במשך השנתיים שבהן כיהן בתפקיד קידם את תוכנית החומש לכבישי ישראל ופיתוח תשתיות תחבורתיות ביניהם גם של רכבת ישראל וקידום העתקת נמל התעופה אילת אל מחוץ לעיר. בשנת 2005 קיבל את דו"ח ועדת שיינין למלחמה בתאונות הדרכים וביולי 2005 הגיש אותו, יחד עם יו"ר הוועדה, לידי ראש הממשלה שרון, שהבטיח ליישמו. במהלך כהונתו אישר לחברת ישראייר להתחרות בקווים שהיו עד אותו הזמן בלעדיים לאל על, כחלק ממגמת הרחבת ה"שמיים הפתוחים" אשר החל ליישם יחד עם שר התיירות, אברהם הירשזון. כמו כן, הביא להארכת תוקף רישיונות הנהיגה מ-5 ל-10 שנים.
דעותיו ועמדותיו המדיניות של שטרית היו כמעט לכל אורך הקריירה הפוליטית שלו מתונות ונחשבו לחריגות בליכוד. כך, למשל, בספטמבר 1995 נמנע, בניגוד לעמדת הליכוד, מלהצביע נגד הפרוטוקולים הנוספים של הסכמי אוסלו. ב-2003 התעמת עם ראש הממשלה שרון בנושא תוואי גדר ההפרדה והצביע נגד התוואי המרחיב שהציע שרון בתחילה. באותה שנה ואילך תמך בהיענות ליוזמת השלום הערבית בניגוד לעמדת הליכוד. שטרית היה מהתומכים בתוכנית ההתנתקות, תמך בשרון במאבקיו בתוך הליכוד בנושא זה והצביע ב-2005 בעד פינוי רצועת עזה. עם פרישתו של שרון מהליכוד והקמת קדימה על רקע מדיני-ביטחוני, הצטרף שטרית למפלגה זו.
במסגרת "קדימה".
עם הקמתה של מפלגת קדימה, בסוף נובמבר 2005, פרש מהליכוד והצטרף למפלגה החדשה. אחרי התפטרות שרי הליכוד מונה לשר החינוך בממשלת המעבר עד לבחירות. הוא מוקם במקום הרביעי ברשימת קדימה ונבחר מטעמה לכנסת ה-17.
עם הקמת הממשלה ה-31, ב-4 במאי 2006, מונה שטרית לתפקיד שר הבינוי והשיכון, בתוספת האחריות על מינהל מקרקעי ישראל והתואר "השר הממונה על הפיקוח על השירותים החשאיים". כשר הבינוי והשיכון הורה להפסיק את התכנון במרכז ישראל כדי לעודד פיזור אוכלוסין. גם לאחר שנטען נגדו שהדבר גרם לעליית מחירי הדיור טען שהוא צדק בהחלטתו. כן ביקש לקדם בנייה להשכרה על ידי חברות בנייה כדי להוריד את מחירי הדיור, אך בעקבות מעברו למשרד הפנים העניין לא קודם.
ב-23 באוגוסט 2006 מונה שטרית, בנוסף על תפקידו כשר הבינוי והשיכון, גם כממלא מקום שר המשפטים, לאחר התפטרותו של חיים רמון מתפקידו עקב כתב האישום שהוגש נגדו. עם מינויו לתפקיד, החזיר שטרית את שיטת הסניוריטי למינוי נשיא בית המשפט העליון, וביטל את ההחלטה של חיים רמון להנהיג פרוטוקולים בדיונים של הוועדה לבחירת שופטים. במהלך כהונתו כממלא מקום שר המשפטים, ב-7 בספטמבר החליטה הוועדה לבחירת שופטים פה אחד על אישור מינויה של דורית ביניש לנשיאות בית המשפט העליון, על פי שיטת הסניוריטי. דניאל פרידמן, שהתמנה בראשית 2007 לשר המשפטים במינוי קבוע, ביטל את החלטותיו אלה של שטרית: הנהיג רישום פרוטוקולים בוועדה לבחירת שופטים והביא לבחירת נילי ארד לתפקיד משנה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה ב-2009, בניגוד לשיטת הסניוריטי.
ב-4 ביולי 2007 מונה לשר הפנים. כשר הפנים קידם את רעיון המאגר הביומטרי, והגיש את הצעת החוק "חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התשס"ט-2008", שאושרה בקריאה ראשונה והועברה לועדת החוקה, חוק ומשפט.
