בלה גליל (נולדה ב-24 באוגוסט 1949) היא ביולוגית ימית המשמשת כאוצרת במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, באוניברסיטת תל אביב. קודם לכן שימשה כחוקרת בכירה בחקר ימים ואגמים לישראל.
ביוגרפיה.
בלה גליל, בת לחנה (לבית פיטרמן) ויוסף גורנשטיין, ניצולי שואה. ההורים נישאו בווינה, אוסטריה, בשנת 1947. גליל נולדה בשנת 1949 ונושאת את שמות סבתותיה שנרצחו בשואה – שרה-בלה. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1952 והתגוררה בתל אביב.
גליל למדה בבית הספר הממלכתי 'דן' ובגימנסיה הרצליה- במגמה הביולוגית, בכתתו של המורה לטבע, בן ציון שוהם.
במסגרת העתודה האקדמית למדה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. באותה עת הוסמכה כצוללת (מים רדודים) במועדון הצלילה אקווה ספורט, אילת, בהדרכת יוחנן שפיר. הצלילות בחופי אילת וסיני פתחו בפני גליל עולם חי עשיר. גליל המשיכה בלימודי מוסמך ודוקטורט. נושא עבודת הדוקטורט היה : סרטנים שוכני אלמוגים במפרץ אילת.
גליל שירתה כעתודאית, בחיל הרפואה.
מחקר והוראה.
גליל התמחתה בסקרי רקע וניטור חברות המצע וניצלה את הכשרתה כטקסונומית ואקולוגית למחקר הביוטה במעמקי אגן הלבנט והעשירה את הידע אודות בעלי החיים המאכלסים סביבה ייחודית זו, למחקר המינים הים-סופיים שחדרו לים התיכון דרך תעלת סואץ, ותיעוד השינויים בחברות החי המקומי בשל הפלישה המסיבית. גליל תיארה עשרות מינים וסוגים חדשים למדע.
בעת שעבדה במכון לחקר הימים והאגמים הפעילה עם רב חובל צבי מריאנסקי בחברת צים מערכת ניטור ודיווח העברת מי נטל באוניות מאזורים שונים.
לאחר שתיארה את ה'חוטית הנודדת' – מין פולשני וחדש למדע של מדוזת סוכך – יזמה סקר שנתי של נחילי המדוזה בעזרת הציבור. סקרים אלו הביאו לגילוין של מיני מדוזות ומסרקניות פולשניות נוספות בחופי ישראל.
פעילות מדעית וציבורית.
גליל שימשה כיו"ר הוועד הפועל של העמותה לזואולוגיה בישראל 1993–1997,
עורכת בפועל של כתב העת הישראלי לזואולוגיה 1992–1998,
יו"ר עמית של הוועדה למשאבים ואקוסיסטמות ימיות בארגון מדעני הים התיכון, 2001-2007, האישה הראשונה למלא תפקידים אלו.
ממייסדי האגודה הישראלית למדעי הימים וחברת הוועד המנהל הראשון שלה 2003–2005.
ארגנה ושמשה כיו"ר עמית של הסדנא הבינ-תחומית של שולי היבשת של החוף הים תיכוני של ישראל 1989–2003.
חברת דירקטוריון רשות הטבע והגנים ויו"ר הוועדה המקצועית מדעית של הדירקטוריון 2007–2012.
מאז 2005 גליל היא חברת הוועדה המדעית למינים פולשים של האיגוד הבינלאומי לשמירת הטבע. כיום פעילה במסגרות בינלאומיות כמועצה הבינלאומית לחקר הים ומדיניות בין-ממשלתית למדעים של האו"ם בנושא מגוון ביולוגי ושירותי מערכת אקולוגית.
פרסומים.
גליל כתבה כ-320 מאמרים מדעיים.
ספרים.
