האיירבס A321 הוא מטוס ממשפחת המטוסים איירבוס A320, הכוללת מטוסים צרי גוף המיועדים לטיסות נוסעים בטווח קצר עד בינוני, ומיוצרים על ידי חברת איירבוס האירופאית. המטוס החל את שירותו בשנת 1994 על ידי חברת לופטהנזה הגרמנית, כ-6 שנים לאחר השקתו של מטוס איירבוס A320 המקורי (הראשון ממשפחת מטוסים זו). טייסי A321 יכולים להטיס כל מטוס ממשפחת ה-A320.
פיתוח.
איירבוס A321 היה הנגזר הראשון של איירבוס A320, ידוע גם כ"A320 המתוח", "A320-500" ו-"A325".
עיצוב.
איירבוס A321 הוא מטוס בעל גוף צר (מעברי יחיד) עם ציוד נחיתה תלת-אופני נשלף ומופעל על ידי שני מנועי טורבונים מונחים על כנף. זהו מונופלן שלוחה בעלת כנף נמוכה עם יחידת זנב קונבנציונלית בעלת מייצב אנכי יחיד ודגלית. שני ספקים מספקים מנועים טורבוניים עבור ה- A321: CFM עם CFM56 ומנועי Aero בינלאומיים עם מנוע V2500. גרסה זו שונה מ- A320 בגוף המטוס שלה, המורחב ב -6.9 מטרים, כמו גם בכושר התובלה הגדול יותר. היא גם מבדילה את עצמה מכלי טיס אחרים במשפחת A320 עם הדלתות הנוספות שלה כדי לשפר את הליכי הפינוי. תא הנוסעים של מטוסי ה- A321 מאפשר הובלה של 185 עד 220 איש, תלוי אם הוא מוגדר כולו במחלקת תיירים או אם הוא כולל גם מחלקת עסקים.
פסח אוירבך
פסח אוירבך (לעיתים אוירבוך, אורבך; כ"ה בטבת תרל"ח; 31 בדצמבר 1877 – י"ד בניסן תש"ה; 28 במרץ 1945) היה מחנך, סופר וחוקר טבע, איש העלייה השנייה. כתב וערך ספרים רבים, בהם ספרי מדעי הטבע וספרי לימוד.
ביוגרפיה.
אוירבך נולד בשנת 1877 בקישינב למשה אריה ופייגה אוירבך. קיבל חינוך מסורתי והשכלה כללית. ב-1897 החל להורות בבית ספר עברי בקישינב. באותה תקופה הצטרף לתנועה הציונית, ובין השאר שימש מזכירו של ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן ב"לשכת הדואר" והיה אחראי על כתיבת המכתבים בעברית. הוא פרסם רשימות ומאמרים בעיתוני התקופה, ובהם "המליץ" ו"הצפירה". בזמן פרעות קישינב שהה בעיר ותיאר ברשימותיו בעיתונים את המאורעות הקשים. סייע לחיים נחמן ביאליק, שבא לקישינב כשליח ועד העזרה, בגביית העדויות ועיבוד החומר.
ב-1908 ניהל בית ספר יהודי בניקולייב למשך מספר חודשים, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל. מיד עם עלותו החל להורות בבית הספר לבנים ביפו מיסודה של חברת עזרה. בין השאר היה מורה לטבע, שהיה אחד מתחומי התעניינותו המרכזיים. בשנת 1913 עבר לשמש כמורה בבית הספר לבנות ביפו, שנוסד על ידי ההסתדרות הציונית. בשנת 1919 התמנה למנהל בית הספר העירוני בתל אביב (שלימים נקרא אחד העם), והחזיק בתפקידו עד מותו.
אוירבך היה פעיל בהסתדרות המורים הארצישראלים ומעורכי כתב העת "החינוך". במשך עשרות שנים עסק בכתיבתם ועריכתם של ספרי לימוד לבתי הספר, ובכללם ספרי לימוד בנושאי טבע. הוא גם חיבר מספר ספרי טבע וספרי ילדים, וכן פרסם סיפורי טבע ומעשיות לילדים בעיתוני הילדים "עולם קטן", "השחר", "מולדת" ו"דבר לילדים". חלק מסיפוריו פורסמו תחת שמות העט 'א. ברוך' ו'פלוני אלמוני'.
במקביל לעבודת ההוראה, היה אוירבך מחוקרי הטבע בארץ ישראל ופעל לזיהויים של צמחים ובמיוחד צמחי ארץ ישראל. יחד עם עמיתו מרדכי אזרחי ערך את "ילקוט צמחים", שיצא על ידי ועד הלשון העברית.
