השאלה היא, לפי הדעה הרווחות שההלכה מתייחסת רק ליום טוב, רק האם מדובר במקום שיש עירוב או לא. לפי המגן אברהם מדובר במקום שיש עירוב. לעומת זאת הבן איש חי כותב שמדובר דווקא בכרמלית שאין בה עירוב, כי מקום שיש בו עירוב נחשב כרשות היחיד וכשם שמותר ללכת בבית הפרטי עם כיסא כך גם מותר במקום כזה. הסוגיה ההלכתית מתפרשת לשיטתו דווקא במקום שאין בו עירוב, ובו הוא קובע כמו שהתירו למי שרבים צריכים לו, כך התירו לדבר מצווה, כמו לשמוע קדיש קדושה וברכו בבית הכנסת. במקום שיש בו עירוב מותר גם בשבת.
לסיכום - אסור לצאת בכיסא למקום ציבורי, משום עובדין דחול רק למי שאינו זקוק לו, אך מי שלא יכול ללכת בלעדיו, מותר לו ללכת ברשות הרבים עם כיסא ואין בו משום עובדין דחול. לדבר מצווה - יש מתירין, וכן יש מתירין במקום שיש שם עירוב. כמו כן, כאשר הנכה עצמו מניע את הכיסא, יש מתירין בכל אופן
מוקצה.
כלי העזר לנכה כרוכים, פעמים רבות, באיסור מוקצה. הכיסא עצמו, שמלאכתו להיתר אינו מוקצה. אך עיוור ההולך עם כלב בידו, ייתכן שהדבר אסור משום מוקצה. יש שמתירין, ואומרים שבניגוד לאפרוח חי שנחשב למוקצה על אף שראוי לשחק בו, כלב העומד לשימוש כזה אינו נחשב למוקצה וכן סובר הרב משה פיינשטיין, ולהלכה יש לשאול שאלת חכם.
מכשירים חשמליים וממונעים.
במיוחד נפוצות השאלות אודות מכשירי נגישות חשמליים וממונעים, כיסא גלגלים ממונע, מכשירי שמיעה.
מכשירי שמיעה.
להלכה, מכשיר שמיעה חשמלי, דינו כמכשיר חשמלי לכל דבר, שאת השימוש בו בשבת אסרו הפוסקים. אולם, לפי חלק מן הפוסקים, מותר להצמידו לאוזן מערב שבת, אף על פי שפעולתו של המכשיר משתנית בהתאם לטיב הדיבורים המושמעים כמו מכשירים דיגיטליים שבהם המערכת מתאימה את עצמה לפי הסביבה (השקטה או הרועשת למשל) בה היא נמצאת.
קיימים שני סוגי מכשירי שמיעה: בעלי מיקרופון פנימי קיבולי, שיש בו זרם חשמלי תמידי - גם כאשר לא מושמעים רעשים, ובעלי מיקרופון פנימי דינאמי המפעיל את הזרם על ידי הרעשים המושמעים, והלכתית יש להעדיף את הסוג הראשון. יש שאף מתירים לשנות בשבת את עוצמת המכשיר אם לא יתאדם על ידי כך כל חוט בתוך המכשיר.
בשאלה האם מותר לצאת עם מכשיר שמיעה כזה לרשות הרבים (כשאינו על האוזן דרך מלבוש), התחבטו הפוסקים. רוב הפוסקים אסרו זאת, אך הרב שלמה זלמן אוירבך הסתפק בהלכה זו, מכיוון שמצד אחד שונה מכשיר זה ממשקפיים שהתירו לצאת בהם לרשות הרבים בדומה להיתר לצאת על ידי קמיע לרשות הרבים מכיוון שהם מכשירים חיוניים לאדם שאינו יכול בלעדיהם, בכך שאין בכוח כלי זה בעצמותו את הסיוע לשמיעה אלא בכוח החשמלי שבו, אך מסתבר מצד שני להשוותו לשעון יד - לפי המקילים ללבשו ברשות הרבים, וקבע שיש להקל בשעת הדחק. נחלקו הפוסקים אם מותר לצאת בו כאשר הוא ענוד על המשקפיים.
כיסא גלגלים ממונע.
