בטקס עצמו הנשים לובשות תלבושות ושמלות (קפטאן מרוקאי) מבדים מבריקים ויקרים, הרקומים באלמנטים מזרחיים וברקמות מוזהבות ותכשיטים ואביזרים עשירים למיניהם, על ראשיהן כתרים או סרטי שיער תואמים. הגברים, אף הם לובשים קפטאן וחובשים לראשיהם כובע בצבע ארגמן הנקרא תרבוש. הכלה לובשת את הלבוש המסורתי "השמלה הגדולה" - או כפי שקוראים לזה במרוקאית "קשוואה כבירה". הזוג מובל על ידי בני המשפחה בנשיאת נרות, למקום בו יערך הטקס המסורתי בו תמרח על כפות ידיהם חינה, כסגולה לאושר, חיים טובים וזוגיות טובה. הזוג יושב יחד, בלבוש המרוקאי המסורתי ואורחיהם משמחים אותם, מברכים, רוקדים ושרים. בשלב זה של הטקס, נהוג לתת מתנות יקרות ערך לחתן ולכלה ולהלבישם בתכשיטי זהב.
טקס החינה המוסלמי.
מקור טקסי החינה עוד מימי קדם, אך הם עברו שינויים במרוצת הזמן. טקס החינה המוסלמי המסורתי נערך אף הוא לנשים ולגברים לחוד, אולם הטקס נערך לעיתים בחברה מעורבת, אם כי מוזמנים אליו בני משפחה בלבד. הנשים שמכינות את החינה ועורכות את הטקס לכלה ולחתן חייבות להיות נשים פוריות – מתוך תקווה שפוריותן תוקרן אל הזוג הצעיר. מריחת החינה על ידיה של הכלה מסמלת פוריות - תקווה להיריון וללידה. מריחת החינה על ידיהן של חברותיה של הכלה מסמלת את תקוותן להינשא בקרוב. ומריחה על ידיהן של נשים נשואות מסמלת הזדהות עם הכלה ותמיכה בה.
צבע החינה.
החינה מופקת מעלים מיובשים של צמח החינה, הקרוי בשיר השירים "אשכול הכופר":
זהו שיח נשיר שגבהו 1–6 מטרים הנפוץ באזורים טרופים וסוב-טרופים צחיחים למחצה באפריקה, אסיה וצפון אוסטרליה.
חומר הצבע lawsone או hennotannic acid הוא מולקולה הנקשרת בתמיסה חומצית בקשר קוולנטי (קישור קבוע) לחלבון קרטין ולכן החינה צובעת ביעילות שיער, עור, ציפורניים ומשי הבנויים מקרטין והצבע יציב עד אשר תתחדש שכבת האפידרמיס או יצמח שיער חדש. lawsone בולע ביעילות קרינת UV הריכוז הגבוה של החומר הפעיל הוא בעלים ובפרט בעוקץ העלה.
החינה נראית כאבקה חומה ירקרקה אותה מערבבים עם מים ליצירת משחה המזכירה בוץ.
החינה עצמה משמשת גם כתכשיר לצביעת שיער בגוון אדמדם אותה מורחים על כף היד בטקס החינה המסורתי. יש כאלו הנוהגים אף לעשות קעקוע מדומה הנצבע על העור.
אגם ניוס
אגם ניוס (בצרפתית: Nyos) הוא אגם לוע הממוקם בצפון-מערב קמרון. אורכו המרבי של האגם 2,000 מטר, רוחבו 1,200 ועומקו 208 מטר.
כיס מאגמה הנמצא מתחת לאגם משחרר פחמן דו-חמצני (CO2) לתוך האגם. ב-21 באוגוסט 1986 התרחשה באגם התפרצות אגמית, המכונה גם בכינוי "היפוך אגמי": ענן של פחמן דו-חמצני בנפח של מעל לקילומטר מעוקב השתחרר מהאגם. ענן הפחמן אפף את הכפרים והישובים באזור האגם וגרם למותם מחנק של כ-1,700 בני אדם. הסיבה להתפרצות האגמית אינה ברורה, אולם מרבית החוקרים סבורים כי היא התרחשה בעקבות מפולת בוץ באגם, שהביאה לשחרור מצבור הפחמן הדו-חמצני בתחתית האגם אל האוויר.
