סטאק נראה חבר באוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה באירועי "מלחמת אזרחים", המתנגדים לחוק רישום העל-אנושיים. במהלך המיני סדרה "נקסטווייב" בכתיבת וורן אליס, סטאק נראה בכדור הארץ כחלק מצוות מיוחד מטעם סוכנות H.A.T.E הכולל בתוכו את סטאק, מוניקה רמבו, טביתה סמית', אלזה בלודסטון והקפטן. חזרתו של סטאק לכדור הארץ מוסברת בפלאשבק, שבו הוא נזרק חזרה לכדור הארץ דרך המרחב בגלל גישתו האלימה. הוא פיתח טינה ושנאה כלפי האנושות, אותה הוא מכנה "הבשרניים", נעשה אלכוהוליסט ופיתח משיכה מינית כלפי בלודסטון. כאשר הצוות מגלה כי H.A.T.E עובדת עבור תאגיד שנודע בעבור כארגון טרור, הם פונים נגד H.A.T.E והתאגיד. התגלה שבזמנו כסוכן H.A.T.E, הוא נהג להתגנב לחדרו של מנהל הסוכנות דירק אנגר, גנב אלכוהול וחיטט בחדרו. הוא השתמש בידע שצבר משוטטות בחדרו כדי להציל את חבריו לצוות. הוא הורג שיבוט של פין פאנג פום, ונהרג לכאורה בידי בנו של מודוק אך נראה בחיים בגלל גופו הרובוטי.
סטאק והסהרורי מגויסים לצוות מבצע סופת ברקים של גברת מארוול בחיפושים אחר אניה קוראזון. הוא נראה בגישתו מחוברות נקסטווייב, וכאשר גברת מארוול גלתה כי קיבל תשלום ממנהלת S.H.I.E.L.D מריה היל כדי שייצטרף ליוזמת 50-המדינות, כעסה היות שתמכה ב-S.H.I.E.L.D במלחמת האזרחים ללא תשלום. הוא העביר את זמנו מביקורת על סוכני S.H.I.E.L.D, וקיבל מהסוכנות בנוסף לתשלום מודלי חיקוי אנושי של מוניקה רמבו שתוכננו לשרת אותו. הוא הופיע בתפקיד אתנחתא קומית והשתמש בחלקים ממודלי החיקוי האנושי לתיקון גופו, ובכך סיפק לאראנה "עצות נשיות". הוא נלחם בגזע הסקרול הפולש כחלק מהצוות, שפורק.
הזומבים של מארוול, הענק האדום.
סטאק, עדיין באישיות נקסטווייב, נשלח בידי סוכנות A.R.M.O.R להתלוות עם ג'וקסטה במשימה בארץ-2149/יקום הזומבים של מארוול כדי לקחת דגימת דם מבת אנוש. הם נשלח לשם ספציפית היות שהם אנדרואידים, ולא יודבקו בנגיף הזומבים. הוא לוקחים את דגימת הדם מאשתו של הקינגפין, ונסה פיסק, ומותקף בידי צבא הזומבים בהנהגת הקינגפין רגעים לאחר שמעביר את הדגימה לג'וקסטה. גופו נהרס, וג'וקסטה חוזרת לארץ-616. הוא מופיע בארץ-2149 עדיין חי, ולאחר שנלחם בצבא הזומבים, חוזר לארץ-616 באמצעות לוקג'או הזומבי. כאשר ג'וקסטה אומרת כי הוא השתנה, הוא טוען כי מאס להציל בני-אדם כדי להרוויח את אהבתם, ומידל את עצמו כמותם כדי להיות אחד מהם. הוא נשלח שוב לארץ-2149 מטעם A.R.M.O.R, הפעם לצד הווארד הברווז. יחד עם בתו של נבל-העל הוריקן מיקום אחר, הם יצאו להרוג זומבים ברחבי המולטי-יקום.
בהוראת קפטן סטיב רוג'רס, סטאק ללא אישיות נקסטווייב צוות לת'נדרבולט רוס/הענק האדום במעקב אחר מורד קטרי. סטאק ורוס הגיעו לאומת שארזאד, שם מצאו את המורד בתלבושת האביר הערבי שהוביל אותם לארמונו דרך שדה הכוח המגן. המורד מסיר את תלבושתו וחושף את עצמו כנבל סולטאן מאגוס, כולא אותם ומציג בפניהם את האביר הערבי הכלוא. סטאק ורוס משתחררים וסולטאן מאגוס נוסע לקהיר כדי לבדוק מי שלח אותם, וכאשר חזר קרע את גופו של סטאק שתיקן את עצמו. האביר הערבי משתחרר ועוזר לשניים במאבקם, אשר נפסק בהגעתו של גנרל רג'ינלד פורטין. סטאק והענק האדום יוצאים משארזאד, וסולטאן מאגוס נשבע לנקום. לאחר קרב עם הענקית האדומה, סטאק ורוס נשלחים לתקוף את בסיסה של אפס/אחת ונלחמים במפלצות הים המהונדסות גנטית שלה. כאשר היא שולחת נגדם את "ערפל שחור", סטאק משתמש במכשיר מיוחד כדי לנטרל את המזל"טים שלה ומשחרר את ערפל שחור, אך אפס/אחת בורחת. סטאק ורוס מאתרים אותה ונלחמים בהידרה מהונדסת גנטית.