פרופ' גליל ערכה ארבעה ספרים מדעיים:
מאמר מיוחד - דמותו של סרטן חדש למדע שנאסף בעמקי האוקיינוס השקט הופיעה על גבי בול שהונפק בקלדוניה החדשה לאחר שתואר על ידי גליל במאמר:
Galil, B.S. 1993.Crustacea Decapoda: A revision of the genus Mursia Desmarest, 1823 (Calappidae). In: A. Crosnier (ed.), Resultats des Campagne MUSORSTOM, Vol. 10. Mem. Mus. natn. Hist. nat. 156: 347-379.
משפחה ממשיכה.
בשנת 1970 נישאה בלה (לבית גורנשטיין) לצבי גליל אותו פגשה באוניברסיטת תל אביב, לזוג בן.
יוג'ין סקאליה
יוג'ין סקאליה (באנגלית: Eugene Scalia; נולד ב-14 באוגוסט 1963) הוא משפטן אמריקאי שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית מספטמבר 2019 עד ינואר 2021. סקאליה, בנו של אנטונין סקאליה, מונה לתפקיד בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בעקבות עזיבתו של אלכסנדר אקוסטה, וטרם למינויו היה עורך דין פרטי והפרקליט הראשי במחלקת העבודה בממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ביוגרפיה.
סקאליה נולד באוגוסט 1963 בקליבלנד שבאוהיו, בנם של מורין (לבית מקארתי) ואנטונין סקאליה, לימים שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וירג'יניה, שם סיים את לימודי כלכלה בהצטיינות, נוסף על לימודי תואר משני במדע המדינה. לאחר מכן למד סקאליה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, שם היה העורך הראשי כתב העת המשפטי של האוניברסיטה וקיבל תואר דוקטור במשפטים בכבוד.
בשנים 1985–1987 היה עוזרו של מזכיר החינוך של ארצות הברית ויליאם ג'. בנט. בשנים 1992–1993 שימש כעוזר המיוחד של התובע הכללי של ארצות הברית ויליאם בר. סקאליה עסק בעריכת דין פרטית בוושינגטון הבירה ובלוס אנג'לס שבקליפורניה. בשנת 2000 ייצג משרד עורכי הדין שלו "גיבסון, דאן וקראטצ'ר" את מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש בדיוני בית המשפט העליון על אודות הספירה החוזרת בפלורידה במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000.
ב-2001 מונה סקאליה בידי הנשיא בוש לפרקליט המדינה הראשי לענייני עבודה, ונכנס לתפקיד זה ב-2002. באותה העת הואשם על ידי חברי המפלגה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית ואיגודי עובדים בכך שהוא עוין כלפי עובדים ונמתחה ביקורת על מאמריו נגד הארגונומיה. מנגד, פקידים במחלקת העבודה של ארצות הברית תיארו את סקאליה כ"תומך נלהב בהתדיינות משפטית על מנת לאשש את זכויות העובדים, הן ברמת המשפט והן ברמת הערעור". ב-2019 נכתב בעיתון "הניו יורק טיימס" כי סקאליה נהג בעברו לייצג את וולמארט וחברות אחרות שהתנגדו לאיגודי עובדים ולחוקי עבודה נוקשים יותר.
במהלך הקריירה שלו בעריכת דין פרטית, לסקאליה היסטוריה של הגנה על תאגידים גדולים מפני תקנות עבודה פיננסיות. מאז 2003 הוא הגן על חברות מוול סטריט מפני פיקוח כספי. לסקאליה יצא מוניטין כה אנטי-רגולטורי, שעשוי להתבטא במאמר של העיתון בלומברג תחת הכותרת: "תובע את הממשלה? תתקשר לסקאליה!".
ב-18 ביולי 2019, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את סקאליה למזכיר העבודה של ארצות הברית, במקומו של אלכסנדר אקוסטה. ב-26 בספטמבר אישר הסנאט את מועמדותו ברוב של 53–44. סקאליה הושבע לתפקידו בידי סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס ב-30 בספטמבר. עם ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, סיים את כהונתו באופן מידי.
יחסי סין–רוסיה
יחסי סין–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הפדרציה הרוסית. היחסים הדיפלומטיים בין סין לרוסיה השתפרו לאחר פירוק ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית בשנת 1991.
