אלינגטון שאף להרחיב את יצירת הג'אז מעבר לפורמט בן שלוש הדקות. עוד בשנת 1931 כתב והקליט את היצירה "רפסודיה קראולית" (Creole Rhapsody), אך רק בשנות הארבעים נעשו יצירות ארוכות אופייניות לרפרטואר התזמורת. בשינוי זה עזר לו בילי סטרייהורן, שזכה להכשרה מעמיקה יותר במוזיקה קלאסית. הראשונה מביניהן "Black, Brown and Beige" (שחור, חום ובז') נכתבה ב-1943 והוקדשה לסיפורם של האפרו-אמריקאים ולמקומן של העבדות והכנסייה בהיסטוריה שלהם. יצירותיו הארוכות יותר של אלינגטון לא זכו לקבלת פנים נלהבת.
ב-1951 סבלה התזמורת מעזיבתם של המתופף סוני גריר, הטרומבוניסט לורנס בראון ונגן הסקסופון ג'וני הודג'ס. ב-1955 הצטרף ללהקה המתופף סם וודיארד.
עדנה מחודשת.
הופעת התזמורת בפסטיבל הג'אז של ניופורט ב-1956 זיכתה את אלינגטון והתזמורת בפופולריות מחודשת. היצירה "קרשנדו ודימינואנדו בכחול", שכללה סולו בן שש דקות של הסקסופוניסט פול גונסלבס (Paul Gonsalves), זכתה לתגובות נלהבות. באותה תקופה חזר לנגן בתזמורת ג'וני הודג'ס ואלינגטון חזר לשתף פעולה עם בילי סטרייהורן. ב-1957 כתב את "Such Sweet Thunder", יצירה תוכניתית במחווה לשייקספיר ובהשתתפות דמויות ממחזותיו, כרומיאו ויוליה. שנה לאחר מכן כתב את "סוויטת המלכה" (The Queen's Suite), המוקדשת למלכה אליזבת השנייה.
ב-1960 חזר לתזמורת לורנס בראון וב-1962 הצטרף אליו קוטי ויליאמס. ב-1961 חיבר את פסקול המוזיקה של הסרט אינטרמצו בפריז, בו השתתף גם לואי ארמסטרונג והיה מועמד על כך לפרס אוסקר לפסקול המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנות השישים המוקדמות היה אלינגטון בין חוזי הקלטות והיה יכול להקליט עם מוזיקאים איתם לא שיתף פעולה עד אותו זמן. ב-1962 הקליט את "Money Jungle" עם צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ'. כמו כן, הקליט תקליט עם ג'ון קולטריין ותקליט בו אירחה תזמורתו את קולמן הוקינס.
שנותיו המאוחרות.
ב-1965 היה אלינגטון מועמד לפרס פוליצר, אך נדחה. בתגובה אמר "הגורל נוהג בי בחמלה, הוא לא רוצה שאהיה מפורסם בגיל צעיר".
ב-1966 ביצע את הקונצרט המקודש (Sacred Concert) הראשון שלו, ניסיון לשלב ליטורגיה נוצרית בג'אז. בהמשך כתב שני "קונצרטים קדושים" נוספים. יצירות אלה עוררו מחלוקת רבה בתקופה סוערת גם כך בארצות הברית. רבים ראו בהן ניסיון להשיג תמיכה מסחרית בדת המאורגנת, אך אלינגטון תיאר אותן במילים "הדבר החשוב ביותר שעשיתי מימי".
יצירותיו המאוחרות אינן מוכרות כיצירותיו משנות הארבעים, אך אלינגטון המשיך ליצור ולהקליט יצירות חדשניות כסוויטת המזרח הרחוק (1967), סוויטת ניו אורלינס (1970), וליקוי אפרו-אירואסיאני (The Afro-Eurasian Eclipse, 1971) עד סוף חייו.
דיוק אלינגטון מת ב-24 במאי 1974, ונקבר בבית הקברות Woodlawn ברובע הברונקס שבניו יורק.
עיטורים.
זכה במדליית החירות הנשיאותית ב-1969 ובאות לגיון הכבוד הצרפתי ב-1973, הנחשבים לאותות הכבוד הגבוהים ביותר במדינות אלה.
