סמוך לשעה ניצב "המגדל השחור" (Zwart Bation) הנחשב לחלק העתיק בכל הביצורים. הוא הוקם על ידי הפורטוגזים ב-1625 ונקרא על ידם בשם "סאנטה קרוש" (Santa Cruz - "הצלב הקדוש"). במגדל זה שכנו בית המאסר, הארסנטל והנפחייה. בפינה הדרום-מזרחית של החומה, סמוך למגדל השמירה "אוטרכט" (בעבר Halve Maantje - "חצי הירח") ניצב המגדלור הבריטי שגובהו 18 מטר. בנקודה הדרומית ביותר בחומה שוכן מגדל הדגל ששימש לאיתות לספינות קרבות. מגדל שמירה נוסף - מגדל טריטון - שנבנה בשנים 1726-1729, שוכן בצידם הדרום-מערבי של הביצורים, ובעבר ניצבה עליו טחנת רוח אשר שאבה את מי האוקיינוס בהם נעשה שימוש לניקיון הרחובות.
ליד הכנסייה הרפורמית ההולנדית (Groote Kerk - "הכנסייה הגדולה") ניצב מגדל השעון שהוקם ב-1707 ובית המושל ההולנדי מ-1683. המוזיאון הימי הלאומי שוכן במחסנים ישנים בקרבת השער הישן, והמוזיאון הלאומי נמצא בבניין הולנדי עתיק סמוך לשער הראשי ומציג מסכות מסורתיות, מידע על תהליכי ייצור התחרה בעיר ודוגמאות לסחורה שעברה בעבר דרך נמלה. בדרומה של המצודה, סמוך למגדלור, ניצב המסגד שנבנה ב-1904 ומשמש את האוכלוסייה המוסלמית המתגוררת בחלקה הדרומי של העיר העתיקה.
קרמבול
רמניקו ולצ'ה
רמניקו ולצ'ה (ברומנית: Râmnicu Vâlcea), על גדת נהר אולט, היא העיר הגדולה (107,726 תושבים) ביותר במחוז ולצ'ה, שבמערב חבל מונטניה ברומניה. קיומו של יישוב במקום תועד לראשונה בכתובים ב-1388.
לנינסק
מאיר תלמי
מאיר תלמי (3 באפריל 1909 – 18 בנובמבר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
חייו.
תלמי נולד בשנת 1909 בוורשה שבפולין. עלה לארץ ישראל בשנת 1932, במסגרת "השומר הצעיר". טרם עלייתו היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין.
שנה לאחר הגעתו לארץ התקבל כחבר קיבוץ משמר העמק, והחל לפעול במסגרת הקיבוץ הארצי. לימים כיהן תלמי כמזכיר התנועה, ונבחר לשמש מזכ"ל מפ"ם.
מטעם מפ"ם נבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת השמינית והתשיעית, במסגרת המערך. שימש חבר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון.
ב-10 באפריל 1977 פרשו תלמי, חייקה גרוסמן, אליעזר רונן, דב זכין, אהרון אפרת ויהודה דרניצקי מהמפלגה והקימו בחזרה את מפ"ם העצמאית, אך יומיים לאחר מכן חזרו למערך.
בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ב-104 ברשימת מרצ.
אשתו, אמה תלמי, כיהנה גם היא, לפניו, כחברת הכנסת. אב לשלושה בנים, הבכור בהם יגאל תלמי בעל עיטור המופת.
לוז'ניקי
ברנאר מוויין
ברנאר מוויין (778 - 23 בינואר 842) היה הבישוף של ויין בצרפת החל מ-810 ועד למותו. הוא נחשב לקדוש.
לפני שנכנס למנזר, היה ברנאר חייל בצבאו של קרל הגדול. מותם של הוריו גרם לו למשבר, במהלכו הוציא את כל כספו על צדקה: לכנסייה, לעניים ולילדיו. הוא קנה ובנה מנזר באמרונה והפך לאב המנזר. ב-810 הוא הפך לארכיבישוף של ויין.
הוא תמך בלותר הראשון מול אביו, לואי החסיד ובאחדותה של האימפריה הפרנקית. סינוד טיונוויל החליט לפיכך לסלקו מתפקידו, אך ההחלטה לא בוצעה.
