יצירתו המוקדמת של בּלוֹק בין השנים 1900 - 1904, קוּבצה בספרו הראשון "שירים לגברת הנפלאה", שיצא לאור בשנת 1905. הספר ספוג באווירה מיסטית, שבה כל תופעות העולם נתפסות כסימנים ואותות של המתרחש בעולמות אחרים. בספר "שירים לגברת הנפלאה" ובמחברו, הכירה הביקורת הרוסית בת הזמן, את ממשיך דרכו של הפילוסוף ולדימיר סולוביוב. מבקרים רוסיים טענו שהוא הושפע מהמשורר אָפָנַסיי פֵט, (1820 - 1892), שכתב שירים מחורזים וטקסטים לרומנסות רוסיות שהולחנו והושרו.
בלוק היה מגדולי המשוררים הסימבוליסטים הרוסים. הוא מת ב-1921, אך דעיכתו הספרותית החלה עוד קודם לכן: בשנת 1918, מיד אחרי שכתב את שתי פואמות-הענק שלו, ה"סקיתים" ו"שנים-עשר" הוא השתתק. אלכסנדר בלוק סיפר לקוֹרניי צ'וּקוֹבְסקי, משורר, סופר חוקר הספרות, שאחרי שכתב את הפואמה "שנים-עשר" הרגיש שסיים את הקריירה הספרותית שלו.
נפטר בשנת 1921 ממחלת לב.
יש מבקרים חוקרים והיסטוריונים של ספרות, המשייכים את בלוק לעידן הספרותי של תור הכסף בשירה הרוסית.
יצירתו של בלוק בתרגום עברית.
עם יציאתו של ספר תרגומיה החדש, של מירי ליטווק, משירת בלוק, יש לציין ששתי הפואמות שלו, "סקיתים" ו"שנים-עשר", זכו לשלושה תרגומים נדפסים, המצוינים מטה:
נבחרת פיג'י בכדורגל
נבחרת פיג'י בכדורגל לגברים קיימה בשנת 1951 את משחקה הבינלאומי הראשון מול ניו זילנד, פיג'י הפסידה 1–3. הנבחרת רשמה הישג כשהגיעה לראשונה להשתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדה, וזה קרה בריו 2016. הנבחרת הפסידה 8:0 לדרום קוריאה, 5:1 למקסיקו ו-10:0 לגרמניה.
בחינות בגרות
רביעיית אריאל
רביעיית אריאל היא הרכב קאמרי שהוקם בירושלים ב-1998. חברים בהרכב המוזיקאים אלכסנדרה קזובסקי, גרשון גרצ'יקוב, יאן גרונינג ועמית אבן-טוב.
בתחילת דרכם הודרכו על ידי הכנר אבי אברמוביץ' בקונסרבטוריון למוזיקה ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בחסות המרכז למוזיקה ירושלים.
חברי ההרכב.
כל חברי ההרכב בוגרי התוכנית לנגנים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים.
פרסים.
בשנת 2003 זכתה הרביעייה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "פרנץ שוברט והמוזיקה המודרנית" בגראץ, אוסטריה, ובפרס "חביב הקהל" בתחרות האביב בתל אביב. בשנת 2006 זכתה הרביעייה בפרס הראשון בתחרות פישוף למוזיקה קאמרית.
הרביעייה השתתפה בכיתות אמן ובפסטיבלים רבים, בהם, תוכנית סטין למוזיקאים צעירים במסגרת פסטיבל רוויניה, תוכנית פרלמן, פסטיבל גרייט-לייקס, קורס הקיץ אמדאוס ותוכנית פרו-קוורטט.
מאז שנת 2004 לומדים חברי הרביעייה בקונסרבטוריון ניו-אינגלנד בתמיכת קרן התרבות אמריקה-ישראל וקרן Legacy-Heritage. במסגרת זאת עבדו בהנחיית קים קשקשיאן, פול כץ ומרתה סטרונגין-כץ. במשך השנים הופיעה הרביעייה באולמות רבים ברחבי העולם, בכללם, מוזיאון הלובר בפריז, קייזרסאל בפרנקפורט, אולם האגודה לאמנויות הבמה בוושינגטון, הנאו-גאלרי בניו יורק ואולם ג'ורדן בבוסטון.
נוסף על הרפרטואר המסורתי משתפת רביעיית אריאל פעולה באופן שגרתי עם נגנים ומלחינים רבים, בהם הקלרינטנית מורן כץ, הפסנתרן רומן רבינוביץ', הרביעייה הירושלמית, הפסנתרן אלכסנדר גבריליוק, המלחין מתי קובלר, הוויולן רוג'ר טאפינג והאנסמבל הקאמרי של פנחס צוקרמן.
