לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.4 והיא התגלתה ב-14 בינואר 1787 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון I.161. הוא תיאר אותה כבהירה מאוד, די גדולה ובעלת צורה לא סדורה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1288, כשהיא מתוארת כדי בהירה או עמומה, עגולה ובעלת מרכז בהיר, וכן ציין שיש כוכב עם דרגת בהירות 8 כ-2 דקות קשת מדרום-מזרח לה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3012 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4459, כאשר היא מתוארת כדי בהירה, די גדולה, בעלת צורה לא סדורה ומרכז בהיר, וכן שניתן להבחין בכוכבים בתוכה.
תצפית.
הגלקסיה נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה שגולש לקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, מעט צפונית לגבול עם קבוצת הכוכבים בתולה, כ-8.7 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס, כ-9.7 מעלות ממזרח לכוכב הבולט דנבולה וכ-10.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי. כ-0.9 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת M88, כ-1.7 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת M91, כ-0.4 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת NGC 4477, כ-0.6 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4473, כמעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאות "העיניים" – NGC 4435 ו-NGC 4438 וכ-1.2 מעלות וכ-1.4 מעלות מדרום-מערב לה נמצאות בהתאמה M86 ו-M84, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות.
אורכה הזוויתי של NGC 4459 הוא כ-3.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-55,000 שנות אור, מעט יותר מחצי מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כרבע ממסת שביל החלב, כאשר למעלה מ-70% ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-7 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-14 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-7 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא רק כ-80% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצאת דיסקת אבק שקוטרה הזוויתי כ-9 שניות קשת ששקול לקוטר של כ-2,300 שנות אור, ונראה שבחלקה הפנימי של הדיסקה עדיין מתרחשת יצירה של כוכבים חדשים. את הגלקסיה מקיפים כ-220 צבירים כדוריים ונראה שבליבת הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו כ-70 מיליון מסות שמש.
חסן הראשון, סולטאן מרוקו
חסן הראשון, סולטאן מרוקו (בערבית: الحسن الأول بن محمد; 1836 - 7 ביוני 1894) היה הסולטאן של מרוקו בין השנים 1873–1894.
ביוגרפיה.
חסן נולד בשנת 1836 בפאס למוחמד הרביעי, סולטאן מרוקו. הוא היה חבר השושלת העלווית, ומבין הסולטנים המצליחים ביותר. הוא הגביר את כוחו של המחזן במרוקו, ובאותו זמן שבו חלק ניכר משאר חלקי אפריקה נפלו תחת שליטה זרה, הוא הביא לרפורמות צבאיות ומנהליות, ולחיזוק המשטר בתוך שטחו, והוא ביצע תוכנית צבאית ודיפלומטית פעילה בפריפריה.
כבנו של הסולטן מוחמד הרביעי, הוכרז מולאי חסן כסולטאן מרוקו בעת מותו של אביו בשנת 1873. הפעולה הראשונה שלו הייתה למחוץ מרד עירוני בבירה פאס. הסולטאן החדש היה מחויב להמשיך במדיניות המודרניזציה והרפורמה של אביו.
ידוע במיוחד הוא המסע שחסן נטל על עצמו בשנת 1893. הוא נסע מפאס (אותה עזב ב-29 ביוני) למרקש, עבר דרך תאפילאלת, דיונות החול של ארג צ'בי, עמק הדאדס, עמק הטודרה, ורזאזאת, הקסבה של איית בן חדו, המעבר הגבוה טלואט, מעבר טיצ'קה (2260 מ') במעבר האטלס הגבוה שבסהרה המערבית. המסע נמשך שישה חודשים והצליח במשימתו לאחד מחדש את השבטים של כמה אזורים ולהשקיט אותם. תותח הקרופ שהעניק בהזדמנות זו לקאיד של טלואט (חבר במשפחת גלאווה המפורסמת) עדיין מוצג במרכז ורזאזאת. בשנת 1881 ייסד חסן את טזנית.
חסן מינה את מוהא או חאמו זאיאני לקאיד של זאיאנס בחניפרה בשנת 1877. מוהא או חאמו זאיאני היה לדמות חשובה במלחמה הקולוניאלית במהלך המאה ה-20 נגד צרפת. בשנת 1887 מינה חסן את שייח מא-אל-עין כפקידו בסהרה המערבית. גם מא-אל-עין מילא תפקיד חשוב במאבק לעצמאותה של מרוקו.
עמק מטאריס
עמק מֶטָארִיס (באנגלית: Metaris Valley) הוא קרקס קרחוני (עמק מעוגל בצורתו, בעל שוליים תלולים), הנמצא ממערב לפסגת דריק ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת וואיקאטו מהמילטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בראשותו של מייקל סלבי.
בדומה להרים אחרים ברכס בריטניה ניתן לעמק שם הקשור לבריטניה - "מטאריס" שם של מפרץ בפרובינקיה הרומית "בריטניה", המכונה כיום "מפרץ ויי" (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
זכויות להט&quot;ב בדלאוור
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת דלאוור שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום דלאוור נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במדינה החל משנת 2012, ונישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2013.
חוקי דלאוור אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה, בדיור ובכל התחומים האחרים. כמו כן, טיפולי המרה אינם חוקיים עבור קטינים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק.
