המנצחת במפעל בכל שנה מקבלת את הגביע ושומרת עליו למשך שנה, לאחר מכן היא מחזירה אותו להתאחדות והוא עובר לזוכה הבאה. הגביע עצמו נגנב בתחילת שנות ה-80, אך נמצא במהרה והושב על ידי הרשויות. החל משנת 1927, נשיא צרפת מגיע למשחק הגמר ומעניק את הגביע לקפטן הקבוצה המנצחת. הנשיא הראשון שלקח חלק בטקס מסוג זה הוא גסטון דומרג.
השיטה.
שלבי המפעל.
המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא). כל סיבוב משוחק במשחק אחד. במידה והמשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין. לפני שנת 1967, הארכה ודו-קרב בעיטות עונשין לא שוחקו, ובמידה והמשחק היה מסתיים בשוויון, ההכרעה הייתה עוברת למשחק חוזר, בדומה לגביע ה-FA. ההתאחדות החליטה לזנוח את השיטה בעקבות שלושה מפגשים ללא הכרעה בין אולימפיק ליון לקבוצה החובבנית אנגולם, בסיומם נאלצה לקבוע את העולה באמצעות הטלת מטבע.
בסך הכל, משוחקים 14 סיבובים במפעל, אמנם השלבים הראשונים משוחקים במסגרת אזורית, בעיקר על מנת לחסוך בהוצאות הנסיעה. כל אזור עובר מספר שונה של סיבובי מוקדמות, בהתאם למספר הקבוצות, עד שכל אזור שולח מספר קבוע של קבוצות לסיבוב השביעי של הגביע. החל מסיבוב זה, כל הקבוצות נכנסות לאותה הגרלה, ללא קשר להשתייכות אזורית. במחוזות צרפת מעבר לים, כל מחוז זוכה לשלוח נציגה אחת לסיבוב השביעי, כשבחלק מהמחוזות מתקיים סיבוב מוקדמות, בדומה לזה האזורי בצרפת, ומחלק מהמחוזות נשלחת הזוכה בגביע המקומי של העונה הקודמת. קבוצות ליגת המשנה מצטרפות אף הן לסיבוב השביעי. קבוצות הליגה הבכירה, וכן הנציגה שהגיעה דרך הגביע לליגה האירופית, במידה והיא אינה בליגה הבכירה, מצטרפות בסיבוב התשיעי (1/32 הגמר).
השתתפות בליגה האירופית.
הזוכה בגביע מקבלת בנוסף את הכרטיס לליגה האירופית. במידה וכבר הבטיחה את השתתפותה בליגת האלופות דרך מיקומה בליגה, המקום עובר לקבוצה שהעפילה לגמר. במידה וגם היא כבר העפילה לליגת האלופות, המקום בליגה האירופית עובר לקבוצה במקום הגבוה ביותר בטבלה שלא מזכה בהעפלה לליגה האירופית.
מספור החולצות.
שיטת המספור של חולצות השחקנים במפעל שונה מאשר המספור של משחקי הליגה. במשחקי הגביע, מחויבות הקבוצות להופיע עם מספרי החולצות 1–18, כאשר בהרכב הפותח ישחקו השחקנים עם חולצות הממוספרות 1–11.
המספרים מחולקים לפי עמדות השחקנים על המגרש, אך אם שחקן לובש את החולצה הממוספרת 1–11 במשחקי הליגה, הוא יורשה ללבוש את אותה החולצה גם במשחק הגביע, וזאת בתנאי והוא בהרכב הפותח ולא שחקן מחליף.
הגביע הצרפתי בכדורגל
אמריקנו (קוקטייל)
אמריקנו (באנגלית: Americano) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום והשלמה של מי סודה. את המרכיבים מוזגים לתוך כוס אולד פאשן עם קרח במזיגה ישירה ומקשטים בפלח תפוז או לימון.
היסטוריה.
האמריקנו הוגש לראשונה בשנת 1860 על ידי גאספר קמפרי שהקים את קבוצת קמפרי בקפה קמפרי. בתחילה, קוקטייל זה נודע בשם מילאנו-טורינו בגלל המקור של מרכיביו: קמפרי ממילאנו והורמוט האדום צ'ינזאנו מטורינו. בתחילת 1900 האיטלקים שמו לב כי אמריקנים רבים מזמינים את הקוקטייל הזה, על כן שונה שמו לאמריקנו.
