המכון למוסיקה ישראלית (ממ"י) (באנגלית: Israel Music Institute, IMI) הוא מוסד ללא כוונת רווח אשר מוציא לאור יצירות של מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה מאת מלחינים ישראלים. את המכון ייסדה בשנת 1961 המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות שליד משרד החינוך והתרבות, והוא פועל גם היום בתמיכת משרד זה. יוזמת ההקמה הייתה של אליעזר פרי, והוא כיהן כיו"ר הראשון של המכון. מנהלו הראשון של המכון, בין השנים 1961–1989, היה וילי אליאס.
נכון לספטמבר 2007, המכון רכש את זכויות היוצרים של יותר מ-2,300 יצירות מאת כ-185 מלחינים ישראלים, והוציא לאור בדפוס את רובן. המכון מוציא לאור ספרי מחקר מוזיקולוגי, ומפעיל גם את מרכז המידע למוסיקה בישראל.
המכון חבר באיגוד הבינלאומי למרכזי מידע למוזיקה (International Association of Music Information Centres) ובארגון הבינלאומי של מו"לים למוזיקה אמנותית (International Federation of Serious Music Publishers).
המכון מפיק תקליטורים של מוזיקה ישראלית קלאסית. החל משנת 2006 מפיק המכון את חג המוזיקה הישראלית.
מנהל המכון בשנים 1989–2012 היה פול לנדאו. בספטמבר 2012 נבחר יורם יונגרמן לניהול המכון. המנהלים הנוכחיים הם אוהד גבאי ויבגני אוסלון.
מלחינים ויצירות.
בין היצירות שיצאו לאור מטעם המכון:
ספרים.
בין הספרים שהוציא המכון לאור:
תקליטורים.
בין התקליטורים שהוציא המכון לאור:
אנדרה קלויטן
המכון למוזיקה ישראלית
חווייר סרקס
חווייר סרקס (ספרדית: Javier Cercas; נולד ב-1962) הוא סופר ספרדי.
חייו.
סרקס נולד בכפר איבארננדו, הפרובינציה של קסרס, הקהילה האוטונומית אקסטרמדורה, ספרד. את ילדותו ונעוריו העביר בז'ירונה, ולימים התגורר בברצלונה, שם סיים את לימודיו בפילולוגיה היספנית מהאוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה.
סרקס עבד במשך שנתיים כמרצה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין שבארצות הברית, ולמן שנת 1989 ואילך לימד ספרות ספרדית באוניברסיטת חרונה שבקטלוניה. הוא פרסם את קובץ הסיפורים "הנייד"
(1987) ואת הרומנים "שוכר הדירה" (1989) ו"בטן הלוויתן" (1997). כמו כן הוציא לאור את המסה "יצירתו הספרותית של גוֹנְסָלוֹ סוּאָרֶס" (1994), את קובץ המאמרים "עונה טובה" (1998) ואת אוסף הכרוניקות "סיפורים ממשיים" (2000), אולם את עיקר תהילתו קנה בשני רומנים, שמביניהם הראשון מטפל בסוגיה ממלחמת האזרחים בספרד והשני בסוגיה ממלחמת וייטנאם: "חיילי סלמיס" (2001), שתרגומו העברי ראה אור בשנת 2007, ו"מהירות האור" (2005), ספרים שזכו לשבחי הביקורת ולאהבת קהל הקוראים גם יחד. מבין שתי היצירות, קצר "חיילי סלמיס" הצלחה מסחרית אדירה, עובּד לקולנוע, תורגם ליותר מעשרים שפות וזיכה את כותבו באחד-עשר פרסים יוקרתיים. בשנת 2009 פרסם את "אנטומיה של רגע", רומן שנחשב גם למאמר, ובגינו השיג בין היתר את פרס טרנצי מויקס ואת הפרס הלאומי נרטיבי. בשנת 2014 הוא קיבל את פרס מנדראצ'ה לקוראים צעירים בקרטחנה על "חוקי הגבול (2012)".
חווייר סרקס תרגם מקטלאנית יצירות של קים מונזו וסרז'י פמיאס.
טמרה-יזרעאל
הארט אוף מידלות'יאן
הארט אוֹף מידלות'יאן (באנגלית: Heart of Midlothian) המכונה בקיצור "הארטס" היא קבוצת כדורגל סקוטית, המשחקת בליגת העל הסקוטית. הארטס היא הקבוצה הבכירה של אדינבורו בירת סקוטלנד, ויריבתה העירונית היא היברניאן.
