בתקופה העות'מאנית התבססה מערכת החינוך היהודית על בתי ספר אשר נקראו מלדארי והוקמו בערים הגדולות בלבד ובכללן וידין. המלדארי היו בחלקם בבעלות פרטית של רבנים וחזנים ובחלקן נסמכו על תרומות ותשלומי ההורים. בבתי ספר אילו למדו בנים בלבד בעיקר קרוא וכתוב ותורה, במשך מספר שעות ואחר כך הועסקו התלמידים כשוליות בקרב בעלי מלאכה בעיר. ב-1879 נפתח בית הספר הראשון של אליאנס בעיר וידין. בבית הספר שיועד לתלמידי יסודי בכיתות א'-ד' בלבד, ניהלו את השיעורים בצרפתית להוציא את שיעורי הקודש שנוהלו בעברית ולאדינו.
בהמשך נפתח בעיר בית ספר יסודי יהודי עבור הקהילה. ב-1891 הכיר משרד הפנים הבולגרי באופן רשמי במערכת החינוך היסודית היהודית. בהמשך נוספו לבית הספר כיתות גן וכיתות פרו גימנסיה (ה'-ז'). מבחינת נתוני מערכת החינוך היהודית בעיר עולה, כי ב-1920 למדו בה 177 תלמידים שהיוו 92.7% מכלל התלמידים היהודים בעיר. ב-1926 ירד מספרם ל-125. הממשלה הבולגרית מימנה 5% מתקציב מערכת החינוך היהודית ועיריית וידין עוד 33%.
חיי הקהילה.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת וידין בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי שלמה בן יוסף, שלמה נסים ומוסקו אלאג'ם ראשי הקהילה.
במהלך שנות ה-20 נוסדו ופעלו בעיר סניפים של תנועת נוער ובכלל זה מכבי ואגודת נוער בשם ז'בוטינסקי לה הייתה זיקה לרוויזיוניסטים. ב-1927 הוקם תא של השומר הצעיר. בווידין נרשמה פעילות ציונית ענפה ולצידה גם קומוניסטית. בבחירות שהתקיימו לוועד הקהילה ב-1932 זכו הציונים ב-51.8% והמתנגדים ב-48.2%. במהלך שנות ה-20 פעל בעיר בנק יהודי, ששימש גם כקופת מלווה (קאסה) ופעל בסיוע ארגון הג'וינט. ב-1931 נוסד בעיר בנק קואופרציה יהודי בשם "תחיה" ומנהלו היה בן העיר יוסף קונפינו. בווידין נולד ד"ר איזידור ברוך (1898-1941), מנהיג פועלי ציון בבולגריה, חבר הנהלת קרן היסוד ואחד מעורכי העיתון היהודי אברייסקה טריבונה, בו פרסם מאמרים ומחקרים מפרי עטו בתחום התמחותו במדעי החברה.
חגיגות יום השקל הציוני.
לאחר היווסדה של התנועה הציונית שימש המושג "שקל ציוני" לציון מס החבר שנתי. מי שרכש שקל, קנה את הזכות לבחור ולהיבחר לקונגרס הציוני. לפי מספר השקלים שנמכרו בכל מדינה נקבע מספר הצירים שהייתה זכאית לשגר לקונגרס. אחת הפעולות המרכזיות של התנועה הציונית בבולגריה הייתה השקלת שקלים ומכירת מניות של הבנק היהודי להתיישבות. במאי 1901 הכריז הוועד הציוני המרכזי של יהודי בולגריה על ל"ג בעומר גם כחג ציוני בשם "יום השקל". בקהילת וידין נחוג חג זה מדי שנה. בדרך כלל נוהגים היו החוגגים בני תנועות הנוער ללבוש בגדי חג, לענוד סרט כחול לבן, לערוך תהלוכה שהחלה בבית הספר היסודי היהודי והסתיימה בבית הכנסת, שם נערכה תפילה חגיגית. בשנות ה-30 הפך יום השקל למעין הפנינג של כל בני הקהילה שלווה בנוסף לתהלוכה, בתחרויות ספורט, שירה ונאומים בקרב משתתפיו.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית הקהילה 2,000 נפשות ומבין ראשי הקהילה בעת הזו ניתן לציין את מואיז מרדכי וסימנטוב אלאג'ם. ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב צו גירוש ל-4,000 נתינים זרים המצויים בשטח ממלכת בולגריה, רובם ככולם יהודים, פליטי המלחמות השונות בבלקן, שנותרו ללא אזרחות בולגרית. היהודים גורשו לשטחי יוון וטורקיה ומי שלא התקבל במדינות אילו נאלץ להגר למדינות אחרות ובכלל זה לארץ ישראל. אין מידע מדויק לגבי מספר המגורשים מהעיר, אם כי ידוע שבסיום מלחמת העולם נמנו בווידין 1,300 יהודים.
