המרכז לתקשורת בינלאומית הוא היחידי בישראל ואחד מהיחידים בעולם העוסק בשלל ההיבטים של דיפלומטיה ציבורית ותקשורת, כולל טרור ומלחמה, דיפלומטיה ושלום, יחסי מסחר וכלכלה, תרבות וספורט, ארגונים בינלאומיים וארגונים לא ממשלתיים, ערכים, נורמות ומשפט בינלאומי. המרכז עוסק בתקשורת המסורתית כולל עיתונות, רדיו וטלוויזיה וכן בתקשורת החדשה הכוללת אתרי אינטרנט, בלוגים ורשתות חברתיות. פעילות המרכז כוללת מחקר בסיסי ויישומי, כנסים ארציים ובינלאומיים, פרסומים כלליים ומכווני מדיניות וקורסי הדרכה בסיסיים ומתקדמים.
מטרת המרכז היא ליצור מודעות בקרב מנהיגים ומקבלי החלטות, במשרדי הממשלה, בכנסת ובקרב ארגונים ציבוריים לגבי החשיבות המתעצמת של תקשורת ודיפלומטיה ציבורית לביטחונה של המדינה ולתדמיתה בעולם. המרכז מגבש הצעות לאסטרטגיה וטקטיקה תקשורתית וכן תוכניות פרטניות בתחומי הדיפלומטיה הציבורית. התוכניות מבוססות על שימוש מושכל בכלים המודרניים של דיפלומטיה ציבורית כולל רשתות חברתיות, מיתוג, יחסי ציבור, תרבות, חילופי סטודנטים ומדענים, סיוע הומניטרי, עסקים, תיירות, שימוש בעמותות ובארגונים לא ממשלתיים, גיוס תפוצות, מעקב אחרי כיסוי תקשורתי וביצוע סקרי דעת קהל.
חלק ניכר מפעילות המרכז מוקדש לאתגרים שעומדים בפני הדיפלומטיה הציבורית הישראלית ולדרכים שבהן ניתן להתמודד אתם.
סדנת הדגל של המרכז היא הסדנה לדיפלומטיה ציבורית, תוכנית של 8 שבועות, המכוונת להכשרת סטודנטים ובוגרים מצטיינים לייצג את מדינת ישראל בזירה הבינלאומית. סדנה נוספת היא סדנת ליליאן וילדר למצוינות בתקשורת, שמטרתה להכשיר דיפלומטים, פוליטיקאים, אנשי מקצוע, אנשי תקשורת וכן סטודנטים ומנהיגים צעירים, לעמידה בפני קהל ומצלמה. כמו כן, המרכז לתקשורת בינלאומית מקיים קשרים עם בתי ספר תיכוניים בארץ, על מנת להנחיל את עולם הדיפלומטיה לנוער.
סדנה נוספת היא סדנת ליליאן וילדר למצוינות בתקשורת, בהובלת אווה רוזנשטיין, שמטרתה להכשיר דיפלומטים, פוליטיקאים, אנשי מקצוע, אנשי תקשורת.
המרכז מקיים קשרים מקצועיים ומדעיים עם המרכז לדיפלומטיה ציבורית באוניברסיטה של דרום קליפורניה, ובשיתוף אתו הוא קיים את הכנס הראשון על היבטים של דיפלומטיה ציבורית.
ישראל ליפקין מסלנט
תום סוויפט
תום סוויפט (ותום סוויפט ג'וניור; באנגלית: Tom Swift) הוא דמות בדיונית, העומדת במרכז העלילה של חמש סדרות ספרי מדע בדיוני והרפתקאות אמריקאים. הספרים מיועדים לנוער, ושמים דגש על נושאי מדע וטכנולוגיה.
הכרך הראשון של סדרת תום סוויפט הראשונה הופיע ב-1910, ובסך הכל הופיעו במסגרת הסדרה כולה, למעלה מ-100 כותרים.
יוצר הדמות הוא אדוארד סטרטמאייר שייסד הוצאה לאור הנושאת את שמו. העלילות עצמם נכתבו לאורך השנים בידי סופרי צללים, והופיעו בדרך כלל תחת שם העט המשותף: "ויקטור אפלטון". הסדרה השנייה הופיעה תחת שם העט "ויקטור אפלטון השני".
הדגש העיקרי בחוברות הוא על דמות הממציא כדמות ראויה להערצה וחיקוי. הספרים זכו להצלחה רבה, תורגמו לשפות רבות ונמכרו ברחבי העולם בלמעלה מ-30 מיליון עותקים. דמויות בולטות בעולם המדע הבדיוני, ואף המעשי כמו אנשי תעשיית המחשבים ציטטו את תום סוויפט כמקור השראה, מהם: אייזק אסימוב, סטיב ווזניאק ואחרים.
