לצד פעילותו הציבורית, אבולקר זכה למוניטין רב כרופא וכמנתח, וכיהן כראש המחלקה לרפואת אף אוזן גרון בבית החולים מוסטפא באלג'יר ובמקביל כפרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת אלג'יר ופרסם ספרים ומאמרים בתחום.
בשנת 1936 היה מעורב בהקמה מחדש של "הוועד היהודי-אלג'יראי למחקרים חברתיים" (Le Comité Juif Algérien d’Etudes Sociales) וכיהן כנשיאו. כמו קודמו, הוועד פעל כדי להאבק באנטישמיות באלג'יריה הצרפתית, שהקצינה בשנים שהובילו למלחמת העולם השנייה. המאורעות שדחפו להקמה מחדש של הוועד היו פרעות קונסטנטין של שנת 1934, בהן נרצחו עשרות יהודים על ידי המון מוסלמי לאחר שיהודי הואשם בהעלבת האסלאם. בין יתר הישגיו של הוועד בתקופה זו, הוא הצליח למסד את הזכות של יהודים לבעלות על אדמה חקלאית, להקנות לסוחרים יהודים הגנה בבתי המשפט המסחריים הצרפתיים, ולהחזיר ליהודים בקהילת סידי בל-עבאס את זכות ההצבעה שלהם לבחירות המוניציפליות, לאחר ששמותיהם נמחקו מרשימת הבוחרים על ידי ראש העיר האנטישמי.
בשנות מלחמת העולם השנייה, כאשר אלג'יריה הצרפתית הייתה נתונה לשליטתו של משטר וישי, פרופ' אבולקר פוטר ממשרתו באוניברסיטת אלג'יר בעקבות חוקי הגזע שהונהגו על ידי משטר וישי. הוא השמיע קול פומבי נגד הפגיעה ההולכת והגוברת בזכויותיהם של היהודים באלג'יריה, שהתבטאה בשלילת אזרחותם הצרפתית והטלת סנקציות עליהם בכל תחומי החיים, ובמקביל היה מעורב גם בפעילות המחתרתית נגד משטר וישי שהונהגה על ידי בנו, ז'וזה אבולקר. ביתו של פרופ' אבולקר הפך למפקדה הראשית של ארגון המחתרת באלג'יר, וממנו הדיפלומט האמריקאי רוברט מרפי העביר מסרים חשאיים לבעלות הברית ערב הפלישה של כוחות הברית לאלג'יריה במבצע לפיד. בעזרת המחתרת שהונהגה על ידי ז'וזה אבולקר הצליחו הכוחות האמריקאים לכבוש את אלג'יר ללא התנגדות. עם זאת, האמריקאים הותירו בפועל את ניהול אלג'יר בידי אנשי משטר וישי, ובדצמבר 1942, לאחר ההתנקשות באדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, פרופ' אנרי אבולקר נעצר ונכלא במחנה מעצר בלאגוואט ביחד עם רבים מאנשי המחתרת היהודית. הוא היה כלוא במחנה למעלה מחודשיים, על אף גילו המבוגר והפציעה שליוותה אותו מאז מלחמת העולם הראשונה (בגינה נאלץ להיעזר במקל הליכה). רק לאחר שהפרשיה קיבלה הד בתקשורת האמריקאית והבריטית נציגי בעלות הברית התערבו כדי לשחררו מהמחנה. מספר חודשים לאחר מכן, בשנת 1943, הוא חזר לפעילות ציבורית ומונה לנשיא "הוועד לעזרה וסיוע" (Comité d’Aide et d’Assistance) - ארגון שעבד בשיתוף עם הג'וינט העולמי לסייע לאלפי הפליטים היהודים מאירופה שנמלטו לאלג'יריה מפני השואה.
על פועלו בזמן מלחמת העולם השנייה קיבל את אות "מדליית ההתנגדות" (Medaille de la Résistance ) מממשלת צרפת. גם בנו ז'וזה ובתו קולט (שלימים עלתה לישראל) קיבלו אותות כבוד על פועלם במלחמה. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פרופ' אבולקר המשיך בפעילות ציבורית, וחזר לכהן כחבר במועצה המונציפלית של אלג'יר, תפקיד שבו כיהן לפני המלחמה. כמו כן הוא המשיך בפעילות ציונית למען מדינת ישראל הצעירה כראש הפדרציה הציונית באלג'יריה בשאיפה לקרב את יהדות אלג'יריה לישראל ולרכך את העוינות לישראל בקרב האוכלוסייה המוסלמית. לצד נאמנות מוחלטת לצרפת, הוא הרבה להדגיש את תרומתם של היהודים באלג'יריה הצרפתית למאבק על זכויותיה הלגיטימיות של האוכלוסייה המוסלמית.
