אולמוס היה מעורב לעיתים בסוגיות חברתיות הנוגעות לקהילת ההיספנים האמריקנים בארצות הברית. בשנת 1998 הוא הקים רשות שידור היספנית שמממנת הפקות טלוויזיוניות לתמיכה בציבור ההיספני, וכיום משמש כיו"ר. אולמוס גם משתתף בתמיכתם של נוער בסיכון והוא שגריר בינלאומי ביוניסף. בשנת 2001 הוא נעצר למשך 20 יום לאחר שהשתתף במחאה נגד הפצצות האימונים של הצי האמריקני באי וייקס בפוארטו ריקו. בינואר 2007 הוא הופיע בטלוויזיה הפורטוריקנית והאשים את ממשלות ארצות הברית ופוארטו ריקו על שלא ניקו את האי לאחר שהצי האמריקני הפסיק את הפצצותיו בו.
אולמוס נשוי כיום לאשתו השלישית, השחקנית הפורטוריקנית לימארי נדל, ולו שני ילדים מנישואיו הראשונים עם לוריין בראקו, מיקו ובודי, ושלושה ילדים מאומצים, מייקל, ברנדון וטמיקו.
בשנת 2007, לאחר תהליך שנמשך שבע שנים, הוא השיג אזרחות מקסיקנית.
תמנת חרס
תִּמְנֵת חֶרֶס (או תִּמְנַת סֶרַח) הוא יישוב מקראי בהר אפרים, המתואר במקרא כמקום מגוריו וקבורתו של יהושע בן נון.
יש המזהים אותו עם הכפר הפלסטיני כיפל חארת', הממוקם כק"מ צפונית מערבית לעיר אריאל, סמוך לכביש חוצה שומרון. הוא גם מזוהה עם ח'רבת תִּבְּנֶה, שנמצאת כקילומטר אחד מערבית ליישוב נווה צוף (חלמיש).
העיר נכללה בתחום נחלת שבט אפרים וניתנה על ידי עם ישראל ליהושע בן נון, כאמור: .
יהושע בן-נון התגורר בתמנת חרס עד יום מותו ואף נקבר במקום: .
לפי המסורת היהודית גם קברו של כלב בן יפונה ואביו של יהושע, נון נמצאים במקום, ועד היום משמשים למקום עלייה לרגל.
מקור השם "תמנת סרח" הוא שיבוש שמו המקורי של המקום "תמנת חרס". לדעת חוקרי המקרא, השיבוש נבע בעיקרו מכוונת הגנאי של סופר המקרא, מפני שהשם המקורי נשמר ככל הנראה מהיישוב הכנעני שקדם לתקופתו של יהושע ורמז על פולחן השמש ("חרס" היא שמש) במקום, טרם התנחלות השבטים.
על פי מדרש בראשית רבתי (כה, יא) ופירוש רש"י ליהושע, על קברו של יהושע הועמדה תמונת שמש.
במסכת בבא בתרא "אמר ר' אלעזר: בתחלה פירותיה כחרס, ולבסוף פירותיה מסריחין". סרח שהפירות שמנים ועולים על גדותיהם כמו סרח העודף.
פעמוניתיים
פעמוניתיים (שם מדעי: Campanulaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים מסדרת האסטראים, המכילה כ-70 סוגים של צמחים, רובם עשבוניים רב-שנתיים. בסוגים אלו נמנים כ-2000 מינים שונים, ההופכים את הפעמוניתיים למשפחה השנייה בגודלה בסדרתה, אחרי המורכבים.
מאפיינים.
לפעמוניתיים מוהל שקוף או שרף חלבי. רוב בני המשפחה עשבוניים, אך ישנם מינים מעטים מעוצים. עליהם כמעט תמיד מסורגים, במקרים נדירים ביותר נגדיים. לפרחים צורה צינורית או פעמונית אופיינית, עם שפה המחולקת לאונות. מאפיין ניכר במשפחה הוא עלי הגביע המחודדים. הפירות הם ענבות, למעט מקרים בודדים של הלקטים יבשים. יוצאי דופן הם בני תת-המשפחה של הלובליה, שהייתה בעבר משפחה בפני עצמה וכעת כונסה עם הפעמוניתיים בעקבות מחקרים גנטיים.
תפוצה.
הפעמוניתיים צומחים בר בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה, מרוכזים בעיקר בחצי כדור הארץ הצפוני, אך גם נפוצים בדרום אפריקה.
