בתום לימודיו עבד בכתבי העת הספרותים "קונטֶמפּוֹרנוּל" (בן זמננו) ו"גַזֶטה ליטֶרָרה" (גזטה לספרות). בשנת 1954 למד רק סמסטר אחד בפקולטה לספרות בבוקרשט ועזב.
באוקטובר 1954 פרסם בכתב העת את הפואמה "מות האיילה", שנכנסה מאוחר יותר לספרי הלימוד של בתי הספר ברומניה. בשנים 1955–1956 המשיך בעבודת כתיבה קדחתנית. חלק מיצירותיו התפרסמו בעיתונות, חלק נשארו בכתבי יד.
ב-1956 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו- "אהבות ראשונות" "Primele iubiri", ובינתיים הכין לפרסום ספר שני- "מאבק באינרציה"
בשנת 1956 בשׂורות הדה-סטליניזציה בפולין והמרד ההונגרי ב-1956 הלהיבו חלק מהנוער והאקדמאים ברומניה והמשטר הקומוניסטי המקומי שפחד פחד מוות מכל רמז לרפורמות נקט אז בהגברת המעקבים, המעצרים והרדיפות.
ידוע שברגעים מסוימים העז לאביש לעשות, בפני חבריו, מעשים שהיו אסורים בעיני השלטונות, כמו כאשר, כאילו ברוח שטות שר את המנון רומניה המלכותית "יחי המלך" או כשדיקלם בפומבי את ה"דוינה" הקסנופובית של אמינסקו שהייתה אסורה על ידי הצנזורה הקומוניסטית, או למשל כשהביע דעות נגד הכיבוש הרוסי בבסרביה.
סופו הטרגי.
בלילה שבין ה-9-10 בדצמבר, אחרי ערב שבילה עם חברים בבית הקפה "קאסא קאפשה" המפורסם ובמסעדה בשם "ויקטוריה", ייתכן תחת השפעה של יין שרף ששתה, לא הצליח לאביש לעלות כפי שהתכוון על חשמלית, נתלה כנראה בטעות בין שני קרונותיה, נפל ונדרס תוך כדי חבלות חמורות בראשו ובעמוד השדרה שלו. כתוצאה מכך לקה בשיתוק הגפיים התחתונים ונפטר בבית החולים כעבור 12 יום ב-22 בדצמבר 1956, יומיים לפני חג המולד.
בהתחלת אשפוזו בבית חולים היה בהכרה, ואף חיבר כמה שורות שיר עם הערות מיואשות על מצבו, בהיותו מוקף באהבת חברים ומעריצים מוכי הלם ועצב.
על תאונה זו נוצרה מהר חרושת שמועות עם חשדות על רצח פוליטי - היו שחשדו כי מישהו עקב אחריו ואולי דחף או משך אותו ועל ידי כך גרם לתאונה.
בטקס האבל בבית הסופרים בבוקרשט ב-24 בדצמבר נאמו המשוררים אואוג'ן ז'בליאנו, גאורגה טומוזיי ופאול ג'ורג'סקו, בעוד פאול אנגל דקלם את שירו של לאביש, "מות האיילה". לאחר מכן המשורר נקבר בבית הקברות "בלו" בבוקרשט. בדרך לקבר הטרי התהלוכה עצרה לרגע על יד קברו של המשורר הלאומי אמינסקו שהיווה מופת ללאביש ולכל משוררי רומניה.
פאואר ריינג'רס
ווסט המפסטד
מנואל פורטלה ולדרס
מנואל פורטלה ולדרס (Manuel Portela Valladares; 31 בינואר 1867 - 29 באפריל 1952) היה
פוליטיקאי ספרדי ברפובליקה הספרדית השנייה, ראש הממשלה לתקופה קצרה עד לבחירות בפברואר 1936.
חייו.
פורטלה ולדרס היה חבר במפלגה הליברלית וכיהן כמושל האזרחי של ברצלונה בשנת 1910, ושוב מ-28 ביוני 1923. ב-3 בספטמבר 1923 נתמנה לשר הפיתוח בממשלה של פרייטו שנסתה להגיע לפשרה עם הצבא. באוקטובר 1934 נתמנה לשר הפנים בממשלתו של אלחנדרו לרו, וכיהן בתפקיד עד שלרו התפטר בספטמבר 1935 והוחלף על ידי חואקין צ'אפאפרייטה. כשר הפנים, הממונה על המשטרה, הוא הנהיג קו נוקשה של חוק וסדר, אולם עשה כמיטב יכולתו לאפשר חופש פוליטי למפלגות השונות, כולל לשמאל, בצעדים שלא מצאו חן בעיני חיל רובלס ומפלגתו ה-CEDA. בספטמבר 1935, ממשלתו של צ'אפאפרייטה הכילה רק תשעה שרים במקום שלושה עשר, ופורטלה הוחלף במשרד הפנים על ידי חבר המפלגה הרדיקלית, יואכין דה פאבלו בלאנקו, בגלל הצמצום ו/או בגלל השפעה של ה-CEDA.
