שם הבמה שלה "ללה" הוא הצורה שבטאה את שמה בילדותה. היא עזבה את בית הספר בגיל 14 ועשתה בכוחות עצמה בחינות O-levels. בשנים 1968 עד 1971 למדה וורד בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". אחרי שנים אחדות בהן עסקה בציור, נבחנה לבתי ספר למשחק בלונדון.
קריירה.
קריירת המשחק של וורד החלה ב-1972 כשהופיעה בסרט האימה "Vampire Circus". היא גילמה את לוטי, בתה בת העשרה של לואיזה טרוטר (ג'מה ג'ונס) בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "הדוכסית מרחוב דיוק" משנות השבעים של המאה העשרים. בקולנוע הופיעה וורד בסרט "England Made Me" ו"מטושקה" (שניהם מ-1973), "רוזבאד" (1975), ובסרט "בן המלך והעני" (1977). ב-1974 שיחקה בסרט "Got It Made" שנערך וקוצצו ממנו סצנות סקס, וב-1978 יצא לאקרנים בשם "Sweet Virgin". בטלוויזיה שיחקה וורד בסדרה "Upper Crusts" (מ-1973) בתפקיד בתם של מרגרט לייטון ושל צ'ארלס גריי. עוד ב-1973 הופיעה בפרק בסדרה "ואן דר ואלק" ו-"The Protectors". ב-1975 שיחקה בסדרת הדרמה "Quiller". ב-1977 הופיעה במיני-סדרה "Who Pays the Ferryman". ב-1978 השתתפה בפרק בסדרה "המקצוענים" וב-1979 הופיעה בסדרה "הייזל". ב-1980 שיחקה וורד בתפקיד אופליה בהפקה של ה-BBC למחזה "המלט" בכיכובו של דרק ג'קובי בתפקיד הראשי.
וורד הייתה השחקנית השנייה שגילמה את דמותה של רומנה, ליידי הזמן, (Romanadvoratrelundar) בסדרה "דוקטור הו". ב-1979 הופיעה וורד בתפקיד אורח בדמות הנסיכה אסטרה בסיפור "The Armageddon Factor". אחר כך נבחרה להחליף את השחקנית מרי טאם, שהחליטה לוותר על התפקיד. היא שיחקה בכל פרקי העונה ה-17, ובפרקים הראשונים של העונה ה-18 בסיפור "Warriors' Gate". בהמשך הוסרה הדמות מהסדרה.
ב-1982 שיחקה וורד בסרט הטלוויזיה "Schoolgirl Chums". בתיאטרון הופיעה במחזות "The Jeweller's Shop" ו-"The Rehearsal". אחרי נישואיה לריצ'רד דוקינס החליטה וורד לסיים את קריירת המשחק שלה. עם זאת היא חזרה וגילמה את דמותה של רומנה בשנת 1993 בסרט הטלוויזיה "Dimensions in Time", ב-2003 בגרסת הוובקאסט של "דוקטור הו: שאדה", ובמחזות אודיו של "דוקטור הו" וגאליפריי בהפקת חברת ביג פיניש. עוד שיחקה בתפקיד "מיסטרס" לצדו של ג'ון לסן שגילם את K-9 במחזות אודיו של חברת BBV. וורד השתתפה בכנסים ואירועים אחדים של "דוקטור הו". בנובמבר 2013 הופיעה בקומדיה "(בערך) חמשת הדוקטורים, האיחוד" שהופק לכבוד חגיגות היובל של הסדרה.
וורד הקליטה ספרי שמע בהם "האינסטינקט הלשוני" מאת סטיבן פינקר, ואת "שאדה" מאת גארת' רוברטס ודאגלס אדמס. היא הייתה שותפה להקראת הספרים "הגן האנוכיי", "The Ancestor's Tale", "יש אלוהים?", "השען העיוור" ו"ההצגה הגדולה בתבל" יחד עם בעלה. בשנות השמונים של המאה העשרים כתבה וורד שני ספרים על סריגה וספר אחד על רקמה. וורד היא שפית נלהבת ותרמה מתכון ל"ספר הבישול של דוקטור הו" בעריכת גארי דאוני.
היא איירה את ספרו של בעלה "הטיפוס על ההר הבלתי סביר", ואת הספר "Astrology for dogs (and owners)" מאת ויליאם פרצ'יילד שיצא לאור ב-1980.
