קהילות הצמחים הגדלים באזורים האלפיניים היבשים כוללות מספר מינים נדירים ואנדמיים. המינים האנדמיים הנפוצים כוללים את ה-"Astragalus nutzotinensis" (משפחת הקטניות), "Erigeron purpuratus" (משפחת המורכבים), "Saxifraga reflexa" (מין בסוג בקעצור) והסביון "Senecio ogoturukensis". בחלקו הצפוני של הפארק גדלים מספר מינים ארקטיים-אלפיניים נדירים של קסרופיטים, הכוללים בין השאר את ה-"Douglasia arctica" (משפחת הרקפתיים), "Erysimum pallasii" (משפחת המצליבים) ומספר מינים של Phlox sibirica (סדרת האברשאים). בדרום הפארק יש מספר קטן יותר של אוכלוסיות צמחים אנדמיות-קסרופיטיות לא נפוצות.
הצוקים הפונים דרומה שליד הנהרות וייט, נבסנה, צ'יטינה וקופר, דומים במידה מסוימת לאלה שנמצאים בשמורה הלאומית יוקון-ריברס. על הצוקים הללו גדלים מספר מינים אנדמיים ונדירים. ישנן קהילות צמחים נדירות נוספות המאופיינות במינים עם תפוצה לא אחידה, וקשורות לסוגי קרקע כגון דיונות חול, בוץ געשי, אפר געשי, אבן גיר, אגמים וקרקעות לחות.
המינים האנדמיים לאזור אלסקה-יוקון נפוצים בעיקר ברכס אלסקה ובחלק הצפוני של הרי ראנגל.
בעלי חיים.
דגים.
בפארק ישנם שני אגני ניקוז עיקריים: אגן הניקוז של נהר קופר, המוביל את המים אל מפרץ אלסקה, ואגן הניקוז של נהר יוקון, המוביל את המים לים ברינג. אופי אוכלוסיית הדגים משתנה בהתאם לקו פרשת המים שבו הם נמצאים. לדוגמה, הדג זאב נהרות צפוני ממחלקת מקריני סנפיר גדל באופן טבעי באגן הניקוז יוקון, אך לא באגן הניקוז קופר, טרוטת עין-הקשת גדלה באופן טבעי באגן קופר ולא באגן יוקון.
בין 2001 ל-2003 נערך סקר של דגי מים מתוקים בראנגל-סנט אליאס ובשני פארקים נוספים (דנאלי ויוקון צ'ארלי). בסקר זה תועדו מיני הדגים בתוך גבולות הפארק. נכון ל-2019 תועדו 21 מינים של דגי מים מתוקים, ורשויות הפארק מעריכות כי ישנם מינים נוספים שלא התגלו.
מינים אחדים, כגון טרוטת עין-הקשת, משמשים גם כמטרה לדיג למטרות פנאי.
דו-חיים וזוחלים.
האקלים הקר כמעט שאינו מאפשר בית גידול ליצורים בעלי דם קר, ולכן אין בפארק זוחלים בכלל, ורק שני מינים של דו-חיים: קרפדה מערבית ("Bufo boreas") וצפרדע העץ.
עופות.
ראנגל-סנט אליאס הוא בית גידול מגוון עבור מינים רבים של עופות בזכות היערות, האגמים, הנהרות, אזורי החוף, החורשות, הערבות, האזורים הקפואים וכדומה.
עופות רבים נודדים בכל אביב דרך עמק נהר קופר ולאורך החופים הסלעיים, ומנצלים את הימים הארוכים בקיץ, את המרחבים הפתוחים, ואת המזון הרב, ועופות רבים נשארים בפארק על מנת לקנן. עופות ימיים מתחילים להגיע בראשית אפריל, לפני שהשלג נמס. בתחילת מאי מגיעים ליערות הפארק מינים רבים של ציפורי שיר, ותוך זמן קצר הם קובעים את גבולות הטריטוריות שלהם. עופות רבים מתחילים את נדידתם דרומה באוגוסט. עם זאת, 34 מינים נשארים בשטח הפארק כל השנה.
