סברה נוספת קשורה לרעידות האדמה שפקדו את אזור ישראל במהלך המאות השביעית והשמינית לספירה, הידועות שבהן הן רעידת האדמה בשנת 659, ורעש שביעית בשנת 749. ההרס הרב שהותירו אסונות הטבע יכול להשפיע על המשכיות המסחר החקלאי באזור.
בירה בעת העתיקה
ב הייתה הבירה מרכיב חשוב בתזונה היומיומית ובפולחן. יש המייחסים את תירבות החיטה בזמן המהפכה הנאוליתית לצריכת הבירה, ויש המקדימים את ייצור וצריכת הבירה, אפילו לתרבות הנאטופית הקדומה, 14,000 שנה לפני זמננו, קודם לתירבות החיטה. במזרח הקרוב, מתחילת האלף השלישי לפנה"ס, הפך ייצור הבירה לאינטנסיבי בקרב תרבויות רבות. בייחוד היה הדבר שכיח במצרים העתיקה ובמסופוטמיה, בהן שימשה הבירה הן את החיים והן את המתים, כמנחות קבורה. התרבויות העתיקות ייחסו לבירה כוח רב, בעיקר בפולחן, אך גם כתרופה. באזורים אחרים כמו בדרום הלבנט לא היה לבירה תפקיד משמעותי לאורך התקופות, למעט כשהאזור הרלוונטי היה כבוש על ידי אחת הממלכות של הבירה, בעיקר המצרית.
שיטות ייצור הבירה השתנו במהלך השנים, אך תהליך היצור הבסיסי (שילוב לתת, שמרים ותהליך התסיסה) נשאר אותו הדבר. את תהליך היצור של הבירה העתיקה חוקרים על ידי קריאת מקורות ראשוניים כתובים וחזותיים, ביחד עם מיתולוגיה, מחקר ארכאולוגי ושימוש במדעים מדויקים כמו מיקרו-כימיה. תהליך ייצור הבירה הידוע כיום חלקי, אף שקיימים מקורות רבים, משום שבכולם אין רשימה של מרכיבים, כמויות, זמנים ואת התהליכים המדויקים ומיקומם במתכון הכללי. זו היא הסיבה שעל אף שמספר חוקרים ניסו להפיק בירה על בסיס הנתונים הקיימים התוצר הסופי שהתקבל לא היה מדויק ובמקרים רבים נגמרו ניסויים אלו בכישלון.
היסטוריה.
ארץ ישראל.
עדות המוקדמת ביותר למבשלת בירה בארץ ישראל התגלתה בתל עין הבשור בצפון-מערב הנגב. הממצאים מיוחסים לתקופת השושלת הראשונה המצרית (3100–2890 לפנה"ס). האתר מאופיין במבני לבנים מיובשות בשמש ובכלי חרס המאפיינים מבשלות מצריות כמו קערות קמח. המבשלה בעין הבשור קשורה לשלטון המצרי בארץ ישראל בתקופת השושלות הראשונות של הממלכה הקדומה, ואינה תופעה מקומית. עדויות ארכאולוגיות נוספות לייצור בירה בארץ ישראל מהאלף ה-3 לפנה"ס נמצאו בערד ובמתחם חסן ערפה בתל אביב.
בנוסף, נמצאו בארץ ישראל קנקנים בעלי זרבובית רחבה ומסננת. לדעת חוקרים רבים, כלים כאלה שהיו נפוצים בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל ותקופת הברזל בארץ ישראל באתרים פלשתיים ופיניקיים מעידים על שתיית בירה, משום שהמשקאות האחרים בתקופות אלו היו מזוקקים יותר לעומתה. עדיין לא נעשו בדיקות כימיות לקיומה של בירה בקנקנים אלו.
מצרים.
במצרים העתיקה נחשבה הבירה למשקה הלאומי המצרי. הבירה הייתה מצרך מזון בסיסי ושימשה גם כמטפורה לחיים טובים. הבירות הראשונות נוצרו בבישול ביתי על ידי נשים, ורק מאוחר יותר התפתחה תעשיית בירה מלכותית המעסיקה גברים. האופי הנשי של עשיית הבירה נשמר בקשר של הבירה לאלה טננת . אלה זו הייתה אחראית לאיכות של הבירה ולשימור המתכון שלה, ולעיתים לא נכתבה הבירה בהירוגליפים הרגילים אלא לשם לכבוד האלה טנמו . הבירה מוזכרת בכתבים שונים העוסקים בהספקה וחלוקה של המזון היומי של בוני הפירמידות בגיזה, בכתבי רפואה רבים כתרופה בפני עצמה ולא כמרכיב וגם כאמצעי לסילוק רוחות רעות. בירות שימשו גם כמנחות למתים ולאלים, כשבשני המקרים הונחו קנקני הבירה לפני פסל האל או המת כדי לזכות בחיבתו ותמיכתו.
