בשנים 1996–1997 הנחה תוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן" בערב שבת בערוץ 2 (טלעד), שכללה אירוחים ומערכונים שלו, יחד עם שמוליק לוי, חנן גולדבלט, רמי ורד ואחרים. ובשנים 1998 ו-1999 עברה תוכניתו למוצאי שבת בזכיינית המתחרה "רשת", ושונתה במתכונתה כך שכללה מערכונים, שאת רובם ביצע ללא עזרת שחקנים אחרים. בשנת 2000 הנחה את התוכנית "חריף באוזן" ביס.
בקיץ 2001 החל להנחות תוכנית אירוח יומית בשם "יצפאן" בערוץ 3 ברשת HOT. בתוכנית זאת, באה לידי ביטוי יכולת החיקוי שלו ויכולתיו כקומיקאי, בקשת רחבה של דמויות, כגון חיקויים של אריק שרון, שמעון פרס, בנימין נתניהו, אהוד ברק, עמיר פרץ, לימור לבנת, יוסף (טומי) לפיד, עומרי שרון, שאול מופז, מתן וילנאי, רענן כהן (ח"כ לשעבר), יאסר ערפאת, משה נוסבאום, הכתב לענייני משטרה של ערוץ 2, שאפיק אל חרטטה (חדשות ערוץ 2; על סלימן א שאפי, הכתב הערבי של חדשות ערוץ 2), חסן נסראללה, אחמד יאסין, שגריר הטליבאן, חוסני מובארכ, מלכת אנגליה, אלוף לא טוב במיה (אלוף במילואים יום טוב סמיה), מפקד מחוז חפצינו ניצב אלברט אפללו ועוד מגוון רחב של דמויות. את תוכנית זו הוא הנחה עד שנת 2006. על תוכנית אירוח זו קיבל יצפאן שלושה פרסי מסך הזהב ופרס אחד מפרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2007 הנחה את תוכנית האירוח "שלום אנד גוד איבנינג" בערוץ 2. התוכנית לא הצליחה וב-2008 החליט יצפאן לנוח מהעשייה הטלוויזיונית, ולפתוח במופע יחיד, אך חזר להופיע ב-2009 בתוכנית הבידור "שבוע סוף".
ב-2011 היה חלק מצוות השחקנים שלוהק במקור עבור תוכנית הבידור "נבחרת ישראל" שבערוץ 10, אך עקב מחלוקות עם מפיקי התוכנית עזב לאחר שתי תוכניות הרצה. באותה שנה הופיע במגוון דמויות מעולם הספורט בעונה השנייה של תוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה", ולאחר מכן החל להשתתף בתוכנית "בובה של מדינה" בערוץ 10.
ב-2012 הנחה את התוכנית "מי יפיל את המאסטר" ברשת. בשנת 2014 הוא היה הנחה את חידון הציונות הראשון.
בין השנים 2017–2018 הנחה את התוכנית "הם גדולים" בערוץ קשת 12.
ב-2021 שיחק בסדרת המערכונים "שקופים" של HOT והופיע בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
בתיאטרון.
בשנת 1988 שיחק עם להקת "ילדי המבחנה" בהצגה "שפריץ" שכתב נסים אלוני. בשנת 1989 שיחק בהצגה "אדם" בתיאטרון הבימה. שנה אחר כך, ב-1990, הופיע עם ספי ריבלין בהצגה "אשתי, ברירת קנס", בתיאטרון בית ליסין. כמו כן, ב-2008 החל לשחק בהצגה "הזוג המוזר" עם יעקב כהן.
בשנת 2009 הוא השתתף בפסטיגל "קונג פו" לצד יעל בר זוהר בתפקיד קיסר סין. ב-2011 הוא השתתף בפסטיגל חנוכה (Game on) לצידם של מאיה בוסקילה, עוז זהבי, יהודה לוי, עמית פרקש ושחקנים נוספים. בפסטיגל שר יצפאן את השיר "עצבים".
בשנת 2010 הוא כיכב בהצגה "שרי מלחמה" שביים מוטי קירשנבאום וכתב שי גולדשטיין. ב-2013 השתתף בהצגה הקומית של תיאטרון בית ליסין "עובד בשביל שניים" מאת ריצ`ארד בין בבימויו של משה קפטן לצד יובל סגל, נועם פנחסוב, שמעון מימרן, אייל רוזלס, ענת מגן-שבו ואחרים.
ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי.
בקולנוע.
