שלמה זלמן ריבלין (1884–1962) היה חזן, מלחין ומורה לחזנות. העמיד דורות של חזנים במכון "שירת ישראל" ובמקהלת בית הכנסת "שירת ישראל" בירושלים שייסד וניהל, וכונה "רבם של החזנים". היה פעיל ציבור בירושלים, דרשן, וכן עסק בחקר תולדות היישוב האשכנזי הפרושי בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, בנו של יוסף ריבלין. למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים. הוכשר לחזן במכון לחזנות של פרופסור אברהם צבי אידלסון ואצל החזן אייזנר. בשנת 1901 נישא לקרובת משפחתו הדסה בת שניאור זלמן ריבלין.
היה פעיל ציבור ביישוב הישן בירושלים. היה חבר ועד העיר האשכנזי ליהודי ירושלים, מנהל בוועד הכללי "כנסת ישראל", יו"ר ועד כולל רייסין, ממייסדי ומנהלי "בית היתומות הכללי", מזכיר ומנהל בחברת "בנין היישוב". ייסד את חברת "עליית שבטים" לבניין בית כנסת מרכזי גדול לכל עדות ישראל בירושלים.
היה חבר ופעיל באגודת אחוה. בביקוריו באנגליה פעל לייסוד לשכת "משה מונטיפיורי" בלונדון ולשכה במנצ'סטר לאגודת "אחוה" העולמית. בהופעותיו הציבוריות באנגליה השפיע על יהודי אנגליה לסייע למען ענייני התורה והדת ולהשתתף ברכישת קרקעות בארץ ישראל.
בשנת 1925 חיבר מלון עברי-אנגלי-אידי.
חזן ומורה לחזנות.
במשך עשרות שנים שימש חזן ראשי בירושלים. בשנת 1902 ייסד יחד עם פרופסור אידלסון את המכון והמקהלה "שירת ישראל". כונה "רבם של החזנים". הכשיר דורות של מאות חזנים, שרבים מהם תפסו משרות חזנות בארץ ובתפוצות. בין תלמידיו: צבי הלפרין, אליהו גרינבלט, חיים אדלר, פרופסור אליהו שלייפר, יצחק רקובסקי ושלמה וייספיש.
כמו כן הקים בית ספר לדרשנות בשם "מדרש שלמה".
בשנת 1931 חיבר ספר תווים בשם "שירי שלמה" לחזנים וכן אוסף נעימות עממיות לזמירות ולתפילות כל השנה. ייצר סגנון מוזיקלי שאיחד ושילב מסורות אירופאיות ומזרחיות. פרסם בעיתונות מאמרים לקביעת זמרת-קודש בין-עדתית אחידה.
היסטוריון של תולדות היישוב האשכנזי.
ריבלין היה היסטוריון חובב של תולדות היישוב האשכנזי בירושלים מאז עליית תלמידי הגר"א בשנת 1809 בהנהגת סב-סבו רבי הלל ריבלין, ומומחה בתולדות בני משפחת ריבלין ורבניה.
פרסם סדרת ספרים בנושא: "חזון ציון - שקלוב וירושלים", "מוסד היסוד", "דורש לציון". נמנע להציג את עצמו כמחבר ספרים אלו והציג אותם כערוכים בידי בנו.
כמו כן חיבר את הספר "מדרש שלמה" ובו ליקט דרשות של מייסדי היישוב בארץ ישראל מבית מדרשו של הגר"א.
חייו הפרטיים.
נולדו לו תשעה ילדים: יוסף יצחק ריבלין, שכיהן במנהל החברה הא"י לנאמנות ופיננסים והיה פעיל בהנהלת הסתדרות הציונים הכלליים, משה ריבלין, עורך דין, שמואל ריבלין שהיה רב צבאי בעת המלחמות, והמשיך את דרכו המוזיקלית של אביו, והיה שותף בחקר תולדות היישוב באשכנזי הפרושי בארץ ישראל; חיים ריבלין, סוחר; אשר אליעזר ריבלין נודע כאיש חינוך ומורה לספרות, מפקד בהגנה ובצבא; דוד ריבלין], עיתונאי; יוכבד, שנישאה לישראל הוכשטיין, חיה שנישאה לעו"ד ישראל פלדמן.
