גישות הרואות ברגשות דבר הקיים בטבע המציאות מניחות כי לפחות חלק מהרגשות נמצאים באופן הטבוע באורגניזם מלידתו, והם אינם דבר הנלמד ומושפע מהסביבה החיצונית לאורגניזם. כמו כן לפי גישות אלו ניתן יהיה להבחין או בסט תגובות אופייני לרגש או במקור אחד האחראי לפעילות הרגשית. לפי תומכי הגישה, הרגשות הם כלי הישרדותי אשר התפתח עם מיליוני שנות אבולוציה ולכן הם נפוצים בעולם החי. בהתאם, לרגשות השונים צריכים להיות יתרונות אבולוציונים בהתמודדות עם סביבת האורגניזם. ממובילי הגישה בעת המודרנית ניתן למנות את הפסיכולוג פול אקמן , אשר במחקריו הראה כי התגובות האופייניות לרגשות שונים הן אוניברסליות בין תרבויות שונות, ואף בני שבטים מבודדים מסוגלים לזהות את הרגשות המובעים בפניהם של בני אדם לבנים.
גלגל הרגשות של רוברט פלוצ'יק.
פלוצ'יק טען כי קיימת קבוצה מצומצמת של שמונה רגשות בסיסיים. כעס, פחד, עצב, גועל, הפתעה, ציפייה, אמון ושמחה.
תאוריה של הרגש.
במהלך ההיסטוריה האנושית הוצעו כמה וכמה מודלים שניסו למדל את טיב הקשר בין הסביבה החיצונית לאדם לבין הרגש העולה כתגובה לה.
הרגש בעת העתיקה.
ביוון הקדומה, העלה קלאודיוס גלנוס את תאוריית ארבע הליחות הטוענת כי לרגשות יש ביטויים פיזיולוגים. גלנוס איבחן כי לאדם ישנם 4 נוזלי גוף (מרות) בסיסיים. לכל מרה הוא ייחס תכונות משלה, כך שכאשר רמה של נוזל מסוים נמצאת בכמות גבוהה יחסית, הוא אמור לפי גלנוס לחוש רגשות מסוג מסוים, בהתאם לתכונות שיוחסו למרה הספציפית. למשל, אדם בעל מרה צהובה (רמה גבוהה של נוזל צהוב) יהיה אדם כועס. ביטוי שכיח שמקורו בתאוריה זו הוא "מרה שחורה" כביטוי לרגשות עצב, צער או דיכאון.
התאוריה של ג'יימס ולאנג.
החוקרים ויליאם ג'יימס וקרל לאנג היו מראשוני החוקרים בעת המודרנית של הרגש. לדידם מקור החוויה המודעת של הריגוש נעוץ בתגובה הפיזיולוגית לגירוי מעורר הריגוש. לדוגמה במקרה של רעש מפחיד, לפי התאוריה קודם נשמע את הרעש, בעקבותיו תתרחשנה תגובות גופניות שונות כגון עליה בלחץ הדם, ובעקבות ניתוח הפעילות הפיזיולוגית יעלה לחוויה המודעת הרגש המתאים. תימוכין לתאוריה נמצא במחקר אשר הראה כי פגיעה במערכת העצבים האוטונומית פוגעת ביכולת לחוות חוויה רגשית, על אף שהפגיעה אינה מונעת התנהגות התואמת למצב הרגשי האמור לעלות מגירוי רגשי. עם זאת לתאוריה הושמעו ביקורות רבות. טיעון מרכזי, שלימים יכונה "פרדוקס הרגש", הוא העובדה שאנו חשים רגשות שונים, אך לא נמצאת שונות חדה בתגובות הפיזיולוגיות בפריפריה. ביקורת נוספת היא שהשינויים הפיזיולוגים בחלקם הם איטיים מכדי שיוכלו להוות את הבסיס לחוויה הרגשית אשר נחווית סמוך מאוד לאירוע מעורר הרגש.
התאוריה של קאנון ובארד.
כתגובה לחסרונות שבשיטתם של ג'יימס ולאנג, הציע פיזיולוג אשר התמחה בחקר וויסות הומאוסטאטי בשם וולטר קאנון תאוריה חלופית שטוענת לסימולטניות בין התגובה הפיזיולוגית לתגובה החווייתית. את התאוריה של קאנון פיתח וחקר תלמיד המחקר שלו באותה העת פיליפ בארד, והיא נקראת יחדיו על שם שניהם. לפי התאוריה בתגובה לגירוי מעורר רגש חלק במוח הנקרא תלמוס מעצבב באופן סימולטני הן את קליפת המוח המעורבת ביצירת חוויה מודעת, והן את האזורים המפעילים את המערכת האוטונומית האמונה על העלאת רמת העוררות. התחושה האמוציונאלית היא תוצאה של העצבוב הכפול. עם התפתחות הנוירואנטומיה התפקודית נחשף כי האזורים האחראיים על תגובה לגירוי רגשי הם אזורי המערכת הלימבית, אך דבר זה אינו גורע מחלקה הארי של תאוריה זו.
