ב-2009 הופיעה בסרט "פרנקלין" בו גרין גילמה את דמותה של אמיליה, אישה סכיזופרנית בעלת הפרעת זהות דיסוציאטיבית. בנוסף באותה שנה, שיחקה בסרט "קרעים" בתור גברת ג'י, מורה מסתורית שמלמדת בבית-ספר לבנות ומתאהבת באחד מתלמידותיה. ב-2009 הייתה אמורה לקבל את התפקיד הראשי בסרטו השנוי במחלוקת של לארס פון טרייר, "אנטיכרייסט", אך לפי דבריו של טרייר, סוכניה של גרין סירבו שתיקח חלק בסרט. בסופו של דבר, שארלוט גינסבורג לוהקה לתפקיד במקומה.
ב-2010 הופיעה בסרט "רחם", בו היא משחקת אישה שמשבטת את בעלה המת. הסרט הוא שיתוף פעולה של הבמאי בנדרק פליגף והשחקן מאט סמית. ב-2011 גרין ככבה בעונה הראשונה של הסדרה "קמלוט" בתור המכשפה מורגן לה פיי. גרין הצהירה: "זה סיפור כזה סמלי, ויש לך רק 10 פרקים לחקור את האופי של הדמות [...] יש לה אומץ". ב-2012 שיחקה גרין בתור אנג'ליק בוקארד בסרט של הבמאי טים ברטון "צללים אפלים" לצד ג'וני דפ ואחרים. ב-2013 כיכבה ב"" בבימויו של נועם מורו הישראלי, סרט ההמשך לשובר הקופות "300", בעליית האימפריה גילמה את דמותה של ארטמיסיה המצביאה חסרת-הרחמים וצמאת-הדם של הלוחמים הפרסים.
החל מ-2014 משחקת בתפקיד הראשי בסדרת האימה הטלוויזיונית "פני דרדפול" מבית Showtime האמריקאית, בתור ונסה אייבס- מתקשרת עם העולם הבא. על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. בקיץ 2014, יצא לאקרנים סרט ההמשך "" בו גרין מגלמת את אווה לצידם של מיקי רורק, ג'סיקה אלבה ועוד. ב-2016 כיכבה בסרט נוסף של הבמאי טים ברטון "המעון של מיס פרגרין לילדים משונים".
בשנת 2017 כיכבה בסרט הצרפתי "מבוסס על סיפור אמיתי", בבימויו של רומן פולנסקי שגם כתב את התסריט לצידו של אוליבייה אסאיאס. ב-2019 כיכבה בסרט הדרמה "פרוקסימה" , עבורו הייתה מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2020 שיחקה בתפקיד מרכזי במיני-סדרה התקופתית הבריטית-ניו זילנדית "המאורות".
בשנת 2021 לוהקה לגלם את מיליידי בסרט ", ובסרט ההמשך ".
דוגמנות.
במקביל לקריירת המשחק שלה, גרין דגמנה לחברות "Breil", "Emporio Armani", "Lancôme", "היינקן", ולבושם "Midnight Poison" מבית "כריסטיאן דיור".
ב-2007 גרין נבחרה במקום השישי במגזין "אמפייר" בדירוג כוכבות הקולנוע הסקסיות בכל הזמנים, במגזין זה דורגה גם הדמות שגילמה בסרט "קזינו רויאל" במקום התשיעי ברשימת הדמויות הסקסיות בהיסטוריה של הקולנוע.
ב-2012 המגזין הצפון-אמריקאי "Shalom Life" בחר את גרין למקום השני בדירוג "50 הנשים היהודיות המוכשרות, האינטליגנטיות, המצחיקות והיפהפיות ביותר", מעל השחקנית האמריקאית דיאנה אגרון, והישראליות בר רפאלי וגל גדות.
חיים אישיים.
גרין מחשיבה עצמה לחנונית, "כשאנשים פוגשים בי לראשונה הם סבורים שאני קרה... אני נשארת בדיסטנס, ואני חושבת שזו הסיבה שאני נמשכת כל-כך למשחק". גרין מתגוררת לבדה. היא טוענת שהיא חיה חיים מאופקים, ובראיון פירטה "אנשים יופתעו לגלות שאני טיפוס של בית. אני לא אוהבת לצאת למועדונים או מסיבות פרועות. אחרי יום צילומים, אני אוהבת לחזור הביתה ולהרגע מול האח עם כוס יין וספר. משעמם, הא?"
גרין תומכת ביוניצ"ף.