הנצחה.
מדי שנה בחודש מאי מתקיימת , וזאת במסגרת פסטיבל "ג'אז במרכז לינקולן" (Jazz at Lincoln Center) בניו יורק. הפסטיבל נועד לעודד מוזיקאים צעירים לנגן מוזיקה מאת דיוק אלינגטון.
סטרטוספירה
הסטרטוספירה (Stratosphere) היא השכבה האמצעית באטמוספירת כדור הארץ, והיא ממוקמת בין הטרופוספירה שמתחתיה למזוספירה שמעליה. גובה הסטרטוספירה משתנה בהתאם למיקום קווי הרוחב - מעל קו המשווה טווח גובה הסטרטוספירה נע מ-17 ק"מ מעל שטח כדור הארץ עד 50 ק"מ ואילו בקטבים היא מתחילה כבר בגובה 8 קילומטר.
בסטרטוספירה נמצא גם גבול ארמסטרונג בגובה של 19,200 מטר. גובה שבו לחץ האוויר נמוך במידה כזו שהמים רותחים כבר בטמפרטורה של גוף האדם.
ב-14 באוקטובר 2012, ביצע פליקס באומגרטנר צניחה חופשית במסגרת מיזם רד בול סטראטוס, כאשר קפץ לכדור הארץ מקפסולה שעלתה בעזרת כדור פורח ממולא הליום שריחף בסטרטוספירה עד לגובה של כ-40 ק"מ.
אינוורסיה.
ככל שמגביהים לעלות בסטרטוספירה הולכת ועולה הטמפרטורה, תופעה הידועה בשם אינוורסיה. תופעה זו מתקיימת הודות לשכבת האוזון הממוקמת בה. האוזון בולע את הקרינה העל סגולה מהשמש ובכך מחמם את סביבתו. בשל כך פרופיל הטמפרטורה בסטרטוספירה הוא בדיוק הפוך לפרופיל הטמפרטורה בטרופוספירה, בה ככל שמגביהים הטמפרטורה יורדת. לתופעת האינוורסיה משמעות רבה לתהליכים פיזיקליים וכימיים המתרחשים בסטרטוספירה.
דינמיקה.
בשל תופעת האינוורסיה הסטרטוספירה מאופיינת ביציבות אטמוספירית. כלומר, תופעות מזג האוויר המתרחשות בטרופוספירה כדוגמה עננות או מערכות לחץ משמעותיות כמעט ואינן קיימות בסטרטוספירה. בשל כך, מטוסי הסילון משייטים ברמות הנמוכות של הסטרטוספירה כדי להימנע ממערבולות אוויר המצויות בשכבת הטרופוספירה.
כמו כן, בשכבה זו נעים בלוני פרויקט לון. הרוחות היציבות והקבועות בשכבה זו, עוזרות לשמור על מיקום הבלונים בצורה יעילה וחסכונית.
שכבת האוזון.
מנגנון היווצרות.
הסטרטוספירה מכילה בין היתר את שכבת האוזון, בגובה של 10 עד 50 ק"מ. נוכחות אוזון בסטרטוספירה נצפה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. התאוריה המסבירה את המנגנון המתאר את היווצרות שכבת האוזון, הידועה כמנגנון צ׳אפמן, תוארה על ידי המתמטיקאי הבריטי סידני צ׳אפמן בשנת 1930. המנגנון בין ארבעת השלבים מתחיל מפירוק של מולקולת חמצן ליצירת אטום חמצן בודד. מולקולת החמצן בולעת קרינה קצרת גל שמקורה מהשמש ומגיעה בעוצמה גבוהה יחסית לסטרטוספירה. קרינה זו היא שגורמת לפירוק החמצן בתהליך הנקרא פוטוליזה:
&lt;chem&gt;O_2 + hv -&gt; O + O&lt;/chem&gt;
אטומי החמצן ריאקטיבים מאוד מטבעם, ועל כן מגיבים במהירות עם אטום חמצן נוסף ליצירת מולקולת אוזון, בנוכחות של גוף שלישי &lt;chem&gt;M&lt;/chem&gt;, המשמש כמייצב בתגובה:
&lt;chem&gt;O + O_2 + M -&gt; O_3 + M&lt;/chem&gt;
מולקולת האוזון, בדומה לחמצן בשלב הראשון, עוברת פוטוליזה ומתפרקת למולקולת חמצן ואטום חמצן מעורר:
&lt;chem&gt;O_3 + hv -&gt; O_2 + O&lt;/chem&gt;
בשלב הרביעי והאחרון אטום החמצן המעורר עובר ייצוב מאוד מהיר לקבלת שתי מולקולות חמצן:
&lt;chem&gt;O_3 + O -&gt; 2O_2&lt;/chem&gt;
בשל כך ששלבים 2 ו-3 מהירים מאוד ביחס לשלבים 1 ו-4, ריכוז האוזון נשאר יציב ומווסת על ידי היווצרות מצד אחד ובו זמנית פירוק מן הצד השני.