פרופ' אבולקר נפטר בשנת 1957, שנים אחדות לפני נסיגת צרפת מאלג'יריה ובריחת שארית הקהילה היהודית העתיקה מהמדינה.
2012 DA14
איה דינשטיין
איה דינשטיין (19 באוגוסט 1926 - 18 בפברואר 2009) הייתה יושבת ראש ויצו העולמית בשנים 1970–1977.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים בשם איה רופין כבתם השלישית של חנה וארתור רופין.
אביה כיהן כיו"ר המשרד הארץ ישראלי בפלשתינה והיה מייסד הקיבוץ הראשון דגניה.
אמה, חנה לבית שפרה בתיה ומרדכי בן הלל הכהן, הייתה אף היא בת למשפחה ציונית מוכרת שעלתה ארצה בראשית המאה ה-20 ואף הייתה אחת מ-66 המשפחות שהקימו את תל אביב. קדמו לה במשפחה האח הבכור רפאל רופין, לימים ממייסדי מכמורת ואחותה כרמלה לימים כרמלה ידין, אשתו של הארכאולוג הנודע יגאל ידין.
אביה ארתור היה נשוי לשולמית סלמה רופין, ממנה נולדה בתו הבכורה רות. שולמית הייתה מורה לזימרה ומחלוצות המוזיקה בארץ ישראל. לאחר מותה של שולמית נישא ארתור בשנית לחנה הכהן (אליה היה נשוי תקופה קצרה לפני נישואיו לשולמית), ממנה נולדו לו שלושה ילדים נוספים, שראו ברות אחות לכל דבר.
איה סיפרה כי זיכרון הילדות הכי בולט שלה הוא שאביה שאל אותה מדי לילה בטרם הלכה לישון: "איוס, מה עשית היום למען העם היהודי?" - מוטו שליווה אותה כל חייה ולטענתה ניתב את פעילותה הציבורית.
את שמה בחר לה השכן בבית ליד בשכונת רחביה, ש"י עגנון, שבחר לה את השם איה כיוון שהיה ראשי תיבות של ארץ ישראל העובדת וגם שם אמו של המשורר הלאומי הגרמני גתה.
איה למדה בגימנסיה רחביה ואחר כך שירתה בהגנה.
ב-1948 נסעה לניו יורק ללמוד חינוך לתואר ראשון, צעד שלא היה שכיח באותה תקופה בקרב נשים רבות ושנה מאוחר יותר הכירה את מי שעתיד להיות בעלה, ד"ר צבי דינשטיין, לימים סגן שר הביטחון בתקופתו של ראש הממשלה לוי אשכול וסגן שר האוצר בתקופתו של השר פנחס ספיר. צבי דינשטיין כיהן כחבר הכנסת בתקופת הכנסת השישית וה-7.
איה שהייתה פמיניסטית בדעותיה הצטרפה לארגון הנשים הציוני ויצו ובין השנים 1970 - 1977 כיהנה כיו"ר ויצו העולמית.
ב-1977 כשבעלה מונה כשגריר כלכלי לארצות הברית וקנדה התפטרה איה מויצו וכשהשניים שבו ארצה היא התנדבה לפעילות ציבורית למען גופים שונים בהם: קרן תל אביב לפיתוח, בית התפוצות, ארגון המועצה לישראל יפה וארגון שמע הפועל למען ילדים לקויי שמיעה.
היא נפטרה ב-18 בפברואר 2009 לאחר מחלה קשה והותירה אחריה בעל - צבי דינשטיין, 3 בנות - אירית מלכסון, ענת אהרון וגילי דינשטיין, נכדים ונינים.
הנרי אבולקר
פליפה השישי
שוברי גלים
שוברי גלים היא סדרת נעורים ישראלית ששודרה החל מ-22 ביוני 2014 ועד 3 בפברואר 2016 בערוץ הילדים למנויי Yes, למשך 2 עונות ו-104 פרקים. הסדרה הופקה על ידי חברת "טדי הפקות" ובוימה על ידי מרקו כרמל ו דקלה אלקסלסי (עונה 2). את שיר הנושא של הסדרה כתב אילן רוזנפלד, שהוא חלק מיוצרי הסדרה, בביצוע של גיא מנטש ויהל דורון. הסדרה עלתה לשידור מחדש ב-12 במאי 2019 בערוץ הילדים ללקוחות פרטנר TV ובסלקום tv וזמינה לצפייה ב- yesVOD Kids ובספריית ה-VOD של HOT.
