המתנה הוא מונח במדעי המחשב שאומר שתהליך או תהליכון כלשהו ממתין לאירוע מסוים לפני שהוא ממשיך את ריצתו, ובינתיים נמצא בהשהייה.
שימושים.
במקרים רבים יש צורך בהמתנה, למשל: תוכנת כתבן ממתינה להקשת מקלדת, שרת ממתין לחיבור של לקוח, או שני תהליכים הזקוקים לאותו משאב בקטע קריטי, כך שאחד מהם צריך להמתין כדי למנוע תחרות.
סוגי יישום.
ישנם שני סוגי המתנות:
חסימה (block).
התהליך מעדכן את מערכת ההפעלה על ידי פעולה חוסמת שהוא ממתין למאורע כלשהו, למשל הקלדה במקלדת או שתהליך כלשהו יעדכן שיצא מקטע קריטי בעזרת סמפור, ובכך מאפשר למערכת ההפעלה לא לתת לו זמן ריצה ולאפשר לשאר התהליכים יותר, עד שיקרה המאורע המעיר, ואז מערכת ההפעלה תחזיר את התהליך לפעילות מחודשת. עוד אפשרות נפוצה היא שהתהליך משהה את פעילותו לזמן מסוים על ידי פונקציית sleep.
פתרון זה יעיל כשזמן ההמתנה הצפוי הוא לא קצר שכן העדכון של מערכת ההפעלה היא פעולה יקרה בזמן ריצה. כמו כן, לעיתים אין למערכת ההפעלה פקודה מתאימה להשהיית התהליך בתנאי המסוים הדרוש. או שמערכת ההפעלה עצמה היא שצריכה להמתין ואז פתרון זה אינו אפשרי.
המתנה פעילה (busy waiting).
התהליך נכנס ללולאה שלא קורה כלום בתוכה שתנאי היציאה שלה הוא שקורה המאורע המבוקש, כמו באלגוריתמי סנכרון של קטע קריטי. פתרון זה יעיל רק במקרה שזמן ההמתנה הצפוי קטן שכן הוא מונע קריאת מערכת וכן הוא לא תלוי במערכת ההפעלה המורצת.
בושרא אל-מותווכל
בושרא אל-מותווכל (בערבית: بشرى المتوكل, תעתיק מדויק: בשרא אלמתוכל; נולדה ב-1969) היא צלמת תימניה. עבודתה מתמקדת בתפישות לגבי ערבים ומוסלמים בעולם, ובפרט בנושאים של מגדר, וייצוגים של נשים מוסלמיות וערביות, והביגוד שלהן.
עבודה וקריירה.
אל-מותווכל התגוררה בארצות הברית בזמן פיגועי 11 בספטמבר, חוויה שהובילה אותה להתמקד בתפיסות, הן חיוביות והן שליליות, של ערבים ומוסלמים. היא עסקה במיוחד בהערותיה של הסופרת והפמיניסטית המצרית נוואל א-סעדאווי שאמרה ש"נשים שלובשות חג'אב או ניקאב הן כמו נשים ששמות איפור במובן שהן מסתירות את זהותן האמיתית". היא ביקשה לפרש את רעיונותיה של א-סעדאווי באמצעות הצילום. סדרתה "החיג'אב" בוחנת תפיסות של נשים בפרט, וכוללת תמונות של בובות "פולה", בובות צעצוע דומות ברבי המשווקות לילדות מוסלמיות. א-מותווכיל גם בוחנת באמצעות עבודתה את האופנים בהם נשות תימן כיסו את גופן בהיסטוריה ובהווה. א-מותווכיל אומרת על עבודתה, "אני רוצה להיות זהירה לא לחזק את הסטריאוטיפים והדימויים השליליים הנפוצים לגבי החיג'אב והרעלה בתקשורת המערבית. במיוחד לא את הרעיון שרוב או כל הנשים שלובשות חיג'אב או רעלה, חלשות, מדוכאות, בורות, ופרימיטיביות". פרויקט נוסף שלה מציג נשים בלבוש גברים מסורתי; א-מותווכיל מסבירה: "הלבוש הגברי המסורתי מאוד דומה לבגדי נשים – ארוכים, משוחררים, צנועים, לעיתים קרובות עם כיסוי ראש. אך המיקוד בתקשורת המערבית היא תמיד על איך נשים לבושות אז רציתי לאתגר את הרעיון הזה."
היא עבדה כצלמת עבור המועצה הבריטית, CARE והאו"ם; וכן עבדה בשביל שגרירות תימן בוושינגטון כיועצת לענייני תרבות, ועבור המשרד לזכויות אדם של מדינת תימן, תוך התמקדות בסוגיות של נשים. עבודות שלה נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי והמוזיאון לאמנות של בוסטון.
חיים אישיים.
אל-מותווכל נולדה בשנת 1969 בצנעא שבתימן. היא עברה לפריז בשנת 2013, ומתגוררת בניי-סיר-סן, פרוור של פריז, עם בעלה וארבע בנותיהם.
ינאי פרישר גוטמן
ינאי פרישר גוטמן (נולד ב-29 באפריל 1981) הוא מעצב פנים, דוגמן ומנחה ישראלי.
ביוגרפיה.
פרישר נולד וגדל בקיבוץ ניר יצחק הצעיר מבין שלושת ילדיהם של עמנואל ואלסה פרישר. כאשר מלאו לו 16 עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה להתגורר בנתניה.
פרישר החל את דרכו המקצועית כדוגמן בגיל 18 כאשר התגלה על ידי סוכן דוגמנים. קריירת הדוגמנות שלו התנהלה לאורך 4 שנים אשר במהלכן השתתף בקמפיינים לחברות פוקס, אורנג', היינקן, דלתא תמנון ועוד.