Fade to Black
ולטר קאופמן
ולטר ארנולד קאופמן (בגרמנית: Walter Arnold Kaufmann; 1 ביולי 1921 - 4 בספטמבר 1980) היה פילוסוף, מתרגם, משורר וצלם גרמני-אמריקאי ממוצא יהודי. עסק רבות בפרידריך ניטשה, בגאורג הגל, באקזיסטנציאליזם ובפילוסופיה של הדת. הוא פעל להעלאת המודעות לתרומתם של הגל וניטשה בקרב הפילוסופים האנליטיים בארצות הברית, וריכוך העוינות כלפיהם. גם סגנונו היה יותר קולח ופרובוקטיבי מהנהוג בסביבתו המקצועית.
קורות חייו.
קאופמן נולד בפרייבורג שבגרמניה לאם יהודייה ואב מומר. הוא גדל כנוצרי פרוטסטנטי, אולם החל לפקפק בשילוש הקדוש בגיל אחת-עשרה, החליט לקבל את היהדות ועזב בגיל שתים עשרה את הכנסייה באופן פורמלי. הוא קרא אודות הדת ולמד בשנים 1937–1938 בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין במטרה להפוך לרב. אולם בינואר 1939 היגר קאופמן לארצות הברית, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. תוך לימודיו בוויליאמס קולג' הוא איבד את אמונתו באלוהים, אבל לא הפסיק להתעניין בדת, לצד הפילוסופיה. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקני ובשירות המודיעין הצבאי. לאחריה, השלים עבודת דוקטורט תוך שנתיים באוניברסיטת הרווארד. מ-1947 עד מותו לימד קאופמן פילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, וערך ביקורים באוניברסיטאות בהיידלברג, קנברה, והעברית.
יצירתו.
עבודת הדוקטורט של קאופמן עסקה במשנתו של ניטשה בנוגע לערכים. דיסרטציה זו שימשה גרעין לספרו (1950) על ניטשה.
מאוחר יותר נתפרסמה יצירה רחבה ומקיפה יותר שלו: "Discovering the Mind, ובה שלושה כרכים: (א) גתה, קאנט, והגל (ב) ניטשה, היידגר, ובובר (ג) פרויד לעומת אלפרד אדלר ויונג."
קאופמן תרגם מגרמנית לאנגלית כתבים מאת ניטשה, הגל, ליאו בק ומרטין בובר, וכן חלק מהמחזה "פאוסט" של גתה. הוא טען שהשפעתו של גתה על הפילוסופים הגרמנים במאה התשע-עשרה, דומה לזו של סוקרטס על הפילוסופיה היוונית. את ליאו בק, שהכיר מנעוריו והתכתב עמו, החשיב קאופמן לאחד הרבנים הגדולים של זמנו, ועם זאת שלל את היהדות הרפורמית כפשרנית וקונפורמיסטית.
את משנתו האישית, בתחומי המוסר והדת (או הכפירה בדת), תיאר קאופמן בשני ספרים: 'אמונתו של כופר' (1961) וכן 'ללא אשם וצדק: מחרדת החלטה לאוטונומיה' (1973). ארבעת הערכים להם הטיף כערכי החיים הנכונים: אמביציה תוך ענווה, אהבה, אומץ, וכנות.
על משנתו של הגל.
על הגל הגן מטענותיו של קרל פופר, לפיהן שיטתו הפילוסופית אחראית במידה רבה להתפתחות אידאולוגיות טוטליטריות במאה ה-20, ולנאציזם בפרט. קאופמן הצביע על בעיות מתודולוגיות ופרשנויות בעייתיות בספרו של פופר החברה הפתוחה ואויביה, כגון שימוש בתרגומים חופשיים ומקטועים, חוסר עדויות נסיבתיות לכך שהגל השפיע על אנשים מסוימים, התעלמות מכתבים נאציים מקובלים (למשל של אלפרד רוזנברג) והפילוסופים שנידונים בהם (למשל ארתור שופנהאואר), כמו גם ממחקרים קודמים על הגל, התייחסות יתרה למניעיו של הגל וביטול כמה מדעותיו כמס שפתיים.
