לאחר מכן היה רשאק צייד כישרונות, מאמן ומנג'ר בקבוצה במשך 22 שנים נוספות. בנוסף, רשאק היה עוזרו של יוהאן קרויף כשהיה מאמן "קבוצת החלומות" בין 1988 לבין 1996. כמו כן, רשאק אימן את הקבוצה בעצמו כמאמן זמני במספר מקרים, לפני שהיה המאמן באופן קבוע ב-2001.
קריירת משחק.
רשאק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ב-1965 במשחק גביע הגנרל מול ראסינג סנטאנדר. רשאק הבקיע את השער הרביעי בניצחון הקבוצה 0–4. עד 1967 הוא עדיין שיחק גם בקבוצת המשנה של ברצלונה, ס.ד. קונדל. ב-1967 ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה. ב-1971 זכה בתואר הפיצ'יצ'י - מלך שערי הליגה - לצד השחקן של אתלטיקו מדריד חוסה אאולוחיו גארטה, עם 17 שערים ב-29 משחקים.
בין הישגיו הנוספים בקבוצה ניתן למנות את השלושער שהבקיע בקאמפ נואו ב-1974 במשחק גביע אירופה מול פיינורד, מבישוליו של יוהאן קרויף. בעונת 1973/1974, לצד שחקנים כגון חואן קרלוס פרס הקפטן, קרויף, הוגו סוטיל, קיקה קוסטס וסלבדור סדורני, זכה עם ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים. בגמר גביע המלך ב-1978 הוא היה השחקן המצטיין עם צמד לרשתה של לאס פאלמס. בנוסף, הבקיע רשאק גם בגמר גביע המחזיקות ב-1979. ב-1981 פרש רשאק ממשחק, וב-1 בספטמבר אותה שנה נערך משחק פרידה ממנו בקאמפ נואו מול נבחרת ארגנטינה.
רשאק שיחק במדי נבחרת ספרד 15 פעמים, בהם הבקיע שני שערים, בין 1969 לבין 1978. רשאק נמנה בסגל הנבחרת למונדיאל 1978.
קריירת אימון.
לאחר שפרש ממשחק הצטרף רשאק לסגל אימון ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה. הוא היה מאמן הקבוצה עד 1987. ב-1984 הקים במשותף עם שחקני עבר נוספים של ברצלונה, אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי וז'ואקים ריפה, בית ספר לכדורגל. בעונת 1987/88 היה רשאק עוזרו של המאמן לואיס אראגונס, וכשאראגונס עזב את הקבוצה רשאק החליפו באופן זמני. עם מינויו של יוהאן קרויף לתפקיד המאמן, נשאר רשאק בתפקיד עוזר המאמן. בעונת 1990/91, עת קרויף סבל מבעיות בלב, הפך רשאק למאמן באופן זמני פעם נוספת, לתקופה של חודש. ברצלונה זכתה בעונה זו באליפות. לאחר מכן המשיך להיות עוזר המאמן במשך כל תקופת "קבוצת החלומות". ב-1996 הפך בפעם השלישית להיות המאמן באופן זמני, כיוון שקרויף עזב את הקבוצה בזעם.
ב-1996 עזב את ברצלונה ליפן, שם היה מאמנה של יוקוהומה פלוגלס במשך שתי עונות. עוזרו היה ג'ורדי ראורה.
כשלורנסו סרה פרר פוטר מאימון ברצלונה בעונת 2000/01, רשאק נקרא פעם נוספת לתפקיד המאמן. המטרה היחידה הייתה העפלה לליגת האלופות. רשאק אימן את הקבוצה בשבעת המשחקים האחרונים לעונה, ובמחזור האחרון מול ולנסיה, הבקיע ריבאלדו שער במספרת יוצא דופן שאפשר לקבוצה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לליגת האלופות. הצלחה זו הובילה למינויו באופן קבע לתפקיד מאמן הקבוצה בעונת 2001/02. למרות הגעה לחצי גמר ליגת האלופות, הודחה הקבוצה באופן מביש מהגביע הספרדי ומגביע קטלוניה והגיעה למקום הרביעי בלבד בליגה. כתוצאה מכך מונה במקומו לואי ואן חאל. ביולי 2003 הסתיימה דרכו של רשאק בקבוצה באופן מוחלט.
