כאשר formula_3 הוא הקירוב ה-"k" ל- formula_4, ואילו formula_5 הוא הקירוב הבא או האיטרציה ה-1 + "k" של formula_4, בעוד המטריצה "A" מפורקת לסכום של מטריצה משולשית תחתונה formula_7, ולמטריצה משולשית עליונה בהחלט "U": כלומר formula_8.
ביותר פירוט, אם נכתוב את "A", x ו- b לרכיביהם:
אז הפירוק של "A" למרכיב של מטריצה משולשית תחתונה ולמרכיב של מטריצה משולשית עליונה ניתן על ידי:
אנליטית, איטרציית גאוס-זיידל ניתנת לכתיבה מחדש כ-:
עם זאת, באמצעות ניצול הצורה המשולשית של המטריצה formula_7, האיברים של x("k"+1) ניתנים לחישוב באופן סדרתי על ידי ההצבה:
תהליך זה נמשך עד אשר השינויים הנגרמים על ידי איטרציה חוזרת הם מתחת לשארית קטנה מסוימת (שמוגדרת מראש).
התכנסות.
ההתכנסות של שיטת גאוס-זיידל תלויה במטריצה "A". ידוע כי התהליך מתכנס אם אחד משני התנאים הבאים מתקיים:
עולה עולה
עולה עולה הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1985 בשוודיה, אשר בוצע בשפה העברית על ידי יזהר כהן, בהופעתו השנייה באירוויזיון, לאחר שזכה באירוויזיון 1978 עם השיר אבניבי. את המילים לשיר כתבה חמוטל בן זאב והלחין קובי אשרת.
במקור נכתב השיר עבור הפסטיגל, תחת השם "הכלב ויסקי". אולם, כאשר האמרגן שלמה צח שמע את השיר, הוא החליט כי השיר "חזק מדי בשביל הפסטיגל", וכי הוא מתאים יותר לאירוויזיון. לשם כך שינתה חמוטל בן זאב את המילים, כדי להופכו משיר ילדים לשיר פופ.
השיר מבטא שמחה וחשיבה כיצד יראה העולם כאשר בני האדם יחיו בשלווה ובשלום.
מצוין בשיר גם דברים המציינים תקווה והמשכיות, כגון "אור", "קשת בענן" ו"מים", המחזקים את המסר הנובע מהשיר.
השיר זכה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון 1985, לאחר שזכה ב-69 נקודות, והקדים שירים שזכו מאוחר יותר להצלחה ("כמו צועני" ו"עוד נגיע"), ונחשב לאחד השירים הקליטים ביותר באותה שנה.
באירוויזיון הוגרל השיר להיות במקום 15 לפי סדר ההשמעה. בסיומה של ההצבעה, סיים השיר עם 93 נקודות, במקום החמישי מתוך 19 שירים בתחרות.
השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה-1985 של רשת ג'.
סוכנות הידיעות הקוריאנית המרכזית
סוכנות הידיעות המרכזית של קוריאה
סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית
א-תימום
אלור אוף דה סיז
אָלוּר אוֹף דֵה סיז (באנגלית: Allure Of The Seas) היא אוניית תענוגות מסדרת אואזיס המופעלת על ידי רויאל קאריביאן אינטרנשיונל. משנת 2018, אוניות מסדרת אואזיס הם ספינות הנוסעים הפעילות הגדולות ביותר בעולם, Allure ארוכה ב-50 מ"מ יותר מהספינה התאומה Oasis Of The Seas, אם כי שתיהן נבנו לאותם מפרטים. האונייה הוזמנה מ- Akker Finnyards תחת השם "פרויקט בראשית" (Project Genesis). בנייתה החלה בפברואר 2008 על ידי מספנות פרנו בטורקו, פינלנד. שדרית האונייה הונחה ב־2 בדצמבר 2008, זמן קצר לאחר שהמספנה נרכשה על ידי מספנות STX Europe.
עם השקתה בנובמבר 2009, האונייה הפכה לאוניית הנוסעים הגדולה בעולם, במקומה של הספינה התאומה Oasis Of The Seas.
היסטוריה.