בינואר 1940 הוחל על יהודי העיר החוק להגנת האומה. בהמשך, נלקחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 99 יהודים מווידין שנכללו במכסה זו. תוכננו מכסות נוספות. הגירוש לא יצא אל הפועל. ב-25 במאי 1943 גורשו 20,000 מיהודי סופיה וכמה אלפים מהם הגיעו לווידין ושוכנו בבתי בני הקהילה ובמוסדות הציבור שלה. לאחר מלחמת העולם השנייה חודשה הפעילות הציונית בעיר והוקמו תאי תנועות נוער שפעלו להכשרת בני הקהילה לקראת עלייה. מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה, בין 1948 ל-1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובווידין נמנו 282 יהודים. ב-2004 התגוררו בוידין 55 יהודים.
טראווניקי
טראבניקי
נמל התעופה מרסיי-פרובאנס
נמל התעופה מרסיי-פרובאנס (בצרפתית: L’aéroport de Marseille Provence) ממוקם בקרבת העיר מרסיי בדרום צרפת והוא אחד משני נמלי התעופה המשרתים את חבל פרובאנס והתיירות המבקרת בו. הוא מדורג במקום החמישי בין שדות התעופה בצרפת מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו, ומדורג במקום השלישי מבחינת היקף תנועת המטען בו.
הנמל.
נמל התעופה שוכן בסמוך לעיר מריניאן (Marignane), 27 קילומטרים מצפון-מערב למרסיי ובמרחק דומה מן העיר אקס-אן-פרובאנס. הוא ממוקם על חופו המזרחי של אגם Berre (Etang de Berre) ואחד משני מסלוליו בנוי בחלקו על גבי סוללה שנבנתה על מימי האגם.
בנמל התעופה, שמיתג עצמו תחת האותיות mp, שני טרמינלים הממוקמים מצפון למסלולים. בטרמינל הראשי (mp1) 19 גשרי עלייה למטוסים. השני (mp2), הפועל ללא גשרי עלייה למטוסים, משמש לטיסות Low Cost בלבד.
בשנת 2009 פעלו מנמל התעופה 35 חברות תעופה, מהן 6 חברות Low Cost. הן הפעילו טיסות אל 78 יעדים ב-27 מדינות – טיסות פנים בצרפת וטיסות למערב אירופה, לצפון אפריקה ולמדינות הים התיכון וכן לקנדה. באותה שנה עברו בנמל 7.29 מיליון נוסעים וכ-49 אלף טונות מטען ב-122,664 תנועות מטוסים.
נמל התעופה משמש גם כבסיס המרכזי של שירותי התעופה לכיבוי אש של משרד הפנים הצרפתי.
הנמל מנוהל (מאז 1934) על ידי לשכת המסחר והתעשייה מרסיי-פרובאנס, שלה זיכיון לניהול הנמל עד 2017.
היסטוריה.
נמל התעופה החל לפעול בשנת 1922. בשנות השלושים פעל מהנמל (שנקרא אז נמל התעופה מריניאן) שירות טיסות של מטוסי-ים, כולל טיסות של חברת פאן אמריקן. ב-1944 נהרס הנמל על ידי הצבא הגרמני.