התאוריה הדו גורמית של הרגש.
החוקרים סטנלי שכטר וג'רום זינגר העלו בשנת 1962 הצעה חדשה למנגנון התהוות הרגש. התאוריה, שלימים תיקרא התאוריה הדו גורמית של הרגש, תולה את יצירת הריגוש בשני מרכיבים. הראשון העוררות הגופנית בה נמצא האדם לאחר הגירוי, השני הכרה שקיים מצב המעורר את הריגוש. המצב המעורר הוא כפי שצוין לעיל אמורפי, ולכן יש צורך במרכיב נוסף אשר יבצע את המעבר מן המצב הפיזיולוגי לרגש. המרכיב שהוצע הוא אפוא התיוג, הדבקת תווית למקור העירור הפיזיולוגי בסיטואציה הסובבת את האורגניזם.
תאוריית הבניית הרגש.
לקראת סוף המאה העשרים, עם הצטברות עדויות רבות שסתרו את גישת הרגשות כדבר טבעי, בנתה החוקרת ליסה פלדמן בארט תאוריה בשם "תאוריית הבניית הרגש" המבוססת על מודל המעגל המורכב של הרגשות של ג'יימס ראסל, שפתר את העדויות הסותרות כפי שתוארו לעיל. אליבא דבארט מוחנו מבצע בכל רגע נתון אינטרוספקציה, התבוננות עצמית על התגובות הפיזיולוגיות שלנו. עד כמה אנחנו מעוררים אל מול נינוחים, ועד כמה הסביבה שלנו חיובית ונעימה. בעקבות תהליכי למידה, המושפעים בין היתר מחינוך, מתרבות ומשפה, אנו מבצעים עיבוד קוגניטיבי לא מודע לאינטרוספקציה זו. בעיבוד מתבצע קטלוג של סך המרכיבים הפיזיולוגים לכדי תובנה רגשית המועלית למודעות. תובנה זו מהווה את חוויית הרגש המוכרת שמבחינה בין רגשות שונים.
השפעות של הרגש.
לרגש כתופעה מרכזית ישנן השתקפויות רבות בתהליכים פסיכולוגים רבים. הן בהשפעות על דרכי החשיבה של האורגניזם הן על התנהגותו בחברת אחרים והן על תהליכים מוטיבציוניים.
היבטים קוגניטיביים.
קיים קשר בין רגשות וזיכרון, כך שהרגש יכול להשפיע על תהליך הקידוד והשליפה של מידע מהזיכרון. רגשות קשים ביותר שאינם מעובדים ואינם ניתנים להכלה יכולים לגרום לשיבושים חמורים בחשיבה ובזיכרון (כמו במקרים של פוסט טראומה ועקה קיצונית). סביבה מהנה ובריאה רגשית בשלבים המוקדמים של ההתפתחות תאפשר יכולות למידה וקוגניציה גבוהים יותר.
בנוסף, קיים קשר הדדי בין הרגש לחשיבה.
תגובות רגשיות יכולות להצביע על תועלת או נזק אפשריים לרווחתו של האדם ובכך משמשות לתעדוף של פעולות ותהליכים קוגניטיביים מסוימים.
הרגש יכול לשמש כרמז היוריסטי שממנו ניתן לפרש את התגובה לגירוי, אדם או אירוע מסוימים.
משום שהתחושה של הרגש יכולה להיות מעורפלת ישנה נטייה לפרש את משמעותה על פי ההקשר. באופן זה עוררות רגשית בתגובה לנהג שנדחף למסלול יכולה להתפרש ככעס בעוד שעוררות רגשית בתגובה למפגש עם אדם מושך יכולה להתפרש כאהבה.
השפעה נוספת של החשיבה על הרגש יכולה לבוא לידי ביטוי בהפעלה של סכמה בעלת אופי רגשי. כגון סטריאוטיפ שיכול להוביל לדעה קדומה.
רגשות שמבטא האדם יכולים להשפיע לא רק על עצמו אלא גם על האחרים הצופים בו. בנושא זה עוסק המודל רגשות כמידע חברתי של ואן קליף.
