דיין רמז כי מדיניות של הבלגה שנכפתה עליו ועל צה"ל על ידי גורמים פוליטיים היא המונעת הישגים בשני המאבקים שבהם היה צה"ל נתון — במלחמת ההתשה ובמלחמה כנגד הטרור, והיא המונעת הישגים מדיניים. הציבור הסכים עמו ברובו. מעטים מאוד סברו כי המדיניות שהפגינה גולדה באותם הימים, אשר עיקרה היה הימנעות ממגעים מדיניים שלא במשא ומתן ישיר וללא תנאים מוקדמים, והעמידה על היאחזות בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, הם המונעים הגעה להישגים מדיניים. דיין רמז כי אם יינתנו המושכות בידיו, תהיה מדיניותו שונה.
על–פי התפישה של מנהיגי ישראל דאז, המשך החזקתם או כיבושם של השטחים היה הישג בן קיימא. כיבוש סיני ורמת הגולן העניק לישראל, על-פי תפישת מנהיגיה, מרחב התרעה ויכולת שליטה נאותים מול מצרים וסוריה. דיין טען כי "טוב שארם א-שייח בלי שלום משלום בלי שארם א-שייח", כשהוא מבטא בכך את התחושה שהמצרים והסורים "למדו את הלקח" ובזכות המרחבים האינסופיים, כביכול, שהפרידו בין הנגב לתעלת סואץ יירתעו המצרים ובעקבותיהם הסורים מפתיחה במלחמה נוספת. איש בממשלה לא האמין בכנות כוונותיהם של מנהיגי ערב, ובוודאי לא של נאצר. האחיזה בסיני וברמת הגולן נתפשה כביטוח מפני המלחמה הבאה.
ביחס לשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה, אחרי שנכזבה התקווה כי עם כיבוש השטחים יעזבו אותם רוב תושביהם (בפועל עזבו כ-200 אלף מהם), השתררה התפישה כאילו לתושבי השטחים יש רק מה להרוויח משהותם תחת "הכיבוש הנאור" של ישראל, במיוחד מאחר שבשנים הראשונות נקטה ישראל מדיניות של אי-התערבות, ותושבי השטחים נותרו במובנים רבים תושבי ירדן המוחזקים כ"פקדון זמני" בידי ישראל. על הרעיון לפיו תושבי השטחים מובחנים כעם בעל זכות למדינה משלו הגיבה גולדה מאיר באמירה "אין עם פלסטיני".
התנגדות לקו השליט הזה התקיימה רק בשולי הציבוריות הישראלית. קולות בודדים (כקולו של חנוך לוין, במחזות כמו "את ואני והמלחמה הבאה" או "מלכת אמבטיה") ו"מכתב השמיניסטים" נתפשו כ"מזעזעים" והיו רחוקים מהקו השליט בקרב רוב אזרחי ישראל.
מערכת הבחירות.
מערכת הבחירות לא הייתה סוערת כבחירות שקדמו לה. רוב המפלגות שהשתתפו בה היו שותפות בממשלת האחדות הלאומית שלפניה, ובכוונתן היה להמשיך ולקיימה גם לאחר הבחירות.
דוד בן-גוריון נמנע מלשוב עם פורשי רפ"י אל חיקו החם של המערך. הוא הקים, ביחד עם ידידו-יריבו משכבר הימים, איסר הראל, את "הרשימה הממלכתית". בהתמודדות האחרונה שלו בבחירות התמקד בן-גוריון בקידום רעיונותיו, כמו שינוי שיטת הבחירות, ונמנע מניגוח המערך. בראיון שנתן לסופר מיכאל בר-זוהר לאחר הבחירות המליץ בן-גוריון לצעירים להצטרף למערך, אך נמנע מלעשות זאת בעצמו.
גח"ל הייתה נתונה ערב הבחירות בשלהי משבר פנימי קשה. שמואל תמיר ניסה לערער ללא הצלחה את מעמדו של מנחם בגין כמנהיג המפלגה, ולאחר התמודדות קשה פיצל את המפלגה והקים את תנועת "המרכז החופשי". אל הבחירות הגיעה גח"ל מתוך ממשלת האחדות. בגין, אשר כיהן לראשונה בחייו כשר, חש בנוח בממשלה זו, אשר נתנה לו את הלגיטימציה הציבורית שבה חפץ. גח"ל ניהלה מערכת בחירות סולידית, שהתמקדה בדרישה להימנע מ"חלוקה מחדש של ארץ ישראל" אל מול תוכניות לפשרה טריטוריאלית שעלו במערך.
