סעיף (2) המתייחס לסוג ומקום העבודה, מציבים את הצורך בהתייחסות למגוון גדול של מקומות וסוגי עבודה ולעדכון מתמיד של אפשרויות הטומנות בחובן סכנות. ולעניין חלופות עבודה, זהו נושא שנוי במחלוקת כיון שבאים בו, לידי ביטוי, שיקולים ואינטרסים שונים, חלקם מנוגדים, למעסיק ולאישה. בחלק מן המקרים ניתן למצוא חלופות ולהוציא או להקטין את חשיפת האישה לסכנה, מצב שעשוי למנוע הוצאתה לשמירת הריון.
העובדה ששמירת היריון משמעה היעדרות מן העבודה, לשם מנוחה, מסמנת נקודה נוספת הנמצאת במחלוקת - הפרשנות לגבי המושג "מנוחה", אינה ברורה ואחידה. בהיעדר קריטריונים ברורים ובגלל אפשרויות פרשנות שונות, חלק מן הפניות לקבלת גמלת שמירת היריון, אשר נדחות, מגיעות לבתי המשפט.
קשיים בגלל הבדלי השקפות.
תפיסה 'נשית' מול תפיסה 'גברית'.
תקופת ההיריון והלידה, עברה מהפך תפיסתי כאשר התפיסה ה'נשית' ראתה את ההיריון והלידה כמצבים טבעיים, תוך התערבות מינימלית בתהליך, סיוע בעת הצורך בלבד ושימוש באמצעים מעטים, שנסמכו על ניסיון אישי וידע עממי. כניסתם של הרופאים, שרובם גברים העלתה את התפיסה ה'גברית', שראתה את ההיריון והלידה דרך גישת הפתולוגיה דהיינו מחייבת התערבות חיצונית, באמצעות מכשירים, תרופות ומהלכים שאינם טבעיים כגון ניתוח.
התפיסה הגברית השתלטה על התודעה החברתית, בין היתר כיון שההתערבויות בעת ההיריון ובלידה הניבו, תוצאות רצויות, כאשר צומצמו מספר הלידות של עוברים מתים, כאשר תמותת היולדות ירדה מאוד וכאשר התגברו על סיבוכים שונים. התפיסה הגברית הביאה אתה גם שליטה מוחלטת על התהליך, באמצעות מתן הגדרות וקביעת פרוטוקול טיפולי.
אחד המושגים שנוצרו הוא מושג "שמירת הריון" שבמהותו נועד לצמצם את הסיכוי של אישה ללדת לידה מוקדמת, ובכך לאבד את ההיריון, או ללדת פג לא מפותח דיו.
קיימים הריונות אשר מראש ידוע כי ידרשו התייחסות מיוחדת ועל כן יוגדרו כהריונות בסיכון, עוד מושג שתבעה הגישה הרפואית. הצורך בשמירת ההיריון, יכול להתגלות בכל תקופת ההיריון, ככל שצורך זה, מתגלה בשלב מתקדם יותר של ההיריון, כך הסיכון ללידה של עובר לא מפותח קטן יותר.
שמירת היריון הוא מעשה של הגבלת פעילותה של האישה ההרה, במספר רמות:
ההתייחסות לגבי נחיצות שמירת ההיריון, כמו גם מתי יש להפעיל את האפשרות הזו, הם נושאים שבמחלוקת בין רופאים, בין מוסדות רפואיים הבאים לידי ביטוי במדיניות והנחיות עבודה ובין המוסד לביטוח לאומי, האמון על מתן הגמלה בגין שמירת הריון.
המחלוקת בין הרופאים לבין עצמם היא בכמה מישורים: בין רופאים גניקולוגיים לבין עצמם, כאשר ניתן לראות הבדלי גישה בין הרופאים בקהילה העובדים ישירות עם הנשים לבין הרופאים שמאשרים את קבלת הגמלה או הרופאים שנקראים למתן ייעוץ וחוות דעת לבתי המשפט, בתביעות וערערים שמגישות נשים שסורבו לקבלת הגמלה; מחלוקות בין רופאים מומחים בתחומם כגון אורתופדים לבין רופאים גניקולוגיים וכו'.
בשנים האחרונות התפרסמו מאמרים ומחקרים לא מעטים שטענו כי לא קיימת הוכחה מדעית, ששמירת הריון מועילה, להפך, שמירת הריון עלולה לגרום לנזקים פיזיים ונפשיים.
