מפלגת הפועלים של קוריאה, אשר מחזיקה בפועל בשליטה בקוריאה הצפונית מאז הקמתה במסגרת משטר חד-מפלגתי, מאורגנת בהתאם לעשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית, אשר זכו לכאורה למעמד רשמי על ידי המנהיג העליון קים ג'ונג-איל בשנת 1974. בדומה למפלגות נוספות בעלות אוריינטציה קומוניסטית, הפוליטיקה ומאבקי הכוחות משחקים תפקיד משמעותי בהתנהלות היום-יומית של המפלגה. אף שבמפלגה פועלים מוסדות מסורתיים כגון הוועד המרכזי, המזכירות, הוועדה הצבאית המרכזית, הפוליטבירו ונשיאות המפלגה (בראשות המזכ״ל קים ג׳ונג-און), מעמדם בפועל של כל אחד מהגופים משתנה תדירות בהתאם למאבקי הכוח הפנימיים, אשר לרוב אינם גלויים למשקיפים מבחוץ..
בהשוואה למוסדות שלטון אחרים בקוריאה הצפונית, מפלגת הפועלים של קוריאה מתאפיינת בגוון אידאולוגי קיצוני יחסית, ועדיין מתייחסת אל עצמה כמשמר המרכזי של ערכי המהפכה, הסוציאליזם והריבונות הלאומנית. מסיבה זו, מפלגת הפועלים של קוריאה נחשבת כגוף בעל אוריינטציה שמרנית ביחס ליתר גופי השלטון, כאשר חברי המפלגה נוטים להתנגד לשינויים דרסטיים למיניהם, לרבות רפורמות כלכליות.
ועדת ההגנה הלאומית.
ועדת ההגנה הלאומית היא הגוף המנחה העליון על פי חוקת קוריאה הצפונית בכל הקשור לצבא וביטחון. העומד בראש הוועדה הוא גם המפקד העליון של צבא העם הקוריאני. מאז דצמבר 2011 מכהן בתפקיד יושב ראש הוועדה קים ג'ונג און, במקביל לתפקידו כיו״ר מפלגת הפועלים של קוריאה.
לוועדה סמכויות רשמיות רחבות. כזאת האחראית על המדיניות הביטחונית-הגנתית במדינה הוועדה שולטת ישירות על ארגוני הביטחון בקוריאה הצפונית, ובכלל זה המשרד לביטחון העם (כוח השיטור ושמירת הסדר הציבורי), משרד הכוחות המזוינים העממיים (אחראי על תחומים צבאיים אך לא שולט ישירות על הצבא) ומחלקת ביטחון המדינה (המשטרה החשאית). חוקת קוריאה הצפונית מצהירה בסעיף 106 כי ועדת ההגנה הלאומית היא "הגוף העליון של ההדרכה בתחום ההגנה הלאומית של ריבונות המדינה".
סלאוקיה פייריה
סלאוקיה פייריה (ביוונית עתיקה: Σελεύκεια ἐν Πιερίᾳ, Seleucia Pieria; לעיתים נזכרת בספרות בשם Seleucia ad Mare, סלאוקיה ליד הים) הייתה עיר הנמל של אנטיוכיה בתקופות ההלניסטית והרומית. אתרהּ נמצא כ-35 ק"מ מדרום-מערב לאנטקיה בחבל האטיי, טורקיה, מצפון לשפך נהר עאצי ומדרום להר מוסה דאג שברכס הרי נור.
תולדות העיר.
סלאוקיה פייריה נוסדה בסביבות שנת 300 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון ניקאטור, ובתחילתה שימשה כבירה המערבית של הממלכה הסלאוקית עד שאנטיוכיה תפסה את מקומה. סלאוקיה פייריה נמנתה עם ארבע ערים-אחיות (טטרפוליס) של סוריה הסלאוקית. במהלך המלחמות הסוריות במאה ה-3 לפנה"ס נכבשה העיר בידי התלמיים, ואף בנסיגתם מסוריה המשיכו לקיים בה חיל מצב, אולם בסופו של דבר חזרה לשליטת הסלאוקים. העיר הפכה לחלק מהפרובינקיה הרומית סוריה ב-64 לפנה"ס, עם כיבושי פומפיוס במזרח.
