ב-1993 יזם את פתיחת שערי ענף השיט האולימפי בישראל גם לנשים. מעיין נחשב לתומך נלהב של קידום הספורט הנשי בישראל ובמהלך כהונתו כיו"ר איגוד השיט פעל רבות בתחום, תוך מתן ליווי אישי לספורטאיות צמרת שזיהה ככישרונות עולים עוד בתחילת דרכן. ראייה לכך, היא שכיום (2012) מחציתה של נבחרת השיט האולימפית של ישראל מורכבת מנשים.
ב-1996, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר פירוק האיגודים ממרכזי הספורט, נבחר מעיין ליו"ר איגוד השיט, כאשר מאז ועד שנת 2012. במהלך כהונתו הפך איגוד השיט לאיגוד האולימפי ההישגי ביותר במדינת ישראל. ספורטאי האיגוד זכו בשלוש מדליות אולימפיות: מדליית ארד של גל פרידמן באולימפיאדת אטלנטה 1996, מדליית זהב של גל פרידמן באתונה 2004 (מדליית הזהב האולימפית היחידה של ספורטאי ישראלי עד כה) ומדליית ארד של שחר צוברי בבייג'ינג 2008. בנוסף לכך, שייטי וגולשי האיגוד זכו לאורך השנים בעשרות מדליות באליפויות אירופה ועולם לבוגרים ולנוער.
תפקיד יו"ר האיגוד הוא התנדבותי. יהודה מעיין הוא בעל סוכנות ביטוח והיה שותף להקמה של ד.נ.ר סוכנות לביטוח, אחת מקבוצות הביטוח הגדולות במדינה.
בנוסף לתפקידו כיו"ר איגוד השיט, מעיין הוא חבר דירקטוריון במרכז הפועל וחבר הנהלת מועדון הפועל תל אביב שיט.
כמו כן, מעיין הוא חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ואף שימש כממלא מקום יו"ר הוועד האולימפי במשך שמונה שנים. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012 עלו קולות רבים הקוראים לבחירתו של מעיין ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, כאשר מעיין זוכה אף לתמיכתו הפומבית של אלכס גלעדי, חבר הנהלת הוועד האולימפי הבינלאומי.1
בסוף שנת 2012 עזב את תפקידו.
יו"ר התאחדות הטאקוונדו בישראל.
בפברואר 2022 נבחר מעיין ליו״ר התאחדות הטאקוונדו בישראל.
אישה תחת השפעה
אישה תחת השפעה (באנגלית: A Woman Under The Influence) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אשה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום.
תקציר העלילה.
מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו.
הפקה.
ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב.
קיומם של אינסוף ראשוניים
פנחס רוזנבליט
פנחס (אריך) רוזנבליט (Pinchas E. Rosenblüth; 23 ביולי 1906 – 22 ביולי 1985) היה מראשוני הפעילים בעליית הנוער, מנהל הסקטור הדתי במקוה ישראל, פובליציסט ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים.
פנחס רוזנבליט נולד בברלין בשנת 1906, למשפחה אורתודוקסית ממוצא הונגרי, אשר הגיעה לברלין יחד עם הרב עזריאל הילדסהיימר בשנת 1869. בצעירותו למד בישיבת הרב ברויאר בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין, ובנוסף גם באוניברסיטאות של ברלין ולונדון. בתחילת שנות השלושים החל לעסוק בפעילות ציונית בברלין והיה מראשי הפעילים בארגון עליית הנוער, שהוקם בברלין ב-1932 על ידי רחה פריאר. במהלך פעילותו נפגש עם מרטין בובר ועם עקיבא ארנסט סימון למטרות איסוף כספים וארגון הנוער. בשנת 1934 עלה ארצה עם מספר חברים בארגון והם הצטרפו לקבוצת רודגס (על יד פתח תקווה) אשר הוקמה בשנת 1929, ושלימים הפכה לקבוצת יבנה.
מאוחר יותר התמנה למנהל הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו למדו דתיים וחילוניים כאחד, ובתפקיד זה שימש במשך שנים רבות. בנוסף לכך, שימש רוזנבליט כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו ומסותיו עסקו בעיקר בהיסטוריה של האידיאות ובמיוחד בעימות של היהדות עם המודרנה. בין השאר הקדיש חלק מעבודתו למחקר על הרש"ר הירש, ובכך שילב בין העולם שבו גדל (יהדות גרמניה) ובין תפקידיו כמחנך, לבין עבודתו האקדמית. בנוסף לכך, פרסם במשך השנים בעיתונות מאמרים רבים שעסקו בענייני השעה – במתרחש בעולם בכלל ובחברה הישראלית בפרט.
משפחתו.
לפנחס רוזנבליט נולדו שלושה ילדים: בנו משה מרוז הוא עורך דין לייצוג פלילי, בנו דוד נופר הוא אדריכל ובת בשם חווה.
בן דודו היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, פנחס רוזן (רוזנבליט).