ה'תשע&quot;ז
ביום שחרור ירושלים ה'תשע"ז נחגגו 50 שנה לשחרור העיר במלחמת ששת הימים.
דיוויזיית האס אס הראשונה
דיוויזיית אס אס פאנצר ה-12
היינצ'ה
היינצ'ה (בהולנדית: Heintje, מוכר גם בשם היין סימונס; נולד ב-12 באוגוסט 1955) הוא זמר פופ ושחקן הולנדי. בגרמניה הוא רכש את פרסומו בשנת 1967, עם הלהיט שלו "מאמא".
ביוגרפיה.
נולד בשם ניקולאס הנדריק תיאודור סימונס ב-Bleijerheide, שבהולנד. בנו של כורה פחם שנאלץ לפרוש בשל מחלת הצורנת, מה שהביא את משפחתו לסף העוני. המשפחה פתחה חנות, והיינצ'ה הקטן נהג לשיר יחד עם הג'וקבוקס. בגיל 11 הוא ניצח בתחרות שירה עם הגרסה ההולנדית לשיר האיטלקי "מאמא" ("אמא"), והוחתם על חוזה על ידי המוזיקאי והמפיק ההולנדי אדי קליינגלד. קליינגלד הפך למנהלו הקבוע וכן הלחין עבורו את רוב שיריו. באותה שנה הוציא באמסטרדם את תקליטו ההולנדי הראשון, ונחל הצלחה רבה בהולנד.
היינצ'ה רכש לעצמו מוניטין בגרמניה, עת הציג שם באוקטובר 1967 את הגרסה הגרמנית ל"מאמא". השיר הפך את הזמר לאלילן של אמהות גרמניות רבות, והופיע במשך שנה שלמה במצעדים. בשנת 1968 אף היה לשיר הנמכר ביותר בגרמניה. עם שיריו הבאים (ביניהם השיר "Du sollst nicht weinen" (אל נא תבכי), גרסה מחודשת לשיר "Das Lied der Taube" (שיר היונה), משנת 1949, שהולחן על ידי ראלף מריה סיגל), היינצ'ה עמד שלוש פעמים ברציפות בראש טבלאות המצעדים בגרמניה, ורשם בכך הצלחה מוזיקלית נוספת.
בכתבה של הלוס אנג'לס טיימס משנת 1971, הוא תואר כַּ"נכס החם ביותר באירופה". העיתון ציטט את ה"אלגמיינה צייטונג" שכתב כי "אין כיום מישהו גדול ממנו בעסקי השעשועים בגרמניה". בתוך מספר שנים זכה היינצ'ה ב-40 אלבומי זהב, אלבום פלטינה אחד, ושני אלבומי זהב מרדיו לוקסמבורג, וכן בפרסים רבים אחרים. בשנת 1968 לוהק גם לסרטים אחדים בהם שיחק בתפקידים הראשיים, אך אלו לא הבשילו לקריירת משחק.
לאחר הפסקה קצרה עקב שינוי קולו בגיל שש עשרה וחצי, היינצ'ה שב לשיר, אך מעולם לא נפטר לחלוטין מתדמיתו כ"ילד פלא". הוא אמנם הוציא בשנת 1975 שני תקליטים פופולריים מאוד בדרום אפריקה, ושמר על בסיס מעריצים גדול באירופה, אולם הצלחתו נותרה צנועה. הוא ניסה לערוך מספר קאמבקים נוספים תחת שמות שונים משם החיבה שלו (tje - "צ'ה" היא סיומת חיבה בהולנדית). תחילה הופיע תחת השם היינצ'ה סימונס, ומאוחר יותר כהיין סימונס, שהפך מאמצע שנות ה-90 לשמו המוכר בתעשיית המוזיקה הפופולרית. מאז הוא מופיע תכופות כאורח בתוכניות טלוויזיה מוזיקליות, וכן ממשיך להוציא אלבומים חדשים שזכו להצלחה מוגבלת.
היינצ'ה מכר בחייו מעל 40 מיליון תקליטים ברחבי העולם. שלושה מתקליטיו יצאו לשוק הבינלאומי (כולל ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה) ותורגמו לאנגלית. לאחר שהתעשר, הוא העביר את משפחתו לעיר הולדתו של אביו בבלגיה, שם הוא מתגורר עם רעייתו ושלושת ילדיו.
דיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית
דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית ויקינג (גרמנית: Wiking) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס במלחמת העולם השנייה. מרבית חיילי הדיוויזיה התנדבו מבין מספר ארצות שהיו תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ביניהן: סקנדינביה, הולנד, בלגיה, אסטוניה ופינלנד, בעוד קציני הדיוויזיה היו לרוב גרמנים.