אוירבך היה נשוי לרבקה, אחייניתו של מאיר דיזנגוף (בת אחיו צבי). נפטר בערב פסח תש"ה, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ווקה פיפל
ווקה פיפל (The Voca People, מילולי: "אנשי הווקה") הוא הרכב זמרים ישראלי המעלה מופע מוזיקלי-קומי שמשלב שירת א-קפלה עם אמנות ביטבוקס.
היסטוריה.
המופע הוצג לראשונה בשנת 2009. יוצרי המופע הם ישראלים, הבמאי והמפיק הוא ליאור כלפון והמנהל והמעבד המוזיקלי הוא שי פישמן. המופע כולל עיבודים ווקאליים ליצירות קלאסיות, פזמונים ומוזיקה מסרטי קולנוע, תוך אינטראקציה עם הקהל. הזמרים-שחקנים לבושים כולם בבגדים לבנים ומאופרים בלבן.
סיפור הרקע מאחורי המופע הוא על שמונה חייזרים אשר הגיעו מכוכב "ווקה". החייזרים התרסקו עם החללית שלהם בכדור הארץ מכיוון שמטען החללית התקלקל. בעולם הווקה חושבים עם מוזיקה ומתקשרים דרכה. מטען החללית נטען בעזרת "אנרגיה מוזיקלית" של המוזיקה באותו כוכב אליו הם מגיעים. דרך אינטראקציה עם הקהל החייזרים מצליחים להטעין מחדש את המצבר ולחזור לארצם.
הפריצה הראשונית של המופע נעשתה באמצעות האינטרנט, על ידי פרסום סרטון ("ההיסטוריה של המוזיקה בשלוש דקות"), מתוך המופע, באתר יוטיוב. כתוצאה מכך גברה המודעות אליו וההפקה הועלתה ברחבי העולם. כחלק מיחסי הציבור למופע הם הוזמנו למהדורות חדשות של ערוצים ברחבי העולם וגם הציגו קטעים מהמופע בטקס גראמי של דרום אמריקה.
בקיץ 2012, התלונן משרד החוץ נגד חברי הלהקה, על כך שהם "לא מודים שהם ישראלים", בהופעותיה ברחבי העולם, ועל כך שהלהקה מתעקשת שהיא מכוכב ה"ווקה". משרד החוץ, אף שיגר מכתב אזהרה לכל שגרירויות ישראל בעולם. המכתב יצא בעקבות תלונה של קונסוליית ישראל בסנט פטרסבורג, ששיגרה מברק למשרד ובו התלוננה שקבוצת הזמרים שמחופשים לחייזרים "לא מזכירה אפילו ברמז את ההקשר הישראלי שלה ואף מתכחשת לכך".
בין 2013 לשנת 2014 הצטרף המוזיקאי אסף אברבוך לשורות הצוות האומנותי, כעוזרו של שי פישמן. במסגרת זו עיבד מספר קטעים שלא מבוצעים במופע אך הם חלק מהרפרטואר הווקאלי שלה.
בשנת 2017, לאחר שלוש שנים של הופעות ברחבי העולם, חזרה הלהקה לסיבוב הופעות בישראל עם תוכנית חדשה.
בשנת 2019, אירחה להקת המחול האירית "Rhythm of the Dance", את הלהקה בהופעותיה בישראל.
הלשכה להגנת החוקה (לטביה)
הלשכה להגנת החוקה של לטביה (לטבית: Latvijas Republikas Satversmes Aizsardzības Birojs) הוא שירות הביטחון הלטבי האחראי לאכיפת החוק במדינה ואבטחת הסדר החוקתי. זהו הארגון העיקרי במדינה האחראי לחקירת אישים בכירים ומאבק בשחיתות הציבורית.
שירות הביון הלטבי הוא שירות המודיעין והניתוח של לטביה שהוקם באפריל 2003 במסגרת הרפורמה המודיעינית שנחשבת לרפורמה הגדולה ביותר בקרב הרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
Voca people
The voca people
The Vocapeople
פייר וינאנט
פייר וינאנט (בצרפתית: Pierre Wynants; נולד ב-5 במרץ 1939) הוא שף בלגי. וינאנט הוא הבעלים של מסעדת "קום שה סואה" (Comme Chez Soi) בבריסל.
ביוגרפיה.