בעבר היו קיימים בדלאוור (כמו בכל מדינות ארצות הברית) חוקים שאסרו מעשי סדום. חוקים אלה אסרו, בין היתר, פעילות מינית בין בני אותו המין. מדינת דלאוור ביטלה את החוקים הללו ביולי 1972, והביטול נכנס לתוקף ב־1 בינואר 1973.
הכרה בזוגיות חד־מינית.
איחוד אזרחי.
במרץ 2011 העלו דייוויד סוקולה ומלאני ג'ורג' (שני סנאטורים במדינת דלאוור) הצעת חוק שמטרתה להכיר בזוגיות חד־מינית במסגרת איחוד אזרחי. הצעת החוק עברה בבתי המחוקקים. מושל דלאוור, ג'ק מרקל, חתם על החוק ב־11 במאי 2011, וב־1 בינואר 2012 המדינה החלה להכיר באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים. מנגנון האיחוד האזרחי העניק לזוגות חד־מיניים את אותן הזכויות, היתרונות, ההגנות והמחויבויות שהוענקו לזוגות הטרוסקסואלים נשואים, אך הגדרת הנישואים במדינה לא שונתה והמשיכה לאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד.
בשנת 2012 מדינת דלאוור הנפיקה לפחות 565 רישיונות של איחוד אזרחי. כמות זו הייתה גדולה יותר משמעותית מהציפייה של התומכים בחוק.
נישואים חד־מיניים.
במרץ 2012 אמר המושל ג'ק מרקל שהחקיקה של נישואים חד־מיניים בדלאוור היא "בלתי נמנעת", והעריך שחקיקה כזו תעבור בבתי המחוקקים בשנים הקרובות.
בספטמבר 2012 אמר פיטר שוורצקוף, נציג בבית הנבחרים של דלאוור, שהוא מצפה מהרשות המחוקקת להצביע על חוק המתיר נישואים חד־מיניים בשנת 2013. שוורצקוף ציין שיתמוך בחוק, אך לא היה בטוח האם החקיקה תעבור בבתי המחוקקים.
ב־23 באפריל 2013 בית הנבחרים של דלאוור אישר הצעת חוק שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים במדינה ברוב של 23–18. הסנאט של דלאוור אישר את הצעת החוק שבועיים לאחר מכן ברוב של 12–9, והמושל ג'ק מרקל חתם על החוק באותו היום. החוק נכנס לתוקף ב־1 ביולי 2013, וביום זה נערך טקס החתונה החד־מינית הראשונה במדינה.
אימוץ והורות.
מדינת דלאוור מתירה לכל אדם שאינו נשוי וכן לכל הזוגות הנשואים לאמץ ילדים. כמו כן, המדינה מאפשרת לאמץ את הילד של בן או בת הזוג החל מאוקטובר 2001.
החל משנת 2012, זוגות חד־מיניים הרשומים באיחוד אזרחי זכאים לאותן זכויות האימוץ שלהן זכאים זוגות הטרוסקסואלים.
יתר על כן, זוגות לסביות בדלאוור מורשות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית על מנת להיכנס להיריון, וזוגות הומוסקסואלים רשאים להיעזר בפונדקאות.
הגנה מפני אפליה.
המדיניות של אוניברסיטת דלאוור אוסרת אפליה והטרדה על רקע נטייה מינית החל משנת 1990.
ב־11 באוגוסט 2009 הוציא מושל דלאוור, ג'ק מרקל, צו מנהלי שמגן על עובדים ממשלתיים במדינה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בשנת 2009 בתי המחוקקים של דלאוור אישרו חוק האוסר אפליה על רקע נטייה מינית במקומות עבודה, בדיור, בשירותים ציבוריים ובכל התחומים האחרים. בשנת 2013 בתי המחוקקים של המדינה אישרו חוק דומה שאוסר אפליה על רקע זהות מגדרית.
החל מ־26 במרץ 2016, חוקי דלאוור אוסרים אפליה על רקע זהות מגדרית בחוזי ביטוח בריאות. איסור האפליה כולל אנשים שעברו ניתוח לשינוי מין.
הגנה מפני בריונות בבתי ספר.
חוקי מדינת דלאוור אוסרים בריונות על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
פשעי שנאה.
חוק פשעי השנאה של דלאוור כולל פשעים שנעשו על רקע נטייתו המינית של הקורבן החל משנת 2001. החל משנת 2013, החוק כולל גם פשעים שנעשו על רקע זהותו המגדרית של הקורבן.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר.
טרנסג'נדרים בדלאוור מורשים לשנות את מגדרם בתעודת הזהות. לשם כך, יש צורך בהצהרה חתומה של רופא מוסמך.
החל מ־11 בפברואר 2017, חוקי המדינה אינם דורשים לעבור ניתוח לשינוי מין כדי להנפיק תעודת לידה מתוקנת עם המין החדש. במקום זאת, נדרשת רק הצהרה של רופא המאשרת שמבקש שינוי המין עבר טיפולים כירורגיים, טיפולים הורמונליים, טיפולים פסיכולוגיים או טיפולים רפואיים אחרים הנחוצים לתהליך שינוי המין.