אמריקנו בסרטים.
אמריקנו הוא הקוקטייל הראשון שהזמין ג'יימס בונד בספר הראשון בסדרה של איאן פלמינג - קזינו רויאל.&lt;br&gt;
בסרט רצח בעיניים בונד מזמין שוב את הקוקטייל הזה.
נגרוני
נגרוני (באנגלית: Negroni) הוא קוקטייל איטלקי המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב משלושה רכיבים ביחסים שווים: 30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום ו-30 מ"ל ג'ין. באיטליה נהוג להוסיף לנגרוני מעט מי סודה כדי לעדן את טעמו של המשקה. הרכיבים נמזגים ישירות לתוך כוס ערבוב ומעורבלים יחד עם קרח, הן לשם צינון המשקה והן לשם מהילת רכיביו במים. לאחר העירבוב נמזג המשקה לכוס אולד פאשן עם קרח המקושטת בפלח או קליפת תפוז.
היסטוריה.
אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, אך הסברה הרווחת ביותר היא שהרוזן קמיליו נגרוני שחי בפירנצה שבאיטליה ביקש בשנת 1919 מפוסקו סקארסלי - הברמן של קפה ג'יאקוסה לחזק את הקוקטייל האהוב עליו - אמריקנו על ידי הוספת ג'ין.
וריאציות.
נגרוני שגוי (באיטלקית: Negroni sbagliato) הוא קוקטייל פופולרי שמקורו מצפון איטליה, במילאנו במיוחד, בו מערבבים יין מבעבע יבש במקום הג'ין. באופן זה הופך הנגרוני לקל יותר, בזכות הנוכחות המופחתת של אלכוהול.
תל אל-עובייד
העברי
העברי (ברודי)
שאול יוסף ויינגרטן
הרב שאול יוסף ויינגרטן (תרצ"א, 1931 - תש"ע, 2009) היה רבה הראשי האשכנזי של בת ים במשך עשרים ושש שנים.
תולדותיו.
נולד בפולין לאיסר ופרידה ויינגרטן. במלחמת העולם השנייה שהה בסיביר. בשנת 1949 עלה לישראל והתגורר בצפריה. למד בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת 1962 נישא לרבקה שפירא, בתו של הרב ישראל איסר שפירא, בנו של הרב רפאל שפירא, ראש ישיבת וולוז'ין.
מיד לאחר נישואיו נבחר לרב שכונת רמת יוסף ורמת הנשיא בבת ים. בשנת 1983 התמנה לרבה הראשי של העיר. שנה לאחר תחילת כהונתו כרבה של בת ים נפטרה רעייתו.
בשנות ה-90, בעקבות גלי העלייה הגדולים מחבר המדינות, יזם הקמת מחלקה מיוחדת במועצה הדתית של בת ים לקירוב העולים החדשים ליהדות. הוא עצמו הרבה בפעילות רוחנית בקרב העולים, כמו כן טיפל בתחום הגיורים והוסמך על ידי הרבנות הראשית לעסוק בבירור יהדות. היה אחראי מטעם הרבנות הראשית בתחום הנישואין וכן בתחום כשרות שחיטת הבקר, ולשם כך שהה פעמים רבות במדינות דרום אמריקה.
חודשיים לפני פטירתו נפטר בנו הצעיר. נפטר בגיל 78, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
גיסו הוא הרב בצלאל דבורץ, מחבר ספרי "חכמת אליהו" על ביאור הגר"א לשולחן ערוך.
קליפורניה (אלבום)
מיכל טיקוצ'ינסקי
מיכל טיקוצ'ינסקי (נולדה בט' באדר תשכ"ט, 26 בפברואר 1969) היא דיקנית הסטודנטים במכללה האקדמית הרצוג, עוסקת בהוראת תלמוד והלכה.
ביוגרפיה.