היצגים של הבירה ותעשיית הבירה הם ממצא נפוץ במכלולי הקבורה המצריים והם מגיעים בכמה אופנים: פסלוני עץ, צלמיות חרס. האזכורים הראשונים לבירה בכתובות מצריות קיימות כבר מתקופת השושלת ה-3, בעיקר כחלק ממנחות הקבורה. המוקדמת מכולם היא אסטלה מסקארה המתוארת כ-"hnqt-ndmt" (בירה מתוקה). אף על פי שהעדויות הכתובות הן מהתקופות השושלות במצרים יש עדויות ארכאולוגיות לשימוש בבירה כבר מהתקופה הפרה-שושלתית (5500–3100 לפנה"ס), לדוגמה צנצנות הבירה מנקדה. יש חוקרים שמחשיבים את העלייה בחשיבות בירה וייצור הבירה לשינויים הפוליטיים-כלכליים של סוף התקופה הפרה-שושלתית. במצרים התגלו מבנים מעטים בלבד שניתן לזהות אותם בוודאות גבוהה עם מבשלות בירה, אך ישנם מבנים בהם התגלו מכלולי מאפיינים של מטבח או מאפייה ובשל הקשר ההדוק של תעשיית הלחם והבירה הוגדרו במחקר כמבשלות. תעשיית הבירה המוקדמת ביותר שנחפרה במצרים מתוארכת לסביבות 3500–3400 לפנה"ס בעיר היירקונפוליס שעל הגדה המזרחית של הנילוס, ונמצאו בה שרידים של 8 גתות ליצור בירה שעל פי הערכות יכלו לייצר 300 ליטר בירה ביום, בנוסף לחביות בהן שאריות של דגניים: חיטה ושעורה וגם מעט שרידים של פירות.
דרך נוספת לימוד על תהליך הכנת הבירה במצרים העתיקה הוא על פי המקורות החזותיים כמו מודלי העץ והחרס או תיאור של סצנות בישול בציורים ותחריטים על קברים מצריים. הדוגמה למקור הראשון היא המודל של המאפייה או מבשלת בירה שנמצאה בקברו של וזיר מקת-רע מתקופת השושלת ה-11 שנמצאה בקברו ב. זו דוגמה למודל שלם שמורכב ממבנה, חפצים ודמיות אנושיות, אך יש גם מודלים שכוללים רק את דמות האדם שעוסק באחת מפעולות בישול הבירה. דוגמה למקור מצויר הוא מקברו של המצביא טיי שמתוארך לשנת 2500 לפנה"ס ומתארת לפרטים את תהליכי הכנת הבירה והלחם. מקור אחר הוא תחריטים מהקבר של הנסיך ראחותפ שהיה האחראי על תהליך ייצור הבירה ובדיקת איכותה במצרים סביב שנת 2590 לפני הספירה.
הבירה במצרים הייתה נפוצה יותר מיין, שהיה יחסית תופעה שולית במצרים עד הממלכה החדשה (1550–1069 לפנה"ס) והמעבר הכמעט מוחלט ליין במצרים הרומית (30 לפנה"ס-395 לספירה). הבירה במצרים הייתה משקה יומיומי שנצרך כדי להרוות צימאון ואולי אף כתחליף לשתיית מים שלא תמיד היו סטריליים. הבירה התעשייתית שנועדה לצריכה יומיומית הייתה בעלת רמת אלכוהול נמוכה יחסית, כלומר לא היה ניתן לשמר אותה לזמן ארוך, דבר שהצריך תעשיית בירה אינטנסיבית יומיומית ואספקה של בירה טרייה מהיצרן ללקוחות בפרקי זמן קצרים. הבירה הייתה בשימוש גם בפסטיבלים דתיים ובאירועים חשובים, בירה זו נעשתה בתהליך ייצור שונה מזו היומיומית והייתה בעלת רמת אלכוהול גבוה. ההפרדה בין יין לבירה נחקרה רבות, חלק מהחוקרים משייכים את הצריכה של הבירה לאזורים שבהם טבעית לא ניתן לגדל גפן, ולכן אין אופציה לייצור של יין. אחרים טענו כי היין היה המשקה של האליטות המצריות ואילו הבירה הייתה הנחמה של פשוטי העם.
