ב-1997, הביסה שיפלי את בולגר ונבחרה להיות מנהיגת המפלגה והאישה הראשונה בתפקיד ראש ממשלת ניו זילנד, היחסים בין המפלגה הלאומית לבין שותפתה לקואליציה התדרדרו. לאחר שב-1998 פיטרה שיפלי את פיטרס מהממשלה, התפלגה מפלגת ניו זילנד תחילה לשתי קבוצות ומחצית מחברי הפרלמנט שלה הלכו בעקבותיו של פיטרס ופרשו מהקואליציה. שאר חברי המפלגה פרשו ממנה ונותרו כחברי פרלמנט עצמאיים או שהקימו מפלגות חדשות שלא שרדו את מערכת הבחירות של 1999. אלה האחרונים העניקו לממשלת שיפלי את תמיכתם. ממשלת המפלגה הלאומית שלכאורה ניזוקה מהמצב, הצליחה לשרוד, אך הפסידה בבחירות למפלגת הלייבור בהנהגתה של הלן קלארק, אשר יחד עם מפלגת "הברית" (Alliance), הרכיבה ממשלת קואליציה חדשה.
באופוזיציה (2008-1999).
לאחר התבוסה בבחירות ועד 2001 המשיכה שיפלי להנהיג את המפלגה הלאומית ואז הוחלפה בביל אינגליש. עם זאת, לא הצליח אינגליש לרשום לזכותו הישגים במאבקו כנגד קלארק ובבחירות של 2002 נחלה המפלגה הלאומית את התבוסה הקשה ביותר בתולדותיה כשלזכותה נרשמו 27 מושבים בלבד מתוך 120 מושבים בפרלמנט. רבים קיוו שאינגליש יצליח בשיקומה של המפלגה, אך שנה לאחר מכן הסתמן בסקרים שמצבה של המפלגה השתפר רק במעט בהשוואה למצבה בבחירות. באוקטובר 2003 התפטר אינגליש ובמקומו נבחר דון בראש, הנגיד לשעבר של הריזרב בנק של ניו זילנד שהצטרף לשורות המפלגה בבחירות של 2002.
תחת מנהיגותו של בראש השתפר מצב התמיכה הציבורית במפלגה הלאומית. אך בעיקר השיגה זאת המפלגה באמצעות החזרת התמיכה מהבוחרים שהצביעו למפלגות המרכז-ימין בבחירות 2002. מסע התעמולה של המפלגה הלאומית בנוגע ליחסים הבין-גזעיים, בנוסף לטענותיה בנוגע להעדפה שניתנה למאורים ולהתנגדותה למדיניות ממשלת הלייבור במהלך המחלוקת עם המאורים על הבעלות על מימי החופים, עוררו מחלוקת ציבורית קשה. מחלוקות קשות על הדרישה לקיצוצים במיסוי לקראת הבחירות של 2005, יחד עם איחוד בסיס התמיכה במחנה המרכז-ימין, תרמו ככל הנראה לעליה בכוחה של המפלגה הלאומית שזכתה ב-48 מתוך 121 מושבים בפרלמנט. אף על פי כן, המפלגה נותרה השנייה בגודלה, אחרי הלייבור שזכתה ב-50 מושבים והיו לה מספר אפשרויות להרכבת ממשלה. בסופו של דבר הרכיבה מפלגת הלייבור ממשלת קואליציה והמפלגה הלאומית נותרה באופוזיציה.
לאחר בחירות 2005 ספגה מנהיגותו של דון בראש ביקורת מצדה של התקשורת והפרשנים הפוליטיים העלו אפשרות של עריכת בחירות למנהיגות המפלגה עוד לפני בחירות 2008. בנובמבר 2006 התפטר בראש, זמן קצר לפני שפורסם ספר שחשף מעשים בלתי כשרים שנעשו במסגרת מערכת הבחירות הקודמת. ימים ספורים לאחר מכן נבחר ג'ון קי להיות מנהיג המפלגה החדש. קי הצטייר כבעל תדמית נייטרלית יותר ואחד הנושאים שהיו בראש מעייניו היה היקף העוני בקרב ילדים.
ממשלת המפלגה הלאומית החמישית.
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-8 בנובמבר 2008, זכתה המפלגה הלאומית בהנהגתו של קי ב-58 מושבים בפרלמנט. מפלגת הלייבור שממשלותיה כיהנו בשלוש קדנציות רצופות, הובסה בבחירות, וב-19 בנובמבר הושבעה הממשלה החדשה, ממשלת קואליציית מרכז-ימין בראשות המפלגה הלאומית יחד עם "מפלגת הצרכנים ומשלמי המיסים" (ACT), המפלגה המאורית ו"מפלגת העתיד המאוחד" (United Future Party).
