שמן הפשתן המופק מזרעוני פשתן, מתאים ביותר לשימוש כחומר קישור לפיגמנטים. הוא אינו "מתייבש" בדומה למים או נוזל אחר ואינו מתאייד, אך בחשיפה לאוויר הופך בהדרגה לג'ל ולאחר מכן מתקשה לשכבה עמידה תוך כדי תהליך כימי של חמצון (התרכבות עם חמצן מהאוויר) ופילמור של מולקולות השמן.
שכבת צבעי השמן נצמדת למשטח הציור באופן יציב וחלקיקי השמן המקיפים את גרגרי הפיגמנט יוצרים אפקט אופטי, המעצים את צבעו ומעניק לו חיות ועושר.
הצבעים מכילים פעמים רבות מתכות כבדות כמו קדמיום, עופרת ועוד מתכות שונות בכמויות קטנות. מתכות אלה עשויות להיות מסוכנות בעת עבודה אינטנסיבית לאורך שעות רבות, וחלקן עשויות להשתחרר בעת שרפה כאדים רעילים. לפיכך לאנשים העובדים עם צבעי שמן מומלץ לקרוא את הוראות היצרן ואת הסימולים והאזהרות שעל גבי שפופרות הצבע.
בהיסטוריה של הציור בצבעי שמן מתועדים מקרים של הרעלת עופרת בעיקר עקב שימוש בצבע לבן (FLAKE WHITE) המכיל עופרת.
דרגות הטוהר של הפיגמנטים בצבעים מאיכות סבירה ומעלה מאפשרות ביצועים מרהיבים וקשת גוונים עצומה באמצעות ערבוב וגוונון. בשוק ישנם צבעים באיכויות שונות, וחברות רבות מציעות צבעים בשתי רמות: Artists (אמנים) ו- Students (סטודנטים, או חובבים), הזולים משמעותית.
על שפופרות הצבע יש סימולי יצרן המציינים את דרגת היציבות והשמירה על העמידות לאורך הזמן (PERMANENT).
ההבדל בין האיכויות נובע מכך שחלק מצבעי החובבים מיוצר מחיקויים סינתטיים של אותם צבעים, או מפיגמנטים זולים ופחות נדירים. עם זאת, הגוונים זהים לגוונים המקבילים וכן הטקסטורה וצורת העבודה דומים. ההבדל המשמעותי הוא שצבעים ברמת Artists שומרים על גוניהם המקוריים במשך עשרות ומאות שנים או משתנים אך מעט ואף מקבלים "עומק", וכך ממשיכים "להחיות" את הציור. שני סוגי האיכויות מאפשרים עמידות של הציור לאורך זמן.
לצבעי השמן, כאמור, זמן "ייבוש" ארוך יחסית, המשתנה באופן משמעותי בהתאם לתנאי מזג האוויר ויכול לנוע בין מספר ימים למספר שבועות.
צבעי השמן נחשבים עמידים לאורך השנים, ובמידה שהשימוש היה כראוי (ללא ערבוב עם חומרים לא מתאימים או עבודה לא נכונה בשכבות) ציורי שמן יכולים להחזיק מעמד מאות שנים.
עבודה עם צבעי שמן.
ניתן לדמות את הציור בצבעי שמן למבנה של בניין הכולל יסוד (גרונד) וקומות (שכבות צבע המונחות זו על גבי זו).
קיימים שני סוגי מצע עיקריים לשימוש : בד פשתן או קנבס מתוחים על מסגרת עץ, או לוח עץ לבוד.
על המצע להיות מכוסה בשתיים-שלוש שכבות לפחות של חומר יסוד לבן, הנקרא "ג'סו". קיימים מספר סוגי ג'סו, חלקם על בסיס שמן פשתן בשילוב עם פיגמנט לבן (צינק או טיטניום) וחלקם אקריליים על בסיס מים.
יישום הג'סו נעשה במברשת שטוחה ורחבה, כשכיוון היישום של כל שכבה מנוגד לכיוון הצביעה של השכבה הקודמת. בין שכבה לשכבה מומלץ לשייף ולהחליק בנייר זכוכית עדין.
תפקיד הג'סו לשמש שכבת בידוד בין המצע לצבע ולמנוע ספיגה שלו לתוך המצע, זאת מכיוון שבעבודה ישירות על בד, השמן שבצבע נספג אל הבד, והגוונים נראים פחות חיים ובוהקים.
