המכללה מקיימת הרצאה שנתית, המכונה גם "הרצאת לומליאן" (Lumleian), על שמו של הלורד ג'ון לומלי (John Lumley). ב-1582 רעיון ההרצאות הוצע על ידי ריצ'רד קולדוול (אנגלית: Richard Caldwell), נשיאה לשעבר של המכללה. תחילה, נושא ההרצאות היה כירורגיה, אך עם הזמן זה השתנה וההרצאות נסובו סביב נושא הרפואה הכללית. ההרצאה הראשונה ניתנה על ידי ריצ'רד פורסטר (Richard Forster).
פעם בשנה, באופן מסורתי ב-18 באוקטובר (היום על שם הקדוש לוקאס) - St. Luke's Day), מתמנה עמית או איש סגל מהקולג' שינאם את הנאום השנתי על שם ויליאם הארווי (William Harvey). מטרת הנאום היא לכבד את מייסדי הקולג' ותורמי הכספים וכן לעודד את חברי הקולג' לערוך מחקר וניסויים.
הרצאות שנתיות אחרות הן הרצאות קרוניאן (Croonian), הרצאות גולסטוניאן (Goulstonian) והרצאת בראדשו (Bradshaw).
מסורת ההרצאות השנתיות ממשיכה עד היום.
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול של רוסיה
השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול, רשמית השירות הפדרלי להסדרת שוק האכוהול (ברוסית: Федеральная служба по регулированию алкогольного рынка) הוא גוף אכיפת חוק פדרלי הכפוף לממשלת רוסיה והוקם ב-31 בדצמבר 2008 על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בשם "השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול" (Федеральная служба по контролю за оборотом алкогольной продукции, ФСКА России). מטה הארגון נמצא בכיכר מיוסקאיה, מוסקבה.
בעת הקמתו בדצמבר 2008 הוכפף למשרד החקלאות הרוסי, אולם לבסוף הוחלט להכפיפו ישירות לממשלת רוסיה. בינואר 2016 הועבר לאחריות משרד האוצר הרוסי. השירות מאגד בתוכו תפקידים שבוצעו בעבר בידי משרד החקלאות הרוסי, משרד האוצר הרוסי, שירות המיסים הפדרלי ושירות התעריפים הפדרלי.
היסטוריה.
נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, הכריז בשנת 2009 מלחמה על האלכוהוליזם במדינתו, אותו הגדיר כאסון לאומי. הנשיא הזדעזע מתוצאות מחקר שחשפו כי כל אזרח רוסי שותה בממוצע 18 ליטר של אלכוהול טהור מדי שנה. ברשויות הרפואה במדינה מעריכים כי מחלות הקשורות בצריכת אלכוהול אחראיות למחצית מכלל מקרי המוות בין גילאי 15 ל-54.
כל אלה היו הסיבות העיקריות להקמת הארגון בדצמבר 2008 שהחל לפעול בינואר 2009.
בינואר 2009 הוכפף הארגון לממשלת רוסיה, לאחר שתחילה הועבר לאחריות משרד החקלאות הרוסי. בינואר 2016 הועבר השירות לאחריות משרד האוצר של רוסיה, כחלק מתפקידו לאיסוף מס בתחום הפקת מוצרי האלכוהול.
בנובמבר 2019 נעצרה סגנית ראש הארגון, אירינה גולוסנאיה, באשמת שימוש לרעה בסמכות והעלמת מס, בעוד ראש הארגון הקודם, איגור צ'ויאן, הוכרז כמבוקש פדרלי בגין הונאה בסכום של 30 מיליארד רובל.
תוכנית ייגאיס (ЕГАИС).
תוכנית "ייגאיס" היא מערכת המידע האוטומטית הממלכתית (ברוסית: ЕГАИС, Единая государственная автоматизированная информационная система) ומיועדת לפקח על מוצרי האלכוהול הרוסיים והיא תוכנית פיקוח מודיעינית שהוקמה ב-1995 והייתה תחילה באחריות שירות הביטחון הפדרלי. עם הזמן, התוכנית איבדה מיעילותה וסחר האלכוהול הלא חוקי ברוסיה רק גבר. בדצמבר 2008 הנשיא מדבדב החליט להקים שירות פדרלי מיוחד למלחמה באלכוהול והתוכנית הועברה לאחריות הארגון החדש.
ראש הארגון.
