לונגו נולד באמנטיאה. הוא החל לנגן בהדרכת אביו, הפסנתרן והמלחין אכילה לונגו ומשנת 1878 עד 1885 למד בקונסרבטוריון של נאפולי, פסנתר אצל בנימינו צ'זי, הלחנה אצל פאולו סראו ועוגב. בשנת 1887 התחיל ללמד פסנתר באלמה מאטר שלו, כעוזרו של צ'זי ותפס את מקומו כפרופסור לפסנתר בשנת 1897. בשנת 1934 פרש מעבודתו בקונסרבטוריון אך חזר ב-1944 כמנהל לתקופת ביניים. כפסנתרן, הרבה לונגו לנגן בהרכב קאמרי עם רביעיית פרני ועם רביעיית נפוליאון. הוא ייסד מוסדות מוזיקה שונים בנאפולי וקנה לו מוניטין נכבדים כפסנתרן קונצרטים. ב-1914 החל לערוך את כתב העת L'Arte Pianistica ("אמנות הפסנתרנות"), שנקרא בהמשך Vita musicale italiana ("חיי המוזיקה באיטליה"). כתב העת פעל עד שנת 1926.
לונגו ודומניקו סקרלטי.
כיום לונגו זכור בעיקר כמי שהתקין וערך קטלוג כמעט מלא של יצירות המקלדת של דומניקו סקרלטי. במשך שנים רבות היה מקובל לזהות את הסונאטות לכלי מקלדת של סקרלטי באמצעות מספרי לונגו, אך במשך הזמן תפסו את מקומם מספרי הקטלוג של ראלף קירקפטריק. מקור הקטלוג של לונגו בפרסום המלא של יצירות סקרלטי ב-11 כרכים, ציון דרך חשוב, שבו אורגנו הסונאטות בהקבצות שרירותיות על פי סולמות. עבודתו זו, Domenico Scarlatti: Opere complete per clavicembalo, (מילאנו, 1906-10) הכילה 544 סונאטות ויצירות מקלדת אחרות של סקרלטי ובמשך זמן רב הייתה המקיפה ביותר בנושא ועוררה עניין מחודש במלחין. המחקר קירקפטריק לסקרלטי משנת 1953 ארגן וערך מחדש הקבצות אלה באופן שונה לחלוטין. נוסף לקטלוג יצירותיו של סקרלטי, נתן לונגו ביטוי לעניינו במלחין בייסוד "אגודת דומניקו סקרלטי" בנאפולי בסביבות 1893. כן חיבר את Domenico Scarlatti e la sua figura nella storia della musica (נאפולי,1913).
לונגו ערך גם יצירות משל דומניקו גאלו.
המוזיקה שלו.
יצירותיו של לונגו כוללות, בין השאר, שתי יצירות לפסנתר בארבע ידיים, סרנדה וסוויטה; סוויטות לפסנתר ובסון, פסנתר ואבוב, פסנתר וחליל ופסנתר וקלרינט. סגנונן האינסטרומנטלי מתואר כגרמני עם מאפיינים ווקאליים איטלקיים.
לונגו היה חבר ב"אקדמיה פונטאניאנה" וב"אגודה לארכאולוגיה, ספרות ואמנויות יפות". הוא מת בנאפולי.
עמותת הצבי
עמותת "הצבי" ספורט לקידום עולי אתיופיה נוסדה בשנת 1994 על ידי קבוצת ספורטאים יוצאי אתיופיה, על מנת לקדם בני נוער ספורטאים מהקהילה האתיופית בישראל. העמותה רואה את הספורט כאמצעי חינוכי לשיפור הדימוי העצמי של הנער העולה, ובשלב הבא - להשגת שילוב שוויוני ומכובד של בני העדה האתיופית בישראל. ספורטאי העמותה הבוגרים מהווים מודל לחיקוי וכוח משיכה לצעירים בתחילת דרכם.
רקע.
בישראל חיים כ-20,000 ילדים ובני נוער בגילאי 10-19 המשתייכים לקהילה האתיופית. כמחציתם נולדו בישראל וכמחציתם – באתיופיה. למרות השקעת משאבים ניכרת של מדינת ישראל ושל ארגונים מלכ"רים שונים באוכלוסייה זאת, היא ניצבת עדיין בפני בעיות רבות – בעוד שאוכלוסיית הבוגרים, ילידי אתיופיה, סובלת מאבטלה, עוני ומצוקות שונות המלוות את תהליך ההגירה, סובלת אוכלוסיית הילדים והנוער מנשירה ממערכת החינוך, אלימות וניכור. על מנת לסבר את האוזן, הנה כמה נתונים:
6.5% מהתלמידים יוצאי אתיופיה בגיל 14-17 נושרים ממערכת החינוך (לעומת 3.5% באוכלוסייה הכללית).