הפעלת כיסא גלגלים ממונע, בשבת, על ידי יהודי אסורה ללא ספק. זאת משום שלפי רוב הפוסקים מדובר באיסור מהתורה. עם זאת, הפוסקים הקלו במיוחד בדין נכה המרותק לביתו בשבת ללא כיסא הגלגלים, והם הישוו את דינו של הנכה ל"חולה שאין בו סכנה" שעליו נפסק בשולחן ערוך: "חולה שנפל מחמת חליו למשכב ואין בו סכנה.. אומרים לאינו יהודי לעשות לו רפואה, אבל אין מחללין עליו את השבת באיסור דאורייתא... ולחלל עליו ישראל איסור דרבנן בידיים, יש מתירין". כדוגמה מביא הרמ"א שם קטן שאין לו מה לאכול וסתם צורכי קטן. המשנה ברורה מסביר ש. שניים מגדולי הפוסקים, רבי שלמה זלמן אוירבך והרב אליעזר יהודה וולדינברג פסקו שלפי זה, שאם תהיה עגלה ממונעת שניתן להניעה באופן שלא יהיה בה איסור מהתורה ואף לא סרך מלאכה, יהיה מותר להניע את הכיסא בשבת. ככל הנראה נראה מפסק זה שאמירה לנכרי מותרת לצורך זה גם בכיסא חשמלי שהנעתו היא איסור מהתורה.
יש שאף הביאו כהשוואה את דברי התוספות במסכת שבת אודות אדם שיש לו שרידי לכלוך או מכה על בשרו שמותר לו לגררם אם אין הדבר כרוך באיסור מהתורה מפני צערו "ואם אין לו צער אחר אלא בשביל שמתבייש לילך בין בני אדם.. אין לך צער גדול מזה" אף על פי שניתן לחלק בין אדם שמתבייש אף מבני משפחתו, לבין אדם שמוגבלותו לצאת החוצה מביתו אליו הוא כבול, אינה מגבילה אותו משהייה עם בני משפחתו.
קלנועית.
לצד כיסא הגלגלים הממונע, קיים מכשיר נסיעה חשמלי נוסף והוא הקלנועית. לקלנועית פותח במכון צומת התקן מיוחד שבו הנוסע רק משנה את הזרם החשמלי, ולפיכך הפעולה אסורה רק משום גרמא. לדעת הרב דוב ליאור השימוש בקלנועית בשבת מותר לצורך גדול, לדעת הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל וואזנר והרב ניסים קרליץ הדבר אסור.
קישורים חיצוניים.
מכשיר שמיעה בשבת:
מוסד בינלאומי
בנק ברקליס-דיסקונט
מכבי אבישי מוצקין
מכבי אבישי מוצקין (נקראת גם: מכבי מוצקין) היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר קריית מוצקין, המתמודדת בליגת העל בכדוריד.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 על ידי צבי הירש ודודי גושן ומגרשה הביתי היה בבית הספר אחדות בקרית מוצקין. רוב שחקני הקבוצה שהוקמה ( דודי גושן, יוסף טיקוצקי, מאיר מן, אריק ברקוביץ (ברק), איל מסד, רפי רוזנברג, שמעון שמיאל, ירחמיאל גונטובניק, אברהם גונטובניק) היוו את שלד הקבוצה במהלך 8 השנים הראשונות לפעילותה.
בשנתה הראשונה עלתה הקבוצה מליגה ב' לליגה א' ושנתיים לאחר מכן (1974) עלתה הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית. בשנת 1976 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה- הליגה הלאומית.
13 הכדורידנים שהשתתפו בעליה הם: יוסף טיקוצקי, יצחק עלמני, איל מסד, דוד גושן (קפטן), יגאל גושן, דב טיקוצקי, מאיר מן, צבי בנדק, דן קליינברג, אלי חן, יצחק קרויצר, חיים קוז'יקרו, יוליאן גרינברג. מאמן הקבוצה: גנזי קובריגה.
במהלך השנים שלאחר מכן ירדה הקבוצה לליגה הארצית ושבה לליגה הלאומית פעמיים, עד לעלייתה בשנות ה-90.