לאחר הבחירות, החל קי לנהל שיחות עם נציגי המפלגה המאורית, למרות שכבר יחד עם המפלגות השותפות לקואליציה הוא הצליח להשיג רוב לממשלתו. נכון ל-2014 איישו מפלגות הקואליציה 64 מתוך 121 המושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות של 2014 ניצחה המפלגה הלאומית בפעם השלישית ברציפות. היא גרפה 47.04% מכלל קולות הבוחרים ומספר נציגה בבית הנבחרים עמד על 60. היא חידשה את הסכמי התמיכה מבחוץ עם מפלגת ACT ועם מפלגת העתיד המאוחד. ממשלת המפלגה הלאומית הרחיבה את הגיל בו זכאים ילדים לביקורים חינם אצל רופא כללי ל-13 כחלק ממצע הבחירות שלהם באותה שנה, זאת בנוסף להארכת חופשת הלידה בשבועיים ל-16 שבועות. חברי הפרלמנט של המפלגה היו חלוקים בדעותיהם בסוגיית הנישואים החד-מיניים.
במהלך תקופות כהונתו השנייה והשלישית הוביל קי מערכות לתמיכה חזקה בהסכמי סחר חופשי כמו "השותפות הטרנס-פסיפית" (Trans-Pacific Partnership).
לאחר שכיהן כראש הממשלה במשך שמונה שנים, הודיע קי על התפטרות מתפקיד מנהיג המפלגה ב-5 בדצמבר 2016. שבוע לאחר מכן הוא התפטר מתפקידו כראש הממשלה. סגנו של קי, ביל אינגליש נבחר באותו יום כמנהיג המפלגה החדש לאחר ששר הבריאות, ג'ונתן קולמן ושרת המשטרה, ג'ודית קולינס, הסירו את מועמדותם.
באופוזיציה (2017 עד היום).
בבחירות הכלליות של 2017 ירדה התמיכה במפלגה הלאומית ל-44.4% ומספר המושבים שלה בפרלמנט פחת בארבעה ל-56, אך היא עדיין נותרה המפלגה הגדולה ביותר. מפלגת "ניו זילנד תחילה", בהנהגתו של וינסטון פיטרס, היוותה את לשון המאזניים וחבר לקואליציה עם מפלגת הלייבור, שמצידה השיגה את תמיכת מפלגת הירוקים, ובכך תמו תשע שנות השלטון של המפלגה הלאומית.
אינגליש הודיע על כוונתו להמשיך לכהן כמנהיג המפלגה עד לבחירות הבאות, אך בסופו של דבר התפטר. ב-27 בפברואר 2018 הוחלף אינגליש על ידי סיימון ברידג'ס.
ביולי 2020 ברידג'ס התפטר ובמקומו מונתה ג'ודית קולינס למנהיגת המפלגה.
חשבון נפש
חֶשְׁבּוֹן נֶפֶשׁ הוא רעיון וכלי-עזר בפילוסופיה של המוסר שמשמעותו העיקרית היא בתחום האתיקה היישומית, ופירושו בדיקה וביקורת מוסרית-אתית של אדם עם עצמו. המונח "חשבון נפש" בעברית לקוח מן היהדות, ומשמש בעיקר בהקשר דתי ובקונוטציה מוסרנית. המונח הכללי יותר הוא "ביקורת עצמית". בעברית, המושג הופיע לראשונה בספר חובת הלבבות.
חשבון נפש משמש ככלי למעקב והתקדמות הן לאדם פרטי המבקש להיות מוסרי, והן לחברה המבקשת להיות אתית. חשבון הנפש יכול להיות חד-פעמי במאמר ביקורת נוקב וכדומה, ויכול להיערך בריטואל קבוע על בסיס יומי, שבועי או שנתי.
רקע.
נהוג לחלק את תורת המוסר או האתיקה לשלושה ענפים:
רעיון.
הרעיון העומד בבסיס "חשבון הנפש", הוא ההנחה שכשם שאדם לא יכול לנהל בצורה מושכלת את ענייניו הגשמיים, כמו כלכלת ביתו או בית מסחרו, בלא לנהל חשבון מסודר של רווח והפסד. ובלי מעקב אחר מצבו הכללי אם הוא בנסיגה או בהתקדמות לקראת מטרותיו או המצב האידיאלי בעיניו. כך הוא המצב בענייניו האתיים. אם לא ינהל מעקב אחרי ענייני נפשו, חשבון נפש, סופו להתדרדרות מוסרית. בהמשך התפתח הרעיון לניהול פנקסנות מפורטת של התקדמות ונסיגה בתחומי אתיקה שונים, או מידות מסוימות בהן חפץ האדם המוסרי להשתפר.