סיגפריד גראסיה
סיגפריד גראסיה אי רויו (בקטלאנית: Sígfrid Gràcia i Royo, 27 במרץ 1932 - 23 במאי 2005) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת המגן השמאלי. בסך הכול, לאורך 14 שנים, הופיע גראסיה במדי ברצלונה ב-229 משחקים בליגה הספרדית, בהם הבקיע 5 שערים. הוא זכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות, 4 פעמים בגביע הגנרל ו-3 פעמים בגביע ערי הירידים. הוא מבין מספר שחקנים בודדים ששיחקו במשך כל הקריירה שלהם בברצלונה, לצד שחקנים כגון ז'ואן סגרה וקרלס פויול. לצד משחקו בברצלונה, שיחק גראסיה במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף במונדיאל 1962.
קריירה.
קריירת מועדונים.
גראסיה נולד וגדל בגווה שבקטלוניה, ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. החל מ-1949, כשהיה בן 17, החל לשחק באספניה אינדוסטריאל, ששימשה קבוצת משנה לברצלונה. בעונת 1952/53 החל להשתלב גם בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, במקביל לכך ששיחק עוד באספניה אינדוסטריאל. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון 4-3 על דפורטיבו לה קורוניה במחזור הפתיחה של הליגה, ב-14 בספטמבר 1952. עד סוף העונה שיחק בארבעה משחקי ליגה נוספים, כשבאחרון שבהם, נגד ריאל אוביידו ב-25 בינואר 1953, אף כבש שער בכורה במדי הקבוצה ועזר לקבוצתו לנצח 4-1. ברצלונה זכתה באותה עונה בדאבל - זכייה באליפות ובגביע הגנרל - אך כאמור חלקו של גראסיה בתארים היה מצומצם.
גם בשתי העונות הבאות, בהן עדיין היה חלק מסגלה של אספניה אינדוסטריאל, השתתף במספר משחקים של ברצלונה. בעונת 1953/54 הופיע 6 פעמים בקבוצה הבוגרת ובזו שאחריה 4 פעמים. החל מעונת 1955/56 הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, ובעונה זו פתח ב-26 מבין 30 מחזורי הליגה, עת סיימה הקבוצה במקום השני. בעונת 1956/57, עם דומנק בלמניה כמאמן הקבוצה, היה גראסיה שותף לזכייתה של ברצלונה בגביע הגנרל. בליגה, בה הגיעה ברצלונה למקום ה-3, פתח ב-27 משחקים וכבש שער אחד, במשחק בו ניצחה ברצלונה את סלטה ויגו ב-25 בנובמבר 1956. בעונה שלחר מכן המשיך גראסיה להיות שחקן קבוע בהגנת הקבוצה, והוא זכה עמה בגביע ערי הירידים בסוף העונה.
בעונת 1958/59, עם הלניו הררה הארגנטינאי כמאמן, זכה גראסיה עם ברצלונה בדאבל פעם נוספת, כשהוא ממשיך להיות מעמודי התווך של הקבוצה. ברצלונה הצליחה לזכות באליפות שנייה ברציפות בעונה שלאחר מכן. לאחר שהסתיימה הליגה, הודחה ברצלונה בחצי גמר גביע אירופה על ידי ריאל מדריד, וכן זכתה בגביע ערי הירידים פעם נוספת. בסוף העונה הררה עזב את תפקידו. בתקופה שלאחר מכן התחלפו מאמני הקבוצה באופן תדיר, וברצלונה דשדשה בליגה. בעונת 1960/61 סיימה במקום הרביעי בלבד, אך למרות זאת, בפעם הראשונה בתולדותיה הגיעה ברצלונה לגמר גביע אירופה, בו הפסידה 3-2 לבנפיקה ליסבון. בעונת 1961/62 פתח גראסיה בכל 30 משחקי הליגה וכבש שער אחד בבעיטת עונשין ב-14 בינואר 1962, אז הפסידה ברצלונה לאתלטיק בילבאו בתוצאה 3-2. לאזלו קובאלה התמנה לתפקיד המאמן במהלך העונה, אך לא הצליח לעזור לברצלונה לזכות באליפות והיא סיימה במקום השני.