מההיבט של האישה ההרה, שמירת היריון מחייבת אותה לעזוב הכול ולהקפיד על מנוחה. ככל שנדרשת רמה גבוהה יותר של שמירה, כך גם השינוי בחיי האישה הוא דרמטי יותר. שמירת היריון עלולה להתחיל חודשים לפני תאריך הלידה, ומחייב את האישה להישאר בביתה או במיטה במשך חודשים ארוכים. שמירה שנעשית בבית החולים, גורמת לניתוק מסביבת חייה וממשפחתה, לצד אובדן החירות. הניתוק מן העבודה יוצר לא פעם קשיים עם המעסיק והקולגות, שהיעדרותה פוגעת גם בהם. שמירת ההיריון עלולה ליצור למעשה, מצע שיזמין הפלייה על רקע מגדרי.
הגישה הרפואית, מצדדת בניתוק האישה או הגבלת חירותה למען שמירה על ביטחונה וביטחון עוברה. השאלה שנדרשת אם כן, לבחון דרכים אחרות, על מנת לשמור על ביטחונה של האישה ההרה, להקל עליה עד כמה שאפשר וגם לא להשתמש בכלי של שמירת היריון.
תפיסה רפואית לעומת תפיסת רווחה.
היחס לתקופת ההיריון כמו גם ללידה מושפע מתרבות,דת והשקפה חברתית, הבאים לידי ביטוי, בהבדלים בין תרבויות הלידה בארצות העולם. מדינות רווחה, אשר התפתחו בסוף מלחמת העולם השנייה, רואים את תפקידה של המדינה, כמי שצריכה ויכולה לטפל בבעיות חברה וכלכלה, תוך הכרה בזכויות החברתיות של כל אדם, בנוסף לזכויותיו האזרחיות והפוליטיות. המדינה אם כן מתערבת באופן פעיל באמצעות חוקים ומערכות שלטוניות נוספות במישורים הכלכליים, התעסוקתיים והחברתיים למיניהם וביניהם מערכות הבריאות.
אחת השאלות, שעמדה לנגד עיניהן של המדינות הייתה - "אילו סוגים של סיוע ושל טיפול יינתנו ליולדות בנוסף, או לצד הטיפול הרפואי?" תקופת ההיריון מלווה בתופעות פיזיולוגיות ונפשיות שונות, המשפיעות על התפקוד של האישה, בין היתר במקום העבודה. תפקידה של מדינת הרווחה הוא לספק הגנה לעובדות הרות. חקיקת חוקים והסכמי עבודה המיטיבים או מגינים על נשים הרות, מעלה את הקונפליקט לגבי האיזון בין אינטרס המעסיקים, הבוחנים את המצב מהיבטים כלכליים, לבין אינטרס הנשים. לצד ההיבטים הרפואיים, שלא תמיד מזהים צורך רפואי בהתערבות, או התערבות מינורית בלבד, ניצבת המציאות,או ההיבטים החברתיים, שעודדו נשים ללדת וגם עודדו אותן לצאת ולעבוד מחוץ למשק ביתן. מדינת ישראל חוקקה את חוק עבודת נשים, שתפקידו להבטיח את שילובן של הנשים בכוח העבודה בלי לפגוע בתפקידן האימהי.
החוקים שחוקקו עדיין מחייבים אכיפה ולכן הוקמו מנגנונים של מעקב כגון נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה המגישה דו"ח מסכם מדי שנה, ממנו עולה כי הפלייה בגין היריון היא אחת התלונות הנפוצות מכלל הפניות.
חשוב להדגיש כי "...הוראה בחוק או בהסכם, שמעניקה זכויות בקשר להריון, לשמירת הריון, ללידה, להנקה או לפוריות, אינה נחשבת אפליה. מקומות עבודה רבים מעניקים לאימהות זכויות מיוחדות הקשורות בהורות, כגון יום עבודה מקוצר".
שמירת הריון בעולם.
ארגון העבודה העולמי (ILO), פרסם בשנת 1952 שורה של תקנות המתייחסות לנשים בתקופת ההיריון. בהמשך, בתקנות הבאות נעשו עדכונים והתאמות ונוספה התייחסות ייחודית לשמירת הריון.