וורד היא אמנית טקסטיל וקרמיקה. הנושאים בהם היא עוסקת הם בעלי חיים נדירים ובסכנת הכחדה. היא מתייחסת ליצירתה כאל "ציור בחוט" (thread drawing), ולדעתה מושג זה מתאר יותר טוב את עבודתה מאשר המושג המקובל "צביעה בחוט" (thread painting).
ב-2009, על פי הצעת קרן ג'רלד דארל, הכינה וורד מוצגים לתערוכה של טקסטיל וקרמיקה בנושא חיות הבר בגלאפגוס. במכירה הפומבית של היצירות גויסוי 24,000 ליש"ט עבור קרן דארל לשימור חיות בר.
וורד הציגה בשלוש תערוכות בתיאטרון הלאומי בלונדון. ב-2010 העלתה תערוכת טקסטיל בשם "Stranded" בהשראת האבולוציה של בעלי החיים באיים. ב-2011 הציג את התערוכה "Migration" בה הוצגו עבודות בשילוב טקסטיל וקרמיקה. הנושא של התערוכה "Vanishing Act" משנת 2013 היה הסוואה.
במשך כמעט עשרים שנה שימשה וורד בוועדה של קרן הצדקה של השחקנים TACT, וכנאמן הקרן שימשה במשך עשר שנים.
חיים אישיים.
לוורד הייתה מערכת יחסים עם השחקן טום בייקר שכיכב לצדה בסדרה "דוקטור הו". השניים גרו בדירה בדפטפורד, והתחתנו בדצמבר 1980. נישואיהם ארכו 16 חודשים.
ב-2004 אמרה וורד שידידותה ארוכת השנים עם דאגלס אדמס, איתו עבדה בסדרה "דוקטור הו", הייתה חשובה לה ובעלת ערך עבורה יותר מאשר נישואיה לבייקר.
ב-1992 ביום הולדתו ה-40 הציג אדמס בפני וורד את ידידו ריצ'רד דוקינס. השניים התחתנו בהמשך אותה שנה. ב-2016 נפרדו בני הזוג אחרי 24 שנות נישואים.
האסטרואיד 8347 Lallaward קרוי על שמה.
לאלה וורד
מפלגה למען החירות
מיטה (פירושונים)
נימן פיק
נמל התעופה הבינלאומי ברטיסלאבה
עונת 2015 בליגת העל השוודית
עונת 2016 בליגת העל השוודית
קקטוס כיסא החותנת
קרב סוכריר
טבח סוכריר
הקטגוריות
הקטגוריות (ביוונית: Κατηγορίαι, כַּטֶגוֹרִיַי) הוא חיבור של הפילוסוף היווני אריסטו שמהווה את היחידה הראשונה באורגנון. החיבור מונה את כל סוגי הדברים שיכולים להיות הנושא או הנשוא של פסוק. החיבור קצר יחסית ומחולק ל-15 פרקים.
הרעיון המשפיע ביותר מתוך החיבור הוא זה של עשר הקטגוריות שאליהן מסווג כל אובייקט של התודעה האנושית שניתן לתאר בלי הרכבה של מספר מונחים ויחסים.
הטקסט של הקטגוריות מתחלק לשלושה חלקים עיקריים: בראשון אריסטו מכין את השטח לעיסוק בעשר הקטגוריות. בשני הוא סוקר אותן. השלישי הוא כנראה סדרה של חיבורים קצרים שסופחו בדיעבד לקטגוריות.
שם החיבור.
השם המקורי של היצירה בא מהפועל שפירושו "לאמר" (בדומה למילה קטגור- זה שמדבר בעבור הרשעת הנאשם). במקור הכותרת התייחסה לפעולה של אמירת הנשוא (שנקרא ביוונית כַּטֶגוֹרִיַא, κατηγορια) על הנושא, שגם מסווגת אותו לסוג, והקונספט הזה הביא בסופו של דבר למושג המודרני של "קטגוריה". עם זאת, באופן מסורתי משתמשים בכותרת החיבור כדי לכנות את עשרת סוגי-העל שהם מרכזו.
תוכן החיבור.
קשר בין מונח ומסומן.
בפרק הראשון אריסטו עוסק בשלוש דרכים שבהן דברים יכולים להיות קשורים אל המונח, שם עצם, שמתייחס אליהם ומסמן אותם (בין אם הוא מתייחס אליהם בלבד או אל סוג שהם שייכים לו.)
