רוסיה ניצחה באליפות בפעם השנייה בתולדותיה.
מתכונת האליפות.
בתחרות השתתפו 16 נבחרות. הן חולקו לשני בתים. שלוש נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשלב השני ב-2 בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר.
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות.
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ג'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בהשתתפות 4 קבוצות. הנבחרת הצליחה לסיים את השלב בהצלחה והעפילה לתחרות.
בשלב הראשון של האליפות הנבחרת התמודדה בבית א' והפסידה בכל משחקיה.
כדרסלניות של הנבחרת:
אמבואז
אמבואז (בצרפתית: Amboise) היא קומונה במחוז אנדר ולואר בחבל סאנטר-עמק הלואר שבמערב-מרכז צרפת, על גדות נהר הלואר, 27 ק"מ מזרחית לטור ו-18 ק"מ צפונית לטירת שנונסו.
השם של העיר נובע משמה הלטיני Ambacia בתקופת השלטון הרומי שפירושו "בין הנהרות" כי היא נמצאת בין הנהר לואר ונהר Amasse.
ב-1516 הזמין פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לגור בצרפת, להיות "צייר המלך" ולקבל קצבה שנתית. הוא נתן לו בית אחוזה באמואז בשם קלו לוסה שם חי דה וינצ'י במשך שלוש שנים. הוא נקבר בכנסיית סן פלורנטין שבאמבואז, אך בימי המהפכה הצרפתית נחרב המקום ומקום קבורתו לא נודע עוד. ב-1863 טען אדם שערך חפירות באזור בו עמדה הכנסייה שמצא את עצמות לאונרדו, שכן מצא גולגולת "מלכותית", המעוצבת "בצורה נפלאה כל כך". את העצמות קבר בקפלת סן הובר (Saint-Hubert) שבשטח טירת אמבואז.
ב-1560 הייתה טירת אמבואז מרכז לניסיון ההוגנוטים לתפוס את השלטון במה שנודע כקנוניית אמבואז. הם הובסו בניסיונם לתקוף את הטירה ולחטוף את המלך פרנסואה השני.
ב-1563 נחתם בטירת אמבואז הסכם אמבואז בין הקתולים וההוגנוטים שהביא לרגיעה זמנית במלחמות הדת בצרפת.
מרי, מלכת הסקוטים הגיעה לטירת אמבואז בגיל חמש, שם התחנכה בחצר המלך אנרי השני, וזכתה בה למיטב החינוך הקתולי של תקופת הרנסאנס. היא נישאה שם לפרנסואה השני, מלך צרפת שנפטר בגיל צעיר וחזרה לסקוטלנד כאלמנה בת תשע עשרה.
שתי האטקציות התיירותיות באמבואז הן טירת אמבואז הבולטת מעל העיר ואחוזת קלו לוסה הנמצאת כ-500 מטר מדרום לה. הן הוכרזו על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית.
DNA מקודד
מכון טולוז ללימודים פוליטיים
המכון ללימודים פוליטיים של טולוז (בצרפתית: Institut d'études politiques de Toulouse) המכונה גם "סיאנס פרו טולוז", הוא מוסד צרפתי להשכלה גבוהה שנוסד בשנת 1948, העוסק במדעי המדינה וביחסים בינלאומיים. המוסד ממוקם בעיר טולוז שבדרום צרפת.
על פי משרד החינוך הלאומי הצרפתי, המוסד הוא אחד מעשרות מוסדות הלימוד בצרפת שזכו להיות מוגדרים כ״גרנד אקול״ - מוסד אקדמי שכדי ללמוד בו צריך לעבור בחינה בנוסף לתעודת הבגרות. מטרתו של בית הספר היא להכשיר את מנהלי האומה הבאים במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי.
אנטיכולינרגי
האילמת מפורטיצ'י
דורת אל-בחריין
דורת אל-בחריין (בערבית: درة البحرين) הוא האי המלאכותי השלישי בגודלו בבחריין אחרי דיאר אל-מוחארק והעיר הצפונית. האיים מרוחקים 40.5 ק"מ מהבירה מנאמה שנמצאת בצפון האי בחריין.