סלאוקיה פייריה הייתה אחד הנמלים הגדולים במזרח הים התיכון בתקופה הרומית, אולם הצטברות מתמשכת של סחף, הן משפך נהר אורונטס והן מזרמי שיטפונות הרריים, סתמה בהדרגה את מעגני הנמל וגרמה בכך להידרדרות העיר. רעידות אדמה ב-526 וב-528 חתמו את גורלה. מעגן סן סימאון תפס את מקומה של סלאוקיה פייריה כנמלהּ של אנטיוכיה; מעגן זה מילא תפקיד משמעותי במצור הצלבני על אנטיוכיה במסע הצלב הראשון. על פי המסורת הנוצרית, פאולוס וברנבא יצאו מאנטיוכיה והפליגו מנמל סלאוקיה פייריה לקפריסין בשליחותם להפצת הנצרות.
מבנה העיר ושרידיה.
אתרהּ של סלאוקיה פייריה נמצא בתחומי העיירה צֶ'ווליק (Çevlik) שליד העיר סמאנדאג , ושרידיה המעטים מפוזרים בשדות, על המדרונות הסלעיים במעלה העיירה וכן בשימוש משני בבניינים מאוחרים. המידע על מִתאר העיר שאוב מספרות מסעות בדורות שעברו ומסקרים וחפירות שנערכו בשנים 1932–1939 וכן מסקרים שהחלו באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. ממצאים שנאספו בשטחהּ, בעיקר רצפות פסיפס, מצויים במוזיאון הארכאולוגי של האטיי באנטקיה ובמוזיאונים נוספים.
ההיסטוריון פוליביוס, איש המאה ה-2 לפנה"ס, מתאר אותה בכתביו:
העיר סלאוקיה פייריה, מראשיתה, נחלקה לעיר עילית ולעיר תחתית, שביניהן הפרידו מצוקים סלעיים. כל אחד מחלקי העיר הוקף בחומה, והם חוברו בגרם מדרגות רחב ובשער שעליו הוצבו שני מגדלי שמירה. בעיר העליונה מוקמו מבני הציבור, מקדשים ובתי אמידים. העיר התחתית נסמכה על הנמל והייתה מוקד הפעילות המסחרית שבזכותה שגשגה העיר. באתר העיר התחתית נחשפו אגורה ולצידה שורת חנויות, ממגורה גדולת-מידות ושרידים של בית מרחץ ושל תיאטרון קטן. סמוך לנמל נמצאו מחסנים ומספנה קטנה.
נמלהּ של סלאוקיה פייריה הורכב משני מעגנים: פנימי וחיצוני. חומות העיר התחתית הגנו על המעגן הפנימי ותעלה קישרה בינו לים הפתוח. במוצא התעלה לים ובהמשך לגדותיה בולטים שני שוברי גלים מקבילים זה לזה. שוברי הגלים שימשו כמזחים לספינות שלא הוכנסו אל המעגן הפנימי. עוד בסוף המאה ה-1 לספירה נבנתה מערכת הטיה של מי השיטפונות ההרריים כדי להגן על העיר מפניהם ובעיקר כדי למנוע הצטברות סחף בנמלהּ. המערכת (המכונה בזמננו בשם מנהרת אספסיאנוס וטיטוס) מורכבת משתי נְקָבות (שאורכן הכולל 121 מ') ומתעלות חצובות פתוחות והיא מוליכה אל הים. בתחילת המאה ה-4, בימי דיוקלטיאנוס, נחפרה תעלה זוויתית, באורך כ-800 מ', שהוליכה מן הים אל המעגן הפנימי ממערבו, לרגלי מדרון ההר. בכניסה מן הים אל התעלה הרומית החדשה נבנה מעגן חיצוני מוגן במגדלי שמירה.
על אף המאמצים, נמלה של סלאוקיה פייריה, שהיה סיבת קיומה של העיר, נסתם כמעט לחלוטין כבר במאה ה-5. על פי תיאורים מן המאה ה-19 השתרעה ביצה באתר המעגן הפנימי, ומאז הוא ניכר בשטח כשקע טופוגרפי רדוד מכוסה בשדות מעובדים ובמטעים.
סלאוקיה-פייריה
קדיאטו קונאטה
קדיאטו קונאטה (בצרפתית: Kadiatou Konaté) היא במאית ותסריטאית מאלית. יצירתה המפורסמת ביותר היא "L'Enfant terrible", סרט אנימציה קצר המבוסס על מיתוסים אפריקאים. היא גם הפיקה מספר סרטים דוקומנטריים, תוך התמקדות בסוגיות של נשים וילדים במאלי.
תחילת דרכה.
קונאטה נולדה בבמקו, שבמאלי. היא למדה לתואר שלה באוניברסיטת שיח' אנטא דיופ ובאוניברסיטת דקר.
קריירה קולנועית.