הר ואייט ארפ
הר ואייט ארפ (באנגלית: Mount Wyatt Earp) הוא הר מכוסה שלג, בחלקו הצפוני של רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ניצב 6 קילומטרים צפונית מערבית מהר אלמר.
אוכף סקאמני מקשר בין הר ואייט ארפ לרכס מץ'.
גובהו של ההר 2,370 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם הספינת הצי המלכותי האוסטרלי אהמ"א ואייט ארפ, אשר שימשה את אלזוורת' בארבעת מסעות החקר שלו לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1939.
לקריאה נוספת.
• M.J. Hambrey, P.F. Barker, P.J. Barrett, V. Bowman, B. Davies, J.L. Smellie, M. Tranter, editors, Antarctic Palaeoenvironments and Earth-Surface Processes, PP 89-90
• David J. Cantrill, Imogen Poole, The Vegetation of Antarctica through Geological Time, PP 38-39
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences (1987), Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, PP 195-197
הר אלמר (אנטארקטיקה)
הר אלמר או הר אולמר (באנגלית: Mount Ulmer) הוא הר נישא במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם כ-3 קילומטרים צפונית להר וושברן שברמות גרומשין.
ההר נישא מעל קרחון ויצ'ה שממזרח לו, וקרחון ניוקאמר שממערב לו.
גובהו של ההר 2,775 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת-אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי אלזוורת' אשר קרא להר "הר מרי לואיז אלמר" (Mount Mary Louise Ulmer) על שמה של אשתו.
ההר זוהה מחדש תוך השוואת תצלומי האוויר שצילם אלזוורת' עם תצלומי האוויר שצילם צי ארצות הברית בשנת 1959, והשם שנתן לו אלזוורת' ניתן לו בשנית.
לקריאה נוספת.
• Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
יאבה באדו
יאבה באדו (באנגלית: Yaba Badoe; נולדה ב-1955) היא יוצרת סרטים דוקומנטריים, עיתונאית וסופרת גנאית-בריטית.
ביוגרפיה.
באדו נולדה בטאמאלה, שבצפון גאנה. לאחר שסיימה תואר בקינגס קולג', בקיימברידג', באדו עבדה במשרד החוץ של גאנה, ואז פתחה בקריירה בעיתונות, והתחילה כמתלמדת ב-BBC. היא גם שימשה כחוקרת במכון ללימודי אפריקה באוניברסיטת גאנה. היא לימדה בספרד וג'מייקה, וגם עבדה כמפיקה ובמאית דוקומנטרית עבור ערוצי הטלוויזיה הראשיים בבריטניה. בין הקרדיטים שלה: "Black and White" (1987), חקירה לתוך גזע וגזענות בבריסטול, באמצעות מצלמות נסתרות עבור BBC1; "I Want Your Sex" (1991), סרט אמנות תיעודי החוקר דימויים ומיתוסים סביב מיניות שחורה באמנות, ספרות, קולנוע וצילום מערביים, עבור ערוץ 4; ושישה פרקים בסדרה "Voluntary Service Overseas" עבור ITV ב-2002.
בנוסף לעשיית סרטים, באדו היא גם סופרת. הרומן הראשון שלה, "True Murder", יצא ב-2009. הסיפור הקצר "The Rivals" נכלל באנתולוגיה "African Love Stories" (2006). ב-2017, יצא הרומן פרי עטה "A Jigsaw of Fire and Stars". הספר היה ברשימה הקצרה לפרס ברנפורד בואס, וגם היה מועמד למדליית קרנגי לשנת 2018. גם ב-2017, יצא אוסף סיפורים קצרים שלה, "The Secret of the Purple Lake". ספרה הבא, "Wolf-Light", צפוי לראות אור באפריל 2019.
באדו ביימה והפיקה בשיתוף (עם אמינה מאמא) את הסרט התיעודי "The Witches of Gambaga", אשר זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים השחורים הבינלאומי במונטריאול בשנת 2010, ובפרס מקום שני ב-FESPACO 2011. בשנת 2014 יצא סרטה "The Art of Ama Ata Aidooidoo".
