במהלך התייחסות לישיבת פתיחת האספה הכללית של האו"ם בספטמבר 2014, ביקרה רוסף בחריפות את האסטרטגיה של ארצות הברית להקמת קואליציה בינלאומית שתתמודד עם שביתות צבאיות בהתקדמות המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה (דאעש), תוך דחיפת משא ומתן ולא כוח. עמדה זו, והשתיקה של ברזיל לנוכח הפלישה הרוסית וסיפוח קרים עשויים לגרום לסיכוי מופחת שברזיל תשיג את רצונה רב השנים לזכות במושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
ביוני 2015 נפגשו הנשיא ברק אובמה ונשיאת ברזיל רוסף כמעט שנתיים לאחר שביטלה רוסף ביטל ביקור ממלכתי נדיר בוושינגטון בעקבות הגילויים כי ברזיל הייתה יעד לתוכניות הריגול האמריקאיות. ארצות הברית חיפשה סחר והשקעות דו-צדדיים מאז שסין עקפה את זו כשותפה המסחר הגדול ביותר של ברזיל. רוסף נסעה לניו יורק על מנת להיפגש עם בנקאים להשקעות ולעמק הסיליקון כדי לתמוך בעסקים לתעשיית טכנולוגיית המידע בברזיל. היחסים בין ארצות הברית לברזיל השתפרו מאז, ואכן נותרה ארצות הברית המשקיעה המובילה בברזיל הן ב-FDI והן במספר עסקאות בתחום המו"פ.
ביקורים מדרג גבוה.
ביקורי מלכות ונשיאות מברזיל בארצות הברית:
ביקורי נשיאות מארצות הברית לברזיל:
משלחות דיפלומטיות.
של ארצות הברית:
של ברזיל:
אליהו שיק
רבי אליהו שיק (כונה: ר' אלינקע לידער; ה'תקס"ט – י"ב באלול ה'תרל"ד) היה רב הערים לידא, זאגר וקוברין ומחבר הספר עין אליהו.
ביוגרפיה.
נולד בוולקוביסק בשנת תקס"ט לרבי בנימין. מצד אביו היה מיוחס לרבי יום טוב ליפמן הלר ומצד אמו למהרש"א. בעודו תינוק בן שלושה חודשים נפטר אביו ואמו נישאה בשנית. עד גיל שתים עשרה גדל בבית אביו החורג ולאחר מכן גדל אצל דודו.
נישא לבתו של ר' יעקב, שהיה מו"ץ בעיר. שהה מספר שנים בעיר ולמד בתקופה זו אצל רבי בנימין דיסקין רב העיר (אביו של מהרי"ל דיסקין). משך חצי שנה שימש רבו של חתן צעיר - רבי יצחק אלחנן ספקטור, לימים רבה של קובנא.
כיהן כרב במספר מקומות, תחילה באמסטיבוב שאצל וולקוביסק, לאחר מכן עבר ללונה הסמוכה לגרודנה, ובהמשך שימש כרב העיירה דרצ'ין, שם נפטרה אשתו ורבי אליהו נישא בשנית לבתו של רבי זלמן זאב מו"ץ בעיר וילנה. בדרצ'ין היה רבו של הבחור חיים ליב טיקטינסקי, לימים ראש ישיבת מיר, והלה מילא את מקומו ברבנות בעת שר' אליהו נעדר מן העיר.
בשנת תר"ד החל לכהן כרב העיר לידא, שם ישב כעשרים שנה. בשנת תרכ"ד עבר לעיירה זאגר (חדש) בקצה ליטא. לא ברורה הסיבה שבגינה עבר לעיירה מרוחקת זו ויש האמורים כי היה זה מפאת מחלוקת ששררה בעיר בין החסידים למתנגדים. בשהותו בזאגר החל בהדפסת ספרו עין אליהו על ספר עין יעקב שעל אגדות הש"ס. חיבורו נדפס במהדורת הספר עין יעקב תרכ"ט-תרל"ד.
בשנות גזרת הקנטוניסטים נודע כלוחם תקיף בפעילות ה'חאפרים' (תפסנים ביידיש) שמשימתם הייתה לחטוף ילדים קטנים ממשפחות עניות לצורך גיוסם לצבא, ובכך למלא את המכסות שהטיל הצאר ניקולאי הראשון. מסופר כי בשהותו בלידא פרץ פעם - בעזרת כמה מבעלי המלאכה של העיר - לבית בו החוזקו הילדים ושחררם לחופשי.
