בעונת 1951/52 שיחק רישאר 48 משחקים בלבד בשל פציעות, כאשר חברו הוותיק אלמר לק והצעיר והכוכב לעתיד ברני ז'פריון מובילים את הקבוצה. עם זאת כבש רישאר באותה עונה את אחד השערים המפורסמים בקריירה שלו במשחק האחרון של סדרת חצי גמר הפלייאוף מול בוסטון ברואינס. בעודו מדמם מעינו שנפגעה במשחק, החליף רישאר שחקן אחר שיצא מזירת הקרח, שעט ישירות מספסל המחליפים את שער הברואינס וכבש את השער שהכריע את הסדרה. בגמר נוצחו הקנדיאנס על ידי דטרויט רד וינגס.
רישאר סיים שלישי בטבלת המבקיעים בעונת 1952/53 אחרי כוכבי הרד וינגס, גורדי האו וטד לינדזי, אולם במהלך אותה עונה כבש את שערו ה-325 בקריירה והפך למבקיע השערים הגדול בתולדות ה-NHL עד אותה עת. הוא הצטיין בפלייאוף, עם 7 שערים ב-12 משחקים, והוביל את הקנדיאנס לזכייה נוספת בגביע סטנלי.
את העונה הבאה - בה שיתף פעולה לראשונה עם הכוכב הצעיר ז'אן בליבו - סיים רישאר עם 37 שערים ו-30 אסיסטים ב-70 משחקים (67 נקודות - שני בליגה), אולם הקנדיאנס כשלו בהגנה על התואר כאשר נוצחו בסדרת הגמר, שוב על ידי הרד וינגס.
1954/55: עונת "מהומות רישאר".
עונת 1954/55 הייתה סוערת במיוחד עבור רישאר והקנדיאנס. רישאר כתב מאז 1952 טור קבוע בעיתון "Samedi-Dimanche" ("שבת-יום א'") בשם "Tour du Chapeau" ("שלושער") על הנעשה בליגה. במהלך עונת 1954/55 כתב רישאר טור תגובה להשעייתו של חברו לקבוצה, ברני ז'פריון, ל-8 משחקים, שבו קבל על אפליה שקבוצתו סובלת ממנה לדעתו, והפנה אצבע מאשימה אל נשיא ה-NHL קלארנס קמפבל אותו כינה "דיקטטור". קמפבל איים על רישאר בעונש כבד, ומנהל הקנדיאנס פרנק סלקה אילץ את רישאר לכתוב טור התנצלות כדי לסגור את הפרשה.
על הקרח רישאר המשיך לגלות יכולת גבוהה, אולם מזגו הסוער גרם לשורה של תקריות, ולשיאו הגיע כשהכה קוון במשחק מול בוסטון ברואינס לקראת סיום העונה הרגילה. קלארנס קמפבל קיים לרישאר שימוע לאחר מספר ימים, שבסופו הטיל עליו קנס והשעיה לשארית העונה, כולל הפלייאוף כולו.
בעוד מחוץ למונטריאול נתפס העונש כקל עבור מעשה כה חמור, הוא התקבל בהלם במונטריאול ונתפס ככבד ביותר. המתיחות בין דוברי האנגלית ודוברי הצרפתית בקוויבק הייתה באותה תקופה בשיאה, ורבים חשו כי העונש הוא מגמתי ונועד לפגוע בסמל של דוברי הצרפתית, כמו גם נקמה של קמפבל על הביקורת שמתח עליו רישאר. קמפבל קיבל איומים על חייו, ובכל זאת בחר להגיע למשחק הבית הבא של הקנדיאנס כדי להראות שהעונה ממשיכה כרגיל. כ-6000 מפגינים חיכו לו מחוץ ל"מונטריאול פורום". במשחק עצמו נזרקו עליו ביצים ופירות מהרגע בו נכנס לאולם, ואחד האוהדים הצליח אף לעבור את השוטרים ששמרו על קמפבל ולהכותו. בסיום השליש הראשון של המשחק השליך אוהד פצצת גז מדמיע בתוך האולם. כל הנוכחים באולם פונו ממנו, והמשחק הופסק ולא חודש.
האוהדים שיצאו מהאולם הצטרפו למפגינים שעמדו מחוצה לו, וקהל רב יצא ממתחם האולם למסע של ונדליזם, ביזה והרס ברחבי העיר, במה שנודע לאחר מכן כ"מהומות רישאר". המהומות נמשכו עד השעות הקטנות של הלילה, כאשר רישאר עצמו עלה לשידור רדיו מיוחד והתחנן בפני האוהדים שיפסיקו את המהומות.
