במהלך שנות השישים היגר פלצר לקליפורניה, ארצות הברית, שם המשיך בלימודים אקדמיים והוסמך לדוקטור בתחום המדעים המדויקים באוניברסיטת ברקלי. לאחר התקף לב שעבר בשנת 1967, שוכנע לחזור לגרמניה, שם טופל בבית חולים בהולשטיין.
בשנת 1970 לאחר שהשתתף במפגש ספורטאים שנערך באוטין שבהולשטיין, נמצא פלצר מוטל מת בדרך למגרש חניה.
שיאים אישיים.
פלצר קבע 4 שיאי עולם ו-16 שיאי גרמניה אישיים
הישגים ותארים בספורט.
פלצר זכה ב-14 תוארי אליפות גרמניה אישיים
מריה אדאנס
מריה אדאנס (בספרדית: María Adánez, או בשמה המלא: María Adánez Almenara) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ספרדיה, זוכת פרס איגוד השחקנים הספרדי. החל משנת 2011 אדאנס עוסקת גם בבימוי, תסריטאות והפקה.
ביוגרפיה.
אדאנס נולדה ב-1976 במדריד.
אדאנס מוכרת מאוד בשל תפקידהּ כלוסיה אלוורס (Lucía Álvarez) בסדרה הקומית "Aquí no hay quien viva", אחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית, שם שיחקה לצד שחקנים כמו לולס לאון, מריבי בילבאו, מלנה אלטריו, פרננדו טחרו ולואיס מרלו. תפקידה בסדרה זו זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של איגוד השחקנים הספרדי. אדאנס זכתה להצלחה רבה גם בעקבות תפקידיה בסדרות "Farmacia de guardia" ו-"Pepa y Pepe", וכן בשל תפקידהּ בסרט "האהבה היוונית שלי" שהוצג ב-13 מדינות ורשם רווחים של כ-20 מיליון דולר.
בשנת 2013 הצטרפה לסדרה "La que se avecina" – סדרת ההמשך של "Aquí no hay quien viva". אדאנס משחקת בסדרה לצד שחקנים ששיחקו איתה גם ב-Aquí no hay quien viva וכן שחקנים נוספים כמו אנטוניה סן חואן ועוד. דמותהּ של אדאנס בסדרה היא רבּקה אורטיס (Rebeca Ortiz), עורכת דין גרושה. אדאנס שיחקה בעונות השישית והשביעית של הסדרה, עד שפרשה מהמשחק בסדרה ביולי 2015.
פילמוגרפיה.
בסרטים שלא צוין אחרת תפקידהּ של אדאנס היה שחקנית.
פרסים.
פרסי איגוד השחקנים הספרדי:
פרס Ercilla:
פרס Mayte לתיאטרון:
פרס פסטיבל הקולנוע של איסלנטיה:
סוקול סראטוב
סוקול (ברוסית: Сокол Саратов) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סראטוב המשחק בליגה הרוסית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית לאחר שהייתה לאלופת ליגת המשנה הרוסית בשנת 2000 ושיחקה בליגת העל הרוסית בעונת 2001/02 ובעונת 2002/03 אותה סיימה במקום האחרון.
היסטוריה.
רקע.
אגודת הספורט "סוקול" סראטוב הוקמה במרץ 1913. לאחר מהפכת פברואר, האגודה פורקה וכך גם קבוצת הכדורגל ורק בשנות ה-30 הוקמה דינמו סראטוב כיורשת לקבוצת הכדורגל "סוקול".
סוקול סראטוב במתכונתה הנוכחית הוקמה מחדש ב-1962 על בסיס קבוצת לוקומוטיב סראטוב שהתקיימה בשנים (1956-1961) לאחר פירוקה של קבוצת דינמו סראטוב ב-1957 והחלפתה בקבוצת "אנרגיה" סראטוב.
סוקול סראטוב נחשבת ליורשת ישירה לאותן קבוצות כדורגל קודמות וכיום הקבוצה נחשבת לקבוצה הבכירה ביותר בעיר ובמחוז סראטוב.
קבוצת סוקול.
סוקול סראטוב הוקמה כקבוצת "טרוד" ב-1962 והחל מ-1963 הקבוצה נושאת את שמה הנוכחי.