מק"י בראשות משה סנה התמודדה אף היא. כן התמודד אורי אבנרי בראשות מפלגתו "העולם הזה-כוח חדש".
הבחירות לכנסת השביעית היו הבחירות הראשונות שסוקרו בטלוויזיה. זו הייתה גם הפעם הראשונה שבה הונהגו שידורי תעמולה בטלוויזיה. הטלוויזיה הישראלית הייתה עדיין בראשיתה, הסיקור היה פשוט ולא כלל סקרים או מדגמים.
תוצאות ההצבעה.
נתונים עיקריים:
בתחילת ספירת הקולות נראה היה כי המערך מצוי בירידה חמורה, אך עם תומה התברר כי הירידה הייתה מתונה משחששו במערך, והתבטאה בשבעה מנדטים. המערך איבד את הרוב המוחלט בכנסת, והייתה זו הפעם הראשונה שמפלגות השמאל הפועלי הציוני הממוסד (אשר זו הפעם הראשונה רצו תחת מסגרת ארגונית אחת) לא היו בעלות הרוב בכנסת (אם כי בצירוף הרשימה הממלכתית של בן-גוריון ורשימות הלוויין הערביות הייתה הירידה מתונה למדי: מ-67 מנדטים ל-64). גח"ל שמרה על כוחה ואף הגדילה אותו מעט, אם לוקחים בחשבון את המנדטים שקיבל המרכז החופשי.
תוצאות הבחירות.
הבחירות לא הביאו לשינוי כלשהו במפה הפוליטית הישראלית. ממשלת האחדות הלאומית המשיכה באותו ההרכב, גולדה מאיר נותרה בראשות הממשלה ומשה דיין בתפקיד שר הביטחון. באוגוסט 1970 פרשו שרי גח"ל מן הממשלה על רקע ניהול שיחות עם מצרים בנוגע להפסקת אש, אך הממשלה נותרה יציבה.
בארי (כדורגל)
אסוציאציונה ספורטיבה בארי (באיטלקית: Associazione Sportiva Bari, ובקיצור בארי) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר בארי. הקבוצה משחקת בדרך כלל בחולצה בצבעים אדום ולבן ובמכנסיים אדומים או לבנים. הכינוי של המועדון הוא 'התרנגולים' וזאת בשל העובדה כי סמל המועדון הוא תרנגול.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה ב-1908. ב-2004 ירדה בארי לסריה ג', אולם נשארה בסריה ב' כיוון שקומו ונאפולי התפרקו.
בשנת 2009 שבה בארי לסרייה א' אחרי 8 שנים של היעדרות אך כעבור שנתיים נשרה חזרה לסרייה ב'. בעונת 2005/2006 ובעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע האיטלקי.
ב-10 במרץ 2014 הכריזה הנהלת המועדון על פשיטת רגל, וזאת לאחר שהמועדון נכנס לחובות עתק בסך 30 מיליון אירו. ב-20 במאי 2014 נרכשה בארי בסכום זעום של 2 מיליון אירו, רגע לפני שהמועדון נאלץ להתחיל מחדש בסרייה די, והקבוצה המשיכה לשחק בסריה ב', אך ב-16 ביולי 2018 המועדון שוב כשל מלהציג את הערבויות הכלכליות הנדרשות על מנת להבטיח את השתתפותו בליגה, ופשיטת רגל נוספת הוכרזה על המועדון, הפעם הוצאה לחלוטין מהליגה.
המועדון הגיש ערעור לבית הדין של הוועד האולימפי האיטלקי, אך הוא נדחה. באותו הקיץ זכויות השימוש בשם של בארי ובאצטדיון הסן ניקולה נרכשו על ידי במאי הסרטים האיטלקי, ובעליה של קבוצת נאפולי (כדורגל), אורליו דה לאורנטיס, שהוביל את המועדון מהתחלה בסריה די בעונת 2018/2019. לאחר עונה אחת שבה הקבוצה לשחק בליגה פרו.
מרג' עיון
מרג' עיוּן (בערבית: مرج عيون - 'עמק המעיינות') היא עיירה לבנונית, כשישה קילומטרים מצפון לגבול הבינלאומי עם ישראל ולמטולה. בסביבתה נובעים מקורותיו של נחל עיון.
מוניציפלית "מרג' עיוּן" שייכת לנפת מרג' עיון ממחוז א-נבטיה. רוב תושבי העיר הם נוצרים אורתודוקסים, ומיעוטם נוצרים קתולים, מוסלמים ודרוזים.
