גרעין "דותן", הוקם על ידי תנועת גוש אמונים בינואר 1975 בחיפה, במטרה להקים התנחלות בעמק דותן. בגרעין היו כ-50 חברים, חילונים בעלי מקצועות חופשיים תושבי חיפה, הקריות ועמק יזרעאל. לאחר המהפך בבחירות 1977, החלו לפעול למימוש התוכנית. ניסיון ההתנחלות בוצע ללא אישור כחלק מ"מבצע התנחלות" שארגן "גוש אמונים", בו בוצעו ניסיונות התנחלות בחמש נקודות בו זמנית. צה"ל פינה את כולם מיד ללא התנגדות, לאחר שהושג הסדר שהציע ראש הממשלה מנחם בגין, על פיו יכלו המתנחלים לעבור למחנות צה"ל סמוכים באופן זמני. במסגרת ההסדר שהושג היה על חברי גרעיני גוש אמונים, ללבוש מדי צה"ל ולפעול כחיילים. חברי גרעין "דותן" קיבלו אישור לנקות ולשפץ את מבנה תחנת המשטרה בעודם לובשים מדי צה"ל. מטרת המהלך הייתה למנוע משבר מדיני עם ממשלת ארצות הברית, שהתנגדה להתנחלויות, ולהסוות את ההתנחלות כפעילות צבאית. הם הגיעו למקום ב-12 באוקטובר 1977 והחלו בשיפוצים.
אנשי הגרעין התגוררו במבנה המשטרה ובקרוואנים, אך לאחר שנה פקד את היישוב משבר עקב סכסוכים בין חברי הגרעין ורוב המשפחות עזבו את המקום. באוגוסט 1979 אותר שטח של כ-100 דונם ליד עראבה להקמת יישוב קבע לחברי הגרעין בשם מבוא דותן וועדת השרים להתיישבות אישרה את הקמת היישוב בסוף אוגוסט 1979. ההחלטה אושררה בממשלה באמצע ספטמבר, לאור טענות שלועדת השרים להתיישבות לא הייתה סמכות לאשר יישובים הרחק מיישובים קיימים. על ההחלטה להקים את היישוב ערער יגאל ידין, בגלל התנגדותו להקים יישובים באזורים של אוכלוסייה ערבית צפופה, אך ערעורו נדחה. מבוא דותן עלה על הקרקע ביוני 1981 והמקום חזר לשמש את צה"ל לאימונים.
הקמת כפר האמנים.
באפריל 1988 עלתה למקום, קבוצה של אמנים, עולים מברית המועצות, שהקימו במקום כפר אמנים לפי המודל של עין הוד. המקום קיבל אז את השם "שא-נור". מבנה המשטרה שופץ ושימש אולם לתערוכות, הוקמה גם סדנה ובית יציקה לפיסול. בסך הכל גרו במקום 11 משפחות של אמנים, רובם ציירים. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרפו אליהם מספר אמנים נוספים עולים מברית המועצות, ביניהם גם אדוארד גרוסמן. בסוף שנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הפכה הגישה להתנחלות המבודדת למסוכנת, רוב האמנים נטשו את המקום ונותרו בו רק 7 תושבים. במקומם עברה קבוצה של משפחות ורווקים מאנשי חב"ד להתגורר בו, והם הקימו ישיבה במבנה ששימש את החיילים הירדנים כמסגד. כעבור חצי שנה גם אנשי חב"ד נטשו את המקום ונשארו במקום משפחות בודדות.
בשנת 2005, לקראת פינוי ההתנחלות במסגרת תוכנית ההתנתקות, הצטרפו להתנחלות תושבים נוספים, בהם חבר הכנסת אריה אלדד (שיצא ממנה למסע מחאה נגד ההתנתקות), יוסי דגן, ראש המועצה האזורית שומרון, ו-25 תלמידים מישיבת ניר שבקריית ארבע.
פינוי ההתנחלות.
לפני פינוי ההתנחלות ציטטו אמצעי התקשורת גורמים צבאיים שהביעו חששות שביישוב ישנם אמצעי לחימה ושמתבצרים קיצוניים השייכים לכ"ך או לנוער הגבעות מתכוונים להשתמש בנשק חם כנגד הכוחות המפנים. ראשי היישוב, שאספו את כל כלי הנשק מהתושבים ודאגו לרסן את הגורמים הרדיקלים ביותר מבין מתנגדי ההתנתקות, הכחישו האשמות אלה, וטענו שהן נועדו להשחיר את שמם של מתנגדי ההתנתקות. במהלך פינוי ה"מצודה" נדקרה חיילת על ידי מתנגדת לתוכנית ההתנתקות.