עלילת הסדרה מתרכזת בחוף בשם צ'ילי, ומסופר בה על אהבות, קשיים, אכזבות, לאחר שחבורת נערים מוצאת אוצר קבור בים, ואחד מהם נהרג בתאונת גלישה, במקום נקרא "פיק השטן".
עלילה.
עונה 1.
עלילת הסדרה מתרכזת בים, בחוף צ'ילי, ומציגה את סיפורה של חבורת בני נוער גולשים, והבעיות והקשיים שנתקלים בהם במהלך הסדרה.
לחבורה מתברר כי החוף הוא מסוכן, ומיועד לסגירה, קיבלו צו שבעוד 30 ימים החוף ייהרס.
יעל הסקרנית, שרוצה לדעת את האמת מאחורי תאונת הגלישה של אביה, שאמה לא רוצה להגיד לה, פונה לנעם, שבא לשכנע את דבש לצלם את הסרט על החוף, שאומר לה לשכנע את דבש לצלם כאן את הסרט ולעזור לנאור, כוכב הסרט רוצה לגלוש אך הוא מתנגד לכך.
יעל מציעה לחבורה להיעזר בסרט, בכיכובו של נאור לוין, שאינו יודע לגלוש. צילומי הסרט ידחו את ההריסה, ויוסיפו להם זמן חשיבה על איך להציל את החוף. נאור מגיע לחוף אחרי שכנועים רבים של הסוכן, ובדרך קורים דברים לא נעימים, לבסוף יעל משכנעת את נאור ללמוד לגלוש, ונאור נדלק על יעל שחושב שהיא בעניין שלו. יעל מביאה את נאור לקומזיץ של החבורה, ודברים מוזרים מתחילים לקרות.
יעל ממשיכה לנסות ללמד את נאור לגלוש, ולבסוף נכנע ומתחיל ללמוד לגלוש. מורנו מספר לנאור שקבע עם במאי הסרט לראות אותך גולש, בזמן שנאור לא יודע לגלוש, החבורה מנסה למצוא רעיון כדי שהסרט לא יבוטל, לבסוף עומרי מחליף את נאור בגלישה, והבמאי לא שם לב להבדל.
מורנו שם לב שלא נאור גלש, ואחרי שכנועים רבים של נאור, קבע עם הסוכן שעומרי יחליף אותו בגלישה. אמה של יעל ראתה בעיתונים את יעל ונאור בתמונה, והשתכנעה שהחבר החדש שלה הוא סלב, יעל כבר הייתה אמורה ללכת עם עומרי, אבל יעל סיפרה לנאור על המצב ונאור אמר לה לשכנע את עומרי שיגלוש במקומו, בתמורה שיבוא אִתה לארוחת ערב עם אמה. בסוף העונה יעל מבינה שהיא אוהבת את עומרי והם נהפכים לזוג.
בונדר שולח את לארה לרחרח קצת בחוף, לצלם תמונות, ולברר מה עושה שפירו עם אחייניו על החוף, ומספר לבונדר שמחפש אוצר שכל הזמן מלמל מתוך שינה כאשר הוא במעצר. שפירו לוקח מהר את בוני ובבר, ומתכננים לברוח מהחוף כמה שיותר מהר, וכשהתקרבו למכונית, היא התפוצצה.
לבסוף התברר שצ'ילי חי יחד עם דייג זקן שמצא אותו וגר אִתו עד מות הדייג.
העונה הראשונה מסתיימת כאשר האנשים שצריכים להרוס את חוף צ'ילי מגיעים, ובזכות נאור שהעלה ליוטיוב סרטון שבו הוא קורא לאנשים להפגין מול המועדון.
עונה 2.
בעונה 2 בונים את המועדון החדש בניהולה של עופרה בון (אוולין הגואל), במהלך השנה מצטלמת התוכנית תופסים גלים עם סוואמי סוול בעזרת המפיקה חושן (דנה פרידר) ונאור סוואמי סוול (אביב בן אור) במהלך העונה נאור עוזב את התוכנית ושחר (הילה הרוש) הופכת לסוואמי סוול.
למועדון החדש מגיעים חבורה חדשה ובה נמצאים: אסיה (מי-רן מנקס) אריאל (גפן ברקאי) דפני נואל ברקוביץ' וגוצ'י (דניאל דמידוב) כשהם נכנסים למועדון הם רבים עם חבורת שוברי גלים וכל אחת מבצעת מתיחות אחת לשנייה.