השיר זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה שטענו כי השיר אינו מקורי או חדשני ואינו מסמל צעד יצירתי קדימה והרבה טענו כי הוא נשמע דומה למדי לשירה "Fantasy" בשל המספולים מתוכו. השיר זכה להצלחה מסחרית רבה, בארצות הברית הוא הגיע למקום ה-1 ובכך הפך לשיר ה-14 שלה לעשות זאת.
בקנדה השיר גם זכה להצלחה רבה וגם הגיע למקום ה-1 במדינה וכנ"ל בניו זילנד. בנוסף השיר נכנס לחמישייה הפותחת במדינות רבות ביניהם בצרפת ובריטניה. במצעד האירופאי הכללי הוא נכנס למקום ה-4 ובאוסטרליה גם זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-10.
וידאו קליפ וקידום.
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בתוכניות טלוויזיה ובסיבובי הופעות שלה. הקליפ לשיר בבימויו של ברט רטנר נחשב לאחד מהקליפים היקרים ביותר אי פעם כאשר עלותו הגיע ל-2.5 מיליון דולר. בקליפ נראית קארי הולכת לקולנוע עם חברותיה שם היא רואה את בן זוגה (אותו מגלם ג'רי אוקונל) עם אישה אחרת (אותה מגלמת קארי עצמה גם על ידי דמות האלטר אגו שלה ביאנקה).
לאחר מכן השתיים מתעמתות אחת עם השנייה פיזית. בשל התחייבויות קודמות ג'יי זי לא יכל להופיע בסרטון ובמקום זאת הופיעה קריקטורה שלו. הקליפ היה בהשראת מספר סרטים ביניהם "גריז" ו-"הדרקון".
סיפור מינימליסטי
דנטה לאטס
דנטה לאטס (או: דאנטה לאטס) (באיטלקית: Dante Lattes; 1876–1965) היה רב, עיתונאי פובליציסט ועורך יהודי-איטלקי, איש-ציבור ומחנך. מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית האיטלקית.
פעילותו העיתונאית.
משנת 1897 ואילך עבד כעיתונאי "Corriere Israelitico" בטריאסטה, ונתמנה לעורך העיתון בשנת 1903. בפיקוחו, התמקד העיתון "קורייר ישראל" בתנועה הציונית ובתרבות היהודית של יהודי איטליה, וכלל דיונים במחקר בהיסטוריה ובפילוסופיה יהודית.
לאטס (ביחד עם Alfonso Pacifici) ייסד (בפירנצה בשנת 1916) את השבועון "Israel". בשנת 1922 ייסד את הירחון "Israel Review" ונשאר עורכו עד פטירתו.
הפצת הגות ציונית באיטליה.
לאטס היה פעיל מרכזי של התנועה הציונית באיטליה. מאז שנת 1918 היה מזכיר הפדרציה הציונית באיטליה.
הוא תמך בחינוך יהודי המבוסס על שילוב בין תרבות ההומניזם האיטלקי ומורשת ההגות היהודית.
לאטס עמד בקשר עם אחד העם, יוסף קלוזנר, ישראל זנגוויל, והכיר את יצירתם הספרותית של אדמון פלג ושל הקלאסיקונים הגדולים של ספרות היידיש המודרנית. הוא תרגם לאיטלקית מתוך כתביהם של הוגי וסופרי דור התחייה הלאומית היהודית והתנועה הציונית: אחד העם, משה הס, יהודה לייב פינסקר, חיים נחמן ביאליק, מרטין בובר.
לאטס לימד עברית שפה וספרות במכון לשפות המזרח (Institute of Oriental Languages) ברומא. בשנת 1939, בעקבות עליית הפאשיזם, עקר לארץ ישראל עם משפחתו, אך בתום המלחמה, חזר לאיטליה בשנת 1946, ייסד וניהל ברומא את מרכז התרבות היהודית מטעם איגוד הקהילות.
בהנהגת הקהילה היהודית באיטליה.
לאטס למד בבית המדרש היהודי של אליהו בן-אמוזג (Benamozegh) בליוורנו. משנת 1933 שימש במועצת המנהלים של איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, ובשנת 1936 היה אחד המייסדים של ארגון הקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. בין השנים 1952-1956 שימש סגן נשיא איגוד הקהילות היהודיות באיטליה. לאטס היה מנהל הסמינר לרבנים באיטליה.
