לדברי הומרוס, הן היו בנות לווייתה של אפרודיטה. בתיאגוניה מסופר כי הן היו בנותיהם של ראש האלים, זאוס והנימפה אורינומיה, בתו של הטיטאן או בת אוקיינוס. לדברי מסורות אחרות, הן היו בנותיו של אל היין דיוניסוס מאפרודיטה ולעיתים הן מצוינות גם כבנותיו של הליוס, אל השמש.
בדומה למוזות, החאריטות העניקו מחסדן ומכישרונותיהן לבני האדם והאצילו השראה על האמנים והיוצרים השונים. במקורן הן היו אלות טבע ופריון, ופולחנן המועט נערך במקומות של רוב טבע ומים, בקרבת נהרות ויערות, למשל. שמן של החאריטות נכרך גם עם העולם התחתון, ממלכת המתים, ועם פולחני המסתורין האֱלֶוּסִיִים.
באמנות הקדומה החאריטות תוארו על פי רוב כנשים צעירות עירומות החובקות זו את זו או מחזיקות זו בידי זו. למן תקופת הרנסאנס, משחודש הקשר האמנותי למסורת הקלאסית, נוצרו מספר ציורים ופסלים המתארים את שלוש החאריטות, כדוגמת ציוריהם של סנדרו בוטיצ'לי (ראו תמונה משמאל) ורפאל, ופסליהם של אנטוניו קאנובה וברטל תורוואלדסן.
על שמותיהן נקראו מספר אסטרואידים - האסטרואיד 23 תאליה שהתגלה ב-1852 על ידי ג'ון ראסל הינד, האסטרואיד 31 אוּפְרוסִינֵה שהתגלה על ידי ג'יימס פרגוסון ב-1854 והאסטרואיד 47 אגלאיה שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1857.
ימת סלטון
ימת סלטון (באנגלית: Salton Sea) היא ימה מלוחה בעמק אימפריאל שבדרום קליפורניה. היא נוצרה כימת מים מתוקים בתחילת המאה ה-20. ימת סלטון היא ימת בקע (שוכנת בעמק ביקוע) וימה טרמינלית (אין למימיה מוצא פרט להתאיידות).
היסטוריה.
עמק אימפריאל המדברי הפך בשנים הראשונות של המאה ה-20 לנווה מדבר חקלאי משגשג, המבוסס על השקיה במי נהר הקולורדו. חברת הפיתוח של קליפורניה, בראשות צ'ארלס רוקווד, החלה ב-1901 להזרים מים לעמק באמצעות תעלת אלאמו. הסחף הרב שנישא עם מי הנהר שקע בתעלה, וב-1904 צמצם מאוד את כמות המים שהגיעו לחוות. החקלאים לחצו על החברה לפתור את הבעיה, ורוקווד, שעמד בפני אפשרות של פשיטת רגל, הורה לפתוח פרצה בגדת הנהר, כשישה קילומטרים דרומית לפתח התעלה. לא נבנו שערי כניסה, ולא התקבל אישור משלטונות מקסיקו. מי הנהר (בחלק מן הזמן כולם) זרמו ללא הפרעה לתוך התעלה. במהלך השיטפונות העונתיים מ-1904 ועד סוף 1906 זרמה לשקע סלטון כמות מים גדולה מאוד, ובמרכז השקע נוצרה ימת סלטון.
ניסיונות כושלים רבים נעשו לסגור את הפרצה ולשלוט על הזרם באמצעות שערים. השיטפון הופסק לבסוף ב-27 בינואר 1907, לאחר התערבות משמעותית של חברת הרכבת סאותרן פסיפיק שמסילת הברזל שלה עברה בעמק.
עם השנים הפכה הימה לאזור תיירות ונופש, וחופיה כונו "הריביירה של קליפורניה". שיא הפריחה היה ב-שנות ה-50 וב-שנות ה-60. התיירות החלה לדעוך ב-שנות ה-70, ורוב אתרי הנופש ננטשו.
הימה ניזונה רוב שנות קיומה מעודפי מי ההשקיה שהוזרמו לחוות בעמק אימפריאל. במהלך השנים נוצר מחסור במים, וב-2003 הוסכם לצמצם את מכסות המים להשקיה, ולהעביר חלק מהן לעיר סן דייגו. זרימת המים אל הימה פחתה בהדרגה. כיום ימת סלטון הולכת ומצטמצמת, בדומה לים המלח. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה שטח הימה כ-900 קילומטרים רבועים.
