יונק זה דמה במראהו לטוקסודון דמוי הקרנף, אך היה קטן בהרבה. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ולמשקל של 120 קילוגרם בממוצע. הגולגולת שלו הייתה רחבה עם שיניים טוחנות גדולות ובקצה העליון של הגולגולת הייתה קרן קטנה, שאולי שימשה להתנגחויות קטנות בין הזכרים על נקבות. המבנה שלו היה נמוך מאוד, דומה מעט לחזיר או פקארי והכתף הייתה באותו הגובה של הקרסול ושל קצה האגן. הוא היה אוכל צמחים רכים כמו עלים, פקעות ושורשים או צמחי מים אך הוא נאלץ להתפתח לחיים בערבות המיוקן.
ברוך פליקס ולטש
מגע של מינק
מגע של מינק (באנגלית: That Touch of Mink) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1962 בבימויו של דלברט מאן, עם קרי גרנט, דוריס דיי וגיג יאנג בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי, התסריט המקורי והסאונד. קרי גרנט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה.
פיליפ שיין (קרי גרנט) הוא איש עסקים עשיר ורווק מבוקש. הוא נוסע ברולס-רויס שלו ביחד עם מזכירו ועוזרו, רוג'ר (גיג יאנג). המכונית שלהם מתיזה בוץ על בגדיה של קתי טימברלייק (דוריס דיי) שנמצאת בדרכה לקבלת קצבת אבטלה.
קתי מתקבלת על ידי פקיד הלשכה, ביסלי (ג'ון אסטין) שמציע לה הצעה מגונה לפני שנותן לה את ההמחאה והיא משיבה לו באופן בוטה. פיליפ מבחין מחלון משרדו בקתי ושולח את רוג'ר להביא אותה אליו לשם התנצלות. היא מגיעה כועסת אבל כשהיא רואה את פיליפ היפה היא מתרככת. מתחיל רומן ביניהם עם עליות וירידות. פיליפ קונה לה מעיל מינק, לוקח אותה למשחק בייסבול בו היא מתווכחת עם מיקי מנטל ויוגי ברה. הוא מציע לה להצטרף לסטיל באירופה. קתי מתייעצת עם שותפתה לדירה, קוני (אודרי מדוס) ומחליטה לסרב.
לבסוף בעצת חברתה קוני היא מסכימה לטוס איתו לברמודה. כאשר היא רואה במלון את המיטה הכפולה היא מקבלת פריחה בעור מהתרגשות והם נאלצים לחזור. שוב בעצת קוני היא טסה בעצמה לברמודה ומתקשרת לפיליפ שיבוא. עד שהוא מגיע היא מספיקה לגמור בקבוק משקה אלכוהולי ולהשתכר קלות ושוב הם נאלצים לחזור לניו יורק.
היחסים ביניהם ניתקים אבל אז משכנעים אותה קוני ורוג'ר להתקשר לביסלי השנוא עליה ולקבוע שהם ייסעו למוטל. רוג'ר מודיע זאת לפיליפ כדי להגביר את קנאתו והמזימה מצליחה. פיליפ רודף אחריהם במונית ולאחר כמה הסתבכויות משעשעות הוא פוגש אותה ומסלק את ביסלי.
הם מתפייסים וכעת פיליפ מקבל פריחה מהתרגשות. לבסוף רואים אותם מטיילים בפארק עם תינוקם.
שגרירות ארצות הברית בליסבון
שגרירות ארצות הברית בליסבון (באנגלית: Embassy of the United States, Lisbon) היא שגרירות ארצות הברית בפורטוגל, בעיר הבירה ליסבון.
השגרירות ממוקמת בכתובת: Av. das Forças Armadas.
היסטוריה.
ב־21 בפברואר 1791 הקים הנשיא ג'ורג' וושינגטון יחסים דיפלומטיים רשמיים, וקולונל דייוויד האמפריס הוצב כשר החוץ האמריקני.