השלכות.
האוזון הסטרטוספרי מתפקד כגז חממה. הוא בולע קרינה קצרת גל ופולט אנרגיה בצורה של חום לסביבתו. תופעה זו היא שמקיימת את תופעת האינוורסיה בסטרטוספירה.
בנוסף, לקיום שכבת האוזון בסטרטופירה השלכות בריאותיות רבות. בשכבה זו מתרחשת רוב הבליעה של הקרינה העל-סגולה, שהיא בעלת פוטנצאיל לנזקים בריאותיים חמורים על מגוון החיים בכדור הארץ. כך שלמעשה נוכחות האוזון הסטרטוספרי מהווה מסנן קרינה המאפשר את קיום החיים.
הידלדלות שכבת האוזון.
במחצית השנייה של המאה ה-20 שכבת האוזון הסטרטוספירת התחילה להתפרק במהירות רבה באזורי הקטבים. הדלדלות זו נבעה בשל פליטות של קבוצת מזהמים מלאכותיים מקבוצת CFC . מאז יישומו של פרוטוקול מונטריאול ב-1989, ריכוזו של האוזון הסטרטוספרי חוזר להתייצב לרמתו המקורית טרם פליטות המזהמים. עם זאת, בשנים האחרונות עולות חשדות כי פליטות חדשות ולא חוקיות של CFC-11 שמקורם במפעלים בדרום-מזרח אסיה חוזרות להוסיף מזהמים לסטרטוספירה המפרקים את האוזון הסטרטוספרי.
אוניברסיטת קולומביה
אוניברסיטת קולומביה (באנגלית: Columbia University, נהגה "קַלַאמְבִּיָה יוּנִיבֶרְסִיטִי" או בשמה הרשמי: אוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק; באנגלית: Columbia University in the City of New York) היא אוניברסיטה פרטית בניו יורק. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1754 בשם קינגס קולג' (King's College) והיא מוסד ההשכלה הגבוהה השישי שנוסד בארצות הברית. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר, חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
האוניברסיטה, החברה בליגת הקיסוס, נחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות והבולטות בעולם. בשנת 2020 דורגה האוניברסיטה במקום 6 בעולם לפי הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם על ידי אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי. בשנים הראשונות לפעילותה למדו באוניברסיטה אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי, ממעצבי החוקה האמריקאית.
היסטוריה.
אוניברסיטת קולומביה היא המוסד הוותיק ביותר להשכלה גבוהה במדינת ניו-יורק והמוסד השישי בוותיקותו בארצות הברית (לפי ההקמה בפועל. החמישי לפי תאריך הרישיון להקמתו). האוניברסיטה הוקמה בשנת 1754 בשם קינגס קולג' לאחר קבלת צ'ארטר מלכותי מג'ורג' השני מלך בריטניה, אולם בשנת 1784, לאחר המהפכה האמריקנית שונה שם המוסד לקולומביה קולג' ברוח הפטריוטית של אותם הזמנים. בשנת 1896 שונה השם לאוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק (Columbia University in the City of New York) על מנת להבדיל בין בית הספר לתואר ראשון (קולומביה קולג') ובין שאר האוניברסיטה. באותה תקופה כללה האוניברסיטה גם בית ספר להנדסה, ובתי ספר לתארים מתקדמים בהנדסה, מדעים, רפואה, משפטים, הוראה, מדע המדינה ופילוסופיה.
קינגס קולג': 1754–1776.