תא הלוחמים בנגמ"ש ממוקם מאחור, והוא יכול להכיל שישה לוחמים, בנוסף לשלושת אנשי הצוות המפעילים את הנגמ"ש. לתא הלוחמים יש דלת אחורית, המאפשרת כניסה ופריקה מהירה מהנגמ"ש.
דגמים.
LAV-25.
התצורה הבסיסית של הנגמ"ש.
LAV-25A1.
ה-LAV-25 עבר השבחות ושינויים רבים עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. למעשה, מדובר בהשבחה של התצורה הבסיסית.
LAV-25A2.
מדובר בגרסה משודרגת שבה שודרג השריון ועמידותו שופרה, מערכת כיבוי האש האוטומטית עברה שיפורים וקיבולת התחמושת גדלה.
בתרבות הפופולרית.
נגמ"שי ה-LAV מופיעים במספר רב של משחקי מחשב, כמו Battlefield 3, והם מזוהים כמוביל הגייסות המשוריין העיקרי של חיל הנחתים.
יחסי החוץ של ארה&quot;ב
פורט פירי
פורט פירי (באנגלית: Port Pirie) היא עיר במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה. זוהי עיר נמל על חופו המזרחי של מפרץ ספנסר והיא שוכנת 224 ק"מ מצפון לבירת המדינה אדלייד. העיר נוסדה ב-1845 ובה נמצא מפעל להתכת עופרת הגדול ביותר בעולם במפעל גם מזקקים כסף, אבץ, נחושת וזהב. אוכלוסיית העיר מנתה 13,206 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה.
קודם להתיישבות האירופאית, האזור שבו נמצאת כיום פורט פירי היה מיושב בשבט אבוריג'יני בשם נוקונו (Nukunu) שקראו למקום טרפארי (Tarparrie), שמשמעותו כנראה "ערוץ בוצי". האירופאי הראשון שביקר במקום היה מתיו פלינדרס ב-1802 כאשר הוא הפליג במימי מפרץ ספנסר. המתיישב הראשון היה אדוארד אייר (Edward Eyre) שחקר את האזורים סביב לפורט אוגוסטה.
במקור נקראה העיירה בשם סמואלס קריק (Samuel's Creek) על שם מגלה המקום סמואל גרמין (Samuel Germein). ב-1846 נקרא המקום פורט פירי על שם הספינה שהביאה למקום כבשים. ב-1848 הוקמה פורט פירי באופן רשמי. המקום התפתח לאט ובסוף שנות השישים של המאה ה-19 היו במקום רק שלוש סככות לאחסון צמר. ב-1871 נסללו בעיירה רחובות וב-1876 הוקמה בה עירייה. מספר התושבים היה 947.
עם גילוי מרבצי הכסף, האבץ והעופרת ב-1883 ועם השלמת סלילתה של מסילת הברזל מהעיירה למכרות ב-1888, הפעילות הכלכלית בפורט פירי החלה להתרחב. ב-1889 נבנה מפעל להתכת העופרת על ידי חברה בריטית.
ב-1921 התגוררו בעיירה 9,801 תושבים ב-2,308 בתים. באותה עת כבר היו קיימים בעיירה 62 בתי מלון ששיכנו את כוח העבודה שהועסק במפעלי המתכות. ב-1953 הוכרזה פורט פירי כעיר וכיום הנמל שלה הוא השני בגודלו באוסטרליה.
אמבין
אַמבִּין היא חברה ישראלית לייצור מוצרי פלסטיק ולוקרים.
היסטוריה.
מפעל אמבין לייצור דלתות ומוצרי פלסטיק הוקם על ידי חברת אמפא (50%), יחד עם החברה להשקעות של בנק מזרחי, אפרים טייבר, יונה גרסטנר (10%) ואמגט. המפעל נחנך באשקלון באפריל 1965. בשנת 1972 ייצרה אמבין מוצרים פלסטיים לתעשיית הבנייה ולתעשייה, יריעות פוליאטילן לחממות, מדפים ומגירות פלסטיות לשילוב בריהוט וארונות מפלסטיק. בשנים הראשונות נוהל המפעל בידי יונה גרסטנר ובהמשך בידי בנו, עוזי גרסטנר.
ניסיון של החברה להשקיע בחברת שיווק ביוון כשל והיא פרשה מההשקעה. בשנת 1979 היו למפעל 140 עובדים, אולם הוא נתקל בקשיים והגיע אל סף סגירה במרץ 1981. בשנת 1983 נסגר המפעל והוא נרכש על ידי מנרב שהונפקה באותה שנה בבורסה.