בפלייאוף, ללא רישאר, הגיעו הקנדיאנס לסדרת הגמר ונוצחו על ידי דטרויט רד וינגס.
1955 - 1960: שושלת שוברת שיאים והפרישה.
עונת 1955/56 הייתה עונה של שינוי בקנדיאנס. דיק ארווין הוותיק עזב את הקבוצה, ובמקומו מונה למאמן טו בלייק - חברו של רישאר לקו ההתקפה המצוין בשנות ה-40. אל רישאר הצטרף בקבוצה אחיו הצעיר, אנרי, שהפך עם השנים לכוכב NHL בזכות עצמו.
רישאר וז'אן בליבו הובילו את הקנדיאנס לזכייה בגביע סטנלי באותה עונה, כאשר רישאר סיים שלישי בדירוג המבקיעים אחרי בליבו וגורדי האו. עונה אחת לאחר מכן מונה רישאר לקפטן הקבוצה והוביל אותה לגביע סטנלי שני רצוף.
פציעה בגיד האכילס שלו הגבילה את רישאר ל-28 משחקים בלבד בעונת 1957/58, אולם בפלייאוף חזר לכושר שיא וכבש 11 שערים ב-10 משחקים בדרך לזכייה נוספת בגביע סטנלי.
שתי העונות הבאות היו חלשות יותר עבור רישאר. הוא נעדר ממשחקים רבים בשל פציעות ותרומתו בפלייאוף הייתה צנועה מאוד. למרות זאת זכו הקנדיאנס בשני גביעים נוספים וסיימו את המחצית השנייה של העשור עם שיא NHL של 5 זכיות רצופות בגביע סטנלי, שיא שמחזיק מעמד עד היום.
בתום אותה עונה הודיע מוריס רישאר על פרישתו ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה.
רישאר זכה לכבוד מלכים בעונה שלאחר פרישתו. מונטריאול קנדיאנס הוציאה לגמלאות את חולצתו, מספר 9, והיכל התהילה של ההוקי קרח קיבל אותו כחבר תוך שהוא מוותר על תקופת ההמתנה המקובלת של 3 שנים לאחר הפרישה.
ב-1967, עם היווסדו של מסדר קנדה, היה רישאר חבר במחזור הראשון של מקבלי תואר אצולה במסדר. הוא קיבל את התואר "קצין" (הדרגה השנייה מבין שלוש דרגות המסדר), וב-1998 קודם לדרגת companion - הדרגה הגבוהה ביותר.
ב-1972 ניסה רישאר את כוחו באימון. הוא התמנה למאמן קוויבק נורדיקס בליגת ה-WHA - הליגה שהתחרתה ב-NHL באותה תקופה. לאחר שני משחקים בלבד - ניצחון והפסד - החליט שאימון איננו ייעודו, ועזב את תפקידו.
ב-1996 נסגר אולם ה"מונטריאול פורום", האולם הביתי של הקנדיאנס בו עשה רישאר את מיטב שנותיו, והקנדיאנס עברו לאולם ביתי חדש. רישאר נכח בטקס הפרידה מהאולם יחד עם עוד כוכבים גדולים מההיסטוריה של הקבוצה, ומשהוקרא שמו זכה לתשואות רמות ובלתי פוסקות שגרמו לעיכוב הטקס בלמעלה מ-10 דקות. במרכז המסחרי שהחליף את האולם ניצב היום פסל של רישאר.
ב-1998 בחר בו המגזין הנחשב The Hockey News למקום החמישי ברשימת שחקני ה-NHL הגדולים בכל הזמנים (אחרי ויין גרצקי, בובי אור, גורדי האו ומריו למיה).
ב-1999 תרמו הקנדיאנס את גביע מוריס "רוקט" רישאר, המוענק מאז מדי עונה למלך השערים של העונה הרגילה ב-NHL (תואר שבו רישאר זכה 5 פעמים במהלך הקריירה שלו).
מותו והנצחתו.
רישאר מת ב-27 במאי 2000. עם היוודע דבר מותו הפסיקה האספה הלאומית של קוויבק את ישיבותיה ודגלים ברחבי קוויבק הורדו לחצי התורן. ארונו הוצב ב"סנטר בל", האולם הביתי הנוכחי של הקנדיאנס, ולמעלה מ-100000 אנשים עברו על פניו. בהלווייתו השתתפו בין היתר המושלת הכללית של קנדה אדריאן קלרקסון וראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין, כמו גם ראשי הממשל של קוויבק וכוכבי ה-NHL של תקופתו, ביניהם יריבו הגדול גורדי האו. שחקני קבוצת הבייסבול של העיר, מונטריאול אקספוז, לבשו על שרוולם סרט שחור עם הספרה 9 - מספר חולצתו של רישאר - למשך שארית עונת 2000.