האסון הפנה את תשומת לב הקהילה המדעית לאגמים בהם כלוא מצבור של פחמן דו-חמצני. עד כה ידועים שני אגמים נוספים המסכנים את החיים שסביבתם: אגם מונון (Monoun) הנמצא כ-100 ק"מ דרום מזרחית לאגם ניוס וגרם גם הוא למותם של 37 איש מחנק ב-15 באוגוסט 1984, ואגם קיוו (Kivu) שבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרואנדה, המכיל בנוסף לפחמן גם גז מתאן.
כדי למנוע התפרצויות אגמיות נוספות, הותקן באגם בשנת 2001 צינור המעלה מים רווים בפחמן מתחתית האגם. ירידת הלחץ מהמים מביאה לשחרור הפחמן המומס במים בצורה מבוקרת, ובכך מונע הצטברות כמויות גדולות של פחמן בתחתית האגם. בשנת 2011 הותקנו שני צינורות נוספים.
האשמת ישראל באסון.
בעקבות האירוע קמו תאוריות קונספירציה רבות, ביניהן תאוריה המאשימה את ישראל, שהגישה עזרה ראשונה לאסון, הטוענת כי ישראל שילמה לנשיא קמרון עשרה מיליארד דולר כדי שיאפשר לה לעשות ניסוים בפצצת נייטרון בשטחה.
אסתי לאודר
אסתי לאודר (Estée Lauder, באנגלית נהגה "אֵסטֵיי לוֹדר"; 1 ביולי 1908 - 24 באפריל 2004) הייתה אשת עסקים יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה.
אסתי לאודר נולדה ב-1908, בשם אסתר ג'וספין מנצר, בקווינס, בעיר ניו יורק, להורים יהודים ממוצא הונגרי. בשנת 1930 נישאה לבן מהגרים ממוצא יהודי בשם ג'וזף לאודר, ונולדו להם שני בנים, לאונרד ורונאלד. לאודר התגרשה בשנת 1939, וחזרה ונישאה לבעלה לשעבר בשנת 1942. בני הזוג נותרו נשואים עד פטירתו של ג'וזף לאודר בשנת 1982.
עוד בשנות ה-30 שינתה משפחת לאוטר את שמה לשם "לאודר", ייתכן שעקב הצליל האמריקאי יותר שבו.
בשנת 1946 ייסדה את חברת הקוסמטיקה האמריקאית המובילה, הקרויה על שמה, והייתה בין חלוצות הקוסמטיקה האמריקאית והעולמית.
לאודר הייתה האשה היחידה ברשימת "20 גאוני העסקים המובילים בעולם במאה ה-20" של ה-Time בשנת 1988.
לאודר היא זוכת מדליית החירות הנשיאותית.
בנה הבכור, לאונרד, הצטרף בשנת 1958 לניהול חברת הקוסמטיקה "אסתי לאודר", ובהמשך הפך למנכ"ל החברה וליו"ר הדירקטוריון שלה.
בנה הצעיר, רון לאודר, נשיא הקונגרס היהודי העולמי (מאז 2007), פוליטיקאי במפלגה הרפובליקנית, והיה אחד מאנשי צוותו של רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית לשעבר. בעבר נחשב מקורב לבנימין נתניהו ואף שימש כשליחו, בעת כהונתו הראשונה של נתניהו כראש ממשלה, להעברת מסרים חשאיים לסוריה. לאודר אף סייע לפעילותו הפוליטית של נתניהו בעזרת תרומות. בהמשך הצטננו היחסים ביניהם ולאודר הביע התנגדות פומבית למדיניות ממשלת ישראל.
חברת אסתי לאודר.
חברת אסתי לאודר הוקמה בשנת 1946, ובתחילת דרכה הציעה מגוון מצומצם של מוצרים. בתוך 15 שנים התרחבה החברה באופן משמעותי בארצות הברית ובשנת 1960 נפתח סניף בלונדון, בחנות הרודס.
מניות החברה הוצעו לציבור לראשונה בחודש נובמבר 1995, בבורסת ניו יורק, בשער של 26 דולר למניה, ומניותיה נמנות עם מדד S&amp;P 500.
בחמש השנים האחרונות הניבה החברה תשואה של כ-200%, ושוויה בשוק ההון עומד על כ-35 מיליארד דולר.
החברה נוהגת במדיניות של חלוקת דיבידנד חד שנתית, בתשואה של 1.1%.
פעילות אסתי לאודר בישראל.
