גלרט הקדוש (בהונגרית: Szent Gellért, הידוע גם כ"בישוף גרארדוס של צ'נאד", בשמו בלידה באיטלקית: ג'ורג'ו סאגרֶדו - "Giorgio Sagredo" או ג'ראלדו סאגרֶדו - "Gerardo Sagredo", מאוחר יותר San Gerardo di Csanad, בלטינית: "Gerardus Morosanae Ecclesiae" או "Csanadiensis episcopus", 23 באפריל 977 ונציה - 29 באוגוסט 1046 בודה), היה בישוף קתולי הונגרי, אחד מהראשונים בהונגריה, איטלקי לומברדי במוצאו, מבין מובילי התנצרותה של הונגריה. נחשב קדוש מעונה של הכנסייה הקתולית וחג הקרוי על שמו, מצוין ב-24 בספטמבר. היה אחת מהדמויות החשובות בהיסטוריה ההונגרית בימי המלך המייסד אישטוואן הקדוש. הוא נחשב גם כ"שליח ("אפוסטולוס") של הונגריה" והקדוש הפטרון של העיר בודפשט. מושבו כבישוף היה בעיירה צ'נאד, בצומת בין המדינות רומניה, הונגריה וסרביה של היום. כתב בלטינית את הספר העיוני הראשון בהיסטוריה של הממלכה ההונגרית.
רקע משפחתי ותחילת דרכו.
גלרט נולד במשפחה של פטריקים מוונציה, ייתכן ממוצא לונגוברדי. לפי מרבית האגדות, שמו בטבילה היה ג'ורג'ו סאגרדו. ייתכן כי משפחתו הייתה בקשרי יחוס למשפחת צ'נטראניגו הידועה בוונציה, שמבניה קם גם דוג'ה אחד - פייטרו בארבולאנו צ'נטראניגו (1026–1031). בגלל מחלה קשה שלקה בה בילדותו, הופקד ג'ורג'ו על ידי משפחתו בידי מנזר של נזירים בנדיקטינים באי סן ג'ורג'ו מג'ורה בוונציה. הילד החלים, נמשך ללימודים ואחד מחלומות הילדות שלו היה לעלות רגל לארץ הקודש על מנת לקרוא בעצמו בספרים שכתב הירונימוס הקדוש בבית לחם. האב עצמו, ג'רארדו, יצא לעלייה לרגל לארץ הקודש בין השנים 990–995 ונרצח שם על ידי מוסלמים. ככל הנראה לזכרו, שונה שמו של הנער ג'ורג'ו לג'רארדו. אחרי סיום חוק לימודיו כולל הקוודריביום, הוסמך ג'ררדו בכמורה ובהמשך נשלח על ידי אב המנזר, גוליילמו, ללימודים בבולוניה.
אחרי חמש שנות לימודים שם ואחרי מות האב גוליילמו, נבחר ג'ררדו בשנת 1012 לאב המנזר (abbate). אך לבו לא היה שקט עד שלא הגשים את חלומו לעלות לארץ הקודש.
הגעתו להונגריה.
בהגיעו לנמל זארה בדלמטיה עלה על ספינה בפברואר 1015. אולם בגלל סופה בסמוך לפארנצו נאלץ לרדת ולמצוא מקלט על האי סן אנדראה שליד פולה שבחצי האי איסטריה. שם פגש את האב רזינה מפאנונהאלמה שבהונגריה, שהמליץ לו לבקר קודם את המלך אישטוואן הראשון של הונגריה ולאחר מכן יוכל לארץ הקודש דרך קונסטנטינופול. יחד עם עוד שני נזירים - אנסטאז-אסטריק מפצ'וואראד (כיום בחבל באראניה בקרואטיה) ומור מפץ', הצליחו לשכנעו לבוא להונגריה. ואכן ב-15 באוגוסט 1015 בחג מרים הקדושה התקבל ג'ררדו על ידי המלך אישטוואן בסקשפהרוואר ובסופו של דבר נשאר בארץ זו. המלך התרשם ממנו כל כך ש החליט לארח אותו בארמונו באסטרגום ולהפקיד בידיו את חינוך בנו, הנסיך אימרה. בנוסף שלח אותו למשימות דיפלומטיות - ככל הנראה בצרפת. כשבן המלך, אימרה היה בן 16, בשנת 1023 החליט ג'ררדו, שבהונגריה נקרא גלרט (Gellért), לסיים את תפקידו כמורה ולהתבודד לפי דוגמתו של גונתר הקדוש (1045-955), באמצע היער באקון (Bakony), על יד באקונבל (Bakonybél) ולנהל שם חיי סגפנות ב"הרמיטאז'".
בישוף צ'נאד.
