הסרט זכה לשבחי הביקורת. המבקר פיטר בראדשו שהעניק לסרט 4 כוכבים מתוך 5, כינה אותו "מעוות בצורה פנטסטית" ו "מותחן מקאברי באמת". כתב הגארדיאן תיאר את המחצית הראשונה של הסרט כ"התגרות ארוכה ומאורגנת היטב בצופה". "הקהל הולך על כורחו אחרי העלילה, מגשש באפלה. ואז, בהפתעה מוחלטת, המלכודת נפרשת והעלילה מוסטת לכיוון בלתי צפוי. בבת אחת מתפשט המותחן של אלמודובר מבגדיו, מסיר את עורו ויוצא במחול עם עצמותיו בלבד." אנדרו אוהייר מ"סלון. קום" כתב כי "זה פחות סרט שתוכל להתאהב בו ויותר סרט שתגיד לחברים שלך שהם ממש חייבים לראות, וזה אמור להספיק כדי להפוך אותו ללהיט ברחבי העולם".
פרשנות.
השפעות על הסרט.
מבקרי הקולנוע זיהו סרטי קולנוע אחדים מהם הושפע "העור בו אני חי":
זהות מינית ושינוי מין.
שאלות של זהות מינית, ובפרט שאלות של טרנסקסואליות העסיקו את אלמודובר באחדים מסרטיו. ("חוק התשוקה" ו"הכל אודות אמא"). בשני מקרים (טינה ב"חוק התשוקה" ואגראדו ב"הכל אודות אמא") מוצגת הטרנסקסואליות באור חיובי, ובשלישי (לולה ב"הכל אודות אמא") - באור שלילי. בכל המקרים הללו, שינוי המין היה בחירתו של האדם שעבר שינוי זה. בסרט שלפנינו, שינוי מינו של ויסנטה מזכר לנקבה, נעשה בכפייה, כנקמה של רוברט. ויסנטה, שהפך לוורה, השלים עם שינוי זה, אך לא איבד את זהותו, וברגע שהתאפשר לוורה להימלט מכלאה ולחזור למשפחתה הקודמת – היא עשתה זאת.
ג'ונו 2
ג'ונו 2 (באנגלית: Juno II) היה משגר לוויינים שיוצר בארצות הברית ושימש לשיגור לוויינים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. המשגר היה נגזרת של משגר היופיטר, שהיווה את הבסיס לפיו פותח.
פיתוח.
המשגר ג'ונו 2 היה בעל שלושה או ארבעה שלבים. השלב הראשון היה מנוע של משגר יופיטר ומנועי הטיל MGM-29 Sergeant שימשו כשלבים עליונים: בשלב השני 11 מנועים, בשלב השלישי 3 מנועים ובשלב הרביעי מנוע אחד. בשיגורים למסלול לווייני נמוך השמיטו בדרך כלל את השלב הרביעי ושמו במקומו מטען של 9 ק"ג.
היסטוריית שיגורים.
הג'ונו 2 שימש לשיגור 10 לוויינים, מתוכם שישה נכשלו. המשגר שימש לשיגורם המוצלח של פיוניר 3, פיוניר 4, אקספלורר 7, אקספלורר 8 ואקספלורר 11 מנמל החלל קייפ קנוורל.
יתרון שערי חוץ
איגור אולשנסקי
איגור אולשנסקי (נולד ב-3 במאי 1982) הוא שחקן פוטבול לשעבר יהודי-אמריקאי ב-NFL ששיחק בקבוצות דאלאס קאובויס, סן דייגו צ'רג'רס ומיאמי דולפינס.
ילדות ונעורים.
אולשנסקי נולד בדניפרופטרובסק שבאוקראינה. אביו היה איש הצבא האדום בשנות המלחמה הקרה, אך למרות זאת סבל מאנטישמיות. לאחר שחרורו ניסה האב להתקבל למכללה ולעבודות שונות ונדחה בשל היותו יהודי. אמו הייתה רואת חשבון. מפאת מצבם הכלכלי הקשה החליטה משפחתו להגר לארצות הברית, שם למד ושיחק באוניברסיטת אורגון. ב-2004 נבחר בדראפט על ידי ה"סן דייגו צ'רג'רס" בסבב השני. אולשנסקי הוא השחקן הראשון מברית המועצות ששיחק ב-NFL וחלק מקומץ שחקנים יהודים ששיחקו בליגה.
