בשנת 1961 התעוררה בישראל פרשת ריגול שהסעירה את דעת הקהל, כאשר נחשף כי ישראל בר, פרשן צבאי שהיה מעורה בצמרת הביטחונית התגלה כמרגל למען ברית המועצות. בעקבות חשיפתו והעמדתו לדין גילה הציבור עניין בקורותיו. אחד מפרקי חייו החל בשנת 1959 כשנפתחה הקתדרה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב, ובר נתמנה לעמוד בראשה. במעמד הפתיחה המתוקשר נכחו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל, חיים לסקוב, ורבים מראשי מערכת הביטחון. הדבר נתן עידוד להערכה בציבור כי בר הוא "איש סודו של דוד בן-גוריון", עטרה שלא הגיעה לו. שמו של הפרשן הנודע הגיע אף לחו"ל, ובר הוזמן להרצאות ופגישות בעיקר בגרמניה, שבשפתה דיבר ברהיטות. בר פרסם ספר בגרמנית בהוצאת ספרים במינכן ונשא הרצאות בפני קצינים גבוהים בשוודיה, בנורווגיה ובצרפת. בגרמניה הפך להיות אורח רצוי לקציני הצבא המערב גרמני, ה"בונדסוור". בר החל לקשור קשרים עם הגנרלים של הצבא הגרמני. קשרים הדוקים רקם עם ריינהרד גהלן שעמד אז בראש שירות הביון הפדרלי הגרמני.
את החשדות נגד בר עורר איסר הראל, הממונה על שירותי הביטחון, שכיהן באותה עת כראש המוסד ובנוסף היה גם האחראי כלפי ראש הממשלה על פעולותיו של שירות הביטחון הכללי, כשראש השב"כ כפוף להנחיותיו. הראל ראה בבר מאז שנת 1955 משום "סיכון ביטחוני". הוא קרא לבר לשיחות אחדות בפרקי זמן שונים כדי לאשש את חשדו. בסוף החליט לשים קץ לפגישותיו של בר עם גהלן ואסר עליו להמשיך ולהפגש עמו. במאי 1960 ניצל בר את היעדרו של הראל מישראל, משום שהיה עסוק אז במבצע חטיפתו של אדולף איכמן מארגנטינה ויצא לגרמניה לפגישה עם גהלן. גהלן הסדיר לבר פגישות עם ראשי האגפים בארגונו, לרבות עם האחראי על הפעלת סוכנים בגוש המזרחי. בשובו לישראל הפיץ בר את השמועה כי הביא שדר מהגנרל גהלן לראש הממשלה דוד בן-גוריון. כשנודע הדבר להראל הוא נזעם וב-9 ביוני 1960 זימן את בר לפגישה עמו. בשיחה פירט בר את המסר כביכול שהביא לבן-גוריון. הראל נזף בבר והודיע לו כי הוא אוסר עליו לנסוע יותר לחו"ל והורה לשב"כ להגביר את הפיקוח עליו. חשדותיו של הראל התאמתו בחודש מרץ 1961 כאשר אנשי השב"כ שניהלו מעקב סמוי על סוכני הביון הסובייטי הצליחו להבחין בפגישתם עם בר. בר נעצר והועמד לדין בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב. במשפטו נמצא בר אשם בריגול חמור ובית המשפט גזר עליו 10 שנות מאסר. בר הגיש ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון ובנובמבר 1962 דחה בית המשפט העליון את הערעור והחמיר את עונשו ל־15 שנות מאסר.
בתפקידו כראש שירות הביון הפדרלי הגרמני הנהיג גהלן שיתוף פעולה מודיעיני הדוק בין השירות הגרמני לבין "המוסד" הישראלי. השירות הגרמני סייע לישראל באספקת תיעוד למבצעים חשאיים, וחיפה על ישראל במקרים של כישלונות. כך היה בפרשת המרגל הישראלי וולפגנג לוץ, שנתפס במצרים בשנת 1965. ממשלת גרמניה טענה בפני המצרים כי הוא ריגל מטעמה, ובכך הצילה אותו מהגרדום בקהיר.