פורטוגל הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו בארצות הברית לאחר המהפכה האמריקאית. הקונסוליה האמריקאית הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות נמצאת בעיר פונטה דלגדה באי "סאו מיגל" (São Miguel) באיים האזוריים. התרומה לקשרים החזקים בין ארצות הברית לפורטוגל היא נוכחותן של קהילות פורטוגזית-אמריקאיות ניכרות ברחבי ארצות הברית.
ארצות הברית מקיימת שגרירות בפורטוגל מאז שנת 1944. לפני אותה תקופה תמכה מחלקת המדינה בחקיקה בפורטוגל, בפיקוח של שליח ולא על ידי שגריר.
ארצות הברית ופורטוגל משתפות פעולה באו"ם, בארגונים אזוריים שונים ובאופן דו צדדי למען שלום, שגשוג וביטחון. פורטוגל חברה באיחוד האירופי. פורטוגל הפכה לחברה בנאט"ו בשנת 1949. פורטוגל חברה פעילה בברית, ובשנת 2016 כוחותיה נפרסו לפעולות נאט"ו שונות.
מבנה השגרירות.
מבנה השגרירות עוצב על ידי משרד האדריכלים מסיאטל "באסטי נורטון מטלר אדריכלים", בפיקוחו של האדריכל "Bassetti Norton Metler" וממוקמת על אתר בראש הגבעה בשכונת "Sete Rios", הצופה צפונה לעבר הגן הזואולוגי ובית החולים דה סנטה מריה ("Hospital de Santa Maria" ).
האדריכל האמריקאי "באסטי נורטון מטלר" יצר תכנון של כמה ביתנים צמודים בגבהים משתנים, כאשר כל אחד מהם מתיישב על ידי גגות מורכבים עם רעפים אדומים. חלקו החיצוני של הבניין נושק לרשת הבטון המזוין התומכת בו, עם רווחים בין התומכים אשר ממולאים בכיכרות טיח לבן.
התקפות טרור על השגרירות.
ב-24 בנובמבר 1984 הותקפה השגרירות על ידי ארבעה רימוני יד, מה שהזיק למכוניות אך לא גרם לפציעות. ההתקפה בוצע על ידי טרוריסטים מרקסיסטים השייכים ל"קבוצת הכוחות העממיים 25 באפריל" (PF-25) , התוקפים קראו לשגרירות "איום אימפריאליסטי אמריקני על עצמאות פורטוגזית".
חודש שלאחר מכן נורו ארבעה פגזי מרגמה על ידי הקבוצה לעבר המתחם, ושוב רק גרמו נזק למכוניות.
ב־19 בפברואר 1986 התפוצצה פצצה במכוניתו של דיפלומט במחסום מתחם השגרירות. הפצצה התגלתה על ידי השומרים הפורטוגלים. הדיפלומט הצליח לברוח מרכבו שניות לפני התפוצצות הפצצה אשר השמידה את הרכב. התקפה זו יוחסה גם לארגון "PF-25".
כנסיית ניקולאי הקדוש (פראג)
תרביאט יזד
תור הזהב של הציור ההולנדי
תור הזהב של הציור ההולנדי או הציור בתור הזהב של הולנד, הוא תקופה בהיסטוריה של הולנד, החופפת בערך לכל המאה ה-17, בתקופה שלאחר מלחמת שמונים השנים (1568–1648) לעצמאות הולנד.
רקע כללי.
הרפובליקה ההולנדית החדשה הייתה המדינה המשגשגת ביותר באירופה והובילה את הסחר, המדע והאמנות האירופיים. מחוזות צפון הולנד שהרכיבו את המדינה החדשה היו באופן מסורתי מרכזים אמנותיים פחות חשובים מאשר ערים בפלנדריה בדרום. התהפוכות והעברות אוכלוסייה רחבות היקף במהלך המלחמה, והניתוק החד מן המסורות התרבותיות של המלכות והקתוליות, גרמו לכך שהאמנות ההולנדית נאלצה להמציא את עצמה מחדש. ציור הנושאים הדתיים ירד בצורה חדה, אך נוצר שוק חדש וגדול למגוון נושאים חילוניים.