הנמרים המעופפים
הנמרים המעופפים (באנגלית: Flying Tigers, למעשה: 'הטיגריסים המעופפים') הוא הכינוי של 1st American Volunteer Group ('קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה', AVG) בחיל האוויר הסיני. קבוצה זו, ובה טייסים ובעלי מקצועות תעופתיים אחרים, בפיקודו של קלייר שנו, לחמה בשנים 1941–1942 בסין ובבורמה וסייעה לממשלה הסינית במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, אשר התמזגה בסופו של דבר במלחמת העולם השנייה. שנו, בסיוע הממשל של ארצות הברית, החל בארגון הכוח במהלך 1941, עוד בטרם היות ארצות הברית צד לוחם פעיל במלחמת העולם השנייה. הכוח, שגויס מתוך הצבא (שכלל אז את חיל האוויר), הצי וחיל הנחתים האמריקניים, יחד עם מספר אזרחים בתפקידי קרקע, התאמן בבורמה (אז תחת שלטון בריטניה). המגויסים קיבלו שכר גבוה בהרבה מהמקובל ביחידותיהם המקוריות ובמידה מסוימת ניתן לטעון שהיו שכירי חרב.
לרשות הכוח עמדו שלוש טייסות של מטוסי קרב, אשר כללו יחדיו כ-60 מטוסים. הפעולה הקרבית הראשונה של 'הנמרים המעופפים' התרחשה ב-20 בדצמבר 1941, ימים ספורים לאחר שארצות הברית ויפן כבר נמצאו במצב מלחמה. במשך החודשים הראשונים של פעילותם הקרבית, היו 'הנמרים המעופפים', שניצחו כמעט בכל קרבות האוויר שערכו, קרן האור הכמעט יחידה, בעיני בעלות הברית שלחמו, ובדרך כלל הובסו, בחזית המזרח הרחוק.
ביולי 1942 הוחלפו הנמרים המעופפים בכוח של חיל האוויר האמריקני.
הקמת הכוח.
גיוס באמריקה.
האדם המרכזי שעמד מאחרי הקמת הקבוצה, היה קלייר שנו, איש חיל האוויר האמריקני לשעבר שפעל בסין החל מאוגוסט 1937. תחילה סייע שנו לסינים כיועץ אווירי במלחמתם כנגד היפנים, ואחר כך באימון ובהקמת כוח אווירי סיני על פי הדגם האמריקני. באותה תקופה קיבלו הסינים עזרה בתחום זה מהסובייטים, אלא שבקיץ 1940 זו פסקה. אי לכך, שלחו הסינים את שנו לארצות הברית כיועץ לשגריר הסיני שם, וביקשו מהאמריקנים מטוסים, ציוד לאחזקתם וטייסים. שנו הגיע לאמריקה בנובמבר. בקשת הסינים אושרה על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט, אולם מאחר שארצות הברית לא הייתה באותה עת במצב מלחמה עם יפן, היא לא יכלה להיענות לבקשה בגלוי. לכן, האמריקנים והסינים התארגנו כך שמשלוח המטוסים והטייסים ייעשה באופן בלתי רשמי. בינתיים גייס שנו מאה טייסים: 60 מהצי ומהנחתים ו-40 מחיל האוויר. כן גייס שנו צוותי קרקע ואנשי מנהלה לצורך בניית הכוח האווירי האמור. אנשי הצבא שוחררו לצורך המיזם משרותם, והם חתמו על חוזה לפיו הם יועסקו כ'מאמנים ומדריכים', כביכול עבור CAMCO - Central Aircraft Manufacturing Company (החברה המרכזית לייצור מטוסים), חברה אמריקנית שפעלה בסין. השכר שהובטח לטייסים נע בין 600 דולר לקצין טיס ל-675 דולר לחודש למפקד טייסת, כאשר דולר של תחילת שנות הארבעים היה שווה בערך ל-15 דולרים של 2011. מכונאים נשכרו תמורת 250 דולר לחודש. רמות שכר אלה היו משולשות, בקירוב, בהשוואה למקובל ביחידות המוצא של המגויסים. כן הובטח בעל פה בונוס של 500 דולר על כל הפלת מטוס. חוץ מאלה נשכרו עשרה מדריכי טייס לצורך בחינת טייסים סיניים, וכמה מהם הצטרפו לבסוף לכוח. שנו הניח, בנוסף, את היסודות להקמת כוח מפציצים ולכוח מטוסי קרב נוסף, שלא הגיעו לבסוף לידי ביטוי, כיוון שארצות הברית הצטרפה בסוף 1941 למלחמה באופן רשמי, כצד לוחם פעיל. כן שימש שנו כיועץ לקניית כמאה מטוסי קרב.
