ויספלווי הופיע ברסיטלים באולמות קונצרטים כל רחבי העולם, כגון קונצרטחבאו באמסטרדם, ויגמור הול בלונדון, תיאטר דו שאטלט בפריז, תיאטרו קולון בבואנוס איירס ובית האופרה של סידני. הוא ניגן עם תזמורות והרכבים רבים, עם מנצח ובלעדיו. מיזמים ראויים לציון ללא מנצח הם סיור הקונצרטים וההקלטה של הקונצ'רטי לצ'לו של שומאן ושוסטקוביץ' עם התזמורת הקאמרית האוסטרלית בהנחיית ריצ'רד טונייטי. כמו כן הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הסימפונית הלאומית של רוסיה, הקאמרטה אקדמיקה של זלצבורג, התזמורת הקאמרית מאהלר, הפילהרמונית הקאמרית הגרמנית של ברמן ועוד, והקליט עם התזמורת הפילהרמונית של הולנד ועם תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד.
ויספלווי מרוצה לנגן הן בצ'לו מודרני עם מיתרי מתכת או מעי והן בצ'לו בארוק בעל ארבעה וחמישה מיתרים והודות לכך הרפרטואר שלו מקיף יצירות מבאך עד אליוט קרטר. כמי שהורגל מילדות בכלים תקופתיים גורס ויספלווי, כי בתנאים המתאימים, הרבה מן המוזיקה של המאות ה-18 ה-19 נשמעת טוב יותר בנגינה על מיתרי גיד מאשר על מיתרי מתכת. עם זאת, כנגן מעשי ולא טהרן, הוא מנגן בצ'לו מודרני בנסיבות, שבהן הוא נשמע טוב יותר מכלי תקופתי.
לורנס בראונלי
לורנס בראונלי (אנגלית: Lawrence Brownlee; נולד ב-1972, יאנגסטאון, אוהיו) הוא זמר טנור אמריקאי הקשור במיוחד עם שירת הבל קנטו.
בשנת 2001 הוא זכה בתחרות לזמרים צעירים במטרופוליטן אופרה, בניו יורק.
הוא קיבל גם פרסים שונים ביניהם את הפרס על שם ריצ'רד טאקר לזמרי אופרה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה בניו-יורק ב -26 באפריל 2007 וזכה לתשואות על קולו, אך גם לביקורת על כישורי המשחק שלו.
הופיע והקליט עם זמרי אופרה מפורסמים בהם רנה פלמינג וג'ניפר למור.
נובי גוד
נובִי גוֹד (ברוסית: Новый Год, "השנה החדשה") הוא חג לציון תחילתה של השנה האזרחית. החג נחוג במדינות ברית המועצות לשעבר בלילה שבין 31 בדצמבר ל-1 בינואר. החג נחוג גם בידי מהגרים ממדינות ברית המועצות לשעבר ובני משפחתם במדינות שונות בעולם, בהם חלק מהעולים שבאו מברית המועצות מאז שנות ה-90 למדינת ישראל.
רקע.
חג המולד נחוג בכנסייה הפראבוסלאבית ב-25 בדצמבר כחג דתי בעל תכנים דתיים. כשבוע אחריו, ב-1 בינואר נחוג חג "ברית המילה של המושיע", גם הוא חג בעל אופי דתי. בשל העובדה שהכנסייה חוגגת את החגים לפי לוח השנה הביזנטי (הזהה ללוח השנה היוליאני), הרי שבלוח השנה הגרגוריאני חלים כיום החגים 13 יום מאוחר יותר, כלומר ב-7 בינואר וב-14 בו, בהתאמה.
את חגיגות השנה החדשה ב-1 בינואר הביא לאימפריה הרוסית הצאר פיוטר הראשון בשנת 1699, כאשר ניסה לקרב את הקיסרות הרוסית לעולם המערבי בו הוא שהה תקופה ארוכה מחייו. פיוטר הראשון הוציא צו על פיו האימפריה תאמץ את ספירת הנוצרים בכל הנוגע לתאריך תחילת השנה. שיהא מעתה בראשון לינואר (לפי הלוח היוליאני) ולא ב-1 בספטמבר כפי שנהגו ברוסיה מאז סוף המאה ה-15. כלומר לציין את יום תחילת השנה לפי זמני הולדת ישו.
חגיגות תחילת השנה (בספטמבר) ברוסיה לפני המאה ה-18.