החל מעונת 1962/63 פחת מעמדו של גראסיה בקבוצה והוא שותף בכמות קטנה יותר של משחקים. בעונה זו שיחק ב-18 משחקי ליגה וכבש שער אחד, בהפסד ברצלונה לריאל סרגוסה ב-16 בדצמבר 1962. קובאלה פוטר והוחלף על ידי ז'וזפ גונסלבו. ברצלונה נתקלה בחוסר הצלחה בליגה והגיעה למקום השישי בלבד. אף על פי כן, הצליח גונסלבו להוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הגנרל, אחרי ניצחון 3-1 על ריאל סרגוסה במשחק הגמר, שנערך בקאמפ נואו. גראסיה פתח בהרכב הקבוצה במשחק זה. בעונת 1963/64 הופיע גראסיה 8 פעמים בלבד בליגה, בהן הבקיע את שערו האחרון במדי ברצלונה, במשחק בו הביסה ברצלונה את אספניול, יריבתה העירונית, 5-0, ב-19 באפריל 1964. בשתי העונות הבאות הופיע ב-4 משחקים בלבד, ובתום עונת 1965/66 פרש גראסיה ממשחק, בגיל 33. ב-12 באוקטובר 1966 נערך לכבודו ולכבוד מרטי ורז'ס משחק פרידה מול בנפיקה ליסבון.
קריירת נבחרות.
גראסיה הופיע לראשונה במדי נבחרת ספרד במשחק מוקדמות יורו 1960, הלכה למעשה שמינית גמר, נגד ב-28 ביוני 1959, בו ניצחה ספרד 4-2. ספרד, עם גראסיה בהרכבה, ניצחה גם בגומלין 3-0 ועלתה לשלב רבע הגמר של המוקדמות - ממנו מעפילים לטורניר הגמר - אך ספרד סירבה לנסוע לברית המועצות ולכן הודחה טכנית. בהמשך השתתף גראסיה ב-6 משחקי ידידות, אך לא באף משחק במוקדמות מונדיאל 1962, מהן העפילה ספרד לטורניר הגמר, שנערך בצ'ילה. גראסיה נכלל בסגל הנבחרת. המונדיאל נפתח עם הפסד ספרד ל. לאחריו גראסיה השתתף בשני משחקיה הבאים של הנבחרת, בניצחון 1-0 על ובהפסד 2-1 ל, וספרד הודחה כבר בשלב הבתים.
נימוי
זיגפריד גרסייה
גדליה קעניג
לוול (מסצ'וסטס)
לוול (באנגלית: Lowell) היא אחת משתי ערי הבירה של מחוז מידלסקס (ביחד עם קיימברידג') במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. לוול נמצאת במקום בו נהר קונקורד נשפך אל נהר מרימק (Merrimack). העיר נמצאת במרחק של כ-40 קילומטרים צפון-מערבית לבוסטון, והיא חלק מהמטרופולין שלה. העיר היא הרביעית מבחינת גודל אוכלוסייתה במסצ'וסטס, אחרי ספרינגפילד, ווסטר ובוסטון.
היסטוריה.
במקום בו נמצאת לוול שכנה בירתם של בני השבט האינדיאני פנקוק (Pennacook). באמצע המאה ה-17 החלו מתיישבים לבנים להקים יישובים באזור כמו צ'למספורד. בסוף המאה ה-17 אילצו הלבנים את הילידים למכור להם את אדמותיהם ובני פנקוק נטשו את המקום ועברו לקנדה.
בסוף המאה ה-18 החלו התושבים לנצל את כוח המים במפלי הנהר מרימק כדי להפעיל טחנות קמח ומבטשות.
בתחילת המאה ה-19 ביקר סוחר הטקסטיל פרנסיס קאבוט לוול בבריטניה והתרשם ממכונות האריגה החדשניות שם ויצר דומות בוולת'ם. לוול מת ב-1817, אבל יורשיו המשיכו בדרכו. הם ראו צורך במפעלים נוספים וב-1822 החליטו להקים מפעל לעיבוד כותנה במפלים שבאזור לוול של ימינו, שהיה אז בתחום השיפוט של צ'למספורד. לאחר זמן קצר החלו לקום עוד ועוד מפעלים, נחפרו תעלות שסיפקו עוד מים, וסביבם נבנה יישוב קטן.