בשנת 2003 זכה בתואר תגלית השנה של עולם הדוגמנות בארץ.
פרישר הוא בוגר לימודי עיצוב פנים של המכללה למנהל ובעל סטודיו עיצוב פנים הממוקם בתל אביב. בשלוש השנים האחרונות, פרישר מעביר כיתות אמן למעצבים מתחילים וחובבי עיצוב.
ביוני 2017 זכה בפרס מעצב הפנים המבטיח של אותה שנה מטעם מגזין העיצוב הישראלי "דירה נאה".
במאי 2018 החל להגיש פינה העוסקת בנושא בתים מעוצבים בתוכנית "חי בלילה".
באוקטובר 2018 יצאה קולקציית מוצרים ורהיטים לבית בעיצובו, בשילוב עם חברת golf&amp;co, המשווקת מוצרים ורהיטים לבית ולחצר.
ביוני 2019 זכה בשנית בפרס מעצב הפנים המבטיח של השנה מטעם מגזין העיצוב דירה נאה.
חיים אישיים.
פרישר היה נשוי לזמר, השחקן והבמאי אמיר פיי גוטמן. השניים הביאו לעולם בן בהליך פונדקאות בהודו. בחודש יולי 2017 טבע אמיר פרישר גוטמן למוות כשהציל את אחייניתו שנסחפה לים בעתלית. התמודדותו של פרישר עם מותו של בן זוגו תועדה בסרט הדוקומנטרי "אמיר פרישר גוטמן - היממה האחרונה", אשר שודר בשידורי קשת בדצמבר 2017.
במרץ 2019 החל זוגיות חדשה עם פלג לוי, עורך דין.
יאיר מיכאלי
יאיר מיכאלי (נולד ב-13 בספטמבר 1944) הוא שייט ישראלי בעבר. הוא התחרה לאורך הקריירה במפרשיות מדגם 420 וההולנדי המעופף.
מיכאלי ושותפו יצחק ניר היו השייטים הישראלים הראשונים שהשתתפו במשחקים האולימפיים.
קריירה.
בשנת 1968, מיכאלי זכה במדליית הארד באליפות העולם למפרשיות מדגם 420 בתחרות היחידים. באליפות העולם בשנת 1970 שנערכה בתל אביב, מיכאלי זכה שוב במדליית ארד בתחרות היחידים במפרשיות מדגם 420.
באפריל 1972, מיכאלי ושותפו יצחק ניר השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יצחק ניר, מיכאלי ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף . השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן. מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן. הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים. מיכאלי, ניר וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
לקראת אולימפיאדת מונטריאול 1976, מיכאלי ושותפו החדש גילי אמיר הפסידו את המקום במשחקים האולימפיים ליהודה מעיין ויואל סלע הצעירים.
סילבנה מנגנו
סילבנה מנגנו (באיטלקית: Silvana Mangano; 21 באפריל 1930 – 16 בדצמבר 1989) הייתה שחקנית קולנוע ודוגמנית איטלקייה.
קורות חיים.
נולדה ברומא לאם אנגלייה ולאב איטלקי וגדלה בעוני בשנות מלחמת העולם השנייה. היא למדה ריקוד ופירנסה את עצמה כדוגמנית.
בשנת 1946 זכתה בתחרות "מיס רומא". שנה לאחר מכן התחרתה בתחרות מיס איטליה ביחד עם ג'ינה לולובריג'ידה.
היא החלה להופיע בתפקידים קטנים בקולנוע הודות לקשר רומנטי בינה למרצ'לו מסטרויאני.
הפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט האורז המר (Riso Amaro) משנת 1949 בו הופיעה בתפקיד ראשי וחושני לצידם של ויטוריו גסמן וראף ואלונה.
היא שחזרה את הצלחתה בסרט "אנה" (Anna) משנת 1951 לצידו של גסמן. הסרט התפרסם בגלל שני שירים אותם היא "שרה" כזמרת כשקולה מדובב על ידי הזמרת האיטלקית פלו סנדונס - Non Dimenticar ו-El Negro Zumbón.
עם גסמן הופיעה בעוד מספר סרטים כמו ממבו (1954) והמלחמה הגדולה.
בשנת 1971 השתתפה בסרט מוות בוונציה של הבמאי לוקינו ויסקונטי. בסרט גילמה את אמו של הנער טאדז'ו (ביורן אנדרסן) שהמוזיקאי פון אשנבך מתאהב בו (דירק בוגרד).
לאחר מכן הופיעה במספר סרטים אבל לא הגיעה להצלחתן של סופיה לורן וג'ינה לולובריג'ידה.
היא מתה מסרטן הריאות ב-16 בדצמבר 1989 במדריד.
חיים אישיים.
ב-1949 נישאה למפיק דינו דה לורנטיס ונולדו להם שלוש בנות ובן. הם התגרשו ב-1988.
יצחק ניר (שייט)
יצחק ניר (נולד ב-18 בדצמבר 1940) היה שייט עבר ישראלי. הוא התחרה לאורך הקריירה במפרשית מדגם ההולנדי המעופף.
ניר ושותפו יאיר מיכאלי היו השייטים הישראלים הראשונים שהשתתפו במשחקים האולימפיים.
קריירה.
באפריל 1972, ניר ושותפו יאיר מיכאלי השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יאיר מיכאלי, ניר ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף . השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן. מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן. הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים. ניר, מיכאלי וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
קולומביה במשחקים האולימפיים לנוער