ישנם בדים מוכנים לעבודה בכל חנויות האמנות והתחביב, אולם ישנם ציירים המעדיפים לבנות את המסגרת בעצמם, למתוח על גביה את הבד ולצבוע בג'סו. זאת משיקולים של עלויות והעדפות מסוימות לגבי מידת המתיחות או סוג הבד.
טכניקות הציור העיקריות בצבעי שמן הן: ציור ישירות עם צבע השמן על הבד (בטכניקת ציור אלה פרימה) וטכניקת ציור בשכבות שקופות (GLAZING).
בשימוש בצבעי שמן יש להימנע מיישום שכבות עבות מדי של צבע, כדאי לצייר שכבות גמישות יותר מעל לשכבות גמישות פחות ומומלץ לצייר על פי העקרון של "שמן" על "רזה", כלומר כל שכבה צריכה להכיל כמות גדולה יותר של מדיום מקודמתה. יש להמתין לייבוש מלא בין השכבות.
צבעי השמן מרוכזים מאוד, ולשם דילולם ונוחות השימוש בהם ניתן להשתמש במדיומים מיוחדים לצבעי שמן. קיימות נוסחאות רבות למדיום שניתן להכין בבית משילובים של חומרים שונים. רוב המדיומים מכילים טרפנטין עץ מזוקק (שהוא תזקיק טרפנטין משרף עץ אורן) בשילוב עם שמנים שונים (STAND OIL ,LINSEED OIL ועוד). היחס בין מרכיבי המדיום יעניק לציור את התכונות האופטיות מט/מבריק כך שיותר טרפנטין יטה את הגימור לכוון המט.
בכל מקרה לא רצוי להשתמש בטרפנטין מינרלי כמדיום או כחלק ממנו והוא משמש רק לניקוי המכחולים, משטח הערבוב וכתמים. חומר זה עלול להזיק בשאיפה, לכן יש לעבוד במקום מאוורר היטב.
עם סיום הציור בצבעי שמן, (בדרך כלל לאחר 3–6 שבועות) הציור יצופה בשכבת הגנה הנקראת ורניש. הוורניש הוא לכה שתפקידה להעניק לציור מראה וברק אחידים וכן הגנה מפני לחות ופגעי מזג אוויר.
סוגים שונים של ורניש מעניקים לציור דרגות שונות של ברק, לדוגמה, דמר ורניש היא לכה טבעית המכילה שרף מיוחד בשם דמר (DAMAR) המומס בטרפנטין עץ מזוקק ומעניקה גימור מבריק לציור.
בעת עבודה בצבעי שמן ניתן להגן על העור מפני המתכות שבצבעים בעזרת כפפות, או "קרם כפפה" שהוא חומר על בסיס סיליקון למריחה על הידיים והגנה עליהן.
Far Cry
Far Cry הוא משחק מחשב מסוגת משחקי היריות בגוף ראשון של חברת Crytek (קרייטק). המשחק יצא במרץ 2004 ונחשב למשחק הראשון מהדור החדש של אותה תקופה. התחום החזק ביותר של המשחק הוא היכולת לתאר סביבה חיצונית רחבת היקף, עם צמחייה עשירה, מקווי מים ריאליסטיים ואפקטים של תאורה. בנוסף, משתמש המשחק במנוע פיזיקלי התורם לתחושת הריאליזם בזמן המשחק.
למשחק מצורפת תוכנת עריכה המאפשרת יצירת עולמות חדשים, הכוללים דמויות, כלי רכב, כלי תעופה ועוד. תוך כדי יצירת העולם החדש אפשר גם לשחק בו ולבחון אותו.
המשחק נחשב גם לחדשני מבחינת האינטליגנציה המלאכותית הגבוהה של הדמויות שבו. הדמויות יודעות לשתף פעולה ומגיבות לרעשים ולאירועים.
גרסת ה-Xbox של Far Cry יצאה ב-27 בספטמבר 2005 ונקראה "Far Cry Instincts". מאוחר יותר יצא ל-Xbox 360 המשחק "Far Cry Instincts Predator", שכלל את הקמפיין המקורי של Far Cry וקמפיין חדש נפרד. Far Cry 2, משחק ההמשך, יצא באוקטובר 2008 ועלילתו אינה קשורה למשחק זה. גם העלילה של המשחק השלישי שיצא בסוף 2012 לא קשורה לשני הקודמים.
המשחק זכה בשעתו לציונים גבוהים מצד מבקרי משחקים ולהערכה מצד קהילת הגיימרים. המשחק נחשב לאחד מכותרי הפעולה הטובים ביותר של שנת 2004 לצד Half Life 2 ו- Doom 3.