בשנת 1988 שיחק בסרט הקומי "נישואים פיקטיביים", בתפקיד המלצר הערבי באשיר. יצפאן שיחק במספר סרטי קולנוע נוספים: "הלם קרב" (1988), "אחד משלנו" (1989), "עונת הדובדבנים" (1991), "מקס ומוריס" (1994), "פעם הייתי" (2010), "המחשמלים" (2019) ובסרט ההוליוודי "שרשרת הפיקוד" (Chain of Command) בשנת 1994.
בבידור.
אחרי השחרור מצה"ל, השתתף במסע הפסטיבל החסידי בארצות הברית. באמצע שנות התשעים העלה יצפאן יחד עם מאיר סוויסה תוכנית בידור בשם "סוויסה ויצפאן תחילה". בשנת 1999 הם החלו להופיע בתוכנית המשך - "סוויסה ויצפאן, פעימה שנייה". לאחר שנה הופיע במחזמר לילדים "מלך סיאם" (על בסיס הספר "המלך ואני"), ובשנת 2004 שיחק במחזמר לילדים "אלאדין" לצד צביקה הדר ותום אבני. בחנוכה 2007 שיחק יצפאן את פספרטו במחזמר המבוסס על ספרו של ז'ול ורן, "מסביב לעולם בשמונים יום".
בשנת 2009 הנחה את הפסטיגל ובחנוכה 2011 השתתף שוב בפסטיגל בתפקיד כפול.
בשנת 2016 החל להופיע ביחד עם ציפי שביט במופע הבידור "מפגש פסגה" שזכה להצלחה.
חיים אישיים.
יצפאן נשוי לגלית ואב לשתי בנות ובן. מתגורר ברמת השרון.
במרץ 2019 לקה באירוע מוחי קל, אושפז בבית החולים איכילוב ושוחרר לאחר השגחה של מספר ימים.
הרברט פלומר
לורד הרברט צ'ארלס אונסלו פלומר (באנגלית: Herbert Charles Onslow Plumer; 13 במרץ 1857 – 16 ביולי 1932) היה קצין בצבא הבריטי בדרגת פילדמרשל, וכיהן כנציב העליון השני של ארץ ישראל מטעם המנדט הבריטי בין השנים 1925–1928, אחרי הרברט סמואל. פלומר היה אביר מסדר האמבט, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, המסדר הוויקטוריאני המלכותי (Royal Victorian Order) ומסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פלומר נולד בשכונת קנסינגטון שבלונדון להול ולואיזה אליס פלומר ב-13 במרץ 1857. פלומר התחנך באיטון ובסנדהרסט, וב-1876 התגייס לצבא הבריטי. פלומר מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה והשתתף במלחמת הבורים בדרום אפריקה שבמהלכה קודם לדרגת קולונל. ב-1902 עם חזרתו לבריטניה מונה למפקד הבריגדה ה-4, ומעט לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ב-1904 מונה לקצין האפסנאות הראשי, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7, וב-1907 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5. ב-1908 קודם לדרגת לוטננט גנרל, וב-1911 מונה למפקד ״פיקוד הצפון״.
מלחמת העולם הראשונה.
עם מותו המפתיע של מפקד הקורפוס ה-2 גנרל ג'יימס גרירסון בתחילת המלחמה היה פלומר מועמדו של ג'ון פרנץ' לתפקיד, אך שר המלחמה הוריישו קיצ'נר מינה לתפקיד את גנרל הוראס סמית'-דוריאן.
בפברואר 1915 נשלח פלומר לצרפת ומונה למפקד הקורפוס ה-5, והוביל אותו בקרב איפר השני. במאי 1915 הודח גנרל סמית'-דוריאן מתפקידו כמפקד הארמייה השנייה, ופלומר קיבל את התפקיד במקומו, וב-11 ביוני 1915 קודם לדרגת גנרל מלא. ביוני 1917 זכה לניצחון גדול על הגרמנים בקרב רכס מסין . בנובמבר 1917 מונה פלומר למפקד הכוחות הבריטיים באיטליה. בתחילת 1918 התבקש פלומר על ידי דייוויד לויד ג'ורג' להחליף את ויליאם רוברטסון כראש המטה הכללי הקיסרי, אך פלומר סירב. באביב 1918 חזר פלומר לפקד על הארמייה השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת האביב ובמהלך מתקפת מאה הימים.
פרדריק קיש ששירת תחת פיקודו במלחמת העולם הראשונה אמר עליו: "כל הארץ תמצא בו אדם ישר מאוד. הוא חי הרבה ולמד הרבה מאד ושכח רק מעט ... זוכר אני שבצבא היה הוא המפקד הכי דמוקרטי. תמיד נמצא בין החולים וכולם אהבוהו".