התבססות במזרח הרחוק.
בקיץ ובסתיו 1941 הפליגו המגויסים לבורמה. שם הם התאמנו בשדה התעופה הבריטי בטונגו, כ-220 ק"מ מרנגון. בבורמה התברר שלחלק מן הטייסים אין את הניסיון בהטסת מטוסי קרב עליו הצהירו, והם נזקקו לאימון משלים. בתקופת האימונים נהרגו ששה מהטייסים בתאונות שונות. באותו הזמן הורכבו המטוסים ונבחנו על ידי אנשי חברת CAMCO בשדה התעופה מינגאלאדון שליד רנגון. בנובמבר, עת הטייסים כבר התאמנו, והמטוסים הגיעו, התחלקו ה'נמרים' לשלוש טייסות אשר התבססו בשני קצותיה של 'דרך בורמה'. שתי טייסות התמקמו בקונמינג שבסין, ואחת במינגאלאדון.
לחימה.
דוקטרינת לחימה.
את הזמן הרב בו שהה שנו בסין טרם הקמת 'הנמרים המעופפים', הוא ניצל ללמידת אופן הלחימה היפני, על יתרונותיו וחסרונותיו. שנו פיתח עבור ה-AVG שיטות לוחמה השונות מאלו שנלמדו אז בזרועות האוויר האמריקניות או מאלו של הבריטים, אולם מתאימות הן לאויב, הן ליתרונו המספרי המתמיד, והן למחסור המתמיד במטוסים ממנו סבל ה-AVG, שחייב שמירה מקסימלית על המטוסים שבנמצא.
שנו הנחה את טייסיו להשיג תמיד יתרון גובה בטרם החל הקרב (בכך נעזר רבות ביעילותה של רשת ההתראה הסינית), ולשהות בטרם קרב בין האויב לבין השמש. משיתרון הגובה הושג, היה עליהם לתקוף תמיד תוך כדי צלילה. משנסתיימה הצלילה הם נדרשו לנסוק שנית, תוך היעזרות במהירות שהושגה בעת הצלילה, על מנת לחמוק בטרם נפתח סיבוב לחימה נוסף באותו קרב אוויר. בזמן המגע עם האויב, טייסי ה-AVG תודרכו לירות צרורת קצרים בלבד כדי לחסוך בתחמושת, לבל ייווצר מצב שבו מטוס יתנגש עם האויב ללא תחמושת מספקת. בנוסף, הטייסים תודרכו לטוס בזוגות: טייס מוביל וטייס נוסף שתפקידו לשמור מאחור על המוביל.
קונמינג.
כשהצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה לאחר התקפת היפנים על פרל הארבור ב-7 בדצמבר, מנו 'הנמרים המעופפים' 82 טייסים ו-79 מטוסים. ב-20 לאותו חודש התקיימה פעולתו הקרבית הראשונה של הכוח. הכוח יירט עשרה מפציצים יפנים שהיו בדרכם לקונמינג ללא ליווי, והפיל ארבעה מהם ללא אבדות לעצמו. יתר המפציצים ויתרו על הפצצת יעדם והיפנים לא תקפו יותר את קונמינג כל עוד ה-AVG שהתה בה.
מינגאלאדון.
שלושה ימים לאחר מכן ארעה התנגשות עם היפנים בצידה האחר של דרך בורמה. שלוש טייסות הפצצה יפניות וטייסת תקיפה אחת, מלוות במטוסי קרב תקפו את רנגון וגרמו ליותר מאלף הרוגים. טייסת של ה-AVG, ובה 18 מטוסי קרב, יחד עם חיל האוויר המלכותי (RAF), הפילו שמונה מן המפציצים תוך שהם מאבדים שלושה מטוסים. עוד שני מטוסים של 'הנמרים', ושניים של ה-RAF הושמדו על הקרקע. מטוס נוסף של ה-AVG התרסק כשניסה לנחות על מסלול מופצץ. ב-25 לחודש תקפו היפנים באמצעות 63 מפציצים המלווים ב-25 מטוסי קרב. מולם התייצבו 12 מטוסים של ה-AVG ו-15 של ה-RAF. היפנים איבדו עשרה מטוסים, מהם ארבעה מטוסי קרב, במחיר שלושה של ה-AVG ועוד חמישה של ה-RAF. עוד שמונה מטוסים של ה-RAF הושמדו על הקרקע בהפצצת מינגאלאדון.