הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו התייחס למושגי "הכוח" ו"השיח" וטען שהשיח אינו רק שפה אלא מערכת המבנה את המציאות. מי שמדבר על המציאות ומי שאסור לו לדבר על המציאות הם בעצם שיקוף של שדות הכוח בחברה. פוקו שם סימן שאלה סביב מושגים אלו, וע"י כך ניתן להבין באופן שונה כיצד מיוצר הידע, על ידי מי, באיזו מסגרת, אלו אינטרסים עומדים מאחורי יצורו, ואת מי הוא אמור לשרת. על ידי קישורם של מושגים כמו "ידע" ו"אמת" למערכות של כוח ותשוקה, מוסדות ואינטרסים.
הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים (1996)
הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים היו שני פיגועי התאבדות שבוצעו בידי ארגון החמאס באוטובוסי נוסעים ברחוב יפו שבמרכז ירושלים בהפרש של שבוע זה מזה, בחודש פברואר ובחודש מרץ 1996. בפיגועים אלו נרצחו 45 בני אדם ונפצעו עשרות רבות.
גל פיגועים זה נערך לאחר ההתנקשות בחייו של "המהנדס" יחיא עיאש בינואר 1996, וחמאס התייחס אליו כאחד מ"פיגועי הנקמה" שבאו בעקבות ההתנקשות, ביניהם הפיגוע בדיזנגוף סנטר, שבוצע ב-4 במרץ. בעקבות הלחץ שהופעל על יאסר ערפאת והרשות הפלסטינית ננקטו צעדים קשים נגד תשתית החמאס בחודשים לאחר מכן.
הפיגועים.
הפיגוע הראשון התחולל בבוקר יום ראשון, 25 בפברואר 1996, בקו 18 של אגד שהיה בדרכו מצומת פת בירושלים אל התחנה המרכזית. מחבל מתאבד מן החמאס שעלה על האוטובוס הפעיל את מטען הנפץ שנשא בשעה 06:45, כאשר האוטובוס הגיע לצומת הרחובות יפו ושרי ישראל, ליד בניין שערי העיר. עקב ההתפוצצות נהרס האוטובוס לחלוטין ונפגעו עוברי אורח, מכוניות ואוטובוס נוסף שנמצאו בסמוך אליו. 24 בני אדם נהרגו מיד, ושניים מן הפצועים נפטרו בימים שלאחר מכן. בין ההרוגים היו תשעה חיילי צה"ל. כמו כן נפצעו עשרות בפיגוע.
באותו בוקר, בתיאום עם הפיגוע בירושלים, נעשה פיגוע התאבדות גם בכניסה לאשקלון, בו נרצחה חיילת צה"ל, , ונפצעו 36 בני אדם.
הפיגוע השני התחולל שבוע בדיוק לאחר הפיגוע הראשון, בבוקר יום ראשון, 3 במרץ 1996, באותו קו אוטובוס. מחבל מתאבד שעלה עליו הפעיל את מטענו בשעה 06:20, בעת שהאוטובוס חלף ליד בניין ג'נרלי ברחוב יפו. בפיגוע נרצחו 19 בני אדם (מהם אחד שנפטר לאחר מספר ימים) ונפצעו שמונה. שישה מההרוגים היו עובדים זרים מרומניה.
המחבל ראיד אלשנובי מכפר בורקה.
למחרת הפיגוע, ב-4 במרץ 1996, ביצע מחבל פלסטיני בתל אביב את פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, שבו נרצחו 13 בני אדם.
לאחר הפיגועים.
בימים שאחרי הפיגועים נערכו בירושלים הפגנות מחאה, ולאחר הפיגוע השני הוצבו זמנית בירושלים שוטרים וחיילים רבים במטרה להשיב את תחושת הביטחון לציבור.
לימים נתפס המשלח של שלושת המחבלים המתאבדים, מחמוד אבו ורדה. הוא הועמד למשפט והורשע ובנובמבר 2004 גזר עליו בית משפט צבאי 48 מאסרי עולם. חסן סלאמה, מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס, הורשע בתכנון הפיגועים ונדון בבית המשפט הצבאי בבית אל ל-46 מאסרי עולם מצטברים. ישראל ניסתה להתנקש מספר פעמים בחייו של מוחמד דף, בכיר נוסף בזרוע הצבאית של חמאס שהיה בין מתכנני הפיגועים, אך ללא הצלחה.
