כבר בעת עריכת המחקר, הייתה חופשת הלידה במספר מדינות באירופה ארוכה יותר מאשר בישראל. היום, ברוב מדינות אירופה חופשת הלידה ארוכה יותר מאחר שקיימת מגמה של עידוד ילודה - בהונגריה ורומניה לדוגמה, חופשת הלידה אורכה שנתיים.
בישראל.
בישראל מחייב חוק עבודת נשים להוציא את היולדת לחופשת לידה (המושג "חופשת לידה" הוחלף וכיום מקנה החוק זכות ל"תקופת לידה והורות"). חופשה זו הייתה באורך 12 שבועות, במאי 2007 הוארכה ל-14 שבועות ובינואר 2017 הוארכה ל-15 שבועות. חופשת הלידה ניתנת להארכה נוספת במקרים שונים כגון לידה של מספר ילדים בו זמנית, אשפוז של הילוד וכדומה. בחופשת לידה זו מקבלת העובדת, שצברה תקופת אכשרה, דמי לידה מהמוסד לביטוח לאומי. בשנת 2010 הוארכה חופשת הלידה הבסיסית המתוארת לעיל ל-26 שבועות, האחרונים שבהם ללא תשלום (עליהם רשאית העובדת לוותר) וזאת לעובדת שמועסקת לפחות שנה במקום עבודתה. העובדת רשאית להתחיל את חופשת הלידה כבר 6 שבועות לפני יום הלידה המשוער. לאחר ששת השבועות הראשונים של חופשת הלידה רשאית היולדת להעביר זכות זו לבן זוגה, שיצא ליתרת חופשת הלידה, בתנאי שהאישה חזרה למקום עבודתה. מעבר לסייג הנ"ל אסור להעסיק עובדת בתקופת 15 השבועות הראשונים של חופשת הלידה שלה, גם בהסכמתה, למעט במקרים בהם הלידה לא הסתיימה בלידת ולד חי, או כאשר היולדת הסכימה למסור את הוולד לאימוץ, או כאשר היולדת היא אם פונדקאית, במקרים כאלה ניתן יהיה לקצר את חופשת הלידה בהסכמתה. בתנאים של הולדה של יותר מילד אחד, או אשפוז של היולדת, או של הוולד ניתן להאריך את חופשת הלידה.
אב זכאי לצאת לחופשת לידה במקרה שבת זוגו ויתרה למענו על חופשת הלידה לה היא זכאית או במקרה שהילד נמצא בחזקתו ובטיפולו הבלעדי של האב, עקב נכות או מחלה של בת הזוג, שבעטיים היא אינה יכולה לטפל בילד.
ביולי 2016 נוספה זכאות לאב לחמישה ימי היעדרות לאחר הלידה, מתוכם שלושה ימים על חשבון החופשה השנתית שלו ושניים על חשבון זכות המחלה שלו.
דמי לידה, שהם תחליף לשכר שאינו משולם בעת חופשת הלידה, משולמים על ידי המוסד לביטוח לאומי, אם היולדת עבדה 10 מתוך 14 החודשים שלפני הלידה או 15 מתוך 22 החודשים שלפניה. כאשר בן הזוג יוצא לחופשת לידה במקום האם, משולמים לו דמי הלידה.
היולדת זכאית גם למענק לידה חד פעמי, המשולם ליולדת בין אם עבדה לפני הלידה ובין אם לא עבדה.
במהלך חופשת הלידה המעביד פטור מלשלם שכר לעובדת, אך נצברות לה זכויות אחדות, כגון זכות לדמי הבראה ועוד. כמו כן בתקופת חופשת הלידה המזכה בדמי לידה, על המעביד והעובדת להמשיך להפריש לקופות גמל, כפי שנהגו לפני היציאה לחופשת לידה.
זכות לחופשת לידה ולדמי לידה נתונה גם להורים מיועדים (באמצעות הליך של פונדקאות הנערך בישראל), הורים באומנה והורים מאמצים. במרץ 2009 שילם לראשונה המוסד לביטוח לאומי דמי לידה לאב הביולוגי של תינוק שנולד בהודו באמצעות אם פונדקאית לזוג חד-מיני. ביולי 2010 אישר המוסד לביטוח לאומי לזוג גברים להתחלף בחופשת הלידה שלהם.
