בצו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 ביוני 2014 מספר 426 וצו מ-27 ביוני 2014 מספר 474 הסוכנות הונחתה לארגן את הכנתו וניהול שנת הספרות בשנת 2015 וחגיגת יום הולדתו המאה של הסופר אלכסנדר סולז'ניצין בשנת 2018. ביוזמתה ותמיכתה של הסוכנות הפדרלית לתקשורת ההמונים, יחד עם איגוד הספרים הרוסי וארגוני תעשייה אחרים, נערך פסטיבל "ספרי רוסיה" במוסקבה, המהווה את שיאה של שנת הספרות, בתאריכים 25–28 ביוני בכיכר האדומה. לראשונה בהיסטוריה התכנסו סופרים מפורסמים, אמנים מובילים ואנשי תרבות בכיכר המרכזית של המדינה כדי להציג את הרלוונטי, המשמעותי, המעניין ביותר בתחום הוצאת הספרים והספרות. פסטיבל "ספרי רוסיה' היה פסטיבל הספרים האופנתי הראשון לכל מי שמתעניין בספרים וספרות. בפסטיבל ביקר נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין, יושב ראש הדומה סרגיי נארישקין, יועצו של הנשיא לתרבות ואמנות ולדימיר טולסטוי, וכן מדינאים רבים, פוליטיקאים ואנשי עסקים שהגיעו לכיכר האדומה כקוראים ואז שמו של הפסטיבל השתנה והוא הפך לשנתי: פסטיבלי הספר השני והשלישי שכבר היו בשם "הכיכר האדומה", שהוקדשו ליום הולדתו של אלכסנדר פושקין ויום השפה הרוסית, נערכו בהצלחה רבה בכיכר האדומה במוסקבה בתאריכים 3 עד 6 ביוני בשנת 2016 ו-2017. אורחי הפסטיבלים של השנים הללו היו ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב, כמו גם דמויות בולטות רבות אחרות של תרבות ואמנות.
ארגונים כפופים.
הארגונים הכפופים לסוכנות היו:
שמות הסוכנות.
הסוכנות יונקת את שורשיה מארגונים קודמים כדוגמת:
טכיקרדיה צמתית
ברדיקרדיה צמתית
הומו גלוי
קרחוני וירלווינד
קרחוני וירלווינד (באנגלית: Whirlwind Glaciers) היא קבוצה של ארבעה קרחונים בולטים הזורמים לצד המערבי של מפרצון וירלווינד בחוף המזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ארבעת הקרחונים הם: קרחון פלינט, דמורסט, מאת' וצ'מברלין.
היסטוריה.
גילוי הקרחונים.
ארבעת הקרחונים, ומפרצון וירלווינד התגלו על ידי סר יוברט וילקינס בטיסת החקר שערף באזור ב-20 בדצמבר 1928.
לאחר מכן הקרחונים והמפרצון צולם מהאוויר על ידי השרות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
מקור השם.
וילקינס ראה את ארבעת קרחוני וירלווינד הזורמים אל המפרצון, ובשל מיקומם ביחס למפרצון הם הזכירו לו את המנוע הכוכבי במטוס הרייט-וירלווינד (Wright Whirlwind) בו ביצע את טיסת החקר שלו, ולכן קרא למפרצון - מפרצון וירלווינד, ולקרחונים קרחוני וירלווינד.
לקריאה נוספת.
• Defense mapping agency hydrographic/Topographic Center, Antarctic ice-shelf Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 274
הומוסקסואל גלוי
נסים טאלב
וודסטוק (דמות)
ויסקאש
יום כינויי הגוף הבין-לאומי
יום כינויי הגוף הבין-לאומי הוא אירוע שנתי המתקיים ביום רביעי השלישי של אוקטובר. מטרתו להפוך את הפנייה בכינוי גוף אישי מועדף ומכבד למקובל ומוכר בציבוריות ברחבי העולם. יום זה צוין בפעם הראשונה בשנת 2018 ובאותה שנה היו בו משתתפים מ-25 מדינות ומכל יבשות העולם, פרט לאנטארקטיקה. בשנת 2018 הוא הופיע כהאשטאג בטוויטר #InternationalPronounsDay ו- #PronounsDay.
