מאש נחשב לאחד מהסרטים החשובים המסמלים את המהפך החברתי האנטי ממסדי שהתחולל באמריקה בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 בשל הצגתו הלגלגנית את ההתחסדות והצדקנות של אמריקה השמרנית וכן בשל הביקורתיות ביחס לנוכחות האמריקאית בשטחים שלא בשליטתה. הסרט אף נאסר להקרנה במחנות הצבא האמריקנים בשל העובדה שהוא עודד פציפיזם. גם בישראל הסרט נתקל תחילה בבעיות הקרנה מסיבות דומות - אך לבסוף הוא אושר להקרנה מסחרית. עם זאת הסרט היווה השראה לסדרת טלוויזיה פופולרית שנקראה אף היא M.A.S.H. מ.א.ש (סדרת טלוויזיה) שודרה בין 17 בספטמבר 1972 ו-28 בפברואר 1983, והיא שודרה ברשת פוקס ב-20 מדינות.
מאש נותר עד היום סרט סרקסטי הצוחק על טבעו של האדם, בעל אופי אנרכיסטי, הקורא לניהיליזם ומתריס נגד אטימות וביורוקרטיה, צביעות ופוריטניות. אלטמן יצר קומדיה שחורה, בעלת ויזואליות ייחודית. זהו קולנוע אנטי-ממסדי ואנטי הוליוודי בתפיסתו. הבחירה להתעסק בנושאים שוליים כמו: משחק פוטבול, משחק גולף וההתערבות האם האחות בלונדינית אמיתית או לא - מקנות לסרט את הטון הקומי, הביקורתי והתלוש מהמציאות אותו ביקש אלטמן להעביר. עריכת הסרט גם היא הולכת יד ביד עם סגנונו הייחודי של הסרט, היא מתאפיינת בעריכה קצבית המודגשת לרוב בצילומי תקריב משולבת שיחות גדושות. הרבה פעמים שיחה אחת נכנסת לתוך השנייה ויוצרת בלבול בקרב הצופים, אלמנט המוסיף לתחושת הכאוס במחנה.
מתמיד
שקידה
יום הנכסא
המוזיאון הלאומי של אתיופיה
המוזיאון הלאומי של אתיופיה הוא מוזיאון השוכן בשדרות המלך ג'ורג' השישי באדיס אבבה, בירת אתיופיה, ונחשב לאחד המוזיאונים החשובים באפריקה. המוזיאון מציג מוצגים פרהיסטוריים, ארכאולוגים והיסטוריים, כמו גם יצירות אמנות מקומית.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד בשנת 1944 והאוסף שלו התגבש במהלך המאה ה-20, בעיקר על בסיס ממצאים מצפון המדינה ומאריתראה, אשר התגלו רובם בידי ארכאולוגים צרפתים. המוצג המפורסם ביותר של המוזיאון הוא דגם של "לוסי", שלד מאובן של הומיניד שגילו בערך 3.2 מיליון שנים ושייך למין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס. השלד שגובהו כמטר ומשקלו מוערך בכ-30 ק"ג, התגלה ב-24 בנובמבר 1974 באתר ארכאולוגי הנמצא בעמק נהר האוואש התחתון שבמשולש עפר באתיופיה. השלד שמור במעבדת המוזיאון, ודגם שלו נמצא בתצוגה הפתוחה לציבור.
קומת הקרקע של המבנה מתמקדת במוצגים מתקופת ממלכת אקסום ולפניה, ומתקופות השושלת הסולומונית והשושלת הגונדרית. בין המוצגים מוצרי מלאכת יד, פסלים וכלים שונים, וכן אביזרי מלכות שונים, בהם כס עץ ענק ששימש את קיסר אתיופיה היילה סלאסי. הקומה הראשונה מציגה אמנות אתיופית מהמאה ה-14 ואילך, ובקומה השנייה מוצגים יצירות אמנות חילונית, וכלים שונים דוגמת כלי נשק, תכשיטים, ביגוד וכלי נגינה, המראים את רבגוניות היצירה של הקבוצות האתניות השונות במדינה.
פעילות המוזיאון מחולקת לשלוש חטיבות - שימור, תיעוד ותצוגה ומחקר. עוד אחראי המוזיאון גם על הענקת היתרים ליצוא ממצאים היסטוריים ותרבותים והמדינה.
