מן הספר עולה הטענה כי השחורים אינם רוצים את ביטול העבדות, אלא את היפוכה. במובן זה השחורים לא השתחררו מן העבדות, אלא רוצים להיות המשעבדים, והתנועות המהפכניות ובראשן הפנתרים השחורים פעלו למעשה למטרה זו. טענה זו מתבטאת בדמותו של קיז, המאלף את הכלב הלבן, שנועד לתקוף עבדים נמלטים, תוצר הגזענות הלבנה, להיות כלב שחור התוקף לבנים ומשמש להגנת השחורים. עם זאת, האיש הלבן אותו הכלב תוקף הוא לבן וליברל, התומך בשוויון זכויות. כך גארי מוביל אותנו למעשה למחצית השנייה של הטענה, והיא שהלבנים גם לא השתחררו עדיין מן העבדות. ג'ין סיברג ולבנים אחרים תורמים כספים רבים למען מטרות שונות הנוגעות לשוויון זכויות, אך למעשה אלו הם "כספי אשמה" – הלבנים תורמים כדי לנקות את מצפונם, אך הכסף אינו מגיע לידי מי שבאמת צריך אותו.
השחורים מנצלים את רגשי האשם של הלבנים, אך במקום להשתמש בכספים שמועברים אליהם כדי לחולל שינוי אמיתי, הם רק הופכים למושחתים בעצמם, כמו הממסד הלבן אותו הם מגנים. גארי רואה את רגשי האשם של הלבנים הליברלים כצבועים. הם משמשים מיעוטים אחרים, כמו היהודים, כקרש קפיצה להרגשת שייכות רבה יותר אל האמריקאיות.
גארי מתייחס באותו האופן גם למלחמת וייטנאם, שבעוד שרד מקווה שתספק לו חיילים שחורים ומיומנים למאבק הפנימי בארצות הברית, בנו, פיליפ, מצטרף לצבא כדי להיות חלק אינטגרלי מן החברה האמריקאית
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית מצרפתית על ידי הסופר והמתרגם אביטל ענבר, וראה אור בהוצאת ספריית מעריב, תל אביב, 1988, בשם כלב לבן.
עיבוד קולנועי.
הזכויות על עיבוד הספר לסרט נמכרו לאולפני סרטי פרמאונט בשנת 1975, אך הפקת הסרט עצמו לא החלה עד שנת 1981, לאחרי מותו של גארי. הגרסה הקולנועית שונה מזו הספרותית במספר נקודות, כולל השמטת דמותו של גארי ואף שינוי סוף הסיפור לאחד יותר אופטימי.
ראסיין
קירוב בוסינסק (ציפה)
במכניקת הזורמים, קירוב בוסינסק (על שם המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי, ז'וזף ולנטן בוסינסק , 1842–1929) משמש בשדה של זורם המונע על ידי ציפה (מונח הידוע גם כקונבקציה טבעית). לפי קירוב זה, הפרשי הצפיפויות קטנים מספיק כדי שיהיה אפשר להזניחם, מלבד במקרים שהם חלק מביטוי המוכפל ב-g, תאוצת הכובד. ההפרש בהתמדה הוא זניח, אך תאוצת הכובד מספיק גדולה, כדי להפוך את ההפרש במשקל הסגולי לניכר. גלי הקול זניחים כאשר נעשה שימוש בקירוב בוסינסק, מאחר שאלה נעים ומשנים צפיפויות.
זורמי בוסינסק נפוצים בטבע (למשל חזיתות אטמוספיריות, זרמי ים, רוחות קטבטיות), בתעשייה (נפיצת גז צפוף, ונטילציית קולט אדים) ובסביבה הבנויה (ונטילציה טבעית, חימום מרכזי). הקירוב מדויק למדי בקרב זורמים רבים, ומקל על המתמטיקה והפיזיקה.
הקירוב מקל מאוד על החישוב, משום שכאשר עוסקים בשני זורמים בצפיפויות formula_1 ו-formula_2, וההפרש formula_3 הוא זניח, ניתן להשתמש פשוט בצפיפות formula_4 מאותו סדר גודל. אנליזת ממדים מראה כי תחת נסיבות אלה, המקרה היחיד שבו הגרביטציה g תיכנס לתוך המשוואות היא בגרביטציה המצומצמת formula_5, כאשר:
המספר חסר הממדים הנפוץ ביותר הוא מספר ריצ'רדסון ומספר ריילי.