באוגוסט 2008, לאחר ההחלטה על ביצוע בחירות לראשות "קדימה", הכריז על התמודדותו לראשות התנועה. בבחירות לראשות התנועה, שנערכו ב-17 בספטמבר, הגיע למקום השלישי, כשזכה ב-8.5% מקולות הבוחרים.
בפריימריז של מפלגת קדימה בדצמבר 2008, הגיע שטרית למקום החמישי מבין המתמודדים. בהתאם לכך, מוקם במקום השביעי ברשימת המפלגה לכנסת ה-18.
בשנתיים הראשונות לכהונתה של הכנסת ה-18 כיהן כיושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת. לאחר היבחרו, הגיש כהצעת חוק פרטית את חוק המאגר הביומטרי (בנוסח זהה לחוק שאושר בכנסת ה-17 בעודו שר הפנים). על ההצעה הוחל דין רציפות, והוחלט להעבירה לוועדת המדע והטכנולוגיה, ששטרית עמד בראשה. הליך החקיקה והאישור של המאגר נעשה במהירות, ובמהלכו אף גירש שטרית צלם שתיעד את דיוני הוועדה, ואיים בתביעת דיבה על עיתונאי שטען בקשרי הון שלטון בהליך קבלת ההחלטות בנוגע למאגר. בינואר 2012 קבעו שופטי בג"ץ, לאחר עתירה של התנועה לזכויות דיגיטליות והאגודה לזכויות האזרח, כי על המדינה לבחון מחדש את נחיצות המאגר, ולערוך חוות דעת על חלופותיו באמצעות גורם בלתי תלוי. ב-3 באוגוסט 2011 סיים את תפקידו כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה. נוסף על חברותו בוועדת המדע והטכנולוגיה שימש שטרית בכנסת ה-18 חבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת-המשנה שלה לענייני מודיעין.
במסגרת "התנועה".
בראשית דצמבר 2012 התפלג ממפלגת קדימה עם שישה ח"כים נוספים, ויחד אתם הצטרף למפלגת "התנועה" בראשותה של ציפי לבני. ברשימתה של המפלגה לבחירות לכנסת ה-19, שובץ במקום החמישי. "התנועה" זכתה לשישה מנדטים וכך נכנס שטרית לכהונה נוספת בכנסת.
בשנת 2014 נמנה עם חמשת המתמודדים בבחירות לנשיאות ישראל. בסיבוב הראשון של הבחירות קיבל 31 קולות, והעפיל לסיבוב השני מול ראובן ריבלין, אך הפסיד לו ברוב של 63 קולות מול 53 קולות.
בשנת 2012 חתם שטרית על הסכם סודי עם עוזרת שהועסקה בביתו ופוטרה, ולפיו שולם לה סכום של 270,000 ש"ח בתמורה לוויתור על כל טענה עתידית כלפיו. שמועות על ההסכם ונסיבותיו הגיעו לאוזני חברי הכנסת ימים מעטים לפני הבחירות לנשיאות ובמהלך הבחירות, ומיד לאחר הבחירות לנשיאות שודר תחקיר ערוץ 10, שגילה כי העוזרת איימה להגיש תביעה על פגיעה בזכויותיה ובכלל זה הטרדה מינית. שטרית הכחיש מכל וכל את הטענות על הטרדה מינית. לא נערכה חקירת משטרה בעניין זה, משום שהעוזרת, שחתמה על הסכם לשמירת סודיות, לא שיתפה פעולה עם המשטרה. בהנחיית היועץ המשפטי לממשלה ביקשה המשטרה מהעוזרת, ביוני 2014, למסור עדות, אך העוזרת לא נענתה לבקשה זו. ביולי 2014 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק.
בדצמבר 2014, בתקופת ראשית ההכנות לבחירות 2015, הודיע על כוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים.
התמודדות חוזרת על ראשות העיר יבנה.
בתחילת יולי 2018, לקראת הבחירות לראש העיר אשר התקיימו ב-30 באוקטובר באותה שנה, הודיע שטרית על התמודדותו לראשות העיר יבנה במסגרת רשימה עצמאית בראשותו. בבחירות שנערכו באוקטובר 2018 קיבל שטרית 4562 קולות (20.37%) לעומת ראש העיר המכהן צבי גוב-ארי שזכה ל-58.38% מהקולות. רשימתו של שטרית "מקומי יבנה" זכתה בשני מנדטים במועצה.
