באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.49 דקות, לפני אמרי גניאל (1:02.76 דקות) ואיתי גורביץ' מהפועל ירושלים (1:02.77 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:14.66 דקות, אחרי רונן פאור (2:14.58 דקות) ולפני רון פולונסקי ממכבי חיפה שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 15 (2:21.17 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2017 זכה גלדישב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.29 דקות, לפני רון פולונסקי (2:18.16 דקות) וגל נבו מהפועל עירוני הוד השרון (2:20.11 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.54 דקות, אחרי איתי גולדפדן (1:02.38 דקות) ולפני איתי גורביץ' (1:03.00 דקות).
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 59.24 שניות, לפני איתי גורביץ' (1:00.85 דקות) ויבגני ממין מהפועל דולפין נתניה (1:01.02 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:07.67 דקות, לפני רון פולונסקי (2:11.65 דקות) ויבגני ממין (2:13.13 דקות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 27.51 שניות, אחרי יבגני ממין (27.47 שניות) ולפני תומר גולדפדן מהפועל עמק חפר (27.62 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2018 זכה גלדישב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.99 דקות, אחרי יבגני ממין (1:02.77 דקות) ולפני תומר גולדפדן (1:04.23 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.92 שניות, אחרי תומר גולדפדן (28.41 שניות) ויבגני ממין (28.62 שניות).
בסוף 2018 פרש גלדישב משחייה תחרותית.
סיליוס איטליקוס
טיבריוס קאטיוס אסקוניוס סיליוס איטליקוס (בלטינית: Tiberius Catius Asconius Silius Italicus; 23 לערך – 103 לערך) היה קונסול, נואם, ומשורר רומאי. יצירתו היחידה ששרדה לימינו היא ה"פוניקה" ("Punica"), פואמה היסטורית ב-17 ספרים (פרקים), שנושאה הוא המלחמה הפונית השנייה (218–201 לפנה"ס) וגיבוריה הם המצביאים חניבעל ברקה וסקיפיו אפריקנוס.
ביוגרפיה.
רוב ידיעותינו על איטליקוס מקורן בכתביו של פליניוס הצעיר. ההשערה היא שנולד בין השנים 23 ו-35 לספירה. מקום לידתו אינו וודאי. הוא נודע כנואם מוכשר והיה מקורב לקיסר נירון. שימש כקונסול בשנה בה נירון מת (68 לספירה), ומאוחר יותר היה מיודד עם הקיסר ויטליוס. הוא נודע כאדם ישר ודואג לזולת. איטליקוס פרש מהחיים הפוליטיים וחי חיים שקטים באחוזתו. את זמנו בילה בכתיבת שירים ואיסוף ספרים ופסלים. הוא הרעיב עצמו למוות לאחר שהתגלתה בגופו מחלה חשוכת מרפא.
מבין יצירותיו שרדה בשלמותה אחת בלבד ה"פוניקה", פואמה אפית בת למעלה מ-12,000 שורות, הארוכה ביותר בשפה הלטינית שנשתמרה לנו מן העת העתיקה, ונושאה הוא המלחמה הפונית השנייה. ה"פוניקה" כתובה בסגנון המזכיר מאוד את סגנונו של ורגיליוס, דבר המסתדר עם דברי פליניוס לפיהם איטליקוס העריץ את ורגיליוס והתייחס אל קברו כאל מקדש.
חילוניס (בת לאונידס)
דיאניקס
אנחימוליוס
עטלף רפאים
עטלף רפאים (שם מדעי: Macroderma gigas) הוא אחד מעטלפי החרקים הגדולים ביותר בעולם. הוא חי בטבע באוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. בניגוד למיני עטלפים אחרים קטנים יותר הצדים בעיקר חרקים, עטלף זה הוא אוכל בשר הניזון בעיקר ממיני חולייתנים קטנים אותם הוא טורף עם שיניו החדות. שמו ניתן לו עקב הקרום החיוור של כנפיו וכן מנהגו לעוף בלילות.
