הגנים הבוטניים של טביליסי
הגנים הבוטניים של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ბოტანიკური ბაღი) או הגנים הבוטניים המרכזיים של האקדמיה הגאורגית למדעים הם הגנים בוטניים הגדולים ביותר בעבר הקווקז והיו הגדולים ביותר בברית המועצות לשעבר. הגנים הבוטניים נמצאים בטביליסי בירת גאורגיה, והמשתרעים מערוץ הנהר צבקיסיסצקאלי לאורך מדרונותיו הדרומיים של הר סולולקי (שלוחה של רכס תריאלתי), בגובה 420–680 מטר מעל פני הים, על שטח בגודל 1,610 דונם ומכילים אוסף טקסונומי של מעל ל-4,500 מינים.
היסטוריה.
הגנים נזכרים לראשונה בשנת 1671 על ידי הנוסע הצרפתי, ז'אן שרדן, שמציין ברשומותיו את "הגנים המלכותיים" שנוסדו, על פי הערכתו, בשנת 1625, ונקראו מאוחר יותר במהלך השנים "גני המצודה" או "גני המנבטה". ההערכה המקובלת יותר היא כי הגנים ניטעו לראשונה באמצע המאה ה-15. הגנים מופיעים גם ברשומותיו של ז'וזף פיטון דה טורנפור (Joseph Pitton de Tournefort) (1701) ובמפת טביליסי כפי ששורטטה בידי וחושטי (1735).
בשנת 1795, נבזזו הגנים בידי השושלת הקאג'ארית מהאימפריה הפרסית, לאחר קרב קרצניסי המפורסם, שבעקבותיו נחרבה טביליסי, ושוחזרו מחדש בתחילת המאה ה-19. בשנת 1845 נוסדו הגנים, באופן רשמי, בשם הגנים הבוטניים של טביליסי. מספר שנים לאחר מכן צוינו זני הסחלביים בטביליסי כיפים ביותר בכל רחבי האימפריה הרוסית.
בין השנים 1861–1889, הורחבו הגנים באופן משמעותי בהנהגתו של הבוטניקאי
הגרמני, היינריך שארר (Heinrich Scharrer); ובשנת 1888 נוסדו הגנים כמרכז בוטני וביוגאוגרפי, ועבדו בה מספר חוקרים ידועים. כמו כן נבנתה החממה הראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1886, נבנה מוזיאון בוטני שכלל צמחים טרופיים וסובטרופיים. בין השנים 1896–1904, הרחיב, יורשו של שארר, אדולף כריסטיאן רולוף (Adolf Christian Roloff) את הגנים פיזית לכיוון מערב, הרחיב את המחקר והקשרים הבינלאומיים.
לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, נעצרה הפעילות הענפה בגנים. עקב מחסור כספי. מצב שנמשך עד לשנת 1945, ומאז השתפר מצבה הפיננסי באופן שיטתי. בין השנים 1932–1958 הוסף לשטח הגנים גם בית הקברות המוסלמי לשעבר והאזור סביבו. בבית הקברות שרדו מספר קברים ביניהם קיברו של המשורר האזרי הבולט, מירזה פטלי אחונדוב (Mirzə Fətəli Axundov) (1812-1878).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוצא צו המפקיע חלק משטח הגנים לטובת מגרש חנייה ובית דירות לפועלים. בשנת 1943 הוכפפו הגנים לאקדמיה הגאורגית למדעים.
הכניסה המרכזית לגנים ממוקמת למרגלות מצודת נריקלה. הדרך לכניסה הנוספת נחפרה כמנהרה בסלע בין השנים 1909–1914, והייתה פעילה עד אשר, באמצע שנות ה-2000, הוחלפה המנהרה במועדון הלילה הגדול בטביליסי, "גווירֶבּי" ("אדונים").
ברלוסקוני
ג'ורג' גולוויי
פרינססה
עלילות משה
וילרד קוויין
וילארד קוואין
אינקיטאטוס
אִינְקִיטַאטוּס (בלטינית: Incitatus) היה סוסו האהוב של קליגולה, קיסר רומא בין השנים 37 עד 41 לספירה. משמעות שמו בלטינית היא מהיר.