לכשאימצה האימפריה הרוסית את הנצרות לפני כאלף שנה, היא השתמשה בלוח הביזנטי (הזהה ללוח היוליאני-רומי).
אף על פי שבלוח היוליאני שימש ה-1 בינואר כיום הראשון של לוח השנה כבר עם ראשיתו של הלוח בשנת 45 לפנה"ס עם זאת היו תקופות שדווקא ה-1 במרץ שימש בתור היום הראשון של הלוח.
כך גם ברוסיה עד שלהי המאה ה-15 ציינו את יום תחילת השנה ב-1 במרץ.
משנת 1492 החלו לציין ברוסיה את יום תחילת השנה ב-1 בספטמבר. ונערכו טקסים דתיים בהשתתפות הצאר ראשי הכנסייה הכמרים והאצולה.
האירוע המרכזי התקיים בבירה מוסקבה מול קתדרלת המלאך מיכאל. הטקס נפתח בבוקר כאשר לקול צלצול מגדל הפעמונים של איוואן הגדול יצאה מקתדרלת העלייה לשמים תהלוכה של הפטריארך מלווה באנשי דת נושאי סמלים. ובמקביל יצאה תהלוכה של הצאר ופמיילתו. לכשהגיעו הצאר והפטריארך לשבת בבימה. הפסיקו הפעמונים. במקביל תפסו את מקומם אנשי הכמורה והאצולה לפי דרגתם.
במהלך הטקס הדתי, הצאר הפנה פניו אל סמלי הדת וקיבל ברכה מהפטריארך. בהמשך ניגשו המכובדים בצמדים לקוד בפני הצאר והפטריארך ולאחר מכן נשא הפטריארך נאום ולאחריו נשא הצאר נאום. ולאחריהם נשא נאום אחד הזקנים מהמכובדים. בנוסף נישאו ברכות קצרות בקול לכבוד הצאר, אשר הסתיימו בתרועת כל הקהל והצבא ובקידה של הצאר בחזרה. בסיום הטקס הלך הצאר למיסה בכנסיית הבשורה בקרמלין.
החג במאות ה-18 וה-19.
מראשית המאה ה-18 החלו לציין את תחילת השנה ב-1 בינואר (בלוח היוליאני).
ומנהגים וטקסים שאפיינו את ציון תחילת השנה ב-1 בספטמבר עברו בחלקם למועד החדש.
במסגרת הצו של פיוטר הראשון נמסרו הוראות כיצד לציין את החג בפרהסיה וניתנה חופשה של שבוע ימים לכבוד החג. עם הוראות להטמיע סממני חג חדשים בהם גם סממנים הדומים לסממני חג המולד באירופה המערבית. בין ההוראות היה להציב בכניסה לבתים והחצרות עצים מחטניים או ענפים לקישוט ולהדליק מדורות. מהקרמלין נורו בכל ערב מטחי תותחים וזיקוקים.
לאחר מותו של הצאר פיוטר ה-1 הפסיקו חלק מהמנהגים שיזם. ואף התעוררה התנגדות מקרב הכנסייה הפרוסלבית וגורמים שמרניים נוספים לשימוש בעץ האשוח בטענה שהוא מנהג זר, פגאני ושיש בו פגיעה בטבע. עם זאת במאה ה-19 החל המנהג להתפשט יותר. תחילה היה נהוג להציב העץ יום אחד בלבד. ולאחר מכן לאורך כל ימי החג.
בתקופתה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, מסורת השנה החדשה כללה החלפת מתנות ושולחן חגיגי מיוחד. קישוטי חג המולד, ברכות בגלויות מיוחדות.
בשנת 1852, עץ חג המולד הציבורי הראשון הותקן בבניין תחנת הרכבת בסנט פטרבורג.
החג לאחר המהפכה הקומוניסטית.
בשנת 1916, נאסר השימוש בעצי חג מולד (בעקבות מלחמת העולם הראשונה). לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון במהפכת אוקטובר 1917, יצאה הוראה מהמפלגה הבולשביקית לאסור את כל החגיגות הדתיות כולל זאת כחלק ממלחמתה בדת ובמייצגיה. במקביל, בוטל השימוש הרשמי של המדינה בלוח השנה הליטורגי הכנסייתי כמו גם הצמדת התאריכים ללוח היוליאני ועברו לשימוש רשמי בלוח הגרגוריאני. כך נוצרה הפרדה בין הציון האזרחי של השנה החדשה (1 בינואר) לבין החג הדתי שחל באותו יום לפי הלוח היוליאני הכנסייתי וצוין כעת (לפי הלוח הגרגוריאני) על ידי הכנסייה ב-14 בינואר, שזכה לשם "שנה חדשה ישנה" (ברוסית: Старый Новый год). לאחר מלחמת העולם השנייה, איסורים על חגיגות חג המולד התפשטו גם לשאר מדינות הגוש המזרחי, כאשר בשנת 1960 החג היה אסור ברומניה, בולגריה, ואלבניה.