ראש הארגון הוא מנהל השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול, הממונה לתפקיד בהחלטת שר האוצר של רוסיה ובהמלצת ראש ממשלת רוסיה.
אלכסיי גריגורביץ' אורלוב
שלום לך, עצבות
שלום לך, עצבות (בצרפתית: Bonjour tristesse) הוא ספרה הראשון של הסופרת הצרפתייה פרנסואז סאגאן, שיצא לאור ב-1954, כשהייתה בת 18, וזכה להצלחה בינלאומית מיידית.
את הסיפור מספרת לקורא ססיל, נערה בת 17, המבלה חופשת קיץ בחוף הים יחד עם אביה האלמן, רֵמון, חברתו הצעירה אלזה וחברתו בת גילו אן. גיבור נוסף של הסיפור הוא סיריל, צעיר המבלה גם הוא בחוף הים, ומתאהב בססיל.
לדברי סאגאן, כתבה את הספר במשך כחודשיים-שלושה, שעתיים מדי יום. בספרה האוטוביוגרפי "מעבר לכתף", משנת 1998, תיארה סאגאן את "שלום לך, עצבות": "זה היה ספר אינסטינקטיווי ומופקר בעת ובעונה אחת, ספר שעשה שימוש בחושניות ובתמימות באופן שווה, תערובת שעדיין יש בה להדהים היום, כמו אתמול".
בשנת 1958 עובד הספר לסרט קולנוע בשם "שלום לך, עצבות", בהפקתו ובבימויו של אוטו פרמינגר.
עלילת הספר.
המספרת, ססיל, היא נערה בת 17, המבלה חופשת קיץ נינוחה בחוף הים בריביירה הצרפתית יחד עם אביה רֵמון, אלמן בן 40, ועם בת זוגו הצעירה אלזה מקנבורג. ססיל התייתמה מאמהּ בהיותה בת שנתיים. האב, העוסק בפרסום, מחליף בנות זוג לעיתים קרובות, ואלזה היא רק אחת בסדרה. בחוף הים מבלה גם סיריל, צעיר בן 25 הלומד משפטים ומבלה בחוף עם אמו האלמנה. סיריל וססיל מתאהבים ומבלים יחד ("היינו שטים יחד בסירה יום-יום ומתנשקים כאוות נפשנו", מתארת ססיל).
אל השלושה מצטרפת אן לרסן, מעצבת אופנה בת 42, ידידה ותיקה של האם המנוחה, שאף גידלה את ססיל במשך זמן מה, לאחר שססיל עזבה את הפנימייה שבה התחנכה, כשנתיים קודם לכן. אן שונה מידידיו הרבים של האב. בעוד ידידיו של האב מתאפיינים בשטחיות וביופי חיצוני, אן היא אינטליגנטית ומאופקת. ססיל מתארת את המשולש הרומנטי שנוצר "כל מרכיבי הדרמה כבר התקבצו להם יחד: גבר פתיין, בחורה קלת דעת ואישה בשלה דעתנית". ססיל מעריצה את אן. רמון, אלזה, אן וססיל יוצאים לבילוי משותף בקזינו בקאן, ושם רמון נוטש את אלזה עם ססיל ומסתלק עם אן. למחרת רמון ואן מודיעים לססיל על כוונתם להינשא.
ססיל, הרואה בנישואי אביה לאן שינוי קיצוני באורח חייהם, זוממת לשנות זאת. היא אינה שלמה עם עצמה וחושבת: "הרגשות האלה שאני חשה כלפי אן הם טיפשיים ועלובים, והתשוקה שלי להפריד בינה לבין אבי היא אכזריות לשמה", אך ממשיכה בתוכניתה. כאשר אלזה חוזרת כדי לקחת את חפציה, ססיל מציעה לה להישאר באזור, להציג את סיריל כמאהבהּ, וכך להצית את קנאתו של רמון.
אף שאן אסרה על ססיל להיפגש עם סיריל, ססיל ממשיכה להיפגש איתו בסתר. בביקור שלה בביתו הם שוכבים לראשונה: "ואחר כך בא מחול האהבה: הפחד המושיט ידו לתשוקה, לעדנה ולהתגעשות, והכאב האכזרי והניצח שבעקבותיו מֵנץ התענוג. לי היה המזל, ולסיריל - הרוך הנחוץ, והתענוג התגלה לי כבר ביום הזה".