היסטוריה.
תחילת היחסים.
במהלך התפשטות האימפריה הרוסית מזרחה במהלך המאה ה-17, גבול האימפריה הרוסית הוסט עוד ועוד לתוך אסיה, שם הוא נתקל בתחום ההשפעה של שושלת צ'ינג בסין. הסכסוכים שנוצרו הוסדרו בשנת 1689 בהסכם נרצ'ינסק, שבו נרשמו תביעות טריטוריאליות הדדיות. רוסיה נאלצה לסגת חלקית ממנצ'וריה, אך קיבלה זכויות מרחיקות לכת לסחור עם סין. האמנה שנחתמה יצגה את ההסכם הדו-צדדי הראשון בין קיסר סיני למדינה שנחשבה אז כמערבית. לאחר מכן הורחב ההסכם עוד יותר. ב תיקנו חוזה אייגון (1858) ואמנת בייג'ינג (1860) את הההסדרים הטריטוריאליים שנקבעו באותה תקופה לטובת רוסיה.
עידן האימפריאליזם.
כאשר סין נכנסה לתחום השפעת המעצמות הקולוניאליות האירופיות לאחר מלחמת האופיום השנייה (הסתיימה ב-1860), ניסתה גם רוסיה לקדם את האינטרסים שלה בסין. לדוגמה, היא תמכה בתנועות עצמאות אסלאמיות ומונגוליות כדי לערער עוד יותר את חוסר היציבות, רוווית ההתקוממויות בצפון סין. כאשר מרד הבוקסרים דוכא בשנת 1900, פרס הצאר ניקולאי השני כוחות במלחמת רוסיה-סין ובמקביל כבש את מנצ'וריה עם כוח של 200,000 חיילים בתואנה של רצון להילחם שם בבוקסרים. בהקשר זה, סוכם בחוזה בפברואר 1901 שסין תקבל את אזור מנצ'וריה בחזרה, אך רוסיה תוכל להציב שם חיילים כדי להגן על קווי הרכבת, ולמעשה להקים מדינת חסות על מנצ'וריה. רוסיה חיזקה אפוא את הרושם בצד הסיני שהיא אחד הגופים האימפריאליים התוקפניים והגרועים ביותר.
ייסוד ברית המועצות והרפובליקה הסינית.
גם לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, שבה לחמה הרפובליקה הסינית לצדן של מדינות ההסכמה, מצבה לא השתפר. יתר על כן, המדינה הייתה תחת השפעה חזקה של כוחות זרים וחשופה לניסיונות ההתפשטות של יפן.
עם זאת, רוסיה כבר לא הייתה אחד מכוחות אלו, לאחר שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית הרוסית מאז מהפכת אוקטובר, אשר גינתה את המדיניות האימפריאליסטית של הצאר. הם הצהירו בפני הרפובליקה הסינית, שהייתה אז בשליטת המצביאים, כי הם מוותרים על כל תביעה על השטחים הסיניים שהועלתה על ידי האימפריה הצארית. יתר על כן, באמצעות הקומינטרן, תמך לנין הן בלאומנים סון יאט-סן ולאחר מכן בצ'יאנג קאי שק (הקוומינטנג) והן ב, שנוסדה ב-1921: שתיהן היו בנויות במבנה של קאדר שהרכיב את ראשות המפלגה והתבסס על הדוגמה של לנין. שתיהן קיבלו תמיכה לוגיסטית וכן יועצים אידאולוגיים וצבאיים, שאפשרו לברית המועצות להפעיל השפעה מסוימת. ב-1923, על פי דרישתם, הוקמה החזית המאוחדת הראשונה , שבה נלחמו שתי המפלגות היריבות ביחד, כנגד המצביאים. במהלך שיתוף הפעולה הסובייטי-סיני נסעו גם קאדרים רבים לרוסיה כדי ללמוד, ובכך תרמו לחילופי תרבות בתוך האליטות.
מלחמת האזרחים הסינית (1943–1949).