הסרט מכיל רמיזות פארודיות לסרטו של אינגמר ברגמן "החותם השביעי" כאשר ביל וטד מזמינים את המוות למשחק שאם יזכו בו יקבלו את חייהם בחזרה: הם משחקים מולו צוללות, טוויסטר ומשחקים אחרים. בתחילה אומר מוות שעליהם לזכות במשחק אחד, אחר כך בשניים מתוך שלושה, שלושה מחמישה, אך השניים ממשיכים לנצח אותו.
סוף הסרט נשען על סדרה של אירועים שבתחילה נראים כסותרים את פרדוקס הסבא, אך הם נפתרים כפרדוקסי פרהדסטינציה חופפים.
אבנר חי שאקי
אבנר חי שאקי (5 בפברואר 1926 – 28 במאי 2005) היה משפטן ואיש ציבור ישראלי. שימש פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל מטעם המפד"ל.
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב במורדות גילה.
ביוגרפיה.
נולד בצפת, בנם של חנה (נזלי) ושל הרב עובדיה שאקי. הוא היה תלמיד מצטיין בבית ספר אליאנס. לאחר שהשלים את תעודת הבגרות האקסטרנית למד הוראה בבית המדרש למורים דתיים בירושלים. עם סיום לימודיו עבד כמורה שכיר במוסד לעבריינים צעירים בעכו ולאחר שעמד על התנאים במוסד פנה למשרד הסעד בדרישה לסגור את המוסד, וכך אכן נעשה. בצעירותו גם כתב שירים שאחדים מהם התפרסמו בקובצי שירה. שאקי החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובזכות הצטיינותו זכה למלגה מלאה בכל מהלך לימודיו. באפריל 1955 קיבל תואר שני במשפטים ובנובמבר 1955 הוסמך כעורך דין. עם סיום לימודיו הוזמן לשמש עוזר הוראה במשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה ופרסם מחקר על משטרים דמוקרטיים. בהמשך קיבל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה העברית והיה לפרופסור למשפטים (משפט בינלאומי פרטי, דיני משפחה וירושה, דת ומדינה במשפט) באוניברסיטת תל אביב.
בפוליטיקה.
את הקריירה הפוליטית שלו החל שאקי עוד כשניסה להתמודד בראש רשימה בלתי מפלגתית להסתדרות הסטודנטים, אך לא הצליח להיבחר. בהמשך הקים את "התנועה לקידום עדות המזרח". בינואר 1959 מונה על ידי שר הדתות יעקב משה טולידאנו לוועדה שבדקה טענות על קיפוח הספרדים בהרכב המועצה הדתית של ירושלים. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית ב-1959 הקים את "המפלגה הספרדית הלאומית" שטענה לקיפוח של הספרדים, אך לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. מאוחר יותר הצטרף שאקי למפד"ל. הוא הוצב במקום ה-15 ברשימת המפד"ל לכנסת השביעית, ונכנס לכנסת לאחר פטירתו של השר חיים משה שפירא. חודש וחצי מאוחר יותר, עם מינויו של יעקב-מיכאל חזני לתפקיד שר הסעד, החליפו שאקי בתפקיד סגן שר החינוך והתרבות בממשלה ה-15.
ביולי 1972 אחרי הצבעתו בעד תיקון חוק השבות, בעניין קביעת מיהו יהודי על-פי ההלכה, בניגוד לעמדת הממשלה ולעמדת מפלגתו, פוטר והתפטר מכהונתו כסגן שר החינוך. לאחר זמן מה פרש במחאה מהמפד"ל והפך לחבר כנסת יחיד.
בבחירות לכנסת השמינית הקים את רשימת "התנועה לשוויון חברתי", אך לא עבר את אחוז החסימה.
בשנת 1984 חבר שוב למפד"ל ונבחר לכנסת ה-11, והמשיך לכהן בה עד הכנסת ה-14. לאחר הבחירות לכנסת השתים עשרה ב-1988, בהן כיהן שאקי כיושב ראש התנועה, כיהן שאקי כשר בלי תיק בממשלתו של יצחק שמיר. אחרי "התרגיל המסריח" באמצע 1990 והקמת הממשלה החדשה, מונה שאקי לתפקיד שר הדתות, תפקיד בו החזיק עד 1992. הוא מינה את שלמה בקיש כמנכ"ל המשרד. לאחר התמודדות מול הרב יצחק לוי על ראשות המפד"ל ועל תיק החינוך בשנת 1998 - התמודדות בה הפסיד שאקי - הוא הודיע שלא יתמודד עוד לכנסת ומונה לנשיא עמית של המזרחי העולמי. במהלך כהונתו בכנסת יזם את חוק חג המצות יחד עם אברהם יוסף שפירא.