תיאור.
בדורת אל-בחריין מלון חמישה כוכבים, מגרש גולף מקצועי עם 18 גומות, 12 גשרים ומעגן לסירות. המעגן נמצא בין שלושה איים ומכסה 0.7 קמ"ר בחלקה היבשתי, עלות הקמתו הייתה 1.3 מיליארד דולר אמריקאי.
הקמת המרינה היא שיתוף פעולה בין החברות "דורת חאליג' אל-בחריין" ו"תאמיר", אחת מחברות היזמות הגדולות ביותר במזרח התיכון. המרינה היא ראשונה מסוגה ומגודלה במפרץ הפרסי.
היסטוריה.
בשנת 2002 החלו לתכנן את הפרויקט. העבודה עליו החלה בשנת 2004. בחודש פברואר 2008 הופסקה העבודה על הפרויקט, כאשר יותר מ-2,000 פועלים מחו על שכרם הנמוך והלא הוגן לטענתם. העובדים ישנו במחנה העובדים בזמן העבודה על דורת אל-בחריין והתלוננו על תנאי מחיה גרועים. השביתה הופסקה בהמשך כאשר הוסכם על תנאים חדשים לעובדים.
גאוגרפיה.
שבעה מיליארד דולרים אמריקאים הושקעו בייבוש 15 איים מלאכותיים, שמכסים שטח של 5 קילומטרים רבועים. האיים עוצבו בכוונה תחילה בצורות שונות כדי ליצור הרמוניה במראה האיים. שישה מהם עוצבו כאטולים, חמישה איים עוצבו בצורת דג, שניים נוספים עוצבו בצורת חצי סהר, ושניים קטנים ליד המרינה לא עוצבו בצורה מיוחדת בכוונה תחילה.
אדמיניסטרציה וניהול.
איי הארכיפלג שייכים למחוז הדרום. החברה שפיתחה את הארכיפלג הקימה ארגון כדי שינהל את הפיתוח באופן שוטף. ג'וליאן בוטסון מונה למנכ"ל הראשון של המלון באיים.
תחבורה.
שני כבישים מחברים את דורת אל-בחריין אל האי הגדול של בחריין.
מאל&quot;ו
בזוכרי על משכבי
בְּזָכְרִי עַל מִשְׁכָּבִי הוא פיוט מאת הרב יהודה אבן בַּלְעָם, אשר נכתב בסביליה, ספרד, באמצע המאה ה-11. הפיוט מושר בקרב עדות המזרח והמגרב לקראת סוף סדר סליחות.
תוכן.
הפיוט מתאר אדם שאינו נרדם בעקבות מחשבות על חטאיו. האדם קם ממיטתו והולך לבקש מחילה ותחנון מהבורא. האדם מוסר את גורלו בידי האל בתקווה לרחמים. בתחנוניו מכיר האדם באפסותו אל מול האל ומבקש את סליחתו, כעבד שבוי בידי יצרו ותאוותיו, והוא שואף להיפדות ולהיגאל. האדם המבקש לברוח מהאויבים השולטים בו ("רודיו וקמיו"). אותם אויבים הם למעשה כוונותיו הרעות ("זדון לבי") וחטאיו ("אשמיו"). כשהוא בורח מהם, הוא מבקש הגיע לידי תקוותו – האל הרחמן ("שברי"). האדם החוטא כביכול נמצא בגלות, כלומר מרוחק מהאל, אך מכיר בכך שהוא מקור כוחו ("איילותי"). האדם מודה על פשעיו וכן על חטאים בשוגג ומצפה מהאל להיענות לסבלו של העם העני, הסובל והאומלל. האדם מבקש שהאל ישמע את דברי השבח של עם ישראל ("מהללם") ויתעלם ממעשיו הרעים ("מעללם"). האדם הוא רק עבד, ותשוקתו כולה מופנית לאל. הפניה לאל מתחילה באמירה ממשיכה בתחנונים והופכת לצעקה. הוא מסיים את דבריו בבקשה לגאולה, בזכות זכות האבות שלו ושל עמו. כלומר, המעשים והחסדים הטובים של הדורות הקודמים. ובאמצעות הגאולה תבוא לידי ביטוי גדולתו של האל.