מזימתה של ססיל מצליחה, ורמון אכן בוגד באן עם אלזה. אן, המגלה זאת, נפגעת עד עמקי נשמתה. היא נכנסת למכוניתה ועוזבת את בית החוף. רמון חושב איך לפייס אותה, ומחליט לשלוח לה מכתב התנצלות, אותו הוא מחבר בעזרת ססיל. שעות אחדות לאחר עזיבתה של אן, מקבל רמון הודעה טלפונית על מותה בתאונת דרכים שאירעה בקטע מסוכן של הדרך. ססיל מתלבטת האם הייתה זו תאונה או התאבדות, ומציינת: "אן העניקה לנו במותה מתנה שלא תסולא בפז: האפשרות להאמין שהיא מתה בתאונה".
ססיל ואביהּ חוזרים לפריז, וחייהם חוזרים לשגרה: ססיל מוצאת אהוב חדש, ורמון "שלא היה עשוי לחיי בדידות, מצא לו גם הוא בת זוג, בחורה צעירה ובעלת שאיפות". פסקת הסיום של הספר מלמדת שהחזרה לשגרה אינה מושלמת:
פרשנות.
שם הספר.
שם הספר, "שלום לך, עצבות", נלקח משורות הפתיחה של שירו של פול אלואר המופיע בפתח הספר: "היי שלום עצבות / ברוך בואך עצבות" (במקור: Adieu tristesse / Bonjour tristesse). השם "שלום לך, עצבות" אינו מבהיר את שברור לקורא הספר במקורו (או בתרגומו לאנגלית Hello Sadness), שמדובר בברכת שלום בתחילתה של פגישה ולא בסיומה. משמעות זו ברורה יותר במשפט הסיום של הספר, שבו מופיע שמו: "ואז נובט משהו בתוכי, אני מזהה אותו בעיניים עצומות וקוראת לו בשמו: שלום לך, עצבות".
המאבק בין הנערות והבשלות.
במרכז הסיפור נמצאות שתי נשים: ססיל, נערה בת 17, בתו של רמון, ואן, גרושה בת 42, אהובתו וארוסתו של רמון. בין השתיים מתנהל מאבק, לא רק על לבו של רמון. אביה של ססיל, רמון, נהנתן וקל הדעת, וחברתו הצעירה אלזה, שהיא קלת דעת אף יותר ממנו, מאפשרים לססיל חיים של נהנתנות. אן, השקולה יותר, דורשת מססיל משמעת: היא דורשת ממנה להקדיש זמן ללימודים, גם במהלך החופשה, ולרסן את קשריה עם סיריל. יותם שווימר מעיר על כך: "המאבק בין הנערות והבשלות מהווה תמה מרכזית ברומן. ססיל מרגישה מאוימת מדמותה הכוחנית של אן, העלולה לשים קץ לחיים הנהנתנים שלה עם אביה, אך גם נמשכת אל הכריזמה שלה כאישה."
שלומציון קינן ואמהּ נורית גרץ מזהות במאבק זה הד לאגדת "שלגיה": "אפשר לזהות בו את האגדה על האם החורגת הזוממת לבודד את שלגיה מאביה, ועל שלגיה המתנקמת בה בעזרת הגמדים, במקרה זה המאהבת של אביה והמאהב שלה עצמה".
הקיץ.
בסיפור, המתרחש בחופשת הקיץ, הקדושה כל כך לפריזאים, לקיץ הים תיכוני החם יש מקום נכבד. כבר בפרק הראשון, בשלב הצגתם של גיבורי הסיפור, מוצגת גם השפעתו של הקיץ: "בילינו על החוף שעות על גבי שעות, הלומי חום, ועורנו עטה אט-אט גוון בריא ומוזהב. רק אלזה נצרבה והאדימה, ועורה התקלף בייסורים איומים."
הקיץ משפיע לא רק על הגוף, אלא גם על הנפש, כדברי ססיל: "חשבתי לעצמי שהחול זורם ממש כמו הזמן, ושזאת מחשבה רדודה, אבל נעים לחשוב מחשבות רדודות: הרי היה קיץ."
קינן וגרץ מוצאות בסיפור, בין השאר, את "ז'אנר חופשת הקיץ, המכיל הרפתקאות שלא יכלו להתרחש במסגרות הממוסדות, הקבועות, של ימות השנה, החל באהבות בלתי אפשריות וכלה בהרג."
בגידת הזיכרון.