בשנת 1964 נפטר ירמיהו שפירא. אלמנתו, רחל, המשיכה בניהול הכפר וזאת למרות מחלת הסרטן ממנה סבלה. עם מותה בשנת 1966 מונה למנהל הכפר ד"ר שלמה שטיינברגר (שנהר), מחנך ואיש תרבות, אשר שימש בתפקיד כחמש שנים. בשנת 1971 התמנה למנהל הכפר אהרן אהרנסון, אגרונום ואיש חינוך (שניהל לפני כן, בין השאר, את בית הספר החקלאי בנהלל). בתוך חמש שנות תקופתו, נפתחה בין השאר במקום חטיבת ביניים (בשנת 1972), שבה למדו גם בני היישובים אבן יהודה וקדימה. זאת הייתה תחילת הדרך למצב הנוכחי בו משמש בית הספר של הכפר מוסד חינוכי אזורי לכל דבר. אהרן אהרנסון נפטר בשנת 2013 ונקבר בבית העלמין בזכרון יעקב ליד בני משפחתו, משפחת אהרנסון המפורסמת.
בשנת 1976 מונה למנהל הכפר צבי לוי (שהיה קצין קבע בחיל השריון ואחר כך בחיל החינוך, ומייסד המכון לשליחים בסוכנות היהודית). הוא ניהל את הכפר 24 שנים, והנהיג שיטות חינוך חדשניות. על עבודתו קיבל לוי ב-1993 את פרס החינוך של משרד החינוך, ובארצות הברית קיבל את פרס The spirit of crazy horse לחינוך נוער בסיכון. משנתו התאורטית פורסמה בספר "Negotiating Positive Identity in a Group Care Community: Reclaiming Uprooted Youth" (1993). בתקופת כהונתו נקלטו בכפר עולי אתיופיה רבים שהגיעו במבצע שלמה ובמבצע משה, עולי איראן בשנות ה-80 ועולי ברית המועצות לשעבר בתחילת שנות התשעים. בשנת 2001 שודרה בתוכנית "עובדה" כתבת תחקיר על הצלחת הכפר בהנהגת לוי בשילוב בני העליות השונות.
"הדסים" הונצח וחדר לתודעת הציבור הרחב בעיקר בזכות ספריה של גילה אלמגור, "הקיץ של אביה" ו"עץ הדומים תפוס", המספרים על ילדותה בפנימייה. בקיץ 1983 צולם בהדסים הסרט "הפנימייה", שהופק ובוים על ידי יעוד לבנון ודורון ערן. אף על פי שהסיפור בסרט דמיוני, יש מקבילות רבה עם סיפורו של המוסד החינוכי. בסרט שיחקו אלון אבוטבול, סמדר קילצ'ינסקי וטוביה דובלרו ותלמידים מהפנימייה אשר שימשו שחקני משנה וניצבים בסרט. בנוסף נטל בו חלק שמואל וילוז'ני והמוזיקה הולחנה על ידי רוני בראון, שניהם בוגרי הכפר.
בשנת 2006 הוציאו שניים מבוגריו, גדעון אריאל ואורי מילשטיין, את הספר "על מה חלמנו" ובו סיפורים על השנים הראשונות של הכפר והאנשים שעיצבו את דמותו. בקיץ 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, שהו בכפר כ-550 מפונים מהצפון.
בפאתי הכפר נמצאת שמורת הדסים אשר הוקמה ביוזמתו של אבינועם קפלן בשנת 1947 במטרה לשמר חלקת אדמה המייצגת את צמחיית האזור. עם חקיקת חוק שמורות הטבע והגנים הלאומיים, הפכה השמורה לאחת הראשונות שהוכרזו בישראל. בשמורה מיני צמחים המהווים דוגמה אחרונה לאוכלוסייה הטבעית של מישור החוף, בהם קורנית מקורקפת, גולנית ערבית (השמורה היא המקום היחיד מצפון לבאר שבע בו ניתן למצוא צמח זה), קידה שעירה ולוטם מרווני. בנוסף גדלים בשמורה סייפן התבואה, אירוס ארצישראלי, בן-חצב יקינתוני, שפתן מצוי, רקפת מצויה, אלון התבור, אלת המסטיק ואשחר ארצישראלי. לא רחוק משמורת הטבע, על גבעה הקרויה בפי אנשי הדסים "גבעת ורה", על שם ורה ויצמן, ממקימות ויצו, מצויה חלקת קבר קטנה ובה טמונים מייסדי הכפר.