על המעסיק חל איסור לפטר עובד/ת במהלך חופשת הלידה, או להרע את תנאי העבודה שלו עם חזרתו לעבוד. איסורים אלה בתוקף גם בתקופה של 60 יום מתום חופשת הלידה. מעסיק שרוצה לפטר עובד/ת ב-60 יום שאחרי כן יוכל לעשות זאת רק באישור של משרד הכלכלה, ואישור זה לא יינתן אם הפיטורים קשורים בהריון או בלידה.
באפריל 2022 דווח על יוזמת השרה לשוויון חברתי מירב כהן ובשיתוף השבועון "לאשה" והשרה מירב מיכאלי, על תיקון לחוק שיאפשר לאב לצאת לחופשת לידה של חודש בשכר מלא, בנוסף ולאחר תום חופשת האם ועם חזרתה לעבודה
במדינות אחרות.
ברוב מדינות המערב החופשה מוענקת לאלו שעבדו עבור המעסיק הנוכחי בתקופת זמן מסוימת. שוודיה היא אחת המדינות המעניקות חופשת לידה נדיבה במיוחד: כל ההורים העובדים זכאים לחופשה בתשלום בת 18 חודשים עבור כל ילד; העלות מתחלקת בין המדינה למעסיק. אחד ההורים, בדרך כלל האב, חייב לנצל 3 חודשים מתוך ה-18.
בארצות הברית אין זכאות חוקית לחופשת לידה בתשלום, ואין השתתפות של המדינה. חברות מסוימות מעניקות חופשה כזאת על חשבונן. עם זאת, הורים יכולים לקחת חופשה של עד 6 שבועות ללא תשלום תחת הנחות מסוימות.
בגרמניה יכולה האם לצאת לחופשה של 14 שבועות בשכר מלא ועוד 12 עד 14 חודשים בשכר חלקי עד תקרה מסוימת, האב יכול לקחת חופשה דומה. בצרפת ואיטליה התנאים דומים עם שינויים מסוימים באורך החופשה והחלוקה בין האם לאב.
ביפן מאושרת חופשה של 14 שבועות ב-60% מהשכר.
בנג'מין ספוק
בנג'מין מקליין ספוק (באנגלית: Benjamin McLane Spock; 2 במאי 1903, ניו הייבן, קונטיקט – 15 במרץ 1998, סן דייגו, קליפורניה) היה רופא ילדים אמריקאי, שספרו 'הטיפול בתינוק ובילד', שיצא לאור ב-1946, הוא אחד מרבי המכר הגדולים בכל הזמנים. המסר המהפכני של הספר היה, שהורים צריכים להסתמך על תחושותיהם הטבעיות, על פי המשפט הראשון בספרו: "הרגעו, אתם יודעים הרבה יותר ממה שאתם חושבים".
ספוק היה רופא הילדים הראשון שלמד פסיכואנליזה בניסיון להבין את צורכי הילדים ואת הדינמיקה המשפחתית. רעיונותיו בנושא הטיפול בילדים השפיעו על דורות רבים של הורים להיות יותר גמישים ואוהבים כלפי ילדיהם, ולהתייחס אליהם כיחידים. עד אז, התפישה הרווחת הייתה שעל גידול הילדים להתמקד בבניית משמעת, ולכן אין 'לפנק' תינוקות שבוכים על ידי הרמתם על הידיים.
חייו.
ספוק נולד בניו הייבן, קונטיקט ועזר בגידול חמשת אחיו הצעירים. הוא סיים את לימודי ההסמכה שלו באוניברסיטת ייל, שם גם השתתף בקבוצת החתירה, ואף זכה, עם קבוצת החותרים, במדליית זהב באולימפיאדת פריז (1924).
הוא למד רפואה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק וסיים הראשון בכיתתו ב-1929. אחר כך, התמחה ברפואת ילדים ולאחר מכן בפסיכיאטריה באוניברסיטת קורנל במנהטן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כפסיכיאטר בשירות המילואים של חיל הים האמריקאי והגיע לדרגת לוטננט קומנדר (מקביל לרס"ן בצה"ל). לאחר השירות קיבל דרגת פרופסורה מאוניברסיטת מינסוטה, מאוניברסיטת פיטסבורג, ומאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
בשנת 1976, נישא בשנית, למרי מורגן, שארגנה עבורו כנסים ונאומים. מרי הצטרפה אליו לנסיעותיו ופעילותו הפוליטית, ואף נעצרה עמו בשל סרבנות. היא אף עזרה לו לשפר את ספרו, במהדורת 1976 על ידי הכנסת שפה לא סקסיסטית ושינויים נוספים.
