Angel (בעברית: מלאכית) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה מתוך אלבומה השני, "Like a Virgin". השיר יצא לאור ב-10 באפריל 1985, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס, כסינגל השלישי מהאלבום. הוא נכתב על ידי מדונה עצמה וסטיבן בריי והופק על ידי נייל רוג'רס. השיר היה בין הראשונים שעליהם עבדה מדונה בהקלטות האלבום.
רקע.
לדברי מדונה, שואב השיר השראה מסיפור של אישה שיש לה מלאך ששומר עליה והיא מתאהבת בו. במדינות מסוימות השיר יצא בפורמט 12 ביחד עם השיר "Into the Groove" ולכן דורג כמוהו.
לשיר במקור תוכנן לצאת וידאו קליפ, אך מסיבות לא ידועות יציאתו בוטלה ובמקום זה בממלכה המאוחדת יצא קליפ חלופי בו נראים אוסף של קטעי וידאו קודמים של מדונה. מבחינה מוזיקלית השיר בנוי משלושה אקורדים עולים, אשר משממים את הבתים והפזמון. בפזמון ישנם גם הרמוניות קוליות של מדונה עצמה והמילים שחוזרות על הדימוי המלאכי של המושיע שלה.
ביקורת והצלחה.
הביקורות לשיר היו מעורבות, חלק מהמבקרים כינו את השיר כ"קלאסיקה", אך חלק טענו שהוא דומה מדי לשירים קודמים שלה. השיר הגיע למקום החמישי בארצות הברית, ונהיה לשיר החמישי שלה ברציפות לעשות זאת.
בנוסף לכך, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הדאנס, למקום הראשון באוסטרליה ולחמישייה הפותחת בקנדה, אירלנד, יפן, ניו זילנד, ספרד וממלכה המאוחדת. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו מדונה בסיבוב ההופעות, "The Virgin Tour".
רצח מן העבר
רצח מן העבר (באנגלית: Dead Again) הוא מותחן רומנטי אמריקאי משנת 1991. את התסריט כתב סקוט פרנק וביים קנת בראנה. בסרט מככבים בראנה ואשתו דאז אמה תומפסון, אנדי גרסיה, דרק ג'קובי, ויין נייט ורובין ויליאמס.
הסרט זכה להצלחה בינונית בקופות וקיבל ביקורות טובות מרוב המבקרים. ג'קובי היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, ופטריק דויל שהלחין את המוזיקה לסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
תקציר עלילה.
העיתונים מפרטים את מקרה הרצח משנת 1949 של מרגרט שטראוס (אמה תומפסון) שנדקרה למוות במהלך שוד, צמיד הקרסול שלה נגנב. בעלה המלחין רומן שטראוס (קנת בראנה) נמצא אשם בפשע ונידון למוות. לפני ההוצאה להורג מבקר את רומן העיתונאי גריי בייקר (אנדי גרסיה). כשהוא נשאל אם הרג את מרגרט, רומן לוחש דבר מה באוזנו של גריי. בייקר לא מגלה מה אמר לו רומן.
ארבעים שנה אחר כך, הבלש הפרטי מייק צ'רץ' (בראנה) מנסה לגלות את זהותה של אישה שהגיעה לבית היתומים בו הוא גדל. היא סובלת מאמנזיה, אינה יכולה לדבר ויש לה סיוטים. מייק לוקח אותה לחברו, פיט דאגן (ויין נייט) כדי שיצלם אותה ויפרסם את תמונתה יחד עם פרטי הקשר שלו. סוחר העתיקות ומהפנט בשם פרנקלין מדסון (דרק ג'קובי) ניגש למייק וטוען שהיפנוזה יכולה להשיב את הזכרונות שלה.
כשהנסיון נכשל, מדסון מציע שהם ינסו לחזור לגלגול קודם שלה. מייק מטיל ספק באפשרות זו, אבל האישה מספרת בגוף שלישי פרטים על חייהם של מרגרט ורומן, החל מתקופת החיזור ביניהם ועד לחתונתם. בסיום הפגישה, היא יכולה לדבר אבל עדיין סובלת מאבדן זיכרון. מדסון מראה להם כתבה במגזין לייף המתאר את הרצח. בתמונות רואים דמיון בולט בין מייק והאישה לבין רומן ומרגרט. מייק מבקר פסיכיאטר לשעבר בשם קוזי קרלייל (רובין ויליאמס) שמתעקש על כך שהם ימשיכו את הטיפול אצל מדסון. ייתכן שההתעמקות בבעיות בין מרגרט לרומן ירפא את האמנזיה שלה.
