ספרו "פילוסופיה יהודית כמדריך לחיים" יצא לאור בעברית. בספר זה הוא כותב על משנתם של פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר, עמנואל לוינס, ולודוויג ויטגנשטיין.
פטנאם נפטר מסרטן בשנת 2016 בעיר מגוריו, בוסטון.
חיים אישיים.
נישא לרות אנה ג'ייקובס, פילוסופית אף היא, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. אף על פי ששניהם גדלו בבתים חילונים ורק אימותיהם היו יהודיות הם בחרו לקיים אורח חיים יהודי.
יוסף בנטואיץ'
יוסף בנטואיץ' (3 בפברואר 1902–1982) היה איש חינוך ישראלי. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת 1962.
תולדות חייו.
בנטוויץ' נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, הרברט בנטואיץ', היה פעיל ציוני ולימים נודעו גם אחיו ואחיותיו - נורמן בנטואיץ', תלמה ילין וליליאן פרידלנדר.
בשנים 1920–1923 למד בנטואיץ' מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנה לאחר מכן הוא המשיך בלימודיו במכון לחינוך של אוניברסיטת לונדון ובשנת 1924 עלה לארץ ישראל בעקבות אשתו לעתיד שרה יפה, ביתו של הלל יפה. עד 1928 הורה בגמנסיה הרצליה בתל אביב ובבית הספר הריאלי בחיפה. לאחר מכן מונה בנטוויץ' למפקח במחלקת החינוך של ממשלת המנדט הבריטי ובשנים 1943–1948 כיהן כסגן ראש המחלקה. בזכרונותיה של הנרייטה סאלד נזכר כמי שהשתתף עמה בהקמת מנין תפילה שוויוני ליברלי בירושלים בשנת 1926, יחד עם מייסד האוניברסיטה העברית, פרופ' הרב יהודה לייב מגנס, ואחותו הצ'לנית תלמה ילין.
לאחר פרישתו של ארתור בירם מונה בנטואיץ' להחליפו כמנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה, בשנת 1949. בנטואיץ' הכניס רוח של חופש לבית הספר, אשר הונהג עד אז על ידי בירם ביד רמה. בתקופתו הונהגה הכנת עבודת גמר על ידי תלמידי כיתה י"א, הוקמה חברת תלמידים בבית הספר והוקמה הפנימיה הצבאית לפיקוד בצמוד לבית הספר. בשנת 1955 הוא התפטר מניהול בית הספר. מחליפו בתפקיד, יצחק שפירא, כתב שתקופת כהונתו של בנטואיץ' עמדה בסימן זעזועים שנבעו מהמעבר ובגלל הקשיים הכלכליים של בית הספר. לדבריו, "חרף אישיותו הנלבבת וחרף מטען ההשכלה העצום שלו, התקשה לסגל עצמו לתנאים המיוחדים ולצרכים המיוחדים של מוסד עצמאי נטול גיבוי ממשלתי. נוסף על כך הוא התקשה בתיאום היחסים הפורמליים בינו לבין ד"ר בירם, ששימש נשיא מועצת המנהלים של המוסד".
לאחר התפטרותו, בנטואיץ' עבר לשמש כמרצה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף הוא המשיך לפעול כמפקח להוראת האנגלית במשרד החינוך והתרבות, חבר ועדת הקבע לחינוך על יסודי במשרד החינוך, וכן יו"ר חוג אמנה לתודעה יהודית.
על פועלו בתחום החינוך ועל ספרו "החינוך במדינת ישראל" זכה בפרס ישראל לשנת 1962.
משפחתו.
בנטואיץ' נשא בשנת 1924 את שרה יפה, בתו של הלל יפה, ונולדו להם ארבעה ילדים. אחד מהם הוא פרופ' צבי בנטואיץ', וירולוג, מומחה בעל שם עולמי בתחום האיידס. בת אחרת היא הציירת רחל שביט-בנטואיץ, אמו של העיתונאי והפובליציסט ארי שביט.