בסוף ימיו נקרא לכהן ברבנות העיר קוברין ונפטר בה בפתאומיות לאחר כחצי שנה בתאריך י"ב באלול תרל"ד.
יחסי ארצות הברית–מדגסקר
יחסי ארצות הברית–מדגסקר הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין מדגסקר.
היסטוריה.
היחסים בין ארצות הברית למדגסקר מתוארכים לאמצע המאה ה-19. מלבד מוזמביק, מדגסקר הייתה המדינה היחידה במזרח אפריקה שייבאה עבדים לאמריקה. שתי המדינות סיכמו ועידה מסחרית בשנת 1867 והסכם שלום, חברות ומסחר בשנת 1881. היחסים החמים באופן מסורתי סבלו במידה ניכרת במהלך שנות השבעים, כאשר מדגסקר גירשה את שגריר ארצות הברית, סגרה תחנת מעקב של נאס"א, הפכה לבעלת ברית של ברית המועצות, והלאימה שתי חברות נפט אמריקאיות. בשנת 1980 הוחזרו היחסים ברמה השגרירית.
לאורך התקופה הבעייתית נותרו יחסי המסחר והתרבות פעילים. בשנת 1990 הוגדרה מדגסקר כמקבלת סיוע בעדיפות, והסיוע גדל מ-15 מיליון דולר בשנת 1989 ל-40 מיליון דולר בשנת 1993. הסיוע האחרון של ארצות הברית תרם למפקד האוכלוסין ולתוכניות לתכנון המשפחה; שימור המגוון הביולוגי המופלא של מדגסקר, פיתוח המגזר הפרטי, חקלאות, דמוקרטיה וממשל; והדרכה בתקשורת. ממשלת ראוואלומנאנה הביעה חיוביות רבה ביחס לקשרים עם ארצות הברית.
נפילתו של הנשיא ראוואלומנאנה ב-2009 ומשטר המעבר שבעקבותיו, מתחו את היחסים הללו. מדגסקר לא יכלה להרוויח יותר מסיוע אמריקאי או בינלאומי רב, וגם לא הייתה זכאית להסכמי סחר חופשי כמו AGOA.
בשנת 2013 נבחרו נשיא חדש ואספה לאומית חדשה בתמיכת הקהילה הבינלאומית. הסיוע הבינלאומי התחדש, ומדגסקר נהנתה שוב מהסכמי סחר חופשי; ביוני 2015, השפעה חדשה של האקלים הפוליטי באנטננריבו הובילה את משרד החוץ האמריקני להשמיע את דאגתו ולקרוא לדיאלוג לאומי במדינה.
שלמה חנוך רבינוביץ
רבי שלמה חנוך הכהן רבינוביץ (ה'תרמ"ב – י"ח באב ה'תש"ב; 1882 – 1942) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות ראדומסק.
קורות חייו.
הרב שלמה חנוך הכהן נולד לרבי יחזקאל, האדמו"ר מראדומסק, מחבר "כנסת יחזקאל". הוא היה נינו של רבי שלמה, מייסד השושלת, בעל "תפארת שלמה". הרב התחנך ב"חצר" של אביו האדמו"ר, ולמד תורה מפי הגאון מאמסטוב. היה בעל כישרונות גדולים, ואחדים מחידושיו בהלכה שחידש מימי נעוריו נדפסו בספרי שו"ת שונים. אחרי נישואיו עסק במסחר והצליח מאוד בעסקיו. לאחר שנפטר אביו האדמו"ר בי"ח בחשוון תרע"א, עלה לכס האדמו"רות והוא בן 29. הוא נודע בכך שלמרות היותו אדמו"ר מפורסם, היה קשור ואף נסע לאדמו"רים אחרים (למשל, לר' ישראל מצ'ורטקוב), כך שהיה גם אדמו"ר וגם חסיד. מפעלו הגדול היה ייסוד רשת ישיבות "כתר תורה". הרשת הקיפה שלושים ושש ישיבות ברחבי פולין וגליציה, ויחד עם חתנו, הרב דוד משה רבינוביץ, ניהל את הרשת. תוך כדי הנהגתו הרוחנית, הוא המשיך לעסוק במסחר וזכה לעושר רב. את רוב כספו הקדיש להחזקת הישיבות ולתמיכה בעניים. למרות עיסוקיו, הוא שקד על הכנת שיעוריו שהצטיינו בסדר ובדייקנות. הוא היה מאורגן מאוד וקבע זמנים מדויקים ללימוד כל מקצועות התורה בזמניהם, ולכך חינך את חסידיו ותלמידיו. האדמו"ר זכה לחסידים רבים, ושמעו יצא גם בגליציה. כך קרה שבקרקוב היו יותר שטיבלך של ראדומסק מאלה של גור. הוא היה ידוע גם בספרייתו הגדולה שכללה כתבי יד יקרים, והייתה הספרייה היהודית השנייה בגודלה בפולין (הראשונה הייתה של הרבי מגור).