נשואים ומצויים בנושא.
השפה מורכבת מרכיבים בסיסיים, המונחים, ביטויים שמסמנים דבר שלא ניתן לפרק. למונחים אין ערך אמת, רק לצירופים שלהם יכול להיות.
המשפט הפשוט ביותר במשמעותו הוא משפט הכולל שני מונחים, נושא ונשוא (או פרדיקט); כאשר הנשוא נאמר על הנושא. לדוגמה: השמיים יפים – יופי הוא נשוא והשמיים הם נושא. מההיגיון הפשוט או מתצפית אנו יודעים מה הם נשואים שנאמרים על נושא מסוים. לדוגמה: חיה, וארבע-רגלי הם נשואים שנאמרים על סוס.
דבר שהוא איננו נשוא של אף נושא נקרא אינדיבידואל. לדוגמה: סוס הוא נשוא שנאמר על הסוס הפרטי, אבל הסוס הפרטי הוא לא נשוא של שום דבר.
כל נשוא מייצג סוג. כלומר קבוצה של נושאים, שעליהם הנשוא נאמר. לדוגמה: כל דבר עליו חיה נאמרת כנשוא, שייך לסוג 'חיה'.
סוגים כלולים בסוגים אחרים, מהסיבה הזאת אם דבר מה נאמר על הנשוא, הוא נאמר גם על הנושא שלו. כלומר הדבר גם הוא נשוא של אותו נושא. לדוגמה: איש הוא חיה. והאיש הפרטי הוא איש. לכן איש פרטי דוגמת סוקרטס הוא חיה. אריסטו קורא לסוגים שמורכבים מאינדיבידואלים מינים.
הנשואים שמבדילים בין חברים בסוג נקראים נבדלים. לסוגים שאין ביניהם קשר יש נבדלים שונים. אבל לסוגים שכפופים האחד לשני יכולים להיות נבדלים משותפים.
אריסטו מכנה דבר שלא יכול להתקיים בלי הנושא מצוי בנושא. לדוגמה: אם שולחן מסוים הוא לבן, הוא טוען, הלובן לא יכול להתקיים ללא השולחן.
אריסטו מדגיש שאין תלות בין היותו של דבר מה מצוי בנושא והיותו נשוא שנאמר על אותו נושא או אף על נושא כלשהו.
דבר שאיננו מצוי בשום נושא נקרא עצם, וכל דבר שאינו עצם נקרא מקרה. קיומו של מקרה נובע בעקיפין מקיומם של עצמים.
עצם אינדיבידואלי הוא עצם ראשוני, המשמעות הצרה של עצם, וכל עצם אחר נקרא עצם שניוני, והוא מהווה סוג של עצמים אחרים. לדוגמה: הכלב הפרטי הוא עצם ראשוני, וכלב וחיה שניהם עצמים שניוניים.
עשר הקטגוריות.
אריסטו מזהה עשרה סוגי-על שאליהן שייכים כל הדברים היסודיים, הראשון הוא עצם ואליו נוספים תשעה מקרים:
אריסטו עוסק בצורה מפורטת בקטגוריות של עצם, כמות, איכות ויחסות. ל-6 האחרות הוא מתייחס באופן חפוז יותר.
הפכים.
אריסטו מזהה 4 דרכים שבהן שני דברים יכולים להיות הפכים:
אריסטו מבחין מספר הבחנות:
קדימות וסימולטניות.
אריסטו מונה 5 משמעויות למושג הקדימות.
דברים יכולים להיות גם סימולטניים זמנית, קיומיות וקטגוריאלית; כלומר שאף אחד מהם לא קודם לשני.
שינוי.
אריסטו מונה שישה סוגים מובדלים של שינוי: יצירה, הרס, תוספת, הפחתה, חילוף (שינוי באיכות), ושינוי במקום.
יצירה מנוגדת להרס, ותוספת מנוגדת להפחתה. חילוף באיכות מנוגד לחילוף באיכות המנוגדת. שינוי במקום מנוגד לשינוי במקום בכיוון ההפוך. בנוסף כל שינוי מנוגד גם להישארות כאותו הדבר.
הפועל Εχειν.
אריסטו מונה 7 מובנים לפועל ἔχειν (אֵכֵיִן) (מקביל ל-have ו-has באנגלית)
ביקורת.