קבוצת "לאוואל רוקט" מהעיר לאוואל, הקבוצה הבת של הקנדיאנס בליגה המשנית AHL, נקראת על שמו. גם קבוצה ב-Quebec Major Junior Hockey League, אחת מליגות הצעירים הראשיות בקנדה, נקראה על שמו - "מונטריאול רוקט". אולמה הביתי נקרא "אולם מוריס רישאר". ב-2003 עברה הקבוצה לאי הנסיך אדוארד, שם היא קיימת עד היום, ועד 2013 עדיין נקראה "רוקט" על שמו של רישאר.
פסלים של רישאר ניצבים באתרים שונים ברחבי קוויבק.
השריר הארבע ראשי
CORE - תיאום המשאבים המיוחדים (בפורטוגזית: Coordenadoria de Recursos Especiais) היא יחידת עילית של המשטרה האזרחית של ברזיל בריו דה ז'ניירו, המקבילה האזרחית ל-BOPE, שהא חלק מהמשטרה הצבאית. היחידה שהוקמה ביולי 1969 מקבילה ליחידת GOE של סאו פאולו.
מטרות.
היחידה הוקמה על מנת להוות יחידת תגובה מהירה
המאה ה-3 לפני הספירה
מאנטאווב
הקיסרית מאנטאווב
לו סון
עברייני על
עברייני על (באנגלית: MisFits) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמה, קומדיה שחורה ומדע בדיוני שיצר הווארד אוברמן, המספרת על חבורת עבריינים צעירים שמבצעים עבודות שירות ובעקבות סערה מוזרה מקבלים לידיהם כוחות על. בשנת 2010, הסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
תקציר העלילה.
העלילה מתמקדת במספר בני נוער בעיתיים שנגזר עליהם לבצע עבודות שירות ובעקבות סערה מוזרה הם קיבלו לידיהם כוחות על. סיימון (איוון רהאון) נהיה בלתי נראה, קלי (לורן סוצ'ה) יכולה לקרוא מחשבות, קרטיס (ניית'ן סטיוארט-ג'ארט) יכול להחזיר את הזמן אחורה, ניית'ן (רוברט שיהאן) הוא בן אלמוות ואלישה (אנטוניה תומאס) גורמת לאנשים לרצות לקיים עמה יחסי מין באמצעות מגע. בעונה השלישית מצטרף רודי (ג'ו גילגן), שמתפצל לשני אנשים כשהוא חווה חוויה רגשית חזקה ובעונה הרביעית מוחלף הצוות לחלוטין (מלבד רודי) ומצטרפים פין (ניית'ן מק'מולן), ג'ס (קרלה קרום) ואבי (נטשה או'קיף). במהלך הסדרה הם פוגשים עוד אנשים שנפגעו מהסערה, טובים ורעים.
עונה ראשונה.
כבר בפרק הראשון החבורה הרגה את טוני, קצין המבחן שלהם, לאחר שהסערה גרמה לו להשתגע, וקברה אותו במקום סודי. קצינת המבחן החדשה, סאלי, הייתה מאורסת לטוני ורצתה לגלות מה קרה לו והאמינה שלחבורה יש קשר לכך. היא ניצלה את סיימון, שהיה מרוחק יותר מהחבורה ופחות מפותח מינית, כדי לגלות מה הם עשו. בסופו של דבר, סיימון הרג גם את סאלי, מכיוון שהתכוונה לדווח למשטרה על מה שעשו לטוני. במהלך העונה התפתח קשר רומנטי בין קרטיס ואלישה. הכוח של אלישה לא אפשר להם לקיים מגע מיני, מאחר שהמגע שלה כה חזק שהוא לא מאפשר לקרטיס לזכור שום מגע מיני שהוא קיים עמה. הם התגברו על כך, והחליטו שבמקום לעשות סקס, הם יאוננו אחד מול השני. כמו כן, החלו להופיע ניצוצות של התחלה בין ניית'ן לקלי, למרות ששום דבר לא באמת קרה ביניהם. במהלך כל העונה עמדה תעלומת הכוח של ניית'ן, מאחר שהוא עדיין לא גילה את כוחו. בפרק האחרון, ניית'ן נפל מגג המתנ"ס אל מותו והחבורה נאלצה לקבור אותו. העונה הסתיימה עם התגלית שניית'ן הוא בן אלמוות ושהוא נקבר חי.