נולדה בבני ברק לשלום ורות כהנא. למדה משפטים לתואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן ותלמוד במכון התלמודי העיוני במת"ן - מכון תורני לנשים. בעבודת הדוקטורט שלה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן חקרה את יסודות השיטה הלמדנית של ה"מנחת חינוך".
בשנת 2003 החלה ללמד גמרא והלכה בבית מורשה וב-2006 מונתה לראש בית המדרש לנשים. ב-2015 החלה ללמד ולשמש בתפקיד ניהולי במכללה האקדמית הרצוג. עוד מלמדת במרכז האקדמי שלם ובמדרשת מגדל עוז. מעבירה שיעורים בגבעת שמואל ובלוס אנג'לס.
בעבר לימדה טיקוצ'ינסקי במכללת אפרתה. כן שימשה כעורכת דין ובמקביל עסקה בפעילות חינוכית בארץ, ובחו"ל - בקהילה היהודית באנטוורפן.
כותבת טור שבועי בעלון השבת שבתון.
נשואה לרב יקיר טיקוצ'ינסקי, ראש אולפנה בבית שמש, ואם לשבעה ילדים. מתגוררת בנוף איילון.
יודומטריה
יודומטריה בכימיה אנליטית היא תת-סוג של טיטרציה המודדת ריכוז צורונים אורגניים בעזרת הגבתם עם נגזרות של יוד.
השיטה זכתה לתפוצה בעקבות השימוש הנרחב בה לכימות ריכוז ויטמין סי רב החשיבות.
ניתן לחלק טיטרציה זו לשתי שיטות, השיטה הישירה בה מודדים ישירות את כמות היוד שהגיבה עם האנאליט, והשיטה העקיפה בה מודדים את עודפי היוד שנותרו לאחר התגובה עם האנאליט.
רקע.
השיטה הישירה.
בבסיס השיטה הישירה עומדת תגובה בין האנאליט לבין יוד- כפי שניתן לראותה בראש העמוד (שם לדוגמה מובא ויטמין סי).
אולם, מטעמים בטיחותיים אין זה אפשרי לעבוד עם יוד בצורת הגזית, ועל כן נהוג ליצור את היוד בכוס בעזרת התגובה המפורטת בצד שמאל.
כדי לשלוט על קצב תגובה זו נהוג להציף את הכוס ביוני הידרוניום ובאשלגן יודי (KI). המרכיב אותו מוסיפים בצורה מדודה הוא האשלגן יודאט (KIO3), אותו נהוג להכין בריכוז נמוך ולטטרו מביורטה בכמויות זעירות.
בתור אינדיקטור נהוג להשתמש בעמילן, המשנה צבעו לסגול בנוכחות יוד.
השיטה העקיפה.
בבסיס שיטה זו עומד עקרון יצירת עודפי יוד, הגבתם (הספונטנית) עם האנאליט, וטיטור שארית היוד עם תיאוסולפט.
התגובה המתאימה מפורטת בצד.
כלומר, מתחילים את הטיטרציה בהוספת יתר של יוני הידרוניום ואשלגן יודי, וכן (בניגוד לשיטה הישירה) גם הוספת יתר של אשלגן יודאט.
היוד, יגיב בכמות אקווימלרית (כלומר על פי המקדמים הסטוכיומטריים) עם האנאליט (למשל במקרה של ויטמין סי ביחס של 1:3), ומאחר ונוצר ממנו עודף, יוותרו ממנו צורונים בתמיסה. צורונים אלו ניתן לטטר בעזרת תמיסת תיאוסולפט (בריכוז נמוך בכמויות מדודות).
גם בשיטה זו האינדיקטור הוא עמילן. ברם, שמסיבות שקשה לעמוד על טיבן, לא ניתן להוסיף אותו בהתחלה אלא רק אחרי הוספת כמות מסוימת של תיאוסולפט.
השוואה בין תתי השיטות.
לשיטה הישירה מספר יתרונות על פני השיטה העקיפה- ראשית היא פשוטה יותר וקלה יותר לביצוע. שנית, ובעקבות כך היא מועדת פחות לשגיאות, הן בגלל פשטות הביצוע והן בגלל מיעוט השלבים. שלישית- היא מצריכה פחות חומרים ולכן זולה יותר.