המתמטיקה של הזורם היא אפוא פשוטה יותר משום שיחס הצפיפות (formula_7, מספר חסר ממדים) לא משפיע על הזורם. קירוב בוסינסק משליט את ההנחה שיחס זה הוא בדיוק אחד.
היפוכים.
מאפיין של זורם בוסינסק הוא שהוא נראה זהה כאשר נצפה במצב הפוך, וזהויות הזורם מתהפכות.
לדוגמה, נדמיין חלון פתוח בחדר חמים. האוויר החמים בפנים קל יותר מהאוויר הקר בחוץ, אשר זורם אל החדר מטה לכיוון הרצפה. עתה נדמיין את המצב ההפוך: החדר קריר והאוויר בחוץ חמים. במצב זה האוויר זורם פנימה לעבר התקרה. אם הזורם הוא בוסינסקי (והחדר סימטרי), אז מבט אל החדר הקר מכיוון הפוך הוא בדיוק כמו אל החדר החם, מכיוון ישר. זאת משום שהדרך היחידה שהצפיפות נכנסת לתוך הבעיה היא באמצעות הגרביטציה המצומצמת formula_5, שתורמת רק שינוי סימן כאשר משנים את המצב מחדר חם לקר.
דוגמה לזורם לא-בוסינסקי היא בועות העולות במים. התנהגות של בועות אוויר העולות במים שונה מאוד מהתנהגות מים היורדים באוויר: במקרה הראשון, בועות עולות נוטות ליצור קליפות המיספריות, בעוד מים היורדים באוויר מתפצלים לטיפות גשם (בסקלות קטנות, מתח פנים נכנס לבעיה ומקשה על הסוגיה).
חובי
חוֹבּי (בגאורגית: ხობი) היא עיירה בחבל סמגרלו שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת חובי שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית.
חובי ממוקמת במישור קולכתי, על גדת הנהר חובי, בגובה 25 מ' מעל פני הים; העיירה נמצאת במסלול קו הרכבת טביליסי-זוגדידי ויש בה תחנת רכבת. חובי מקושרת לטביליסי גם על ידי הכביש ס-1 (ს-1), שנכנס לעיירה מדרום-מזרח ונמשך ממנה צפונה עד רוסיה (הוא ידוע גם ככביש טביליסי-סנקי-לסלידזה).
בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית חובי מנתה 4,242 נפש; בעיירה פועלים מפעל לעיבוד תה ובית חרושת לשימורים. חובי היא מקום מושב הבישוף של הדיוקסיה פותי-חובי.
במרחק שני קילומטרים מחובי, בשטחו של הכפר נוג'יחווי, השתמר מנזר נשים, שנבנה במאות ה-14-13.
ישיבת ההסדר במעלה אדומים
סטלג
מייבאך אקסלרו
מייבאך אקסלרו (בגרמנית: Maybach Exelero) היא מכונית ספורט תוצרת חברת מייבאך שיוצרה במהדורה מוגבלת של יחידה אחת בלבד, שמחירה כ-8 מיליון דולר - היקרה ביותר בהיסטוריה.
דגם ה"מייבאך אקסלרו" הוצג לראשונה בברלין בשנת 2005.
מפרט.
המכונית בעלת 700 כ"ס, מגיעה ל-351 קמ"ש ומאיצה מ-0 ל-100 ב-4.4 שניות.
מחיר ויוקרה.
מייבאך אקסלרו, במחיר 8 מיליון דולר, היא המכונית היקרה ביותר אחרי פאגאני זונדה HP ברצ'טה שמחירה 16 מיליון דולר, יותר מ"קוניגסג" ccxr Trevita במקום השלישי, במחיר 4.8 מיליון דולר, "למבורגיני וננו" במקום הרביעי, לייקאן הייפר-ספורט" במחיר 3.4 מיליון דולר, שממנה יוצרו 7 יחידות, ו"בוגאטי ויירון סופר-ספורט" במחיר 2.6 מיליון דולר.
פרופיוספציה
המנורה (הוצאת ספרים)
המנורה (לעיתים: מנורה; ביידיש: פארלאג מנורה/המנורה) הייתה הוצאת ספרים פרטית מיסודו של מרדכי זונשיין, שפעלה בישראל מסוף שנות ה-50 ועד סוף שנות ה-70. הייתה זו הוצאת הספרים היידית השנייה בארץ. מרבית הספרים שהופיעו בה היו ספרי שירה ופרוזה ביידיש (ותרגומים לעברית מיידיש), וחלק ניכר מהספרים היו בנושא השואה.