ספוק נפטר בקליפורניה אחרי מאבק ממושך במחלת הסרטן.
ספריו.
ב-1946, פרסם ספוק את ספרו 'הטיפול בתינוק ובילד' (The Common Sense Book of Baby and Child Care), שהפך לרב-מכר. עד 1998 הוא מכר יותר מ-50 מיליון עותקים. הספר תורגם ל 39 שפות, כולל לעברית (הוצאת סטימצקי, 1962). מאוחר יותר כתב 3 ספרים נוספים העוסקים בהורות.
ספוק דגל ברעיונות הקשורים להורות, שנחשבו בזמנו חורגים מהמגמה הרווחת. במהלך הזמן, ספריו תרמו לשינוי דעותיהם של מומחים אחרים. לפני תקופתו, מומחים לימדו את ההורים, שתינוקות צריכים לישון על פי לוח זמנים קבוע, ושהרמתם על הידיים כל אימת שהם בוכים, רק ילמדם לבכות יותר וימנע מהם לישון. הם גם לימדו להאכיל את ילדיהם בלוח זמנים קבוע ושאין להרימם, לנשקם או לחבקם, כיוון שזה לא יכינם להיות חזקים ועצמאיים בעולם הנוקשה. ספוק עודד את ההורים להתייחס לילדיהם כפרטים ולא להחיל עליהם תורות המתאימות לכל. הוא המליץ להם לא להתייחס יותר מדי ברצינות למה שאומרים השכנים.
במהדורה הראשונה של ספרו, המליץ ספוק להורים לימול את בניהם, אך במהדורה השישית (1985) טען שאין סיבה מוצדקת למילה, מעבר לפולחן הדתי, והמליץ בחום להימנע מכך.
בהמשך חייו כתב את הספר 'ד"ר ספוק בווייטנאם', וביחד עם אשתו, את הספר האוטוביוגרפי 'ספוק על ספוק'.
תפישתו לגבי שינה ובכי.
בספרו כתב ספוק, שאין צורך להאכיל את התינוק על פי לוח זמנים קבוע, ושיהיה זה כואב לאם לחכות עד לשעת ההאכלה בזמן שתינוקה בוכה. עם זאת הוא כתב, שאין זה טיעון כנגד סדירות הגיונית. אין זה מזיק לאם ולילד לנסות להגיע ללוח זמנים קבוע, הוא אמר; על האם לעסוק בעבודות נוספות בבית, ואם יכול להשתלב בכך התינוק, יהיה זה הכי טוב עבור כולם.
לגבי השאלה כיצד להתמודד עם בכי, הציג ספוק גישה מאוזנת. הוא טען שאין צורך לתת לילד לבכות באומללות לתקופות ארוכות אם יש דרך לנחם אותו, לא בגלל שזה יגרום לנזק גופני, אלא בשל הנזק שזה יגרום לרוחו ולנפש אימו. מהצד השני, אין צורך לרוץ ולהרימו כל אימת שהוא מייבב. תינוקות רבים מרעישים ואחר כך חוזרים לישון.
הילד, כתב ספוק, צריך להרגיש שלהוריו, כל עוד הגיוני, יש זכויות, הם יודעים כיצד להיות יציבים, לא ירשו לו להתנהג בצורה לא מתקבלת על הדעת או להיות חצוף. הוא אף אמר, שהילד המפונק איננו מאושר, אפילו בביתו שלו.
טענות שספוק עודד מתירנות.
אחדים ראו בספוק כמוביל השינוי למען הורות מתירנית, והאשימו אותו בתוצאותיה השליליות לשיטתם. הוא אף הואשם ששיטותיו עודדו הפקרות של צעירים בסוף שנות ה-60. תומכיו של ספוק טענו שהאשמות אלו, מקורן בבורות, חוסר הבנה של כתביו ו/או האשמה פוליטית כנגד פעילותו השמאלנית. הם אף טענו שההאשמות שהרס את הנוער האמריקאי הופיעו רק לאחר שהתנגד למלחמת וייטנאם בפומבי.
פעילותו הפוליטית.
ספוק התנגד בגלוי למלחמת וייטנאם והיה פעיל בתנועה לסיומה. ב-1968, הורשע בקשירת קשר לעידוד סרבנות גיוס יחד עם אחרים, למרות שמעולם לא ישבו יחדיו באותו החדר. ב-1969 התקבל עירעורו בבית המשפט הפדרלי, ועונש המאסר של שנתיים מעולם לא בוצע.