בסוף 1935 לאחר משבר ממשלתי נוסף, החליט הנשיא שלא לתת את ראשות הממשלה לידי חיל רובלס ומינה במקום זאת ממשלת מרכז בלתי תלויה בפרלמנט בראשות פורטלה, שכלל לא היה חבר פרלמנט, תוך ניצול העובדה שהפרלמנט היה בפגרה. ממשלתו של פורטלה, שנכנסה לתפקיד ב-14 בדצמבר, כללה שני עריקים מהמפלגה הרדיקלית, שני נציגים מהצבא וכמה חברי מפלגות קטנות. התוכנית של פורטלה והנשיא אלקלה סאמורה הייתה לייצר מפלגת מרכז חזקה שתוכל להתמודד בבחירות שיוכרזו עם נפילת ממשלת פורטלה. עם כניסתו לתפקיד, החל פורטלה למנות מושלים אזרחיים מהמרכז הפוליטי באזורים שונים כתשתית למפלגת המרכז שלו. ב-30 בדצמבר פיטר פורטלה את שריו והקים בו ביום ממשלה חדשה של אנשי המרכז הפוליטי. ב-6 בינואר 1936, יום לפני כינוס מיוחד של ועדה של הפרלמנט לדיון בהתנהגות בלתי חוקית של הממשלה המתעלמת מהפרלמנט, פיזר הנשיא את הפרלמנט וקבע את הבחירות ל-16 בפברואר 1936.
מיד לאחר הבחירות בהם זכה השמאל התפטר פורטלה מבלי לחכות לכינוס הפרלמנט החדש. בכך הוא נמנע מלמלא את בקשותיהם של חיל רובלס ופרנסיסקו פרנקו להכריז על משטר צבאי כדי למנוע את המהומות ברחובות. בנוסף, הוא לא נשאר בתפקיד עד לאחר סיום ספירת הקולות ובכך אפשר לשמאל שניצח בבחירות לנהל את קביעת התוצאות הסופיות. ביולי 1936 הוא נמלט מספרד ושלושה ימים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית כתב ולדרס מכתב תמיכה לפרנקו. אולם בסתיו 1937 עבר לתמוך במחנה הרפובליקני והגיע לפגישות הפרלמנט בולנסיה. בתחילת 1938 הביע פורטלה את דעתו שהרפובלקנים ינצחו במלחמת האזרחים. שם הוא סיפר שחיל רובלס והגנרל פרנקו הציעו לו לא רק להכריז על משטר צבאי זמני אלא לבצע הפיכה צבאית ושהוא יעמוד בראש המדינה כדיקטטור.
לאחר ניצחון הלאומנים במלחמת האזרחים, נפתח נגד פורטלה ולדרס ב-26 באוגוסט 1939 חקירה בהתאם לחוק להענשת תומכי הרפובליקה והמסייעים לה. הבקורת על פורטלה כללה גם את עצם העברת השלטון לידי השמאל בפברואר 1936, מכיוון שלטענת הלאומנים הבחירות זויפו.
צבא האימפריה העות'מנית
ג'ו דומארס
מוסאווה
תומאס קווסטהוף
תומאס קווסטהוף (בגרמנית: Thomas Quasthoff; נולד ב-9 בנובמבר 1959) הוא זמר בס-בריטון גרמני, הנחשב לאחד הזמרים המעולים בדורו. אף כי המוניטין שלו התבססו תחילה על שירת לידר מן התקופה הרומנטית, קווסטהוף מגלה שליטה ברפרטואר רחב, מקנטטות בארוקיות של באך עד אלתורי סולו של ג'אז. בינואר 2012 הודיע קווסטהוף על פרישתו מאולמות הקונצרטים עקב סיבוכים בבריאותו. הוא ימשיך ללמד, ולנהל את התחרות הבינלאומית שכונן ב-2009, ואף החל לארח בתוכנית טלוויזיה מיוחדת המתקיימת בברלין.
חייו.