למרות כל אלו אנשים רבים מדווחים שהם מתקשים לשים לב למצבם הרגשי, עד שאדם אחר מציין זאת בפניהם, באופן שמפנה את תשומת לבם לרגשותיהם הנוכחיים.
היבטים חברתיים.
האדם מנסה לגבש התרשמות מדויקת אודות האנשים בסביבתו על ידי תהליכים שונים של תפיסה חברתית. כחלק מתהליך זה נעשה ניסיון תמידי להבין את רגשותיו של האחר.
עם זאת במקרים רבים אנשים מנסים להימנע מלחשוף את רגשותיהם. לא רק זאת, אלא שבמצבים מסוימים אנשים ינסו להביע רגשות מוגזמים או כוזבים כדי לשרת את מטרותיהם. ניתן לראות זאת בתהליכים חברתיים רבים כמו ניהול משא ומתן או שיווק ומכירה.
משום ששאלה ישירה אודות רגשותיו של הזולת לא תמיד תניב תשובות המשקפות את רגשותיו כפי שהוא תופס אותם, נוצר הצורך להיעזר ברמזים השייכים לתקשורת בלתי מילולית. רמזים אלו כוללים שפת גוף והבעת פנים.
מעבר לרגשות אותם חווה כל אדם באופן נפרד, רגש קבוצתי מתייחס לרגשות המשותפים לקבוצה חברתית.
ניתן לקבל מידע חברתי רב מהבעת הרגשות שלנו ושל אחרים בסביבתנו לפי הערכת רגשות. לפי יוסף פורגאס, מצב רוח חיובי אצל אדם יכול להשפיע על קבלת ההחלטות שלו לחיוב. לדוגמה, כאשר אדם נמצא במצב רוח טוב, הוא מפרש את ההשלכות של לקיחת סיכונים בצורה יותר חיובית. כמו כן, ישנה השפעה על קבלת החלטות גם במצב רוח שלילי הגורם לתפיסה שהעולם יותר מאיים. במצב זה, האדם יתרחק מלקחת סיכונים ויהיה יותר מחושב בקבלת ההחלטות שלו על מנת למנוע הפסדים. בנוסף, אנשים יכולים להשתמש בידע הרגשי שלהם כדי להבין מה קרה לבנאדם ומה תפקידו במצב מסוים כתוצאה מההבעות הרגשיות שלו. לדוגמה, כעס נוצר כתוצאה מהערכה של חוסר צדק, אדם יכול להבין מהבעת הכעס של אדם אחר כי הוא קיבל יחס לא הוגן ובנוסף לכך ניתן גם להבין מי הסיבה לחוסר הצדק, על ידי ההבחנה כלפי מי מכוון רגש הכעס.
ניתן לקבל מידע רב מרגשות המובעים גם במשא ומתן. לפי וואן קליף ועמיתיו, בניסוי המורכב מכמה שלבים בדקו כיצד הבעת רגשות של כעס ושמחה דרך טקסט משפיעה על ההצלחה או הכישלון של משא ומתן. מצאו כי כאשר אדם מביע כעס בטקסט כלפי המשא ומתן, היריב מבין לפי הבעתו כי הוא עלול לפרוש כל רגע ובכך בא יותר לקראתו. עם זאת, כאשר אדם מביע שמחה כלפי המשא ומתן, היריב מבין מהבעתו כי הוא שמח בחלקו וכתוצאה מכך משאיר את הרף של המשא ומתן גבוה ולא בא לקראתו. כלומר, אנשים אשר מביעים כעס בתהליך של משא ומתן הורידו בצורה משמעותית את הדרישות של היריבים שלהם כתוצאה מהפחד שיוותרו, יותר מאשר אנשים אשר מביעים שמחה.
נמצא לפי וואן דורן ועמיתיו על ההשפעות החברתיות של הרגש, כי ביטוי הרגשות על ידי אנשים לא רק נותן מידע על אותו אדם ומצבו, אלא גם על מצבים חברתיים שונים. בין היתר, נמצא כי רגש יכול להביע לאדם האם מדובר במצב חברתי של תחרות או שיתוף פעולה. נמצא גם כי מצבים חברתיים בין שני גברים נתפסים כיותר תחרותיים, כאשר אותם מצבים עם נשים נחשבים כיותר משתפי פעולה. בהמשך למחקר נמצא כי גם הבעות הפנים משפיעות על התפיסה החברתית. כאשר הבעות הפנים הן חיוביות כמו חיוך, המצב החברתי נתפס כשיתוף פעולה. בהבעות פנים שליליות כמו הבעה של כעס, המצב החברתי נתפס כתחרותי יותר.