בשלהי הקריירה שלה, דקר סבלה מסדרת לחצים שגרמו לשברים. אחרי שהיא הפסידה במשפט ב-1999, היא הסכימה לעבור סדרה של למעלה משלושים טיפולים אורתופדיים. בעיקר בשוקיה ובכפות רגליה, הם נערכו בניסיון לאפשר לה לרוץ באופן תחרותי במרתונים. אולם, הניתוח רק הגדיל את הבעיה. כתוצאה מכך היא פרשה ביחד עם בעלה לחווה בת 220 דונם ביוג'ין שבאורגון, בה היא כיום רצה פעם ביומיים. תחביביה האחרים כוללים תפירה, גינון, שיפוץ האחוזה, והליכה ביחד עם כלבי הויימרנר שלה.
המנון הוותיקן
ההמנון הרשמי של קריית הוותיקן הוא "מזמור ומארש האפיפיורות" (באיטלקית: Inno e Marcia Pontificale; בצרפתית: Marche pontificale). ההמנון חובר על ידי שארל גונו ב-1896 לחגיגת החצי-יובל לכהונתו של האפיפיור פיוס התשיעי. יצירה זו הייתה לפופולרית בין יצירותיו הראשונות.
ב-16 באוקטובר 1949 החליט האפיפיור פיוס השנים עשר להחליף את "מארש הניצחון" של ויקטורין הלמייר, שהיה ההמנון הקיים, בהמנון החדש - "מרש האפיפיורות". יצירתו של גונו הוצגה לראשונה בערב חג המולד של שנת 1949. באותו זמן כתב נגן העוגב של בזיליקת פטרוס הקדוש, אנטוניו אלגרה, את מילותיו של ההמנון באיטלקית על לחנו של גונו.
עוגבר
נער משום מקום
נער משום מקום (באנגלית: Nowhere Boy) הוא סרט ביוגרפי בהפקה בריטית-קנדית משנת 2009, בבימויה של האמנית סם טיילר-ג'ונסון. הסרט מספר אודות חיי ההתבגרות של המוזיקאי ג'ון לנון, וההקמה של להקת "החוצבים" שקדמה לביטלס. התסריט מבוסס על הביוגרפיה שכתבה אחותו למחצה של לנון ג'וליה ביירד, "לדמיין את זה: לגדול עם אחי ג'ון לנון". הסרט שנקרא על שם השיר "Nowhere Man" של הביטלס, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 באוקטובר 2010, בד בבד עם חגיגות יום השנה ה-70 להולדתו של לנון. בישראל יצא הסרט ב-18 במרץ 2010.
תקציר עלילה.
הסרט מתרחש בפרבר בליברפול, שנת 1955. הוא מציג את ג'ון לנון, נער בן 15 סקרן וקצת מופרע שתר אחר ריגושים. לנון גדל מגיל 5 אצל דודתו הקפדנית מימי, לאחר שאמו ויתרה עליו. שתי הנשים היוצאות דופן באישיותן מתחרות ומתקוטטות ביניהן על אהבתו. הסרט בוחן את ההשפעה של שתי הנשים הדומננטיות הללו בעיצוב חייו הבוגרים, והקריירה המוזיקלית שלו.
הפקה.
חלק מהסרט צולם בליברפול, בתמיכתה של אלמנתו יוקו אונו, וחלקים נוספים צולמו גם בבלקפול ובמערב לונדון. הקרנת בכורה חגיגית אירעה ב-29 באוקטובר 2009 בפסטיבל קולנוע בלונדון. הסרט קיבל מימון של מפעל הפיס הבריטי בסך של 1.2 מיליון פאונד, עם תוספת של 35,500 ₤ מקרן הפיתוח של הסרט עבור התסריט. הסרט קיבל גם מענק מערוץ 4 הבריטי.
אהרון ג'ונסון, הגיבור בן ה-19 של הסרט, והבמאית בת ה-42 סם טיילור ווד נישאו והולידו בת לאחר שהתאהבו על הסט.