מייק קורא לאישה בשם "גרייס" ומתחיל להתאהב בה. דאג (קמפבל סקוט) מופיע וטוען שגרייס היא ארוסתו קתרין, אבל מייק מגלה שהוא משקר ומבריח אותו. כשהיא מהופנטת גרייס נזכרת שרומן סבל ממחסום כתיבה והיה חסר פרוטה. הוא חושב שהיא מפלרטטת עם בייקר, אותו פגשה ביום נישואיהם. מרגרט אינה מצליחה לשכנע את רומן שהיא נאמנה לו. היא תופסת את פרנקי, הבן של סוכנת הבית אינגה, מחטט בקופסת התכשיטים שלה. מרגרט מבקשת מרומן לפטר אותם אבל רומן מסרב, ומספר שהם הצילו את חייו בגרמניה הנאצית.
גרייס רואה את מייק עומד מעל מרגרט ובידו מספריים, והיא משוכנעת שהוא מתכוון להרוג אותה. מייק מתעקש ואומר שהוא לעולם לא יפגע בה, אבל כאשר הוא קורא לה "מרגרט" בטעות, הוא מסכים שמדסון יהפנט אותו. במהלך ההיפנוזה הוא מבין שהוא היה מרגרט וגרייס הייתה רומן, אבל הוא אינו מסוגל לגלות זאת למדסון או לגרייס.
דוגן מספר למייק שהוא גילה את זהותה של גרייס, ושמה האמיתי הוא אמנדה שארפ. אמנדה עדיין חוששת ממייק, ופיט ומדסון מלווים אותה לדירה שלה. כל יצירות האמנות שלה ממוקדות במספריים. מדסון נותן לה אקדח כדי להגן על עצמה ממייק. מייק מבקר את בייקר בבית אבות ושואל אותו מה אמר לו רומן. בייקר טוען שרומן לא אמר דבר ורק נישק אותו. בייקר משוכנע שרומן לא הרג את אשתו ומפציר במייק למצוא את אינגה, שלבטח יודעת מה קרה.
מייק מבין שמדסון הוא הילד פרנקי. הוא חוקר את אינגה, והיא מסבירה לו שהיא התוודתה על אהבתה בפני רומן, אבל הוא דחה אותה. פרנקי האשים את מרגרט באומללותה של אימו ודקר אותה במספריים. אחר כך גנב את צמיד הקרסול שלה. רומן נכנס אחר כך לחדר והוא נמצא מכוסה בדם ובידו כלי הרצח. אחרי הוצאתו להורג של רומן, אינגה ופרנקי עברו ללונדון. הוא למד שם על היפנותרפיה ושחזור גלגולים. אחרי שהם חזרו ללוס אנג'לס, פרנקי היה משוכנע שרוחה של מרגרט יבקש נקמה. כשהוא ראה את תמונתה של מרגרט בעיתון, הבין שהיא חזרה להתנקם בו. הוא שכר את שירותיו של השחקן דאג, כדי להפריד בין מייק לאמנדה. אינגה מתנצלת על תפקידה במותה של מרגרט, ומוסרת למייק את הצמיד. אחרי שמייק עוזב את הבית, מדסון חונק את אינגה בעזרת כרית.
הפקה.
הסרט צולם כולו בצבע. אחרי הקרנות מבחן הוחלט להשתמש בשחור לבן עבור סצנות ה"עבר" כדי למנוע בלבול. הפריים האחרון, כשהתעלומה נפתרת, עובר משחור לבן לצבע.
בנוסף לתפקידים הכפולים של בראנה ותומפסון, גם השחקנית ג'ו אנדרסון והמלחין פטריק דויל מופיעים בתפקידים כפולים, בהווה ובשנות הארבעים של המאה העשרים.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 באוגוסט 1991, וב-25 באוקטובר 1991 בממלכה המאוחדת. בפברואר 1992 הוא השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט יצא ב-DVD ב-27 ביוני 2000 באמצעות חברת Paramount Home Entertainment, עם תוספות פרשנות וקדימון.
