פעולת ההלקאות יצרה זעזוע בבריטניה. היה מדובר בהשפלה ראשונה מסוגה לצבא ולקצונה הבריטית בתולדות האימפריה. בפריז פורסמה באחד העיתונים קריקטורה שבה נראה חייל בריטי המגן בכובע הפלדה שלו על עכוזו. לאחר ההלקאות פרסם האצ"ל אזהרה נוספת שנועדה למנוע את הלקאתו של אהרון כהן.
עונש המלקות על אהרון כהן בוטל, משום שמיד אחרי אירועי התגמול שונה החוק הבריטי ועונש המלקות הוגבל לצעירים שטרם מלאו להם 16 שנים. מאוחר יותר הורה מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל לא להטיל עוד את עונש ההלקאה. צ'רצ'יל, שחרד לכבוד הבריטי, כעס על עניין ה"התקפלות", ואמר כי מדובר בדרך "למפלה מחפירה" ("abject defeat"). עונש המלקות אכן לא הוטל עוד בימי המנדט הבריטי אחרי כן.
בכרוז שפרסם בגין לאחר מכן נכתב:
להקת .R.E.M
אנדימיון
אנדימיוֹן (Ἐνδυμίων), לפי המיתולוגיה היוונית, היה רועה צאן שסלנה, בתו של הטיטאן היפריון, התאהבה בו ובשל כך לא מילאה את תפקידה כראוי, כאלת הירח.
מיתולוגיה.
כעונש לסלנה, הרדים זאוס את אנדימיון כדי שתוכל להסתכל עליו ולמלא את תפקידה בו זמנית. לאחר מכן, כדי שאנדימיון יוכל לראות את סלנה, האל היפנוס (התגלמות השינה) פקח את עיני אנדימיון.
גרשון הכהן
גרשון הכהן (נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון שימש כמפקד הגיס המטכ"לי.
ביוגרפיה.
הכהן גדל במשפחה דתית. הוא נכדו של החוקר שמואל הכהן וינגרטן (מצד אביו), ושל נתן גרדי, מראשוני החלוצים הדתיים והרבנות הצבאית (מצד אמו), הוא בנו של הרב ידעיה הכהן, ממייסדי ישיבת הר עציון, ואחיהם של הרב רא"ם הכהן, (ראש ישיבת עתניאל), הרב אלישיב הכהן (ראש ישיבת בית שמואל בחדרה), הרב אביה הכהן (ר"מ בישיבת עין צורים ובישיבת תקוע) והרב חיים הכהן (ר"מ במכינה הקדם-צבאית בית יתיר).
הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים וישיבת ההסדר הר עציון. על אף שאינו חובש כיפה, הצהיר שהוא "דתי עם כיפה שקופה".
בעל תואר שני בפילוסופיה וספרות השוואתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודת גמר שכותרתה "מדעיותה של פרשנות ספרותית: הערות על מעמדם של אילוצים מתודולוגיים".
שירותו הצבאי.
התגייס בשנת 1973 במסגרת הנח"ל, ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית. לאחר המלחמה עבר הסבה לחיל השריון ושירת כמפקד טנק בחטיבה 188 במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. בשנים 1974–1982 שירת בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה 7.
במבצע שלום הגליל גויס מלימודים ושימש סגן מפקד כוח לא אורגני בשם "כוח נומארט" שמנה שתי פלוגות, אחת מגדוד 75 והשנייה מגדוד 82. במהלך המלחמה, כשהוא רב-סרן בשירות קבע, פרסם הכהן בעיתון "הארץ" (בעילום שם) מאמר תחת הכותרת "אלי גבע - בין צייתנות למוסר, הרהוריו של איש צבא" בו דן במוסריות פעולתו של הסרבן המח"ט אל"ם אלי גבע בטענה כי למפקד, בניגוד לחייל - המחויב בשירות - מותר לבחור להימנע מפעילות הנוגדת את הבנתו או תפיסתו. במאמר שיבח את גבע וציין שמעשהו עוד ישמש מופת לאנשי הצבא. בעקבות הסערה שהתעוררה יזם הכהן פגישה עם הרמטכ"ל רפאל איתן בה הזדהה ככותב המאמר, הועמד לדין על הפרת פקודות הצבא, קיבל נזיפה חמורה, והודח מצה"ל.