שאקי היה יו"ר לשכת המפד"ל ויו"ר השדולה לקידום הבנה בין דתיים וחילונים. כמו כן כיהן כנשיא כבוד של המכון לחקר המשפחה בישראל.
הלך לעולמו לאחר מחלה קשה ב-28 במאי 2005.
פרשת העמותות ופרשת התרומות.
בהיותו שר הדתות, נחשד שאקי בשתי פרשיות (בין השנים 1990–1991), שנחקרו על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה והיחידה הארצית לחקירת פשעים. החשדות נגדו היו בשתי פרשיות שונות. האחת, פרשיה שכונתה 'פרשת התרומות', הייתה חשד למעילה בכספים שניתנו כתרומות לעמותות אליהן היה קשור, בין השאר לעמותה לחקר המשפחה ודיני המשפחה בישראל. הפרשיה הנוספת, שכונתה 'פרשת העמותות', הייתה חשד ששאקי פעל תוך ניגוד אינטרסים ותוך מרמה והפרת אמונים, בעת שהיה חבר בוועדת שרים, כאשר המליץ על העברת כספים מחלוקת עיזבונות, לשלוש עמותות בהן היו קרובי משפחתו חברים מייסדים. בסופו של דבר לא הוגש נגד שאקי כתב אישום. בפרשת התרומות קבע היועץ המשפטי לממשלה כי בהתנהלותו של שאקי היה טעם לפגם, אולם לא סבר כי יש די ראיות להעמידו לדין פלילי. בפרשת העמותות סבר היועץ המשפטי לממשלה כי יש די ראיות להעמיד את שאקי לדין בגין מרמה והפרת אמונים, אולם סבר כי אין מקום לעשות זאת, בשל חוסר עניין לציבור. על החלטה זו של היועץ המשפטי לממשלה הוגשה עתירה לבג"ץ, בדרישה לבטל את החלטתו ולהעמיד את שאקי לדין. העתירה התקבלה במובן זה שבג"ץ הורה ליועץ המשפטי לממשלה לקיים שימוע לשאקי טרם העמדה לדין ואף להעמידו לדין אם ישתכנע כי עדיין יש בסיס ראייתי לכך שביצע את העבירות בהן נחשד.
חיים אישיים.
אחותו אסתר שאקי-ארזי הייתה משוררת.
בתו עו"ד סמדר גרוס, הייתה האשה הראשונה בישראל שעמדה בראש מועצה דתית.
ב-2021 הונצח בקריאת רחוב על שמו בשכונת גילה בירושלים.
ציר (מזון)
בבישול, ציר (בצרפתית: Bouillon; מבוטא: בויון) הוא נוזל צלול המהווה תמצית של טעמים. הציר משמש כבסיס לרטבים, מרקים ועוד.
הציר מופק על ידי בישול איטי של מוצרי מזון בתוך מים. הבישול האיטי מביא לכך שנוזלים המצויים בתוך המזון עוברים אל המים, ויחד עמם הטעם והריח האופייני למזון. בגמר הבישול מסוננים החוצה ה"מוצקים", על מנת לקבל את הנוזל הצלול המהווה את הציר.
ציר המוגש למאכל כמות שהוא מכונה "מרק צח", וברוב המקרים משמש כינוי זה לציר עוף.
ישנם ארבעה צירים "קלאסיים":
ציר נפוץ נוסף בבישול הוא ציר פטריות.
להכנת הצירים ניתן להשתמש בעצמות, בשר, ועור. העצמות מכילות פחות חומרי טעם אבל יותר ג'לטין. לעומתן, הבשר מכיל יותר חומרי טעם ופחות ג'לטין.
ציר
אבנר שאקי
לואיז בראון
לואיז ג'וי בראון
אין הנחתום מעיד על עיסתו
אין הנחתום מעיד על עיסתו הוא ביטוי שנטבע בצורתו זו בספרות העברית החדשה ומשמעותו היא שלא ראוי שאדם יעיד על איכות מוצריו מכיוון שהוא אינו אובייקטיבי.
מקור הפתגם.