בעונת 2000/2001 השתתפה במסגרת אירופאית בגביע אירופה לקבוצות והפסידה בסיכום שני משחקים לקבוצת "דניס טורקו" מפינלנד.
בעונת 2006/2007 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית מהמקום האחרון. לאחר עונה אחת בלאומית, העפילה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2009/2010 הוחזר המאמן יגאל גושן (שאימן את הקבוצה עד שנת 1997) במקומו של רפי קוט.
בעונת 2010/2011 השתלבה הקבוצה בפלייאוף העליון. ובנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר גביע המדינה והפסידה לקבוצת הפועל ראשון לציון 22-21.
בעונת 2016/2017 נשרה הקבוצה לליגה הלאומית.
מאז שנת 1997 התווספה לשם הקבוצה המילה "אבישי", לזכרו של שנהרג באסון המסוקים. אבישי היה קפטן קבוצת הנוער ובהמשך שיחק בקבוצת הבוגרים.
המועדון מפעיל מחלקת נוער גדולה. בעונות 2000/2001, 2006/2007 זכתה קבוצת הנוער בגביע המדינה. הקבוצה מארחת באולם הספורט על שם "משה גושן", המכיל 500 מקומות ישיבה.
סגל הקבוצה לעונת 2021/2022.
מעודכן ל- 2 באוקטובר 2021:
מכבי קריית מוצקין (כדוריד)
תהדייה
פרס קפלן (רפואה)
פרס קפלן הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית לעבודות מחקר המצטיינת בתחום. הפרס נוסד על ידי משפחתו של ד"ר איזידור קפלן אשר התמחה בתחום. קפלן שהה בישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים וטיפל בפצועים בה. מאז יסוד הפרס בשנות השבעים המאוחרות הוענקו למעלה מ-20 פרסים לחוקרים ורופאים אשר הצטיינו במחקרים אודות הכירורגיה הפלסטית.
לבו (פירושונים)
יוסף יצחק וילישנסקי
בית הקברות הצבאי חוף כיאט
בית הקברות הצבאי חוף כיאט (באנגלית: Khayat Beach War cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן במבואות הדרומיים של העיר חיפה. בית הקברות הצבאי הוקם בשנת 1941 וטמונים בו 887 חללים.
מתחם בית הקברות.
בית הקברות ניצב ממזרח לכביש תל אביב-חיפה (כביש 4), כ-500 מטר מצפון למחלף חיפה דרום שעליו. הוא מהווה חלק ממתחם בתי הקברות של מערב חיפה.
שמו של בית הקברות ניתן לו על שם משפחת כיאט שבבעלותה היה השטח מחוף כיאט הסמוך ועד נחל שיח.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני נטוע דשא, ששטחו כ-65 דונם. פאתו הצרה פונה אל הכביש. החללים נקברו בו ב-11 חלקות.
במרכז שטח בית הקברות ניצב צלב ההקרבה. בצד שער הכניסה למתחם ניצבת תיבת ארד ובה ספר המרשם (Register) של החללים שנקברו באתר.
בית הקברות במתכונתו הקבועה הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
החללים בבית הקברות.
בבית הקברות נקברו 791 חללי צבאות מדינות האימפריה הבריטית שנהרגו בארץ ישראל, בעבר הירדן ובסוריה בתקופת מלחמת העולם השנייה (מתוכם: 534 בריטים, 54 אוסטרלים, 51 יוונים, 41 משטחי הנציבות העליונה, 29 הודים, 22 צרפתים, 14 דרום אפריקאים, 13 מאפריקה המזרחית, 6 ניו זילנדים, 5 קנדים, 5 פולנים, 4 צ'כים, 3 מעבר הירדן, 3 יוגוסלבים, 2 בלתי מזוהים, 2 מאפריקה המערבית, 1 קפריסאי, 1 בלגי, ו-1 הולנדי) וכן חייל גרמני מהלופטוואפה.
מרבית חללי האימפריה הבריטית נהרגו במלחמת העולם השנייה, אך 95 מהם נהרגו שלא במסגרתה. מרבית אלו היו חיילים שנהרגו בפעולות צבאיות בארץ ישראל בשלהי ימי המנדט הבריטי.
הסימפוניה השלישית של מאהלר