נכון ל-2021, בבית הנבחרים של קנדה 338 חברים. כל אחד מהחברים מייצג אזור בחירה אחד. החוק קובע מספר מינימלי של 282 אזורי בחירה, ואלה משתנים כתלות במספר התושבים המתגוררים בהם. מדי עשר שנים נערך מפקד אוכלוסין ובהתאם לתוצאות המפקד מחולקים אזורי הבחירה השונים ונקבע מספר הנציגים מכל פרובינציה, אולם החוקה קובעת מספר תנאי סף:
כתוצאה מסעיפים אלה, לפרובינציות הקטנות (בהם האוכלוסייה הולכת וקטנה) יש ייצוג יתר בבית הנבחרים. הפרובינציות קוויבק, אונטריו, קולומביה הבריטית ואלברטה מיוצגות פחות או יותר ביחס נאות למספר תושביהן.
קביעת אזורי הבחירה מבוצעת כדלקמן:
מספר החברים המינימלי, כאמור בחוקה, הוא 282 מושבים. מהם יש להפחית שלושה מושבים הניתנים לטריטוריות קנדה. אוכלוסיית קנדה מחולקת ב-279 ומתקבל יחס החלוקה הפדרלי. לאחר מכן מבוצעת חלוקה בין אוכלוסיית פרובינציה מסוימת ליחס זה, ומתקבל מספר המושבים של אותה פרובינציה.
בחירות כלליות.
בחירות כלליות נערכות לאחר פיזור הפרלמנט על ידי המונרך (ובהיעדרו, על ידי המושל הכללי של קנדה). לרוב, מועד פיזור הפרלמנט נקבע על ידי ראש ממשלת קנדה, הפונה אל המושל ומבקש את פיזור הפרלמנט. מושב הפרלמנט אינו יכול להימשך יותר מחמש שנים, ולכן אם לא פוזר הפרלמנט, תערכנה בחירות כלליות בתום חמש שנים מכינוסו.
החוק הקנדי קובע כי בחירות כלליות ייערכו תמיד ביום שני בשבוע (למעט ימי חג), וכי קמפיין הבחירות יערך לא פחות מ-36 ימים. המועמדים במחוזות הבחירה השונים נקבעים לרוב על ידי המפלגות בקנדה, אולם מועמד יכול לרוץ במחוז בחירה באופן עצמאי (נדירים המקרים בהם מועמד עצמאי זוכה, בהיעדר מימון מפלגתי). מרבית חברי הפרלמנט העצמאיים הם מועמדים ממפלגות שונות שסולקו ממפלגתם בשל חוסר משמעת סיעתית, ולא מועמדים אשר זכו בבחירות כמועמד עצמאי.
על מנת לרוץ כמועמד לבית הנבחרים, מועמד צריך להגיש את מסמכי המועמדות (nomination papers) ובהם חתימות של 50 או 100 תומכים (כתלות בגודל מחוז הבחירה).
בכל מחוז בחירה נבחר מועמד אחד. על מנת להצביע למועמד על המצביע להיות בן למעלה מגיל 18, ואזרח קנדה.
מועמד שנבחר מכהן כחבר בית הנבחרים עד פיזורו של הפרלמנט, אלא אם נפטר, התפטר או מפסיק לעמוד בתנאי הסף להיות חבר בית נבחרים - מקרה בו מתפנה כיסאו. חברי בית הנבחרים יכולים להצביע על הדחת אחד החברים במקום בו הורשע בפעילות של פשיעה חמורה או התנהגות שאינה הולמת באופן חמור.
כאשר כיסא מתפנה, נערכות בחירות במחוז הבחירה על מנת לבחור נציג חדש.
תואר ושכר.
המונח "חבר פרלמנט" ("Member of Parliament") מתייחס לרוב לחברי בית הנבחרים ולא לחברי הסנאט (על אף שהסנאט הוא חלק מהפרלמנט הקנדי). חבר פרלמנט מוסיף את האותיות "MP" לאחר שמו בתכתובותיו הרשמיות.
המשכורת השנתית של חבר פרלמנט היא 147,700 דולר קנדי. חבר בית הנבחרים הנושא משרה נוספת (כגון משרת יושב ראש בית הנבחרים) יקבל תוספת משכורת בגין משרה זו.
תנאי סף לבחירה.
