ב-10 ביוני 2010 התמודד קוואן עם הצעת אי-האמון השנייה שהוגשה נגדו תוך שנה אחת על ידי פינה גייל, לאחר פרסומם של שני דוחות שמתחו ביקורת על תפקודה של הממשלה במשבר הבנקים. קוואן שרד שוב כש-82 חברי פרלמנט התנגדו להצעה ו-77 הצביעו בעד.
הסיוע הבינלאומי.
בערבו של ה-21 בנובמבר 2010, אישר קוואן שאירלנד ביקשה באופן רשמי סיוע ממנגנון היציבות הפיננסית האירופית של האיחוד האירופי ומקרן המטבע הבינלאומית, לאחר התנגדות מצדן של מדינות אירופאיות אחרות, במיוחד צרפת וגרמניה. ב-28 בנובמבר, הסכים האיחוד האירופי על עסקת סיוע של 85 מיליארד אירו במימון ממנגנון היציבות הפיננסית האירופית ומקרן המטבע הבינלאומית. תוכנית החילוץ נתפסה באירלנד כהשפלה לאומית, כבגידה במאבק ארוך הטווח לעצמאות המדינה.
ב-24 בנובמבר 2010 חשף קוואן תוכנית ארבע-שנתית לייצוב הכלכלה עד 2014. התוכנית נתקלה במחאות חריפות בשל החלקים הבלתי פופולריים שנכללו בה, כולל קיצוצים עמוקים בתקציבי הרווחה, הורדת שכר המינימום והגדלת שיעור מס ערך מוסף. בהכירו באסון הפוליטי שזה ימיט על ממשלתו, הכריז קוואן שהבחירות הכלליות יתקיימו בראשית 2011 לאחר שתהליך השיקום הכלכלי יושלם, אם כי באותה עת הוא לא נקב במועד מדויק לבחירות.
הנפילה.
בספר שנכתב על פרשה שנויה במחלוקת שהסעירה את החוגים הפוליטיים באירלנד, נחשף קיומן של שתי פגישות של קוואן עם שון פיצפטריק, יושב ראש הבנק האנגלו-אירי. בסדרת שאילתות בפרלמנט טען קוואן כי הפגישות היו על רקע חברתי ובתגובה טען מנהיג סיעת השין פיין בפרלמנט כי הפגישות התקיימו בנוגע לחילוצו של הבנק ממשבר הנדל"ן.
בתגובה לחשדות אלו, הודיע מנהיג מפלגת הלייבור, איימון גילמור, כי הוא מתכנן להגיש הצעת אי-אמון שלישית כנגד הממשלה וקרא למפלגת הירוקים ולחברי הפרלמנט העצמאיים שהיו שותפים לקואליציה להצטרף אליו. באותו זמן היה קוואן מודאג יותר מהלחץ הפנים-מפלגתי עליו לפנות את מקומו כמנהיג פיאנה פול. ב-16 בינואר 2011 הוא הכריז כי הוא יתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה מרצונו. בכל אופן, הוא ביקש שהצבעת האמון בו בתוך המפלגה תהיה בהצבעה חשאית. שר החוץ, מייקל מרטין, הכריז שהוא מעמיד את עצמו כמתחרה לקוואן. בערבו של ה-18 בינואר הכריז המצליף של הקואליציה שהמפלגה נתנה את אמונה בקוואן. קוואן ציין כי הוא מצפה להתפטרותו של מרטין מהממשלה.
ביומיים שלאחר מכן התפטרו מהממשלה ארבעה שרים שהוחלפו על ידי קוואן בשרים שלדעתו היו אמורים לחזק את מעמדה של המפלגה בבחירות הקרבות. מפלגת הירוקים השותפה לממשלה זעמה על כך שקוואן לא נועץ בהם בחילופי גברי אלה. הירוקים סירבו לאשר את החילופים וקוואן נאלץ להעביר את התיקים שהתפנו בעקבות ההתפטרויות לשרים מכהנים. הם גם דרשו שיוחלט על תאריך מדויק לבחירות וקוואן הודיע על ה-11 במרץ 2011.