ב-1961 נבנה בנמל הטרמינל העיקרי, וב-1996 עבר הנמל מודרניזציה. בתחילת שנות ה-2000 חל מיתון בפעילות נמל התעופה, בין השאר עקב פתיחתו ב-2001 של קו רכבות מהירות בין מרסיי לפריז, שקיצר את זמן הנסיעה ביניהן לשלוש שעות. בשנת 2006 נפתח טרמינל 2 בחלקו המערבי של הנמל במטרה למשוך לנמל תנועה של טיסות זולות.
טיסות לישראל וממנה.
אל על מפעילה 3 טיסות שבועיות מהנמל לתל אביב.
בפברואר 2019 פורסם שריינאייר תפעיל 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב החל מ-29 באוקטובר 2019.
רבי יצחק בן אלישיב
צ'כלארה
צ'חלרה
צ'חלארה
קון (כדורגל)
צנזורה עצמית
פרנואיד פארק
פארנויד פארק
מעשה קניין
במשפט העברי, מעשה קניין הוא מעשה הנדרש כדי ליצור בעלות על נכס או חפץ, או כדי להעביר את אותה בעלות. מוסכם שלצד מעשה הקניין יש צורך גם בגמירות דעת. בנוסף, נפסק כי לנכסים שונים מתאימים מעשי קניין שונים.
היחס בין מעשה הקניין וגמירות הדעת.
ישנה מחלוקת בנוגע ליחס בין מעשה הקניין וגמירות הדעת. יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין הוא סימן לקיומה של גמירות דעת. לעומת זאת, יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין גורם ליצירת גמירות הדעת, כפי שכתב אביו של החזון איש:כלל גדול יהיה לך בקניינים, דעיקר הקנין הוא שיגמור בלבו להקנות הדבר לחבירו וחבירו יסמוך דעתו עליו. שתי עמדות אלה מניחות שגמירות הדעת היא העיקר ומכאן שבאופן עקרוני ניתן להעביר בעלות כאשר ישנה גמירות דעת גם ללא מעשה קניין.
בניגוד לכך, יש הטוענים שמעשה הקניין הכרחי להעברת הבעלות, ולא ניתן להעביר בעלות ללא מעשה קניין, כפי שכתב הרב א"מ חברוני:נראה לכן דגדרי הקנינים הם, שהלכה למשה מסיני שאין המקח נקנה בדברים ובעי מעשה הקנין.
דבר שלא בא לעולם.
לגבי השאלה מדוע קניין בדבר שלא בא לעולם אינו חל ישנן כמה דעות הקשורות למחלוקת האמורה, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים מבחין בין דעות שני בעלי תוספות, דעת המהר"ם מרוטנבורג ודעת רבי יחיאל מפריז, ומבאר שלדעת המהר"ם הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה, ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעיתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם.
הליכים בהם אין צורך מעשה קניין.
ישנם הליכים משפטיים שאין בהם צורך במעשה קניין כדי להחיל אותם.
מעשי קניין השונים במשפט העברי.
במשפט העברי, קניינים רבים ושונים לפי סוג הנכס:
קניית קרקע - כסף, שטר, וחזקה.
קניית מטלטלין - משיכה, הגבהה, וקניין חצר.
קניית בהמות - קנייני מטלטלין וכן מסירה ורכוב.
המחאת הלוואה - קניין מעמד שלשתן.
יצירת הסכם עבודה - בתחילת העבודה על ידי הפועל
בנוסף, קניין סודר חל בכל הנכסים, וכן יש תוקף למעשה קניין המקובל בין הסוחרים - סיטומתא.
הרב אשר וייס חילק את מעשי הקניין לארבע קבוצות:
מעשה קנין
הפרשת חלה
שולחן-ערוך
כריסטיאן ואנדוולדה
אהרון קלדרון
אהרן קלדרון
מקהלת רינת
מקהלת רינת הייתה מקהלה ישראלית שביצעה מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלאסית ישראלית ופעלה בשנים 1955–1994. הוכרה כ"מקהלה הלאומית" של ישראל.
היסטוריה.
המקהלה נוסדה על ידי גארי ברתיני בשנת 1955 עם קבוצה של תלמידי המדרשה למוזיקה בתל אביב ואימצה את השם "מקהלת רינת" ב- 1956.