בנובמבר 2021 מונה לחבר בוועדת האיתור לבחירת היועץ המשפטי לממשלה, אך בעקבות ביקורת ציבורית ויתר על המינוי.
באקדמיה.
במאי 2015 מונה שטרית לראש התמחות לניהול אסטרטגי ומדיניות ציבורית לתלמידי תואר שני בפקולטה לכלכלה ומנהל עסקים במרכז האקדמי רופין.
Network File System
מערכת קבצים ברשת (Network File System או בקיצור NFS) הוא פרוטוקול המאפשר למחשב לגשת לקבצים המאוחסנים על מחשב אחר המחובר לרשת כאילו היו מאוחסנים על כונניו המקומיים. הפרוטוקול פותח במקור על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס בשנת 1984 והוגדר במסמכי RFC מספר: , , , ו-.
היתרון הגדול בפרוטוקול הוא שרוב מערכות המחשוב כבר מחוברות בתשתית תקשורת TCP. ולכן החיבור שלהן לשרתי נתונים התומכים בפרוטוקול פשוט ואינו מצריך תשתית תקשורתית נוספת. גם במקרים שבהם נדרשת תשתית נוספת הרי שהיא מאותה סוג של תשתית התקשרות הקיימת ולא מסוגים אחרים כגון סיבים אופטיים או SCSI.
גרסאות 2 ו־3 של הפרוטוקול עשו שימוש ב־UDP (גרסה 3 תומכת גם ב־TCP) ונועדו לשמר את הפרוטוקול חסר מצב, בעזרת ניהול נעילות (לדוגמה) אשר יושמו מחוץ לליבת הפרוטוקול. גרסה 4 כוללת שיפורי ביצועים ומציגה פרוטוקול בעל-מצב.
NFS מקושר לרוב למערכות UNIX, למרות היותו ניתן לשימוש על-גבי כל מערכת הפעלה כגון Mac OS של מחשבי מקינטוש וחלונות של מיקרוסופט. גם התקני NAS כמו NetApp filer ו־Celerra של EMC תומכים בפרוטוקול זה.
המונח "מערכת קבצים ברשת" משמש בנוסף כמונח כללי — ראו מערכת קבצים לדוגמאות נוספות.
גרסאות ופרוטוקולים קשורים.
גרסה 1.
פרטי הביצוע הוגדרו ב־ אולם סאן השתמשה בגרסה זו רק עבור ניסויים בתוך החברה. במהלך הפיתוח של הגרסה צוות הפיתוח הוסיף שינויים מהותיים ולכן הוחלט לשחרר את הגרסה החדשה כגרסה 2, על מנת שתאימות בין גרסאות, תיאום לגרסה נמוכה יותר בהתאם לגרסה שבשימוש הצד השני ו־RPC בין גרסאות יוכלו להיבדק.
גרסה 2.
גרסה 2 של הפרוטוקול (שהוגדרה ב־, במרץ 1989), השתמשה במקור רק ב־UDP. העיצוב שלה נועד לשמור על הפרוטוקול כחסר מצב, כאשר נעילות (למשל) יושמו מחוץ לליבת הפרוטוקול. האנשים שהיו מעורבים ביצירת גרסה 2 כללו את ראסטי זנדברג, בוב ליון, ביל ג'וי, וסטיב קליימן.
גרסה 3.
גרסה 3 (הוגדרה ב־, ביוני 1995) הוסיפה:
בזמן השחרור של גרסה 3 החלה גוברת תמיכת הספקים בשימוש בפרוטוקול מעל TCP. בעוד כמה יצרנים כבר הוסיפו לגרסה 2 תמיכה בפרוטוקול מעל TCP, הרי סאן הוסיפה תמיכה עבור TCP באותו זמן שזאת התווספה בגרסה 3. יתרונה של התמיכה ב־TCP היא בכך שהמימוש של הפרוטוקול ברשתות WAN הוא יותר פשוט מאשר באמצעות UDP.
גרסה 4.
גרסה 4 (, בדצמבר 2000; תוקן ב־, באפריל 2003), הושפעה מפרוטוקולי AFS ו־CIFS וכוללת שיפורי ביצועים, חיוב אבטחה חזקה וכן פרוטוקול בעל מצב. גרסה 4 היא הגרסה הראשונה שפותחה על ידי IETF אחרי שסאן העבירה לידיו את הפיתוח של פרוטוקולי NFS.