השדרית של Allure Of The Seas הונחה ב-2 בדצמבר 2018 במספנות STX Europe בטורקו שבפינלנד, בטקס שבו נכחו נציגי רויאל קאריביאן ונציגי STX. היא הושקה ב־20 בנובמבר 2009, והמשיכה בהפלגתה מן המספנות. היא עזבה את המספנה בטורקו ב-29 באוקטובר 2010 בשעה 5:45 UTC, והפליגה ישירות אל נמל הבית שלה שבפורט לודרדייל, פלורידה, ארצות הברית.
ב-11 בנובמבר 2010, בסביבות השעה UTC 14:30, האונייה הגיעה לנמל הבית שלה בפורט לודרדייל, פלורידה. היא קודמה בברכה על ידי אלפי צופים שחיכו לה בחוף.
בפברואר 2014 Allure Of The Seas נכנסה למבדוק באי גראנד באהמה למשך שבעה ימים כדי להחליף תיבת הילוכים פגומה באחד האזיפודים שלה. מכיוון שהמתקן לא היה גדול מספיק כדי להכיל אונייה בסדר גודל של אואזיס, היה צריך להמציא פתרון ייחודי כדי לאפשר את התיקון, והוא כונה "פרויקט אטלנטיס".
Allure Of The Seas תחליף את נמל הבית שלה לפורט מיאמי, שם רויאל קאריביאן תבנה טרמינל חדש. היא תצטרף לספינה הרביעית של אואזיס, Symphony of the Seas, ושניהן יפליגו כל השנה מהנמל והאונייה תציע הפלגות מערביות ומזרחיות של שבעה ימים.
אנדריי גובורוב
פונקציה רב ערכית
צלילה (פירושונים)
הצלילה
"הצלילה" (באנגלית: The Dive) הוא סרט ישראלי משנת 2018 שכתב וביים יונה רוזנקיאר, המככב בסרט לצד שני אחיו - יואל ומיכה. הסרט הופק בתמיכת קרן סטיב טיש לסרט ראשון באורך מלא, אוניברסיטת ת"א, קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
הסרט הוקרן בישראל בהקרנת בכורה ב-1 באוגוסט 2018, במסגרת התחרות העלילתית של פסטיבל הקולנוע ירושלים, בו זכה בארבעה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר ובפרס סרט הביכורים המצטיין (ביחד עם הסרט "פרה אדומה").
באוגוסט 2018 הוקרן הסרט במסגרת פסטיבל לוקרנו ה-71 בו זכה בפרס Swiss Critics Boccalino Award, וכן בפרס Junior Jury Award לסרט הטוב ביותר במסגרת הבמאים של הווה. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-4 ביולי 2019.
תקציר העלילה.
הימים הם ימי מלחמת לבנון השנייה. לאחר שנה של נתק ממשפחתו, יואב (יואל רוזנקיאר) שב לקיבוץ ילדותו הנמצא סמוך לגבול ישראל-לבנון, על מנת להשתתף בהלוויה של אבי המשפחה, שנפטר כבר שנה קודם לכן ותרם את גופתו למדע. אבישי (מיכה רוזנקיאר), אחיו הצעיר של יואב, הוא חייל בשירות סדיר, הצפוי להצטרף למלחמה בצפון, אך מפגין סימני חרדה, ואיתי (יונה רוזנקיאר), האח הבכור, לוקח על עצמו לחנך אותו, למורת רוחו של יואב, רב-סרן לשעבר בצה"ל הסובל בעצמו מפוסט-טראומה.
זאב יפת
זאב יפת (28 בספטמבר 1935 – 13 באפריל 2021) היה מו"ל וכותב מדריכי התיירות "פספורט לאירופה", עיתונאי-חוקר בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "הארץ".
ביוגרפיה.
(בנימין) זאב יפת נולד, גדל והתחנך בירושלים. אביו, חיים יפת, היה עוזרה הראשי של הנרייטה סאלד, פעיל בוועד הלאומי וסמנכ"ל משרד הסעד בשנותיה הראשונות של המדינה.
אמו, שושנה יפת (לבית ברא"ז) סיימה את מחזור לימודי האחיות הראשון בארץ.