40% מעבירות הנוער נעשות בידי עולים ו-45% מבני הנוער המשתמשים בסמים הם עולים
63% מיוצאי אתיופיה בחינוך היסודי ו- 74% מיוצאי אתיופיה בחטיבות הביניים נמצאים מתחת לרמה הממוצעת בעברית, מתמטיקה, אנגלית ומדעים.
כ- 40% מהתלמידים יוצאי אתיופיה בכתות א' - ט' אינם שולטים בקריאה של טקסטים ברמת הכתה.
את רוב הקשיים הללו ניתן לייחס למשבר ההגירה המתמשך בו מצויה קהילת יוצאי אתיופיה. הוריהם של ילדים אלה עלו לישראל כשרובם מתקשים להתמודד עם אתגריה החברתיים והכלכליים. הם מתקשים לתמוך בילדיהם, ככל שמדובר בהקניית עברית, עזרה לימודית ותמיכה במצבי משבר. בין 40%-60% מהילדים (תלוי ביישוב) חיים במשפחות שבהם אף אחד מההורים אינו מועסק, ומכאן שהם אינם רואים לנגד עיניהם דגם חיובי של השתלבות חברתית אליו הם יכולים לשאוף. לכל אלה מתווסף משבר האימון האופייני לנערים בגיל ההתבגרות; שמשבר אימון זה מתעצם על רקע העדר תחושת שייכות ואובדן תחושת הערך העצמי. התוצאות עלולות להיות חמורות. נתוני עבריינות נוער בקרב בני נוער יוצאי אתיופיה מבטאים קשיים אילו.
כאמור, נעשית עבודה רבה, הן על ידי המדינה והן מטעם גורמי מגזר שלישי שפיתחו מתודות פעולה שונות בניסיון לסייע לאוכלוסיית עולי אתיופיה ובמיוחד לילדים ולחסוך מהם את "משבר הדור השני" שלא פסח על צאצאי עליות אחרות. אחת המגמות החשובות כיום היא לפעול באמצעות חיזוק נקודות הכוח של הילדים . נמצא כי אם מצליחים לאתר נקודת כוח שכזו – מצוינות בתחום לימוד, יכולת חברתית, כישרון אמנותי וכדומה – ולטפחה, ניתן ולמנף אותה ולהפוך אותה למנוע צמיחה עבור הילד. חיזוק כזה משקם את דימויו של הילד, הן בעיני עצמו והן בעיני סביבתו ומסייע לו להתקדם גם בתחומים אחרים.
לבני הקהילה נכסים רבים, שטרם באו לידי ביטוי. אחד הבולטים שבהם הוא מצוינות ספורטיבית. רבים מבני הקהילה חוננו במבנה גוף אתלטי, יכולת ספורטיבית, משמעת עצמית, סיבולת גבוהה, יכולת התמדה ודבקות במטרה, מוטיבציה ורצון להצליח – החומר ממנו עשויים מנצחים. הוכח פעמים רבות כי הספורט הוא כלי יעיל לשיפור הדימוי העצמי וכי להצלחה בספורט יש השלכות הרחק מעבר לתחומי האצטדיון, החל בחיזוק הלכידות החברתית וכלה בשגשוג כלכלי. הצלחה כזו משפיעה במיוחד (אך לא רק) על ילדים ובני נוער ותורמת להעלאת הישגיהם בכל תחומי החיים.
עקרונות העבודה של העמותה.
שילוב פעילות בשני מישורים: הספורטיבי והלימודי. משום כך מעניקה העמותה הזדמנות שווה לא רק למצטיינים בספורט אלא גם לחלשים (מבחינה גופנית).
עבודה עם מאמנים/מדריכים יוצא אתיופיה המכירים היטב את התרבות והמנטאליות ויכולים לדבר עם הספורטאים בגובה העיניים.
ליווי בתגבור לימודי למצטיינים בספורט ( כיתת מצטיינים).
שיתוף מלא של ההורים בכל התהליך והקפדה על קבלת תמיכתם ועידודם לפני תחילת העבודה.