בתום שבע שנים של התבודדות, בשנת 1030, התמנה גלרט על ידי המלך אישטוואן לבישוף של היישוב מרושוואר (בלטינית: מוריסנה) או צ'נאד, שנכבש על ידי כוחות המלך אישטוואן מידי השליט המקומי אחטום או איטון. היישוב נקרא צ'נאד לפי שם המפקד המנצח, צ'נאד. בהגיעו בליווי 10 נזירים, מתוכם 7 הונגרים, לקח גלרט תחת ניהולו את המנזר שהוקם במקום על ידי השליט אחטום. הנזירים האורתודוקסים ששכנו במקום שם גורשו בכוח למקום אחר, אורוסלאמוש (כעת - באנאצקו ארנג'לובו Банатско Аранђелово). בנוסף ייסד גלרט קתדרלה לכבוד מרים הקדושה, חילק את תחום הבישופות לשבעה אזורים, והוביל באזור תהליך של התנצרות המונית. הוא הקים שני בתי ספר תאולוגיים, עוד כנסיות ומנזרים. פעילותו זכתה בהצלחה, אף על פי שהטיף בשפה הלטינית ולא בהונגרית. זאת הייתה הדיוקסיה הקתולית הראשונה שהוקמה בשטחי רומניה של היום.
מעורבותו הפוליטית אחרי מות המלך אישטוואן.
בעקבות מות המלך אישטוואן ב-15 באוגוסט 1041 נכנסה הונגריה לתקופה של אי שקט פנימי עם חילופי שלטון תכופים. מפני שהנסיך אימרה נהרג קודם לכן על ידי פר פרא בעת ציד, את הכתר ירש אחיינו, פטר אורסאולו הוונציאני,(1041-1038). הבישוף גלרט התנגד לאמצעים שלקח המלך החדש נגד אלמנתו של אישטוואן, מלכה גיזלה. לכן בשלב מסוים תמך במחנה שהתנגד למלך ושהצליח לגרשו ולהחליפו באציל המקומי שמואל אבא.
אולם המלך החדש, שמואל אבא, התגלה כמנהיג אכזרי, שהורה להוציא להורג חמישים אצילים מתומכי המלך הקודם וזאת תוך חילול חג הפסחא, בצ'נאד, בנוכחות הבישוף גלרט. כתגובה, סירב גלרט להכתיר את המלך אבא והפך לאחד ממתנגדיו הגדולים. שמואל אבא, שהיה חשוד בנטיות לב פאגאניות, הכעיס את הכנסייה הקתולית גם על ידי ביטול הטבות שניתנו לנזירים הבנדיקטינים בימי המלך אישטוואן ועל ידי הטלת מיסים עליה. לבסוף בשנת 1045 הובס שמואל אבא ונרצח על ידי אנשיו של פטר אורסאולו, שחזר להונגריה בסיוע גרמני.
אולם גם במלוכתו השנייה הכעיס פטר אוסאולו חלקים רבים בעם על ידי הישענותו על גרמנים ועל זרים אחרים ועל ידי גירושו את המלכה גיזלה. גם הוא לא חסך גזרות כלכליות שפגעו בכנסייה.
בנסיבות אלה הצטרף הבישוף גלרט למחנה האצילים ההונגרי שתמך בהבאתם לשלטון של בניו של ואזול, בן דודו המרדן של המלך אישטוואן הקדוש: אנדראש (אנדרה), בלה ולוונטה, שנמצאו בגולת קייב.
מותו.
בהונגריה פרץ בשנת 1046 מרד נגד מה שנחשב כ"שלטון הזרים" של המלך פטר אורסאולו. לפי דברי הכרוניקונים חסידי מסורות פגאניות השתתפו במעשי שוד והרג נגד הכנסיות והמנזרים ונגד הכמרים הזרים, שנשרפו לפעמים חיים ביחד עם הבניינים. גם יועציו של המלך פטר נרצחו ולא הובאו לקבורה. בראש מרד הפאגאנים עמד האציל ואטי או ואטא. הבישוף גלרט השתתף האספת האצילים המורדים באבאויואר שבו הוחלט לתמוך במועמדותו של אנדראש (אנדרה) מבית ארפד לכס הממלכה. המלך פטר נרצח בסקשפהרוואר.
כשב 24 בספטמבר 1046 יצאו הבישופים גלרט של צ'נאד, בסטריק Bestrik (בסטרד או ביסטרידוס) - של ניטרה ובד Bőd (בט או בולדוס) לקבל את פני המלך החדש אנדראש, הם נתפסו בדרך, במקום שנקרא קלנפלד, על ידי מורדים פאגאנים, מאנשי ואטי, ונרצחו. הבישוף גלרט נדחף מעל גבעה שעל יד בודה והתגלגל ממעלה הפסגה ועד למי הדנובה. לפי האגדות דחפו אותו בתוך עגלה בעלת שני גלגלים או בתוך חבית ממוסמרת. בהגיעו מטה, הוכה למוות באבנים ובכידונים.