זאב יפת למד בגימנסיה העברית רחביה, שירת בחטיבת ירושלים ולאחר תום שירותו הצבאי פנה ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופה זו שימש כיו"ר וועדת העבודה של תלמידי האוניברסיטה מטעם תנועת החרות וכמבקר ספרים בעיתון "חרות" של מפלגת חרות.
סופר ומו"ל צעיר.
בתחילת שנות ה-60, יסד את הוצאות הספרים "ספיח" ו"מוקד" וכתב את הספרים הבאים: "הסיסמה אומץ לב" (הוצאת מרכוס ירושלים), "נעליים מסומרות" (הוצאת יסוד בע"מ, תש"ך),
"קורות טרימסטר אחד" (הוצאת ספיח, 1960),
"טילים במדבר" (הוצאת ספיח, תשכ'א), "יש לי בן יחיד, אלוהים שמור לי עליו" (הוצאת מוקד, 1970). במסגרת "מוקד " הוציא לאור, בין היתר, את הג'יימס בונד הראשון בארץ (שהיה לרב-מכר), את "יחידת קומנדו 101" ו"צנחנים בכלא הסורי", שניהם מאת דן מרגלית (1968).
עיתונאי חוקר.
בתחילת שנות ה-70 החל זאב יפת לכתוב בשבועון "העולם הזה" והפך לאחד הכותבים הבכירים של השבועון, בין חברי המערכת הבודדים שכתבותיו ותחקיריו פורסמו בלווית שמו. בהמשך היה בעל טור שבועי בשם "מבקר העולם הזה בא לביקור". במלחמת יום כיפור גויס לשירות מילואים ושהה כשמונה חודשים בחזית באיסמעיליה, על גבול מצרים. תוך כדי שירותו בתקופה זו כתב סדרת כתבות אשר תיארה את חוויות החיילים המשרתים כלוחמים במילואים.
לאורך שנות כתיבתו העיתונאית התמקד יפת במינהל לא תקין של רשויות הממשל, רמאויות ושחיתות של בכירים וגופים ציבוריים.
באמצע שנות השבעים עזב יפת את שבועון "העולם הזה" וב-1976 גויס לעיתון "הארץ" על ידי העורך הראשי גרשום שוקן. ב"הארץ" המשיך יפת בעבודתו העיתונאית בחקר וחשיפת שחיתויות, כשלים, מחדלים ומנהל לא תקין במגוון נושאים, בהם: תפקוד והתנהלות מכון התקנים, רשויות עירוניות, שוק מכירת המכוניות, שוק הבשר, המצב בבית אבות, מחדלי בנייה ותכנון, ענייני פלילים.
לאורך הקריירה שלו כעיתונאי חוקר התמודד יפת עם איומים ועם תביעות דיבה אשר בכולן זכה.
פסק דין 677/83 בורוכוב נגד יפת – לשון הרע פלילי.
יפת חשף בסדרת כתבות, פרשיית זיוף מסמכים הקשורים למועצה לשיווק ירקות.
שמואל בורוכוב, עוזר המנהל הכללי של המועצה הגיש נגד יפת קובלנה פלילית פרטית בגין לשון הרע.
בפסק הדין התקדימי ע"פ 677/83 בורוכוב נגד יפת (1.8.85, 10.10.84), קבע בית המשפט שהאיזון בין חופש הביטוי לבין הזכות לשם טוב נקבע בסעיף 6 לחוק, ולפיו חופש הביטוי נסוג בפני הזכות לשם טוב, רק אם המפרסם לשון הרע התכוון לפגוע בכבוד הזולת. בעניין הביטוי "הכוונה לפגוע" קבע השופט גולדברג שפירושו "המטרה לפגוע, היינו השאיפה לפגוע בכבוד", ואילו השופט ברק גרס שפירושו "מתוך רצון, או מתוך מטרה, או מתוך מניע לפגוע בכבוד". חשיבותו של פסק דין זה בכך שהוא מאפשר שיח ציבורי חופשי ומאפשר לעיתונאים זירת פעולה רחבה, כל עוד הם פועלים על מנת למלא את חובתם המקצועית, ללא אימת הענישה הפלילית.
חשיפה ראשונה מלאה של רשימת ה-11 במשפט לשון הרע - מוניה שפירא נגד זאב יפת והעיתון הארץ.