גילמן קיבל תואר בספרות ושפה גרמנית מאוניברסיטת טוליין בשנת 1963 והמשיך לדוקטורט בגרמנית, אותו השלים בשנת 1968. נושא עבודתו הייתה "המבנים וצורות הקומפוזיציה בנובלות של אלפרד הנשקה". בשנים 1976–1995 שימש כפרופסור באוניברסיטת קורנל. אחר כך שימש עד לשנת 2000 פרופסור באוניברסיטת שיקגו. אחר כך לימד כארבע שנים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין והקים שם את התוכנית ללימודים יהודים. בשנת 2005 מונה לפרופסור באוניברסיטת אמורי, ומשמש שם כראש התוכנית לפסיכואנליזה.
מחקריו של גילמן עוסקים בנושאים שונים ומגוונים. הוא עסק בספרות השואה, בזיגמונד פרויד ובפרנץ קפקא, בתרבות יהודית, היסטוריה של העישון ושל האנטישמיות וכן בנושאים של גזענות וזהות אתנית.
Runaway (שיר של קניה וסט)
Runaway הוא הסינגל השני של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום הסטודיו החמישי שלו, My Beautiful Dark Twisted Fantasy. בשיר משתתף הראפר פושה טי, שהיה חבר בצמד "Clipse", וחתם בחברת התקליטים של וסט, G.O.O.D Music. הסינגל הגיע בהופעת הבכורה שלו במצעד הבילבורד הוט 100 למקום ה-12.
לשיר צולם סרט מוזיקלי קצר בן 35 דקות בבימויו של וסט, שחלק ממנו משמש לקליפ של "Runaway". הסרט, שבתפקיד המרכזי משחק וסט עצמו, יצא לאור ב-23 באוקטובר 2010. לסרט יש 4 גרסאות: הסרט באורך מלא, גרסה נקייה קצרה בדקה, גרסת הקליפ של "Runaway", התואמת את אורכו (כ-9 דקות), והגרסה המורחבת שהיא כמעט כפולה באורך מגרסת הקליפ.
מגזין הרולינג סטון דירג את השיר במקום הראשון במצעד "הסינגל הטוב ביותר של שנת 2010" של המגזין, בטענה כי "אף שיר אחר ב-2010 לא היה פראי, מטריף ואפי כל כך - באף רדיו, באף מקום". MTV דירג אותו בתור השיר השני הטוב ביותר ב-2010. וסט הופיע עם השיר בטקס פרסי ה-VMA של MTV בספטמבר 2010 יחד עם פושה טי. השיר זכה לביקורות חיוביות קיצוניות בתור נקודת השיא של האלבום, ומגזין Pitchfork Media דירג אותו במקום ה-2 במצעד "השיר הטוב ביותר לשנת 2010".
וסט ביצע את "Runaway" בהופעה של טקס פרסי ה-VMA ב-12 בספטמבר 2010, יחד עם פושה-טי. הצמד הופיע עם השיר גם בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, כשבזמן השיר הופיעו רקדניות בלט בדומה לקליפ של השיר.
עטיפת הסינגל.
תמונת העטיפה המקורית של "Runaway" הוא תצלום של בלרינה מתוך הקליפ שצולם על ידי ג'ורג' קונדו. ב-1 באוקטובר 2010 פרסם וסט עטיפה חדשה יותר לסינגל שהוא דיוקן של בלרינה מאת קונדו, ששימשה בתור העטיפה האלטרנטיבית. הציור הוא אחד מתוך מספר ציורים של קונדו לעטיפת האלבום, כשאחד מהציורים שימש לעטיפת האלבום, אחד לעטיפה האלטרנטיבית של "Runaway", ואחד לסינגל הראשון מהאלבום, "Power".
קליפ.
הקליפ לשיר הוא קטע מתוך הסרט המוזיקלי של וסט מ-2010 בעל אותו השם, "Runaway". בקליפ מוצג וסט כשהוא מבצע את השיר בזמן מסיבה בארוחת ערב, כשהוא מנגן בפסנתר בזמן שבלרינות מבצעות ריקוד המפרש את השיר. דמות "עוף החול" המגולמת על ידי הדוגמנית סליטה איבנקס, צופה בקניה בזמן ששאר האורחים אוכלים טוסט. לאחר בערך 5 דקות כשהשיר נרגע ונשמעות רק מנגינות הפסנתר, הקליפ מתרכז ב-3 בלרינות מרכזיות, כשבסוף השיר הבלרינות עוזבות את המקום כש-וסט נשאר עומד על הפסנתר עם יד על החזה.