מספר המצאות שאבו השראה ישירה מעלילות תום סוויפט, אחת מהם אף נושאת את שמו: אקדח הטייזר, שאב השראה מהספר "תומאס סוויפט והרובה החשמלי" - Thomas A. Swift's Electric Rifle. ושמו של האקדח, TASER, הם ראשי התיבות של שם החוברת באנגלית.
צ'יוויטנובה מארקה
צ'יוויטנובה מארקה (איטלקית: Civitanova Marche) היא עיירה הנמצאת בנפת מצ'רטה שבמחוז מארקה באיטליה, וממוקמת כ- 40 קילומטר מדרום-מזרח לאנקונה, בירת המחוז, וכ- 25 קילומטר ממזרח למצ'רטה, בירת הנפה. העיירה שוכנת על מישור ההצפה של הנהר קיינטי. זו עיירת נופש ותיירות, ויש בה גם נמל דייגים ומרכז לתעשיית הנעלה. בעיירה כמה ארמונות, וילות וכנסיות מהמאה ה-19 ומתחילת המאה העשרים, וכן שתי כנסיות מהמאה ה-13 וה- 14 שנבנו מחדש במאה ה-19.
טיש (פירושונים)
ריכוך
טופוגרפיה גרמניה
טופוגרפיה גרמניה (בלטינית: Topographia Germaniae) היא סדרה מרובת כרכים בשפה הגרמנית העוסקת באיור גאוגרפי של מדינות האימפריה הרומית הקדושה.
הסדרה, שראתה אור במאה ה-17, כוללת יותר מ-2,000 תחריטים מפורטים של ערים, מנזרים וטירות ראויים לציון ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, ונחשבת גם במאה ה-21 לאחת מיצירות המופת של האיור הגאוגרפי.
יוצרי הסדרה הם: החרט והמו"ל מתאוס מריאן האב שיצר את רוב התחריטים, וכותב המלל, מרטין ציילר . שותפים נוספים שתרמו מאיוריהם, הם: וצלב הולאר , קספר מריאן, ומתאוס מריאן הבן.
הסדרה ראתה אור בפרנקפורט, במאה ה-17 ב-38 כרכים. מהדורת צילום שלה הופקה ב-1960 בידי בית ההוצאה "Bärenreiter" (ברנרייטר) שבסיסו בקאסל.
איתמר בן ברק
איתמר בן ברק (אוקטובר 1916 – 5 בפברואר 2008) היה מראשוני ומקימי קיבוץ חניתה ובוניה, מלוחמי ומפקדי חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות, מפקד הנח"ל ומחברם של שני ספרים.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
איתמר נולד בבית הרצל שביער חולדה בשנת 1916, בן בכור להוריו שושנה (לבית פקר) ואהרן בן ברק, מאנשי העלייה השנייה. כעבור כשלוש שנים חלתה שושנה ב ונפטרה. האב אהרן, ממייסדי נהלל, ושני בניו - איתמר וביניה, נמנו עם ראשוני נהלל, בקיץ 1921. השניים גדלו ללא אם בתנאים פיזיים קשים, בעוד האב נאבק על קיום משק חקלאי במושב הצעיר, ונלחם במלריה ובקשיי התקופה. כבר כילדים צעירים נדרשו לעבוד, לסייע בפרנסה ובגידול אחיהם הצעירים. איתמר וביניה נאלצו להפסיק לימודיהם בגיל 16 לצאת לעבודה על מנת לסייע כלכלית לאב, חלק מסיפור זה מתואר בספרו של בן אחותו של איתמר, מאיר שלו – הדבר היה ככה.
בימי המרד הערבי הגדול (1939-1936) בלילות עסקו באימוני נשק בשמירה ובהגנה, עם משה דיין ובני דורם. בשנת 1936 היו איתמר ובניה ממייסדי גרעין "שמרון" של בני נהלל. חברי שמרון עבדו בעיקר בייעור ובחקלאות. בעקבות אהבתה לאיתמר הצטרפה לגרעין גם מכבית גולני, בוגרת בית הספר החקלאי לבנות בנהלל, ולימים נישאו והקימו משפחה. אחרי לבטים ומאבקים רעיוניים ממושכים, החליטו רוב חברי שמרון "למרוד" ברעיון המושב והעדיפו להפוך לגרעין קיבוצי, שיעלה להתיישבות במקום חדש.