על פי ההיסטוריון קסיוס דיו, קליגולה נהג להזמין את אינקיטאטוס לסעודות רשמיות ונהג בו בכבוד רב, נהג להאכיל אותו שעורה מעורבת בפתיתי זהב והשקה אותו ביין מגביעי זהב. הוא אף נהג להישבע בחייו ובמזלו של הסוס והבטיח למנות אותו לקונסול, הבטחה שלא יצאה לבסוף אל הפועל בעקבות רציחתו של קליגולה בשנת 41. כמו כן הוא מדווח שקליגולה מינה אותו לכהן בחבר הכוהנים שהוא הקים לעצמו.
ההיסטוריון סווטוניוס מספר שקליגולה סיפק לאינקיטאטוס אורווה משיש, אבוס משנהב, שמיכות סגולות ורסן מצופה באבנים יקרות. כמו כן סיפק לו בית מרוהט וחבר עבדים שנועדו לשרתו. קליגולה ציווה על חייליו לשמור על השקט בשכונה שבה אינקיטאטוס התגורר ביום לפני המשחקים כדי שלא יפריעו את מנוחתו ונהג לזמן אורחים בשמו לביתו. כמו קסיוס דיו, סווטוניוס מספר שקליגולה תכנן למנותו לקונסול אולם בניגוד אליו הוא מסייג את הדבר באומרו שזאת שמועה.
יש היסטוריונים מודרניים שמקבלים את התיאור במקורות העתיקים ורואים בכך עוד הוכחה לטירופו של קליגולה, אולם היסטוריונים כאנטוני בארט חולקים על הדימוי השלילי שניתן לקליגולה וטוענים שיחסו המיוחד לאינקיטאטוס נבע מחוש הומור שלא הובן כהלכה על ידי בני זמנו ואי ההבנה הזאת חדרה לספרי ההיסטוריה. דעה נוספת טוענת כי הסיפור הוא בדיה שנועדה להציג את קליגולה כאדם חסר כבוד למוסדות המכובדים ביותר (כמו הקונסולאט) וכפועל על פי גחמותיו האישיות, תיאור אופייני לעריצים.
אנה איבנוביץ
אנה צ'קבטדזה
אנה צ'קבטדזה (רוסית: Анна Джамбулиловна Чакветадзе, בגאורגית: ანა ჯამბულის ასული ჩაკვეტაძე; נולדה ב-5 במרץ 1987), היא טניסאית עבר רוסייה שדורגה בשיאה במקום ה-5 בעולם (10 בספטמבר 2007).
בשנת 2007 ניצחה את שחר פאר ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך השיגה את הישג השיא שלה בטורנירי גראנד סלאם - העפלה לשלב חצי גמר. בפברואר 2008 השתתפה כחלק מנבחרת רוסיה בהתמודדות במסגרת גביע הפדרציה נגד נבחרת ישראל. היא שיחקה משחק אחד בו ניצחה את ציפי אובזילר.
מהילוב
אוסטנד
יהושע ליב דיסקין
הפארק הלאומי טאי
הפארק הלאומי טאי (בצרפתית: Parc national de Taï) הוא פארק לאומי בחוף השנהב, המשתרע באחד האזורים האחרונים בהם שרד יער הגשם ראשוני במערב אפריקה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1982 הודות למגוון הצמחייה והחי שבו, הכוללת גם מינים בסיכון, כמו ההיפופוטם הגמדי.
גאוגרפיה ואקלים.
הפארק הלאומי טאי נמצא במרחק של כ-100 ק"מ צפונית לחופו של האוקיינוס האטלנטי, ומשתרע לאורך גבולה של המדינה עם ליבריה, בין הנהרות קוואלי במערב (נהר זה הוא גבולה המערבי של חוף השנהב, בינה לבין ליבריה) וסאסאנדרה ממזרח. שטחו של הפארק הוא כ-3,300 קמ"ר, ו-200 קמ"ר נוספים משמשים כאזור חיץ סביב לו. הפארק סמוך לשמורת הר נימבה, המשותפת לחוף השנהב ולגינאה, ולשמורת נ'זו (N'zo).
הפארק נמצא בגובה שבין 80 ל-400 מטרים מעל פני הים. רוב האזור הוא מישור סחף קדום, העשוי מאבן גרניט, ובשטחו מספר הרים מבודדים שנוצרו במהלך פעילות געשית, כמו הר ניאנוקואה (Mont Niénokoué). האדמה אינה פורייה בשל הרכבה; האקלים הוא טרופי, וכמות הגשם השנתית נעה בין 1700 מ"מ בצפון ל-2000 מ"מ בדרום; העונה היבשה היא בין ספטמבר לפברואר. הטמפרטורה נעה בין 24° ל-27°, משרע קטן בשל הקרבה לאוקיינוס. הלחות גבוהה מאוד, בין 85% ל-90%.