נכתבו חיבורים רבים העוסקים בטכניקות שונות לחשבון הנפש. בתורת המוסר היהודית בולטים "שער חשבון הנפש" בספרו של רבי בחיי אבן פקודה, "תורת חובת הלבבות" המפרט סוגים שונים של חשבון נפש; ובפרט תנועת המוסר של הרב מסלנט, שהדגישה את משמעות המוסר ועשיית חשבון נפש יומיומי. גם הספר "חשבון הנפש" של מנדל לפין, מיישם את שיטת השיפור העצמי של בנג'מין פרנקלין, באמצעות קביעת יעדים להתקדמות אישית, ובקרה יומיומית של חשבון נפש בכתב.
חשבון נפש ביהדות.
ביהדות נהוג לראות ביום הכיפורים בפרט, ובתקופת חודש אלול ועשרת ימי תשובה בכלל, ימים של חשבון נפש, שבהם אדם בוחן את עצמו בבחינה נוקבת, ומסכם את מצבו הרוחני ומידת קיומו את חוקי התורה; ומסכם את מצבו האתי בינו לבין עצמו זולתו ואלוהיו.
יום נוסף שנהוג לראות בו יום של חשבון נפש לאומי הוא תשעה באב, מאחר שלפי המסורת היהודית חרב בית המקדש השני בשל שנאת חינם.
האדם המאמין מקיים חשבון נפש ברמה פחותה מזו מדי יום, למשל בקריאת שמע שעל המיטה, בתחנון ווידוי.
בתרבות.
נהוג לעשות שימוש במושג "חשבון נפש" כמילה נרדפת לביקורת עצמית, ולכן הוא משמש לעיתים ככלי ניגוח בין יריבים לאמירות כמו: "על פלוני לערוך חשבון נפש".
אנטילוקפריים
אנטילוקפריים (שם מדעי: Antilocapridae) היא משפחה של פרסתנים מכפילי פרסה החיים רק בערבות אמריקה הצפונית. בעבר היו מינים שונים במשפחה אך כיום רובם נכחדו ורק מין אחד שרד - אנטילוקפרה אמריקאית ("Antilocapra americana"). הם התפתחו בתקופת המיוקן ושגשגו במיוקן ובפליוקן אך רובם נכחדו לאחר מכן.
בני משפחה זו הם בעלי גפיים חזקות העוזרות להם לרוץ במהירות, קרניים קטנות הנושרות מדי שנה ו-4 מדורים בקיבתם העוזרים להם להעלות גירה ולעכל את ארוחתם בשנית.
האנטילוקפרה המודרנית מזכירה במראה צבי בעל קרניים רחבות וציצה המזכירים את ראש הג'ירפה. למעשה האנטילוקפרות הם קרובותיהם הרחוקות של הג'ירפות וקרובות גם לאיילים. מינים נכחדים רבים דמו במראם לאיילים והיו בעלי קרניים מסועפות. הקשר בינם לצבאים ולשאר הפריים אינו קרוב.
אנטילוקפרה אמריקאית
ל. קופרשטין
ל' קופרשטין
לייב קופרשטין
אדוורד גרק
אדוַורד גֶרֶק (בפולנית: Edward Gierek; נכתב גם גיֶירק; 6 בינואר 1913 — 29 ביולי 2001) היה פוליטיקאי פולני קומוניסטי, מנהיגהּ דה פקטו של פולין בשנים 1970-1980, וראש מפלגת הפועלים הפולנית. גרק החליף בתפקיד זה את ולדיסלב גומולקה. הוא הודח מתפקידו לאחר ששביתות פועלים בגדנסק הובילו להסכם גדנסק בין המדינה הקומוניסטית לבין איגוד הפועלים האנטי-קומוניסטי "סולידריות".
ביוגרפיה.
נולד בכפר פורבקה הסמוך לעיר סוסנוביץ, למשפחת כורי פחם. אביו נהרג בתאונה במכרה כשהיה בן 4. אמו נישאה בשנית והיגרה לצפון צרפת, בה גדל. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית ב-1931, ונשלח לפולין כדי לארגן שביתה. שירת בצבא הפולני בסטרי שבגליציה. ב-1934 עבר לבלגיה, עבד במכרה פחם, והצטרף למפלגה הקומוניסטית הבלגית. במהלך מלחמת העולם השנייה נותר פעיל במפלגה הקומוניסטית הבלגית.