הקמת הדיוויזיה.
דיוויזיית האס אס החמישית הוקמה לאור ההצלחות של דיוויזיות האס אס הראשונות, ביניהן דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה. ההצלחה של דיוויזיות האס אס האחרות התבטאה בהתנהלותן במערכות הראשונות של מלחמת העולם השנייה והשנים שקדמו לה. כמות רבה של מתנדבים שהחלה לזרום ממדינות צפון אירופה, הביאה לכדי החלטה שיחידת האס אס אשר תוקם, תוקם על בסיס מתנדבים אלו. בריגדפיהרר פליקס שטיינר הקים את הדיוויזיה והיה מפקדה הראשון.
בשלב הראשון, בשנת 1940 נוצרה דיוויזיית מתנדבים בשם הדיוויזיה הנורדית החמישית, יחידה זאת שהורכבה בתור דיוויזיה ממוכנת כללה גרעין של חיילי אס אס גרמנים בשם 'רגימנט גרמאניה'. בדצמבר 1940 שונה שמה של הדיוויזיה לשם; דיוויזיית אס אס ממוכנת גרמאניה, אך שמה שונה שוב חודש לאחר מכן לשמה הסופי דיוויזיית אס אס ויקינג, אשר המשיכה לפעול כדיוויזיה ממוכנת.
מיד בהקמתה, הורכבה הדיוויזיה משלושה רגימנטים ממוכנים; "גרמאניה" שהורכב בעיקר מחיילים גרמנים, "ווסטלנד" (האזור המערבי) שהורכב בעיקר ממתנדבים מארצות השפלה ו-"נורדלנד" (האזור הצפוני) שהורכב בעיקר ממתנדבים ממדינות סקנדינביה והמדינות הבלטיות. ביוני 1941 הוקם גדוד של מתנדבים מפינלנד, אשר סופח בינואר 1942 לרגימנט "נורדלנד".
היסטוריית שירות.
מבצע ברברוסה והקווקז.
לאחר הקמת הדיוויזיה ולאחר תקופת אימון בגרמניה, הדיוויזיה הוגדרה כמוכנה לקרב באפריל 1941. ביוני 1941 עברה הדיוויזיה לפיקוד קבוצת ארמיות דרום כדי להשתתף בלחימה באזור אוקראינה. הדיוויזיה הצטרפה ללחימה כשבוע לאחר תחילת המבצע, ב-29 ביוני 1941. בטבילת האש הראשונה שלה בקרבות בקרבת העיר טרנופול שבגליציה, הוכיחה את עצמה הדיוויזיה. באוגוסט, הדיוויזיה התקדמה לעבר נהר הדנייפר תוך לחימה לצד דיוויזיית הרמן גרינג, כנגד הצבא האדום. לבסוף נבלמה התקדמות הדיוויזיה בנובמבר 1941 בעקבות התקפות הנגד הרוסיות והחורף הקשה, בשלב זה עברה הדיוויזיה לעמדות הגנה לאורך נהר המיוס. בעיות אספקה לצד מחסור בציוד חורף הקשו על הדיוויזיה בעמדתה המגננתית, אך הדיוויזיה הצליחה להחזיק את הקו. בפברואר, מגיעה אספקה של ציוד חורף וגם מגיע גדוד המתנדבים הפינים שזה עתה סיים להתאמן.
לאחר שהחזיקה בהגנה לאורך נהר המיוס במהלך החורף, ביולי 1942 נשלחה הדיוויזיה לכבוש את העיר רוסטוב על הדון כחלק מהתקפת האביב של קבוצת ארמיות דרום באזור הקווקז. בלילה שבין ה-25 - 26 בספטמבר נעשה מאמץ, שהתחלק לארבעה ראשי חץ, לשבור את קווי ההגנה הרוסים באזור העיר גרוזני, זאת כדי לכבוש את העיר ואת דרך האספקה של בעלות הברית. רגימנט "נורדלנד" נתקל בפתיחת ההתקפה במערך הגנה רוסי קשה שהיה מחופר היטב בגבעה, תוך כחצי שעה מפתיחת ההתקפה הרגימנט איבד כמחצית מכוחו ובכל זאת הצליח לכבוש את היעד. העיר מלגובק נכבשה לבסוף ב-6 באוקטובר, אך היעד העיקרי של ההתקפה נכשל; כיבוש גרוזני והנתיב לים הכספי.