במקרים אחרים ידעה הממשלה הגרמנית למחול לאנשי "המוסד" שפגעו בריבונותה ולהעלים עין מפעילותם. באפריל 1967 נעצרו במינכן שני אזרחים בריטים שניסו לפרוץ לדירת אשתו של היינריך מילר, ראש הגסטפו. הם היו למעשה ישראלים, אנשי מבצעים של "המוסד" שקיוו למצוא בדירה מכתבים ותמונות שיאפשרו לעלות על עקבותיו של מילר, שב"מוסד" סברו אז כי הוא חי ומסתתר. פנייה של ראש המוסד דאז, מאיר עמית, אל עמיתו בשירות הגרמני הגנרל גהלן הביאה לשחרורם המהיר של השניים, שלושה חודשים לאחר מעצרם
תאוריות קשר.
דמותו של גהלן, "רב מרגלים" ומשרתם בזה אחר זה של מספר אדונים, גרמניה הנאצית, סוכנות הביון האמריקאית וגרמניה המערבית, הייתה מקור למספר תאוריות קשר, חלקן ככל הנראה דמיוניות.
תאוריה אחת שאומתה בחלקה נגעה לאוטו סקורצני מפקד יחידת הקומנדו המיוחדת של הוואפן אס אס, שלאחר סיום המלחמה הצליח להימלט משוביו והשתקע בספרד של פרנקו. בשנת 1953 גויס סקורצני לארגונו של גהלן ונשלח על ידו למצרים לשמש יועצו של הנשיא מוחמד נגיב. הוא גייס צוות המורכב מקציני אס אס לשעבר לאמן את הצבא המצרי ואימן גם מתנדבים ערבים בטקטיקות קומנדו לצורך פעולה נגד חיילים בריטים המוצבים באזור תעלת סואץ. כמו כן אימן מספר פליטים פלסטינים שאחד מהם היה יאסר ערפאת, לצורך הסתננות לישראל דרך רצועת עזה.
תאוריה אחרת מייחסת לארגונו של גהלן השתתפות בהפיכה שהתחוללה באיראן בשנת 1953. הרקע להפיכה היה בחירתו בשנת 1951, בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו באיראן, של מוחמד מוסאדק לראשות הממשלה. מוסאדק פעל להשגת עצמאות מדינית וכלכלית מלאה מהאימפריה הבריטית, והלאים את חברת הנפט האנגלו-פרסית, אשר החזיקה במונופול על ייצור הנפט במדינה והייתה בבעלות בריטית. מהלך זה, שפגע קשות באינטרסים הכלכליים של בריטניה באזור, הביא בסופו של דבר לכך שבשנת 1953, במבצע שתוכנן והוצא לפועל על ידי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית וסוכנות הביון הבריטית, ה-MI6 הופלה ממשלתו של מוסאדק בהפיכה צבאית. לאחר ההפיכה הושב השאה מוחמד רזא שאה פהלווי לשלטון, והוא ביטל את הלאמת תעשיית הנפט והנהיג משטר דיקטטורי פרו-מערבי. לפי תאוריה זו חבר ארגונו הקטן יחסית של גהלן לשתי הסוכנויות הבכירות, האמריקאית והבריטית, בארגון ההפיכה.
רצח קנדי שאירע בדאלאס שבטקסס, ב-22 בנובמבר 1963, גרם למספר רב של תאוריות קשר. הגרסה הרשמית היא שאת הרצח ביצע לי הארווי אוסוואלד לבדו. מאחר שהחשוד נרצח על ידי ג'ק רובי צצו במרות השנים תאוריות קשר שונות באשר לזהות המתנקש או המתנקשים, והגרסה הרשמית אינה מקובלת על רבים בציבור האמריקאי. הרצח והתעלומה שיצר הפכו אירוע מכונן בתודעה ובתרבות האמריקאית ונחשב בידי רבים כנושא בלתי פתור, שיוצרים וחוקרים שבים ודשים בו שוב ושוב, אלא שבמהלך עשרות השנים שחלפו מאז הרצח, לא אותר כל אדם שהשתתף ברצח או ב"מזימת החיפוי", פרט לאוסוואלד עצמו. התאוריות העיקריות מייחסות את הקשר לימין האמריקאי, לתשלובת התעשייתית ביטחונית, לסוכנות הביון המרכזית, לאף בי אי, לפידל קסטרו, למתנגדי קסטרו, למאפיה ולאישים וגופים נוספים. בשלל תאוריות אלה לא נפקד מקומו של ריינהרד גהלן ונוצרה תאוריה המייחסת לנאצים לשעבר מאנשיו השתתפות בקשר.
טרמולי
טרמולי (באיטלקית: Termoli, בנפוליטנית: Térmle) היא עיר בנפת קמפובאסו שבמחוז מוליזה שבאיטליה. זוהי עיר שגדלה במהירות לאחר מלחמת העולם השנייה והפכה ליעד תיירותי הידוע בחופיו ובביצוריו העתיקים. בעבר הייתה טרמולי ידועה כנמל דיג, אך בשנים האחרונות היא יעד תיירותי למשפחות איטלקיות.
