בשעה 13:00 אחר הצהריים, ב-14 בספטמבר, הגיעו כמה מחברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הנשיא מקינלי לבית וילקוקס (הידוע כיום כאתר ההיסטורי הלאומי של תאודור רוזוולט). בין חברים אלו נמנו מזכיר המלחמה של ארצות הברית אליהוא רוט, מזכיר הצי ג'ון לונג, התובע הכללי פילאנדר נוקס, מזכיר הפנים אית'ן היצ'קוק, מנהל רשות הדואר, צ'ארלס אמורי סמית', ומזכיר החקלאות ג'יימס וילסון. איתם היו השופט הייזל, השופט אלברט הייט מבית הדין לערעורים בניו-יורק, והסנאטור צ'אנסי דה-דיפו מניו יורק. רוזוולט נפגש עמם באופן בלתי רשמי בספרייה, וברגע האחרון נכנסו אנשי העיתונות, אך נאסר עליהם לצלם. ואז, כשנשאל אם הוא מוכן להישבע לנשיאות, הוא ענה: "אני אקח על עצמי את השבועה, ובאותה שעה של שכול לאומי עמוק ואיום, אני רוצה לציין שזו תהיה מטרתי להמשיך, ללא כל שינוי, את המדיניות של הנשיא מקינלי, למען שלום וכבוד הארץ האהובה שלנו". לאחר תשובתו ניהל השופט הייזל את ההשבעה.
עונת 1972/1973 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1972/1973 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה השביעית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-18 באוקטובר 1972 והתחרות הסתיימה ב-20 במרץ 1972. בתחרות השתתפו 26 קבוצות. מחזיקת התואר מהעונה הקודמת סימנטל מילאנו לא השתתפה בתחרות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 6 עולות לשלב הבתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ שלצורכי חישוב נחשבו כ"מפגש בודד". בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של ספרטק לנינגרד מברית המועצות.
מהלך התחרות.
שלב הבתים.
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות.
מכבי רמת גן הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה לסטיאווה בוקרשט הרומנית בסיכום של שני משחקים 72:83 ו-81:67.
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–זימבבואה
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–זימבבואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדומיניקנית לבין הרפובליקה של זימבבואה.
יחסים כלכליים.
זימבבואה ייצאה לרפובליקה הדומיניקנית ב-2015 סחורה בשווי 13.6 אלף דולרים. הסחורה כללה בעיקר ציוד להגנה מפני מתח נמוך. הרפובליקה הדומיניקנית ייצאה לזימבבואה ב-2008 טבק בשווי חמשת אלפים דולר ומאז לא ייצאה אף סחורה אחת לזימבבואה.
אדגר מנוצ'ריאן
אדגר מנוצ'ריאן (בארמנית: Էդգար Մանուչարյան; נולד ב-19 בינואר 1987) הוא כדורגלן ארמני עבר ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
מנוצ'ריאן התחיל הקריירה שלו בפיוניק ירוואן. עונת הייתה עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת בה רשם 10 הופעות, בעונתו השלישית הבקיע 21 שערים ב-22 משחקי ליגה. את העונה סיים כמלך השערים של ליגת העל הארמנית ובנוסף נבחר לכדורגלן השנה בארמניה.
בדצמבר מנוצ'ריאן הצטרף לאימוניה של אייאקס אמסטרדם מליגת העל ההולנדית. ב-14 בדצמבר שבר את עצמות המטטרסל ברגלו הימנית במהלך משחק ידידות נגד ברצלונה. ביולי מנוצ'ריאן חתם רשמית בקבוצה ששילמה עליו 100 אלף דולר. ב-18 בספטמבר 2005 מנוצ'ריאן ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 4-2 נגד א.ז. אלקמאר. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בהגביע ההולנדי. ב-2 בנובמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו באייאקס בניצחון 0-3 נגד אוסטריה וינה במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א. ב-16 במרץ 2007 האריך את חוזהו בקבוצה עד קיץ .