ב-837, לפני מותו, פרש וחי במנזר באזור מחוז אַן של ימינו.
קוטל זרע
קוטל זרע הוא אמצעי למניעת היריון אשר פוגע בקרום תא הזרע ובכך משמיד אותו.
קוטל הזרע מצוי בצורה נוזלית, קצף, ג'ל, פיסות בד ספוגות או פתילות. קוטלי הזרע מוחדרים לנרתיק, בדרך כלל לפני קיום יחסי מין, והם נחשבים כאמצעי מניעה בעל יעילות בינונית, שמומלץ להשתמש בו יחד עם אמצעי מניעה נוסף כמו קונדום או דיאפרגמה (שיעור הכישלונות של קוטל הזרע לבדו נע בין 6% ל-21%). קוטלי הזרע הורסים גם את קרומי החיידקים הגורמים למחלות מין כמו חיידקי הקלמידיה, זיבה, צהבת מסוג B, הרפס ואיידס, אולם יעילותם במניעת הידבקות במחלות אלה אינה ברורה.
לאחר החדרת קוטלי הזרע, יעילותם הולכת ופוחתת, ובדרך כלל מומלץ לחזור על פעולת החדרת קוטל הזרע אם לא קוימו יחסי המין בתוך שעה.
קוטלי הזרע השכיחים:
מפקורה
מֶפְקוּרֶה (Mefküre) הייתה אוניית מעפילים שהפליגה מרומניה לטורקיה באוגוסט 1944, וטובעה בדרכה על ידי צוללת. מתוך למעלה משלוש מאות נוסעים, רק חמישה שרדו.
מסעה והטבעתה.
מפקורה הייתה ספינת מפרשים בעלת שני תרנים שנבנתה ב-1929, במשקל 120 טון. באוגוסט 1944 ארגן המוסד לעלייה ב' שלושה כלי שיט להעברת יהודים מרומניה לטורקיה. תחת המרשל יון אנטונסקו הייתה רומניה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, והמסע מרומניה לטורקיה תוכנן מתוך הנחה שהבריטים יאפשרו לנוסעים להמשיך בדרכם לארץ ישראל.
ב-3 באוגוסט 1944 הפליגו מנמל קונסטנצה הספינות "מורינה", שנשאה 308 מעפילים, "בולבול", שנשאה 390 מעפילים, ו"מפקורה", כשעליה יותר מ-300 מעפילים. ב-5 באוגוסט, כארבעים דקות לאחר חצות, בהיותה במערב הים השחור סמוך לנמל הטורקי אִינֵאָדָה , נורו על ה"מפקורה" פגזי תותח מצוללת, והיא טבעה. ה"בולבול" הצליחה למשות מהמים חמישה ניצולים של ה"מפקורה"; בין השאר דווח על נוסע שקפץ מסיפון ה"בולבול" למים כדי להציל נוסעים מן הים, אך רובם ככולם טבעו. לבד מהנוסעים, שהיו בעיקר מעפילים יהודים, היו על הספינה גם חמישה קצינים בכירים מצבא פולין, מהם שניים ניצלו בשחייה. אחד הקצינים הציל עוד אישה צעירה שהתעלפה, ובנוסף לשלושת אלה, ניצלו גם בני זוג בשם פולופ (Fullop), שלבשו חגורות הצלה. כמו כן, ניצלו גם שישה מלחים טורקים שקפצו לתוך סירת ההצלה היחידה שהייתה על סיפון ה"מפקורה".
לאורך שנים רבות נטען שהספינה טובעה על ידי צוללת גרמנית. לעומת זאת, בדיווחים אחרים נטען שהייתה זו דווקא צוללת רוסית (ShCh-215) שהטביעה את האונייה, בשל טעות בזיהוי או מתוך כוונות זדון. מחקר עדכני מדווח ש"מפקורה" אכן טובעה על ידי כלי שיט גרמני, והצוללת הרוסית דווקא פגעה באחת הספינות הגרמניות שארבו לספינות המעפילים.
יהודים רבים סיפרו כיצד ניצלו חייהם הודות לכך שברגע האחרון לא עלו על האונייה, אם משום שהגיעו מאוחר והופנו לאוניות אחרות או עקב אירועים אחרים כמו מחלה שמנעה השתתפות בנסיעה.