מימת מים מתוקים הפכה ימת סלטון לימת מים מלוחים. מליחות המים הולכת וגדלה, ועברה את ה-5% (יותר ממליחות מי ים). בנוסף לכך, גובר זיהום המים וקרקעית הימה בשאריות דשנים ומתכות כבדות שמקורם במי נגר. הזיהום קיים גם בשטחים היבשים שנוצרו עקב הצטמצמות הימה, ויוצר סיכון משמעותי של אבק רעיל. האקולוגיה המקומית אשר נוצרה במקום במשך חיי הימה הולכת וגוועת.
קיימות הצעות ותוכניות שונות להצלת הימה, ביניהן הקמת תעלה שתזרים אליה מים מלוחים מן האוקיינוס השקט.
בקצה הדרומי של הימה נמצא מקלט חיות הבר הלאומי סוני בונו ימת סלטון (Sonny Bono Salton Sea National Wildlife Refuge). המקלט שוכן בנתיב הנדידה הפסיפי (Pacific Flyway) של העופות הנודדים.
דרומית לימה הוקמו כמה תחנות כוח להפקת אנרגיה גיאותרמית.
ג'ובאני רוסו
ג'ובאני רוֹסוֹ (בקרואטית: Đovani Roso; נולד ב-17 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר קרואטי, בעל תעודת תושב קבע ישראלית. שיחק בליגת העל בין השנים 1996–2008 ונחשב לאחד הזרים הבולטים ששיחקו בכדורגל הישראלי, כשהוא משחק בעמדת הקשר ההתקפי, הן במרכז והן באגף הימני. כיום משמש כמנהל המנטלי של מכבי חיפה.
קריירת מועדונים.
רוסו נולד וגדל בספליט שביוגוסלביה לשעבר (כיום בקרואטיה), כאחד משבעה ילדים למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי וקרואטי. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של היידוק ספליט, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בקרואטיה. ב-1996 הוא הובא לישראל על ידי מאמן הפועל באר שבע, אלי גוטמן. עם הקבוצה זכה רוסו בגביע המדינה כאשר בגמר הוא הבקיע שער במספרת. בתום העונה עבר גוטמן לקבוצת הפועל חיפה, וזמן קצר לאחר מכן עבר רוסו אחריו. יחד הם זכו עם הפועל חיפה באליפות היחידה בתולדות המועדון בעונת 1998/1999. בעונה זו כבש רוסו 13 שערים, והיה לשחקן הזר הראשון שנבחר לכדורגלן העונה בישראל. לאחר שלוש שנים בקבוצה עבר גוטמן לקבוצת בית"ר ירושלים, ורוסו עבר שנית אחריו. אחרי עונה לא מוצלחת בבית"ר ירושלים, עבר רוסו למכבי חיפה. רוסו נקלט יפה בקבוצה ושיתף פעולה עם יוסי בניון ואיגביני יעקובו. לאחר שהאחרונים עברו לאירופה, הפך רוסו לאחד משחקניה הבכירים של הקבוצה.
בעונת היה רוסו מושבת רוב העונה עקב פציעה קשה. למרות זאת זכתה חיפה באליפות הליגה, כאשר את מקומו של רוסו באגף ימין מילא גוסטבו בוקולי. במאי 2005 החליט ג'ובאני רוסו לעזוב את מכבי חיפה לאחר תקופה מוצלחת במועדון. רוסו חתם במכבי תל אביב לשנתיים, כחלק מפרויקט ה"גלאקטיקוס" שכלל גם את אייל ברקוביץ' ואת אבי נמני, ובסופן הפך לשחקן חופשי. בתקופתו, מכבי תל אביב לא נחלה הצלחות בליגה ובאירופה, ורוסו שחוזהו תם ביקש לחזור לעונת פרישה במכבי חיפה. יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, שחש פגוע מעזיבתו של רוסו מספר שנים קודם לכן, התלבט ארוכות האם לאפשר לרוסו לחזור לקבוצה, ולבסוף הסכים ורוסו הצטרף לשורות מכבי חיפה. חזרתו של רוסו לוותה בהתנגדות חלק מאוהדי הקבוצה, שלוותה בין היתר בהשחתת רכבו של מאמן חיפה, רוני לוי, ומספר הפגנות מחאה. בתום העונה, עם חילופי המאמנים במכבי חיפה ואי חידוש חוזהו, עזב לקבוצת נעוריו, היידוק ספליט, בה שיחק רק ארבעה משחקים לפני שנאלץ לפרוש עקב פציעות חוזרות.