במיתולוגיה.
על פי המיתולוגיה המצרית, הומצאה הבירה על ידי האל אוסיריס וניתנה לאנושות בתחילת דרכה יחד עם החקלאות. הבירה ממלאת מקום חשוב בסיפור מיתולוגי מצרי, העוסק בריסון האלה סח'מת שמוכרת גם כצד השלילי והאגרסיבי של אלת הפוריות חתחור. סח'מת יצאה במסע טבח אחרי ששוחררה על יד האל רע שמאס בחטאי האנושות. שאר האלים המצרים קראו לאל רע להחזיר את סח'מת שתהרוג את כל האנשים ולא יישארו מאמינים שיסגדו לאלים. רע השתכנע וקרא לסח'מת לחזור אך היא סירבה ולכן הוא הורה להביא בירה ולצבוע אותה בצבע אדום שידמה אותה לדם ולהניח אותה בדרכה של סח'מת. האלה מצאה את הבירה האדומה שתתה, השתכרה ונרדמה וכך נצלה האנושות. על בסיס אגדה זו נערך פסטיבל טקח (Tekh) כלומר "פסטיבל השכרות" שנמצאו עדויות לקיומו מתקופת הממלכה התיכונה וכנראה מקורו מוקדם יותר, אך שיא הפופולריות שלו היה בתקופת הממלכה החדשה. המשתתפים היו צריכים להשתכר ולהירדם בחדר מסוים בו היו מתעוררים לקולות תופים. לפי תאוריות מסוימות מלבד ההשתכרות, כלל הפסטיבל גם פעילות מינית כלשהי משום שיש קשר ישיר של מחזור חיי האדם שכולל את ההתרבות שלו עם האלה חתחור שמתעוררת מתוך סח'מת אחרי שהיא מתעוררת משכרותה.
מסופוטמיה.
בהשוואה למידע הקיים אודות הבירה במצרים, היסטוריית הבירה באזור מסופוטמיה היא חלקית, שכן קיימים מעט מאוד תיעודים ויזואליים ואומנותיים המתארים תהליכי הכנה, צריכה וסחר הקשורים לבירה. הציוויליזציה השומרית הייתה הראשונה לייצר בירה באופן מסחרי. האזכור הכתוב הראשון לבירה הו בפיקטוגרם השומרי KAS, המתאר קנקן בירה ומשקה בירה (מתוארך לתחילת ההיסטוריה הכתובה). בעיר גירסו, שהשתייכה לעיר-המדינה לגש, נחשפו מספר תבליטים המתעדים כמויות חיטה ושעורה שנשלחו להכנת בירה. ערים נוספות בהן נמצאו תבליטים הן מארי, ותבה ע'אורא שבה פרט לתבליטים נמצא גם חותם המתאר שני אנשים משתמשים בקשים על מנת לשתות בירה מקנקן גדול. בדומה למצרים, גם במסופוטמיה הייתה הבירה מצרך מזון בסיסי לכל שכבות האוכלוסייה, ונצרכה לאורך כל ההיסטוריה. בנוסף, לבירה היה קשר הדוק עם הרוחניות והדת המסופוטמית ואף לרגשות שמחה ואושר ותפישתן בתרבות המסופוטמית, שכן לתרבות זו מספר פתגמים הקשורים לבירה: "הדרך היא רעה, הבירה היא טובה", "אין ילדים ללא יחסי מין, אין שכרות ללא בירה". למבשלי הבירה היה מקום מיוחד בחברה המסופוטמית. מבשלי הבירה הועסקו על ידי השלטון המקומי או בתי המקדש ומעמדם החברתי היה גבוה, חלקם היו אמידים מספיק להחזיק בעבדים. את שכרם קבלו בשטחי קרקע, חיות משק, שעורה ומצרכים נוספים בהם השתמשו לייצור הבירה. תבליט ממקדש איננה מתאר את מבשלי הבירה מכינים את מרכיבי המשקה ואת קבלת השעורה כשכר על עבודתם. הבירה מוצאת את מקומה הייחודי אף בפנתאון המסופוטמי דרך האלה נינקאסי, אלת הבירה של שומר.
הבירה נצרכה בבתי בירה וגם בבתים פרטיים. בבתי הבירה היא נצרכה בעזרת צינוריות מתוך קנקן בירה גדול ומשותף לכולם. בסופם של הצינוריות הייתה מסננת. בבית שתו את הבירה מתוך ספל או קערה.