ישנם מספר כינויי גוף מסוגים שונים באנגלית ובשפות אחרות. אך יום כינויי הגוף הבינלאומי מתמקד במיוחד בהתייחסות לכינויי גוף שלישי יחיד ורבים המשמשים לתיאור א/נשים. א/נשים טרנסג'נדרים ובעלי מגדר לא בינארי נפגעים/ות במיוחד כשפונים אליהם ואליהן בכינויי גוף לא נכונים.
טרנסג'נדרים, במיוחד כאלו שהמגדר שלהם לא בינארי, סובלים מהתעללויות ויחס עוין מהסביבה. לעיתים קרובות ההתנכלות מתבטאת בשימוש מכוון או חוזר ונשנה בכינויי גוף לא נכונים. אלימות אנטי טרנסג'נדרית משפיעה באופן לא פרופורציונלי על נשים טרנסג'נדריות ועל פמיות (femmes) של צבע. לאלו שסובלים מהתעללויות, השימוש בכינויי גוף הוא צעד מהותי בהכרה באנושיות של טרנסים וא-בינארים.
יום כינויי הגוף הבינלאומי נוסד על ידי מועצה עצמאית. מטרתה היא להעלות את המודעות ליחס מכבד לכינויי הגוף האישיים המועדפים, במיוחד לטרנסג'נדרים או לא-בינאריים.
יחסי ונצואלה–רוסיה
יחסי ונצואלה–רוסיה הם היחסים הפוליטיים, המדיניים ושיתופי הפעולה בין הפדרציה הרוסית והרפובליקה הפדרלית של ונצואלה. רוסיה מיוצגת בוונצואלה באמצעות השגרירות שממוקמת בקראקס, וונצואלה מיוצגת ברוסיה באמצעות השגרירות שממוקמת במוסקבה. היחסים בין המדינות מורכבים מכיוון שרוסיה מכירה כיום (2019) בנשיא ונצואלה ניקולאס מדורו שאינו מוכר בידי מדינות רבות ככזה. ונצואלה היא אחת מבעלות הברית ושותפות המסחר החשובות ביותר בעבור רוסיה באמריקה הלטינית.
היסטוריה.
ברית המועצות הקימה שגרירות בוונצואלה ב-3 במרץ 1945 ופתחה ביחסים דיפלומטיים. היחסים נותקו ב-13 ביוני 1952 וחודשו ב-16 באפריל 1970.
פלוריד קלהון
פלוריד בונו קלהון (באנגלית: Floride Bonneau Calhoun; 15 בפברואר 1792 – 25 ביולי 1866) הייתה רעייתו של הפוליטיקאי האמריקאי ג'ון קלהון. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה המוביל במה שכונה פרשיית התחתונית, שארעה בעת שבעלה כיהן כסגן נשיא ארצות הברית. במהלך הפרשה הובילה קלהון חרם חברתי של נשות חברי הקבינט של ארצות הברית על פגי איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה, ג'ון איטון, שאותה הן החשיבו כאישה בעלת מוסר נמוך. הפרשייה גרמה להרעת היחסים בין ג'ון קלהון לבין נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון וחיסלה למעשה את סיכוייו של בעלה להיבחר כנשיא בעצמו.
ראשית חייה.
פלוריד בונו קלהון הייתה בתו של חבר הסנאט של ארצות הברית, ג'ון י. קלהון. היא הייתה אחייניתה של רבקה קלהון פיקנס, רעייתו של חבר הקונגרס של ארצות הברית, אנדרו פיקנס. ב-8 בינואר 1811 היא נישאה לג'ון קלהון, בן דודו של אביה, זמן קצר לאחר נישואיהם נבחר ג'ון לקונגרס והשאיר את פלוריד כאחראית על אחוזת המטעים שלהם, פורט היל, כיום בתחומי קלמסון, קרוליינה הדרומית. במשך 18 שנים הביאה קלהון לעולם 10 ילדים, חמש בנות שמתוכן שלוש מתו בינקותן, וחמישה בנים. ילדתה הרביעית, אנה מריה, נישאה לתומאס גרין קלמסון, מייסדה של אוניברסיטת קלמסון שבקרוליינה הדרומית.
ב-1817 הצטרפה קלהון לבעלה בוושינגטון די. סי., כאשר התמנה לתפקיד מזכיר המלחמה.
הגברת השנייה של ארצות הברית.
שמונה שנים לאחר מכן, ב-1825, הייתה קלהון לגברת השנייה של ארצות הברית, בעקבות בחירתו של בעלה כסגן הנשיא, ובמעמד זה היא הייתה עד 1832.