יוסף בנטואיץ
קאונט בייסי
ויליאם ג'יימס "קאונט" ("הרוזן") בייסי (באנגלית: William James "Count" Basie; 21 באוגוסט 1904 - 26 באפריל 1984) היה מוזיקאי אמריקאי, פסנתרן, נגן אורגן חשמלי, מוביל הרכב ומלחין. הוא נחשב לאחד ממובילי ההרכבים החשובים ביותר בג'אז של זמנו. הוא הוביל ביג בנד בשם תזמורת קאונט בייסי במשך כמעט 50 שנה. תזמורת זו היא כנראה אחד מהרכבי הביג בנד המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הג'אז.
מוזיקאים ידועים רבים נתפרסמו בזכות השתתפותם בתזמורת, בהם נגני הסקסופון לסטר יאנג והרשל אוונס, החצוצרנים באק קלייטון והארי אדיסון והזמרים ג'ימי ראשינג וג'ו ויליאמס. הבולטים בשיריו הם "One O'Clock Jump" ו-"April in Paris".
תולדות חייו.
ויליאם בייסי נולד בניו ג'רזי להרווי לי בייסי וליליאן אן צ'יילדס. אביו היה רכב של שופט עשיר. לאחר שהמכוניות החליפו את הסוסים, הוא עבד באחזקת הבית והחצר אצל כמה משפחות בסביבה. אמו עבדה בבית ככובסת ואפתה עוגות למכירה. אמו הייתה משלמת 25 סנט לכל שיעור פסנתר שלמד.
בייסי לא היה תלמיד טוב וחלם על מסעות. הוא למד רק עד גיל חטיבת הביניים. הוא ביצע עבודות שונות עבור התיאטרון המקומי וקיבל כניסה חינם למופעים. כמו כן הוא למד להפעיל את התאורה. באחד הימים בהם לא הגיע הפסנתרן, בייסי החליף אותו, ולמד מהר לאלתר מוזיקה המתאימה לסרט האילם.
למרות ניסיונו בנגינה בפסנתר, בייסי הצעיר העדיף את התופים, אך חזר לפסנתר בגיל 15 לאחר שראה את כישרונו המיוחד של שכנו, סוני גריר, שלימים היה המתופף של דיוק אלינגטון (מ-1919 עד 1951).
ב-1924 הוא נסע להארלם, חידש קשר עם סוני גריר, יצר קשרים עם מוזיקאים אחרים וניגן במופעים שונים. ב-1928 הוא הגיע לקנזס סיטי, ניגן בהרכבים שונים של התזמורת של בני מוטן, עד שב-1935, לאחר מותו של מוטן, הקים את התזמורת שלו בחלקה מנגניו של מוטן.
ב-1936 בייסי ולהקתו, שנקראה אז "קאונט בייסי וברוני הקצב", עזבו את קנזס סיטי ועברו לנגן באופן קבוע באולם ריקודים בשיקגו. להקתו של בייסי הייתה ידועה בין השאר בזכות מחלקת הקצב שלה. זאת ועוד, בייסי היה הראשון ששילב בתזמורתו שני נגני סקסופון טנור באותו הזמן. ב-1937 ניגנו בהרכב מוזיקאים כמו לסטר יאנג (סקסופון טנור), פרדי גרין (גיטרה), ג'ו ג'ונס (תופים), ולטר פייג' (קונטרבס). באותה עת שמע את ההרכב מגלה הכישרונות ג'ון האמונד, שהקליט את ההקלטות הראשונות של ההרכב ובהן הקלטתו המוקדמת ביותר של לסטר יאנג.
ההרכב עבר לניו יורק, שם החל להופיע בהצלחה הולכת וגוברת. הזמרת בילי הולידיי הופיעה עם ההרכב, למרות ההעדפה שלה להופיע בקבוצות קטנות (מסיבה זו, ואחרות, הולידיי לא הקליטה עם בייסי). בתחילת 1938 התנהל בין התזמורת של בייסי לתזמורת של צ'יק וב מה שנקרא "קרב הלהקות". בייסי צירף להרכב את בילי הולידיי לצורך הקרב, ומולה הייתה אלה פיצג'ראלד אצל וב. המגזין "מטרונום" הכריז למחרת על ניצחונו המוחץ של בייסי, ופירט בעין אוהדת את היתרונות השונים של ההרכב. הקרב הביא יוקרה ופרסום להרכב, ומאז נחשבה תזמורתו של בייסי לאחת התזמורות המצליחות בזירה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נראה שחלף עידן הביג בנדים, ועל כן פירק בייסי את התזמורת שלו. הוא ניגן בכמה הרכבים, רובם קטנים, חלקם בגודל של תזמורת, עד שלבסוף, ב-1952, הוא הרכיב מחדש את התזמורת כביג בנד המונה 16 נגנים. ההרכב החל להופיע במועדון בירדלנד, אותו חלק עם מוזיקאי בופ מהשורה הראשונה, כמו צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי ומיילס דייוויס. בייסי מצד אחד הפחית את מספר קטעי הסולו, והתבסס יותר על המוזיקה הכתובה, ומהצד השני איפשר אלמנטים של בי בופ במוזיקה. למרות שבאמת החלו להופיע קטעי סולו "בופיים", בייסי דרש שמחלקת הקצב תמשיך לתת קצב מאוד ברור ומאוד קבוע, כך שלא משנה מה מנגן הסולו בחזית, הקהל ימשיך להרגיש את פעימות הקצב.