בשנת 1971 הקימה אמבין את "אמבין תריסים" בחולון שייצרה חלונות אלומיניום.
בשנות ה-2000 ניהלה החברה רשת של חנויות זכיינים שכללה בשנת 2004 שמונה סניפים. בעקבות קריסת הומלי החליטה החברה להתרחב ולהקים שישה סניפים חדשים.
בשנת 2005 רכשה אמבין עם שותפים את מפעל "במעסף" בקיבוץ גזר מידי כונס הנכסים והעבירה את קו הייצור של פרופילים מ-PVC מאשקלון לקיבוץ גזר. הפעילות של אמבין הסבה לחברת מנרב בשנות ה-2000 הפסדים. בינואר 2008 סגרה אמבין את פעילות הייצור באשקלון. שאר פעילות הייצור של אמבין עברה לפעול בשם "מנרב פלסט" ופעילות השיווק של אמבין נמכרה בסוף שנת 2009 למנל טכנולוגיות, ששינתה את שמה ל"אמבין סיסטם". באותו זמן עסקה אמבין ביבוא ושיווק ארונות ואביזרי אמבט ולוקרים ומחיצות לשוק המוסדי.
מהפכת סדום
47 רונין
סירקיוז
סירקיוז (באנגלית: Syracuse) היא עיר הבירה של מחוז אונונדגה במדינת ניו יורק שבארצות הברית. בארצות הברית יש מספר ערים בעלות שם זה, וזוהי הגדולה בהן. העיר היא החמישית בגודלה במדינת ניו יורק מבחינת אוכלוסייה. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2019, אוכלוסיית סירקיוז מנתה 142,327 תושבים ו-662,577 באזור המטרופולין. שם העיר נובע מהעיר סירקוזה בדרום-מזרח סיציליה שבאיטליה.
עיר זו הייתה צומת דרכים גדול בשתי המאות האחרונות, לראשונה בין תעלת אירי והתעלות האחרות שלה, ולאחר מכן בתחבורה המסילתית. סירקיוז נמצאת בהצטלבות הכבישים הבין-מדינתיים 81 ו-90, שדה התעופה של סירקיוז הוא הגדול ביותר באזור.
בסירקיוז נמצאת אוניברסיטת סירקיוז, אוניברסיטת מחקר גדולה. בשנת 2010 מגזין פורבס דירג את סירקיוז במקום הרביעי ברשימת "עשרת המקומות הטובים ביותר לגדל משפחה".
גאוגרפיה ואוכלוסין.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר הכולל הוא 66 קמ"ר אשר מתוכם 65 קמ"ר הם אדמה ו-1.6 קמ"ר (2.15%) מים.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר היו 142,327 תושבים ו-56,445 משקי בית. צפיפות האוכלוסייה בעיר הייתה 2,266.8 נפש לקמ"ר. מספר יחידות הדיור היה 64,356. לפי הנתונים באותה שנה, החלוקה האתנית בעיר הייתה: 56.0% לבנים, 29.5% אפרו-אמריקנים, 1.1% אינדיאנים, 5.5% אסיאתים, ו-0.5% פאסיפים.
שמואל ילוב היה רב העיר מעל ל-50 שנים.
ויקטור הארבור
ויקטור הארבור (באנגלית: Victor Harbor) היא עיר במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה. העיר שוכנת על חצי האי פלריו (Fleurieu Peninsula) במרחק 80 ק"מ מדרום לבירת המדינה אדלייד. העיר היא מרכז האוכלוסין הגדול ביותר בחצי האי. כלכלתה מבוססת על חקלאות, דייג ותעשיות שונות. כמו כן היא מהווה יעד תיירותי ועקב כך אוכלוסייתה גדלה במהלך הקיץ. אוכלוסיית העיר מנתה 13,841 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה.
לפני ההתיישבות האירופאית היה המקום מיושב על ידי שבט אבוריג'יני. המפרץ שעליו יושבת העיר התגלה על ידי מתיו פלינדרס ב-1802. ב-1837 עגנה במקום ספינה של הצי המלכותי הבריטי אה"מ "ויקטור" (HMS Victor) ורב החובל שלה קרא למקום על שמה. בערך באותה תקופה הוקמו באזור שתי תחנות לצייד לווייתנים. שומן הליוויתנים היה אז ענף היצוא מספר אחד של אוסטרליה הדרומית. העיר הוקמה ב-1863 בשם פורט ויקטור (Port Victor ) וציד הליוויתנים התקיים באזור עד 1872.
