לינץ' התמחה בהשקעה במניות. כיום הוא מועסק בתור יועץ מחקר בחברת פידליטי. לינץ' למד בקולג' של בוסטון וקיבל את תואר המאסטר שלו בתורת הניהול מבית הספר של וורטון של האוניברסיטה של פנסילבניה. הוא אינו קשור משפחתית לאדמונד סי. לינץ', מייסד המשותף של מריל לינץ'.
פידליטי.
לינץ' התקבל כמתמחה מחקר בפידליטי ב-1966 באופן חלקי מכיוון והיה נושא כלי הגולף של נשיא החברה (אחד מבין אחדים) במועדון הגולף בניוטון, מסצ'וסטס. הוא החל כאנליסט מחקר וכיסה את תחום הנייר, כימי, והפרסום, וב-1969 לאחר שחזר משירות בן שנתיים בצבא הוא נקלט כעובד קבוע. הפעם לינץ' הוטל באחריותו המעקב אחר התחומים של הטקסטיל, מתכות, חפירה וכרייה, ותעשיות הכימיקלים, לבסוף נעשות מנהל מחלקת המחקר בין השנים 1974–1977. כאשר בשנת 1977 לינץ' התמנה לתפקיד מנהל קרן ההשקעות מגלאן (הלא מוכרת עד אז). אשר באותה עת החזיקה בנכסים בשווי 18 מיליון דולר.
כאשר התפטר לינץ' מתפקידו כמנהל הקרן בשנת 1990 הקרן גדלה לשווי של 14 מיליארד דולר בנכסיה בהחזקה של מעל ל-1,000 מניות.
כאשר ההצלחות הגדולות שלו נבעו מהמניות הבאות: פאני מאי, פורד, פיליפ מוריס, וולוו, ג'נרל אלקטריק, לווא'ס ועוד.
ספריו.
לינץ' כתב (ביחד עם ג'ון רוטשילד) שלושה ספרי השקעות:
כאשר הספר האחרון נכתב למתבגרים. ביסודו, הספר " "One Up on Wall Street" הכיל את התאוריה ליסודות ההשקעה של לינץ"'." בזמן ש"-"Beating the Street הוא היישום של אותן תאוריות"."
" "One Up on Wall Street" פורס את הטכניקה של ההשקעות של פיטר לינץ' כולל פרקים שהוקדשו למיון מניות, תרגול, ובניית תיק השקעות.
לינץ' כתב גם מספר מאמרים למגזין "Worth" אשר הרחיבו רבים מן המושגים והחברות שהוזכרו בספריו.
מונחים מקצועיים.
לינץ תבע כמה מהשיטות והמנטרות הידועות ביותר בתחום ההשקעות האישיות המודרניות. כאשר הכלל הידוע ביותר שלו הוא "תשקיע רק במה שאתה מבין". כלל אשר יצר תהודה בקרב משקיעים לא מקצועיים רבים אשר אין באפשרותם ללמוד יותר לגבי שיטות כמויות מסובכות להערכת מניות או לקריאת דוחות כספיים ארוכים וקשים. מכיוון ורוב האנשים נוטים להתמקצע בתחום אחד מסוים יישום הכלל "להשקיע רק במה שאתה מבין" עוזר למשקיעים פרטיים לאתר מניות טובות ולא מוערכות.
לינץ' משתמש בעיקרון הזה כנקודת התחלה למשקיעים. הוא גם לעיתים קרובות אמר שהמשקיע הפרטי מסוגל להרוויח יותר כסף ממניות מאשר מנהל קרן, מפני שהוא מסוגל לאתר השקעות טובות בחיי היומיום שלו לפני אנשי וול סטריט. באמצעות שני ספרי ההשקעה הקלאסיים שלו, הוא תיאר רבות מההשקעות אותן מצא כאשר לא היה במשרדו, והתגלו לו דווקא כאשר היה עם משפחתו או כאשר היה בנהיגה או בקניות. לינץ' מאמין שגם המשקיע הפרטי מסוגל לעשות כך.
הוא גם טבע את המונח "ten bagger" בהקשר כספי. כלל זה מתייחס להשקעות ששוות פי עשרה ממחיר הקנייה המקורי שלהן ובאה מתחום הבייסבול.
פילנתרופיה.