נכסא
אצי, איש הקרח
אֶצִי, איש הקרח (גרמנית: Ötzi, Der Mann aus dem Eis, ידוע גם כ"אדם סימילאון", "אדם האוסלביוך", Hauslabjoch; בצהובונים כונתה הגופה "פריץ הקפוא", Frozen Fritz) הוא כינוי שניתן לגופתו החנוטה בקרח של אדם שמת על פי המחקרים האחרונים בין 3239 לפנה"ס ו-3105 לפנה"ס והתגלתה ב-18 בספטמבר 1991. השם נגזר משם העמק שבו נמצאה המומיה, אֶצטאל (Ötztal), בהרי האלפים, בצפון איטליה (סמוך מאוד לגבולה עם אוסטריה). גופתו החנוטה של אצי היא הקדומה ביותר מן הגופות החנוטות שהתגלו באירופה. השימור היוצא מן הכלל של הרקמות הרכות ושל הלבוש, במקום שלד עצמות בלבד, איפשר למדענים לפתוח צוהר לאנשי התקופה הכלקוליתית באירופה. גופתו של אצי והציוד שנמצא סביבה מוצגים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול, בעיר בולצנו באיטליה. המחקר על גופתו של אצי מהווה דוגמה למחקר במיקרו היסטוריה.
מציאת הגופה.
הגופה שכונתה אצי נמצאה ב-18 בספטמבר 1991 על ידי הלמוט ואריקה סימון, זוג מטיילים גרמנים מנירנברג. הם טיילו באֶצטאל וסטו מן השביל המסומן, אז הבחינו בגופה. בתחילה סברו כי זוהי גופתו של מטייל שנספה בתאונה בשנים האחרונות. הגופה נמצאה מונחת על פניה, כשחלקה התחתון שקוע בקרח. בימים שלאחר מכן חולצה הגופה מן הקרח תוך שימוש בכלים לא ארכאולוגיים, דבר שגרם נזק לאחת מירכי הגופה. סקרנים שהגיעו למקום בעקבות החדשות נטלו עמם מזכרות מהלבוש ומהכלים שנמצאו. הגופה הועברה לחדר מתים באינסברוק, שם נקבע גילה.
הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת סמוך מאוד לגבול בין איטליה לאוסטריה. את מיקומו המדויק של קו הגבול קשה היה לקבוע בשל הקרחונים המכסים את השטח, והתעורר ויכוח באשר לבעלות על הגופה. באוקטובר 1991 הכריעו מדידות כי הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת בתוך שטח איטליה, פחות ממאה מטרים מן הגבול עם אוסטריה.
הגופה נחקרה ביסודיות, נמדדה ונסרקה באמצעי טומוגרפיה ממוחשבת. מן הגופה נלקחו רקמות תאים ודגימות מעיים, ואלו נבחנו במיקרוסקופ. גם הציוד, הלבוש והכלים שנמצאו עם הגופה נבחנו בדרך דומה. גופתו של אצי הושוותה לגופות אחרות שנחנטו בקרח, כדי לבחון את תהליכי השימור ולהעריך על פי הממצאים את תהליכי הבליה בקרח.
הגופה.
הגופה השתמרה טוב יחסית, בשל החניטה בקרח. הערכה ראשונית של גיל הגופה נעשתה על פי הפריטים שנמצאו עמה, בעיקר הטיפולוגיה של הגרזן, ולפיהם נקבע כי הגופה היא בת 4,000 שנה לפחות. על פי תיארוך פחמן-14 שנערך לגופה בארבעה מוסדות אקדמיים שונים, נקבע כי אצי חי לפני כ-5,000 עד 5,300 שנים. החוקרים מעריכים כי גובהו של אצי בעת מותו היה 1.65 מטר, ומשקלו היה כ-50 קילוגרם (משקל הגופה בעת מציאתה היה כ-38 קילוגרם). על פי ההערכה, אצי היה כבן 45 במותו, כלומר מעל תוחלת החיים המשוערת בעידן זה, שהייתה פחות מ-40 שנה. בגופו של אצי ניכרים סימני ניוון: המפרקים בגופו היו שחוקים ובכלי הדם ניכרה התקשות. שיניו של אצי היו שחוקות אף הן, אך ללא עששת. ניכר שחלק מהשחיקה בשיניו נגרם לא רק מאכילה אלא גם משימוש בהן לחיתוך ולעיבוד עץ, גידים, עצמות, ועוד. סריקות CT שנערכו לגופה גילו כי כמה מצלעותיו שבורות, בשני צדי הגוף. שבר בצלעות בצדו השמאלי אירע במהלך חייו והתאחה, ואילו שבר שנמצא בצדו הימני נגרם כנראה בסמוך למותו או לאחריו. האפידרמיס, שכבת העור החיצונית, היה חסר כתוצאה מהחניטה בקרח. לאצי היו כמה אנומליות ייחודיות בגופו: זוג אחד של צלעות חסר, ויש לו 11 זוגות צלעות בלבד. גם בשיניו ישנן אנומליות: ישנו פער מולד בין שיניו החותכות, ושיני הבינה שלו אינן קיימות.
