""אחת הפנינים הכי יקרות שהביאו אתם אבותינו בני גלות קטלוניא בצאתם בראש גולים הוא סדר תפלה קדמון זה לראש השנה ויום הכפורים הנודע בשם 'נוסח ברצלונה מנהג קטלוניא'. ומרוב הצרות וטלטול הגלויות שבאו כשואה על הנודדים האמללים נתבלבלו רוב המנהגים ונתהפכו מעט מעט, כמעט כולם לסדר תפילה אחד הנקרא 'נוסח ספרד' חוץ מאחדים יוצאים מן הכלל שלא שנו מנהגם. בני ק"ק קטלן מעירנו זאת שאלוניקי גם הם לא שנו מנהגם. והם עד היום אוחזים מעשה אבותיהם בידיהם לשפוך שיחם לפני ה' בימים הנוראים על פי הנוסח הקדמון הזה שהביאו אתם מקטלוניא.""
הקהילה הושמדה בשואה, הניצולים עלו למדינת ישראל לאחר המלחמה בשנים 1945–1948.
התיישבות בצפון אפריקה.
חופי הים של קטלוניה, ולנסיה ומיורקה פונים מול חופי אלג'יריה ושנים רבות התקיימו קשרי מסחר בין הארצות. בעקבות פרעות קנ"א קבוצה גדולה של יהודי קטלוניה גלו לאלג'יריה, במיוחד לעיר אלג'יר. באותה תקופה קמו בצפון אפריקה שלוש ממלכות אחרי נפילתם של האלמואחידון, אחת במרוקו של היום, אחת בתוניס, ואחת באלג'יריה שנשלטה על ידי שושלת בני זיאן. בגדול ניתן לומר שמרוקו קלטה יהודים מקסטיליה, ואלג'יריה יהודים מקטלוניה, ולנסיה, מיורקה ואראגון.
יהדות אלג'יר.
השליטים המוסלמים של אלג'יריה באותם הימים, שבירתה הייתה אז העיר תלמסאן, קיבלו יפה את המגורשים. היהודים שהגיעו לאלג'יריה קיבלו מעמד של בני חסות כמקובל בארצות האסלאם תמורת תשלום מיסים. מצבם של יהודי אלג'יריה לפני הגירת מגורשי קטלוניה היה ירוד מאוד, גם כלכלית וגם רוחנית. הגולים שהגיעו תרמו להקמת מסחר עם ארצות אירופה ושיפרו את הכלכלה והתורה.
שני גדולי חכמי קטלוניה הריב"ש והרשב"ץ נמלטו לאלג'יר. לאחר זמן התמנה הריב"ש כמרא דאתרא ואב בית דין של קהילת אלג'יר, והרשב"ץ מונה לדיין בבית דינו. כשנפטר הריב"ש, הרשב"ץ מילא את מקומו. יהודי אלג'יריה קיבלו את מורתם של שני הרבנים, ואחריהם שמשו בקודש צאצאי הרשב"ץ, כבנו רבי שלמה בן שמעון (רשב"ש) ותלמידיהם. במשך כל הדורות יהודי אלג'יר שמרו בנאמנות ובקפדנות על מורשתם הרוחנית ועל המנהגים שהגיעו מקטלוניה, ועד עצם היום הזה הריב"ש, הרשב"ץ והרשב"ש הם 'הרבנים' של יהדות אלג'יר.
אחד המאפיינים של הפסיקה ההלכתית של רבני אלג'יר בכל הדורות הוא הכבוד למנהג, וזהו מאפיין שקיבלו מתורת הרמב"ן. בענייני הלכה פסקו באלג'יר תמיד כהריב"ש והרשב"ץ, ולא כהכרעת מרן הבית יוסף. הפסיקה ההלכתית של חכמי אלג'יר המשיכה את אופן הפסיקה של בית המדרש הקטלאני של הרמב"ן והרשב"א. כך למשל ענה רבי אברהם אבן טוואה (1580-1510), נינו של הרשב"ץ, לשאלה שנשאל בהלכות שבת מאת חכמי פאס:
""תשובה: דעו ישמרכם האל כי מגורשי' מארץ קטלאניא אנחנו וע"פ מה שנהגו אבותינו ז"ל בהיותם שם נהגנו גם אנחנו במקומות אלו אשר נתפזרנו בהם בעונותינו ואתם יודעים שרבני קטלאניא אשר כל מנהגי הקהלות מיוסדים ע"פ הוראת' הם הרמב"ן והרשב"א והרא"ה והר"ן זצ"ל ועוד כמה רבני' גדולי' אשר היו בכל דור עם הרבני' הנז' אף על פי שלא נתפשטו פסקיהם ולא יצאו לאור העולם ולכן אין ראוי לפקפק על מנהיגי קהלותיה' אף על פי שלא ימצא אותו עניין מפורש בספרי' כי מסתמא ע"פ גדולי' הללו נהגו""
בענייני התפלות והפיוטים יהודי אלג'יר שמרו בקפדנות על המנהגים שהגיעו מקטלוניה. המחזור לימים נוראים בנוסח ק"ק אלג'יר הגיע מקטלוניה עם מגורשי קנ"א.