ב-1954 עשתה התזמורת את גיחתה הראשונה לאירופה. אירופה החלה להיות מעצמת ג'אז, כאשר מוזיקאים רבים נדדו מארצות הברית לכיוונה מסיבות שונות (אחת העיקריות הייתה גזענות באמריקה). בשנות החמישים הגיע ההרכב מספר פעמים לאירופה והצליח בה במידה רבה. המסעות הללו לאירופה הולידו, בין השאר, את הסטנדרט המפורסם "אפריל בפריז", אשר בייסי מזוהה איתו מאוד.
ב-1964 הופיע עם תזמרתו בקומדיה "סקס והנערה הרווקה".
בשנת 1968 הקליט עם האחים מילס בין השאר את I May Be Wrong But I Think You're Wonderful ו-TINY BUBBLES.
בייסי נפטר ב-26 באפריל 1984 בהוליווד שבפלורידה בגיל 79.
כוכב הלכת המינורי 35394 Countbasie נקרא על שמו.
מורשתו.
קאונט בייסי חינך כמה דורות של מאזינים על צליל הביג בנד. הרבה מאלה שעבדו איתו זוכרים אותו כמי שמתחשב בדעת אחרים, צנוע, רגוע, אוהב חיים, בעל הומור יבש ותמיד מתלהב מהמוזיקה.
ארצות הברית של אמריקה
אלק דגלאס-יום
אנטואן בינואה
אנטואן בינואה (בצרפתית: Antoine Busnois ולעיתים Busnoys; סביבות 1430 - 6 בנובמבר 1492) היה מלחין ומשורר צרפתי מן האסכולה הבורגונדית של ראשית תקופת הרנסאנס. אם כי אין להתעלם מחשיבותו כמלחין מוזיקת קודש, כגון מוטטים, בינואה היה אחד הנודעים ביותר במלחיני השאנסון החילוני במאה ה-15. הוא היה המוביל באסכולה הבורגונדית המאוחרת לאחר מותו של גיום דופאי.
חייו.
הפרטים על חיי בינואה בשנותיו הראשונות מסתמכים בעיקר על השערות, אבל יש מקום להניח, כי מוצאו מסביבות ביתון בפה דה קאלה, אולי מן הכפר בינה, משם כנראה לקוח שמו. אפשר שהתייחס על המשפחה האריסטוקרטית בינה; ייתכן שפיליפ דה בינה, הכומר של כנסיית נוטר-דאם בלן, היה קרוב משפחתו. אין ספק, שבינואה זכה להשכלה מוזיקלית מעולה, כנראה בבית ספר כנסייתי לשירת מקהלה אי שם בצפון או מרכז צרפת. מוצא אריסטוקרטי יכול להסביר את קשריו עם חצר המלוכה הצרפתית; כבר בשנות ה-50' של המאה ה-15 מופיע שמו ברשומות החצר, וב-1461 כיהן ככומר של משפחת המלוכה בטור. בינואה לא היה אדם שוחר שלום, כפי שמסתבר מבקשת מחילה שהגיש בטור, מן ה-28 בפברואר 1461, ובה הוא מודה בחלק שלקח בהכאה קבוצתית של כומר "עד זוב דם", לא פעם יחידה אלא חמש פעמים. בהיותו מנודה, העיז פנים לחגוג את המיסה, מעשה שהביא להחרמתו, אך האפיפיור פיוס השני חנן אותו.