בשנת 1921 שונה שם העיר מפורט ויקטור לויקטור הרבור, כדי למנוע בלבול עם העיר פורט ויקטוריה שנמצאת 160 ק"מ מצפון-מערב מוויקטור הארבור. למרות שבאנגלית המילה harbour מאויתת עם האות u, שם העיר רשום Victor Harbor, ללא האות u. איות זה מצוי בשמות של מקומות נוספים באוסטרליה הדרומית עקב טעות היסטורית של המודד הראשי של אוסטרליה הדרומית. בניגוד לכך שם תחנת הרכבת של העיר מאוית בצורה הנכונה.
תיירות.
מוקד משיכה פופולרי לתיירים בוויקטור הארבור הוא האי גרניט (Granite Island ) שמחובר ליבשה באמצעות גשר צר להולכי רגל ולאורכו פועל קרון הנוסע על גבי מסילה ונגרר על ידי סוס. עד לאחרונה היה האי בית הגידול של מושבה גדולה של פינגווין זוטר. הפינגווינים היו מבלים על האי את הלילה ובבוקר היו יוצאים לצוד דגים ושבים עם השקיעה. ב-2012 נמנו באי רק שבעה פרטים והחשד הוא שהתופעה קשורה להתרבותם של דובי הים הניו זילנדים.
מוקד משיכה נוסף היא רכבת קיטור ישנה נוסעת על מסילת ברזל בנתיב היסטורי שהוא קו הרכבת הראשון באוסטרליה.
בין החודשים יוני עד ספטמבר צפייה בליוויתנים מהווה גם מוקד משיכה. לווייתנים מסוג אובלנה דרומית מגיעים לחוף לעונת הרבייה וההמלטה. מרכז היונקים הימיים של אוסטרליה הדרומית שוכן בוויקטור הארבור ומספק מידע על אפשרויות הצפייה בליוויתנים. בנוסף, פועל במקום פארק שעשועים גדול ובאזור מתקיימות פעילויות ספורט ימי ודייג.
לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף
לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף (23 בינואר 1925 - 9 באוקטובר 2019) היה מהנדס ימי ואזרחי שהתמחה בעיצוב מבני פלדה ובנייה בבטון. היה נכדו של אליעזר לודוויג זמנהוף, יוצר השפה הבינלאומית אספרנטו. מאז שנות השישים של המאה ה-20 התגורר בצרפת.
שנותיו הראשונות.
הוא נולד בוורשה בשם לודביק זמנהוף (על שם סבו). לאחר שאביו, אדם זמנהוף, נעצר ונורה למוות על ידי הנאצים בפולין, הוא ואמו ונדה בקושי הצליחו להימלט מהגירוש למחנה המוות טרבלינקה שבו נרצחו דודותיו סופיה זמנהוף ולידיה זמנהוף. בגילאי העשרה שלו חי בפולין בשם הבדוי "כריסטוף-זלסקי", שם שהוא נשא לזכר אותם ימים.
בעת שהסתתר מהנאצים, עבד זמנהוף בשדה עגבניות, יחד עם איכר פולני שבמקרה ידע אספרנטו. לפני שהאיכר נתן לו עבודה בשדה הוא שאל אותו באספרנטו אם הוא יודע לדבר את השפה. "כריסטוף" ענה בלהט באספרנטו "כמובן, אני יודע אספרנטו. סבי המציא אותה!", ואז פחד שהאיכר ילשין על שורשיו היהודים, אך למזלו הדבר לא קרה.
קריירה.
לאחר שהשלים דוקטורט בהנדסה ימית ואזרחית, הוא החל לעבוד כמהנדס מקצועי. תחילה בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה, ומשנות השישים בצרפת, הוא תכנן מבנים מבטון יצוק ופרויקטים שונים החל מאסדות קידוח, מתחמי ספורט וכן את האנדרטה לזכרו של שארל דה גול. כמו כן לימד את התאוריה והטכניקה של בנייה בים וביבשה במספר מוסדות אקדמיים.
זמנהוף העניק לאפיפיור יוחנן פאולוס השני אות הוקרה לסבלנות, בעת ביקורו ההיסטורי של האפיפיור בפולין ב-10 ביוני 1999.
כנס האספרנטו העולמי.