בסופו של דבר גופתו של גלרט הובאה לכנסיית בלווארושי (מן המצודה) בפסט, קרוב למרחצאות רודאש.
משם הועברה בשנת 1053, בליווי שני בישופים, לצ'נאד ונקברה בתוך סרקופג בקתדרלת מרים הבתולה בעיר. עצמות ושרידים קדושים אחרים מגופתו הגיעו גם למקומות אחרים בהונגריה והפכו ליעד עליות לרגל.
בקתדרלה בצ'נאד נשמרה גם האבן שלפי האגדה נינתה לו המכה הסופית. המקום נהרס בשנת 1241 על ידי המונגולים אבל שוקם על ידי הבישוף בלזיוס בשנת 1243.
ספריו.
עבודתו העיקרית בתחום התאולוגיה - פורסמה בשנת 1790 על ידי הבישוף- רוזן איגנאץ בתיאני מטרנסילבניה.
קישורים חיצוניים.
L.Canetti "Gerardo Di Csanad" nel "Dizionario biografico" L'Enciclopedia italiana, Treccani
Diós István - A szentek élete Szent Gellért
הפרלמנט של רוסיה
חסידות פרמישלאן
חסידות פרמישלאן הייתה חסידות שפעלה בגליציה המזרחית. החסידות נוסדה על ידי רבי מאיר הגדול מפרמישלאן תלמידו של הבעל שם טוב. חסידות נוספת שיצאה מחסידות פרמישלאן היא חסידות קאליש.
מחסידות קאליש יצאו עשרות חסידויות דרך חסידות נדבורנה שרוב צאצאיה שימשו באדמו"רות. בדור האחרון, אחד מצאצאי אדמו"רי נדבורנה, רבי מאיר רוזנבוים, פתח חצר בשם "פרמישלאן". בנוסף, מספר צאצאים של אדמו"רי השושלת מכהנים בשם "פרמישלאן".
תולדות החסידות.
הדור השישי והלאה.
רבי מרדכי שמרלר, חתן רבי חיים אברהם ממיקולייב כיהן כאדמו"ר בחיי חותנו. בניו רבי יעקב שלמה רבי מאיר ורבי צבי מילאו את מקומו:
בניו של רבי ישראל לייב בן רבי צבי פרנקל חתן רבי מאיר מפרמישלאן:
החסידות לאחר השואה.
צאצא נוסף, רבי יהודה לייפער מכהן כאדמו"ר מפרמישלאן באנטוורפן.
אחיו הוא רבי אלימלך לייפער, מכהן כאדמו"ר מפרמישלאן ארצות הברית. משמש כמגיד מישרים על קו טלפון פופולרי ביותר בשם 'האמנתי כי אדבר' תחת ארגון 'קול בחצרות הקודש'.
צאצאים מפורסמים של השושלת (מלבד שושלת נדבורנה) הם הרב נפתלי צבי שמרלר ראש ישיבת חיי עולם וחבר בד"צ העדה החרדית והרב אליהו שמרלר, שהיה ראש ישיבת צאנז.
רבי מאיר רוזנבוים, בנו של רבי דוד משה מקרעטשניף, הוא האדמו"ר מפרמישלאן בבני ברק.
חסידות קאליש
חסידות קאליש הייתה חסידות שפעלה במאה ה-19, ענף מחסידות פרמישלאן. החסידות נוסדה בעיירה קאלוש בגליציה המזרחית (כיום אוקראינה) שכונתה בפי היהודים קאליש.
תולדות החסידות.
רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן היה מראשוני תלמידי הבעל שם טוב ולאחר פטירתו בשנת תק"כ החל לכהן באדמו"רות, נפטר בשנת תקל"ג.
לאחר פטירתו בניו החלו לכהן באדמו"רות. בנו הבכור רבי אהרן אריה לייב בפרמישלאן ובנו השני רבי דוד האדמו"ר הראשון בקאלוש.
לאחר פטירת רבי דוד נקרא בן אחיו רבי אהרן לייב מפרמישלאן, רבי יצחק למלא את מקומו.
לאחר פטירתו רבי ישראל לייפר מילא את מקומו. נפטר בכ"ה באדר תר"מ.
ממלא מקומו רבי יצחק לייפר מקאליש (השני), אחיו רבי יהודה התגורר אף הוא בקאליש.
החסידות לאחר השואה.