נבחרת קרואטיה.
בעקבות הצלחותיו המרשימות של רוסו במדי מכבי חיפה, לרבות הופעה מרשימה בליגת האלופות בעונת שכללה ניצחונות על מנצ'סטר יונייטד ועל אולימפיאקוס, החליט מאמן נבחרת קרואטיה דאז, אוטו באריץ', לזמן אותו לראשונה למשחקי נבחרת קרואטיה, על אף העובדה שהוא משחק בליגה הישראלית, הנחשבת לזניחה באירופה.
לשיא הקריירה הבינלאומית הגיע רוסו ביורו 2004, אז זכה למחמאות רבות על הופעתו בטורניר. לאחר הטורניר הודיע רוסו על פרישה מהנבחרת הקרואטית.
מחוץ למגרש.
מעמדו כתושב קבע בישראל.
רוסו דובר עברית שוטפת אותה למד במהלך שהותו בארץ. בשנת 2002, לאחר ששהה בארץ שש שנים, רצה לשחק בנבחרת ישראל. מכיוון שהיה אזרח זר, פנה למשרד הפנים ולשר הפנים דאז אלי ישי בבקשת התאזרחות, אך נתקל בסירוב. רוסו החליט להסכים לשחק בנבחרת קרואטיה, וזאת לאחר שקודם לכן, עקב חוק פיפ"א האוסר על משחק בשתי נבחרות לאומיות שונות, סירב לקחת חלק במשחקיה, דבר שלא היה מאפשר לו לשחק בנבחרת הישראלית בעתיד. ב-2005 פנה רוסו בשנית למשרד הפנים בבקשת התאזרחות, אך ב-5 ביולי 2005 קיבל מעמד של תושב קבע בלבד.
עיסוקים אחרים.
בשנת 2011 שימש רוסו כפרשן בתוכנית "שער השבת" בערוץ הספורט. החל משנת 2015 משתתף רוסו בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר". בשנת 2017 השתתף בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP" יחד עם אשתו מאיה פישל. במשחקי מונדיאל 2018 שימש כפרשן בשידורי ערוץ כאן 11. בשנת 2019 זכה בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 2 ברשת 13.
ב-19 במרץ 2019 מונה רוסו למאמן המנטלי במכבי חיפה.
החל מ-2020 יש לו ולאשתו מאיה פישל תוכנית קבועה ברדיו חיפה.
חיים אישיים.
רוסו נשוי לישראלית, מאיה פישל, בת זוגו מאז שנת 2000 עוד כשהיה נשוי לאשתו הקרואטית. לרוסו ופישל בן משותף. לרוסו בן נוסף מאשתו הראשונה מורנה, ובת נוספת ממערכת יחסים עם עיתונאית ספורט קרואטית בשם מירטה סורג'ק.
פיד&quot;א
פריז - רובה
פריז - רובה (בצרפתית: Paris-Roubaix) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באפריל, בכל שנה, בצפון צרפת. המרוץ נחשב אחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר ויש הרואים בו את המרוץ החד יומי הפופולרי ביותר בין חובבי ספורט האופניים. פרסומו של המרוץ, הידוע גם בכינוי "הגיהנום של הצפון", בא לו הודות לתנאי המסלול הקשים במיוחד. המרוץ הוא אחד מחמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
ההיסטוריה של המרוץ.
מארגני המרוץ, שיצא לדרכו בפעם הראשונה בשנת 1896, היו יצרני הטקסטיל תאו ויאן ומוריס פרז. מטרת המרוץ הייתה לפרסם את הוולודרום החדש שנבנה אז ברובה ושעד היום משמש כאתר סיום המרוץ. בשנותיו הראשונות שימש המרוץ כמרוץ הכנה למרוץ הוותיק פריז - בורדו.
כאשר חובבי מרוצי האופניים משתמשים בכינויו של המרוץ "הגיהנום של הצפון" הם מתכוונים לקושי ולתלאות שעל הרוכבים לעבור עד אשר הם מגיעים לסיום. אולם, הכינוי נולד מסיבה אחרת; במרוץ של 1918 שהיה הראשון שהתקיים לאחר מלחמת העולם הראשונה, נדהמו העיתונאים הצרפתיים מההרס הרב ששרר בנתיב המרוץ ובמיוחד בעיר ליל. המראות הסוריאליסטים הביאו את אחד העיתונאים לתאר את האזור כ"גיהנום של הצפון" ומאז דבק הכינוי במרוץ.