במדינות שונות "חופשת הלידה" ארוכה וניתן לקחת אותה עוד בטרם התרחשה הלידה, כחלק ממדיניות שנועדה לאפשר הפחתת מתחים שנגרמים בעקבות העבודה. שינוי בסביבת העבודה, כאמצעי להפחתת גורמי סיכון לנשים בהיריון, היא דרך נוספת של התמודדות עם סוגיית שמירת ההיריון או הימנעות ממנה. מדיניות מוצהרת לגבי שינויים בסביבת העבודה קיימת במדינות שונות, אולם מעסיקים נוקטים באמצעים על פי ראות עיניהם.
זהר עמר
זֹהר עמר הלוי (נולד בשנת 1960) הוא פרופסור מן המניין במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, אשר תחומי התמחותו הם: תולדות הטבע בעת העתיקה, זיהוי הצומח והחי של ארץ ישראל בהתאם לתיאורים במקורות ישראל; תרבות חומרית, ריאליה וחיי יום-יום בתקופת ימי הביניים כפי שבאה לידי ביטוי בחקלאות ובמסחר; תולדות הרפואה ואתנופרמקולוגיה. המחקר משלב דיסציפלינות שונות, מתחום ענפי מדעי הטבע, היסטוריה וארכאולוגיה עם בלשנות ותחומי מחקר מעולם היהדות.
מחקרים בולטים שערך בשנים האחרונות היו: תעודות הגניזה הקהירית כמקור להכרת הרפואה המעשית במזרח התיכון בימי הביניים, מחקר צבענים שבטקסטילים עתיקים ונייר עתיק, כנימת האלון כמקור לצבע ("תולעת השני"), צבע התכלת והארגמן, צמח האפרסמון, סממני המרפא והבושם המסורתיים בארץ ישראל, תרבות חומרית של יהודי תימן ותיעוד מסורות כשרות בעלי החיים.
תולדות חייו.
תושב נוה צוף (חלמיש) בבנימין, נשוי ואב לשישה ילדים. גיסו של רב היישוב יצהר, הרב דוד דודקביץ'.
למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ובישיבת מרכז הרב בירושלים. שירת בצה"ל בהנדסה קרבית (רס"ן במילואים). לאחר השירות הצבאי עסק בהדרכות טיולים ובחברה להגנת הטבע במסגרת חוגי סיור. שימש במשך חמש שנים כמנהל הגן הבוטני האקולוגי, אבו כביר, קמפוס אוניברסיטת תל אביב הישנה.
סיים את לימודיו האקדמאיים לתואר ראשון, שני ושלישי, באוניברסיטת בר-אילן, שבה הוא מכהן כיום כפרופסור מן המניין. הוא כיהן כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטה בשנים תשס"ד-תשס"ה, תשס"ט. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית בשנת תשע"ו. חבר ועדת השמות הממשלתית.
נושא עבודת המסטר שלו היה: "סוגיות ביישוב, בחקלאות ובנוף הצומח של ארץ-ישראל בתקופת ימי הביניים". נושא עבודת הדוקטורט: "גידולי ארץ-ישראל בימי-הביניים: תיאור ותמורות". שתי העבודות בהנחיית פרופ' יהודה פליקס ופרופ' יוסף דרורי.
שיטת המחקר.
זהר עמר עוסק בשנים האחרונות בסוגיות שונות שבתחום שבין תורה ומדע, מתוך הצגת בחינה מחודשת למקורות, ומתן פרשנות וזווית מבט השונה לעיתים מהמקובל. המטרה היא לרתום את כלי המחקר המודרניים ולהציג את תרומתם למחקר מדעי היהדות, אם כי לא מתוך רצון מאולץ לגשר ביניהם.
במחקריו הוא משתדל לנצל כמעט כל פיסת מידע אפשרית, תוך שימוש נרחב במכמניה של הספרות העברית והספרות הערבית ובמקורות העתיקים והקלאסיים, כולל ספרות יוון העתיקה, לטינית וסורית. הדגש ההוא במיוחד למקורות היהודים והמוסלמים שנכתבו בערבית בימי-הביניים, כאשר הוא מציג את תרומתם להבנת הפריחה התרבותית והחומרית שהייתה בארצות האסלאם. מחקרים רבים הוקדשו להבנת הריאליה המשוקעת בחיבורי רס"ג והרמב"ם.