התובע שוחרר בהמשך אך הנזק לתדמיתו הציבורית של ארדואן נותר. בהמשך הממשלה הורתה בצו חירום על סגירת עיתון שהטיל עליה ביקורת. בהמשך, כאשר קבוצת אזרחים קטנה יצאה בהפגנה לא-אלימה נגד התוכנית להמרת פארק גאזי באיסטנבול למרכז קניות, הממשלה השתמשה באלימות בכוחות האכיפה בשביל לפזר את ההפגנה. בעקבות כך, פרצו מחאות בכל רחבי טורקיה נגד ממשלתו של ארדואן ונגד התנהלותו הסמכותנית. הוא נאלץ להתמודד עם גל המחאות שבמהלכו כינו אותו המפגינים "דיקטטור". המחאות סימלו מעין תחייה פוליטית עבור הסיעות החילוניות, הליברליות והסוציאל-דמוקרטיות בשורות הפוליטיקה, סיעות שהיו רדומות עד לפני כן. בעקבות האירועים חל מהפך בהתנהלותו של ארדואן לקיצוניות ולסמכותנות: הוא נקט במדיניות קרה ומאיימת כלפי ארמניה; חידש את המאבק בכורדים בדרום-מזרח המדינה; השתמש באלימות של רשויות האכיפה לפיזור ולפירוק גופי אופוזיציה נגדו ועוד על בסיס הטענה כי הם מאיימים על עקרונות מוסלמים.
קדנציה ראשונה כנשיא (2014–2018).
בבחירות לנשיאות שנערכו ב-10 באוגוסט 2014 נבחר ארדואן לנשיא טורקיה, והוא הנשיא הראשון בטורקיה שנבחר לתפקיד בבחירות ישירות על ידי העם (בעקבות תיקון לחוקה שהוביל הוא עצמו בשנת 2007). הוא החל לכהן בתפקיד זה ב-28 באוגוסט 2014. לתפקיד ראש הממשלה נבחר במקומו יועץ החוץ שלו ושר החוץ בממשלותיו השנייה והשלישית, אהמט דבוטאולו. ארדואן נותר מנהיג מפלגת הצדק והפיתוח ומתפקידו הייצוגי בעיקרו כנשיא טורקיה המשיך לקדם את מדיניותו דרך עושי דברו בממשלה ובאספה הלאומית.
ניסיון ההפיכה ותיקון לחוקה.
ב-15 ביולי 2016 התרחש ניסיון הפיכה צבאית בשלטונו של ארדואן בטורקיה, ארדואן הפציר בעם לצאת לרחובות ולהתנגד לצבא, והניסיון נכשל. לאחר הניסיון בוצעו מעצרים גדולים של עשרות אלפי אזרחים, שופטים וקצינים. המניעים שעומדים מאחורי האירוע אינם ברורים. מועצת השלום הטורקית טענה שסיבות ההפיכה היו שחיקת המעמד החילוני, חיסול המשטר הדמוקרטי, זלזול בזכויות האדם ואובדן מהימנותה של טורקיה בזירה הבינלאומית. ממשלת טורקיה האשימה את המורדים בקשרים לתנועת גולן – קבוצה המוגדרת כארגון טרור על ידי השלטון בטורקיה, ובראשה עומד פטהוללה גולן, שהוגלה מן המדינה לאחר קרע בינו לבין ארדואן. למרות זאת, גולן גינה את ניסיון ההפיכה והכחיש את מעורבותו. הוא האשים את טורקיה בבימוי האירוע כמבצע דגל כוזב שמטרתו להגביל את חירויות האזרח וטיהור הצבא והרשות השופטת, והגברת הכוח של מוסד הנשיאות בטורקיה.
במהלך ניסיון ההפיכה נהרגו לפחות 300 בני אדם ויותר מ־2,100 נפצעו. נזק נגרם למבני ממשל רבים, כולל בניין הפרלמנט הטורקי והארמון הנשיאותי. ניסיון ההפיכה גרר אחריו גל מעצרים המוניים שמנה לפחות 40,000 עצורים, בהם 10,000 חיילים, וכן, מסיבות בלתי ברורות, 2,745 שופטים. 15,000 אנשי חינוך הושעו והרישיונות של 21,000 מורים שעובדים במוסדות פרטיים בוטלו גם הם על ידי הממשלה מכיוון שהמורים היו, לכאורה, נאמנים לגולן. התגובות לאירוע היו שליליות הן בטורקיה עצמה והן ברחבי העולם. מפלגות האופוזיציה הגדולות גינו את הניסיון, ומנהיגים מרחבי העולם, בהם מנהיגי האיחוד האירופי, נאט"ו וארצות הברית, קראו לכבד את המוסדות בטורקיה ואת אלו שנבחרו בה באופן רשמי. ארגונים בינלאומיים התבטאו נגד ההפיכה גם כן. מועצת הביטחון של האו"ם, לעומת זאת, לא גינתה את ההפיכה לאחר שמצרים, חברה זמנית במועצה, הביעה התנגדות לנוסח ההודעה.