המועדון הוא תחת שליטתו של איש העסקים והבנקאי הרוסי-ליטאי רומן רומנוב. מאמנה של הקבוצה, נכון לעונת 2007-2008 הוא סטפאן פרייל, והמנג'ר המקצועי הוא אנטולי קורובוצ'קה.
הקבוצה משחקת באצטדיון טיינקאסל שבמרכז אדינבורו, אשר מכיל 17,420 מקומות ישיבה. צבעי מדי הקבוצה הם סגול ולבן. סמלה של הקבוצה מתבסס על הלב של מידלות'יאן הנמצא באדינבורו.
הקמת הקבוצה.
ההתייחסות הראשונה ל"הארט אוף מידלות'יאן" במסגרת של תחרות ספורטיבית רשמית, נעשתה על ידי דיווח בעיתון "סקוטסמן", במהדורתו מן ה-20 ביולי 1864, במשחק בין "סקוטסמן" נגד "הארט אוף מיד-לות'יאן" במסגרת משחק קריקט. לא ידוע אם השם הועתק או נלקח לאחר מכן על ידי קבוצת הכדורגל.
קבוצת הכדורגל של הארטס אוף מידלות'יאן נוסדה בשנת 1874 בעיר אדינבורו בסקוטלנד, ושם הקבוצה נלקח מרומן של סר וולטר סקוט, הנושא שם זהה. הקפטן הראשון של הארטס, טום פיורדי, טוען כי יכול להיות שהקבוצה החלה לשחק כבר בשנת 1873, אך אין לטענה זו הוכחה ודאית.
ב-1886, עברה הקבוצה לשחק באצטדיונה המשמש אותה עד עצם היום הזה, טיינקאסל.
הארטס זכתה להצלחה יחסית בשנותיה הראשונות של ליגת העל הסקוטית, בה היא זוכה באליפויות בשנים 1894-95 ו-1895-96. כמו כן היא זכתה ב-4 גביעים סקוטים בתקופה של 15 שנה בין השנים 1891-1906.
מאז שנת 1906, ועד שנת 1954, המועדון לא זכה ולו בתואר משמעותי אחד, עד שהוא נהנה מעשור של הצלחות, בין השנים 1954 ל-1963. במהלך התקופה הזאת, זכתה הארטס בעונת 1957-58 כשבמאזנה 62 נקודות ו-132 שערי זכות (שיא שלא נשבר עד היום). האליפות השנייה הגיעה בשנת 1959-60. הארטס גם זכתה בגביע הסקוטי בשנת 1956, ובגביע הליגה הסקוטית 4 פעמים, ב-1954-55, 1958-59, 1959-60, וב-1962-63.
החל מאמצע שנות ה-60 - כמו קבוצות סקוטיות רבות מסוגה, מצאה הארטס את עצמה לא מסוגלת להתחרות בכסף הגדול שהציעו הקבוצות האנגליות לשחקנים הסקוטים הבכירים. בנוסף לכך, עם החלתה של שיטת 10 הקבוצות בליגה הסקוטית הבכירה, הקבוצה החלה להתנדנד לה בין ליגת העל הסקוטית, וליגת המשנה (גורל דומה היה צפוי גם להיברניאן עם הזמן). אולם, עם הגעתו של היושב ראש וואלאס מרקר לאחר התפטרות ההנהלה עקב הכישלון לחזור לליגה הבכירה, הארטס הצליחה לסיים שנייה בליגת המשנה בשנת 1986, ולפספס את העלייה במחזור האחרון רק בגלל הפרש של שער בודד, אך כבר שנתיים לאחר מכן, ב-1988, היא הצליחה לזכות באליפות הליגה הראשונה (כך קוראים באי הבריטי לקבוצה שמסיימת ראשונה בליגת המשנה וחוזרת לליגת העל) ולחזור למקומה בליגת העל הסקוטית.
שנות ה-90 המוקדמות היו כצפוי קשות מאוד להארטס, מכיוון שהיא התקשתה בליגה, ולא הצליחה לשמור על מאמנה לאורך זמן. תוך שנתיים, ג'ו ג'ורדן, סנדי קלארק, וטומי מקלין פוטרו. נקודת האור היחידה באותה התקופה, היה הרצף של 22 המשחקים ללא הפסד נגד היריבה העירונית הגדולה היברניאן. נקודת השיא של אותה תקופה נחשבת בעיני רבים כניצחון על היברניאן 2-1 בסיבוב הרביעי של הגביע הסקוטי בשנת 1994, כשווין פוסטר מבקיע שער דקות בודדות לסיום.