בהתאם לחוק החוקה, 1867, יכול בית הנבחרים לקבוע את תנאי הסף לבחירה. חוק הבחירות של קנדה שהתקבל בשנת 2000 קובע כיום את תנאי הסף:
החוק קובע כי נושאי משרה מסוימים אינם רשאים להציג מועמדותם לבית הנבחרים:
נושאי משרה.
יושב ראש בית הנבחרים וסגניו.
בראש בית הנבחרים ניצב יושב ראש בית הנבחרים של קנדה, הנושא את התואר "Speaker" ("ספיקר" – "דובר") המבוסס על התואר המקביל של העומד בראש בית הנבחרים הבריטי.
יושב ראש נבחר בראשית מושב הפרלמנט על ידי חברי הפרלמנט. בעבר, בחר ראש ממשלת קנדה את היושב ראש, וההצבעה הייתה פורמלית בלבד. מאז שנת 1986 נבחר היושב ראש בהצבעה חשאית.
נושאי משרה נוספים המסייעים ליושב ראש בתפקידו, וממלאים בפועל את תפקיד יושב ראש בית הנבחרים בדיונים הם:
בזמן השאלות (Question Period) ובדיונים בעלי חשיבות יושב ראש בית הנבחרים מנהל בפועל את הישיבה, ולא משאיר זאת לסגניו.
יושב ראש בית הנבחרים שולט במהלך הדיון בכך שהוא מחליט מי מבין חברי בית הנבחרים ישא דברים, וכן קובע מתי כללי סדרי הדיון הופרו, ואף יכול להעניש את חברי הבית שהפרו את הכללים.
יושב ראש בית הנבחרים אחראי על ניהול הפרלמנט, ויושב בראש ועדת כלכלת הפנים של בית הנבחרים (Chair of the Board of Internal Economy).
יושב ראש בית הנבחרים הנוכחי של קנדה הוא פיטר מיליקן.
מנהיג הממשלה בבית הנבחרים.
חבר בממשלת קנדה האחראי על נושא החקיקה בבית הנבחרים מכונה מנהיג הממשלה בבית הנבחרים המכונה "The Government House Leader". נושא משרה זה דואג לקביעת הדיונים בבית הנבחרים במטרה להשיג הסכמה רחבה לדברי חקיקה שהממשלה מנסה להעביר (ממשלות קנדה הן לרוב ממשלות מיעוט ולא ממשלות קואליציוניות, ולכן נדרשת הסכמת חברי האופוזיציה על מנת להשיג רוב הנדרש להעברת דברי חקיקה).
נושאי משרה שאינם חברי בית הנבחרים.
בין נושאי המשרה בבית הנבחרים שאינם חברי בית הנבחרים ניתן למנות את מזכיר בית הנבחרים (Clerk of the House of Commons), סגנו (the Deputy Clerk) והמזכיר לענייני חקיקה והיועץ לעניינים פרלמנטריים (the Law Clerk and Parliamentary Counsel).
ה"סרג'נט אט ארמס" ("Serjeant-at-Arms" - "הסמל נושא הנשק") אחראי על הביטחון והסדר בבית הנבחרים. משטרת קנדה אחראית על הסדר מחוץ למבנה הפרלמנט, אולם מטעמי הפרדת רשויות אינה רשאית להיכנס למבנה מבלי הזמנה של יושב ראש בית הנבחרים. הסרג'נט נושא עמו את האלה הטקסית בכל ישיבה של בית הנבחרים, וזו מונחת על שולחן בית הנבחרים בראשית כל ישיבה ומוסרת בסיום כל ישיבה.
סדרי ונוהלי עבודה.
אולם בית הנבחרים מעוטר בירוק, בדומה לאולם בית הנבחרים הבריטי (ובהתאם אולם הסנאט מעוטר באדום בדומה לאולם בית הלורדים). מושבי בית הנבחרים מסודרים משני צידי בית הנבחרים, במרחק שתי חרבות בין המושבים (כשלושה מטרים) – על פי המסורת של הפרלמנט הבריטי. כיסאו של יושב ראש בית הנבחרים נמצא בקצהו הצפוני של האולם, מימינו מושבי הקואליציה ומשמאלו מושבי האופוזיציה. לפני כיסא היושב ראש נמצא שולחן הבית (the Table of the House), שעליו מונחת האלה המסורתית בתחילת כל דיון, וסביבו יושבים "נושאי המשרה השולחניים" (Table Officers) – מזכירי בית הנבחרים שאינם חברי פרלמנט, המייעצים ליושב ראש במהלך הדיונים.