פייר וינאנט נולד בסן-ז'וס-טן-נודה (Saint-Josse-Ten-Noode) שבבלגיה, בנו של לואי וינאנט ונכדו של ז'ורז' קובלייה, הבעלים של מסעדת "קום שה סואה". וינאנט התלמד אצל השף מקסן קודרוי (Maixent Coudroy) במסעדת סבוי בבריסל בין השנים 1955–1958. שירת כטבח ספינה בצבא בשנים 1958–1959, עבד במלון "קינגסווי" בגרימסביף קליתרוהפס (Cleethorpes), בבריטניה, בשנת 1959. עבד במלון "Hideux" בנוארפונטן בשנת 1960. התלמד במסעדות "לה גראן ופור" ו"לה טור ד'ארז'אן" בשנת 1961. עבד כשף בחצרו של הנסיך אלברט מלייז' (לימים המלך אלברט ה-2). בשנת 1962 שב למסעדה המשפחתית "קום שה סואה".
קום שה סואה.
מסעדת "קום שה סואה" (Comme Chez Soi, פירוש השם הוא "כמו בבית") נוסדה בידי ז'ורז' קובלייה (Georges Cuvelier) בשנת 1926, במקור כורה פחם בלגי מאזור Borinage. בשנת 1936 היא עברה למיקומה הנוכחי, בית המעוצב בסגנון אר נובו אותו תכנן המעצב הבלגי ויקטור הורטה, בכיכר רופ (Place Rouppe) שבבריסל, הוא פתח מסעדה פשוטה שהגישה בתחילה אוכל בלגי עממי, היא קיבלה כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1953. בתו של קובלייה נישאה לקצב המומחה לחזירים, לואי וינאנט שב-1950, הפך לשף המסעדה.
ב-1966 תחת שרביטו של לואי וינאנט, חתנו של קובלייה, קיבלה "קום שה סואה" כוכב מישלן שני. לואי וינאנט הלך לעולמו ב-1973. ב-1979 זכתה המסעדה לכוכב מישלן שלישי מידיו של פייר, בנו של לואי. היא זכתה בציון המקסימלי של 19.55 נקודות בגו מיו בשנת 1988, ניקוד בו החזיק עד לשנת 1996. הוא זכה ב"פרס הגדול של בישול גורמה" (Grand prix of Gourmet Cooking) מידיה של האקדמיה לגסטרונומיה (Academy of Gastronomy). ב-2003 נבחרה המסעדה לשביעית בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט,
ב-2006 נבחרה למקום ה-49 בעולם.
המסעדה החזיקה בניקוד של שלושה כוכבי מישלן במשך 27 שנים, עד שפייר וינאנט הודיע שהוא עוזב את המטבח לטובת חתנו השף ליונל ריגולה (Lionel Rigolet) והמסעדה הורדה לשני כוכבים במישלן (2007), אולם ריגולה נבחר לשף השנה של הגו מיו ב-2007. כיום מנהלות את המסעדה בנותיו ורוניק ולורנס. בעלה של לורנס, ליונל ריגולה, הוא שף המסעדה.
כיום (2010) מחזיקה המסעדה בשני כוכבי מישלן.
המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם" (Les Grandes Tables du Monde de Traditions et Qualité).
ב-20 בנובמבר 2004 קיבל פייר וינאנט את תואר לגיון הכבוד.
תקרית המישלן.
ב-2004 יצר וינאנט את התפריט למסעדת "המלכה אוסטנדה" (Ostend Queen). המסעדה הופיע במדריך מישלן האדום של בנלוקס לשנת 2005 וזכתה לציון טוב, אם כי היא טרם נפתחה בזמן פרסום המדריך. הדבר הביא לביקורת חריפה על המישלן בעיתונות הבלגית. זמן קצר אחרי התקרית, מנהלי המישלן בבלגיה החזירו את כל עותקי המדריך, חמישים אלף במספרם.
פיליפ שברייה
פיליפ שברייה (בצרפתית: Philippe Chevrier; נולד ב-17 בדצמבר 1960) הוא שף שווייצרי.
ביוגרפיה.
בשנים 1979-1976 למד טבחות במלון "בו ריוואז’" (Beau Rivage) בז'נבה. אחרי כן עבד במשך שנתיים במסעדות "ל'אואזיס" בלה נאפול של לואי אוטייה ובמסעדת "לה ז’נטיום" (Le Gentilhomme) במלון ריצ'מונד. אחרי כן לקח שני קורסים בשנה באפיה ומגדנייה בשנים 1982 ו-1983.