לאורך כל תקופת ברית המועצות, הקבוצה התמודדה בליגה השלישית ובעיקר בליגה הסובייטית השנייה כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לליגת המשנה הרוסית, לאחר שסיימה במקום השמיני בליגה הסובייטית השנייה בעונת 1991 ואז ברית המועצות פורקה והקבוצה עברה להתמודד בליגה הרוסית הראשונה. בגביע הסובייטי הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לשמינית גמר הגביע (1968, 1969) כשהישגה הגדול ביותר הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 1967.
בשנות ה-90, הקבוצה התבססה בצמרת ליגת המשנה הרוסית ובשנת 2000 זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה לליגת העל הרוסית. בעונת הבכורה שלה בליגה היא סיימה במקום השמיני, אך עונה לאחר מכן נשרה בחזרה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום האחרון וכעבור 3 עונות נוספות נשרה לליגה השנייה ואחר כך הליגה השלישית, ולבסוף פורקה למשך עונה בודדת. ב-2006 הוקמה מחדש והחלה להתמודד בליגה השנייה ומאז היא מתמודדת בליגה הרוסית השנייה. הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לרבע גמר הגביע הרוסי (2001/02, 2002/03),כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 2000/01.
מאז הקמתה המחודשת ב-2006, הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל המתכות ОАО Завод металлоконструкций מהעיר אנגלס שבמחוז סראטוב.
בהתאם לתוצאות עונת 2013/14 הקבוצה עלתה לליגת משנה. ברם, בעונת 2016/2017 נשרה חזרה לליגה השנייה.
אצטדיון הקבוצה.
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון "לוקומוטיב" בעיר, שבו ממוקמים גם משרדי הקבוצה ועד 2010 היה האצטדיון לרכושה של חברת רכבות רוסיה ומאז 2010 הוא נמצא בבעלותה של ממשלת מחוז סראטוב. בעקבות שיפוץ שנעשה ב-1997 במלאת 200 שנה לפלך סראטוב, האצטדיון מכיל 15,500 מושבים.
בשנים 2008–2010 הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש "טמפ" בעיר, שעבר שיפוץ מקיף בשנת 2007 ומכיל 1,252 מושבים ומשמש כיום כמגרש האימונים של הקבוצה.
זיסקינד פון טרימברג
יישום אינטרנט
ביל שרמן
ויליאם וולטון "ביל" שרמן (באנגלית: William Walton "Bill" Sharman; 25 במאי 1926 - 25 באוקטובר 2013) היה כדורסלן ומאמן בליגת ה-NBA.
נעורים ומכללות.
שרמן נולד בטקסס. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בקליפורניה. בחר להמשיך לאוניברסיטת דרום קליפורניה ומכיוון שהתבלט הן ככדורסלן, הן כשחקן בייסבול, חתם על חוזה כמקצוען בשני הענפים: בקבוצת הכדורסל וושינגטון קפיטולס שבחרה בו בדראפט ה-NBA 1950 במקום ה-17, ובמקביל חתם בקבוצת ברוקלין דודג'רס מליגת ה-MLB.
בשנים 1950–1955 שיחק שרמן בייסבול בקבוצת המיינור ליג של הברוקלין דודג'רס. הוא הצטרף לקבוצה הבכירה של הדודג'רס בנשיונל ליג ב-1951. ב-27 בספטמבר אותה שנה נזרקו כל שחקני הדודג'רס מהמשחק כתוצאה מוויכוח עם השופט, וכך זכה שרמן להפוך לשחקן היחיד אי פעם שנזרק ממשחק במייג'ור ליג, מבלי שזכה לקחת חלק פעיל אף לא במשחק אחד בליגה.
קריירת משחק ב-NBA.
עם זאת, פרסומו בא לו בעיקר מהקריירה שלו בתחום הכדורסל; הוא נודע במיוחד משנותיו כשחקן הבוסטון סלטיקס בשנות ה-50, אז שיתף פעולה עם הרכז האגדי בוב קוזי, במה שיש המחשיבים כצמד הקו האחורי הטוב בכל הזמנים. בזמן שקוזי היה מנהל המשחק העיקרי, שרמן התרכז בעיקר בקליעה.
