת יגאל ידין (לשעבר שיכון דורה) ואגמים. השטח סביב השלולית (300 דונם) הוכרז כשמורת טבע. אך תהליכי העיור שחלו סביבה גרמו לפגיעה במגוון הביולוגי העשיר אשר שכן בה, ובנוסף השפיעו על היקוות המים לבריכה.
הבריכה (כמו עוד בריכות חורף רבות וחשובות, כבריכת יער בחדרה), מהווה שריד לבריכות החורף ובתי הגידול הלחים הרבים שכיסו את אזור השרון שיובשו עד תחילת המאה ה-20.
במפת "הקרן לחקר ארץ ישראל" (PEF) משנת 1880 נקראת הביצה "Bass el Hindi"
(בתרגום חופשי מערבית: "הביצה של ההודי" בהקשר לקולניאליזם הבריטי בהודו).
בסיס חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות, המוכר גם כ"בסיס אלכסנדרוני" וקודם להקמת המדינה היה בסיס צבאי בריטי, הקיף את השלולית, ונודע בשם "מחנה דורה" על שם דורה אבן, אשת דן אבן, מפקד החטיבה (בדומה לשיכון דורה).
החיים בשלולית.
בשלולית החורף בנתניה חורפים מחודש אוקטובר ועד סוף מרץ מיני עופות מים רבים, כגון: ברכייה, יאורית מצרית, מרית צפונית, אגמייה מצויה, שרשיר מצוי, ברווז חד זנב, לבנית גדולה (אנפה), סופית מצויה, טבלן גמדי, אנפית בקר ורלית המים.
בין העופות המצויים בשלולית במשך כל השנה הם: שלדג לבן-חזה, פרפור עקוד ושלדג גמדי.
בתחילת חודש מרץ ניתן לראות גם צבים בהטלת ביצים על שפת השלולית.
כמו כן, נמצאים בשלולית במהלך החורף בנתניה בעלי חיים רבים, כגון: קרפדה מצויה, טריטון הפסים (בסכנת הכחדה), סלמנדרה מצויה (בסכנת הכחדה בישראל), צפרדע נחלים, אילנית מצויה, סרטן דפניה וצפרדע ירוקה.
הפארק.
הפארק הוכשר בשנת 2003, על ידי תורמים מאנגליה, בעקבות הפיגועים הקשים אשר פקדו את העיר במהלך האינתיפאדה השנייה. הוקמו בו גני שעשועים, שביל הליכה מסביב לפארק ומקומות המתאימים לעשיית פיקניקים.
בפארק הוקמה במה המשרתת את הציבור הדרומי במהלך חגיגות שנתיות במקום בעיקר ביום העצמאות וכן בפורים, וכמו כן סקייטפארק וגשר גדול שמחבר בין השמורה הגדולה ("גשר השמורות") שנחנכו ב-2016.
קיים אזור לא מפותח בשוליים הדרומיים של הפארק, מהווה שדה בור קטן עם מיני צמחים רבים, הגוברת כלפי מערב, לעבר שולי הפארק הקרובים ביותר לשמורת האירוסים. בשטח זה צומחים מיני צמחים רבים, ביניהם: אירוס הארגמן, בן-חצב יקינתוני, שום תל אביב, שומרר בואסייה, רותם המדבר, אטד החוף, מתנן שעיר, חצב מצוי ועוד.
קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך
קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך (באנגלית: Caroline of Ansbach, 1 במרץ 1683 - 20 בנובמבר 1737) הייתה אשתו של מלך בריטניה, ג'ורג' השני.
שנותיה הראשונות.
וילהמינה שרלוטה קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך נולדה ב-1 במרץ בעיר אנסבך שבגרמניה ליוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ואשתו השנייה אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך. קרולינה, שהתייתמה מאביה בגיל 3 ומאמה בגיל 13, גדלה להיות אשה אינטליגנטית, מתורבתת ומושכת, ותכונות אלו הפכו אותה למבוקשת מאוד בקרב נסיכי אירופה שחיפשו לעצמם כלה.
נישואים וילדים.
קרולינה ויתרה על הצעת נישואים שקיבלה מפליפה החמישי, מלך ספרד, משום שלא רצתה לוותר על דתה הפרוטסטנטית. זמן קצר לאחר מכן היא פגשה את גאורג אוגוסט, נסיך הנובר, והשניים נישאו ב-22 באוגוסט 1705. שנה לאחר מכן גאורג קיבל אזרחות בריטית ואת התואר "דוכס קיימברידג'", והיה השלישי בתור לרשת את כס המלוכה האנגלי, אחרי אביו גאורג וסבתו סופיה.
קרולינה ילדה תשעה ילדים בין השנים 1707 ל-1724, מתוכם שבעה הגיעו לבגרות:
נסיכת ויילס.
עם עלייתו של ג'ורג' הראשון לכס המלוכה הבריטי בשנת 1714 קיבל בנו גאורג, בעלה של קרולינה, את התואר דוכס קורנוול, ומספר חודשים לאחר מכן הוא הוכתר כיורש העצר הרשמי לכתר הבריטי והוענק לו התואר נסיך ויילס. קרולין הפכה לנסיכת ויילס והזוג עבר להתגורר באנגליה.
משום שהמלך החדש היה גרוש, הנסיכה קרולינה הייתה האישה החשובה ביותר בממלכה. אולם למלך היו יחסים מאוד רעועים עם בנו הנסיך, שהגיעו לשיאם בשנת 1717 עם טקס הטבלתו של ג'ורג' ויליאם, בנם החמישי של גאורג וקרולינה. הנסיך, בניגוד להוראת המלך, לא הסכים לתת לדודו להיות הסנדק של בנו, ונענש על כך במעצר זמני ובגירוש מארמון סנט ג'יימס ומטקסים ציבוריים. למרות זאת, בעיקר בזכות יחסיה הקרובים של קרולינה עם סר רוברט וולפול, שהיה ראש ממשלת בריטניה דה פקטו באותה התקופה, הזוג הצליח לשמור על מעמדם ועל אורח חייהם ולהתפייס עם המלך בשנת 1720.