רשאק מילא מספר תפקידים במחלקת הנוער של ברצלונה. ב-2000 היה מבין האחראים על צירופו של ליונל מסי, אז נער ארגנטינאי בן 13, לקבוצת הנערים של המועדון. מסי הפך בהמשך למלך שערי המועדון בכל הזמנים.
נחום וילבושביץ
מורלה בר און
מרדכי בר און
מורלה בר-און
אהרן זאב וינטראוב
אהרון זאב וינטראוב
זכריה לירז-פלדמן
אנדרה שטיינר
אנדרה שטיינר (בהונגרית: Endre (Andreas) Steiner; 27 ביוני 1901 - 29 בדצמבר 1944), שחמטאי יהודי-הונגרי, אחיו המבוגר של לאיוש שטיינר ובן דוד של הרמן שטיינר.
השתתפות באולימפיאדות.
שטיינר שיחק בנבחרתה האולימפית של הונגריה בחמש אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית.
קורותיו.
בימי מלחמת העולם השנייה היה שטיינר חבר במחתרת היהודית-סלובקית 'קבוצת העבודה', והיה שותף בתוכנית אירופה. הוא נרצח במחנה ריכוז נאצי סמוך לבודפשט ב-29 בדצמבר 1944.
ירחמיאל גרשון אדלשטיין
אליהו חיים בלומנצויג
מאיר יהושע בן מאיר
מאיר יהושע בן-מאיר
שמואל יעקב הבר
אהרן מרדכי הכהן
קבר ישי ורות
קבר ישי ורות הוא מבנה עתיק ואתר קבורה הנמצא בחברון, על ראש גבעה בתל רומיידה, המיוחס לרות המואביה ולנכדה ישי אבי דוד. בערבית קרוי המקום דיר אל-ארבעין, שם הנחשב על-פי החוקר לואי-איג ונסאן לשיבוש שמה הקדום של חברון "קריית ארבע". בפי ערביי המקום יש שקראו לשדה "כרם אבי דאפי" שהוא שיבוש של "כרם אבי דוד".
ייחוס הקבר לישי ידוע מהמאה ה-13, ולרות מהמאה ה-19. במקום בית כנסת קטן המקבל מבקרים לאורך כל השנה, ובמיוחד בחג השבועות. האתר נמצא תחת שליטה ישראלית באזור H2 של חברון.
מבנה האתר.
מבנה הקבר כולל מספר חדרים עם קמרונות וחצר מוקפת חומה, שנבנה על יסודות ביזנטיים בתקופה הערבית, בתוספת השלמות מהתקופה הצלבנית, כנראה מהמאה ה-13, תקופה בה כנראה היה במקום מנזר.
בעלות.
בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ובתקופת המנדט היה השטח שייך לקהילה היהודית בחברון שקנתה אותו מידי "הקדש תמימי" תמורת דמי חכירה שישלמו היהודים להקדש תמימי "מדי שנה לעולמי עד".
תולדות האתר.
העת העתיקה.
מסורות יהודיות קדומות לא הזכירו את קבריהם של ישי ורות. לפי מסורת נוצרית שנזכרה באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה, ישי נקבר בעיר הולדתו בית לחם.
ימי הביניים.
המקור הראשון שמזכיר את המקום הוא הנוסע האלמוני תלמיד הרמב"ן שביקר בארץ ישראל בשנת ה'ן' (1290) וכתב אודות המקום "בחברון שם מערת המכפלה.. וחברון החדשה הנה היא סמוך למערה. וחברון הקדומה הייתה למעלה בהר, שם בית הקברות לישראל, ושם מצד אחד מערה שם קברו של ישי...". הנוסע היהודי יעקב השליח משנת 1235 בערך, משתמש בלשון דומה, אך כותב "מצד אחר יש מערה והוא קבר ישי".
