שכונות.
חלקו הדרומי של הרובע גובל בסיטי של לונדון ובאזור ברודגייט, ובעקבות קרבה זו, האזורים הסמוכים לסיטי מהווים בעיקר אזורי מסחר ומשרדים.
בדרום מערב הרובע מצויות השכונות שורדיץ' והוקסטון המהוות אזורי בילוי, מועדוני לילה, מסעדות ובארים. באזור המרכז ההיסטורי של האקני - האקני סנטרל מצויה הספרייה החדשה של הרובע, תיאטראות, מוזיאון האקרני וההאקני אמפייר.
בשכונת דרום האקרני מצויים בתי טרסה רבים מהתקופה הוויקטוריאנית והאדוארדיאנית.
בצפון הרובע מצויות השכונות קלפטון, סטמפורד היל וסטוק ניואינגטון ובמזרח הרובע מצויות ביצות האקני.
היסטוריה.
הדרך הרומאית רחוב ארמיין עברה בקצהו המערבי של הרובע, אשר בתקופה הרומית היה מיוער כולו ביערות אלונים. ברובע התגלו שרידים רבים מתקופה זו.
עד תקופת טיודור היו מרבית שטחי הרובע שייכים למנזרים באזור. עם פירוק המנזרים על ידי הנרי השמיני הועברו שטחי הרובע לידי האצולה, ובאזור קלפטון תחתית הוקם ארמון של הנרי השמיני.
בית סאטון הוא המבנה העתיק ביותר ברובע הקיים עד ימינו - מבנה זה היה אחד ממבני הכפר האקני אשר שגשג בתקופת טיודור ובתקופה הג'ורג'יאנית. רבים מתושבי העיר לונדון החזיקו בהאקני בתי כפר ובתי נופש, ובהמשך נבנו ברובע מספר בתי אחוזה גדולים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התיישבה ברובע אוכלוסייה יהודית אורתודוקסית באזור סטוק ניואינגטון וסטמפורד היל.
בעקבות מלחמת העולם השנייה התפתח הרובע לפרוור מגורים פופולרי, אולם על אף הבנייה המרובה נחשב הרובע לאחד הרבעים ה"ירוקים" ביותר במרכז לונדון - ברובע 62 פארקים וגנים ציבוריים. במגרשי הכדורגל הרבים של פארק ביצות האקני נערכו משחקים במסגרת מהמשחקים האולימפיים בשנת 2012.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של האקני, הרובע המטרופוליני של שורדיץ' והרובע המטרופוליני של סטוק ניואינגטון. סמלי שלושת הרבעים אוחדו והם מהווים כיום את סמל הרובע הנוכחי (שלושת הפעמונים מקורים בסמל שורדיץ', שני עצי הפירות מקורם בסמל סטוק ניואינגטון, והצלב בעל שמונה הקצוות מקורו בסמל האקני).
שלטון מקומי.
בשונה ממרבית הרשויות המקומיות באנגליה, ראש עיריית הרובע נבחר בבחירות ישירות. ראש העיר הנוכחי הוא ג'ולז פייפ, עומד בראש מנהלת הרובע (Cabinet) ומועצת הרובע (Councill).
כיום (בעקבות בחירות 2006) למפלגת הלייבור 44 מושבים במועצת הרובע (המפלגה שמרה על כוחה מבחירות קודמות), למפלגה השמרנית 9 מושבים במועצה, למפלגה הליברל-דמוקרטית שלושה מושבים, ולמפלגת הירוקים מושב אחד.
אוכלוסין.
ברובע האקני מתגוררים כ- 202,824 תושבים (2001).
89,490 (44%) מתושבי הרובע מגדירים עצמם כלבנים בריטים; 30,978 (15%) מגדירים עצמם לבנים, אך לא בריטיים; 50,009 (25%) מגדירים עצמם שחורים; 17,414 (9%) מגדירים עצמם אסיתיים; 8,501 (4%) מגדירים את מוצאם כמוצא מעורב; ו-6,432 (3%) מגדירים עצמם כבעלי מוצא סיני או מוצא אחר.
132,931 (66%) מתושבי הרובע נולדו בממלכה המאוחדת; 10,095 (5%) נולדו בחלקים אחרים של אירופה, והיתרה - 59,798 (29%) נולדו ברחבי העולם.
94,431 (47%) מתושבי הרובע הגדירו עצמם כנוצרים; 27,908 (14%) כמוסלמים; 10,732 (5%) כיהודים; 6,831 (3%) הגדירו עצמם כבעלי דת אחרת; 38,607 (19%) הגדירו עצמם כחסרי דת, והיתרה - סירבו לענות לשאלה זו בסקר שנערך בשנת 2001.
32% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את הבתים בהם הם מתגוררים.
השכלה.
ברובע האקני לומדים כ-27,000 תלמידים בכ-70 בתי ספר המנוהלים על ידי קרן פרטית.
תחבורה.
האקני הוא היחיד מרבעי לונדון הצפוניים לנהר התמזה שקווי הרכבת התחתית של לונדון אינם עוברים בו (אף שישנן מספר תחנות בסמוך לגבולות הרובע, ברבעים הארינגיי ואיזלינגטון).
עבודות להארכת קו מזרח לונדון תאפשרנה את קישורו של הרובע למערכת הרכבת התחתית.
אתרים בעלי חשיבות.
ברובע מצויים מוזיאון האקני - מוזיאון להיסטוריה של הרובע, מוזיאון ג'פרי, בית סאטון ומספר רב של גלריות.
בין התיאטראות העיקריים שברובע נמצא תיאטרון האקני אמפייר ההיסטורי, שנבנה בשנת 1901.
ברובע 1,300 מבנים המודרים מבנים לשימור ובהם מגדל סנט אוגוסטין מהמאה ה-13 ומבנים רבים מתקופת טיודור, התקופה הג'ורג'יאנית, התקופה הוויקטוריאנית והתקופה האדוארדיאנית.
מיכאל ארגוב
מיכאל ארגוב (זינגר) (1 בספטמבר 1920 – אפריל 1982) היה צייר, צלם ויוצר תבליטי-קיר אמנותיים, ישראלי יליד אוסטריה.
חייו.
ארגוב נולד בווינה שבאוסטריה ב-1 בספטמבר 1920, בן למשפחת סוחרי תכשיטים אמידה וציונית. בהיותו בן תשע עברה המשפחה לברלין בעקבות העסק המשפחתי, ובשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ-ישראל בעקבות עליית הנאציזם בגרמניה. המשפחה השתקעה בחיפה. ארגוב למד בבית הספר הריאלי בחיפה ומצא עניין בספורט וברישום. אחר-כך, רצה להיות חקלאי וללכת לקיבוץ עם חבריו לתנועת-הנוער "מחנות העולים", עבר בגיל 16 ללמוד בבית הספר החקלאי "כדורי". כשסיים את לימודיו הלך לקיבוץ אלונים במסגרת הגרעין של חמדיה, הצטרף לפלמ"ח, ואחר-כך הצטרף למקימי קיבוץ חמדיה ועבד בחקלאות. בשנת 1942 עזב את הקיבוץ בעקבות מחלה שמנעה ממנו לעסוק בעבודות הכרוכות במאמץ גופני. הוא חזר למשפחתו שבינתיים עברה לתל אביב, ופנה לציור. הוא למד ב"מכון אבני" שנחשב אז למרכז לימודי אמנות הטוב ביותר בתל אביב, שם פגש את יחזקאל שטרייכמן שלימד בסטודיו ושהשפיע עליו מאוד מבחינה אמנותית, בעיקר ברוח האמנות הצרפתית. לימים, התפטר שטרייכמן (יחד עם הצייר והמורה אביגדור סטימצקי) והקימו "סטודיה" משלהם בצפון תל אביב שלמדו בו כ־30 תלמידים בהם ארגוב, בלה ברעם, לאה ניקל, דני קרוון, דוד לן-בר, איצ'ה ממבוש ואחרים. ב"סטודיה" מתבלט ארגוב בתשוקתו לצייר באופן מקצועי ולא-שמרני. בשנת 1947 נסע ארגוב לפריס ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות ( ÉCOLE NATIONALE SUPÉRIEURE DES BEAUX-ARTS ) במחלקה לאמנות מונומנטלית, והתמחה בה ברישום ובציור פרסקו (FRESCO). בשנת 1950 הוא סיים את לימודיו באקדמיה. השתתף בהקמת "ארגון הציירים והפסלים הישראליים בפריס" ונבחר לחבר בוועד המנהל של הארגון. בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות הגיע ארצה עם קבוצת מתנדבים צרפתיים, שהוא השתתף באימוניהם בצרפת, שנשלחו להילחם בנגב. הוא עצמו קיבל מינוי של קצין מודיעין והוצב לחיל הים בחיפה. בספטמבר 1949 חוא השתחרר מצה"ל וחזר לפריס, בה הוא עסק בפעילות אמנותית מוצלחת; בשנת 1955 הוא הרגיש שהגיע הזמן להקים משפחה וחזר לישראל למצוא אשה. כעבור חצי שנה, הוא חזר לפריס לאחר שהתחתן עם גב' מיכאלה דיקובסקי, בתו של בן ציון דיקובסקי שהיה המנהל המסחרי של חברת החשמל מימיה הראשונים. לזוג הטרי נולדה שם בת. בשנת 1959, ארגוב ומשפחתו חזרו ארצה לתמיד. בשנת 1982 חש ארגוב בליבו ובריאותו התערערה. באפריל של אותה שנה, נותח ארגוב בליבו וכעבור שבוע, ביום העצמאות ה'תשמ"ב, נפטר.