אף על פי שהציור ההולנדי של תור הזהב נכלל בתקופה האירופית הכללית של ציור הבארוק, ולעיתים קרובות הוא מציג רבים ממאפייניו, לרוב חסרה בו האידיאליזציה ואהבת הפאר האופיינית ליצירות בארוקיות רבות, כולל זו של פלנדריה השכנה. מרבית העבודות, משקפות את מסורות הריאליזם המפורט שעברו בירושה מהציור ההולנדי הקדום.
מאפיין מיוחד של התקופה הוא התפשטות של ז'אנרים (תחום) מובהקים של ציורים, כאשר רוב האמנים פועלים בתוך אחד מהם. ההתפתחות המלאה של התמחות זו נראית מסוף העשור השני של המאה ה-17, ועד הפלישה הצרפתית בשנת 1672. תקופה זו היא ליבת הציור של תור הזהב. אמנים היו מבלים את מרבית הקריירה שלהם בציור דיוקנאות בלבד, סצינות ז'אנר, נופים, נופי ים ואוניות, או טבע דומם, ולעיתים קרובות תת-סוג מסוים בקטגוריות אלה. רבים מסוגי הנושאים הללו היו חדשים בציור המערבי, והדרך בה ההולנדים ציירו אותם בתקופה זו הייתה מכרעת להתפתחותם העתידית.
נושאי הציור.
מאפיין ייחודי של התקופה, בהשוואה לציור אירופי קודם, היה המספר המצומצם של ציורים דתיים. הקלוויניזם ההולנדי אסר על ציורים דתיים בכנסיות, ואף על פי שנושאים מקראיים היו מקובלים בבתים פרטיים, הופקו מעט יחסי של ציורים מקראיים. התקופה בולטת יותר במגוון עצום של ז'אנרים אחרים, המחולקים למספר קטגוריות מתמחות, כמו סצנות של חיי איכר, נופים, נופי עיר, נופים עם בעלי חיים, ציורי פרחים וחיים דוממים מסוגים שונים. התפתחותם סוגי הציור הללו הושפעה באופן מכריע על ידי אמנים הולנדים מהמאה ה-17.
התאוריה הרווחת על "היררכיית הז'אנרים" בציור, לפיה סוגים מסוימים נחשבו ליוקרתיים יותר מאחרים, הובילה ציירים רבים לרצות לייצר ציור היסטורי. עם זאת את אלה היה הכי קשה למכור, כפי שאפילו רמברנדט נוכח. רבים נאלצו להפיק דיוקנאות או סצינות ז'אנר, שנמכרו הרבה יותר בקלות. בסדר יורד, הקטגוריות בהיררכיה היו:
ההולנדים התרכזו בעיקר בקטגוריות "התחתונות", אך בשום אופן לא דחו את מושג ההיררכיה. מרבית הציורים היו קטנים יחסית - הסוג הנפוץ היחיד של ציורים גדולים באמת היו דיוקנאות קבוצתיים. ציור ישירות על קירות כמעט ולא היה קיים; כאשר בדרך כלל השתמשו בחלל קיר בבניין ציבורי לקישוט, נעשה שימוש בדרך כלל על בד ממוסגר. לצורך הדיוק הנוסף האפשרי על משטח קשה, ציירים רבים המשיכו להשתמש בלוחות עץ, זמן מה לאחר שבשאר מערב אירופה נטשה אותם. חלקן השתמשו בפלטות נחושת, לרוב צלחות. מספר ציורי תור הזהב ששרדו הצטמצם על ידי ציור מחדש של יצירות של אמנים לאורך המאה ה-18 וה-19 - הציורים היו בדרך כלל זולים יותר מבד חדש, ומסגרת חדשים.
בתקופת הזהב היה מעט מאוד פיסול הולנדי. הוא מצוי בעיקר במונומנטים של קברים או מחוברים למבני ציבור. בבתים פרטיים נעדרו פסלים קטנים, את מקומם תפסו כלי כסף וקרמיקה. אריחי חרס מצוירים היו זולים מאוד ונפוצים, אם לעיתים רחוקות באיכות גבוהה באמת. למעט יוצא דופן, מיטב המאמצים האמנותיים התרכזו בציור ובדפוס.
עולם האמנות.