לוחות זיכרון לנרצחים ואנדרטת מתכת לפיגוע הראשון הוצבו באתרי הפיגועים בירושלים (בבניין ג'נרלי וברחוב יפו 214). באפריל 2010 נתפסו חמישה צעירים בעת שחיללו את האנדרטה.
אנה טומרקין
אנה-אסתר פבלובנה טומרקין (ברוסית: Анна Павловна Тумаркина; 16 בפברואר 1875 - 7 באוגוסט 1951) הייתה חוקרת פילוסופיה ופסיכולוגיה ממוצא יהודי-רוסי, שפעלה בשווייץ.
נולדה בעיירה דוברובנה שבבלארוס, לסופיה ולפלטיאל, שהיה סוחר. למדה בבית ספר למורות בקישינב. בהמשך למדה פילוסופיה באוניברסיטת ברלין בהנחיית החוקר וילהלם דילתיי. מ-1892 התגוררה בברן שבשווייץ, וב-1895 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בנושא ניתוח השוואתי בין הפילוסופיות של יוהאן גוטפריד הרדר ועמנואל קאנט. במחקריה וספריה עסקה בהיסטוריה של הפילוסופיה, בפסיכולוגיה כמדע, בשיטות מחקר ועוד.
ב-1898 הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר פרופסור באוניברסיטת ברן. ב-1906 קיבלה תואר פרופסור לשם כבוד, וב-1909 קיבלה דרגת פרופסור חבר. היא הייתה האישה הראשונה באירופה שהייתה חברה בסנאט של האוניברסיטה ושיכלה להנחות ולבחון דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים. עד פרישתה ב-1943 לימדה באוניברסיטה בתחום ההיסטוריה של הפילוסופיה.
הייתה פעילה בתנועה הפמיניסטית בשווייץ. ב-1921 קיבלה אזרחות שווייצרית.
בשנת 2000 נקרא על שמה רחוב סמוך לבניין הראשי של אוניברסיטת ברן.
ללא כחל ושרק
לְלֹא כְּחָל וְשָׂרָק (גם בְּלֹא כְּחָל וְשָׂרָק ובְּלִי כְּחָל וְסָרָק) הוא ביטוי עברי שפירושו - הצגת הדברים בצורה גלויה וברורה, ללא ריכוך או ייפוי.
מקור הביטוי הוא בסוגיה התלמודית העוסקת במצוות הכנסת כלה, שבה יש מחלוקת האם כאשר רוקדים לפני הכלה יש לומר בפניה את האמת לגבי המראה שלה:
כלומר: ללא איפור וללא קליעת השיער (מלשון סירוק) או לפי פירוש אחר ללא אודם וללא התייפות - ועדיין יופייה הטבעי ניכר. "כחל" הוא אבקת צבע כהה הנוטה לשחור, איתו היו צובעים סביבות העיניים כדי להבליט את העיניים וליצור רושם שהן גדולות יותר (בימינו – אייליינר). בימי קדם היו מפיקים את הכחל על ידי טחינת גבישים של המינרל גלנה. "שרק", לפי רש"י הוא "צבע המאדים את הפנים", מעין סומק.
מטרת שני החומרים הללו הייתה כיסוי והסתרה של פגמים אסתטיים, ויצירת מצג שווא של יופי ואיכות שאינם קיימים. "ללא כחל ושרק" הוא, איפוא, הצגת הדברים כמות שהם בלא כיסוי וייפוי.
הסביח של עובד
הסביח של עובד (ידוע גם בשם מזנון עובד) הוא מזנון סביח שהוקם בגבעתיים בשנות ה-80 על ידי המסעדן הישראלי עובד דניאל. המזנון נמצא ברחוב סירקין 7. המזנון התפרסם בעיקר בשל אישיותו הצבעונית של בעליו, עובד דניאל והעגה יוצאת הדופן שבה הוא משוחח עם לקוחותיו. בעקבותיהן זכה מזנון הסביח לפרסום באמצעי התקשורת השונים, הפך לאחד ממזנוני המזון המהיר המפורסמים ביותר בישראל ונחשב למוביל בתחומו.
לסביח עובד נפתחו שני סניפים נוספים, במרכז תל אביב ובהרצליה.
פרסום.
הז'רגון של עובד תועד ב-"הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי" של רוביק רוזנטל ובבלוגים שעוסקים בשפה העברית המדוברת, והפך, עם השנים, את עובד דניאל לדמות ידועה בגבעתיים, בגוש דן וברחבי ישראל. הוא זכה לחיקויים ואזכורים בתוכניות הבידור השונות, בהן חלומות בהקיציס, ארץ נהדרת, הכל שפיט ובעיתונים השונים.