קווסטהוף, יליד הילדסהיים, לוקה במומים קשים מלידה, תוצאה של תרופת התאלידומיד שנרשמה לאמו למניעת בחילות הבוקר שמהן סבלה. קומתו של קווסטהוף נמוכה באופן חריג (כמטר ועשרים) בגלל התקצרות העצמות הארוכות ברגליו, בגפיו העליונות העצמות הארוכות קצרות ביותר או חסרות מכל וכל וכפות ידיו דמויות סנפירים.
קווסטהוף לא התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה בהאנובר, גרמניה בגלל מצבו הגופני, שאיננו מאפשר נגינה בפסנתר, שהייתה אז תנאי הכרחי בהרשמה בקונסרבטוריון. הוא בחר ללמוד פיתוח קול באופן פרטי. נוסף לכך למד משפטים במשך שלוש שנים. לפני שהחל בקריירה מוזיקלית, עבד שש שנים כקריין ברדיו צפון גרמניה. כן עבד בדיבוב לטלוויזיה.
הקריירה המוזיקלית שלו יצאה לדרך בשנת 1988, כשזכה בתחרות הבינלאומית למוזיקה ARD במינכן ובשבח מפי הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו. בשנת 2003 הופיע לראשונה על בימת האופרה בתפקיד דון פרננדו בהפקת "פידליו" של בטהובן בניצוח סיימון ראטל בפסטיבל זלצבורג. הופעתו הראשונה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו התקיימה בספטמבר 2004.
תומאס קווסטהוף זכה בפרס גראמי לביצוע ווקאלי מצטיין בשנת 2000. הפרס ניתן לו על שירת לידר מ"קרן הפלאים של הנער" של מאהלר, יחד עם זמרת המצו סופרן אן סופי פון אוטר. את השניים ליוותה הפילהרמונית של ברלין בניצוח קלאודיו אבאדו. בפעם השנייה זכה בפרס גראמי לביצוע ווקאלי קלאסי מצטיין על לידר עם תזמורת של שוברט, שאותם שר עם פון אוטר והתזמורת הקאמרית של אירופה בניצוח אבאדו. בפעם השלישית זכה קווסטהוף בפרס גראמי לביצוע ווקאלי מצטיין ב-2006, על הקלטת קנטטות של באך עם חברי המקהלה הקאמרית של סולני הבארוק של ברלין בניצוח ריינר קוסמאול.
הקלטות שעשה קווסטהוף לשירים של ברהמס, ליסט ושוברט, בליווי הפסנתרן יוסטוס ציין היו מועמדות לגראמי בשנים 2000 ו-2001. תומאס קווסטהוף מקליט לחברת דויטשה גראמופון.
קווסטהוף הוא פרופסור במשרה מלאה לפיתוח קול ומופיע רק כחמישים פעמים בשנה. הוא היה פרופסור באקדמיה למוזיקה בדטמולד, גרמניה וכיום הוא מלמד בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר בברלין.
קווסטהוף הוזמן להופיע בקרנגי הול בעונת הקונצרטים 2006-07 אך מחלה אילצה אותו לבטל את שתי הופעותיו הראשונות במסגרת זו.
בשנת 2006 הוציא קווסטהוף אלבום ג'אז ראשון בשם Watch What Happens
סבאית
נסים בן רבי חיים משה מזרחי
היפראינפלציה
היפר אינפלציה
היספניה קיטריור
היספניה קיטריור (לטינית Hispania Citerior - "היספניה הקרובה") הייתה פרובינקיה בתקופת הרפובליקה הרומית אשר נוסדה בשנת 197 לפנה"ס, היינו 21 שנים לאחר תחילת כיבושו של חצי האי האיברי בידי הרומאים. היא התקיימה עד שהקיסר אוגוסטוס חילק מחדש את האימפריה הרומית לפרובינקיות בשנת 27 לפנה"ס וסמוך להשלמת כיבושו של כל חצי האי. הפרובינקיה השתרעה בצפון-מזרחו של חצי האי האיברי וכללה את שטחם של קטלוניה וסביבותיה וכן את האיים הבלאריים. בירתה של הפרובינקיה הייתה בעיר הרומית טאראקו (Tarraco), כיום טרגונה בקטלוניה.
היספניה קיטריור הייתה אחת משתי פרובינקיות רומיות שהשתרעו בחצי האי האיברי באותה תקופה, והפרובינקיה האחרת הייתה היספניה אולטריור (Hispania Ulterior - "היספניה המרוחקת") שהשתרעה לאורך חופי הים התיכון מדרום וממערב לראשונה.
מוקדאדיה