הפועל טירת הכרמל
רוחי פרייר
הטבעת הסיירת גנרל בלגראנו
הסיירת הקלה גנרל בלגראנו מהצי הארגנטינאי (ARA General Belgrano) הוטבעה על ידי צוללת של הצי המלכותי הבריטי ב-2 במאי 1982, במהלך מלחמת פוקלנד, תוך גרימת מותם של 323 מאנשיה. הם היוו כמחצית מההרוגים הארגנטינאים במלחמה כולה (649). הסיירת הייתה האונייה השנייה בלבד שהוטבעה על ידי צוללת בפעולה קרבית מאז תום מלחמת העולם השנייה.
הטבעת האונייה שנויה במחלוקת, כאשר בארגנטינה טוענים עד היום כי היא הייתה מנוגדת לדיני המלחמה בים.
רקע.
גנרל בלגראנו הייתה סיירת קלה מסדרת ברוקלין, שנבנתה בארצות הברית והושקה בשנת 1938 תחת השם פניקס. היא הייתה בעלת דחי של 9,575 טון (12,242 טון במעמס מלא) ומהירות של עד 32.5 קשר. היא הייתה משוריינת באופן חלקי וחימושה כלל 15 תותחי 6 אינץ' ותותחים נגד מטוסים. צוותה מנה 1,138 איש.
האונייה שהתה בנמל פרל הארבור במהלך התקפת הפתע היפנית עליו ב-7 בדצמבר 1941 אך לא נפגעה. היא שירתה במהלך מלחמת העולם השנייה בזירת האוקיינוס השקט ועוטרה בתשעה כוכבי קרב. לאחר המלחמה, ב-1946, הוצאה משימוש והועברה לאחסנה.
ב-1951 נמכרה האונייה לארגנטינה יחד עם אונייה נוספת מסוגה. תחילה נקראה 17 באוקטובר. ב-1955 הוסב שמה לגנרל בלגראנו, על שמו של מנואל בלגראנו, מגיבורי מלחמת העצמאות של ארגנטינה. בשנת 1968 הוסף לה חימוש של שתי מערכות טילים ים-אוויר סי-קט מתוצרת בריטניה. כן היה עליה מקום לשני מסוקים.
הטבעת האונייה.
ב-2 באפריל 1982 פלש צבא ארגנטינה בהנהגת החונטה הצבאית לאיי פוקלנד שבשליטת בריטניה, שארגנטינה טענה לריבונות עליהם. בתגובה שיגרה ממשלת בריטניה כוח משימה ימי לעבר האיים. כמו כן הכריזה בריטניה על אזור סגר ימי ברדיוס של 200 מיל ימי מסביב לאיים, והזהירה כי כל כלי שיט של הצי הארגנטינאי שייכנס אליו יהיה חשוף להתקפה מצדה. ב-23 באפריל הבהירה בריטניה במסר שהועבר לארגנטינה דרך שגרירות שווייץ שם כי כל כלי שיט או כלי טיס ארגנטינאי שייראה לבריטים כמהווה איום עליהם יותקף. ב-30 באפריל הכריזה בריטניה כי כל כלי שיט שייכנס לאזור הסגר יהיה חשוף להתקפה, וזאת מבלי לפגוע בזכותה לנקוט על אמצעי נוסף שיהיה דרוש בעיניה לקיום זכותה להגנה עצמית בהתאם לסעיף 51 למגילת האו"ם.
בשלהי אפריל החלה ארגנטינה לתגבר את כוחותיה באיים וסביבם. במסגרת זאת שוגרו לכיוונם שלושה כוחות משימה של הצי. שני כוחות משימה מצפון לאיים התבססו האחד על נושאת מטוסים והאחר על קורבטות חמושות בטילי אקסוסט. בכוח המשימה השלישי נכללו הסיירת גנרל בלגראנו, שתי משחתות ומכלית. ב-29 באפריל התייצב הכוח מדרום לאיים ובסמוך לגבול הדרומי של אזור הסגר הימי שעליו הכריזה בריטניה.
ב-30 באפריל אותרה הסיירת על ידי צוללת התקיפה הגרעינית הבריטית קונקרר (Conqueror). באותה עת היו על סיפונה 1,095 איש בפיקודו של קפטן הקטור בונזו. למחרת פקד אדמירל חואן לומברדו (Juan Lombardo), מפקד זירת האוקיינוס האטלנטי הדרומי של ארגנטינה, על יחידות הצי לערוך למחרת התקפה מסיבית על אוניות הצי הבריטי שסביב איי פוקלנד.