דבר המבקרים.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. אתר Rotten Tomatoes המשקלל ביקורות קולנוע העניק לסרט ציון של 6.9 מתוך 10, וציין שרוב המבקרים מסכימים ש"אין לצופים לצפות לתובנות מוזיקליות, אך מבט זה על נערותו של ג'ון לנון נעשה מתוך גישה מרוסנת, מאופקת ובליווי משחק נהדר של אהרון ג'ונסון". מבקר אתר עכבר העיר כתב כי "רגעים רבים בסרט נותנים לכם כנפיים, אבל לא מצטברים למסה שממנה אפשר להתחיל לעוף ..."נער משום מקום" משוחק טוב, מצולם טוב ומדי פעם סוחט טוב את הדמעות. הוא בוודאי לא נמצא איפה שנמצאים הגאונים, אלא בתוך מסגרת סיפורית מוקפדת ומסודרת".
פסקול.
הפסקול כולל כמה מהשירים שנוגנו על ידי להקת החוצבים (The Quarrymen) בתקופה המתוארת בסרט. השירים הוקלטו מחדש עבור הסרט בביצועו של ג'ונסון (המגלם את לנון בסרט) ותומאס סאנגסטר (המגלם את פול מקארטני). מפיקי הסרט ערכו משא ומתן עם יוקו אונו על זכויות השימוש בשיר של לנון "אמא". צמד זמרי האלקטרוניקה "Goldfrapp" סיפקה את הפסקול האינסטרומנטלי לסרט. הפסקול יצא לחנויות על ידי חברת סוני בחודש דצמבר 2009 בפורמט של שני תקליטורים.
רשימת השירים.
דיסק 1:
דיסק 2:
Picher
חסידות קרימילוב
בכרך
בכרך (Bacharach; ידועה גם כבכרך שעל הריין) היא עיירה במחוז מיינץ-בינגן במדינת ריינלנד-פפאלץ, בגרמניה. העיירה שייכת מוניציפלית ל-Rhein-Nahe, אף כי עיירה זו אינה נמצאת בגבולותיה. שמה המקורי של העיירה, בכראכוס (Baccaracus), מעיד על שרשיה הקלטיים. מעל העיר מתנשא המבצר העתיק שטאהלק (Burg Stahleck), כיום אכסניית נוער.
יהודי בכרך.
רשומות ממסע הצלב השני (1146) מזכירות את המלומדים היהודים של בכרך, אלכסנדר בן משה, מר אברהם בן שמואל, ומר קלונימוס בר מרדכי. אלה, יחד עם משקי הבית שלהם, ביקשו מקלט בטירת שטאלהק, שם הם נרצחו. שרידיהם הובאו לקבורה במיינץ.
ב-19 באפריל 1283 (שביעי של פסח, כ"א בניסן ה'מ"ג) נרצחו בעיירה עשרים וששה יהודים. בשנת 1287 היו יהודי בכרך נתונים לרדיפות שהתעוררו בעקבות הרצח של נער בשם וורנר, שהוכרז כקדוש מעונה על ידי הכנסייה. על פי עלילת הדם, נער בן 16 נרצח ב"יום חמישי הקדוש" בשנת 1287 על ידי חברי הקהילה היהודית המקומית, שעשו לאחר מכן שימוש בדמו במהלך הפסח. תחת עילה זו של רצח פולחני לכאורה, פתח ההמון האנטישמי בפוגרום, שבמהלכה נמחו קהילות יהודיות לא רק על הריין התיכון, אלא גם אלה שעל המוזל ובאזור הריין התחתון. בתרבות הנוצרית העממית נוצר פולחן סביב מותו של ורנר, שהוצא מלוח השנה הבישופי של טריר רק בשנת 1963.
רדיפה זו תוארה על ידי היינריך היינה ב של הרומן ההיסטורי היהודי שלו, "הרבי מבכרך", שנכתב בשנת 1824 לערך וראה אור לבסוף בשנת 1840 ושעל שמו נקרא רחוב בצפון יפו.
על הדרך במעלה טירת שטאהלק, גלוי לעין עד היום (2010) המבנה הגותי הלא גמור של הקפלה על שם וורנר פון אווברווסל (Wernerkapelle).
בשנת 1337 תקף אספסוף תחת הנהגתו של ארמלדר את היהודים; וב- 1349, בגזירות המגפה השחורה, נטבחו רבים מיהודי העיר. בשנות 1365-1370 פרס השלטון חסות על מספר יהודים והתיר להם להתיישב בבכרך; ובשנת 1510 חודשה הרשאת ההתיישבות. בשנת 1722 חיו בעיירה רק שתי משפחות יהודיות, ובשנת 1901 גדל מספר התושבים היהודים לארבעים ושישה.