ניתוח הגנום המיטוכונדריאלי של אצי העלה, כי הגנום שלו דומה לגנום המיטוכונדריאלי של קבוצה K (Haplogroup K), מבין תשע הקבוצות שזוהו באוכלוסיית אירופה. בתוך קבוצה K, דומה הגנום של אצי לתת-הצֶבֶר K1, אך לא ניתן לשייכו לאף אחד משלושת הענפים המוכרים כיום (a b ו-c) של תת-צבר זה. בחינת הגנום המיטוכונדריאלי העלתה עוד, כי ייתכן שאצי סבל מבעיות פוריות. עובדה זו העלתה אצל מדענים השערות על מקומו החברתי של אצי, ועל הקשר בין עובדה זו לבין הסיבות למותו.
ב-2012 הופקו מגופתו של אצי תאי דם אדומים, שנמצאו דומים לתאי דם מודרניים בריאים.
שיערו של אצי נשר בשל החניטה, אך השרידים הבודדים שנותרו הראו כי שיערו היה כהה וגלי, כנראה גלש עד כתפו וככל הנראה היה פזור. אניצי שיער קצרים ומסולסלים שנמצאו ליד הגופה לימדו שאצי היה כנראה מזוקן. עיניו של אצי התייבשו בעת החניטה בת אלפי השנים, אך נותרו בארובותיהן. החוקרים חלוקים בשאלת צבען - כחול או חום.
ביגוד, ציוד וכלים.
בגדיו של אצי היו תפורים ברמה גבוהה. ליד גופתו נמצאו שרידי מעיל, חגורה, חותלות, אזור חלציים ונעליים, כולם עשויים מעורות ממקורות שונים שחוברו ביניהם בגידים. הוא חבש כובע מפרוות דוב ולו רצועת סנטר מעור. סוליות נעליו היו עשויות גם הן מעור דוב, והגַּפָּה (גוף הנעל) מעור אייל. הנעליים היו רחבות ואטומות למים, וייתכן שנבנו במיוחד כדי לאפשר הליכה בשלג. רגלו של אצי הייתה עטופה בעשב רך, ששימש כמעין גרביים. על חגורתו של אצי היה תלוי מעין כיס (פאוץ') ובו כמה כלים שימושיים: מרצע עשוי מעצם, מקדח, מגרד, אבן צור, וכן פטריות מיובשות ששימשו כאמצעי רפואי. ליד הגופה נמצאו שרידים של מעין מחצלת עשויה מעשבים, שמטרתה אינה ברורה. יש הסבורים כי מדובר במעין גלימה, ואחרים רואים בה מגן מהגשם.
שחזור נעליו של אצי העלה את הסברה כי הוכנו על ידי סנדלר שהתמחה במלאכה זו. היו אף שהציעו לייצר דגם מודרני של הנעליים, בשל נוחותן ויעילותן. יש הטוענים כי הנעלים הן למעשה רק החלק העליון של מה שבפועל היה נעלי שלג, שחלקן התחתון הוא מסגרת עץ שזוהתה כחלק מתרמיל הגב של אצי.
ציוד נוסף שנמצא על הגופה ולידה היה גרזן נחושת ולו קת מעץ טקסוס. גרזנים מסוג זה היו יקרים, ונחשבו כסמל מעמד, וייתכן שאצי היה בעל מעמד בכיר בקהילתו, ואף ראש שבט או בעל מעמד דומה. מעבר לגרזן נשא אצי סכין בעלת להב צור וקת מעץ מֵילָה עם נדן מתאים, וכן אשפת חיצים ובה 14 חצים, עשויים מעצי מורן. שניים מהחצים, שהיו שבורים, היו בעלי ראש עשוי מצור ונוצות לייצוב מעופם. 12 החצים הנותרים לא היו גמורים, ולא היה להם ראש. באשפת החצים נמצא גם כלי המזוהה כקשת, כלי נוסף שלא זוהה, וכלי עשוי מקרן שייתכן ששימש להשחזת החצים. בנוסף, נמצאה קשת נוספת מטקסוס באורך 1.82 מטר, שלא הייתה גמורה.