מאפיינים.
לעטלפי רפאים פרווה אפורה בגב ואפור-חיוור או לבן מלמטה. כנפיהם צרות וארוכות ומגיעות למוטת כנפיים של 60 סנטימטר. הם בעלי אוזניים גדולות, לסת תחתונה חזקה ושיניים חדות וארוכות לאכילת בשר וטפרים ארוכים, אולם אין להם זנב. הם שוקלים 130–170 גרם ואורכם מגיע ל-100–140 מ"מ (10 עד 14 ס"מ), מה שהופך אותם לעטלפי החרקים הגדולים ביותר לאחר הערפד החקיין.
העטלף נפוץ ביערות בצפון אוסטרליה המערבית וכן בטריטוריה הצפונית ובקווינסלנד. הוא ישן במשך היום במערות ונקיקים ויוצא בלילה, מקשיב לצלילי אולטרה סאונד של חיות קטנות ועף אליהם, תופס אותם בטפריו והורג בנשיכה בצוואר. במזונו נכללים עכברים קטנים, עטלפים אחרים, עופות, זוחלים, דו-חיים ועקרבים, ולא חרקים כמו רוב עטלפי החרקים. עם זאת, הוא לא יהסס לתפוס ולטרוף גם חרקים שייקרו בדרכו.
אולקסנדריה (מחוז רובנו)
אולקסנדריה (באוקראינית: Олександрія; בפולנית: Aleksandria, "אלכסנדריה") היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על שפת נהר הורין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי אולקסנדריה.
היישוב יהודי בעיירה החל עוד לפני גזירות ת"ח ות"ט, אך נהרס בעקבותיו. בישיבת ועד מחוז ווהלין בשנת 1700 הוטל על הקהילה במקום, שהייתה כפופה לקהילת אוסטרוה, מס גולגולת בסך 350 זהובים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היוו היהודים רוב גדול בעיירה, ותרמו לפיתוחו הכלכלי והתעשייתי של היישוב, ובני הקהילה היו מראשוני המצטרפים לתנועה הציונית בווהלין. כמו כן, פעלו בעיירה ספרייה יהודית, ישיבה ובית ספר מרשת תרבות. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מפשיטות הקוזקים, ולאחר מכן, מהתעמרות חיילי הצבא הכחול. בעקבות זאת, רבים מיהודי העיירה עזבוה.
פעילות ציונית.
בשנת 1906 רכש זאב ז'בוטינסקי בית בעיירה, כדי שיוכל להצהיר שהוא בעל-בית באזור ווהלין, ועל ידי כך יזכה באפשרות להעמיד את עצמו לבחירות כנציג התנועה הציונית לבית-הנבחרים האזורי. ז'בוטינסקי סיפר על כך ביומנו:.
בשנות העשרים והשלושים פעלו בעיירה תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, החלוץ הצעיר, גורדוניה ובית"ר. מבין בוגרי תנועות אלה היו שעלו לארץ, והקימו את קיבוץ גלאון.
מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה, מונה המחנך הנודע שמואל רוזנהק, שאחר כך היה מנהל רשת החינוך "תרבות" בפולין, למנהל בית הספר היסודי על שם אליעזר בן-יהודה בעיירה. בבית ספר זה, כמו בכל רשת "תרבות", דיברו כמעט אך ורק עברית ולימדו בו "עברית בעברית". כתוצאה מכך דיבור העברית באולקסנדריה, שהחל עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, במקביל להשתרשותה של העברית בארץ ישראל, הלך והתבסס בין שתי מלחמות העולם, רוב יהודי אולקסנדריה דיברו עברית שוטפת. כך כאשר רבים מהם עלו לארץ ישראל, הם השתלבו במהירות וקלות.
בשואה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-1,300 יהודים, רוב תושביה.