החי והצומח.
יער הגשם שבפארק הוא שריד ליער גשם ראשוני עצום, שכיסה בעבר את כל השטח שבו שוכנות היום גאנה, חוף השנהב, ליבריה וסיירה לאון. ביער הגשם קיימת מידה גבוהה של אנדמיות - זוהו למעלה מ-150 מינים ייחודיים לאזור זה. הצמחייה היא ירוקת עד וצפופה; העצים ביער מתנשאים לגובה 40 עד 60 מטרים. החי ביערות אלה הוא טיפוסי ליערות מערב אפריקה; מתוך 54 מיני יונקים ידועים ביער הגשם של גינאה, 47 נמצאים ביער הגשם של טאי; בהם פיל יער אפריקני, תאו היער (תת-מין של תאו אפריקני), בונגו, חזיר יער ענק, חזיר נהרות, צביון צהוב-גב, צביון שחור, צביון זברה, צביון אוגילבי, צביון חום, צביון מקסוול, אנטילופה מלכותית, איילון המים, חתול זהוב אפריקני, פנגולין ענק ופנגולין עצים קטן. חמישה מינים מתוכם נמצאים ברשימה האדומה של איגוד השימור הבינלאומי: היפופוטם גמדי, קולובוס ירוק, נמר אפריקאי, שימפנזה מצוי וצביון ז'נטינק (מין אנטילופה מתת-משפחת הצביונים). ההיפו הגמדי וצביון ז'נטניק הם גם מינים אנדמיים לאזור זה.
נוכחות אנושית.
ביער נמצאות שתי קבוצות של ילידים: שבטי בקוי (Bakoui) וקרומן (kroumen) החיים בשולי היער ומשפיעים עליו רק במעט, לעומת שבט באולה (Baoule), תושבי האזור המקוריים, הגורמים כיום לנזק העיקרי של היער.
היער נפגע לא מעט בשל בירוא אדמות לחקלאות ולגידול קקאו, כריתת עצים וציד לא חוקי, כמו גם חיפושי זהב.
בשנת 1926 הוכרזה באזור שמורת יער, ששודרגה למעמד של פארק לאומי בשנת 1972. ארגון אונסק"ו הכירה בפארק כשמורה ביוספרית בשנת 1978, וב-1982 כאתר מורשת עולמית.
יער טאי הוא גם מאגר טבעי של נגיף האבולה, וארגון הבריאות העולמי הביע בעקבות כך את חששו מקרבתה של השמורה לנמל התעופה הבינלאומי באביג'אן, העיר הגדולה בחוף השנהב.
דיק טרפין
דיק טרפין (באנגלית: Dick Turpin) היא מיני-סדרה בריטית שהופקה במקור עבור ערוץ ITV הבריטי במשך ארבע עונות בין השנים 1979 עד 1982. בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
עלילת הסדרה התבססה באופן רופף על הרפתקאותיו של שודד דרכים בריטי אמיתי ונודע מהמאה ה-18 בשם דיק טרפין.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת במהלך המאה ה-18 ומתמקדת בדיק טרפין (ריצ'רד או'סאליבן). כאשר טרפין חוזר משירות צבאי בפלנדריה הוא מגלה כי בזמן שנעדר גנבו נוכלים את כל כספי הירושה שלו.
טרפין, כעת חסר כל וממורמר, הופך לשודד דרכים ונעזר בשותף צעיר בשם ניק סמית' (המכונה על ידי כולם "סוויפטניק") (מייקל דיקס).
גלוחי ראש
גלוחי ראש או סקינהדס (באנגלית: Skinheads) הוא כינוי לתת-תרבות שהחלה בממלכה המאוחדת בסוף שנות ה-60 ומשם התפשטה לחלקים אחרים בעולם. הכינוי נובע מאנגלית ומתייחס לתספורת האופיינית לסקינהדס, גילוח רוב או כל שיער הראש. כיום גלוחי ראש ידועים באלימותם כלפי מיעוטים ובדעותיהם האנטישמיות והקסנופוביות, ולעיתים גם בתמיכתם בתורת הגזע הנאצית, אך תת-התרבות התקיימה שנים רבות לפני ששויכה פוליטית לימין רדיקלי, וגם כיום ישנם גלוחי ראש הפעילים בתנועות אנטי-פאשיסטיות.
תחילת תרבות הסקינהדס.