מועדון 500 חובטי הום ראנס הוא כינוי בלתי רשמי לקבוצה של שחקנים בליגת ה-MLB שהשיגו לפחות 500 הום ראנים במהלך הקריירה שלהם במסגרת העונה הרגילה (ולא בפלייאוף). החובט הראשון שהצטרף למועדון זה היה בייב רות' ב-1929 וכיום חברים בו 28 שחקנים. 19 מהחברים במועדון נבחרו להיכל התהילה של הבייסבול.
נכון לאוגוסט 2022, יש שני שחקנים פעילים במועדון חובטי 500 הום ראנס: אלברט פוהולז, שלו 694 חבטות הום ראן והוא מדורג במקום החמישי בכל הזמנים ומיגל קאבררה, שלו 506 חבטות הום ראן והוא מדורג במקום ה-27.
חברי המועדון.
הטבלה מעודכנת נכון ל-29 באוגוסט 2022.
שם מודגש מציין שחקן שעדיין פעיל. קבוצה מודגשת היא הקבוצה בה חבט את ההום ראן ה-500.
אלבר אלבז
אברהם שלום אלבר אלבז (בצרפתית: Alber Elbaz; 12 ביוני 1961 – 24 באפריל 2021) היה מעצב אופנה ישראלי שהתגורר ועבד בפריז.
ביוגרפיה.
אלבז נולד בעיר קזבלנקה במרוקו. כאשר היה בן 8 חודשים עלה לישראל יחד עם ארבעת אחיו והוריו, אשר התיישבו בשכונת ג'סי כהן בחולון. בין השנים 1982–1986, לאחר שחרורו משירות חובה בצה"ל, הוא למד בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב (כשמו היום), ברמת גן. עבד ובלט ביצירתו בתחום האופנה.
אלבז היה משנת 1993 בזוגיות עם אלכס קו (Alex Koo), מנהל השיווק של בית האופנה לנוון.
אלבר אלבז נפטר ב-24 באפריל 2021, בגיל 59, לאחר שכשלושה שבועות קודם לכן נדבק בווריאנט הדרום-אפריקאי של נגיף הקורונה. נקבר בבית העלמין בחולון.
קריירה מקצועית.
בשנת 1987 היגר אלבז לעיר ניו יורק. הוא עבד תקופת מה עבור יצרן בגדים שנועדו לאם הכלה, ומשם עבר לעבוד משך שבע שנים אצל ג'פרי בין (Geoffrey Beene), מעצב אופנה אמריקאי ידוע. אלבז טען כי צבר ניסיון וידע רב מתקופת עבודתו זו והושפע מנטייתו של בין לדחות זרמים חדשים באופנה וכן מכישרונו בבחירת בדים ועיצובם.
ביוני 1996 קיבל אלבז משרת מעצב בבית האופנה הצרפתי הידוע של גי לרוש (Guy Laroche). אלבז, שהיה עדיין אלמוני בעולם האופנה, לכד את תשומת לבו של מנהל בית האופנה של לרוש, רלף טולדנו, בציורי האופנה הנשית שלו. בעיצוביו הצליח אלבז לעדכן ולחדש את התצוגה של לרוש. בשנת 1998 עבר אלבז לעבוד בבית האופנה של איב סן-לורן שם עיצב בגדי נשים המוכנים לקנייה מן הקולב (להבדיל מבגדים הנתפרים במיוחד לפי הזמנה). אלבז בלט במשרה זו בכישרונו ועם פרישתו של איב סן-לורן מעבודה, הוא יועד להתמנות למעצב הראשי של בית האופנה. אולם, תוכנית זו לא יצאה לפועל לאחר שחברת גוצ'י רכשה את מותג הבגדים התפורים מראש של איב סן-לורן, ואלבז פוטר ממשרתו לאחר שעיצב משך שלוש עונות בלבד.
אלבז עבר לעבוד משך תקופה קצרה בבית האופנה האיטלקי קריזיה (Krizia) ובחודש אוקטובר 2001 הוא מונה למנהל האמנותי של בית האופנה לנוון (Lanvin) בפריז. לנוון הוא אחד מבתי האופנה העילית הוותיקים והמוכרים ביותר, הפועל מאז שנת 1909. החברה נקנתה בשנת 2001 על ידי קבוצת משקיעים אשר יזמה את הצעת המשרה לאלבז.