בית הספר הדמוקרטי לב השרון.
משנת 2001 ממוקם בכפר הנוער הדסים בית הספר הדמוקרטי לב השרון, הדוגל בחינוך דמוקרטי. בבית הספר לומדים כ-450 תלמידים מיישובי אזור השרון, החל בגיל גן חובה ועד כיתה י"ב. בית הספר מוכש"ר (מוכר שאינו רשמי) ועל כן זוכה למימון חלקי של משרד החינוך.
הרצוג ודה מורון
פארק קנדה
פארק קנדה (בשמו המלא פארק איילון-קנדה) הוא פארק השוכן ממזרח לעמק איילון, והמשתרע על-פני שטח של 12,000 דונם. פארק איילון-קנדה שוכן מצפון לכביש 1, בקטע שבין מחלף לטרון למחלף שער הגיא.
היסטוריה.
"חמת" היה יישוב קדום ברכס לטרון, בשוליו המזרחיים של עמק איילון. היוונים או השומרונים שיבשו את השם וקראו למקום אמאוס. המקום מוזכר לראשונה בקרב אמאוס, שהתחולל בשנת 165 לפנה"ס במסגרת מרד החשמונאים. לאחר מכן הפכה אמאוס לעיר יהודית. אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו שציין כי במאה ה-1 לפנה"ס הייתה עיר קטנה, שתושביה נמכרו על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס לעבדים.
במאה הראשונה הוקמה במקום קולוניה רומית, שהפכה במאה ה-3 לעיר אמאוס ניקופוליס. אמאוס ניקופוליס נודעה בבית המרחץ הגדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה. העיר חרבה עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
המקום ידוע גם בשל המסורת הנוצרית המזהה אותה כאחד המקומות האפשריים של אמאוס – המקום בו התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה.
הפארק נמצא על שטח של שלושה כפרים ערביים, שניים מהם התקיימו במקום עד 1967. הראשון דיר איוב (בחלקו המזרחי של הפארק בסמוך לשער הגיא) נהרס במלחמת העצמאות ובהסכם שביתת הנשק עם ירדן נותר בשטח הפקר ולא יושב מחדש, שני הכפרים הנוספים הם עמואס ויאלו, במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושביהם והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי. עוזי נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. הסבר אחר שניתן לפינוי הוא הרצון לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן. תושבי הכפרים קבלו פיצויים אך לא ניתנה להם רשות לחזור לבתיהם.
הקרן קיימת לישראל ייסדה את פארק קנדה ב-1973 כאתר פיקניק ונופש. שמו הראשון היה 'פארק קנדה', כאות הוקרה לקהילה היהודית בקנדה, שתרמה את הכסף הרב לפיתוחו. במשך שנים המשיכה הקהילה לתרום בקביעות לאחזקת הפארק, אך בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצג סרט תחקיר שהראה את עברו הערבי של הפארק, והעובדה כי הוא שוכן מעבר לקו הירוק וטען שאסור להעביר כספי תרומות פטורים ממס מקנדה לצורך פיתוח הפארק. הקק"ל התנצלה על שימוש בכספים מקנדה להקמת הפארק ושם הפארק הוסב ל-'פארק איילון', אך כדי למנוע בלבול בינו ובין פארק איילון הסמוך לתל אביב, הוא נקרא 'פארק איילון-קנדה'.