על אף ולינץ' ממשיך לעבוד במשרה חלקית כסגן היו"ר של חברת פידליטי ניהול ומחקר, זרוע ייעוץ ההשקעות של חברת פידליטי השקעות, ומשקיע את מרבית זמנו בהדרכה ותמיכה ביועצים חדשים. לינץ' ממוקד מאוד בתחום הנדבנות. הוא אמר שהוא רואה בפילנתרופיה כצורה של השקעה. הוא אמר שהוא מעדיף לתת כסף לתמוך ברעיונות שלדעתי יכולים להתפשט, כמו First Night, פסטיבל ערב השנה החדשה שהחל בבוסטון ב-1976 והתפשט לאירועים דומים ביותר מ-200 קהילות שונות ברחבי ארצות הברית, וכן City Year - תוכנית שירות ציבורית שהוקמה בבוסטון בשנת 1988 ופועלת כיום ב-14 אתרים שונים.
לינץ' ואשתו תורמים כסף בחמש דרכים עיקריות: כאנשים פרטיים, דרך קרן לינץ', דרך קרן התרומות של חברת פידליטי וכן דרך שני ארגוני צדקה.
קרן לינץ', ששוויה בשנת 2003 היה $74 מיליון דולרים, תומכת בחינוך, ארגונים דתיים, ארגונים היסטוריים תרבותיים, בתי חולים ומחקר רפואי.
הבעיה האתית.
לינץ' היה מעורב בקבלה הלא מתאימה של כרטיסים מחברות ברוקראז' שהיו מעוניינים להיות החברה דרכה יבוצעו פעולות ההשקעה עבור לקוחות הייעוץ של חברת פידליטי. חברות אלו קיבלו מיליוני דולרים בהכנסות מעמלות עבור הפעולות של הלקוחות בפידליטי.
במשך התקופה מינואר 2002 ועד אוקטובר 2004, קיבלו שני מנהלים בכירים בחברת ועשרה סוחרי מניות של החברה במצטבר $1.6 מיליון של טובות הנאה שונות כגון נסיעות רבות לחו"ל, כרטיסים להופעות ואירועי ספורט מהשורה הראשונה ומתנות מחברות הברוקראז' שהיו מעוניינות בהעדפתן. בנוסף, לינץ' עצמו ביקש וקיבל כרטיסים משני סוחרים אשר קיבלו בעצמם את הכרטיסים מברוקרים חיצוניים.
לינץ' הגיב לדברים הללו באומרו שכל מעשהו היה לבקש עזרה אקראית בהשגת כרטיסים ממחלקת המסחר בניירות ערך ולא עלה על דעתו לעשות מעשה שאינו ראוי, ושהוא מצטער על אותה בקשה. וברצונו שהציבור ידע כי מעולם לא עבד במחלקת מסחר ומאז פרש מניהול השקעות לפני 17 שנים הוא לא ביצע השקעות כלשהן של חברת פידליטי באמצעות שום חברת ברוקראז', וכמו שהציבור ברובו יודע במהלך 17 השנים האחרונות הוא בילה את מרבית זמנו בשירות הציבור.
מספר מורכב
סמכות חז&quot;ל בפסיקת ההלכה
ארמון הארכיבישוף בקרומייז'יז'
ארמון קרומייז'יז' (צ'כית: Zámek Kroměříž או Arcibiskupský zámek, גרמנית: Schloss Kremsier), השוכן בצפון-מערב המרכז ההיסטורי של העיירה הצ'כית קרומייז'יז', היה מקום המגורים הראשי של הבישופים ושל הארכיבישופים (החל מ-1777) של אולומוץ.
היסטוריה.
בית המגורים הראשון באתר הוקם על ידי הבישוף סטניסלס תורזו ב-1497, והוא נבנה בסגנון גותי מאוחר. בשלבי הבנייה המאוחרים הוספו אלמנטים בסגנון הרנסאנס. תורזו היה זה שהורה להקים את הגן, שהורכב מבוסתן, מטבח גן, וגן פרחים שזכה לתשומת לבו של המלך ולדיסלב השני בזמן ביקורו במקום ב-1509.