בתקופת השואה.
בפרוץ המלחמה נפש האדמו"ר בצד הגליצאי של הרי הקרפטים. באותו זמן היה מקום מגוריו הקבוע בסוסנוביץ, ולפי מה שמסופר בספר "קדוש השם" של הרב שמעון הוברבנד חיפשוהו הגרמנים כבר בתחילת הכיבוש, ומכיוון שלא מצאו אותו בביתו הוציאו את זעמם על אחד מגדולי תלמידיו וירו בו. האדמו"ר לא חזר לביתו אלא נסע ללודז', שם הייתה לו אפשרות לעזוב את פולין. אך הוא לא נעתר להפצרות חסידיו לברוח, ואמר: רצוני להיות עם כל היהודים. בחנוכה ת"ש (1939) יצא מלודז' והגיע לוורשה, חבול בגופו ומרוט זקן. שם התאכסן בבית אחד מחסידיו. חסידים רבים התקבצו לשמוע את תורתו ולהשתתף בתפילות וב"טיש" שניהל. למרות חולשתו ממחלת הסוכרת ומהתלאות, המשיך בלימודו ודחה הצעות לברוח. אף על פי שכאן כבר היה חסר אמצעים כספיים, המשיך לתמוך בנצרכים וארח נזקקים על שלחנו. הוא המשיך במנהגו לבקר אדמו"רים אחרים למרות הסכנות הכרוכות בכך. כדי לשחררו מעבודות כפייה רשמו אותו כעובד בחברת "חסד של אמת", אך עד מהרה עלה עליו ועל משפחתו הכורת.
בשבת י"ח אב תש"ב, בשעה 4, פרצה פלוגת חיילים לביתו, רח' נובוליפקי 30, עברה מדירה לדירה והרגה באותו בית 150 איש, ביניהם את האדמו"ר ואת כל משפחתו. הרבי נקבר באוהלו של האדמו"ר מנובומינסק. לפי גרסה אחת אמר הרבי לרוצחים לפני מותו: אני יודע שבאתם להרגני, ואני בוחר למות בביתי ולא אי שם בקרון מלא רעל.
משפחתו.
בתו היחידה, רייזל, נישאה לרבי דוד משה רבינוביץ, שהיה בן דודו האדמו"ר רבי נתן נחום רבינוביץ מקרימילוב. הרב דוד משה שימש כראש רשת הישיבות והיה מועמד לעמוד בראש ישיבת חכמי לובלין אחר פטירת הרב מאיר שפירא. נולד להם בן יחיד, אברהם אלימלך יחזקאל אהרן, שנפטר בהיותו בגיל ארבע ונטמן בבית החיים בעיר סוסנוביץ.
לוגרונייס
הוכחה לא קונסטרוקטיבית
CD לוגרונייס
מועדון דפורטיבו לוגרונייס SAD (בספרדית: Club Deportivo Logroñés, S.A.D.) היה מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לוגרוניו, הממוקמת בלה ריוחה שבספרד. ב-2009 הורד המועדון לליגה הספרדית החמישית וחדל מלהתקיים.
היסטוריה.
לאחר שמועדון הכדורגל CD לוגרוניו הפסיק את פעולתו עקב מלחמת האזרחים בספרד, ב-30 במאי 1940 הוקם המועדון "CD לוגרונייס".
הוא החל את דרכו בליגה הספרדית הרביעית, ובסוף עונת 1949/1950 כבר עלה לליגה הספרדית השנייה.
במהלך השנים הבאות נדד המועדון בין הליגות הנמוכות, וב-14 ביוני 1987 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו ללה ליגה. בעונת 1989/1990 הגיע המועדון לעונת השיא שלו, כשהקבוצה סיימה במקום השביעי בליגה, במרחק שתי נקודות בלבד מהשתתפות בליגה האירופית.
את עונת 1994/1995 סיימה הקבוצה עם 13 נקודות בלבד, וירדה לליגה השנייה. בעונה שלאחריה עלתה הקבוצה חזרה ללה ליגה, אך ירדה שוב בתום עונת 1996/1997, בה סיימה שוב במקום האחרון בטבלה. הייתה זו העונה האחרונה של המועדון בלה ליגה.