עם פרוץ מבצע ברברוסה החלו יהודים להימלט מהעיירה, וב-29 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים. עם כניסתם, החלו הגרמנים, ביחד עם תושבי המקום האוקראינים, בביזת רכוש היהודים בעיירה, תוך רצח יהודים, התעללות בהם, ושרפת וחילול בתי הכנסת שבעיירה וספרי התורה שבהם. כמו כן, צוו יהודי העיירה לשאת סימן מזהה, והם הועסקו בעבודות כפייה באזור, תוך שהוטל עליהם תשלום כופר בזהב ובחפצי ערך.
ב-31 ביולי 1941 נרצחו בעיירה 85 יהודים, ובימים שלאחר מכן נמשכו רציחות בודדים. בספטמבר 1941 מונה יודנרט בעיירה, ובאוגוסט 1942 הוקם בעיירה גטו, בו שוכנו למעלה מאלף איש במספר קטן של בתים מטים לנפול. ב-23 בספטמבר 1942 לפנות בוקר כותר הגטו, וכ-900 יהודים הובלו לבורות ירי ליד הכפר סווט, שם נרצחו. אנשי היודנרט שסידרו את בגדי הנספים נרצחו לאחר מכן.
ב-28 באוקטובר 1942 נורו בעיירה 85 יהודים שנותרו בה או שנתפסו.
הצבא האדום נכנס לעיירה ב-31 בינואר 1944. מקהילת העיירה שרדו 11 איש שהסתתרו בסביבותיה, וכ-40 איש שנמלטו לברית המועצות.
עקרבים
וויליאמסבורג הקולוניאלית
עטלף הבולדוג
עטלף הבולדוג או עטלף שפת ארנבת (שם מדעי: "Noctilio") הוא סוג של עטלפים החיים באמריקה המרכזית והדרומית וידועים במנהגם הייחודי לצוד דגים בנהרות שביערות הגשם הטרופיים. זהו הסוג היחיד במשפחת עטלפי הבולדוג. המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא האשפיים.
מאפיינים.
העטלפים נפוצים ממקסיקו עד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים ביערות שסמוכים לנהרות או בריכות מים.
אורכם של העטלפים 7–14 ס"מ בממוצע. הם עטלפים חומים, בעלי רגליים ארוכות ובעלי טפרים חדים וארוכים וכנפיים גדולות. הם בעלי אוזניים קטנות, שפתיים המשתפלות מעלה ומזכירות שפתי ארנבת (ומכאן שמם השני) ובתוכן שיניים חדות כתער, להריגת הדגים. השם בולדוג נגזר מלחיים הבולטות כמו כלבי הבולדוג.
העטלף מרגיש את הדגים מתחת למים באמצעות אדוות שהדגים יוצרים ונקלטות באוזני העטלף ואז הוא עף לעבר המים ועף על קו המים כשטפריו מתחת למים ונתפסים על מה שנוגע בהם. מרגע שהוא תופס את הדג הוא מעבירו ללסתותיו והורגו ואז עף לעבר הענף הקרוב לאכול אותו. עטלף אחד יכול לצוד 20 דגים בלילה.
בנוסף לדגים הוא ניזון גם מחרקים גדולים, זוחלים קטנים וצפרדעים.
כדורגל בקזחסטן
הכדורגל בקזחסטן מנוהל על ידי הגוף הלאומי פדרציית הכדורגל של קזחסטן. פדרציית הכדורגל של קזחסטן מארגנת את כדורגל הגברים, הנשים ואת הנבחרות לאומיות.
היסטוריה.
הכדורגל בקזחסטן הופיע לראשונה בעיר סמיי לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר סוחרים בריטיים הביאו את המשחק לאזור. בין השחקנים המוקדמים של המשחק היה הסופר מוחתאר אאואזוב שהתברר למועדון 'יארייש', הגדול ביותר של הזמן. קבוצות יושמו במהרה בערים פבלודר וטאראז, לפני ההופעה הרשמית הראשונה של קבוצה נציגת ההרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בשנת 1928. בשנות ה-30 המועדונים הקזחים השתתפו באופן קבוע ברמות הנמוכות של הכדורגל הסובייטי.