לאחר המלחמה.
בדצמבר 1918 מונה פלומר למפקד ארמיית הריין הבריטית, ובמאי 1919 מונה למושל מלטה. ב-31 ביולי 1919 הועלה לדרגת פילדמרשל, וב-18 באוקטובר 1919 קיבל את התואר ה״ברון פלומר״.
הנציב העליון בארץ ישראל.
באוקטובר 1925 מונה לנציב העליון בארץ ישראל. בין פעולותיו כנציב העליון:
הביקורת של היישוב היהודי נגדו התמקדה בכך שלא הגיש סיוע ממשי לבניין הבית הלאומי ולא נתן ידו להתיישבות צפופה וכתוצאה מכך נותרו כל אותן בעיות בלתי פתורות. יחד עם זאת כתב עליו עיתון "הארץ" ב-1928:
מנגד הערבים הביעו אכזבה משלטונו של פלומר משום שקיוו כי יעזור להם לטרפד את הקמת הבית הלאומי של היהודים בארץ ישראל.
אחרית ימיו.
ב-1928 סיים את תפקידו בארץ ישראל וחזר ללונדון. ב-3 ביולי 1929 קיבל פלומר את התואר ״הוויקאונט פלומר הראשון״ כהוקרה על שירותיו.
ב-16 ביולי 1932 מת פלומר בביתו שבנייטסברידג' שבלונדון ונקבר בכנסיית ווסטמינסטר.
הנצחה.
על שמו של פלומר כיכרות בשלוש הערים הגדולות:
מנחם המאירי
רבי מנחם בן שלמה המאירי, מכונה בקיצור המאירי, היה מגדולי הראשונים (1316-1249) - מפרשי התלמוד וחכמי פרובנס, נודע גם בשם "דון וידאל שלמון", ומחבר בית הבחירה. מוצא משפחתו של המאירי, תושב העיר פרפיניאן (Perpignan) שבפרובאנס (כיום בחבל לנגדוק-רוסיון שבדרום מערב צרפת) הוא במקור מקרקסונה (Carcassonne). משם ומנרבונה (Narbonne) היגרו המשפחות היהודיות הראשונות לפרפיניאן. היה מצאצאיו של רבי משולם בן משה מבדרש בעל ספר ההשלמה. (ר' משולם) היה תלמיד של רבי ראובן בר' חיים בעל ספר התמיד. מן התעודות הנוטריוניות שנשמרו בפרפיניאן עולה שהמאירי התפרנס מהלוואה בריבית, כמרבית יהודי פרפיניאן, והסכומים המופיעים בתעודות אלו מעידים שרמת הכנסתו הייתה גבוהה למדי. לא ידוע לנו שהמאירי נשא במשרה רבנית, אולם מצויים בידינו המסמכים המעידים על מעמדו החשוב בקהילה ובהם הוא חתום כאחד מראשי הקהילה ונציגיה.
הכינוי המאירי, ניתן לו כנראה על שם אחד מאבותיו שנקרא מאיר. שמואל מירסקי משער שהאדם שעל שמו כונה רבי מנחם בן שלמה בשם המאירי הוא רבי מאיר דטראנקטלייש, שהמאירי מזכירו בפתיחה למסכת אבות כאחד מזקניו.
חיבוריו וספריו.
רוב כתביו של המאירי לא התפרסמו עד ראשית המאה העשרים, והם התגלו בכתב יד יחידי שנמצא בספרית פאלאטינה. קטעים בודדים מכתביו התפרסמו קודם לכן בספר שיטה מקובצת. בעקבות זאת, החזון איש טען שאין לדבריו מעמד שווה לדברי שאר הראשונים, משום שלא עבר תחת שבט ביקורתם של גדולי ישראל במהלך הדורות, וייתכן שנפלו טעויות סופר במהלך ההעתקה. לעומת זאת, רוב האחרונים ראו את כתביו כדברי שאר הראשונים, בולט בגישה זו הוא המשנה ברורה שמביא להלכה את דברי המאירי למעלה ממאתיים פעמים. כמענה לטענת החזו"א, יש שכתבו שכשם שהיעלמותו של הספר יכולה להוות סימן אלוהי על אי חשיבתו, כך גם העובדה שהספר שרד כמעט במילואו והתגלה בדורות האחרונים היא ראיה על חשיבותו וסמכותו.