שילוב בוגרים כמודל לחיקוי ולשילוב בחברה.
מטרות העמותה.
בניית תשתית למיצוי הכישרונות בספורט ובלימודים
הבאת הילד לרמה הגבוהה בספורט ובהשכלה
מניעת נשירה מלימודים ושיקום נערים שנשרו ממסגרת חינוכית
יעדים והישגים.
יעדים:
אוכלוסיית יעד - נערים ונערות בני הקהילה האתיופית ואחרים - גילאי 18-13+
העמותה כקבוצה מתחרה ברמות הבכירות של ליגות האתלטיקה הישראליות בכל הגילאים – ילדים, נוער, קדטים ובוגרים - וזוכה להישגים לא מבוטלים.
ספורטאי 'הצבי', ילדים, נוער וגם בוגרים, זוכים מדי שנה במקומות ראשונים באליפויות ישראל לריצה למרחקים בינוניים וארוכים, אישי וקבוצתי.
העמותה בליגת: על בוגרים ונוער ובליגה לאומית ראשונה קדטים. בתוך הקבוצה אתלטים ברמה בינלאומית באירופה.
פועל יוצא של הפעילות הספורטיבית המתמדת הוא, הצלחה לא רק בספורט אלא גם בתחום החינוך וההשתלבות החברתית - אתלטים שחונכו במסגרת העמותה השיגו תעודת בגרות מלאה ושירתו שירות מלא בצה"ל בחיילים שונים וממשיכים לימודיהם בהשכלה גבוה.
העמותה מהווה, מודל לשילוב חברתי- באמצעות הספורט. כיום רשומים מספר אתלטים אצנים שאינם מקרב העדה האתיופית בעמותה, וזאת בזכות השם המכובד והרצון להיות שותפים בעמותה ייחודית זו. בהצעה זו מועלית תוכנית, על בסיס ידע וניסיון שנרכש בעשור האחרון, בעת פעילות העמותה. לאתר ילדים יוצאי אתיופיה שנקודת הכוח שלהם היא מצוינות ספורטיבית, לטפח את יכולותיהם האתלטיות וכך לקדם אותם ולהוציאם מהמשבר בו הם שרוים כעת.
כוחה של פעילות בחינוך גופני היא בחיזוק היחיד מחד וביצירת מסגרת חברתית תומכת ומלכדת. מסגרת זו, תעניק לילדים יוצאי אתיופיה תחושת שייכות וגאווה שכה חסרה להם.
דרכי פעולה.
ארגון וריכוז הקבוצות על ידי המאמן המקומי לקבוצה,קיום תחרויות ומשחקים אזוריים וארציים של מרכזי פעילות,שיתוף פעולה עם גופים תומכים תקציבית ומקצועית.
העמותה מפעילה מרכזי אימונים בשיתוף גופים תומכים תקציבית ב-3 מרכזי אימונים ראשיים ( תל אביב, קריית גת, אשקלון ובאר שבע
מריה קז'ימייז'ה
מריה קז'ימייז'ה (בפולנית: Maria Kazimiera; 28 ביוני 1641 - 1 בינואר 1716) הייתה רעייתו של מלך פולין יאן סובייסקי משנת 1674 עד 1696.
חייה.
מארי קזימיר לואיז דה לה גראנז' ד'ארקין נולדה בנוור שבצרפת והגיעה לפולין בגיל חמש כבת לוויה למארי לואיז גונזאגה, מלכת פולין הצרפתייה במוצאה, שישבה על כס המלוכה משנת 1645 עד 1672 כרעיה לשני מלכים פולניים - ולדיסלב הרביעי ואזה ובהמשך אחיו, יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
בשנת 1658, נשאה קז'ימייז'ה ליאן זאמויסקי, אך הוא מת בשנת 1665, וב-14 ביולי באותה שנה נשאה בשנית ליאן סובייסקי. לבני זוג נולדו ארבעה-עשר ילדים, אבל רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות - יאקוב, אלכסנדר, קונסטנטי ותרזה (שהייתה בהמשך לרעייתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאמו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יאן סובייסקי נבחר למלך פולין, לא בלי השפעת אשתו. כמלכת פולין, תמכה מריה קז'ימייז'ה בהצעת הברית בין פולין לצרפת, ובה בעת חתרה להשיג חסדים למשפחתה ממלך צרפת לואי הארבעה-עשר.