בספרות חז"ל ישנו מקור המופיע מספר פעמים ועוסק בנחתום ועיסתו. כך למשל: .
הרעיון שהתהילה של האדם צריכה לבוא מאנשים זרים, שרואים את התוצאות האמיתיות של המעשים שלו, ולא מפיו שלו עצמו, שכן הוא לא יכול להעריך את פעולותיו באופן אובייקטיבי מובע גם במשלי: ""יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ, נָכְרִי וְאַל שְׂפָתֶיךָ".
שימושים בעברית המודרנית.
לביטוי משמעות דומה לזה של "יהללך זר ולא פיך", אך כפי שמובא למעלה, יכול לשמש גם במקרים בהם האדם מעיד על יצירתו שהיא גרועה.
לביטוי משמעות נוספת, לפיה אין להסיק מהמוניטין של אדם (או, במובנים מודרניים יותר, המוניטין של חברה או של מותג) על איכות מוצריו, אלא יש לשפוט כל מוצר במנותק מהיצרן.
בעיתון "על המשמר" משנת 1939 כתב העיתונאי: "בדרך כלל מקובל כי אין הנחתום מעיד על עיסתו. אולם כפי הנראה שאמרה זו מופנית רק כלפי פשוטי העם... מה שאין כן רמי היחש והמעלה. הם מעידים השכם והערב על טיב עיסתם: 'אני הנני הלוחם הוותיק והיחיד לאחדות, לאחווה, חירות ודמוקרטיה, אני ואין בלתי...".
ב"מעריב" משנת 1986 מופיעה כתבה על דוד מגן. כשנשאל איזה ראש עירייה היה, הוא ענה: "אין הנחתום מעיד על עיסתו... אבל לא שכח להזכיר שלאחרונה נבחר בקולותיהם של יותר משבעים אחוז מהמצביעים".
ב"הארץ" משנת 2018, בכתבתה של חברת הכנסת מירב בן-ארי, טוען יולי אדלשטיין כלפי האשמותיו של העיתונאי גדעון לוי: "אמנם אין הנחתום מעיד על עיסתו, אך את מה שהספקתי לעשות בקדנציה הזאת, שהיא הראשונה שלי, לא יוכל לוי לקחת ממני. בשלוש השנים האחרונות שיניתי את החיים לאנשים במדינה...".
קריקט
קְרִיקֶט (באנגלית: Cricket) הוא משחק ספורט קבוצתי המתנהל בין שתי קבוצות של 11 שחקנים. זהו משחק עם מחבט וכדור, אשר משוחק במגרש מעגלי או אליפטי עם משטח מלבני באמצע הנקרא פִּיץ' (Pitch), עליו מתקיים עיקר המשחק. בשני קצות הפיץ' עומדים מקלות עץ – שלושה עמודי עץ אנכיים (Stumps) ועליהם שתי פיסות עץ אופקיות (Bails) – היוצרים יחד את השער, או וויקט (Wicket) באנגלית.
על הפיץ' נמצאים שלשה שחקנים: שני חובטים (Batsman) מהקבוצה החובטת, ומגיש (Bowler) מקבוצת השדה. המגיש זורק את הכדור מוויקט אחד לכיוון הוויקט האחר. ליד הוויקט השני עומד חובט ומנסה להגן על הוויקט שלו עם מחבט. החובט השני, העומד בקצה האחר של הפיץ' (ליד הוויקט של המגיש), לא פעיל במהלך זה של המשחק. החובט מנסה לחבוט בכדור ולאחר החבטה מחליף מקומות עם החובט השני הנמצא בוויקט השני. חילוף אחד כזה מזכה את קבוצת החובטים בנקודה אחת (Run). החובטים יכולים להחליף מקומות פעמיים או יותר והנקודות שיקבלו תהיינה כמספר ההחלפות. אם הם יכולים, החובטים יכולים לרוץ בין הוויקטים גם בלי לחבוט בכדור (ראו תוספות). לאחר שהכדור נחבט, מטרתה של קבוצת השדה היא להפיל את הוויקט. אם נפסל החובט (ראו פסילות), יחליף אותו שחקן אחר מקבוצת החובטים. הסבב ממשיך עד שקבוצת החובטים אינה יכולה לספק שני חובטים למגרש (כלומר, נפסלו 10 חובטים). בשלב זה נגמר סיבוב (Innings), ושתי הקבוצות מחליפות תפקידים.
היסטוריה.