אחיו של ארגוב הוא פרופ' יוסף זינגר, נשיא הטכניון לשעבר.
ארגוב היה דודנו של איש התיאטרון והקולנוע והצייר הנאיבי יהושע ברנדשטטר.
יצירתו.
ניתן לחלק את יצירתו על פי תקופות שכל אחת מהן ייחודית מבחינה סגנונית אבל נובעת מקודמתה:
דליה מנור, שאצרה כמה תערוכות רטרוספקטיביות על ארגוב, ערכה מחקר מקיף של חייו ויצירתו, ופרסמה אותו בספר. היא הצביעה על רציפות ואחדות רעיונית וצורנית ביצירתו בתוך מה שנראה לעיתים קרובות כתפניות, ניגודים וסתירות.
לפי מנור, התקופה הראשונה של יצירתו התאפיינה בציור של דוממים ודמויות נשים בקווי מתאר נקיים, בצמצום של החלל, ב"צורות מזרחיות" שטוחות ודקורטיביות, ובהשפעה של אמנים צרפתיים חשובים, בהם פיקאסו, בראק, אנרי מאטיס, ומודיליאני. בהמשך, ציוריו של ארגוב עוברים תהליך של הפשטה, והחל משנת 1958 הוא פונה לציורי נוף אשר הצבע הלבן שולט בהם; כך, צייר את האור הישראלי ולובן הגגות והים הבוהק שנשקף אליו בדירתו בתל אביב. בשנות ה-60 של המאה ה-20, ארגוב התנתק בהדרגה מהקשר עם הטבע. הציורים שלו נהיו לשדה התייחסות עצמאי עם משטחים טקסטואליים, עשויים בעיקר מקרטון גלי, פיברגלס ולוחות אלומיניום, עם תוספות של צבעים מותזים וזוהרים. בסוף העשור הזה, הסגנון השולט הוא המופשט הגאומטרי והתבליטי הצונן. בשנות ה-70, ארגוב התנסה בשימוש בחומרים חדשים בהם חול ואריגים, שמהם ייצר קולאז'ים. לקראת סוף העשור, הוא חזר לציור על בד כשהוא מחפש חידושים.
תבליטי-קיר אמנותיים.
התפתחות אמנותו של ארגוב אל המופשט הגאומטרי, ניסיונו באמנות מונומנטלית מימי לימודו באקדמיה לאמנויות יפות ואמונתו בחשיבותה של האמנות במבנים ציבוריים, איפשרו לו לכוון את מירב מאמציו בשנות ה-70 ליצירת קירות אמנותיים, ואלו הם:
צילום.
באמצע שנות ה-60 התרכז ארגוב בתחום הצילום. הוא רכש מצלמה ומכונת הגדלה והחל לעסוק בהתלהבות בצילומים של דיוקנאות, צילומי עירום נשי וצילומי חוץ. הוא פיתח, ערך והגדיל את צילומיו בעצמו במעבדתו. כצייר שעסק במופשט, שילב בצילומי העירום דימויים מופשטים. ב-1967 הוציא לאור ספר צילומים של נשים עירומות שכותרתו "עירומים בישראל".הוא גם ניסה לשלב ציור וצילום עירום יחדיו, והציג ב-1967 את עבודותיו אלה בתערוכה בגלריה קטנה בתל אביב. הביקורת לא החמיאה לו והוא הפסיק לעסוק בצילום. בשנת 2012, אצרה דליה מנור תערוכה רטרוספקטיבית של עבודות ציור ותצלומי עירום נשי, שלדברי אחד המבקרים נראו לו כ"פורנו רך".
ניקיטה ביליך
אלגוריתם גרצל
אלגוריתם גרצל הוא אלגוריתם עיבוד אותות ספרתי (DSP) המזהה מרכיבי תדר באות. האלגוריתם פורסם על ידי ד"ר ג'רלד גרצל ב-1958.