קרולינה נחשבה לאינטליגנטית הרבה יותר מבעלה. בצעירותה היא נהגה להתכתב עם ידידה גוטפריד לייבניץ, איש האשכולות הגרמני שהועסק בחצר בית הנובר. היא גם עזרה ליזום את ההתכתבות בין לייבניץ לסמואל קלארק, הנחשבת כיום לאחת ההתכתבויות החשובות ביותר של המאה ה-18 בנושא פילוסופיית המדע.
חיי הנישואים של גאורג וקרולינה נחשבו למוצלחים, אף על פי שנסיך ויילס החזיק מספר פילגשים, בהן אחת המשרתות האישיות של הנסיכה.
מלכת בריטניה.
הנסיכה קרולינה הפכה למלכה עם מותו של חמיה בשנת 1727 ועלייתו של בעלה לשלטון. במהלך השנים הבאות הזוג המלכותי היה במאבקים תמידיים מול בנם הבכור, הנסיך פרדריק. פרדריק, שיועד על ידי סבו להיות הנסיך הבוחר של הנובר, נשאר בגרמניה כשהוריו עברו לאנגליה בעודו בן שבע בלבד. כאשר זומן לבסוף לנסוע לבריטניה כיורש העצר לממלכה הוא היה כבר אדם בוגר, עם דעות משלו, שלא הכיר כמעט את הוריו. הוא התנגד לדעותיו הפוליטיות, האמנותיות והמדעיות של אביו ואף ניסה לשכנע את הפרלמנט להקצות לו קצבה גדולה מזו שאביו נתן לו.
למלכה קרולינה היה כח רב בממלכה; היא קיבלה את התואר מגנת ממלכת בריטניה הגדולה, ושימשה למעשה כעוצרת הממלכה כאשר המלך יצא מהמדינה. היא סובבה עצמה באמנים, סופרים ואינטלקטואלים רבים והזמינה יצירות אמנות ומבנים רבים. לצד מרי, נסיכת מודנה, אשתו של ג'יימס השני, ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה, היא נחשבת לאחת מבנות הזוג החשובות והמשפיעות ביותר בהיסטוריה של המונרכיה הבריטית.
מותה.
מספר חודשים לפני מותה של קרולינה היא שוב רבה עם בנה, והשניים לא דיברו שוב. היא מתה כתוצאה מסיבוכים שנגרמו מבקע טבורי ב-20 בנובמבר 1737 ונקברה במנזר וסטמינסטר שבלונדון. היא נקברה בארון קבורה כפול, בו 23 שנים מאוחר יותר נקבר גם המלך ג'ורג'. המלחין הנודע גאורג פרידריך הנדל כתב המנון ללווייתה.
ז'אן קלמנט
שושלת תרח'אן
שושלת תַרְח'אן (באורדו: سلسله ترخان) נוסדה ב-1554, בסינד (כעת בפקיסטן) ושלטה בה עד 1591.
השושלת נוסדה על ידי התרח'אן הטורקי, גנרל מירזא עיסא בג (Mirza Isa Beg) שהשתלט על הארץ לאחר מותו של השאה חסאן ארגון, אחרון השליטים משושלת ארגון.
שלטונה של שושלת תרח'אן הסתיים ב-1591, כשהמוגול אכבר הגדול ניצח את אחרון שליטי שושלת תרח'אן וסיפח את סינד.
טרקן
טהאטה
טהאטה (באורדו: ٹھٹہ, בסינדהי: ٺٽو), או טהאטו, היא עיר היסטורית בעלת אוכלוסייה של 22,000 תושבים השוכנת במחוז סינד בפקיסטן, ליד אגם קאלרי, שהוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר במדינה. המונומנטים הגדולים של טהאטה זכו למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1981. העיר קרובה מאוד לנמל קראצ'י, ומסיבה זו מגיעים אליה תיירים רבים.
היסטוריה ותיאור.
בין המאה ה-14 למאה ה-18 העיר מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של חבל סינד, כיוון שחלשה על אזור הדלתה של נהר האינדוס, וכיוון שהייתה עיר הבירה של שושלות סאמה, ארגון ותרח'אן, ששלטו בעיר בין 1592 ל-1739 בשמם של הקיסרים המוגוליים של דלהי.
טהאטה הוזנחה החל מ-1739 כאשר מחוז סינד הוענק לשאה של איראן, כתוצאה מקרב כארנאל שהיה חלק מהפלישה הפרסית להודו. השרידים המצויים בעמק שבו שוכן האתר הם מתחם מונומנטים והעיר עצמה, וזאת בנוסף לנקרופוליס השוכן במרחק של 12 קילומטרים על קצה גבעת מַכְּלי.
השרידים לתור הזהב של העיר, שנמשך ארבע מאות שנים, הם המונומנטים הבנויים מאבנים ומלבנים. מונומנטי האבן הבולטים ביותר הם הקברים של ג'אם ניזאם א-דין השני ששלט במקום בין 1461 ל-1509, עיסא ח'אן תרח'אן שהצעיר ואביו ח'אן באבה, שנבנו לפני 1644. מונומנט הלבנים הבולט ביותר הוא מסגד דאנביר שנבנה על ידי שאה ג'האן (1644–1647) ובו יש 93 כיפות, מספר מאוזוליאומים ומספר קברים.