קאופמן התנגד לפרשנות כתבי הגל כהגנה על המלוכה הפרוסית. הוא ציין, כי הגל משתמש במושג "המדינה" לציון אוטופיה שתתגשם עם ההתפתחות ההיסטורית, ואילו מדינות נוכחיות הן בהכרח פחות צודקות. "המדינה" גם לא תהיה טוטליטרית כפי שפופר טוען, אלא תממש את החירות כמטרה עליונה ותשמור על שלטון החוק והזכויות המהותיות של כל בני האדם. הגל לא מעריך את "המדינה" והעמים השונים שבלטו במהלך ההיסטוריה על פי הצלחתם או עוצמתם, אלא מבקרם, בהשפעת הנצרות, באופן תוכני-מוסרי, וטוען שהצליחו בהתאם למידה בה איפשרו חירות אישית. מלבד זאת, הוא התנגד נחרצות ל"נאציונל-ליברליסטים", קבוצה לאומנית קיצונית בזמנו ולפילוסוף האנטישמי יאקוב פרידריך פריס (Fries), ותמך בשוויון זכויות ליהודים.
קאופמן מצא בהגל אישוש לאתאיזם שלו עצמו: אין לחפש ישות אלוהית הקיימת כביכול בעולמות אחרים מעבר לרוח הקיימת בעולמנו.
פילוסוף של המדע
הכל מואר (סרט)
הכל מואר (אנגלית: Everything Is Illuminated) הוא סרט דרמה-קומי שהוקרן לראשונה בשנת 2005. הסרט נכתב ובוים על ידי לייב שרייבר, והכוכבים הראשיים בו הם אלייז'ה ווד ויוג'ין הוץ. הסרט מתבסס על הרומן "הכול מואר" מאת ג'ונתן ספרן פויר.
עלילה.
סופר יהודי צעיר מאמריקה, ג'ונתן ספרן פויר (אלייז'ה ווד), נוסע לאוקראינה כדי לאתר את האישה שהצילה את סבו במלחמת העולם השנייה. השטעטל (העיירה היהודית) של סבו נקרא טרוכנברוד (בסרט קוראים לה טרכימברוד), ואליו הוא מנסה להגיע. ג'ונתן נוחת בלבוב ולאחר מכן מגיע לאודסה שם הוא פוגש לראשונה במלוויו לאורך המסע: אלכס (יוג'ין האץ), אוקראיני צעיר כבן גילו של ג'ונתן, וסבו של אלכס, קשיש חם-מזג, בוטה ואנטישמי. אלכס מוביל אותו לרכב שישמש אותם, שהוא מכונית ישנה ועלובה שבה נמצאת "כלבת הנחיה" של הסב, סמי דייוויס ג'וניור. הסב אינו עיוור, אך הוא קשור לכלבה ואינו מוכן לזוז לשום מקום בלעדיה, ולכן מספר לכולם שזאת כלבת נחייה. סבו של אלכס הוא הנהג במסע, ואלכס הוא המתורגמן של ג'ונתן, אף על פי שהשליטה שלו בשפה האנגלית רחוקה מלהיות טובה והוא משמיע ביטויים מוזרים בעת שהוא מדבר עם ג'ונתן.
במהלך המסע פוגשים השלושה אנשים פשוטים שחיים באזורים כפריים, ומתוודעים לעוני שהותיר השלטון הסובייטי במדינה. ג'ונתן צמחוני, ומפני שאלכס והסב קרניבורים מושבעים הם חושבים שהוא משונה. לג'ונתן יש מנהג מוזר: במהלך המסע הוא מוציא מתרמילו שקיות אטימה ואוסף חפצים שונים למזכרת, בהם ניתן למנות חרק שמצא במסע, תפוח אדמה מבושל, וחול מטרוכנברוד. כבר בתחילת הסרט רואים את ג'ונתן בצעירותו אוסף באובססיביות חפצים שונים שנועדו להזכיר ולתעד את הקרובים אליו.
ככל שהם מתקרבים ליעד הסב נהיה תמהוני ומתחיל להסתגר. לבסוף הם מגיעים לאזור העיירה ושם הם פוגשים זקנה חביבה שמתלווה אליהם. היא מובילה אותם לאנדרטה שנמצאת בלב היער ומספרת את הסיפור של העיירה טרכימברוד. במלחמת העולם השנייה, הנאצים ועוזריהם חיסלו כמעט את כל אנשי העיירה ביריות. היא מספרת שהחיילים קיבצו את כל תושבי העיירה וביקשו מאביה, הרב של העיירה, לירוק על ספר התנ"ך אבל הוא מסרב. אומרים לו שאם הוא לא יירק הם ירו באחותה שהייתה אז בהיריון, והאב עדיין מסרב. החיילים ירו בכולם אבל לא בקשישה, מפני שראו את שיערה האדמוני, חשבו שהיא לא יהודייה וכך היא ניצלה.