עיצובי בגדיו הנשיים והקלים ללבישה של אלבז התחבבו על עיתונות האופנה המובילה בעולם המערבי. כך למשל, כתבה עליו עורכת האופנה רבת ההשפעה של ה-International Herald Tribune, סוזי מנקס: "...אלבז הוא יקירה של כל אישה. וזה כולל את ניקול (כמו בקידמן), קייט (כמו במוס), קלואי סביני, סופיה קופולה והרבה מאוד כוכבי קולנוע עולים", ואילו עורכת האופנה של ה-Independent הכתירה את דיווחה על תצוגת אביב-קיץ 2008 של בית האופנה לנוון בכותרת: "לנוון של אלבר אלבז - פשוט אלוהי".
חברת לאנווין הודיעה בסוף אוקטובר 2015 על פרישתו המיידית של אלבז. הוא מצדו הבהיר שפרש עקב מחלוקת עם בעלת רוב המניות בחברה, שו-לאן וואנג.
בתחילת 2021 הקים את המותג העצמאי שלו "AZ Factory" לאחר הפסקה ארוכה. בריאיון שנתן לניו יורק טיימס הסביר שהקולקציות שלו בנויות על סיפורים: "לא יהיו קולקציות אביב־קיץ וסתיו־חורף, לא בגדי ערב ובגדי יום, לא השוק הזה והשוק הזה, אלא סדרה של קולקציות משולבות היטב, כמו קוביות לגו, שנבנות בדיוק מלא אחת על השנייה אבל ניתנות לשחרור והפרדה מלאים באותה המידה".
אליפות קטר טוטאל הפתוחה
אליפות קטר הפתוחה לנשים, הנקראת גם אליפות קטר טוטאל הפתוחה מטעמי חסות, היא טורניר טניס בסבב ה-WTA שנערך בין השנים 2001-2008 ושוב החל משנת 2011 בעיר דוחה שבקטר. הטורניר משוחק במתחם הטניס הבינלאומי על שם ח'ליפה על מגרשים קשים ופתוחים. משום שדוחה אירחה בשנים 2009 ו-2010 את אליפות סבב ה-WTA הוחלט על הפסקת הטורניר בשנים הללו. החל מעונת 2011, שבה אליפות הסבב עברה לאיסטנבול, שב הטורניר להתקיים במעמד של טורניר מהקטגוריה העליונה.
בין הזוכות המפורסמות בעבר: מרטינה הינגיס, מוניקה סלש, מריה שראפובה וז'וסטין הנין.
היסטוריה.
הטורניר החל את דרכו בשנת 2001 כטורניר מהדרג ה-3. סך הפרסים שחולקו בו היה $170,000. בשנת 2004 גדל הטורניר והפך לטורניר מהדרג ה-2, וסך הפרסים שחולקו בו היה $600,000. בשנת 2007 גדל סך הפרסים ל-$1,340,000. בשנת 2008 השתייך הטורניר לדרג הראשון, וסך הפרסים שחולקו בו עמד על $2,500,000. ב-2011 קטן סך הפרסים ל$721,000 (הן בטורניר הזוגות והן בטורניר היחידות). בשנים 2012-2014 השיג הטורניר מעמד של טורניר פרמייר 5, וסך הפרסים גדל ל-$2,369,000. החל משנת 2015, יחד עם טורניר דובאי, שני הטורנירים מתחלפים לסירוגין במעמדם כל שנה, כשאחד מהם פרמייר והשני פרמייר 5; סך הפרסים שמחולק בטורניר משתנה כל שנה בהתאם למעמדו.
חמצון חיזור
חמזור
יורי גלר
השמן של לורנצו
השֶׁמֶן של לורנצו (באנגלית: Lorenzo's Oil) הוא סרט דרמה משנת 1992, בבימויו של ג'ורג' מילר. הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של אוגוסטו ומיקאלה אודונה, שחיפשו תרופה לבנם הקטן לורנצו שחלה ב-ALD, שבאותה התקופה לא היה ידוע על כל טיפול בה.
בטקס האוסקר ה-65 במספר, היה הסרט מועמד בשתי קטגוריות, אך לא זכה: עבור השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (סוזן סרנדון) ועבור התסריט המקורי הטוב ביותר (ג'ורג' מילר וניק הנריט).
רקע.