בין העופות הנפוצים בפנים הפארק ניתן למנות את השכווי האירופי ושכווי השלג מתת-משפחת השכווים, הינשופיים אוח וירג'יניה, "Aegolius funereus" (באנגלית Boreal owl) וכוס ניצי, נקריים, עורבני אפור ("Perisoreus canadensis"), עורב שחור, קיכלי חלוד-זנב וקיכלי אדום-חזה. בימים הקרים ביותר ניתן לשמוע את הירגזיים המשחרים למזון ו-"Pinicola enucleator" (באנגלית Pine grosbeak) ממשפחת הפרושיים.
אזורי החוף של ראנגל-סנט אליאס הם בית גידול עבור מספר מינים נוספים. אייסי ביי (המפרץ הקפוא) וקרחון מלספינה הם בית גידול חשוב עבור אוכלוסייה מקומית של מורלט קיטליצי ("Brachyramphus brevirostris") ממשפחת האלקיים, שהוא מין הנתון בסכנת הכחדה חמורה ומועמד להיכנס לרשימת המינים המוגנים לפני "חוק המינים בסיכון" של הממשל הפדרלי.
העופות בפארק נסקרים במסגרת "סקר העופות המתרבים של צפון אמריקה".
יונקים.
ראנגל-סנט אליאס הוא בית גידול עבור מינים רבים של יונקים, ובו נמצאת אחת מאוכלוסיות כבש דאלי הגדולות ביותר בצפון אמריקה, המונה כ-13,000 פרטים. האזורים הסמוכים לחלק מהאגמים ולביצות הערבה הם בית גידול עבור אייל קורא. מיני יונקים גדולים נוספים הם צפיר הקורדילרים, אייל הצפון, זאב מצוי, ושני עדרים של ביזון אמריקאי.
אוכלוסיות דוב שחור אמריקני ודוב גריזלי נפוצות ברחבי הפארק והשמורה. הדובים הללו ניזונים בעיקר ממרמיטות, ולפי העונה הם ניזונים גם מדשאים, שורשים, פירות יער, אגוזים, חרקים, סלמון, מכרסמים, ולעיתים גם יונקים גדולים כגון כבש דאלי. דובי הגריזלי יכולים להסוות את עצמם בין השיחים הנמוכים הגדלים על מורדות הגבעות. הם תוקפים בני אדם אם קדמה לכך התגרות.
ברחבי הפארק ניתן למצוא גם יונקים קטנים יותר כגון שונר, גרגרן, בונה, דלק, שועל, זאב ערבות, מרמיטה, לוטרה צפון-אמריקאית, פיקה, ונברן השדה.
אזורי החוף של הפארק הם בית גידול עבור יונקים ימיים כגון אריות ים, פוקת המפרץ, לוטרת הים, פוקניים ולווייתנים. שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית הכריז על 11 מינים באלסקה כמינים בסיכון. היונקים היחידים הנמצאים בשטחי ראנגל-סנט אליאס הם היונקים הימיים הנמצאים בתחומי השיפוט של רשות שטחי הדיג הלאומית והמקלט הימי הלאומי של ארצות הברית. בפארק יש אוכלוסייה של אריה ים שטלר הנתונה לאיום סביבתי כתוצאה מפעילות שיט בבית הגידול שלה.
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
באלסקה יש ארבע קבוצות אינדיאנים הקשורות לאדמות הפארק. לא ידוע בבירור מתי הגיעו בני האדם הראשונים לאזור אגן הניקוז של הנהר קופר בחלק הפנימי של אלסקה, אך לפני כ-8,000 שנים הגיעו הציידים הראשונים לאזור אגמי טאנגל (Tangle Lakes), השוכנים בקצה הנהר גולקאנה (Gulkana River), הנמצא במרחק 80 קילומטרים בכיוון צפון-מערב לגבול הפארק. לאחר נסיגת הקרחונים בני האדם החלו לשהות גם בהרי ראנגל. לפי העדויות הארכאולוגיות שנתגלו באזור אגן הנהר קופר יש בו התיישבות רצופה מזה אלף שנים, אם כי סביר להניח שההתיישבות הראשונה התרחשה זמן רב לפני כן.