סוף כל בית נחתם במשפט מקור הציטוט בדברי דוד המלך אשר חטא בספירת עם ישראל שלא לצורך ב"מסע הפוקדים". בבסיס הפיוט עומד אירוע זה, אשר בעקבותיו אמר לדוד גד החוזה שעליו לבחור בין שלוש גזרות: 7 שנות רעב, 3 חודשי הפסד לאויביו או שלושה ימים של מגפת דבר. דוד בוחר במגפה באומרו . דוד בחר בעונש בידי האל, ולא בידי האדם, שכן האל הוא רחום. לבסוף אכן נכמרו רחמיו והמגפה נמשכה פחות מהזמן הנקוב.
מבנה, חריזה ומשקל.
הפיוט נכתב בסימן בלעם חזק. שמו של הכותב, "בלעם", חתום באקרוסטיכון הנבנה מראשי הבתים, והמילה "חזק" מצויה באקרוסטיכון נוסף המורכב מראשי הטורים של הבית האחרון. משקל הפיוט הוא הברתי-דקדוקי המבליעה שוואים-נעים וחטפים בתנועות הסמוכות להם, ואינה מונה אותם כהברה לעצמם המאפיינת את שירת ימי הביניים של יהדות ספרד וברוב הטורים 6 הברות.
לשיר מבנה סטרופי העשוי מחרוזות ולכל מחרוזת חרוז אחיד בסופי הטורים. כמו כן מבנה השיר הוא מעין-אזור הכולל בתוכו מערכת חריזה כפולה: חריזה קבועה בסופי המחרוזות, וחריזה פנימית מתחלפת ממחרוזת למחרוזת. החריזה החיצונית, חורזת את הטור האחרון בכל בית יחד עם הפזמון החוזר, והפנימית, חורזת את שלושת הטורים הראשונים בכל בית בצליל שונה. חרוז הקבע – '-מָיו' – נקבע על ידי הפזמון החוזר שהוא שיבוץ מקראי: "נִפְּלָה נָא בְּיַד ה' / כִּי רַבִּים רחֲמָיו".
הפזמון הוא חלק אינטגרלי מהשיר ומהווה המשך ישיר לשורות הבית. בשני הבתים הראשונים, לא רק שהשורה האחרונה מתחרזת עם הפזמון, אלא היא גם קשורה אליו מבחינת התוכן: "פדה עבד לך צועק מיד רודיו וקמיו" והעבד עונה את שורת הפזמון – "נפלה נא ביד ה' כי רבים רחמיו".
העת המודרנית.
הפיוט זכה לביצועים רבים בגרסאות שונות, מהמפורסמות שבהן היא של מאיר בנאי.
בפברואר 2016 נכלל הפיוט בהמלצותיה של ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך אשר הוגשו לשר החינוך נפתלי בנט.
קישורים חיצוניים.
בביצועו של מאיר בנאי
משה לויאן
משה לַויאָן (1919–ה' בתמוז ה'תשנ"ה 3 ביולי 1995) היה יהודי ירושלמי ממוצא פרסי אשר חיבר כ-20 ספרים שעוסקים בפרשנות המקרא. משה לויאן טען כי לכל ניקוד או טעם הנמצא על כל אות או מילה, ישנה משמעות הרוצה לומר משהו ספציפי. בנוסף לכך חיבר ספרים בלימוד פרסית והרצה בתחום זה.
מוצאו.
משה נולד בפרס. עלה לישראל, וגר רוב ימיו בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
משנתו.