ALD (ראשי תיבות של Adrenoleukodistrophy, אדרנולויקודיסטרופיה) היא מחלה תורשתית של מערכת העצבים, שמתפרצת בבנים בלבד בגילאים 5–10 לערך. הגן הפגום מועבר לילד מאימו בלבד והוא מבוטא על בסיס סטטיסטי בלבד. כלומר, נשים הן רק הנשאיות של גן פגום זה ואינן לוקות במחלה עצמה. בדמם של החולים במחלה יש רמה גבוהה פי כמה מהנורמה של חומצות שומן ארוכות מסוג מסוים שנקראות: c24 ו-c26, המביאות להרס שכבת המיאלין שעוטפת ומבודדת את האקסון (השלוחה העצבית של תא העצב, המעבירה את המסרים החשמליים לתאים הבאים). הרס המיאלין גורם להידרדרות גדלה והולכת של תפקודי הגוף השונים הנובעת מאותה הפרעה בהעברת המסרים החשמליים במערכת העצבים, כמו גם הפרעות בתנועה שסופן שיתוק, עיוורון, חוסר יכולת לבלוע, וכיוצא בזה. בתחילה המחלה מתבטאת בהפרעות קשב שונות, ועם הזמן, אם לא ניתן טיפול מוקדם ככל שניתן, בנזקים הולכים וגדלים, שסופם - בתקופה בה עסק הסרט - מוות תוך שנה עד שנתיים.
הסרט מבוסס על גילוי המחלה אצל לורנצו אודונה, בנם של אוגוסטו ומיקאלה אודונה - איטלקים שהיגרו לארצות הברית, ועל מאמציהם למצוא תרופה שתרפא את בנם, למרות חוסר האמון של הממסד הרפואי והיותם חסרי רקע כלשהו ברפואה. בסרט מועלות בדרך אגב גם מספר סוגיות בביואתיקה ובאתיקה רפואית, כגון המתת חסד, האינטרסים המנוגדים של חברות התרופות ושל חולים, שימוש ניסיוני (בבני אדם) בתרופות שיעילותן או נזקן אינם ברורים, הממסד הרפואי שאמון על השיטה המדעית ודורש לערוך ניסויים רבים כדי לאשר שימוש בתרופה ניסיונית - לעומת החולים שמעוניינים בכל טיפול שעשוי לשפר את מצבם, ועוד. מכיוון שעלילת הסרט נסובה סביב נושאים רפואיים שונים, ישנם מורים לביולוגיה ולכימיה הצופים בו יחד עם תלמידיהם, על-מנת להמחיש את התהליך המסובך של פיתוח תרופות או את ביצוע העבודה המדעית (השיטה המדעית), וללמד על מחלות תורשתיות או סוגיות ביו-אתיות שונות.
עלילה.
אוגוסטו ומיקאלה אודונה הם זוג איטלקים שהתגוררו בקומרוס שבאפריקה, ועם תחילת הסרט היגרו לארצות הברית. זמן קצר לאחר המעבר, התנהגותו של בנם בן ה-5, לורנצו מתחילה להשתנות הוא סובל מהתקפי זעם. לאחר שורה של אבחונים שונים, מתברר שהוא לוקה במחלה התורשתית ALD. אף שהרופאים חזו שלבנם נותרו שנה או שנתיים לחיות, והבהירו שלמחלה אין תרופה ידועה, מיקאלה ואוגסטו לא הרפו, החלו ללמוד ביוכימיה בספרייה, נפגשו עם רופאים שונים, מדענים וקבוצות תמיכה וארגנו וסייעו במימון של סימפוזיון בינלאומי לחוקרי המחלה. הם ניסו על בנם טיפולים ניסיוניים שונים, כגון השתלת מח עצם ומעבר לתזונה נטולת השומנים שמצויים בשיעור גבוה, אבל הללו לא עזרו אלא רק החריפו את מצבו של לורנצו. בריאותו של בנם הידרדרה במהירות - הוא התקשה בהליכה, דיבורו נפגם ולבסוף הוא נעשה אילם. על אף זאת, ועל אף היות המדענים ואנשי קבוצת התמיכה סקפטיים באשר לסיכוייהם למצוא מרפא למחלה, הם התמידו בחיפוש, עד שלבסוף הבינו כי תערובת של שמנים שעברו זיקוק מיוחד עשויה להוריד את רמת חומצות השומן הארוכות (המסוכנות) בדם, מכיוון שמאמציהם של האנזימים יושקעו בפירוק חומצות השומן שבשמנים, ולא בייצור חומצות השומן הארוכות (עיכוב תחרותי).