עובד נבחר לפרסם את סלטי צבר, השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי רויאל שף של yes, ולקח חלק בקליפ של לוקץ' שבו היווה מעין ניגוד לאייל שני.
עובד אף מהווה דוגמה בקרב אנשי שיווק למיתוג חווייתי והיכולת של בעל עסק חסר ייחוד לכאורה לבדל עצמו.
בידול זה כולל תליית תעודות על "שיאי" אכילת סביח ושיאים נוספים כמו מספר כפיות חריף במנה, מספר חצילים ומספר ביצים במנה. בנוסף תלויות תמונות של הלקוחות המצטלמים עם שם המקום ברחבי הארץ והעולם.
במהלך חודש יוני בשנת 2019 השתתף בפרסומת לבירה גולדסטאר.
מילון מונחים חלקי.
המונחים המיוחדים שדניאל טבע לזמן מכירת הסביח כוללים בדרך כלל הטיות של שורשים תנייניים הנגזרים ממרכיבי הסביח, מושגים מעולם הכדורגל ועגה צה"לית:
דניאל נוהג לברך את הלקוחות שזהו ביקורם הראשון בברכת "מזל טוב, מרגע זה חייך הולכים להשתנות מקצה לקצה" ו"אתה עומד לאכול את המנה הטובה ביקום". לגבר המביא לראשונה את בת זוגו למזנון נוהג לומר "קנה לה מנה – שנה את חייה".
ג'ייקובס
אבגד האדרעי
בארד הקשת
טורין אוקנשילד
בית הכנסת האר&quot;י הספרדי
בית הכנסת האר"י הספרדי נחשב כבית הכנסת העתיק ביותר בצפת. נמצא בסמוך לבית המאירי, מעל לבית העלמין העתיק.
היסטוריה.
בית הכנסת ששורשיו במאה ה-14 נקרא בתחילתו על שם אליהו הנביא. הנוסע משה באסולה שביקר בצפת בראשית 1522 כתב: "ויש בה ג' בתי כנסיות... ואחד של מערביים (=יוצאי צפון אפריקה), וקורין לה כנסת של אליהו ז"ל, כי היא קדומה, וקבלה בידם שאליהו ז"ל התפלל בה". על פי המסורת בבית כנסת זה התפלל ולמד רבי יצחק לוריא (האר"י), שהתגורר בצפת בשנים ה'ש"ל-ה'של"ב (1572-1570).
בית הכנסת נפגע ברעידת האדמה שהייתה בצפת בשנת 1759 ונהרס ברעידת האדמה של שנת 1837, שבה נספתה מחצית הקהילה ונחרבו כמעט כל בתי הכנסת בעיר. שיקום בית הכנסת בעזרתו של הנדבן האיטלקי יצחק גואטה נמשך 16 שנה.
בשל מיקומו של בית הכנסת בקצה הרובע היהודי, הוצבה בו במלחמת העצמאות עמדה של אנשי ההגנה, אשר נועדה להגן אל מול השכונה הערבית חארת א-רומאנה (שכונת הרימון) ששלטה על מבואות הרובע היהודי. לצורך ביצור העמדה, נחצבו חרכי ירי בקיר החזית הדרומית של בית הכנסת.
בשנים 1990 ו-2005 עבר בית הכנסת עבודות שיפוץ ושימור.
ליליאן הלן מונטגיו
ליליאן (לילי) הלן מונטגיו (Lilian Helen "Lily" Montagu; 22 בדצמבר 1873 - 22 בינואר 1963) הייתה עובדת סוציאלית, שופטת בבית משפט לנוער בלונדון, והאישה הראשונה שפעלה באופן מרכזי והייתה הכוח המניע מאחורי היהדות הליברלית (ענף מקומי של היהדות הרפורמית) באנגליה.
ביוגרפיה.
מונטגיו הייתה השישית מבין עשרת ילדיהם של אלן כהן וסמואל מונטגיו, בנקאי עשיר וחבר בבית הנבחרים הבריטי שהיה מיליונר בזכות עצמו כבר בגיל 30. מונטגיו הייתה אחותו של המדינאי אדווין מונטגיו ודודניתו של הדיפלומט הרברט סמואל. על אף שגדלה במשפחה יהודית אורתודוקסית הושפעה רבות מקלוד מונטיפיורי (Claude Montefiore), חוקר ופילנתרופ רפורמי. עד גיל 15 מונטגיו התחנכה בדורק קולג', ולאחר מכן באופן פרטי.