בשנת 2008 יצא סרט קולנוע המבוסס על המשחק. הדעות על הסרט היו חלוקות ולא שילב את הסיפור מהמשחק.
עלילה.
גיבור העלילה הוא ג'ק קרוור, לשעבר חייל בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, וכיום בעל יאכטה קטנה שאיתה הוא מספק שרותי שיט. הסיפור מתחיל כאשר ג'ק נשכר על ידי עיתונאית בשם ואל כדי שייקח אותה לאי טרופי נידח באוקיינוס השקט שם ברצונה לסקר את שרידי הבסיסים היפניים מתקופת מלחמת העולם השנייה. האנשים הנמצאים באי מתגלים כלא ידידותיים במיוחד, הם מנסים לחסל את ג'ק וואל ומפרידים ביניהם, ומפוצצים את היאכטה של ג'ק. וואל מתגלה כבעלת כישורים החורגים מאלו של עיתונאית רגילה ובהמשך מתגלה כי היא בעצם סוכנת CIA. בתחילת המשחק מוצא עצמו השחקן נלחם מול שכירי חרב חמושים היטב, ועם התקדמות העלילה הוא מגלה בהדרגה את הסודות שצופן בחובו האי: האיים כולם הם ניסוי במוטציות הנערך על ידי מדען מטורף בשם ד"ר קריגר המשתמש בהנדסה גנטית ליצירת גזע על בשם הטריג'ן (מפלצות שג'ק בורח מהן בסרטון הפתיחה). במהלך המשחק נעזר ג'ק באדם מסתורי בשם דויל (Doyle) - אשר מתגלה כמרגל מה-CIA - כדי למצוא את ואל ובסוף לחסל את ד"ר קריגר.
"far cry" אינו רק משחק של התחמקות או התפרצות אלא גם של מחשבה. למשל, במצבים בהם שכירי החרב כלאו את הטריג'ן בכלובים: תוכלו להרוג את הטריג'ן אבל זה ימשוך את תשומת לבם של שכירי החרב. תוכלו גם לשחרר את הטריג'ן ולתת להם להרוג את שכירי החרב, גם תוכלו להרוג את שכירי החרב בלי לגעת בטריג'ן. וגם תוכלו להרוג את שכירי החרב "שנמצאים רק בחדר שאתה נמצא בו" לשחרר את הטריג'ן ולברוח לחדר הבא בו הטריג'ן יכולים לעזור לך (לא ברצון) להרוג את שכירי החרב הנמצאים בו ואחר-כך להרוג אותם.
ארין
ארין (בגאלית אירית: Éirinn - כיום נכתב כ-Erin, Eryn, Erynn, Eirinn, Aeryn) היא שמה הקדום של אירלנד, אשר נקראה על שם הדמות המיתולוגית של האלה אריו. בעת ההתעוררות הלאומית האירית במאה ה-19 שימשה "ארין" כהאנשה רומנטית של אירלנד, כישות גאוגרפית ומדינית ורוח העם האירי. האנשה זו מתוארת כאישה בעלת לבוש ירוק, והביטוי "ארין זוכרת" מתאר את זיכרון השלטון האנגלי באי.
הביטוי בגאלית Erin go bragh (ארין גו בראך, מילולית: ארין לנצח) נטבע בסביבות 1780 כסיסמת המפלגה הפטריוטית האירית. במהפכת 1798 שימשה הסיסמה את המתנגדים לאיחוד עם אנגליה. ב-1847 שימשה הסיסמה את "גדוד פטריק הקדוש" של צבא ארצות הברית, שהורכב מאירים-קתולים, שעזבו את הצבא האמריקני וחברו ללוחמים המקסיקנים במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הסיסמה משמשת גם כמוטו של מועדון הכדורגל היברניאן (למרות שמדובר במועדון סקוטי, הוא הוקם על ידי אירים-קתולים). הביטוי מסמל גם את יום פטריק הקדוש.
ארין הוא גם שם פרטי מקובל לנשים ולגברים באירלנד, ויילס, סקוטלנד וארצות הברית.
בקיץ 1940 הגישו הסופר ג'יימס ג'ויס ואשתו, ששהו בפריז, בקשת כניסה לשווייץ, על רקע כיבושה של העיר על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה. הם נענו בשלילה מאחר ששלטונות ההגירה הפדרליים של שווייץ חשבו שג'ויס יהודי, וקיבלו אשרה רק לאחר התערבות ידידים בעלי השפעה בשווייץ. בתגובה לקביעה שהוא יהודי אמר ג'ויס כי:
קודש וחול ביהדות