אחרי שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, קונאטה עבדה כעוזרת הפקה בסרטו הקלאסי של סולימאן סיסה משנת 1985, "Yeelen". ב-1989, היא כתבה את התסריט עבור סרט האנימציה הקצר, "La de Geste Ségou", בבימויו של עמיתה המאלי ממבאיה קוליבלי. הסרט הראשון שלה כיוצרת היה הסרט התיעודי "Des Yeux לשפוך Pleurer" (עיניים בוכות), שצולם בווידאו ב-1992. גם את סרטה התיעודי השני צילמה קונאטה בווידאו, "Circulation Routiere" (תנועה), אשר ביימה במשותף עם קאבידה דג'דג'ה. ב-1993 היא הפיקה שלושה סרטים קצרים, הבולט מביניהם "L'Enfant terrible" (ילד נוראי). הסרט מבוסס על מיתוס מרכז אפריקאי, המסופר באמצעות אנימציה של בובות. הסיפור עוקב אחר רוח טובה, ילד אשר נולד עם שיניים והיכולת לדבר וללכת, אשר מוצא את אחיו הגדול ומתחיל מסע יוצא דופן. זוהי עבודתה עתירת השבחים ביותר.
אחרי כן, חזרה קונאטה ליצור סרטים דוקומנטריים, והוציאה את "Femmes et Développement" בשנת 1995. סרט זה משווה בין נשים מקבוצות סוציו-אקונומיות שונות במאלי. הסרט בוחן מה הושג על ידי נשים בארצה, וכן את מה שעוד נותר להיעשות. ב-1998, היא ביימה את הרט התיעודי הקצר, "Un mineur en milieu carcéral", אשר חוקר את מצוקתם של ילדים במעצר, לעיתים קרובות בגין עבירות קלות.
סרטה התיעודי משנת 2008 תיעודי "Daman Da" (מיראז' צהוב), עוקב אחר חיי היום-יום של כורי זהב במאלי. היא נמשכה לנושא אחרי צפייה בדיווח חדשות מקומיות בנושא. הסרט מראה את קשיי הכורים, את עבודתם בתנאים קשים, אך גם את הכנות ואת מוסר העבודה שלהם.
חנות האייטונס
חנות האייטונס (באנגלית: iTunes Store) היא חנות מדיה דיגיטלית, המופעלת על ידי אפל. החנות נפתחה ב-28 באפריל 2003, בעקבות דחיפתו של סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל, לפתיחת חנות דיגיטלית למוזיקה והייתה פעילה עד סוף 2019. נכון לינואר 2017, חנות האייטונס מציעה למעלה מ-40 מיליון שירים, 2.2 מיליון אפליקציות, 25,000 תוכניות טלוויזיה ו-65,000 סרטים. כשנפתחה, היא הייתה לקטלוג המוזיקה הדיגיטלי החוקי היחיד שהציע שירים מכל חמשת חברות התקליטים הגדולות. ביוני 2013, חנות האייטונס החזיקה 575 מיליון חשבונות פעילים, ושירתה למעלה מ-315 מיליון מכשירים ניידים, כולל מכשירי Apple TV, אייפונים, אייפודים, אייפדים ואפל ווטש.
היסטוריה.
לפני חנות האייטונס, רוב שוק המוזיקה המקוון נשען על הורדות לא חוקיות ושירותים פיראטיים כמו נאפסטר וקאזה. סטיב ג'ובס ראה את ההזדמנות לפתוח חנות דיגיטלית למוזיקה על רקע הפופולריות הגוברת של הורדות קובצי מוזיקה דיגיטליים. בשנת 2002, ג'ובס עשה הסכם עם חמש חברות התקליטים הגדולות כדי להציע את התוכן שלהן באמצעות iTunes. חנות האייטונס הוצגה לראשונה על ידי ג'ובס בכנס המפתחים העולמי של החברה באפריל 2003. תחילה, החנות הייתה זמינה רק במחשבי מק ובאייפודים, אך באוקטובר 2003 הורחבה גם למחשבי Windows.
באפריל 2008, חנות האייטונס הייתה ספקית המוזיקה הגדולה ביותר בארצות הברית, ובפברואר 2010, הייתה ספקית המוזיקה הגדולה ביותר בעולם. הכנסות חנות האייטונס ברבעון הראשון של 2011 הסתכמו בכ-1.4 מיליארד דולר; עד 28 במאי 2014, נמכרו בחנות 35 מיליארד שירים ברחבי העולם.
ב-2016 דווח כי שירותי הזרמת מוזיקה עלו על הורדות קובצי מוזיקה דיגיטליים במכירות.
תכונות.