הסייגים לעונש מוות בישראל הם, כי ניתן להטיל עונש מוות במקרה של בגידה, גרימה למלחמה ועשיית פשעים נגד האנושות או נגד העם היהודי.
פיות
שפה מומצאת
Ad hominem
לגופו של אדם
אד נאוסיאם
אד נוסאם
מן הבורות
דיקטו סימפליקיטר (חריג)
אישור מופרד
אישור מופרד הוא כשל לוגי המתרחש בסילוגיזם מופרד, כאשר הטיעון בא בנוסח השגוי הבא:
הכשל טמון במסקנה ש-ב' אינו נכון משום ש-א' נכון, כאשר למעשה שניהם עשויים להיות נכונים. ההנחה השנייה (הנחה מינורית) חייבת להיות שלילית כדי שטיעון כזה יהיה תקף מבחינה לוגית. אם האופרטור הלוגי או מומר באו אקסקלוסיבי (הקובע שתיתכן רק אחת משתי האפשרויות), כי אז הטיעון תקף ואינו כולל כשל.
דוגמאות.
שתי האפשרויות יכולות להתקיים: גם גשם וגם שלג עשויים לרדת. התקיימות תנאי אחד אינה מבטלת את האפשרות שיתקיים התנאי האחר. אם נציב את הטיעון בצורה נכונה, עם זאת:
ידוע לנו כי בכל מקרה אחת משתי, א' או ב', גשם או שלג, תתגשם. אם אנו מאשרים התגשמות אחת מהן, אין זה מן הנמנע שגם השנייה תתגשם ולכן הסילוגיזם הראשון כולל כשל.
לעומת זאת, במקרה השני אנו מבטלים את אפשרות א', ירידת המטר. מאחר שידוע לנו כי א' או ב' יתגשמו בכל מקרה, ביטול אפשרות א' משמעו שתתגשם אפשרות ב', ירד שלג.
המדריך לטרמפיסט בגלקסיה
מדריך הטרמפיסט בגלקסיה
מעי ישר
ושתי
וַשְׁתִּי היא דמות מקראית המופיעה במגילת אסתר כאשתו של אחשוורוש. על פי המגילה ושתי הודחה, ועל פי המדרש גם נהרגה, בציוויו של אחשוורוש, לאחר שסירבה להופיע במשתה שערך, לאחר מכן נשא המלך את אסתר.
דעות החוקרים חלוקות באשר לפירוש השם "ושתי": "הטובה ביותר" בפרסית עתיקה, "יפה" בפרסית, ו"חוט" בעילמית. או שמקור השם בשפה הפרסית, ופירושו "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
על פי מקורות היסטוריים, לכסרכסס (שמזוהה לדעת רוב החוקרים כ'אחשוורוש') הייתה רק אישה אחת בשם "אמסטריס", ייתכן שהכוונה היא לאסתר, אולם דבר זה לא מסתדר עם הידיעה שאמסטריס הייתה בתו של אוטאנס, אחד משבעת האצילים שהעלו את דריווש לשלטון.
במגילת אסתר.
על פי מגילת אסתר, ביום השביעי של המשתה שערך אחשוורוש לאנשי העיר הוא שלח שבעה סריסים כדי להזמין את ושתי, על מנת . לאחר שושתי מסרבת לבוא, מדיח אחשוורוש, בעצת ממוכן, את ושתי לתת את מלכותה לטובה ממנה, זאת על-מנת שיתר נשות הממלכה לא ילמדו ממרדנותה של ושתי וימרו את פי בעליהן.
אחשוורוש מפרסם צו שמחייב את כלל נשות הממלכה להקשיב לבעליהן, וצו נוסף שיחליף את ושתי כמלכה:
לאחר סיום המשתה, כשנרגע אחשוורוש מכסעו, הוא זכר את מה שנגזר על ושתי – שתודח מהמלכות ותוחלף במלכה אחרת –, ולצורך כך, על פי עצת משרתיו, ערך מפקד נערות בתולות על מנת לבחור את המלכה המחליפה. לאחר כשלוש שנים נבחרה אסתר.
דמותה בעת החדשה.
בשל סירובה לדרישות המלך והשלכות הסירוב, הוצע בספרות הפמיניסטית המודרנית, לראותה כמטרימה של טענות, אשר הועלו על ידי תנועות חברתיות לזכויות האדם ושחרור האישה בעת החדשה.