ב-6 באוגוסט 2009 מנוצ'ריאן הושאל להארלם עד לסיום העונה. יום לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד פיינדאם. ב-26 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד דן בוס. ב-25 בינואר 2010 הארלם הפסיקה את פעילותה עקב חובות כלכליים ומנוצ'ריאן חזר לאייאקס. ב-3 בפברואר 2010 הושאל ל-AGOVV אפלדורן. ב-19 בפברואר 2010 הבקיע שלושער בניצחון נגד אקסלסיור.
ביולי מנוצ'ריאן חזר בהשאלה לפיוניק לשנה אחת. את הופעת הבכורה המחודשת שלו בקבוצה בהפסד 4-1 נגד פרטיזן בלגרד. בקיץ סיים את חוזהו באייאקס ועורר עניין בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית, אך בסופו של דבר חתם לשלוש שנים בפיוניק.
באוגוסט הושאל לאורל מליגת העל הרוסית עד לסיום העונה. ב-17 ביולי 2012 חתם לשנתיים באורל.
ב-25 ביולי 2018 חתם באלאשקרט ירוואן.
ב-6 ביוני 2019 מנוצ'ריאן חזר לקדנציה שלישית בפיוניק ירוואן. ב-4 במרץ 2020 חזר לאלאשקרט ירוואן.
קריירה בינלאומית.
ב-4 ביוני 2005 מנוצ'ריאן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת ארמניה בניצחון 1-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-29 במאי 2016 מנוצ'ריאן הבקיע את השער השני בניצחון 1-7 של ארמניה נגד שנחשב לניצחון הגבוה בתולדותיה.
לזכותו של מנוצ'ריאן, 9 שערים בנבחרת והוא מדורג רביעי בכובשי השערים שלה בכל הזמנים ביחד עם יורה מובסיסיאן ומרקוס פיזאלי.
תומאס דיי
תומאס דיי (באנגלית: Thomas Day; 22 ביוני 1748 – 28 בספטמבר 1789) היה סופר בריטי ופעיל למען ביטול העבדות. מחברי הקבע באגודת הירח של ברמינגהאם.
דיי זכה לפרסומו בשל ספרו "ההיסטוריה של סנדפורד ומרטון" (, ספר ילדים שהדגיש את האידיאלים החינוכיים הרוסויאניים.
הוא נהרג בתאונת רכיבה כשנזרק מסוס שעליו רכב.
תומס די
תומאס די
המטה המרכזי
המטה המרכזי (נקראה בעבר "מטה הבחירות" ו"המטה") היא תוכנית טלוויזיה שעוסקת בפוליטיקה הישראלית בהגשת אילה חסון. התוכנית שודרה בעבר בערוץ עשר והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13.
בעבר שימשה כתוכנית מפתח למערכת הבחירות של שנת 2013.
היסטוריה.
המטה המרכזי שודרה לראשונה בשנת 2013 כתוכנית פוליטית בנושא מערכת הבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בתחילת אותה שנה. בערוץ 10 החליטו שהתוכנית תישאר על בסיס קבוע ברצועת השעה 7 בימי שבת. את התוכנית הגיש נדב פרי.
בתקופת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 שודרה התוכנית לאחר "המגזין" בימי שבת.
ביוני 2015, לאחר שנתיים שהגיש את התוכנית, עזב נדב פרי את חדשות 10. בערוץ הוחלט שגדי סוקניק יחליף אותו בהגשת התוכנית, שבאותם ימים הגיש גם את לילה כלכלי.
באוגוסט 2017 יצאה התוכנית לחופשה של 3 שבועות (הודות לעזיבתו של גדי סוקניק) וחזרה לשידור ב-9 בספטמבר 2017, בהנחייתו הזמנית של ספי עובדיה.
באוקטובר 2017 החלה להגיש באופן קבוע את התוכנית איילה חסון, בעקבות של גדי סוקניק. במרץ 2018 הוחלפה האריזה הגרפית של התוכנית.
ב-12 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ עשר והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13.
במאי 2020 עברה התכנית לאולפני חדשות 13 בנווה אילן, וביוני 2020 עברה לאריזה גרפית חדשה.