משולם מוולטרה (1481) ומשה באסולה (1522) ציינו כי קיים קשר תת-קרקעי בין קברו של ישי לבין מערת המכפלה. באסולה כתב: "נגד חברון בראש ההר קבורת ישי אבי דוד עם בנין נאה. ויש חלון קטן שהולך למטה במערה. אומרים שפעם אחת השליכו בו חתול ויצא מן החור שבמערת המכפלה, ויש ביניהם כחצי מיל". פרשן המשנה ר' עובדיה מברטנורא כתב על המקום "ובהר אחד מנגד למערת המכפלה, שם על ראש ההר מערה גדולה ויפה ובנין נאה בראשה, ואומרים כי שם קבר ישי אבי דוד. גם שם הלכנו להשתטח ולהתפלל ביום ההוא".
מקור ערבי מסוף המאה ה-15 מתאר אותו כ"משהד אלארבעין" - מקדש הארבעים, על שם ארבעים קדושים הקבורים בו, המשמש מוקד עלייה לרגל לנוצרים ומוסלמים. במקור זה לא נזכר שמו של ישי. מקור נוצרי מתקופה זו מציין את "מקדש הארבעים" ומזכיר שבתוכו נמצא קבר ישי.
בשנת רצ"ז (1537) בספר "ייחוס האבות והנביאים" נכתב:" למעלה בהר בנין נאה, שם קבר ישי אבי דוד המלך עליו השלום. ושסמוך לו בית החיים מישראל". לנכתב מצורף ציור המבנה כפי שנראה היה אז. הציור הוא ככל הנראה ממבט על מרכז החצר הצלבנית מכיוון צפון לכיוון דרום כשבחזית שער גדול הקיים גם כיום ומאחוריו מקום הקבורה בעוד שמדרום המבנה מצויים עד היום שרידי מגדל עגול המופיע בציור. במערב חצר המצודה מצוי מבנה הבנוי בדיוק צפונה לכיוון ירושלים. על אף שכיוונו אינו למזרח כנהוג בכנסיות נוצריות שימש המבנה כמנזר. סתירה זאת שנמצאה גם בקברו של דוד המלך הובילה למסקנה כי בראשית שימשו המבנים כבתי תפילה יהודיים.
תאורים של המקום מופיעים גם אצל הקראים שמואל בן דוד (1642) ובנימין בן אליהו (1786).
מעריכים שהבניין שנמצא כיום באתר היה בנוי גם באותה התקופה וכן נמצא תרשים שציור כחמישים שנה אחר ביקורו וכן תייר נוצרי ב-1688, מציינים את המקום כקבר ישי, ומספרים כי שמעו על אפשרות שהוא מקושר במנהרה עד לקברי האבות במערת המכפלה.
בעת החדשה.
המסורת בדבר היות המקום קבר רות המואביה מאוחרת הרבה יותר, ונזכרת לראשונה בספר חיבת ירושלים של חיים הורביץ, משנת 1835, כמסורת בעל-פה שלא מצא שום מקור בכתובים אודותיה. מנחם מנדל מקאמיניץ כתב על ביקורו באתר: "עוד נמצא שם חומה בכרם ושם ב' קברים קבר א' של ישי אבי דוד וא' של רות המואבי' ונתתי לבעל הכרם כ' פארעס.". אליעזר גרייבסקי ביקר בחברון בשנת 1873 וכתב: "הלכתי לבקר קבר ישי אבי דוד ולמראשיתו קבר רות המואביה.
זאב וילנאי כותב בספרו כי סייר במקום ב-1935 ולא מצא בו פתח שיכול להוביל למערה זו, אולם מלווהו הערבי סיפר אף הוא על מערה שהובילה לקבר אברהם, שנסתמה בימי מלחמת העולם הראשונה מבלי שנותר זכר למקום פתחה.
לאחר מלחמת ששת הימים.