במאה ה-18 כמה תלמידי חכמים ערערו על המנהג הקדום בטענה שהיה נגד דברי האר"י. המנהג שהגיע מקטלוניה היה לומר פיוטים, סליחות, קינות, אזהרות ובקשות באמצע התפילה, והם טענו שאין לנהוג כך וצריך לשנות המנהג. רבני אלג'יר התנגדו לכך וטענו שלפי ההלכה אסור לשנות את המנהג הקדום, אבל למרות התנגדותם בדורות הבאים ברוב בתי הכנסת בעיר אלג'יר פשט מנהג התפילה על פי האר"י (המכונה 'מנהג המקובלים'), ורק בשני בתי כנסת המשיכו לאחוז במנהג הקדום (המכונה 'מנהג הפשטנים'): בבית הכנסת הגדול, ובבית הכנסת 'יכין ובועז' (ששמו הוחלף אחר כך ל'חברת גוגנהיים').
הפיוטים המיוחדים, הנאמרים בשבתות ובימים טובים נדפסו בספר נפרד שנקרא קרוב"ץ. לפי המסורת המנגינות המיוחדות שהחזנים שרים מתוך הקרוב"ץ מקורם ממסורת קטלוניה והגיעו לאלג'יר בתקופת הריב"ש והתשב"ץ.
בשנת תש"ס (2000) התקיימה הסדנה השנתית לאתנומוזיקולוגיה שהתמקדה במסורת הליטורגית של יהודי אלג'יריה והשתתפו בה חזנים אלג'יראים מישראל ומצרפת. הסדנה הוקלטה וניתן לשמוע את ההקלטות באתר האינטרנט של הספרייה הלאומית. הוקלטו קטעי חזנות של שבת, ימים נוראים, שלוש רגלים וימי התעניות, וכן פיוטים ושירת קודש של יהודי אלג'יריה. אף על פי שעברו יותר משש מאות שנה, ניתן למצוא בייחודיות המסורת הליטורגית של יהודי העיר אלג'יר שרידי שירת הקודש של יהודי קטלוניה מימי הביניים.
יחסי רוסיה–תוניסיה
יחסי רוסיה–תוניסיה הם יחסי החוץ בין רוסיה לתוניסיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1956, אז קיבלה תוניסיה את עצמאותה. לרוסיה יש שגרירות בתוניס, ולתוניסיה יש שגרירות במוסקבה.
היחסים בין שתי המדינות.
היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לתוניס הוקמו ב-11 ביולי 1956. ב-25 בדצמבר 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, תוניסיה הודיעה על הכרתה ברוסיה. בפסגת המילניום בניו יורק בשנת 2000 נערכה פגישה בין ולדימיר פוטין וזין אל-עאבדין בן עלי, הפגישה הראשונה בתולדות היחסים בין רוסיה-תוניסיה בין נשיאי רוסיה ותוניסיה. בנובמבר 2005 ביקר שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב בתוניסיה במסגרת ביקור עבודה במגרב. כמו כן ביקר בתוניסיה נשיא לשכת המסחר של הפדרציה הרוסית יבגני פרימקוב (נובמבר 2006), יו"ר לשכת הביקורת הרוסית סרגיי סטפאשין (דצמבר 2006), ראש רוספורט (הסוכנות הפדרלית שקדמה למשרד הספורט של רוסיה) ויאצ'סלב פטיסוב (מאי 2008), סגנית נשיא הדומה הממלכית נדז'דה ואסילייבנה גרסימובה (מאי 2010), יו"ר מועצת המופתים של רוסיה, יו"ר המינהל הרוחני של המוסלמים ברוסיה האירופית רוויל גיינדטין (אפריל 2010).
הבסיס להתפתחות סחר ושיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות הוקם בהסכמים בין ממשלתיים שנחתמו ב-11 בנובמבר 1993 - בנושא שיתוף פעולה סחר, כלכלי, מדעי וטכני, שיתוף פעולה בתחום ההנדסה ההידראולית (המשך מתן סיוע כלכלי וטכני לתוניסיה ביעדי השקעה), הקמתה של הוועדה הבין-ממשלתית התוניסיאית-רוסית בנושא שיתוף פעולה מסחרי-כלכלי ומדעי-טכני, ושיתוף פעולה בהכשרת אנשי מקצוע ואנשי צוות טכני. שיתוף הפעולה הפורה ביותר היה בתחום ההשקיה וניהול המים בכלל, ובפרט, סיוע ברית המועצות ומאוחר יותר רוסיה בפיתוח ויישום התוכנית הכללית להעברת מי נגר אל מצפון לעיר תוניס ואל דרומה של המדינה.