בארץ ישראל.
בארץ ישראל צומחים בר 21 מינים של פעמוניתיים, המחולקים לארבעה סוגים: 15 מיני פעמונית, 4 מיני סגולית, מין אחד של מישויה (מישויה פעמונית) ומין יחיד של פודנתון (פודנתון אזמלני).
המין ענבל גדול-פרחים מגודל כצמח נוי בהיקף קטן.
תמנת סרח
הווא
ערן דולב
ערן דולב (נולד ב-23 במרץ 1939) הוא רופא פנימי, פרופסור לרפואה שכיהן כקצין רפואה ראשי בצה"ל.
ביוגרפיה.
דולב נולד ב-1939 בתל אביב בשם ערן זונדלביץ'. אביו היה שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב ואימו הייתה מורה. את לימודי התיכון השלים בעירוני א'.
דולב סיים את לימודי הרפואה במסגרת עתודה אקדמאית באוניברסיטה העברית. את שירותו הצבאי החל בשנת 1965 כרופא גדודי בחטיבת הצנחנים, שבה שירת במהלך הפשיטה על העיירה הירדנית א-סמוע ב-13 בנובמבר 1966 ובקרבות החטיבה בפתחת רפיח במלחמת ששת הימים. לאחר מכן שימש כקצין הרפואה של סיירת מטכ"ל ובשנת 1968 נטל חלק במבצע תשורה, פשיטת צה"ל על שדה התעופה של ביירות, ובאותה שנה מונה במינוי לשעת חירום כקצין רפואה אוגדתי (1968–1972). באותה עת סיים את התמחותו ברפואה פנימית ובשנת 1972 מונה לקצין רפואה פיקודי של פיקוד הדרום, תפקיד בו החזיק במלחמת יום הכיפורים.
בתום המלחמה שימש כשנה רופא אזרחי בקריית שמונה, בסיומה מונה לרופא בכיר במחלקה הפנימית של בית החולים שיבא. בשנת 1976 השתתף דולב במבצע יונתן באוגנדה. בשנת 1977 מונה לסגן מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים, ובשנת 1978 חזר לשירות צבאי פעיל כסגן קצין רפואה ראשי וכעבור שנה מונה לקצין רפואה ראשי, תפקיד בו החזיק במהלך מבצע שלום הגליל ועד 1983. לאחר מכן נשלח מטעם צה"ל לארצות הברית והשתלם בבית הספר לרפואה של משרד ההגנה האמריקאי. התמחותו הספציפית היא מחלות עצם וחילוף החמרים של המינרלים ובנוסף הוא מומחה למינהל מערכות בריאות מאז שנת 1987.
בשובו ארצה פרש דולב משירותו בצה"ל ומונה למנהל מחלקה פנימית ה' בבי"ח וולפסון (1990–1997) ומאוחר יותר מנהל מחלקה פנימית ה', במרכז הרפואי תל אביב (1998-2005).
דולב סיים לימודי היסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב (1966–1967) ולימד היסטוריה במכון כהן להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטה תל אביב (1983–1984). הוא מלמד היסטוריה של הרפואה באוניברסיטת תל אביב והרצה על כך גם באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל.
בין השנים 1996–2002 הוא שימש יו"ר הלשכה האתית של ההסתדרות הרפואית בישראל. דולב הוא פרופסור חבר לרפואה, בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור לרפואה צבאית ולהיסטוריה של הרפואה הצבאית USUHS. פרסם מאמרים רבים בנושאי מחלות העצם ומשק המינרלים, רפואה צבאית, תולדות הרפואה הצבאית, אתיקה רפואית ומאפייני מחלת השחפת בארץ.
בשנת 2020 הצטרף לעמותה הפרטית "מועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה" שמחתה נגד הכרזת מצב החרום בשל נגיף הקורונה והביע התנגדות לחיסון הגורף נגד קוביד-19 של נשים בהריון ללא ניסוי בטיחות ראוי. זאת בניגוד לעמדת הרוב המוחלט של הרופאים המומחים בארץ ובעולם, גם בתחום רפואת נשים ומיילדות, שסברו שאין סיכון. הוא פרש מהעמותה בשנת 2021 ותמך בחיסון נגד COVID-19.
הוא נשוי משנת 1977 לאשת התקשורת דליה יאירי, ומתגורר עמה ברמת השרון. אחד מילדיו הוא המעצב האמנותי עדו דולב.