הפינוי נערך ב-23 באוגוסט 2005, הכוחות המפנים השתמשו במנופים על מנת לפנות אנשים שהתבצרו על הגגות. חרף תקריות אחדות, מרבית המתבצרים התנגדו רק באופן פסיבי. הרמטכ"ל דן חלוץ, המפכ"ל משה קראדי ודוברת צה"ל מירי רגב אף ציינו לשבח את הנהגת היישוב ורבני יש"ע שדאגו להרגיע את הרוחות ומנעו אלימות בפינוי.
בית הכנסת החדש במקום, על שמו של רב-אלוף רפאל איתן, שנחנך זמן קצר קודם לפינוי היישוב, מולא ונקבר בעפר, לאחר שהתברר כי לא ניתן לפרק את בית הכנסת שבמקום, ולאחר שהממשלה החליטה כי בתי הכנסת בהתנחלויות המפונות לא ייהרסו. את הרעיון לקבור את בית הכנסת הגה אלוף פיקוד המרכז, יאיר נווה.
בסיס הקבע של צה"ל שהיה בהר ממול ההתנחלות פונה אף הוא כשנה לאחר תוכנית ההתנתקות. ב-2006 נבדקה בפיקוד המרכז האפשרות להקמת הבסיס מחדש בנימוק שהוא חיוני למלחמה בטרור באזור צפון מערב השומרון. חוות דעת משפטית שהוגשה לאלוף פיקוד מרכז העלתה שהקמת הבסיס מחדש עומדת בניגוד להחלטת הממשלה על תוכנית ההתנתקות.
טהימפהו
טְהִימְפְּהוּ (בדזונגקה: ཐིམ་ཕུུུུ; לפי האקדמיה ללשון העברית: טִימְפּוּ) היא בירת בהוטן והעיר הגדולה בה, וכמו כן גם שמו של העמק המקיף את העיר, ושם המחוז בו היא נמצאת. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2017 אוכלוסיית העיר מנתה 114,551 תושבים.
העיר משתרעת על מערב עמקו של נהר הוונג צ'הו, ויש בה רובע ממשלתי שמרכזו בטשיצ'ודזונג. מסביב לעיר ישנו יער גדול. מנזרי דצ'נפו, טאנגו וצ'רי, וכמו כן גם ארמון דצ'נצ'ולינג, משכנו הרשמי של מלך בהוטן נמצאים מצפון לעיר.
היסטוריה.
לפני 1960, טהימפהו הורכבה מקבוצת כפרים קטנים מפוזרים לעורך העמק, אשר חלקם מהווים כיום מחוזות של העיר. ב-1885 התרחש באזור, במה שהיום הוא מגרש הספורט צ'אנגלימית'נג של טהימפהו, קרב בו הבהוטנים ניצחו. הניצחון המוחץ סלל את הדרך לאוג'ין וונגצ'וק, מלכהּ הראשון של בהוטן, לשלוט בכל המדינה בפועל. מאז המגרש הוא בעל חשיבות גדולה לעיר; תחרויות כדורגל, קריקט וקליעה למטרה מתקיימות בו. האצטדיון המודרני שנמצא שם כיום הוקם ב-1974. תחת שושלת וונגצ'וק נהנתה המדינה משלום והתקדמות תחת שליטים רפורמיסטים מוצלחים. המלך השלישי בשושלת, ג'יגמה דורג'י וונגצ'וק, שינה את השיטה הפאודלית הישנה על ידי ביטול העבדות, חילוק האדמות מחדש ושינוי המיסוי. הוא גם הציג הרבה רפורמות מנהליות, חוקתיות ומשפטיות. הרפורמות המשיכו וב-1952 הבירה הועברה מהבירה העתיקה פונקה אל טהימפהו. המלך הרביעי, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, התחיל פיתוח במדינה עם תמריץ שהתבטא באופן כלכלי ובאופנים אחרים מהודו. ב-1961, טהימפהו הפכה רשמית לבירת בהוטן.
עם הצטרפות בהוטן לאו"ם ב-1971 ולמס' ארגונים בינלאומיים אחרים, התחילה נוכחות של משלחות דיפלומטיות בעיר, מה שגרם לגידול מהיר של טהימפהו כמטרופולין.
ב-2005 המלך החליט להוריש את השלטון לבנו, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק. ההכתרה התקיימה בטהימפהו באצטדיון הלאומי המצוחצח, וחפף ליובל המאה לתחילת שושלת וונגצ'וק.