המותג נכנס לפעילות רשמית בישראל רק בתחילת שנות ה-90 המוקדמות בזמן שמרבית חברות הקוסמטיקה הבינלאומיות (לוריאל, הלנה רובינשטיין ורבלון) קיימו פעילות יצוא וסחר לישראל כבר בשנות ה-70. חברת אסתי לאודר הייתה חלק מקבוצת החברות שנמנעו מקשר מסחרי פומבי עם ישראל ולמעשה הייתה בין החברות שלקחו חלק פעיל בחרם הסחר הכלכלי על ישראל באותה תקופה.
למרות הקשר היהודי של החברה, פעילות היצוא לישראל הייתה בסתר ובשנת 1991 ניתן הזיכיון ליבואן רשמי לחברת "אדי תמרוקים".
באותה השנה, מוצרי החברה נמכרו תחילה בסניפי שקם ובהדרגה נכנסו גם לסניפי סופר פארם.
בשנת 1999, הקים רון לאודר בישראל את קבוצת "אלקליל בע"מ" והיא למעשה היבואן והנציגות הרשמית של מותגי אסתי לאודר בישראל.
ניוס (פירושונים)
אדרת (מושב)
אדרת הוא מושב שממוקם ביער מעל עמק האלה. נמצא דרום מזרחית לעיר בית שמש מול קיבוץ נתיב הל"ה בחבל עדולם. משתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה.
בשנת 1959 נעשה ניסיון ראשון על ידי המדינה להקים את היישוב והוא יושב בעולים מרומניה. המושב הוכן מראש עם בתים מוכנים לקראת הגעת המתיישבים, שיועדו להתפרנס מגידול טבק וגפנים. התושבים היו חסרים כל רקע חקלאי והתפרנסו מעבודה בקק"ל או בעבודות מחוץ למושב. בזו אחר זו עזבו כל המשפחות את המושב, חלקן אף וויתרו על הזכויות שהיו להן על הבתים והנחלות שניתנו להן על ידי הסוכנות היהודית. ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין כל טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי. בשנת 1963 הוקם המושב מחדש ויושב על ידי עולים ממרוקו. העולים עסקו בחקלאות, בעיקר בענף הלולים, עד לשנות התשעים. תושבי המושב עובדים בירושלים, בית שמש, גוש עציון, קריית גת, דורות, גוש דן ועוד.
בהשראת הכרמים בסביבה, נלקח שם המושב מספר יחזקאל, בו מופיע הביטוי "גפן אדרת". גפן אדרת היא גפן אדירה וענפה.
בשנת 1997 נבנתה במושב אחת מהרחבות המושבים הראשונות בארץ (במסגרת החלטת מ.מ.י 612). ההרחבה הייתה חלק מתוכנית "מפנה 97" שיזמה הסוכנות היהודית במטרה להזרים דם חדש למושבים, במסגרת התוכנית הסוכנות ומשרד השיכון השתתפו במימון עליות הפיתוח דבר שאיפשר לזוגות צעירים לרכוש מגרשים. במסגרת זו נוספו למושב 49 יחידות של חצי דונם שאוכלסו על ידי זוגות צעירים ישראלים (בעיקר מירושלים ומגוש עציון) וכן עולים מארצות הברית, בריטניה וקנדה.
בשנת 1999 תושבי הרחבה א' יזמו והקימו (בהובלתם של שמריהו בן פזי, גיל מסטיי, איתן הוניג ודני פרטקין) מכינה קדם צבאית אשר פעלה ברצף במושב עד לשנת 2016. המכינה עזבה את המושב ב-2016 בשל העדר תמיכה מצד הוועד החקלאי אשר מנע מהמכינה מושב קבע וטירפד תוכניות שעמדו על הפרק.
בשנת 2005 יזמו תושבי ההרחבה ביצוע של הרחבה נוספת בת 71 מגרשים. חברי ההרחבה הראשונה פעלו כייזמים במסגרת מלכ"ר, השקיעו את הכספים הנדרשים ושיווקו בעצמם את המגרשים, וזאת במטרה לשמר את אופיו הייחודי של המושב המתאפיין בקהילה דתית פתוחה ובזוגות מעורבים. במסגרת ההרחבה השנייה הגיע דור צעיר למושב. בין התושבים החדשים, ישראלים ותיקים, משפחה שגרה באוטובוס וכן עולים מצרפת, גרמניה, ארגנטינה ואורוגוואי.
ביולי 2019 התחוללה באזור שרפת יער גדולה, שחרבה חלקים נרחבים מהיער הסובב את המושב. המושב פונה מתושביו ולוחמי האש הצליחו לעצור את הלהבות בקו הבתים הראשון. לא היו פגיעות בנפש או ברכוש.
בסביבת המושב.