יחסים כלכליים ושיתוף פעולה.
האיגוד הכלכלי הזר "סלוחוזפרומאקספורט" הכין תיעוד של פרויקטים ועד שנת 2006 הוא הפעיל פיקוח על בניית מספר סכרים גדולים (ג'ומין, סג'נאן, גזה, סידי אל-ברק). בנוסף הוא בנה את קווי המים הראשון והשני של סג'נאן - ג'ומין - מג'דרה.
תחת משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי אושרה תוכנית לבנייה בשנים 2020–2023 של תחנת כוח עם קיבולת של 900 מגה-ואט. תאגיד האנרגיה האטומית הרוסי רוסאטום הביע נכונות לנהל דיאלוג במטרה לקיים פרויקטים של שיתוף פעולה. באפריל 2010 קיימה משלחת של ה-SC בימי תוניס של טכנולוגיה גרעינית רוסית.
בשנת 2010 הסחר בין שתי המדינות עמד על 1.047 מיליארד דולר (בשנת 2009 - 752 מיליון בשנת 2008 - כ-1.7 מיליארד דולר). הייצוא העיקרי של רוסיה לתוניסיה הוא מוצרי נפט, מוצרים מכימיה אורגנית (גופרית, אמוניה), דגנים (עד 2010), מוצרי מתכת, עץ, עיסת נייר. תוניסיה סיפקה לרוסיה מוצרים חקלאיים, פירות ים, טקסטיל ובגדים. ב-16 בינואר 2016 הופחתו 25% דמי המכס עבור מוצרים תוניסאיים המיוצאים לרוסיה.
הוועדה הבין-ממשלתית הרוסית-תוניסאית לשיתוף פעולה סחר, כלכלי, מדעי וטכנולוגי (IPC) מילאה תפקיד מיוחד בפיתוח שיתופי פעולה דו-צדדיים בין המדינות. הפגישה הראשונה נערכה במרץ 1999 והיו עוד ארבע, האחרונה שבהן באוקטובר 2010.
קהילות עסקיות של שתי המדינות הקימו את המועצה העסקית הרוסית-תוניסאית בשנת 2006, בראשות משותפת של איש עסקים רוסי ואיש עסקים ופוליטיקאי תוניסאי. בשנת 1998 היא חתמה על הסכם על העסקת צוות רפואי רוסי במתקני הבריאות בתוניסיה. באמצעות "זדרווקספורט" בתוניסיה, מועסקים 96 רופאים, 29 מהם רוסיים. שר הבריאות של תוניסיה חביב מבארכ ביקר במוסקבה בשנת 2003, וחתם על הסכם בינתחומי בנושא שיתוף פעולה בתחום הבריאות.
בשנת 1998 חתמה מוסקבה על הסכם בין ממשלתי בנושא שיתופי פעולה בתחום התיירות. לאחר האטה מסוימת במשבר הפיננסי והכלכלי העולמי בשנת 2010, מספר התיירים הרוסיים המבקרים בתוניסיה, על פי הנתונים התוניסאיים, מדובר היה בכ-185 אלף איש. (בשנת 2009 - 126 אלף איש). בשנים 2006, 2007 ו-2010 ביקר שר התיירות והתעסוקה בתוניסיה במוסקבה. בסתיו 2000 לאחר הפוגה של 10 שנים, הוקמה מחדש החברה לידידות התוניסאית-רוסית. בשנת 2003 הקימה את קבוצת הידידות הפרלמנטרית תוניסיה-רוסיה.
בנוסף להסכמים קודמים בנושא שיתוף פעולה בין מוסדות החינוך השפה ברוסיה ותוניסיה (IAAS, אוניברסיטה הבלשנות הממלכתית של מוסקבה והמכון הגבוה לשפות של תוניסיה), בשנת 2009 ערכו אוניברסיטת וורונז' הממלכתית ואוניברסיטת מונסתיר את הוועידה המדעית הבינלאומית השנייה. הם קיבלו הצעות מהאוניברסיטה הכלכלית הרוסית והאקדמיה הטכנולוגית הממלכתית בוורונז' לשותפות עם אוניברסיטאות בתוניסיה. יזמו שיתוף פעולה אזורי (הסכם על חילופי משלחות בין לשכת ניז'ני נובגורוד לקורסק וספקס).