המעי הישר
חוטמית זיפנית
חוטמית זיפנית (שם מדעי: "Alcea setosa") היא מין של עשב רב-שנתי ים-תיכוני נפוץ בישראל בסוג חוטמית ממשפחת החלמיתיים. הוא אחד הבולטים בצמחי ישראל בציר התפרחת הגבוה שלו ובפרחיו הגדולים והוורודים.
מאפיינים.
בישראל, לחוטמית זיפנית פריחה בצבע ורוד, וגובה של 1.0 עד 2.5 מטר. השם "חוטמית" נובע מהבליטה באמצע הפרי, המזכירה חוטם, ומקורו בשם בערבית, ח'וטמייה. בעברית מכונה החוטמית הזיפנית גם "ורד הקציר" או "ורד הקוצרים". כמו כן, ניתן למצוא בעולם חוטמיות זיפניות בגווני לבן, אדום וסגול.
הגבעול ארוך, זקוף וכמעט אינו מסתעף. הוא בעל זיפים פשוטים, צפופים או מקובצים לקבוצות הפונות כלפי מטה או לצדדים. לעיתים רחוקות הגבעול כמעט קירח ונושא רק שערות פשוטות ודלילות. בזכות השערות הקשות והזיפניות לאורכו, זכתה מין זה בתואר "זיפנית".
העלים מסורגים, עם עלי לוואי נישאים על פטוטרת ארוכה. הם כמעט ואינם מחולקים, או מחולקים כעין כף היד לאונות משוננות, ולעולם אינם מאוצבעים כבחוטמית מאוצבעת ("Alcea digitata") שהיא נדירה בישראל, אם כי מצויה בעמק עכו. החורף מתפתחת שושנת עלים גדולים ועגולים. העלים קטנים הולכים וקטנים כלפי ראש התפרחת עם נטייה להתחלק לאונות.
הפרחים דו מיניים, יוצאים מחיק העלים ונישאים על עוקץ קצר. הפרח פתוח ובמרכזו צלקות דקיקות, הנישאות על עמודי עלי ארוכים, שמוקפים בצינור אבקנים צהוב. המאבקים דמוי כליה בעלי לשכה אחת הנפתחת בראשה. השחלה עילית, מרובת עלי שחלה ומרובת מגורות. בכל מגורה ביצית זקופה אחת. מספר עמודי העלי כמספר השחלות.
הגביעון, שמאוחה בבסיסו, בעל 6 עד 9 אונות ואורכו שווה כמעט לאורך הגביע בשונה מחוטמית קירחת שאונות הגיבעון שלה קצרות הרבה מהגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות.
הגביע בן חמש אונות. חמשת עלי הכותרת הוורודים דמויי משולש הפוך מפורצים בראשם ואורכם כחמישה סנטימטר בבסיס.
עלי הכותרת ורודים, אורכם 5 ס"מ, ראשם מפורץ ובבסיסם עטור בציצת שערות. צבע עלי הכותרת נע מוורוד בהיר בספר המדבר המתכהה באזורים אחרים ובאזורים מסוימים (טבעון, נחל עירון ועוד) מופיע כתם גדול בצבע אדום כהה במרכז הפרח.
פרי החוטמית היא מפרדת שמורכבת מפרודות רבות ועטופה בגביע ובגביעון משתיירים.
הפרודות, דמוי דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ, אינן נפתחות, ומסודרות סביב עמוד מרכזי קצר, מורחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם, ומכאן שמו של הסוג.
גבן של הפרודות הבשלות מקומר או שטוח, אך שולי הגב אינם מורחבים לעולם לכנפיים. וללא חריצים. הפרודות פלומתיים וגבן מכוסה זיפים צפופים. צדיה של הפרודה בעלי קמטים רדיאליים בולטים.
כל פרודה מורכבת משתי מגורות, אך מכילה רק זרע אחד. המגורה הקיצונית עקרה.
פריחה בישראל.
החוטמית הזיפנית בישראל נפוצה בחבל הים תיכוני, בגליל, בכרמל, ביהודה ובשומרון במקומות שכמות הגשם בהם מגיעה ל-400 מילימטר לפחות. החלק מעל הקרקע של צמח החוטמית מת ומתייבש בקיץ. בחורף מתפתחת שושנת עלים ומתוכה עולה עמוד פריחה זקוף. הפרחים הוורודים רבים וגדולים מאוד, בגליל ובכרמל הפרחים כהים יותר ובגלבוע ובשומרון הם בהירים יותר. הצמח כולו שעיר וזיפני. הפריחה מתרחשת מחודש אפריל עד חודש יוני.