הכיסא המסורתי של ראש ממשלת קנדה הוא הכיסא ה-11 מימינו של היושב ראש, בשורת המושבים הראשונה, ושרי הממשלה יושבים משני צידי ראש הממשלה. המנהיג הרשמי של האופוזיציה יושב למול ראש הממשלה – בכיסא ה-11 משמאלו של היושב ראש, בשורת המושבים הראשונה, וסביבו יושבים שרי "ממשלת הצללים" – חברי האופוזיציה הממונים על בדיקת ותקיפת שרי הממשלה.
דיוני בית הנבחרים נערכים מיום שני עד יום שישי בשבוע, משלהי חודש ינואר ועד אמצע יוני, ולאחר פגרת בית הנבחרים הנמשכת בין אמצע יוני לאמצע ספטמבר, נערכים דיונים בין אמצע ספטמבר ועד אמצע דצמבר. בתקופות אלה נערכות הפסקות קצרות בדיונים של כשבוע בכל חודש, על מנת לאפשר לחברי בית הנבחרים לבקר במחוזות הבחירה שלהם ולהיפגש עם בוחריהם.
ישיבות בית הנבחרים פתוחות לציבור, ומשודרות בטלוויזיה ובאינטרנט. כמו כן, דיוני בית הנבחרים מתומללים ומפורסמים באינטרנט וכן בדוחות רשמיים של בית הנבחרים.
חוק החוקה, 1867 דורש קוורום (מספר מינימלי של משתתפים) של 20 חברי בית הנבחרים (ובהם גם היושב ראש) על מנת לקיים ישיבה. כל אחד מחברי בית הנבחרים יכול לבקש ספירת חברים על מנת לוודא שישנו קוורום (אולם היושב ראש יכול לדחות את הבקשה אם הוא סבור שהיא מיותרת). במקרה בו נערכת ספירה וחסר קוורום, מורה היושב ראש על צלצול בפעמוני בית הנבחרים על מנת לקרוא לחברי בית הנבחרים לדיון. במקרה ולא מגיעים חברים נוספים נדחה הדיון ליום המחרת.
במהלך הדיון, יכול חבר פרלמנט לדבר רק אם ניתנה לו רשות דיבור על ידי היושב ראש (ובהיעדרו של היושב ראש, על ידי סגנו). היושב ראש אחראי לכך שלכל המפלגות תהיה הזדמנות נאותה להציג את עמדתן. חבר בית הנבחרים הרוצה לשאת דברים נעמד במקומו, ורשות הדיבור ניתנת לו. אם שני חברים נעמדו במקומם יחד, קובע היושב ראש את סדר הדוברים, אולם בית הנבחרים יכול להצביע על כך ולשנות את סדר הדוברים.
חבר בית הנבחרים הרוצה להציע נושא לדיון מציע אותו, ולאחר מכן חבר נוסף צריך להסכים להצעה בטרם יתחיל הדיון.
הדיונים נערכים באחת משתי השפות הרשמיות של קנדה (אנגלית או צרפתית). החברים פונים בדבריהם אל היושב ראש ומתחילים את דבריהם במילים "אדוני ישוב הראש" ("Mr. Speaker" או "Monsieur le Président") או "גברתי יושבת הראש" ("Madam Speaker" או "Madame la Présidente").
כאשר חבר בית הנבחרים מתייחס בדבריו לחבר אחר של בית הנבחרים עליו לדבר עליו בגוף שלישי, ובהתייחס לתפקידו ולמחוז בחירתו (היינו, לא מר X אלא "חבר הפרלמנט הנכבד ממחוז Y" (the honourable member for...) או "השר הנכבד הממונה על Z" (the Minister of...).
כל אחד מחברי בית הנבחרים רשאי לנאום פעם אחת בכל דיון בנושא כלשהו (למעט המציע הצעה לסדר, אשר רשאי לנאום בתחילת הדיון ולהציג את הצעתו, ובסיומו על מנת להשיב לדוברים).
כעיקרון, קריאות ביניים אינן מקובלות (אף שהן מופיעות יותר ויותר). יושב ראש בית הנבחרים רשאי להפסיק חבר בית הנבחרים אשר מדבר שלא לעניין.
נוהלי בית הנבחרים קובעים הגבלת זמן לדוברים, כתלות בסוג הדיון – וכל חבר פרלמנט מוגבל בזמן בדבריו (בין 10 ל-20 דקות). במקרים מסוימים מורשים ראש ממשלת קנדה ומנהיג האופוזיציה לנאום בלא הגבלת זמן.