יותר מכך, מנהיג הירוקים, ג'ון גורמלי, הצהיר כי האמון ההדדי בין מפלגות הקואליציה נשחק, ככל הנראה ללא תקנה. בנקודת זמן זו, החלו חברים רבים בפיאנה פול, כולל כאלה שהודיעו קודם לכן על תמיכתם בקוואן, לתהות על יכולתו להנהיג את המפלגה וללחוץ עליו להתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה עוד לפני הבחירות. בינתיים, השוותה העיתונות את הניסיון לביצוע חילופי גברי שנכשל לפרשה דומה בראשית שנות השמונים בממשלתו של צ'ארלס הוהי והגדירה אותו כשערורייה הפוליטית הגדולה בהיסטוריה של אירלנד. אחוזי התמיכה בפיאנה פול לפני הפרשה עמד על 14% ולאחריה הוא התדרדר ל-8%.
התפטרות.
כשהוא עומד מול התמוטטות הקואליציה, מרידה בתוך מפלגתו ובידיעה שמבחינה ציבורית מעמדו מוגדר כאסון, הודיע קוואן על התפטרותו מתפקיד מנהיג פיאנה פול ב-22 בינואר 2011. הוא עמד על כך שהוא ימשיך לכהן כראש הממשלה עד לבחירות כדי להשלים את תהליך חקיקתו של חוק התקציב של 2011.
למרות ההתפטרות, הודיע גילמור כי הוא לא מושך את הצעת האי-אמון שלו. מנהיג פינה גייל, אינדה קני, הודיע גם הוא שאם קוואן יבקש מנשיאת אירלנד, מארי מקאליס, לפזר את הפרלמנט, מפלגתו תגיש הצעת אי-אמון משלה עוד לפני ההצעה של הלייבור. ב-23 בינואר הודיע גורמלי כי מפלגת הירוקים פורשת מהממשלה, ובכך הותיר את קוואן כראש ממשלת מיעוט (עם שבעה שרים, המינימום הנדרש על פי החוקה) וכשהוא עומד בפני שתי הצבעות אי-אמון בפרלמנט.
ב-24 בינואר נפגש שר האוצר, בריאן לניהן, עם נציג פינה גייל, הלייבור והירוקים, כדי לסכם על הסכם סופי. מפלגת הלייבור ופינה גייל הסכימו למשוך את הצעות האי-אמון שלהן בתמורה לכך שהתקציב יעבור עד ה-28 בינואר. התקציב עבר עוד קודם לכן והפרלמנט פוזר על ידי הנשיאה מקאליס. הבחירות נקבעו ל-25 בפברואר. קוואן הודיע כי הוא לא יתמודד בבחירות לפרלמנט ויפרוש מהחיים הפוליטיים לאחר 27 שנים. ב-9 במרץ 2011 הוקמה ממשלתו של אינדה קני, מנהיג מפלגת פינה גייל.
בריאן קוון
שווקים מתעוררים
נחום בוכמן
נחום בוכמן (1 באפריל 1917 – 7 במאי 2008) היה שחקן תיאטרון "הבימה" וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
בוכמן נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (בתחומי אוקראינה של ימינו) ועלה לארץ ב-1926. ב-1953 החל ללמוד בסטודיו של תיאטרון הבימה והיה מראשוני התלמידים בסטודיו. לאחר סיום לימודיו, החל לשחק בתיאטרון הבימה במשך עשרות שנים, גם אחרי פרישתו לגמלאות. ב-1950 שיחק בסרט "קללה לברכה".
בוכמן זכור בין השאר בזכות משחקו במחזה "אותלו", בתחילת שנות השישים. במאי קנדי שצפה בו, התרשם מיכולות המשחק שלו, והוא הוזמן להופיע במחזה זה באנגלית בתיאטרון בטורונטו.
