החברה הוקמה בבואנוס איירס על ידי אדריאן סואר, פרננדו בלנקו, ארטאר. אחרי שהם הפיקו בשביל canal 13 הארגנטינאי מספר להיטים, אדריאן סואר קודם למנהל התוכניות של הערוץ. החברה קיבלה זיכיון לסדרות טלוויזיה שמשודרות בערוץ זה בפריים טיים.
סרטי החברה זכו במספר פרסים בארגנטינה.
פאם פרידמן
פאם פרדמן (בשוודית: Pam Fredman; נולדה ב-13 במאי 1950, בגטבורג, שוודיה) היא פרופסורית שוודית למדעי המוח וסגן הנשיא לשעבר של אוניברסיטת גטבורג. משנת 2016, פרידמן היא הנשיאה של ארגון האוניברסיטאות העולמי
ביוגרפיה.
פרדמן סיימה תואר שני במדעים בהנדסה כימית באוניברסיטת צ'למרס בשנת 1973 ודוקטורט לפילוסופיה בנוירוכימיה בשנת 1979. התזה שלה הייתה בנושא "מבנה ותפקוד של גנגליונים".
בין השנים 1995–1997 הייתה ראש המחלקה למדעי המוח.
בשנת 1997 קיבלה מינוי כפרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת גטבורג, והפכה לסגן דיקן הפקולטה לרפואה בין השנים 1997–1998. לאחר מכן המשיכה להיות בתפקידים ניהוליים באקדמיית סולגריאנסקה .
בין השנים 2003–2006 פרידמן הייתה המנהלת והדיקן של האקדמיה לסולגריאנסקה. ב -1 ביולי 2006, מונתה לרקטור אוניברסיטת גטבורג, משרה שהיא החזיקה עד 1 יולי 2017.
פרדמן היא חברת האקדמיה המלכותית השוודית למדעי ההנדסה מאז 2008.
לאחר מכן כיהנה כסגן הנשיא של אוניברסיטת גטבורג מ-2006-2017. בתפקיד זה, פרידמן שימשה כמנהלת האוניברסיטה ונציגתה העיקרית.
פרדמן שימשה גם כחברת הנהלה במספר ארגונים, ובהם המועצה השוודית למחקר רפואי (1999–2003), החברה הבינלאומית לנוירוכימיה (1995–1999) והפדרציה של מדעי המוח האירופיים (1996–2001)
משנת 2016, פרדמן היא נשיאת ארגון האוניברסיטאות העולמי.
פרידמן ישבה במועצת המנהלים של האוניברסיטה השוודית והאגודה להשכלה גבוהה, SUHF, בין השנים 2007 ו-2014, והיושב ראש שלה בין השנים 2009–2014.
לפרידמן יש למעלה מ-100 פרסומים ו-4,700 ציטוטים.
פרסים ואותות הוקרה.
פרידמן זכתה בפרסים הבאים:
MINURSO
משלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית (בערבית: بعثة الأمم المتحدة لتنظيم استفتاء في الصحراء الغربية) היא משלחת של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות בסהרה המערבית, שנוסדה בשנת 1991 בעקבות החלטה 690 של מועצת הביטחון של האו"ם כחלק מ"תוכנית ההתיישבות" (Settlement Plan), שסללה את הדרך להפסקת אש בסכסוך בין מרוקו לחזית פוליסריו (המייצגת את רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) על פני השטח הטריטוריאלי של סהרה המערבית (לשעבר סהרה הספרדית).
המשימה של MINURSO הייתה לפקח על הפסקת האש ולארגן ולערוך משאל עם בהתאם ל"תוכנית ההתיישבות", שיאפשר לבני העם הסהראווי (Sahrawi people) של סהרה המערבית לבחור בין השתלבות עם מרוקו, ובין עצמאות. משאל העם נועד להוות תרגיל להגדרה עצמית של הסהראווים, ובכך להשלים את תהליך הדה-קולוניזציה של סהרה המערבית.
לשם כך, קיבלה MINURSO את המנדטים הבאים:
תוכניות.