יורשיו של תורזו כמעט ולא שינו את מבנה הטירה. בשנת 1643 פשט הצבא השוודי על העיירה כחלק ממלחמת שלושים השנים, ושנתיים לאחר מכן פרצה במקום מגפה. מצבה של העיירה החל להשתפר לאחר מינויו של הרוזן קארל ליכטנשטיין-קסלקורן לתפקיד הבישוף של אולומוץ ב-1664. ליכטנשטיין-קסלקורן שאף להפוך את מראה העיר ליותר מפואר, ולפיכך החל במספר פרויקטי בנייה וקביעת חוקי עזר שלפיהם יש לשפץ את חזיתות הבתים. כמו כן, הוא שכר את שירותיו של המהנדס האזרחי והאדריכל פיליברטו לוצ'ס, שעיצב מחדש את "גן התענוגות" (Pleasure Garden, לוסטגארטן) ושיפץ את הטירה שנפגעה קשות במלחמה כך שניתן יהיה לגור בה. האדריכל ג'ובאני פייטרו טנקאלה המשיך את העבודות בטירה לאחר מותו של לוצ'ס ב-1666, והן הסתיימו ב-1675.
לאחר שסיים לעבוד על הגן טנקאלה החל לעצב ולבנות מחדש את הטירה. עבודה זו הייתה אמורה להיות אחת מיצירות המופת שלו, ולהתבצע לפי מסורת הבארוק של ג'נובה וטורינו. אולם, טנקאלה שילב מספר אלמנטים גותיים בתהליך הבנייה. במקביל לשיפוצים הבישוף החל להקים גלריית ציורים שהכילה יצירות אמנות רבות. בין היצירות ניתן למנות את הציור The Flaying of Marsyas, שהיה הציור המיתולוגי האחרון של טיציאן.
קרומייז'יז' והארמון נפגעו בשריפה שהתרחשה במרץ 1752. הבישוף לאופולד בדריץ' אגהק פיקח על השיפוצים, וגייס את שירותיהם של מספר אמנים ובעלי מלאכה.
ב-1777 הפכה הבישופות לארכיבישופות, והארכיבישוף קולורדו-ואלדזי (הראשון בתפקיד) הורה לעצב מחדש את "גן הטירה" (Castle Garden) בהתאם לגישה הרומנטית של שלהי המאה ה-18, אך ללא שינוי במתאר הגאומטרי בסגנון הבארוק. העבודות בגן נמשכו גם במהלך המאה ה-19, ובמהלכן נבנו ארקדות, גשרים, וחווה חקלאית קטנה.
הטירה והגן נשמרו היטב על ידי הנהלת הארכיבישופות, וכתוצאה מכך מונומנטים רבים השתמרו במצב טוב. חזית הטירה שופצה ב-1948 לרגל האספה הפדרלית של אוסטריה, והן נמשכות מאז. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה התדרדר במקצת מצבם של הגנים, ובעיקר של הגן המכונה "גן התענוגות", אך במקום מתבצעות עבודות שיפוץ.
תיאור.
הבניין הראשי מתנשא לגובה שלוש קומות, והוא מורכב מארבעה אגפים המקיפים חצר מרכזית בצורת טרפז. קומת הקרקע מוגבהת מפני השטח שעליהם נבנה הבניין, כיוון שהם אינם מישוריים. הבניין היה מוקף בעבר בחפיר, אך ב-1832 הוחלט למלא אותו. בחזית הראשית משובצים 11 מסגרות של חלונות, המוארכות על ידי פילסטרים שכותרותיהם מעוטרות בקרניזים. כל חזיתות הבניין מקושטות. בתוך הבניין קיים מגדל המתוארך לימי הביניים, ובראשו ניצב צריח מחודד.
הקומה הראשונה בתוך הטירה מכונה פיאנו נובילה (piano nobile), ובה נמצאים מספר חדרים חשובים: חדר הכס שבו יושב הארכיבישוף, אולם כנסים, ושני רפקטוריום. הקומה השנייה מורכבת מחדרי אורחים, האולם הפאודלי או וסאלי, והקפלה. הספרייה הנמצאת בקומה זו מכילה כ-33,000 כתבי יד, אינקונבולות, ספרים והדפסים. כמו כן, בטירה שוכן הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז' כל החדרים העיקריים מקושטים במגוון יצירות אמנות. בספרייה נמצא בין השאר הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז'.
בחזית הגן של הטירה נמצאת טראסת גן בארוקית המכונה ג'יארדינו סגרטו. אל הטראסה ניתן להגיע באמצעות מסדרון מקומר עם שני גרמי מדרגות המכונה אכסדרת קולורדו (Colloredo), שנבנה ב-1795.