ארדואן ניצל את התסיסה האזרחית והסערה הציבורית שחולל ניסיון ההפיכה במטרה להעביר שינוי חוקתי. ב-16 באפריל 2017 נערך משאל עם על הפיכת טורקיה למשטר נשיאותי, בדומה למשטר הנשיאותי הקיים בצרפת, בהם זכה ארדואן ברוב דחוק של 51.4%. במשאל העם הוצג לעם הטורקי ההצעה לעשות 18 שינויים בחוקת טורקיה, בכלל זה מעבר ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי. התיקונים העיקריים נועדו לבטל את תפקיד ראש ממשלת טורקיה, להחליף את המשטר הפרלמנטרי במשטר נשיאותי ולהגדיל את מספר חברי הפרלמנט הטורקי מ-550 ל-600. ניצחון של מחנה ה"כן" בו תמך ארדואן פירושו שפורק משרד ראש הממשלה של טורקיה וסמכויותיו הועברו לנשיא. התיקונים בחוקה יאפשרו לארדואן לשלוט בארצו עד שנת 2029.
כשבועיים לאחר משאל העם חסם ארדואן את הגישה לוויקיפדיה, בהסבר כי "מדובר בצעד מנהלי", כמו כן שיבש את הגישה לטוויטר ופייסבוק לפרקי זמן קצרים.
רוסיה, סוריה ולוב.
ארדואן פעל לקדם חיזוק יחסים מול רוסיה בשנותיו כראש ממשלה, על אף היות שתי הארצות יריבות אזוריות. ב-2004 ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בטורקיה היה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בטורקיה מאז ביקורו של ניקולאי פודגורני מברית המועצות ב-1975. שתי המדינות יזמו תשתית צינור הגז בלו סטרים המוביל גזים טבעיים מסטברופול אשר בצפון הקווקז ברוסיה, דרך הים השחור ודרומה לאנקרה ומעבר לה בטורקיה. היחסים פרחו בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב ברוסיה, ונחתמו סדרת הסכמים לשיתוף פעולה אנרגטי רחב היקף בין שתי המדינות.
יחסי שתי המדינות התהפכו בעקבות מדיניות ההתפשטות השאפתנית של טורקיה שהחל ארדואן לקדם ביתר שאת מאז בחירתו לנשיא. שתי המדינות מנהלות מלחמות פרוקסי במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה ומלחמת האזרחים השנייה בלוב. בסוריה טורקיה תומכת באופוזיציה הסורית למשטר אסד במטרה להעלות לשלטון ממשל פרו-טורקי שיחזק את המעורבות הטורקית במדינה ויכפיף אותה לתחום השפעה טורקי. כנ"ל בלוב, איפה שטורקיה תומכת במועצת הנשיאות בראשות פאיז א-סראג' נגד בית הנבחרים הלובי בהנהגתו של ח'ליפה חפתר. בתגובה לכך, קיימת מעורבות רוסית במלחמת האזרחים בסוריה לצד משטר אסד וקבוצת וגנר, צבא פרטי הפועל בחסות ההנהגה האוליגרכית ברוסיה, פועל בלוב נגד ממשלת טריפולי של א-סראג'.
היחסים בין רוסיה לטורקיה התדרדרו באופן דרסטי לאחר שמטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס SU-24 רוסי במרחב האווירי של סוריה ב-24 בנובמבר 2015. כתוצאה מכך, נחקק איסור מוחלט על כניסת תיירים רוסים לטורקיה. כתוצאה מכך, ממשלת רוסיה החליטה כי היא אינה מאפשרת לחדש תחבורה אווירית עם טורקיה. שבעה חודשים לאחר המקרה, הקשרים בין שתי המדינות "קפאו". ביוני 2016 ארדואן החל לקדם נורמליזציה והתנצל בפני נשיא רוסיה פוטין בקשר למות הטייס הרוסי. ארדואן גם הדגיש כי הוא מוכן לעשות כל דבר על מנת להחזיר את היחסים באופן ידידותי. בסוף 2016 שוטר טורקי לאומני רצח במכוון את שגריר רוסיה בטורקיה, אנדריי קרלוב, ושתי המדינות ניסו להימנע מפגיעה ביחסים ביניהן בעקבות הרצח. ב-2019, לנוכח המשבר הנשיאותי בוונצואלה, שתי המדינות נקטו עמדה של תמיכה במשטר ניקולאס מדורו.