פרשיית התחתונית.
במהלך השנים בהם הייתה קלהון הגברת השנייה, היא לקחה חלק מרכזי בנידוי החברתי כנגד פגי איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה, ג'ון איטון, בשערורייה שנודעה בכינוי פרשיית התחתונית.
קלהון ארגנה קואליציה בקרב נשות חברי הקבינט של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון כנגד פגי איטון, שקלהון האמינה שהיא בצעה מעשי ניאוף ונהגה בחוסר אחריות. ההיסטוריון ג'ון מרסלק הסביר מדוע החברה הוושינגטונית לא קיבלה לחיקה את פגי איטון:
סגן הנשיא קלהון ורוב חברי הקבינט התנגדו לנשיא ג'קסון. תוצאת המשבר הייתה התפטרותם של כל חברי הקבינט למעט אחד ב-1831. הפרשה חיסלה באופן קבוע את יחסי הידידות בין השניים ושינתה את מסלול הקריירה הפוליטית של ג'ון קלהון.
לדברי ההיסטוריון דניאל ווקר האו, המרידה כנגד איטון וכנגד הנשיא ג'קסון שהובילה קלהון השפיע על עליית הפמיניזם. נשות חברי הקבינט עמדו על כך שהאינטרסים של כבודה של כל אישה היו על כף המאזניים. הן האמינו שאסור לאישה אחראית להסכים להעדפותיו המיניות של גבר מבלי הבטחה לעיגון היחסים ביניהם בנישואין. אישה ששברה את הקוד המוסרי הזה הייתה בלתי מהוגנת ולא יכלה להתקבל בחברה. האו מציין שזו הייתה האווירה הפמיניסטית בעשור הבא שעיצבה את התנועה לזכויות הנשים. נשותיהן האריסטוקרטיות של שגרירי מדינות אירופה בוושינגטון משכו בכתפיהן למשמע התרחשות פרשיית התחתונית. להן היו את האינטרסים הלאומיים שבהם הן תמכו, והן ראו כיצד הדברים מתנהלים בפריז ובלונדון.
שובה לקרוליינה הדרומית.
בעקבות התפטרותו של בעלה מתפקיד סגן הנשיא ובחירתו לסנאט ב-1832, שבה קלהון לפורט היל, וחידשה את מעמדה הקודם כגבירת האחוזה. מאחר שיורשיו של ג'ון קלהון בתפקיד סגן הנשיא, מרטין ואן ביורן וריצ'רד ג'ונסון, לא היו נשואים במהלך כהונתם, נותר תפקיד הגברת השנייה פנוי עד 1841.
ג'ון קלהון נפטר ב-1850. ב-1854 היא מכרה את האחוזה לבנה הבכור, אנדרו פיקנס קלהון. שנה לאחר מכן עברה קלהון לבית קטן יותר בעיירה פנדלטון הסמוכה שאותו היא כינתה "מי קאסה" (Mi Casa). קלהון האריכה ימים לאחר מות שישה משבעת ילדיה שהגיעו לבגרות. לאחר מותו של בנה אנדרו ב-1865 היא הגישה בקשת עיקול כנגד יורשיו.
מותה.
פלוריד קלהון נפטרה ב-25 ביולי 1866 ונטמנה בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט פול שבפנדלטון. היא נטמנה ליד ילדיה, אך בנפרד מבעלה שקבור בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט פיליפ שבצ'ארלסטון. אחוזת פורט היל נמכרה בסופו של דבר במכירה פומבית לאחר הליכים משפטיים ממושכים. מנהל העיזבון שהופקד על אחוזתה זכה במכירה והיא חולקה בין יורשיה שנותרו בחיים. בתה, אנה מריה קלהון קלמסון וחתנה, תומאס גרין קלמסון, קיבלו כשלושה רבעים מהאחוזה, כולל הבית ונינתה, פלוריד איזבלה לי, קיבלה את הרבע הנותר.
יצחק שימקין
יצחק שימקין (1 בינואר 1905 - 21 בפברואר 1977) היה פעיל ציבור בחיפה, חבר ההגנה, מהנדס ופובליציסט, יוזם והוגה רעיונות מקוריים בתחום הביטחון, שתכנן בשנת 1938 להתנקש בחייו של אדולף היטלר.
קורות חיים.