כתביו.
באמצעות כתביו, הפך לאטס למורה ומדריך לשלושה דורות של יהודים באיטליה, אבל ממרחק השנים דומה כי מורשתו לא זכתה להכרה רבה על ידי הממסד היהודי האיטלקי.
טאי צ'י
גבעת ארנון
גבעת ארנון (או גבעה 777 או גבעת הברנדי) היא מאחז השוכן מזרחית לאיתמר, על רכס גדעונים המחבר בין השומרון לבקעת הירדן. היישוב נמצא על גבעה בגובה 777 מטר מעל פני הים, ומכאן שמה הנוסף של הגבעה.
היסטוריה.
המאחז הוקם בחנוכה התשנ"ט, 1999, ביוזמתו של ארגון חי"ל. שמו של המקום מנציח את זכרו של אריה ארנלדו אנגריוני (אותיות שמו של אגריוני), שנרצח בליל 7 במאי 2001 במהלך האינתיפאדה השנייה בפיגוע על ידי מחבלים, בעת ששמר על ציוד חקלאי במקום בטרם אוישה הגבעה.
אוכלוסייה.
האוכלוסייה בגבעה מעורבת - דתית וחילונית, ובכך ייחודית בנוף ההתיישבות בגב ההר. תושבי הגבעה עוסקים בחקלאות אקולוגית מקומית במספר מטעים, ובמקצועות חופשיים. בשנת 2010 מנה היישוב כ-13 בתים מאוכלסים עם למעלה מ-50 תושבים, כיום ישנם 35 משפחות עם למעלה מ-130 תושבים. התושבים הראשונים היו בני הגרעין החילוני חי"ל (חוסן יהודי לישראל).
יקבים.
בגבעת ארנון ניטעו כרמים אורגניים, ובצידם הוקמו שני יקבים הסמוכים לגת עתיקה ששרידיה נמצאו במקום. תנאי האקלים והאדמה באזור ההר (טרואר) אופטימליים לגידול זנים שונים של גפנים, כמו קברנה פרנק, קברנה סובניון, מרלו, סאן ג’ובזה, פינו-נואר ומוסקט המבורגי. היין מתיישן בחביות עץ אלון צרפתי במשך כשנה.
יקב אחד נקרא 'יקב ארנון' ובעליו הוא ברק שמואל, והשני נקרא 'יקב תום' ובעליו הוא תומר פניני.
בתחרות היינות הבינלאומית טרה וינו, זכה 'יקב תום' בתואר "היקב הטוב ביותר" בקטגוריית יקבי הבוטיק, וכן במדליית "זהב כפול" (התואר הגבוה ביותר בתחרות) ליין היקב בשם "קברנה פרנק 2016" מכרם מירב של היקב.
היכל התהילה של הספורטאים היהודים
מרב זקס-פורטל
מרב זקס-פורטל (נולדה ב-18 באפריל 1965) היא מתרגמת ספרות, סופרת ומשוררת ישראלית.
קורות חיים.
מרב זקס-פורטל נולדה בקיבוץ גבעת ברנר להורים ילידי הקיבוץ. בילדותה התגוררה במשך שנתיים בבוסטון שבארצות הברית, שם מילא אביה תפקיד של שליח מטעם דרור-הבונים. סיימה תיכון בקיבוץ ולאחר מכן שירתה בצה"ל ככתבת צבאית בעיתון "במחנה נח"ל". עם שחרורה מצה"ל עזבה את הקיבוץ, ועבדה במשך שלוש שנים בנמל התעופה בן-גוריון בתפקיד אשת ביטחון. בתקופה זו החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחוג לספרות אנגלית, וסיימה אותו בהצטיינות.
בשנת 1990 החלה לעבוד כמנהלת מחלקת ההדרכה בחברת IAS, שסיפקה שירותי ביטחון אווירי לחברת TWA ולחברות אחרות באירופה.