בין תושביה היהודים של העיר ניתן למנות את הרב יאיר חיים בכרך (המאה הי"ז), מחברה הידוע של שו"ת "חוות יאיר", ואת אלקן לוי בכרך.
הצילו את ילדינו
הצילו את ילדינו (באנגלית: Save Our Children) הייתה קואליציה פוליטית שהוקמה בשנת 1977 במיאמי, פלורידה שבארצות הברית, במטרה להביא לביטול חקיקה של פקודה מחוזית במחוז דייד שאסרה על אפליה על רקע נטייה מינית בתחומי דיור, תעסוקה ומגורים ציבוריים. את הארגון הובילה הידוענית אניטה בראיינט, שטענה כי החקיקה פוגעת בזכותה לחנך את ילדיה בהתאם לערכים דתיים.
הארגון הוביל קמפיין מאורגן שהביא למלחמה פוליטית מרה בין פעילים למען זכויות להט"ב שלא היו מאורגנים ומאוגדים באותה התקופה אל מול פעילים נוצרים פונדמנטליסטים חדורי מוטיבציה. כאשר ביטול החקיקה עלה להצבעה, הוא הביא לתגובה הציבורית הנרחבת ביותר שקיבלה אי פעם הצבעה מיוחדת בהיסטוריה של מחוז דייד, והוא עבר בתמיכה של 70 אחוזים.
"הצילו את ילדינו" היה ההתנגדות המאורגנת הראשונה לתנועות הלהט"ב החברתיות שפעילותן הציבורית החלה עם מהומות סטונוול בשנת 1969. הצלחתו להביא לביטול החקיקה במחוז דייד עוֹדדה קבוצות בערים נוספות להביא לביטולי חקיקה דומים נוספים: הצבעות שנערכו בסיינט פול שבמינסוטה, ביוג'ין שבאורגון ובויצ'יטה שבקנזס הביאו לביטול של חוקים המגנים על הומואים ולסביות מפני אפליה, כאשר אסטרטגיית הקמפיין בה השתמשו התומכים בביטול החוקים הייתה דומה לזו שנעשתה במקור במיאמי. "הצילו את ילדינו" פעל גם בסיאטל שבוושינגטון (אך ללא הצלחה) והייתה לו השפעה רבה על יוזמת בריגס, יוזמת חקיקה שהייתה אמורה למנוע מהומואים, לסביות, וכל מי שתומך בזכויות להט"ב מלעסוק בהוראה בבתי הספר הציבוריים בקליפורניה אך נדחתה בהצבעה שנערכה בשנת 1978.
היסטוריונים קושרים את הצלחתו הניכרת של הארגון בתחילת דרכו עם התארגנויות של קבוצות נוצריות שמרניות אחרות שהחלו באותה התקופה להיות מעורבות בפוליטיקה האמריקנית. על אף שלא הייתה מעורבות פוליטית משמעותית של זרמים נוצריים שמרנים בפוליטיקה מאז שנת 1925, תוך שנתיים התארגנה קואליציה משמעותית של ארגונים כאלה בארצות הברית תחת השם "הרוב המוסרי" (Moral Majority). זו עסקה לראשונה בשדלנות והשפיעה על המפלגה הרפובליקנית בשילוב האג'נדה החברתית שלה בשדה הפוליטי. עד להפסקת פעילותה בשנת 1989, עסקה "הרוב המוסרי" בעיקר בהתנגדות להומוסקסואליות, לתיקון לשוויון זכויות (ERA), להפלות ולפורנוגרפיה.
עבור הומואים ולסביות רבים, תוצאות הקמפיינים של "הצילו את ילדינו" ויוזמות דומות בשנים 1977 ו-1978 עוררו נחישות והתאגדויות אקטיביסטיות למען זכויות להט"ב של קהילות בערים רבות שלא היו פעילוֹת פוליטית או מאוגדות עד לתקופה זו.
מלאכת זורע
מְלֶאכֶת זּוֹרֵעַ היא אחת מל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. עניינה זריעה, שתילה וכל פעולה המסייעת באופן ישיר לגידול של צמח. כמו כל שאר המלאכות, מלאכה זו מוגדרת כאב מלאכה בשל חלקה בבניית המשכן: היו זורעים צמחים שמהם הפיקו צבע לצביעת יריעות המשכן, וצמחים להכנת קטורת הסמים ושמן המשחה.
הגדרת המלאכה ושיעורה.