מרג' עיון היא עיר מחוז ובה מתקני ממשלה, בסיס צבאי (מחנה מרג'-עיון), בית חולים ושוק, והיא גם מקום מושבו של הבישוף היווני קתולי של אפארכיית בניאס ; כיום מחזיק במשרה זו הבישוף ג'ורג' ניקולא חדאד .
באזור עוד ביצורים שהקימו הצרפתים וכן בית עלמין צבאי צרפתי שרוב הקבורים בו הם חיילים מהמושבות שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
העיר המקראית עיון נזכרת כבר בתנ"ך בספר מלכים א', ט"ו, 20 ו-29 ובדברי הימים ב' ט"ז 4. כמו כן היא נזכרת בספרות חז"ל בתלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין (פרק א' דף י"ח טור ג' /ה"ב).
העיר הייתה עיר מחוז בממשל הצרפתי החל משנת 1920 ועד מתן עצמאות ללבנון בסוף מלחמת העולם השנייה. הצרפתים הקימו בה מחנה-מבצר שבו שכן גדוד חי"ר. בנובמבר 1925, כחלק מהמרד הדרוזי, השתלטו המורדים הדרוזים על העיר ובעיתונות הופיעו סיפורי זוועה על פגיעה בתושבים הנוצרים.
ביוני 1941 התבצרו בעיירה כוחות של הצבא הצרפתי הנאמן לשלטון וישי, כנגד כוחות בעלות הברית. ב-9 ביוני 1941 כבשו בעלות הברית את העיר, אולם כוחות של וישי חדרו חזרה למרג' עיון. הקרבות נמשכו כשבוע עד השתלטות בעלות הברית על העיירה.
בין מלחמות העולם ואחריהן היגרו רבים מתושבי העיירה לאמריקה הצפונית והדרומית. טייס הקרב האמריקאי ג'יימס ג'בארא, אלוף הפלות במלחמת קוריאה (1950-1954), הוא מיוצאי העיירה.
בסוף יוני 1958 כותרה מרג' עיון על ידי המורדים נגד ממשלת לבנון.
ב-10 במרץ 1976, בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית, השתלטו אנשי צבא לבנון הערבי על מרג' עיון. ב-7 באוקטובר 1976 התפתח קרב בין קליעה ומרג' עיון. הקרבות נמשכו מספר ימים עם הפוגות וב-17 באוקטובר 1976 החלו במסע לכיבוש מרג' עיון. לאחר קרב של מספר ימים, שבו נהרגו כ-30 מוסלמים, שחררו אנשי קליעה את מרג' עיון.
בשנת 1977 נכבשה העיירה, בעידוד צה"ל, בידי המיליציה המארונית "צבא לבנון החופשית" שמרבית לוחמיה נמנו עם תושבי הכפרים קליעה ובורג' אל מאלוכ. מאוחר יותר הגיע לאזור מביירות רב-סרן סעד חדאד, בן העיירה שקיבל פיקוד על המובלעת המזרחית. בין השנים 1977 עד נסיגת צה"ל מלבנון ב-2000 הייתה העיר מרכז צבאי ומנהלי לכוחותיו של חדאד, ואחר כך - לחיילי צבא דרום לבנון. בעיר שכנה גם מפקדת יחידת הקישור ללבנון של צה"ל (יק"ל).
ועד הלשון
הבחירות לכנסת השמינית
הבחירות לכנסת השמינית התקיימו ב-31 בדצמבר 1973, ו' בטבת ה'תשל"ד, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת השמינית. הבחירות נערכו חודשיים לאחר המועד שנקבע להן בחוק מלכתחילה, ב-30 באוקטובר, (ד' בחשוון ה'תשל"ד) והתקיימו כחודשיים לאחר תום קרבות מלחמת יום הכיפורים - זו הייתה הפעם הראשונה מאז הבחירות לכנסת הראשונה שבה נדחו הבחירות. תוצאותיהן הושפעו במידה רבה מהמלחמה, אם כי מלוא ההשלכות של המשבר ניכרו רק כעבור ארבע שנים בבחירות לכנסת התשיעית. בבחירות אלה הוצגה בפעם הראשונה רשימת הליכוד. זו הייתה רשימה משותפת לגח"ל, הרשימה הממלכתית והמרכז החופשי. אחד היוזמים הבולטים של האיחוד היה אריאל שרון.