בשנת 1992 חזרה עם בן זוגה לישראל, והחלה ללמוד תרגום באוניברסיטת תל אביב. בעקבות הלימודים החלה להתמחות בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. מאז תרגמה עשרות ספרים עבור ההוצאות המובילות בארץ, בהן ידיעות ספרים, כתר, כרמל, מטר, פן ועם עובד.
בשנת 2010 החלה ללמוד לתואר שני במגמה לכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון, ובמהלך הסדנאות אצל חיים באר, שמעון אדף, סמי ברדוגו, שרון אס, אתגר קרת ואחרים החלה לכתוב סיפורים קצרים. את הלימודים סיימה כשבאמתחתה כתב היד לרומן הביכורים בשם "מלאכים באופק". לאחר הלימודים החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת ובמגזינים מקוונים.
ספרה "מלאכים באופק" התקבל למפעל לספרי ביכורים "קסת", ובשנת 2016 יצא לאור בהוצאת אקס ליבריס וידיעות ספרים בעריכתו של חיים באר.
ב-2015 החלה לפרסם שירים, ואלו ראו אור בכתבי עת שונים. שירהּ "קינה", שהוקדש לזכרה של אנגווץ וואסה, שנרצחה על ידי בעלה בנתניה ב-2018, הוקרא בעצרת המחאה על רצח נשים שנערכה בכיכר דיזנגוף ופורסם ב"ידיעות אחרונות".
בשנת 2000 יזמה והקימה את "פורום תרגום ועריכה - אג'נדה", הראשון מסוגו בארץ. הפורום נפתח תחילה בפורטל IOL ולאחר מכן עבר באתרים שונים, עד שמצא בית בפייסבוק. בפורום חברים כשלושת אלפים חברים העוסקים באופן פעיל בתרגום ועריכת טקסטים.
חברה בוועד הפועל של איגוד אנשי הספר משנת 2017.
בשנת 2021 יצא לאור ספר השירה הראשון שלה, "אין השלם", בהוצאת עתון 77.
מרב זקס-פורטל נשואה לאיציק פורטל, צלם קולנוע וטלוויזיה, ולהם שלושה ילדים. מתגוררים בגבעתיים.
בר זוהר
אלקו ואן דר חיסט
אלקו ואן דר חיסט (בהולנדית: Elco van der Geest; נולד ב-4 במאי 1979) הוא ג'ודוקא עבר בלגי יליד הולנד אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. ואן דר חיסט ייצג בתחילת הקריירה את הולנד ובשנת 2009 עבר לייצג את בלגיה.
ואן דר חיסט התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2012. באתונה 2004 הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לאריק זאבי הישראלי.
ואן דר חיסט מחזיק בארבע מדליות מאליפויות אירופה, שתי מדליות זהב (2002 ו-2010), מדליית כסף (2003) ומדליית ארד (2001).
אלקו הוא בנו של מאמן הג'ודו קור ואן דר חיסט ואחיו של הג'ודוקא המצליח דניס ואן דר חיסט.
בחיי אבן פקודה
תהילה פרידמן
תהילה פרידמן-נחלון
איר'נה לארה סילבה
איר'נה לארה סילבה (בספרדית: ire'ne lara silva) היא פמיניסטית צ'יקנה, משוררת וסופרת מאוסטין, טקסס.
תחילת דרכה.
סילבה, אשר אימצה את הפרקטיקה של איות שמה רק באותיות קטנות, גדלה בעמק ריו גראנדה בדרום טקסס. הוריה היו פועלים חקלאיים מהגרים, והיא בילתה שנים רבות עם המשפחה שלה נעה מדרום טקסס לאוקלהומה לניו מקסיקו לצפון טקסס ובחזרה לדרום טקסס.
קריירת כתיבה.
סילבה חיברה שלושה ספרונים (chapbooks, סוג של ספר-חוברת) של שירה, שני ספרי שירה באורך מלא, ואוסף סיפורים קצרים. העבודה שלה מופיעה בכתבי עת שונים כולל "Acentos Review", "Pilgrimage", ו-"Yellow Medicine Review" וכן ביותר מ-50 אנתולוגיות, כולל "Improbable Worlds: An Anthology of Texas and Louisiana Poets" ו-"The Weight of Addition: An Anthology of Texas Poetry."