יוזף לאדה
יוזף לאדה (בצ'כית: Josef Lada; 17 בדצמבר 1887 - 14 בדצמבר 1957) היה צייר וסופר צ'כי.
נודע בעיקר כמאייר רומן מלחמת העולם הראשונה הנודע "החייל האמיץ שווייק" פרי עטו של ירוסלב האשק, וכזוכה הפרס הגרמני לספרות נוער (דויטשר יוגנדליטרטורפרייס ).
ביוגרפיה.
יוזף לדה נולד בכפר הרוסיצה, לא רחוק מפראג. אביו היה סנדלר והמשפחה הייתה עניה. מילדות התגלה בו כישרון ציור, אך בגלל מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה יוזף נאלץ להפסיק את לימודיו אחרי שסיים את בית הספר העממי. סיוד בתים נראה לו כמקצוע הקרוב לציור והוא התחיל לעבוד כסייד וצבע. הוא עזב עבודה זו אחרי פחות משנה, נסע לפראג, למד את מלאכת כריכת הספרים והתחיל לעבוד ככורך. כעבור זמן מה התקבל כתלמיד בבית ספר לאמנות, אך הלימודים האקדמיים לא היו לרוחו והוא הפסיק את לימודיו במוסד זה אחרי סמסטר אחד בלבד.
לדעת המאייר דני קרמן, לאדה הוא "גדול המאיירים של המאה ה-20".
סגנון יצירתו.
לאדה לא היה מרדן, אך היה לו צורך למצוא את דרכו לאמנות בדרך משלו. הוא צייר הרבה. ניסה את כוחו בסגנונות השונים שהיו מקובלים בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, אך בסופו של דבר גיבש לעצמו סגנון עצמאי ומיוחד, שהתבסס על מראות הכפר האהובים, על מראה נופי מולדתו, הווי הכפר, חגי ארצו ואמנות צ'כית עממית. ציורי הנוף הפסטורליים שלו המצוירים בקווי מתאר עבים, בצורות גאומטריות פשוטות, בצבעי יסוד בולטים ובקומפוזיציות סימטריות, מזכירים את ציורי הפולקלור הצ'כי.
הוא אייר אגדות וסיפורי עם וחיבר בעצמו כמה מהם, כמו "החתול מיקש" – החתול המדבר. איוריו אינם אילוזיוניסטיים, אלא כאלה, הפוקחים את עיני המתבונן ליופי שבסביבתו הקרובה, לעולם היפהפה של צ'כיה מולדתו.
יוזף לאדה ומבקרי האמנות.
מבקרי אמנות בתחילת המאה ה-20 לא התפעלו מיצירתו, בקרו אותו על האופטימיות שלו והאשימוהו באסקפיזם, אך לאדה נשאר נאמן לאישיותו וטבעו האופטימי, ולנופי הטבע הצ'כי האהוב עליו. חוקרי תולדות האמנות לא הצליחו להכניסו לאף אחת מן המגירות שבהם מאחסנים אמנים לפי זרמים ואסכולות, כי לאדה לא התעניין בתאוריות ומניפסטים ולא השתייך למפלגות פוליטיות או לזרם אמנותי מוגדר, הוא פשוט השיג את מה שכל אמני המאה ה-20 התאוו לו ביותר: קשר ישיר ובלתי אמצעי עם הצופה.
מורשתו של יוזף לאדה.
את ממד העומק ביצירתו של לדה אפשר למצוא בסצנות של הווי כפרי כמו נחירת החזיר, בתיאור מסיבות ריקודים וקטטות המתחוללות על רצפת הריקודים של בתי הבירה ובפתחי בתי המרזח. בסצנות אלה.
הצליח לאדה להעניק אופי אישי כמעט לכל דמות. גיבוריו נראים כאלגוריות העוסקות במצבי אנוש, כמעט באותה עמקות ובאותה אמפתיה בה צייר ברויגל את תמונות ההווי שלו, או כפי שתיאר אותן בספריו בן ארצו הסופר הצעיר ממנו בוהומיל הראבאל.