כלכלה.
העיר גָדלה במהירות בעקבות הגירה המונית של כפריים אליה. ההגירה גרמה לבנייה מחודשת של מרכז העיר, ולהקמת פרברים בה. נורזין לאם, לאחרונה שודרג לרחוב ראשי בעיר, ובו יש חנויות, מסעדות, דוכנים קמעונאיים, ומבנים ציבוריים. בשאר העיר ישנם בלוקי דירות, בתים פרטיים קטנים וחנויות פרטיות. כל בנייני העיר נדרשים להבנות בסגנון מסורתי, עם ציורים ומוטיבים בודהיסטים. רוב תעשיית העיר ממוקמת דרומית לגשר הראשי. בשנים האחרונות, עולה מספר השירותים המסחריים והמשרדיים בטהימפהו. העיר נמצאת בבנייה מתמדת.
תחבורה.
בשונה מרוב ערי הבירה בעולם, אין נמל תעופה המשרת את טהימפהו. אם כי, העיר משתמשת בנמל התעופה פארו במרחק 54 קילומטרים מהעיר.
אקלים.
החודש החם ביותר בטהימפהו הוא יוני, והחודש הקר ביותר הוא ינואר.
תימפו
נסאו
נסאו (באנגלית: Nassau, נהגה נֶסוֹ) היא עיר הבירה המרכז המסחרי והכלכלי והעיר הגדולה ביותר של איי בהאמה. בעיר מתגוררים מעל ל-250,000 תושבים. בעיר מתגוררים קרוב ל-80% מכלל תושבי איי בהאמה. שדה התעופה הבינלאומי על שם לינדן פינדלינג, הגדול ביותר באיי הבהאמה, שוכן במרחק של 16 קילומטרים ממערב למרכז נסאו. השדה מפעיל טיסות יומיות לערים בממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה, ולערים מרכזיות בים הקריבי. מבחינה היסטורית נחשבה נסאו לביתם לשעבר של שודדי ים עד שבתחילת המאה ה-18 ביסס השלטון הבריטי את אחיזתו בעיר.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר נמצאת באי ניו פרובידנס, ואקלימה של העיר הוא טרופי. לחופיה שוכן נמל-ים עמוס וססגוני. העיר מציגה שילוב מעניין של אדריכלות ישנה וחדשה באותו אזור.
בקיץ הטמפרטורה עולה עד C° 33 ואף יותר. בחורף מזג האוויר ממוזג בדרך כלל והטמפרטורות נעות בין C° 20 ל-C° 26 ביום. לעיתים נדירות בלבד יורדות הטמפרטורות מתחת ל-C° 10, בכל עונות השנה.
העיר התפתחה בעשורים האחרונים כעיר תיירותית משתי סיבות עיקריות. קרבתה לארצות הברית (280 קילומטר ממיאמי, פלורידה) ואיסור הנסיעה לקובה על אזרחים אמריקניים איפשרו לעיר להתפתח כאתר נופש מצליח. רחוב ביי (BAY) במרכז העיר הוא הרחוב הראשי של העיר ובו חנויות רבות ובמבנים מהתקופה הקולוניאלית.
היסטוריה.
העיר נוסדה בידי הבריטים באמצע המאה ה-17 ונקראה "צ'ארלס טאון" - "עירו של צ'ארלס". בשנת 1684 שרפו הספרדים את העיר כולה. לאחר ששוקמה ונבנתה מחדש ב-1695 שונה שם העיר ל"נסאו" על שם מלך בריטניה ויליאם השלישי לבית אורנג' - נאסאו.
עד 1713 התפרסמה העיר כמקום מפגש פופולרי לשודדי ים. באותן שנים השתלטו רבי החובלים שודדי הים תומאס בורו ובנג'מין הורניגולד על העיר והכריזו עליה כרפובליקה פיראטית תוך שהם ממנים את עצמם להיות המושלים. קברניטים רבים ומוכרים חברו אליהם וביניהם שחור הזקן הידוע לשמצה.
ב-1718 בשלטון הבריטי הוחלט שיש להחזיר את השליטה בעיר. הקפטן והמושל בפועל של איי הבהאמה וודס רוגר'ס נבחר לתפקיד. הוא הצליח להדיח את שחור הזקן משלטונו והחזיר את העיר לשליטה בריטית. הוא שיקם את הממשל האזרחי והצליח להבריח ממנה את שודדי הים ששהו בה. לאחר מכן הוא עסק בניקיון ושיקום העיר והמבצר שעמד בה.
ניסיונות כיבוש.