מרדכי (מוֹטְל) זוֹנְשַיין (ביידיש: זאָנשיין) (1905–1980), יליד חמיילניק (Chmielnik) שבפולין, התגורר בבגרותו בסטאשוב. הוא ואשתו לאה (1903–1965) שרדו את השואה, אך איבדו בה את בנם היחיד, ירחמיאל בן ה-13. זונשיין היה פעיל ציבור בקהילה היהודית לפני המלחמה, במהלכה ואחריה. ב-1944 היה ממייסדי הוועד היהודי המרכזי של יהודי פולין, הגוף שדאג לשארית הפליטה מיהדות פולין עד 1950, ושימש כגזברו.
בהמשך עלה לישראל עם אשתו. בארץ כיהן כיו"ר ארגון יוצאי חמיילניק.
בסוף שנות ה-50 ייסד את הוצאת "המנורה", שפעלה מביתו שברח' זנגביל 24 בתל אביב, ושימש כמנהלה ועורכה. ההוצאה, כפי שנכתב בקטלוג הכללי של התאחדות הוצאות הספרים בישראל ב-1969, "שמה לה למטרה להוסיף נדבכים אחדים למפעל שיקום חורבנה של שפת יידיש וספרותה לאחר השואה". הייתה זו הוצאת הספרים היידית השנייה שקמה בישראל, אחרי הוצאת י"ל פרץ (שנוסדה ב-1956).
במרוצת שני העשורים שפעלה בהם ראו בה אור כ-400 ספרים, מרביתם ביידיש. ההוצאה הקפידה להוציא רק ספרי יידיש מובחרים, ורכשה לעצמה שם בעולם התרבות היידית.
חלק מכריע מהספרים שהוציאה הם בנושא השואה (ביידיש, בעברית ובאנגלית) ויהדות מזרח אירופה.
כך, שני הספרים הראשונים שראו אור בהוצאה, בשנת תשי"ח-1958, היו "יומנה של אנה פרנק" בתרגום ליידיש מאת יהושע שילוני (שליין) (כחמש שנים לאחר הופעת היומן בתרגום עברי) ו"יומן גטו לודז'" של כרוניקן הגטו שלמה פרנק (פרנקל) (מהדורה שנייה של היומן, שהופיע לראשונה מוקדם יותר באותה שנה בבואנוס איירס בהוצאת הוועד המרכזי של יהודי פולין בארגנטינה).
בנוסף, הוציאה "המנורה" ספרות יפה (שירה ופרוזה) מקורית ביידיש וכן תרגומים מיידיש לעברית.
בין הספרים החשובים שראו אור בהוצאת "המנורה":
מחקרו של אברהם יהושע השל על חסידות קוצק ("קאָצק אין געראנגל פאר אמתדיקייט", תשל"ג).
בשנת 1967 הפיקה ההוצאה מהדורה אלבומית תלת-לשונית (יידיש, עברית ואנגלית) של ספרו של ק. צטניק (יחיאל די-נור) "כוכב האפר", עם ליטוגרפיות מאת גרשון קניספל (שזכתה בפרס לעיצוב המוצר מטעם משרד המסחר והתעשייה).
בשנת 1969 התפרסמו בהוצאה סיפוריו של ש"י עגנון בתרגום ליידיש מאת אליעזר רובינשטיין, עם איורים מאת יוסל ברגנר.
בשל מחלתו הקשה של המו"ל זונשיין, ההוצאה חדלה לתפקד כמעט לחלוטין בשנת 1977. היא פעלה במידה מועטה עד סוף שנות ה-70, ובשנות ה-80 המוקדמות ראו אור כותרים בודדים נוספים.
קישורים חיצוניים.
רשימה מאת מרדכי זונשיין על קורותיו במלחמה:
ישראל רבינוביץ
ישראל רבינוביץ (נולד ב-1954) הוא פסל וצייר ישראלי. שייך לקבוצת האמנים המפסלת בשיטת האסמבלאז'
ביוגרפיה.
ישראל רבינוביץ נולד בשנת 1954 וגדל בראשון-לציון. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 יצר רבינוביץ פסלים ויצירות אמנות שונות העוסקות בזהות הישראלית. בעבודותיו עושה רבינוביץ שימוש ביקורתי בדימויים אלגוריים ובסמלים מן התרבות הציונית. בשנת 1994 יצר את ציור קיר "כשער על פרשת מים" בבניין מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בהר הצופים. בין עבודותיו הידועות סדרת הפסלים "חוג הצבר" משנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2017 הקים את התערוכה "קירות נופלים" אשר הוצגה במוזיאון תל אביב.
עבודתו האמנותית.