עם התמורות בכלכלה בכדורגל, זה נעשה קשה עד בלתי אפשרי להארטס, או לכל קבוצה סקוטית אחרת להאבק עם סלטיק או ריינג'רס, אך למרות זאת, בשנת 1998 ניצחה הארטס את ריינג'רס 2-1 וזכתה בעוד גביע סקוטי.
בשנים האחרונות, הארטס נאבקה בעיקר על המקום השלישי בליגה, אך בעונת 2005-2006 היא הצליחה לסיים שנייה. מאז שהליגה הסקוטית החלה להתחלק ל-2 בתים של 6 קבוצות בתום העונה הסדירה, הפכה הארטס לקבוצה היחידה פרט למועדוני "הדור הישן" (סלטיק וריינג'רס) שמצליחה בכל פעם לסיים בין 6 הראשונות בליגה. הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונת 2002-2003 ו-2003-2004, והעפילה לשלב הבתים של גביע אופ"א בשנת 2004-05 אך סיימה בתחתית הבית על אף ניצחון על פ.צ. בזל. במהלך עונת 2004-2005, הקבוצה סיימה חמישית בליגה.
בשנת 2004, הודיע יו"ר חבר המנהלים של הקבוצה כריס רובינסון, שהמועדון מתכנן למכור את אצטדיון טיינקאסל שנהפך ל"לא מתאים לצורכי הקבוצה", ובמקום זאת הוחלט כי הארטס תשכור את אצטדיון מאריפילד מאיגוד הרוגבי הסקוטי. המעבר הזה היה חיוני עקב חובותיו הגדלים של המועדון. התוכנית לא התקבלה כלל על ידי האוהדים, שיצאו למסע מחאה נגד המעבר עם הסיסמה "שימרו לנו על הלב". אולם, מכיוון שרובינסון החזיק ברוב השליטה במועדון, נחתם ההסכם למכור את האצטדיון תמורת סכום של 20 מיליון פאונד.
בעונת 2011/2012 זכתה בגביע הסקוטי לאחר שניצחה בתוצאה 5-1 את היברניאן במשחק הגמר.
ביוני 2013 הודיעה הקבוצה על פשיטת רגל, וב-5 ביולי 2013 פרסמה הקבוצה הודעת מכירה.
בסוף עונת ירדה הקבוצה לצ'מפיונשיפ הסקוטי
בסוף עונת הקבוצה עלתה בחזרה לפרמיירשיפ הסקוטי לאחר שסיימה במקום הראשון בצ'מפיונשיפ הסקוטי.
בהמשך השיג המועדון מקומות במרכז הטבלה בפרימיירשיפ ולא הצליח להתרומם בליגה, אולם בגביע מגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הסקוטי של 2019, שם הפסידה לסלטיק 2-1.
בסוף עונת ירדה הקבוצה חזרה לצ'מפיונשיפ הסקוטי אחרי שסיימה במקום האחרון בטבלה, אחרי שניצחה רק ב-4 משחקים בליגה (שהוקפאה בגלל התפרצות נגיף הקורונה). ירידתה של הקבוצה לליגת המשנה אושרה ביוני 2020, אחרי תוכנית החדשה של ה-SPFL להתאוששות הכדורגל בעקבות הפסקת המשחקים בגלל התפרצות מגפת הקורונה. הקבוצה הגישה ערעור ותביעה נגד ה-SPFL בהתאחדות הסקוטית, אך ההתאחדות קבעה כי ה-SPFL פעל כשורה והארטס ירדה לליגת המשנה אחרי 5 עונות.
רובי נילסון (שאימן עונה לפני כן את דנדי יונייטד שעלתה לליגה הבכירה ותפסה את מקומה של הארטס בליגה הראשונה) מונה למאמן החדש של הקבוצה שירדה לליגת המשנה, וחתם ל-3 עונות. כאשר ג'ים ג'פריס מונה ליועץ להנהלה ולמאמן, ואנדרו מקינלי מונה להיות המנכ"ל, על מנת להכין את הקבוצה לעלייה כמה שיותר מהר.
היריבות עם היברניאן.