עקב הקרבה לשטח אש 208 המשמש את חיל האיסוף הקרבי לקיום תרגילים מסכמים בסוף ההכשרה החילית שלו, מזה כ-13 שנה שהפארק משמש את החיל לקיום מסעות "סוף מסלול".
אטרקציות בפארק.
הפארק עשיר ביער נטע אדם (אורנים וברושים), חורש ים תיכוני לא מפותח (אלון, אלה, חרוב) מסתתר בינות לאורנים ובמקומות רבים שרידי בוסתנים: שקד, תאנה, זית ועוד. בפארק מצויים פרחים רבים, בהם סתוונית היורה, כרכום חורפי, נרקיס מצוי ורקפת מצויה.
הפארק כולל מספר אתרים בעלי עניין: עמק המעיינות ובו שתי אמות מים, עינות איילון ובאר איוב, תל איילון ובראשו המבצר הצלבני "קסטלום ארנולדי", מעיין התמרים, גבעת המצפור, חורבת עקד, בית מרחץ רומי שהוסב לקבר שייח עובייד, קבר שיח אבן ג'בל, אתר הנצחה וזיכרון לקרבות 1948 – משלט י"ד ועוד.
בראשית שנות האלפיים נערך שיקום ופיתוח של אתרי טבע בגן בידי צעירים מקומיים על ידי חומרים טבעיים-מקומיים. בנוסף, האזור נחשב אחד היעדים המוצלחים לסיורי אופניים.
בשולי הפארק, בקרבת מבוא חורון, ישנו אתר היסטורי בשם בית הקשתות שכולל מעין, בריכה ומבנה אבן.
גיטר הירו
יפת&quot;ח
הפארק הלאומי אישקל
הפארק הלאומי אישקל (בערבית المحمية الوطنية إشكل; בצרפתית Parc national de l'Ichkeul) הוא פארק לאומי בצפון תוניסיה, השוכן במרחק של כ-70 ק"מ צפונית-מערבית לבירה תוניס, וכ-25 ק"מ דרומית-מערבית לעיר ביזרטה שלחופי הים התיכון. הפארק מקיף את אגם אישקל והביצות שסביב לו, ואת ג'בל אישקל, הר הנישא לגובה של 511 מטר והשוכן על הגדה הדרומית של האגם. בשנת 1980 הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
ג'בל אישקל נרכש בידי הממשלה בשנת 1891 ועד אז שימש כאזור ציד מסורתי שנזכר כבר במאה ה-13. ב-1974 נמסר רוב שטחו של אגם אישכל והביצות למנהל היערות של תוניסיה, וב-1977 הוא הוכר כשמורה ביוספרית. בחודש יוני 1980 הוכר האזור כאתר מורשת עולמית וב-18 בדצמבר 1980 הוא הוכרז כפארק לאומי. המקום נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בין 1996 ל-2006 בשל ניצול מי האגם למטרות חקלאיות, דבר שהביא לעלייה במליחותו ולהפרת המאזן האקולוגי באגם
. חלק מהצומח האופייני למים מתוקים פינה את מקומו לצמחים המתקיימים בסביבה מלוחה, והדבר פגם גם באוכלוסיית העופות הנודדים העוצרת באגם. בעקבות יוזמה של ארגון אונסק"ו נרתמה ממשלת תוניסיה לשימור האגם, והביאה להפסקת ניצול מימיו לצרכים חקלאיים, דבר שהפחית את מליחותו. איום נוסף לאגם נשקף מסכרים שהוקמו לרוחב שניים מהנחלים המזינים אותו. למרות הסרתו של האתר מרשימת האתרים בסיכון, ייתכן שהנזק שנגרם לו שוב אינו הפיך.
גאוגרפיה ואקלים.
הפארק משתרע על שטח של 12,600 הקטאר בגבהים הנעים מ-1.5 מטר מתחת לפני הים ועד 511 מטר מעליו.