בשנת 1938 החליטו המוסדות המיישבים בארץ, כי ב-1 בנובמבר 1938 יקבל גרעין שמרון את האחריות לחניתה, על הר נישא בגבול הלבנון.
חניתה – שנים ראשונות.
איתמר היה איש אדמה ורצה להקים משק חקלאי על אדמות ההר. חבורת הראשונים שעמה נמנה עיבדה בצורה סיזיפית כל חלקה אפשרית באדמה הטרשית והקשה של ההר כדי להוציא ממנה פרנסה ליישוב החדש.
ביוני 1941 פיקד על אחת החוליות של ההגנה, שהשתתפו בפלישת הצבא הבריטי לסוריה ולבנון באותו מבצע נפצע משה דיין ואיבד את עינו.
קיבוץ חניתה סבל מהתקפות חוזרות ונשנות של הכנופיות של אל קאוקג'י וחברי המשק והנוטרים המגנים סבלו ממחסור בנשק, כתוצאה ממדיניות הבריטים. כתוצאה מכך ניסו להתארגן ולהשיג נשק דרך לבנון. ב-1942 נתפס איתמר בשטח לבנון, יחד עם אחיו ביניה, במהלך הברחת נשק מהלבנונים לארגון ההגנה. השניים ריצו תקופת מאסר בכלא בביירות. את פרק הזמן הזה הם ניצלו כדי לשפר את כישורי הלשון הערבית.
בצבא ההגנה לישראל.
במלחמת העצמאות היה הגליל המערבי במצור. בימי המצור על חניתה שימש איתמר איש קשר בין המפקדה בחיפה ליישובים הנצורים בגליל, והשתתף בפעילות צבאית להתמודדות עם המצור הערבי. בין היתר השליך שקי אספקה ליישובים מהמטוס הקל, שטייסו נפצע. בנוסף לחם בקרבות באזור משמר העמק מול צבא ההצלה של קאוקג'י.
במאי 1948 פינו את ילדי חניתה לחיפה בדרך הים מנהריה. איתמר כבר היה מגויס כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי וקיבל בנמל חיפה את הילדים המפונים, ובהם שני ילדיו, צור ויואב. איתמר ופלוגתו לחמו בגליל המזרחי, בקרבות עקובים מדם מול הסורים, באזור משמר הירדן, דרדרה וירדה. אלו כללו שני קרבות מכריעים, האחד על קיבוץ דרדרה, שבו נבלמה התקפה מסיבית של הסורים על הקיבוץ הקטן שעל שפת אגם החולה. הקרב הסתיים בעשרות הרוגים סוריים ובשלושה הרוגים לכוחות צה"ל. הקרב שני היה הכיבוש האחרון של חרבת ירדה, ששימשה כעמדה בקו החזית ועברה מספר פעמים מיד ליד, עד שנכבשה לבסוף על ידי פלוגתו של איתמר. בנקודה זו נקבע קו הגבול הזמני, ובכך נמנע ניתוק אצבע הגליל על ידי הסורים ששאפו להגיע לראש פינה. בגבול לבנון הוא השתתף בקרבות ליד מנרה, שהסתיימו במבצע חירם. בנוסף לחם בקרבות באזור משמר העמק מול צבא ההצלה של קאוקג'י.
בסיום הלחימה איתמר השתתף במשלחת לשביתת הנשק מול הסורים. בשנת 1949 פיקד על גדוד באזור אילת, הנגב והערבה.
ב-1951 פשט את מדיו וחזר לחניתה. בתקופה זו הוא מילא תפקידים רבים ובהם מרכז המשק והגזבר.
בשנת 1956 חזר איתמר לשירות קבע כמפקד הנח"ל. אולם בסוף 1958 הוא נאלץ לפרוש מתפקידו לפני המועד בעקבות מותה של רעייתו מכבית ממחלת האפילפסיה לה עדיין לא היה בארץ טיפול נאות בתקופה ההיא. היא נפטרה בגיל 40 והותירה אחריה שלושה בנים: צור (18), יואב (12) ואסף (6).
חניתה – לאחר השחרור מצה"ל.
איתמר חזר לעבודות השדה והיה מחלוצי גידול הכותנה בגליל המערבי. הוא למד את המקצוע, תוך שילוב עבודת כפיים וניהול. במקביל הקים את משפחתו בשנית: הגר מורבין עלתה מארצות הברית עם בתה אברה, והן הצטרפו לאיתמר ובניו בחניתה. מאוחר יותר נישאו השניים ונולדה להם בת, גמר.