משאל העצמאות נקבע במקור להתקיים ב-1992, אך סכסוכים על זכאות הבוחרים מנעו את קיומו בתאריך המתוכנן. שני הצדדים האשימו זה את זה בדחיית התהליך. בשנת 1997 היה אמור "הסכם יוסטון" (Houston Agreement) להתחיל את התהליך מחדש, אבל גם הוא כשל בתפקיד זה. בשנת 2003 הושקה "תוכנית בייקר" (Baker Plan) על מנת להחליף את "תוכנית ההתיישבות". היא התקבלה על ידי חזית פוליסריו ואוּשרה פה אחד על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, אך נדחתה על ידי מרוקו. מרוקו עמדה על כך שכל תושבי האזור יהיו זכאים להצביע במשאל העם. בעקבות המצעד הירוק ב-1975, העניקה מדינת מרוקו חסות לתוכניות התיישבות שכיוונו אלפי מרוקאים לעבור לגור בשטח שכבשה מרוקו בסהרה המערבית (80% מהשטחים). ב-2015 דברו ההערכות על כך שמתיישבים מרוקאים מהווים לפחות שני שלישים מ-500,000 המתיישבים של האזור.
כיום, אין תוכנית לקיים את משאל עם, והיְשִׂימוּת של הפסקת האש מוטלת בספק.
המנדט של MINURSO הוארך עשרות פעמים מאז ניתן לראשונה בשנת 1991. תוקפו של המנדט הנוכחי הוא עד 30 באפריל 2019.
התקציב של MINURSO הוא כ-52 מיליון דולר בשנה.
בסיסים.
ישנן שני מערכים של צוותים: צוות אחד באזורים שבשליטה מרוקאית ממערב לגבול, וצוות אחר באזור שבשליטה סהראווית ובמחנות הפליטים ממזרח ובאלג'יריה. בסיסי MINURSO שממערב לחומה שבנו המרוקאים נמצאים באל-מחבס, בסמרה, באום דרייגה ובאוסרד. המחנות המזרחיים כוללים את ביר לחלו, טיפאריטי, מחיירס, מיג'ך ואע'וואנית. ישנו גם משרד קישור בטינדוף ששימש ערוץ תקשורת עם מנהיגות חזית פוליסריו.
הרכב נוכחי.
החל מ-30 ביוני 2018, היו בסך הכל 220 חיילים במדי MINURSO, כולל 19 חיילים בכוננות, 193 מומחים במשימה, 7 קציני מטה וקצין משטרה אחד, הנתמכים על ידי 227 אנשי צוות אזרחי ו-16 מתנדבי או"ם. רוב החיילים הגיעו מבנגלדש, מצרים ופקיסטן. יחידות חמושות מסיירות לאורך שטח ההפקר של חומת מרוקו-סהרה המערבית, כדי לשמור על הפסקת האש.
ביקורת.
בשנת 1995 טען סגן ראש הארגון לשעבר, פרנק רודי, כי MINURSO חסר יכולת או רצון לפעול נגד פגיעה מרוקאית בתהליך, ולמנוע התעללות באזרחים סהראווים; מאז המשיך רודי בביקורתו, כלפי מה שהוא תופס כתהליך יקר מבחינה כלכלית ופגום מבחינה פוליטית. MINURSO הוא כוח שמירת השלום היחיד של האו"ם שהוקם מאז 1978, מבלי שאחת ממשימותיו תהיה שמירה על זכויות האדם באזור המאבק. אף על פי שהחלטה 1979 של מועצת הביטחון המליצה על הוספת הסעיף הזה, הדבר טרם קרה. ביקורת רבה החלה להישמע כלפי מועצת הביטחון, כדי שיוקם כוח לפיקוח על זכויות האדם של תושבי סהרה המערבית ושל העם הסהראווי. האפשרות הזו, שבה תמכו רבים באו"ם, נדחתה על ידי צרפת באמצעות זכות הווטו שלה במועצמת הביטחון.
במהלך תקופה של שנתיים, בעיקר בשנים 2006–2007, השחיתו אנשי MINURSO אתרים ארכאולוגיים על ידי ריסוס גרפיטי על ציורי סלעים פרהיסטוריים ותחריטים באזור החופשי (חלקי סהרה המערבית שבהם שולטת חזית פוליסריו). ישנן גם האשמות, בהן של אנשי מנהל מרוקאים באזור, של ביזה של ציורים פרהיסטוריים בידי אנשי האו"ם בכמה אתרים.
במאי 2010 הפסיקה חזית פוליסרו את מגעיה עם ה-MINURSO, בשל מה שהגדירה "כישלון ביישום משאל העם להגדרה העצמית", והאשימה את כוח האו"ם בניסיון "להפוך למגן העובדה הקולוניאלית, כיבוש סהרה המערבית בידי מרוקו".