ראס טפרי
מניפסט ברצלונה
מניפסט ברצלונה הוא מנשר שהוציא מיגל פרימו דה ריברה ב-23 בספטמבר 1923 בו הכריז על נטילת השלטון בספרד לידי הצבא שבראשותו, הסביר את הסיבות לכך ודרש מהאזרחים ציות.
במניפסט ברצלונה טען דה ריברה שהוא נאלץ ליטול את השלטון בידיו, למרות שאין לו שאיפות, בגלל שחיתות הפוליטיקאים, אנדרלמוסיה שמתבטאת ברציחות ומעשי שוד שכיחים, תעמולה ללא הפרעה של גורמים קומוניסטים ומהפכניים אחרים וקריאות של גורמים מתבדלים להתנתק מספרד. ריברה מציין מעשה חיובי אחד של הפוליטיקאים, מאבק בהימורים, אך מציין שהפעילות בתחום זה אינה מספיקה.
במניפסט מכריז ריברה שבכל אזור במדינה יתפוס את השלטון המושל הצבאי של האזור והוא יתפוס שליטה בנקודות מרכזיות ובמרכזים של מהפכנים קומוניסטים ואחרים. המניפסט מציין שלא יינתן שימוש בטלפון ובאמצעי תקשורת אחרים לפקידים אשר לא ישרתו את השלטון החדש. רבירה קורא להימנע משפיכות דמים ומדגיש שלא יהסס לנקוט אמצעים כלפי מי שיפעל נגד שלטונו.
פתיחת המנשר וסיומו מדגישים את הלאומיות הספרדית בהתאם לסיסמה: "תחי ספרד, יחי המלך". ריברה מדגיש שהוא זוכה לתמיכה רחבה בעם, שמכל המעמדות בעם וכל דרגי הצבא תמכו בו גם אם לא דיברו איתם לפני כן. המניפסט מסתיים באמירה שאת המהלך שעשה ישפטו העם וההיסטוריה.
שעועית
אברהם אשכנזי
הרב אברהם אשכנזי (תקע"א, 1811 - ט' בשבט תר"מ, 22 בינואר 1880), היה רב ראשי של כל יהודי ארץ ישראל בתקופת האימפריה העות'מאנית, הראשון לציון וחכם באשי.
חייו.
נולד בעיר לאריסה שבאימפריה העות'מאנית, ובשנת 1820 עלה לארץ ישראל עם אביו יעקב. היה פעיל בגאולת קרקעות בארץ ישראל, ובין פעולותיו הייתה רכישת מערת שמעון הצדיק בירושלים, פעולה אשר נודעה לה חשיבות רבה ביישוב הישן.
נישא לשרה בת הרב יצחק פרחי. בהמשך נישא לאמו של הרב שמעון אשריקי, ואף אימץ את זה האחרון כבן.
נבחר לדיין בבית דינו של הרב בנימין מרדכי נבון, שבספרו "בני בנימין" פרסם הרב אשכנזי את פסקיו. בתפקיד זה שימש כשלוש שנים. בשנת ה'תרכ"ד נבחר לכהן כאב בית דין. ביום ה' באדר ה'תרכ"ט (1869), עם פטירתו של הרב הראשי חיים דוד חזן, הוכתר הרב אשכנזי כראשון לציון ונשא בתפקיד זה זמן ארוך יותר מארבעת קודמיו, 12 שנה, עד פטירתו.
הרב אשכנזי התפרסם בקשריו הטובים עם כל יהודי היישוב, ספרדים ואשכנזים. הודות לשליטתו בשפה היוונית, כמו בטורקית ובערבית, אף היה בקשר טוב עם אישים לא יהודיים, דוגמת הפטריארך היווני אשר היה בן-בית בביתו. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אשר ביקר בארץ ישראל בשנת 1869, כיבד אותו באות כבוד על עבודתו הציבורית. כמו כן, הרב אברהם אשכנזי קיבל מהשר משה מונטיפיורי גביע כסף מהודר עם הקדשה חרותה כאות הוקרה לפועלו הרב, ובה כתוב:
בערוב ימיו שימש כראש ישיבת "בית יעקב" ונשיא חברת "שבת אחים".
בשנת ה'תר"א, הרב אשכנזי הוציא לאור יחד עם הר"י קפילוטו את הספר "תקנות ירושלים", המכיל את כל מנהגי העיר הנוגעים לדת ולהלכה. כתב בעיתונים הלבנון וחבצלת.