נושאים נוספים.
טורקיה בהנהגת ארדואן עומדת כיוצאת דופן בעולם המוסלמי במסגרת ההוקעה של דיכוי העם האויגורי המבוצע בידי הרפובליקה העממית של סין. לעומתה, רוב מדינו העולם המוסלמי נמנעות מלתקוף בפומבי את המדיניות הסינית במטרה שלא לפגוע בקשרים הכלכליים עם סין.
ארדואן גם הוקיע את רדיפת הרוהינגיה במיאנמר, וכינה אותה רצח עם. דרך כך, טורקיה בהנהגת ארדואן טיפחה לעצמה מוניטין בקרב מיעוטים מוסלמים נרדפים ברחבי העולם כמדינה הפועלת להגנתם ללא קשר לזרם האסלאמי שאליו הם שייכים.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי, שבמסגרתו רוב העולם הערבי ניתק את קשריו עם קטר, ארדואן ניצל את ההזדמנות לחזק את ההסתמכות הקטרית על טורקיה ואת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות. דרך מדיניות זאת, טורקיה חיזקה את מעורבותה והשפעתה בתחום המרחב של המפרץ הפרסי.
במטרה להשפיע על מהלך קבלת ההחלטות של האיחוד האירופי ביחס לטורקיה, ארדואן איים לאפשר למיליוני פליטים מרחבי המזרח התיכון ומסוריה בפרט לעבור את גבולות ארצו לעבר יבשת אירופה, מהלך שעלול להחריף פי כמה וכמה את משבר הפליטים באירופה.
קדנציה שנייה כנשיא (2018–מכהן).
עם בחירתו מחדש ביוני 2018 והשבעתו ב-9 ביולי הוא אשרר למעשה את כהונתו לקדנציה נוספת בת חמש שנים, שבמסגרתה יורחבו סמכויותיו והוא יחזיק בסמכויות חסרות תקדים שאף מנהיג טורקי לא החזיק בהן במאה השנים האחרונות, זאת במקביל להשתלטות הדרגתית שביצע על מנגנוני האיזונים והבלמים במערכת הפוליטית הטורקית, וביצוע פעולות שנועדו למנוע ביקורת עליו, כמו מינוי נאמנים בין ראשי הצבא, ומאסר לעיתונאים ופעילי זכויות אדם שביקרו את השלטון. במשך שלוש השנים שחלפו מאז ניסיון המהפכה ארדואן עצר, כלא, העלים, הגלה או הדיח כ-500 אלף טורקים, מרביתם עובדי מדינה, אבל גם אנשי עסקים, אנשי אקדמיה, מורים, פוליטיקאים ואחרים. המדינה גם תפסה את נכסיהן של יותר מ-1,000 חברות גדולות, שנחשדו כי לקחו חלק בניסיון ההפיכה.
הפלישה לכורדיסטן הסורית.
פעולה טורקית צבאית נרחבת בסוריה החלה באוגוסט 2016, עם מבצע מגן הפרת במסגרתו מנעו כוחות טורקים את התפשטותה של המדינה האסלאמית לעבר הגבול וכמו כן גם מנעו את ההשתלטות של כורדיסטן הסורית על כל רחבי הגבול הטורקי-סורי. השטחים הכבושים במסגרת המבצע הפכו לשטח בטוח עבור כוחות האופוזיציה הסורית. לאחר הפגזות, פשיטות אוויריות ופעולות מינוריות על אורכו של הגבול עם סוריה יצאה טורקיה בשנת 2017 בפלישה מרכזית נוספת על צפון טורקיה, הפעם לתוך מחוזות אידליב וחלב. כמו כן הפעולה התמשכה גם אל לטקיה לחופי הים התיכון. בשנת 2018 יצאה טורקיה במבצע נוסף, הפעם נגד הכוחות הכורדים של היחידות להגנת העם, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ומפלגת הפועלים של כורדיסטן במסגרת מבצע ענף זית. במקביל העבירה טורקיה כמויות נשק גדולות למורדים באידליב.