המשלחת למשאל העם של האו&quot;ם בסהרה המערבית
משלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית
ז'ו דה
ז'ו דה (באנגלית: Zhu De; 1 בדצמבר 1886 - 6 ביולי 1976) היה גנרל סיני, פוליטיקאי, מהפכן ואחד ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הסינית. נולד במשפחה ענייה בשנת 1886 בסצ'ואן, אומץ על ידי דוד עשיר בגיל תשע, אימוץ שהעניק לו השכלה טובה שאפשרה לו להתקבל לאקדמיה צבאית. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה, הוא הצטרף לצבא המורדים והפך במהרה לבעל תפקיד מרכזי בפיקוד. מאוחר יותר הוא אימץ את הקומוניזם ועלה בדרגות הצבא האדום הסיני. כאשר הייתה סין תחת שליטת מאו, היה ז'ו פקיד בכיר במפלגה הקומוניסטית הסינית. הוא נתמנה כמפקד העליון של הדיוויזיה השמינית של הצבא במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. בשנת 1955 הוא הפך לאחד מעשרת המרשלים של ״צבא השחרור העממי״, ששם הוא נחשב כמייסד הראשי. ז'ו נשאר דמות פוליטית בולטת עד מותו ב-1976 הוא היה יושב ראש הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי מ־1975 עד 1976, ז'ו מילא גם תפקיד של ראש המדינה ברפובליקה העממית של סין.
ביוגרפיה.
ז'ו נולד ב -1 בדצמבר 1886 למשפחת איכרים ענייה במחוז ילונג, באזור הררי ומבודד של מחוז סצ'ואן הצפוני. מתוך 15 הילדים שנולדו למשפחה רק שמונה שרדו. משפחתו עברה לסצ'ואן במהלך ההגירה ממחוז הונאן ומפרובינציית גואנגדונג. יש שטוענים שהוא שייך לקבוצת ההאקה, אבל בביוגרפיה שכתבה עליו אנייס סמדלי נאמר שהם באו מגואנגדונג ומדברים על אנשי האקה כעל שותפיהם בלבד. היא גם כתבה כי לפני כמה דורות משפחתו דיברו ב"דיאלקט קוואנגטונג" (שהיה קרוב אך בוודאי שונה מן הקנטונזית המודרנית) ושהדור שלו גם דיבר ב"דיאלקט של סצ'ואן" - גרסה אזורית מובהקת של דרום מערב סין ואינה מובנת לאחרים המדברים במנדרינית תקנית.
על אף העוני של המשפחה, נבחר ז'ו להישלח לבית ספר פרטי בשנת 1892. בגיל תשע הוא אומץ על ידי דודו העשיר, שהשפעתו הפוליטית אפשרה לו להגיע לאקדמיה הצבאית של יונאן. הוא נרשם לבית ספר תיכון בסצ'ואן וסיים את הלימודים בשנת 1908. לאחר מכן הוא חזר לבית הספר היסודי של יילונג כמדריך כושר. הוא היה חסיד של המדע המודרני וההוראה הפוליטית, ולא של החינוך הקלאסי שהיו מקובלים בבתי הספר. הוא פוטר מתפקידו ונכנס לאקדמיה הצבאית בקונמינג. שם הוא הצטרף לצבא האימפריאלי ביחידות שאורגנו כצבא מערבי, ובאותה העת גם לקבוצה פוליטית חשאית שממנה תפתח בעתיד תנועת הקוומינטנג.
פעילות לאומנית.
באקדמיה הצבאית יונאן בקונמינג הוא פגש לראשונה את צ׳אי אָו (Tsai Ao) ז'ו נשאר ללמד באקדמיה לאחר סיום לימודיו ביולי 1911. הוא הצטרף לכוחות המהפכנים לאחר מהפכת שינהאי, והצטרף אל היחידות שפיקד עליהן צ׳אי אהו באוקטובר 1911 שצעדו עם כוחות צ'ינג בסצ'ואן. הוא שירת כמפקד גדוד במבצע בסצ׳ואן שפעל להפיל את המושל יואן שיקאי, שתמך בשלטון המלוכני בשנים 16–1915. כאשר הפך מפקדו צ׳אי אהו למושל סצ'ואן לאחר מותו של יואן ביוני 1916, הפך ז'ו למפקד חטיבה.