מחזות נוספים בהם שיחק בוכמן היו "מותו של סוכן", "אנשים קשים", "החווה", "השקיעה", "המלך נוטה למות" ו"מראה מעל הגשר". המחזה האחרון בו השתתף היה בשנות התשעים, "ההולכים בחושך" מאת חנוך לוין, בה שיחק את המת הביישן. ב-1997 השתתף באירוע "סיפורי הבימה" לכבוד חגיגות השמונים להיווסדו של התיאטרון. באותה שנה הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 1994 הוציא לאור נחום בוכמן את ספרו האוטוביוגרפי, "מאחורי האיפור". ב-2005 פורסם ספרו "האמת שלי", ובו זכרונותיו וכן דיון בשאלות תאולוגיות מיסטיות. ספר נוסף שכתב היה "הבימה שלי".
ב-7 במאי 2008 נפטר נחום בוכמן בתל אביב בגיל 91. הותיר אחריו אישה - הלנה, בת - ליאורה, בן - אהוד (שחקן בזכות עצמו) ושני נכדים. בשנותיו האחרונות זכה לתואר "זקן שחקני ישראל", למרות שהיו מבוגרים ממנו, כמו השחקנים נתן כוגן ומרדכי בן-זאב.
דינארה סאפינה
דינארה מיכאלובנה סאפינה (טטרית : Динара Мөбин кызы Сафина; רוסית : Дина́ра Миха́йловна (Муби́новна) Са́фина; נולדה במוסקבה ב-27 באפריל 1986), היא שחקנית טניס רוסיה ממוצא טטרי. דורגה בשיאה במקום הראשון בעולם (20 באפריל 2009).
סאפינה בעלת מדליית כסף בטורניר הטניס האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג. כמו כן, היא הגיעה שלוש פעמים לשלב הגמר בטורנירי גראנד סלאם וזכתה בתואר גראנד סלאם אחד לזוגות.
סאפינה היא אחותו הצעירה של שחקן הטניס מאראט סאפין, שבעבר היה מדורג ראשון בעולם.
קריירה מקצועית.
תחילת הקריירה.
בשנת 2000 שיחקה סאפינה לראשונה בשני טורנירים ראשונים בסבב ה-ITF. בשנת 2001 שיחקה לראשונה במוקדמות של שני טורנירים מסבב ה-WTA, במדריד (דרג 3) ובמוסקבה (דרג 1). כמו כן זכתה סאפינה בשנה זו בתואר יחידות אחד (ברומא) ובתואר זוגות אחד (במיורקה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס). שני התארים היו בטורנירים מסבב ה-ITF.
בשנת 2002 נכנסה סאפינה לראשונה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם. בשנה זאת זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון בסופוט (דרג 3; ניצחה בגמר את הנרייטה נגיובה) והגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר WTA באשטוריל (דרג 4; הפסידה לאנקה בארנה). סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בטורניר גראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה, ובו הפסידה בסיבוב השני לסרינה ויליאמס. כמו כן זכתה סאפינה זו בשלושה תוארי יחידות (מיורקה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד ורומא) בטורנירים מסבב ה-ITF ובשני תוארי זוגות (לאס פאלמאס דה גראן קנריה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס ורומא בצוותא עם קלאודיה איבון) בטורנירים מאותו הסבב.
ב-2003 המשיכה סאפינה להתקדם ודורגה לראשונה בין חמישים הטניסאיות הטובות בדירוג העולמי. בשנה זו זכתה סאפינה בתואר WTA שני ליחידות בפלרמו (דרג 4; ניצחה בגמר את קטרינה סרבוטניק). בנוסף, סאפינה הגיעה לשלב רבע הגמר בשלושה טורנירים נוספים : דוחה, סופוט ושאנגחאי (דרג 4). סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, ואף הגיעה לסיבוב הרביעי באליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לז'וסטין הנין.
גם בשנת 2004 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין חמישים הטניסאיות הטובות בעולם. היא הגיעה פעם אחת לשלב הגמר של טורניר WTA, בלוקסמבורג, שם הפסידה בגמר לאלישיה מוליק. כמו כן הגיעה פעם אחת לשלב חצי הגמר, בפריז (דרג 2), שם הפסידה לקים קלייסטרס. כמו כן זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון לזוגות בשנה זו בבייג'ינג (דרג 2) בצוותא עם עמנואל גליארדי.