הר אולמר
הר אלמר
טביעת האונייה שלי
טביעת האונייה שלי התרחשה ב-30 באוגוסט 2007. אוניית המטען שלי (Shelly) טבעה בים התיכון בקרבת נמל חיפה לאחר שאוניית תענוגות נגחה בה בחשכה. שניים מאנשי צוות האונייה נספו בתאונה.
רקע.
האונייה נבנתה על נהר הדנובה בבולגריה והושקה ב-1973 תחת השם זלאטוגרד (Zlatograd). אורך האונייה היה 80.8 מטר, רוחבה 11.9 מטר והיא הייתה בעלת נפח של 1,837 GRT . היא הייתה מונעת על ידי מנוע דיזל בעל מדחף יחיד, שסיפק לה מהירות של 22 קשר.
האונייה החליפה בעלים ושמות מספר פעמים. ב-2003 נרכשה על ידי החברה הישראלית י. כספי קווי מטען, שרשמה אותה בשם שלי תחת הדגל הסלובקי. היא אוישה באנשי צוות מלאומים זרים.
התאונה.
ב-30 באוגוסט 2007 עגנה האונייה מול חוף ישראל, כ-3 קילומטר מנמל חיפה, כשעליה 13 אנשי צוות ומטען של 2,480 טון גבס. בשעה 22:00 נגחה בה בטעות אוניית התענוגות הקפריסאית סלמיס גלורי. האונייה, בעלת נפח של 10,392 GRT, יצאה מן הנמל זמן קצר לפני כן ועליה 700 נוסעים ואנשי צוות. כתוצאה מהנגיחה נבקעה האונייה שלי לשני חלקים וטבעה במהירות במים בעומק של כ-20 עד 30 מטר. היא נחתה על קרקעית הים כאשר תרניה בולטים מעל פני המים.
11 אנשי צוות נטשו את האונייה הטובעת ורובם עלו על גבי סירת הצלה ששוגרה מהסלמיס גלורי. כל ה-11 נאספו אחר כך על ידי חיילי חיל הים, שהגיעו לאתר הטביעה בספינות דבור וצרעה ובמסוק.
לאחר היוודע דבר התאונה ומחשש לנפגעים רבים הוזעקו לנמל חיפה עשרות אמבולנסים של מגן דוד אדום.
שני אנשי צוות נוספים של האונייה שלי - מהנדס ומלח מאוקראינה ואינדונזיה - לא נמצאו. מבצע חיפושים אחריהם החל בהשתתפות כלי שיט, כלי טיס וצוללנים. 12 שעות לאחר התאונה נמצאו גופותיהם בתוך האונייה הטבועה על ידי צוללנים של חיל הים וחולצו. פעילות נמל חיפה הופסקה עקב מבצע החיפושים ועד לאחר מציאת הגופות.
לאחר התאונה.
לא היו נפגעים עקב ההתנגשות על סיפון האונייה סלמיס גלורי. היא נגררה לאחר התאונה חזרה לנמל חיפה והתברר כי נגרם לה נזק קל. לצורך החקירה עוכבה האונייה בנמל עד 6 בספטמבר, ואז התיר לה בית משפט השלום בעיר לעזוב את הנמל. בשנת 2009 נמכרה האונייה לפירוק.
כתוצאה מהתאונה הזדהם הים מול חיפה בכחמישה טון של סולר ושמן שדלפו מהאונייה הטבועה. עקב כך נאסרה הרחצה בחוף קריית חיים.
ועדת חקירה מטעם רשות הנמלים והספנות וכן משטרת ישראל חקרו את נסיבות התאונה בסיוע של שלטונות קפריסין. הוועדה קבעה שהתאונה התרחשה בשל תקלה, שגרמה לאובדן ההיגוי של הסלמיס גלורי בעת שנמצאה בקרבת האונייה שלי.
שנים אחדות לאחר התאונה פורקו שרידי האונייה והוצאו מן הים.