אוכלוסיית בני האהטנה (Ahtna) באגן הנהר קופר הייתה קטנה בגלל תנאי השטח שלא אפשרו את קיומן של אוכלוסיות גדולות. לפני הגעתם של האירופים לאזור נדדו בני האהטנה באזור הרי ראנגל במשך מאות שנים. הם התגוררו במחנות ארעיים לתקופות שנמשכו לפעמים עד שבועות אחדים, וניצלו את הזמן על מנת לאסוף פירות יער, עצי שדר ומשאבי טבע אחרים. באותה תקופה הוקמו גם דרכים לצורך סחר עם שבטים אחרים. הנחושת, הנמצאת ליד העיירה מק'קארתי של ימינו, שימשה לצורך הכנת כלים ומסחר עם שבטים אחרים. ברוב הכפרים התגוררו עשרים עד שלושים חברים מאותה משפחה שבטית, והם שכנו בסמוך לאחד מהנחלים שזרמו אל הנהר קופר. שני הכפרים הגדולים ביותר היו טאגהילדן (Taghaelden) ששכן בסמוך למוצא הנהר צ'יטינה, ונאטלדה (Nataelde) ששכן על גדת הנחל טאנאדה קריק (Tanada Creek), לאורך הנתיב שהוביל צפונה אל הנהרות טנאנה (Tanana River) ויוקון.
אינדיאנים משבט הטנאנה העליון (Upper Tanana) התיישבו בקצה הצפוני של הרי ראנגל, והקימו מספר כפרים קטנים לאורך הנהרות נבסנה וצ'יסנה. המומחים מעריכים כי מוצאו של שבט הטלינגיט (Tlingit) הוא מהאזור שממזרח להרי החוף (קולומביה הבריטית של ימינו). השבט היגר מאזור זה, נע לאורך הנהר לכיוון הים, ולבסוף הגיע עד לאזור של קייפ יקטגה (Cape Yakataga). שבט האייאק (Eyak) נדד לכיוון מוצא הנהר קופר, ומשם דרומה לאורך קרחון ברינג לאזור החוף שבין יקטגה וקייפ פיירוות'ר (Cape Fairweather). מספר הכפרים שלהם פחת לשניים בעקבות מאבקים עם קבוצות אינדיאנים נוספות מהאזור.
כיום, הקבוצות שהוזכרו לעיל מתגוררות בתוך או בסמוך לכפרים ההיסטוריים, והן מחזיקות באדמותיהן באמצעות תאגידים. לפי התנאים שנקבעו ב"חוק יישוב התביעת של ילידי אלסקה" של 1971 (Alaska Native Claims Settlement Act of 1971), התאגידים הללו רכשו אדמות בתוך גבולות הפארק. כמו כן, חלק מהכפרים מקיימים קשרים עם שירות הפארקים הלאומיים של הממשל הפדרלי. בזכות הקשרים הללו יכולים תושבי הכפרים להמשיך להתגורר בפארק וללמד את צאצאיהם על מסורות הקשורות למקום המגורים שלהם.
המפגש הראשון.
החוקרים האירופים הראשונים הגיעו לאזור אגן הנהר קופר בתחילת העשור השמיני של המאה ה-18. לאורך תקופה ארוכה חצו סוחרים רוסים את חופה הדרומי של אלסקה בחיפוש אחר מקורות פרווה חדשים, לאחר שקודם לכן פעלו באזור האיים האלאוטיים וחצי האי קינאי. תוך זמן קצר הם גילו את הנהר קופר, והתיעוד הראשון של אגן הניקוז של הנהר הוא משנת 1783. לא ידוע בבירור מתי הרוסי הראשון שט במעלה הזרם של הנהר, אך ידוע כי דמיטרי טרחנוב (Dmitri Tarkhanov) הגיע למוצא הנהר צ'יטינה בשנת 1796. הוא ביצע באזור מפקד אוכלוסין, והתיישב באחד מכפרי האינדיאנים. בשנת 1819 הוקמה באזור עמדת המסחר הרוסית הראשונה.
החברה הרוסית-אמריקאית ניסתה לחקור את החלקים האחרים של אגן הנהר קופר בין 1847 ל-1848. חברי המשלחת שבראשה עמד רוף סרברניקוב (Ruf Serebrennikov) נרצחו בקיץ 1848 על ידי אינדיאנים בני האהטנה, באירוע שהתרחש בסמוך לכפר בטזולנטאס (Batzulnetas). אין עדויות לכך שלאחר האירוע הרוסים ניסו לחקור את האזור פעם נוספת, ובכל מקרה ב-1867 מכרה רוסיה את אלסקה לארצות הברית.