בשנים 1983–1987 שירת במילואים כמפקד גדוד בחטיבה 263, מרכבות האש. בשנת 1987 הוחזר לשירות קבע על ידי הרמטכ"ל דן שומרון ומונה למפקד גדוד 75 ("רומח").
ב-1988 מונה למפקד גדוד קורס קציני השריון. בשנת 1990 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת המילואים מרכבות הברזל, במקביל שימש כראש מחלקת תורת לחימה (תו"ל) במפקדת זרוע היבשה. ב-1993 מונה למפקד חטיבה 7. בהרצאה בפני תלמידי בי"ס תיכון בירושלים בינואר 1995 אמר: "מקדמת דנא היו הגברים לוחמים והנשים זונות, ומרבית הבנות בצה"ל ממלאות תפקידים שמחשב ומשיבון יכולים לעשות באותה מידה של יעילות". דבריו סוקרו בהרחבה בכלי התקשורת ועוררו תגובות נזעמות. הכהן ננזף על דבריו על ידי שר ביטחון והרמטכ"ל.
ב-1995 קודם להיות סגן מפקד אוגדה סדירה וב-1997 מונה לפקד על עוצבת המפץ. ב-2000 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה (תוה"ד) במטכ"ל, וב-2003 מונה לפקד על עוצבת געש (אוגדה 36).
בשנת 2005 מונה לקצין הממונה על פינוי רצועת עזה במסגרת תוכנית ההתנתקות. הכהן צוטט בעיתון "משפחה" כמי שמתנגד ליישום תוכנית התנתקות. עם זאת, כאשר נשאל לגביה לפני ביצועה השיב: ולשאלה האם הוא שלם עם המשימה השיב "לחלוטין".
על פי דיווח של חדשות 10 ב-24 באוגוסט 2006, אמר הכהן במהלך ביקור תנחומים בבית משפחתו של סא"ל עמנואל מורנו שנהרג במלחמת לבנון השנייה: . דובר צה"ל הכחיש כי דברים מעין אלו נאמרו "בגלוי או ברמיזה".
לאחר תפקידו זה הועלה לדרגת אלוף במרץ 2006 וכיהן כמפקד המכללות הצבאיות עד דצמבר 2011. בינואר 2010 מונה גם למפקד הגיס הצפוני. בינואר 2012 השתתף כצנחן מן המניין בתרגיל החטיבתי המוצנח הראשון של חטיבת הצנחנים זה חמש עשרה שנים. כמו כן שימש מפקד קורס מפקדי חטיבות ואוגדות.
סיים את תפקידו האחרון בצה"ל ב-2 בספטמבר 2014, לאחר 38 שנות שירות.
לאחר שירותו הצבאי.
הוא חוקר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים ויו״ר הוועד המנהל של עמותת מומנטום. מפרסם מאמרים בירחון "ליברל" ופעיל במסגרת מיזם 929 - תנ"ך ביחד.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לספח את יהודה ושומרון, והוא משמש בה כחבר הוועד המנהל.
בשנת 2021 מונה לכהן כחבר בועדת בדיקה ממשלתית לעניין אסון נחל צפית.
חיים אישיים.
הכהן נמנה עם מקימי היישוב נמרוד ברמת הגולן, בו הוא מתגורר. הוא נשוי ואב לשלושה.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
אולימפיאדת 2012
טרבושה
טרֶבּוּשֶה (Trebuchet, מתורגם לעיתים גם כ"מרגמה") הוא כלי מצור ששימש בימי הביניים ליידוי קליעים גדולים לעבר חומות של עיר נצורה. ישנם שני סוגים של טרבושות: טרבושה משיכה וטרבושה משקל נגד.
טרבושה משיכה הפיק את הכח הדרוש ליידוי קליעים מצוות של עשרות, ולעיתים מאות אנשים שמשכו בחבלים ארוכים. מאוחר יותר הוחלף צוות המושכים במשקל נגד גדול, בדרך כלל עשוי סלעים שנאספו בשטח.
צוות המושכים או משקל הנגד גרמו לתנועה של מנוף גדול המונח על ציר אופקי. בקצהו השני של המנוף היה קלע עשוי חבל, שהגביר את מהירות ההטלה עד לשיא המסלול שם השתחרר הקלע והאבן המשיכה במסלולה למרחק רב.