היסטוריה.
על פי ממצאי קבורה הייתה נוכחות אנושית בטרמולי עוד בתקופה הפרה-היסטורית. בתקופה הרומית החזיקו עשירי רומא וילות על החוף הסמוך.
התיעוד הראשון על העיר של היום הוא על הקתדרלה שקדמה לזו הנוכחית מהמאה ה-10 לספירה. טרמולי הייתה בשטח שלטונם של הלומברדים עד להגעתם של הנורמנים ובתקופתם היא פרחה והתרחבה. מעשי חורבן בתקופות מאוחרות יותר הובילו לתקופת שפל שנמשכה עד 1770, כאשר אצילים מקומיים הורשו על ידי מלכי נאפולי לבנות מבנים חדשים לאורך החוף ולכיוון אזור הכפר.
במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר-אוקטובר 1943, בוצעה נחיתה משנית בנמל טרמולי, שהפתיעה את הכוחות הגרמניים שלא ציפו לנחיתה מהים. הגרמנים החזיקו בעמדותיהם ובטרמולי התנהל אחד מקרבות השריון בזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה, קרב דבון.
טרמולי נעשתה לאחד המרכזים העירוניים החשובים במוליזה. האזור סבל מהגירה שלילית בשנים שלאחר המלחמה והתחוללה הגירה מהעיירות שעל הגבעות הפנימיות לכוון ערי החוף. מעמדה של טרמולי כיעד תיירותי עומד בתחרות עם קמפומרינו (Campomarino), כחמישה ק"מ דרומה.
אתרים חשובים.
העיר העתיקה.
העיר העתיקה משומרת היטב. זו עיר מוקפת חומה המזדקרת לעבר הים, רבים מהבתים בה נבנו מחדש, ונצבעו במגוון צבעים. בכיכר המרכזית שוכנת הקתדרלה, שנבנתה במאות ה-12 וה-13. הקתדרלה היא דוגמה לבניה בסגנון האדריכלות הרומנסקית ובתוכה שמורים שרידים של שני הקדושים של העיר, שאחד מהם הוא טימותיאוס. החלק העליון של חזית הקתדרלה נהרס ברעש אדמה שהתרחש ב-1456, והוא ניזוק גם במהלך הביזה שביצעו הטורקים בעיר ב-1566. התוספות בסגנון הבארוק הוסרו בשחזור שנערך בשנים 1930-1969 ושמטרתו הייתה להשיב את המבנה לחזותו המקורית.
המצודה היא המבנה המפורסם ביותר בטרמולי. היא הוקמה בתקופת השלטון הנורמני, במאה ה-11 וחודשה בתקופת שלטונו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1240, לאחר נזק שנגרם כתוצאה מהתקפה של הצי הונציאני. המצודה הייתה חלק ממערך ביצורים רחב יותר, שכלל חומה שהקיפה את כל העיר, ממנה שרד רק מגדל אחד.
אתר הנופש הימי.
אתרי הנופש של טרמולי ידועים באיכות של החופים ובצלילות מי הים שלה. התיירים היא בעיקר תיירות פנים, והתיירים המגיעים לנפוש בה הם בעיקר מאזור נאפולי וממחוז פוליה הסמוך. לאחרונה נשתלו עצי דקל לאורך טיילת החוף ובעונת הקיץ המסעדות שוקקות.
במרחק של 25 ק"מ מסביב לטרמולי נמצאות עיירות על הגבעות המשמרות אורח חיים ההולך ונעלם באיטליה.
מבצע משה (מלחמת העצמאות)
מבצע משה היה הקרב לשחרור באר שבע על ידי צה"ל במהלך מלחמת העצמאות. המבצע נערך ב-21 באוקטובר 1948, בסופו של מבצע יואב ובמסגרתו, והוכתר בהצלחה. המבצע נקרא על שם משה אלברט, מפקד הגזרה ומ"פ בגדוד 8 של חטיבת הנגב, אשר נהרג בהתקפה מצרית על בית אשל.
רקע.
באר שבע המודרנית נוסדה בסוף המאה ה-19 כחלק מהמדיניות של עבדול חמיד השני לפתח את אזורי המדבר של האימפריה העות'מאנית (כשם שפיתח את ג'ראש, עמאן ועקבה).