מסורת חג הנובי גוד הוחזרה לברית המועצות בשנות השלושים המאוחרות כפשרה בין המשטר הקומוניסטי, שביקש לטשטש סממנים דתיים במדינה מחד, לבין העם, שהיה מורגל בחגים הנוצרים והפולקלור הפגאני-סלאבי מאידך. בעקבות כך צומצם הפער בין החגיגות שאושרו וקיבלו עידוד מטעם השלטון, לבין החג הדתי. במקביל המשיכה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית לציין את חג המולד וחג מילת ישו 13 יום מאוחר יותר בהתאמה.
בשנת 1936, שלח אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה, פבל פוסטישב, מכתב לעיתון המפלגה פראבדה, שבו הציע להציב עצי יולקה (אורן, אשוח או אשוחית) במוסדות חינוך, בבתי-קולנוע ובאולמות תיאטרון, על מנת לאפשר לבני מעמד הפועלים לחגוג. עד אז לא היה כל יום חופש רשמי, פרט לאחד במאי, שגם הוא צוין באורח ממלכתי ולא כחג משפחתי. פוסטישב (שהיה למעשה שופר של המפלגה) נימק את הצעתו בכך, שמקורותיו של חג תחילת השנה, חשובים פחות מתרומתו לילדי ברית המועצות. מהלך זה בסופו של דבר הביא להחזרת חגיגות הנובי גוד ב-1937 ולהפיכתו של החג ליום חופש ב-1947. החג שאב גם סממנים פולקלוריסטיים מן המיתולוגיה הסלאבית (כמו דד מורוז וסנגורוצ'קה). הרחובות קושטו על ידי השלטונות ונוצרה אווירה חגיגית, שונה מאוד משאר הימים בברית המועצות. בשל יום החופש יכלו משפחות להתכנס יחדיו ולהעניק מתנות זה לזה.
סממני החג השתנו בברית המועצות. כוכב בית לחם הוחלף בכוכב אדום מחומש, ונרות השעווה הוחלפו בזרים חשמליים. במקום אגוזים מוזהבים, פירות ודמויות חג המולד, היו על עץ חג המולד מגדלי קרמלין, ספינות אוויר, דמויות של קוסמונאוטים, לוויינים, אלומות חיטה, קלחי תירס וכו'.
מאז שנות השישים החלה להתגבש מסורת לציין את הגעת השנה החדשה בהרמת כוסית שמפניה ובצפייה בנאום הנשיאותי המשודר בכל הערוצים רגע לפני כניסת השנה. גם בשלהי העשור השני של המאה ה-21, כל ערוצי הטלוויזיה משדרים בליל זה תוכניות מיוחדות, המשלבות הופעות של זמרים ושל קומיקאים פופולריים.
בשנת 1986 התרחש אירוע תקדימי בו בשידור בטלוויזיה איחל הנשיא מיכאיל גורבצ'וב לארצות הברית שנה טובה, והנשיא האמריקני רונלד רייגן בירך על השנה החדשה את תושבי ברית המועצות.
החג לאחר התפרקות ברית המועצות.
החל משנת 1992 גם ה-2 בינואר הפך ליום חופש בפדרציה הרוסית, וב-2005 הוארכה החופשה עד ל-9 בינואר (היא כוללת גם את חופשת חג המולד הפראבוסלאבי). רוסים רבים לוקחים חופש של שבוע ימים לכבוד החג, בין חג המולד והנובי גוד.
באוקראינה חגיגת הנובי גוד מהווה חג ממלכתי ו-1 בינואר הוא יום חופש. עם זאת, במערב המדינה נותנים עדיפות לחג מולד.
גם לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיך החג להיות פופולרי בקרב מדינות חבר העמים, כולל מדינות בעלות רוב מוסלמי.
ישנה התנגדות לחג מצד מוסלמים במדינות מרכז אסיה שהיו חלק של ברית המועצות.
מאפייני החג.