עם נפילת האימפריה הרומית דעך השימוש בכלי מצור כגון קטפולטה ובליסטרה, שהיו בשימוש נרחב מאז שהומצאו, כנראה, בסירקוזה בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הסיבה המדויקת לכך. חלקם, לין ווייט למשל, טוענים שלשבטים שהחליפו את האימפריה הרומית ככח הצבאי החזק באירופה לא היו האמצעים הטכנולוגיים והארגוניים שנחוצים לבניית מכונות מתוחכמות. לשיטתם הטרבושה הגיע לאירופה רק לאחר שהצלבנים נתקלו בו בקרבותיהם נגד הערבים אשר נתקלו בגרסה קדומה של הנשק בקרבות כנגד קיסרות סין.
לאחרונה נטען על ידי ההיסטוריונים דייוויד היל, קרול גילמור ופול שבדן, שאת מקומן של הבליסטרה והקטפולטה בלוחמת ימי הביניים המוקדמים תפס הטרבושה כבר במאה ה-6 לספה"נ.
יואניס, הארכיבישוף של סלוניקי, שעירו נכבשה על ידי האבארו-סלאבים ב-597, כתב כך:
המכונות שעשו רושם חזק כל כך על הארכיבישוף היו כנראה מסוג טרבושה משיכה.
מוסכם על ההיסטוריונים שמקורו של הטרבושה בסין, שם הומצא במאה ה-4 לפנה"ס. במאה ה-6 התפשט השימוש בטרבושה לעולם הערבי. החל מהמאה ה-12 הפך טרבושה משקל-הנגד לכלי נשק נפוץ בעולם הערבי, ובמיוחד במלחמתם בצלבנים בארץ הקודש. מתועד שבסוף המאה ה-13 היו ברשות הערבים במצור על עכו כ-90 מכונות מסוג טרבושה משקל נגד.
השימוש בטרבושה דעך עם הופעת אבק השרפה באירופה, ולמרות שבקרבות רבים במאה ה-14 עדיין היו מכונות טרבושה בשימוש צבאי, הן החלו לאבד את מעמדן בפני התותחים עד שנעלמו לחלוטין בסוף המאה ה-15.
הסוכנות
הר כיתרון
הר כיתרון הוא שלוחה טופוגרפית הנמשכת מאזור היישוב צור הדסה לכיוון דרום-מערב. גובהה של שלוחת הר כיתרון 751 מטר מעל פני הים.
סביב נקודת גובה זו יש חורבות יישוב קדום בשם חרבת גֶרֶס - חרבת ג'וּרִיש שם נמצאים דרך רומאית קדומה, שרידי מבנים, בורות סיד, גתות, בורות מים ומערות קבורה. ב"נחל גרס" המתחבר למרגלות ההר לנחל סנסן יש שני מעיינות, "עין גרס עלית" ו"עין גרס תחתית".
על החלק הצפון-מזרחי של השלוחה נבנתה שכונת הר כיתרון שהיא חלק מן היישוב צור הדסה.
In the Court of the Crimson King
In the Court of the Crimson King (בחצרו של מלך הארגמן) הוא אלבומה הראשון של להקת קינג קרימזון. האלבום נחשב לאבן דרך חשובה בהתפתחות הרוק המתקדם. באלבום חמש רצועות, אורך כל רצועה נע בין 6 ל-12 דקות. האלבום יצא לראשונה בשנת 1969 ויצא מאז במהדורות שונות על גבי ויניל ותקליטור. הפקת האלבום משופעת בצליל המלוטרון בנגינתו של איאן מקדונלד. המלוטרון היה כלי נגינה חדש ולא שכיח באותה תקופה, והשימוש בו באלבום זה השפיע על אמנים רבים ובעיקר על הפקות רוק מתקדם וסימפוני.
שירי האלבום.
21st Century Schizoid Man.
21st Century Schizoid Man הוא השיר הפותח את האלבום. המילים כנראה מתייחסות למלחמת וייטנאם . שירתו של לייק בבתים של השיר נשמעת כעוברת דרך מכשיר קשר או מגה-פון. השיר כולל קטע מעבר אלתורי בשם Mirrors. לייק, שעזב את הלהקה לאחר הקלטת האלבום והצטרף ללהקה אמרסון, לייק ופאלמר, נהג לבצע את השיר בהופעותיהם. השיר נמצא בארבעה מאלבומי ההופעה של הלהקה. השיר סומפל בשירו של קניה וסט, "Power".
I Talk to the Wind.