שרמן היה אחד מהגארדים הראשונים שקלע מהשדה בדיוק של מעל 40%. הוא הוביל את ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין בשבע שנים שונות והישגו מעונת 1958–1959, 93.2% מהקו, נותר שיא NBA עד עונת 1976–1977, אז התעלה ארני דיגרגוריו על הנתון הזה. שרמן עדיין מחזיק בשיא קליעות העונשין הרצופות בפלייאוף, 56 ללא החטאה. שרמן נבחר לחמישיית העונה ב-NBA ארבע שנים רצופות בין 1956 ל-1959, ובשנים 1953, 1955 ו-1960 נבחר לחמישייה השנייה. שרמן שיחק שמונה פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA וב-1955 נבחר ל-MVP של האולסטאר. מלבד הצטיינותו בצד ההתקפי, נודע שרמן כשומר עיקש וקשוח. קריירת המשחק שלו ב-NBA הסתיימה ב-1961.
קריירת אימון.
ב-1971 הפך למאמן היוטה סטארס והוביל את הקבוצה לזכייה בתואר אליפות ה-ABA כשהוא חולק את תואר מאמן השנה עם מאמן נוסף. לאחר שהתפטר מתפקידו ביוטה, חתם שרמן על חוזה לאימון הלוס אנג'לס לייקרס. נוצרה מחלוקת לאחר עזיבתו, שכן הבעלים של יוטה תבע את שרמן בטענה שהפר את חוזהו והגיש תביעת נזיקין גם נגד הבעלים של הלייקרס בטענה שעודד את הפרת החוזה. תחילה נפסק כי על שרמן לשלם פיצוי בסך 250 אלף דולר, אולם שרמן עירער והביא להפיכת ההחלטה. בשנה שלאחר מכן אימן שרמן את הלייקרס אותה הובילו וילט צ'מברלין וג'רי וסט לשיא של 33 ניצחונות רצופים, למאזן עונתי שהיווה שיא באותה תקופה, 69 ניצחונות לעומת 13 הפסדים, ולאליפות ראשונה של הלייקרס מזה כעשור, כששרמן זוכה לקינוח בתואר מאמן השנה ב-NBA. הוא אחד משני מאמנים בלבד שזכו גם באליפות ה-NBA וגם באליפות ה-ABA. במקרה, גם המאמן השני שזכה להישג, אלכס האנום, אימן בשנת 1967 קבוצה, פילדלפיה 76', שהובלה על ידי צ'מברלין לזכייה באליפות ה-NBA.
לאחר הפרישה.
שרמן נבחר להיכל התהילה של הכדורסל כשחקן ב-1976 וכמאמן ב-2004. הוא אחד משלושה אנשים בלבד, לצד ג'ון וודן ולני וילקינס שנבחרו להיכל התהילה הן כשחקנים, הן כמאמנים. ב-29 באוקטובר 1996 נבחר שרמן לרשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
שרמן חיבר שני ספרים: Sharman on Basketball Shooting ו-The Wooden-Sharman Method: A Guide to Winning Basketball אותו כתב עם ג'ון וודן ובוב סלצר. אולם ההתעמלות בתיכון פורטרוויל שבקליפורניה, בו למד, נקרא על שמו.
מת ב-25 באוקטובר 2013 בגיל 87, לאחר שלקה בשבץ מוחי.
ג'ורג' דאלס
איסט 17
איסט 17 (באנגלית: East 17) היא להקת בנים בריטית. הלהקה הוקמה בלונדון בשנת 1991. הלהקה הצליחה להכניס 18 שירים למצעד ה-Top 20 וארבעה אלבומים למצעד ה-Top 10, ונחשבה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בבריטניה במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-90. הלהקה מכרה בסביבות 20,000,000 תקליטים ברחבי העולם. הלהקה התפרקה לקראת סוף שנות ה-90. בשנת 2006 התאחדו שלושת חברי הלהקה הנותרים, וחזרו לפעילות.
קריירה מוזיקלית.
הלהקה הוקמה בלונדון בשנת 1991 כאשר חברת התקליטים London Records הבטיחה לזמר טוני מורטימר חוזה הקלטות בתנאי שהוא יהיה חלק מלהקה. הלהקה נקראה "איסט 17" על שם המיקוד של מקום הולדתם - מחוז וולטהאמסטאון.