רון ירון
רון אהרון ירון (נולד ב-1966) הוא עיתונאי ישראלי, עורך התוכנית אולפן שישי בקשת 12.
ביוגרפיה.
ירון הוא בנו של האלוף עמוס ירון. עם גיוסו לצה"ל התנדב ירון לצנחנים, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שחרורו החל לעבוד ב"ידיעות אחרונות" בשנת 1992, תחילה כעורך בדסק החדשות ואחר כך כראש הדסק. במשך חמש שנים שימש כראש מערכת החדשות תחת העורך משה ורדי. אחר כך שימש כעורך "המוסף לשבת", בתקופתו של רפי גינת כעורך ראשי. בשנת 2007 מונה למשנה לעורך, יחד עם מינויו של שילה דה-בר כעורך ראשי, במקום יואל אסתרון.
בשלהי שנת 1999 ערך את המוסף המיוחד של ידיעות אחרונות "תמונות המאה 1900-2000" (בשיתוף מפעל-הפיס), שפורסם ב-31 בדצמבר 1999. השותפים לכתיבה היו: נחום ברנע, איתן הבר, ירון לונדון, וסבר פלוצקר.
ירון כיהן כעורך ראשי של העיתון ידיעות אחרונות החל מפברואר 2011 ועד אוגוסט 2018.
באפריל 2019 מונה לעורך התוכנית אולפן שישי בקשת 12 במקומו של רותם דנון.
ירון מחזיק בתואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר ראשון במשפטים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. הוא נשוי ואב לשלוש בנות ומתגורר בהוד השרון.
איתמר פרנקו
איתמר אָאוּגוסטו קאוטיירו פרנקו (בפורטוגזית: Itamar Augusto Cautiero Franco; 28 ביוני 1930 - 2 ביולי 2011), פוליטיקאי ברזילאי שכיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1992-1994.
איתמר פרנקו נבחר כסגן-נשיא ברזיל בשנת 1990 והתמנה לנשיא ברזיל ב-1992 לאחר התפטרותו של הנשיא פרננדו קולור דה מלו עקב האשמת שחיתות שלטונית.
לאחר סיום כהונתו התמנה לשגריר ברזיל בפורטוגל ולאחר מכן לשגריר ברזיל בארגון מדינות אמריקה. בין השנים 1999 ו-2003 כיהן כמושל מדינת מינאס ז'ראיס. בשנת 2011 כיהן כסנטור מטעם מינאס ז'ראיס עד מותו בחודש יולי.
G.O.O.D Music
ג'ון מקוורטר
ג'ון המילטון מקוורטר החמישי (באנגלית: John Hamilton McWhorter; נולד ב-6 באוקטובר 1965) הוא איש האקדמיה האמריקאית ופרופסור לספרות אנגלית וספרות השוואתית באוניברסיטת קולומביה, שם הוא מלמד בלשנות, לימודי אמריקה, פילוסופיה ותולדות מוזיקה.
מקוורטר הוא מחברם של מספר ספרים העוסקים בשפה וביחסי גזע וכתיבתו הופיעה במגזינים בולטים רבים. תחום מחקרו הראשי סובב סביב הנושא של היווצרות שפות קריאוליות וכיצד משתנים דקדוקי שפה כתוצאה מתופעות סוציו-היסטוריות.
ראשית חייו.
מקוורטר נולד וגדל בפילדלפיה. אביו, ג'ון המילטון מקוותרר הרביעי (1927–1996) היה מנהל קולג ', ואמו שליסטור גורדון מק'הורטר (1937–2011) לימדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת טמפל . הוא למד בבית הספר Friends Select בפילדלפיה, התקבל למכללת רוק של סיימון, שם קיבל תואר. מאוחר יותר למד באוניברסיטת ראטגרס וקיבל תואר ראשון בצרפתית בשנת 1985. הוא קיבל תואר שני בלימודי אמריקה מאוניברסיטת ניו יורק ותואר דוקטור בבלשנות בשנת 1993 מאוניברסיטת סטנפורד.
קריירה.