בשל יופיו והדרו, נזרעו פרחי חוטמית רבים לאורך כבישים מהירים בישראל ובמיוחד לאורך כביש 6, בו הן פורחות בשיא האביב (בעיקר בחודש אפריל ותחילת מאי). כמו כן נזרעו פרחים רבים מסוג זה בירושלים.
שימושים.
ברפואה העממית יש המשתמשים בנוזל של צמח החוטמית לריפוי פצעים, כוויות, שיעול ודלקות. את ניצני הפרחים ניתן לאכול חיים או מבושלים. ניצני הפרחים של החוטמית נחשבים תרופה למחלות בדרכי הנשימה.
הולשטיין
הולשטיין (בגרמנית: Holstein) הוא שמו של חבל ארץ היסטורי בחצי האי יוטלנד, הנמצא כיום בשטחה של מדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. החבל מתוחם על ידי הנהר אלבה והמבורג בדרום, הים הבלטי במזרח, נהר האידר, וחבל שלזוויג בצפון, והים הצפוני במערב. בירת הולשטיין היא קיל. מקור השם "הולשטיין" בא מהמילים "Holseta Land" ("הולסטה לאנד") שמקורן בשפות הגרמניות העתיקות, ופירושן הוא "ארץ היערות".
היסטוריה.
בשנת 1111 נמסר השטח שמדרום לנהר האידר, ומצפון לאלבה לאדולף שאואנבורג כרוזנות, תחת סמכותה של האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1118 כבש דוכס שלזוויג, ולימים ולדמר השני, מלך דנמרק, את הולשטיין. בשנת 1227 הוכרח ולדמר להחזיר את הולשטיין למשפחת שאואנבורג. בשנת 1386 אוחדה הולשטיין עם שלזוויג והפכה לאדמת ירושה של המלכים הדנים, אם כי הולשטיין נשארה חלק מהקיסרות הגרמנית. בשנת 1474 הועלתה הולשטיין למעמד של דוכסות. שתי הדוכסיות חולקו בשנת 1474, כאשר הולשטיין, וחלקים משלזוויג, עברו לידי שליטתם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ, ענף נפרד של משפחת המלוכה הדנית.
ניסיונותיה של דוכסות הולשטיין, בחסותה של שוודיה, לחתור לעצמאות, והחיכוכים החוזרים ונשנים עם מלכי דנמרק, היו אחד מהגורמים לפריצתה של המלחמה הצפונית הגדולה. בעקבות המלחמה נאלץ הדוכס של הולשטיין גוטורפ לוותר על נחלותיו בשלזוויג, אך יחד עם זו השיג יתרון פוליטי ומדיני רב עם נישואיו לבתו של הצאר הרוסי. בנו, פטר השלישי, תכנן מלחמה נגד דנמרק על מנת להחזיר להולשטיין את השטחים שאביו איבד. רציחתו בשנת 1762 מנעה את המלחמה, ובנו, פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ויתר על תביעותיו בהולשטיין למלכים הדנים תמורת שטח חילופי אחר.
משנת 1806 ועד לשנת 1864 הייתה הולשטיין חלק מהקונפדרציה הגרמנית אם כי תחת שליטתו של מלך דנמרק, שישב באספות הקונפדרציה כדוכס הולשטיין. בימי אביב העמים התמרדו יושבי הולשטיין הגרמנים במלכות דנמרק, שלטענתם קיפחה את זכויותיהם, ושליטי גרמניה באו לעזרתם, אולם בשקוט אביב העמים נכשל המרד. בשנת 1852 נכרת חוזה בין מלך דנמרק לשליטי גרמניה על פיה תקבל הולשטיין ייצוג בפרלמנט הדני. אולם תושבי הולשטיין לא הסכימו לייצוג הדל שהוצע להם ודרשו ייצוג שימנע מהם להיות מיעוט בקרב פרלמנט עם רוב דני. בתהאם עלו שוב טענות יושבי הולשטיין על שמלך דנמרק אינו מתייעץ איתם בענייני המיסים, כנדרש. בתחילת 1861, בעת שוילהלם הראשון, קיסר גרמניה עלה לכס מלכות פרוסיה, הוא הבטיח לדאוג לזכויותיהם של יושבי הולשטיין הגרמנים. ב-30 במרץ 1963 העניק מלך דנמרק אוטונומיה רחבה להולשטיין, כולל הקמת צבא משלה, ובלבד שהוא יהיו כפוף לדנמרק. אולם גם אוטונומיה זאת לא ספקה את מלכי גרמניה, בעיקר בגלל שמלך דנמרק סיפח את שלזוויג.