יוסף אשר פולק
הרב יוסף אשר הלוי פולק (תרנ"ח, 1898-כ"ז באייר תש"ד, 20 במאי 1944) היה רבה של ורפלט בהונגריה וראש ישיבה במקום מתרפ"ב עד שנספה בשואה באושוויץ-בירקנאו.
תולדותיו.
לפני השואה.
נולד לאברהם פולק בפאקש שבהונגריה. למד בעיירת מגוריו בישיבה של הרב יוסף יהודה לייב סופר (מחבר "ילקוט סופר" על התורה ו"לקוטי סופר" על תרי"ג מצוות) שהיה גם ראש אב בית דין העיירה, בישיבת צעהלים בראשות הרב יעקב חזקיה גרינוולד, ובישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר. בשנת תרע"ז נשא לאישה את קראסל בת הרב יהודה אלטמן, אב בית דין מזו-צ'וט מחבר שו"ת מי יהודה וכשנה לאחר מכן נפטרה אשתו בעת לידתה. בשנת תר"פ נשא לאשה את מרת סלאווה בתו של רבי משה טננבוים אב בית דין ורפלט.
בתרפ"ב נבחר לכהונת רבה של ורפלט ושם ייסד ישיבה שגדלה עד לכמאה בחורים. כשראה שהישיבה גדלה הקים פנימייה שבה השתכנו כ-40 תלמידים בשיא התפתחותה. סדר הלימוד היה כמקובל בישיבות הונגריה, לימוד גפ"ת בדרך פשט ולימוד סוגיות מיוחדות בעיון, לימוד הלכה ולימוד חומש עם פירוש רש"י, כשבכל תחום היו מתקיימים שיעורים בכל שבוע. תלמידיו היו כרוכים אחריו כבנים אחרי אביהם,
הרב דרש מתלמידיו לחזור הרבה על תלמודם ולהיבחן פעמים רבות. אך עזר להם להצליח ככול יכולתו והזמינם לביתו בקבוצות והיה מדריכם כיצד ללמוד ולחזור על הלימוד בצורה הטובה ביותר. היה דרש ללמוד בחברותא ועודד גם את בעלי הבתים ללמוד רק בחברותא.
בין תלמידיו ידוע הרב יוחנן סופר מערלוי. תלמידו ר' שרגא נוימן שעסק רבות בזיכרון רבו הקים בשכונת הר נוף בירושלים את בית הכנסת "שארית יוסף אשר" על שם רבו.
בימי השואה.
הישיבה נסגרה על ידי ממשלת הונגריה האנטישמית לפי הכיבוש הנאצי. אך חלק נכבד מתלמידיו הסתתר בכרם שבבעלות אחד מיהודי העיירה ולשם הגיע אליהם רבם פעמיים בשבוע, ערך להם תוכנית לימודים, ומסר לפניהם שיעורים שהיו בעיקר בתחום המצוות התלויות בארץ כדי להראות להם את הערך הגדול של עבודת האדמה בארץ ישראל. אהבת הארץ הרב פולק הייתה גדולה ואף ביקר בה בתרפ"ט, אך התנגדותו לציונות הייתה גדולה לא פחות, וכפי ההשקפה האנטי-ציונית המקובלת בהונגריה.
בדרשות שהעביר משנת ת"ש הדגיש את הצרות של עם ישראל. למשל, בדרשת חג השבועות ת"ש עורר את בני הקהילה לשמוח כפי הציווי "ושמחת בחגך" למרות הגזרות הקשות, ובדרשת שבת הגדול תש"ב אמר בין דבריו: "כמה מאחינו בני ישראל אין להם כזית מצה למצווה אבל מרור יש להם!"
כשיהודים רבים גויסו לפלוגות העבודה ההונגריים, הרב פולק שלמד שחיטה, החליף את שוחטי הכפרים שסביב ורפלט, שגויסו לפלוגות העבודה.
נספה במחנה ההשמדה אושוויץ 2 יחד עם יהודי ורפלט.
חיבוריו.
מכתביו שנותרו לאחר השואה יצא לאור הספר שארית יוסף אשר: דרשות וחידושי סוגיות אשר נשארו לפליטה כאודים מוצלים מאש, הוצאת "אגוד תלמידי ווערפעלעט", ירושלים תשל"ד, עם תולדותיו מתלמידו אהרן זלצר.
אטנבורו
בשמל
דמיטרי קיריצ'נקו
דמיטרי סרגייביץ' קיריצ'נקו (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Кириченко; נולד ב-17 בינואר 1977 בנובואלכסנדרובסק שברוסיה) הוא מאמן וכדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
קיריצ'נקו הוא מלך השערים השני בליגה הרוסית בכל הזמנים (125 שערים) אחרי אולג ורטניקוב (143 שערים).
מאוגוסט עד ספטמבר 2016 היה ממלא מקום מאמן קבוצת רוסטוב. בדצמבר 2017 מונה שוב לממלא מקום המאמן בקבוצת רוסטוב, עד למינויו של ואלרי קרפין למאמן הקבוצה.
קריירת מועדונים.
כשחקן.