מאז 2008 הוא מלמד בלשנות ולימודי אמריקה באוניברסיטת קולומביה שם הוא משמש כפרופסור חבר במחלקה לאנגלית וספרות השוואתית. לאחר סיום לימודיו היה מקוורטר פרופסור חבר לבלשנות באוניברסיטת קורנל בין השנים 1993–1995 לפני שנכנס לתפקיד כפרופסור חבר לבלשנות באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, בין השנים 1995 עד 2003. הוא עזב את התפקיד הזה כדי להיות עמית בכיר במכון מנהטן, צוות חשיבה שמרני. הוא שימש כעורך תורם "ברפובליקה החדשה" בין השנים 2001 ועד 2014. בין השנים 2"6 ועד" 66-20וא היה בעל טור בניו יורק סאן והוא כתב טורים בקביעות עבור "The Root", "The New York Daily News", "The Daily Beast", CNN ו- Time Ideas.
מקוורטר פרסם מספר ספרים על בלשנות ועל יחסי גזע, מהם הידועים יותר הם "כוחו של בבל: היסטוריה טבעית של השפה", "הלשון הממזרה והמפוארת שלנו: ההיסטוריה הלא-מסופרת של האנגלית", "עושים את עצמנו: הדעיכה של השפה והמוזיקה ולמה כדאי לך, כאילו, לדאוג" ואת "לאבד את המירוץ: חבלה עצמית באמריקה השחורה". הוא מופיע באופן קבוע ברדיו ובטלוויזיה בנושאים קשורים. הוא מתראיין לעיתים קרובות ברדיו הציבורי הלאומי והוא תורם תדיר ב- Bloggingheads.tv כולל עשר שנים של דיונים עם גלן לורי. הוא הופיע פעמיים בתוכנית של פן וטלר, פעם בפרק בנושא של ניבול פה בתפקידו כפרופסור לבלשנות, ושוב בפרק על פיצויי העבדות על פי דעותיו הפוליטיות בנוגע ליחסי גזע. הוא הרצה ב-TED ב-2013 וב-2016, הופיע "בדיווח קולבר" וב"זמן אמיתי עם ביל מאהר", והופיע בקביעות בתוכנית של MSNBC עם כריס הייז".
מקוורטר הוא מחבר הקורסים "סיפור שפת האדם"; "הבנת הבלשנות: מדע השפה"; "מיתוסים, שקרים וחצאי אמיתות על השימוש באנגלית"; "משפחות שפה של העולם"; ו"שפה מא' ועד ת'", בסדרת הקורסים הגדולים.
סופר פופולרי, מקוורטר כתב לטיים, יומני וול סטריט,האטלנטי, השכלה גבוהה, הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, הרפובליקה החדשה, פוליטיקו, פורבס, השיקגו טריביון, החדשות יומיות של ניו יורק, הניו יורקר, בין היתר; הוא גם תורם עורך בהאטלנטי ומנחה פודקאסט באוניברסיטת סלייט בשם עמק הלקסיקון."
בלשנות.
חלק גדול מהעבודה האקדמית של מקוורטר עוסק בשפות קריאוליות והקשר שלהם בשפות אחרות, לעיתים קרובות תוך התמקדות בסורינאם ושפה מקומית בשם סאראמאקן. עבודתו התרחבה עם השנים לחקירה כללית של השפעת רכישת שפה שנייה על שפות. לטענתו, שפות נוטות באופן טבעי למורכבות ואי סדירות, נטייה שמתהפכת רק על ידי מבוגרים שרוכשים את השפה ובכך מפשטים אותה, היווצרות קריאולית היא פשוט דוגמה קיצונית לזו האחרונה. כדוגמאות הוא מביא אנגלית, סינית מנדרינית, פרסית, דיאלקטים מודרניים של הערבית, סווהילית ואינדונזית. הוא תיאר את רעיונותיו במתכונת אקדמית "בפשטות ומורכבות בלשון מופרעת ובלשנית", ובשביל הציבור הרחב, "במה היא שפה ו'הלשון' הממזרה והמפוארת שלנו". כמה בלשנים אחרים טוענים כי מושגי הפשטות והמורכבות שלו הם אימפרסיוניסטיים ומבוססים על השוואות עם שפות אירופאיות והם מצביעים על חריגים למתאם שהוא מציע.
מקוורטר הוא מבקר קולני של השערת ספיר-וורף . "במתיחת השפה" הוא מתווה את התנגדותו לתפיסה ש"ערוצי השפה חשבו".