אליהו בירנבוים
אליהו בירנבוים (נולד בשנת 1958) הוא סופר וראש מכון שטראוס עמיאל להכשרת רבנים לקהילות יהודיות בתפוצות ורב עמותת שבי ישראל העוסקת בחיפוש אחר צאצאי עם ישראל בעולם וטיפוחם. שימש כרב הראשי של אורוגוואי וטורינו.
תולדות חייו.
אליהו בירנבוים נולד באורוגוואי ועלה לישראל בשנת 1972. למד בישיבת הר עציון והוסמך לרבנות בשנת 1982. למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים וקבל תואר דוקטור בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1985 ל-1990 עבד בהסתדרות הציונית העולמית במגוון תפקידים: מרצה לנוער באמריקה המרכזית בנושא ציונות ויהדות, יועץ לענייני אמריקה הלטינית, ואחראי על הפרסומים בספרדית במחלקה לתרבות וחינוך יהודי.
יצא לשליחות לאורוגוואי וכיהן כרבה הראשי בין השנים 1992–1997.
בירנבוים היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
מאז 1998 מכהן כראש מכון עמיאל - אור תורה סטון, להכשרת רבנים ומנהיגים רוחניים לעבודה בקהילות בתפוצות.
הוא עוסק בגיור ובין השאר מלווה את קהילת בני מנשה. לדבריו, קליטתם של בני מנשה שעלו מהודו עד עתה, כאלף מהם בכל שנה, הייתה " 100% של הצלחה". הוא מכהן כדיין בבית הדין לגיור של הרבנות הראשית לישראל וכן כרב של שבי ישראל.
ביולי 2010 מונה לכהן כרב הראשי של העיר טורינו, ובנובמבר אותה שנה נכנס לתפקידו.
ביקור בתפוצות.
הרב בירנבוים הוא ראש תוכנית "עמיאל" השולחת רבנים לקהילות יהודיות ברחבי העולם, ובמסגרת זו הוא יוצא לביקורים תכופים ביהדות התפוצות. בשנת 2007 ביקר בקהילות יהודיות, שנותרו כמעט ללא יהודים, כמו ביהדות זימבבואה, יהדות ארמניה ויהדות הודו ועמד על צורכי הדת שלהם.
את רשמיו מביקוריו בקהילות יהודיות ברחבי העולם פרסם במדור "יהודי עולמי" במוסף "שבת" של "מקור ראשון". על כתבות אלו זכה בפרס בתחום העיתונות המודפסת של המרכז העולמי של בני ברית לשנת 2008, יחד עם תמר איש-שלום וישראל רוזנר. ועדת הפרס הביעה דעתה כי "המדור פותח צוהר על קהילות יהודיות נידחות ופחות מוכרות ברחבי העולם". המדור הופיע במשך כ-3 שנים ובמסגרתו פורסמו יותר מ-50 כתבות שקובצו לספר בפורמט אלבומי הנושא את שם המדור בעיתון, "יהודי עולמי".
משנת 2016 מנחה הרב בירנבוים את תוכנית הטלוויזיה יהודי עולמי בערוץ 20 שבה הוא תר יחד עם מפורסמים אחר יהודים בעולם.
החל משנת 2006 הוא ביקר בקהילות הבאות:
פעילות בקרב האנוסים.
הרב בירנבוים שותף פעיל לפעולות הגיור המתבצעות באמצעות עמותת שבי ישראל, שהיא עמותה העוסקת בקירוב הצאצאים המשוערים של עם ישראל לעמו ולארצו. בין השאר, הרב מהווה מקור להתעניינות של שכבות מבוססות בספרד ובפורטוגל. התחושה שלהם כי יש להם שורשים יהודיים יוצרת עניין בנושאים יהודיים. הדיווח העדכני של האגודה הוא שמדובר בקבוצות של אנשים במדריד, בבלמונטה ובברצלונה.
הרב בירנבוים מבחין בין שני סוגי אנוסים:
ג'ייקוב זומה
ג'ייקוב זומה (באנגלית: Jacob Gedleyihlekisa Zuma, נולד ב-12 באפריל 1942) הוא פוליטיקאי דרום אפריקאי, שכיהן כנשיא המדינה וראש מפלגת השלטון במדינה, הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC).