ככלל, מזגו של עקרב זה אינו חם במיוחד, ולמעט פרטים יוצאי דופן הוא רגוע או לכל היותר מתגונן, בעת הצורך. עקיצה מעקרב זה אינה כואבת.
בשל גודלו, נגישותו, מזגו הנוח וצורתו הכוללת, עקרב זה משמש לעיתים חובבי טבע בתצפיות ועבודות גמר על אורח חייו של העקרב.
תפוצה.
תפוצתו של נבו יריחו משתרעת על כל שטחה של ארץ ישראל, למעט שטחי חול. שטחים בהם נפוץ הנבו יריחו הם רבים יותר מאזורי תפוצת העקצן הצהוב. עם זאת, מספרם של העקצנים הצהובים גבוה בהרבה ממספר פרטי הנבו יריחו.
מקור השם.
החוקר שתיעד אותו, מצא עקרב זה בפעם הראשונה בהר נבו, הנמצא באזור יריחו. כך נוצר שמו המדעי – "Nebo hierichonticus". השם העברי הוא תרגום של שמו המדעי - נבו יריחו.
בתרבות.
על פי הצבעה שנערכה בספטמבר 2018 באתר ynet, נבו יריחו הוא העקרב הלאומי של ישראל
ה. א. ר. גיב
תחנת הרכבת תל אביב דרום
תחנת הרכבת תל אביב דרום הייתה תחנת קצה ששרתה נוסעים של רכבת ישראל
על מסילת תל אביב-ירושלים החל ב-7 באוגוסט 1949, בעקבות הסכם שביתת הנשק עם ירדן, ולכל אורך שנות פעילותה. החליפה כתחנת קצה את תחנת הרכבת יפו, תחנת הקצה הקודמת על מסילת הרכבת יפו-ירושלים, שלא שבה לפעול לאחר מלחמת העצמאות.
עם פתיחת תחנת הרכבת תל אביב צפון ב-20 בספטמבר 1949 שונה שם התחנה משמה בימי הרכבת המנדטורית, "תחנת תל אביב" או "תחנת בית הדר", ל"תחנת תל אביב דרום".
מ-1956 הייתה לתחנת קצה על מסילת תל אביב-באר שבע ומ-1967 תחנת קצה על מסילת תל אביב-דימונה. בקרבתה, בית המכס (תל אביב), פעל מסוף מטענים.
משנת 1937 עת שמשה את הרכבת המנדטורית התחנה עמדה מול רחוב הרכבת 16 של ימינו בין הרחובות החשמל ולבונטין.
ב-1970 נסגרה התחנה ברחוב הרכבת ונחנכה תחנה חדשה בסמוך למחלף קיבוץ גלויות שבנתיבי איילון ובית הספר הולץ. בתחנה החדשה פעלו שני רציפי צד ואי רציפים ששירתו ארבע מסילות. בשטח התחנה היו גם שתי מסילות נוספות שאינן סמוכות לרציפים, ששימשו לחיוג רכבות גרורות קטר.
התחנה פעלה עד 1993.
היסטוריה.
תחנת הרכבת יהודה הלוי/בית הדר.
בשנת 1920 החלה הרכבת המנדטורית בהפעלת שירותי רכבות נוסעים בארץ ישראל. כחלק מהשירות שוקמה מסילת הרכבת יפו–ירושלים שנהרסה במהלך מלחמת העולם הראשונה והורחבה לרוחב התקני. בתל אביב הוקמה תחנת נוסעים במרחק של כ-2.5 קילומטר מתחנת הרכבת יפו, ליד רחוב יהודה הלוי, לאורך תוואי הרחוב שנקרא אחר כך רחוב הרכבת. בנקודה שבה נבנתה התחנה, מ-1937 נודע כבית המכס (תל אביב), היה קודם לכן צומת רכבות בשם "צומת סרונה" שבה התפצלה מסילה צרה, מסילת נמל יפו - 'גבעת ג'נקינס', קו שנסלל לאחר התייצבות קו שתי העוג'ות), והסתעף מקו נמל יפו - יפו - לוד, שפורק על ידי העות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה, הובילה לאזור גלילות, ונועדה לסייע ללוגיסטיקה של הכוחות הבריטיים. עם התקדמות החזית צפונה פחתה חשיבות מסילה זו, והיא פורקה. ב-5 באוקטובר 1920 שונה שם התחנה מ"צומת סרונה" לתחנת תל אביב.
בתחילה היה במקום מבנה תחנה מאולתר בנוי עץ, ובהמשך נבנה בשנות ה-30 מבנה קבע מאורך ומעוגל קלות, בהתאמה לתוואי המסילה (ממנו נותר כיום רק בית המכס). בסמוך, במקום בו חצתה המסילה את דרך פתח תקווה, הוקם בניין המשרדים בית הדר (1936), ובפי העם נקראה התחנה גם תחנת בית הדר. עם התרחבות פעילות התחנה הוקם מבנה תחנה נוסף, ממזרח לדרך פתח תקווה, מול בית הדר (כיום פינת הרחובות הרכבת והשרון), שנועד לשמש תחנת נוסעים בנפרד מתחנת המטענים ובית המכס.
סגירת התחנה הישנה ופתיחת החדשה.
מעבר הרכבת דרך רחובות תל אביב הפריע לתנועה, במיוחד בדרך פתח תקווה אותו חצתה המסילה. מסיבה זו הוחלט לבנות תחנה חדשה בנקודה בה יוצאת המסילה מהעיר, כשני קילומטר מהתחנה הישנה. תחנת תל אביב דרום החדשה בתכנון האדריכל נחום זולוטוב נחנכה ב-26 בנובמבר 1970 ועם חנוכתה נהרסו התחנה הישנה והמסילה שהובילה אליה, למעט בית המכס.
אף על פי שהתחנה נבנתה עם ארבעה רציפים ואולם נוסעים גדול במיוחד, היא שירתה עם פתיחתה בסך הכל 16 רכבות ביום (8 יוצאות ו-8 נכנסות). כתוצאה מהרחקת התחנה ממוקדי הפעילות של תל אביב והעברתה למעשה אל מחוצה לה, ירד מספר הנוסעים בקווים לירושלים ולבאר שבע בצורה ניכרת. ב-1979 הופסק לחלוטין שירות הנוסעים לבאר שבע ולדימונה והשירות לירושלים הצטמצם לרכבת אחת ביום לכל כיוון. ב-1990 נפתח קו הרכבת תל אביב-רחובות שיצא מתחנה זו.
עם חנוכת מסילת איילון בשנת 1993 וחיבור תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז למסילות בכיוון דרום נסגרה התחנה. לאחר סגירתה נפתח בה בית ספר למקצועות הרכבת ומתקניה משמשים להכשרת עובדים ברכבת ישראל. כמו כן משמשת התחנה לדיור של ציוד מסילתי ובשטחה בוצעו בעבר הדבקת מודעות פרסומת על דפנות מערכי הקרונועים.
תחנת הרכבת התפעולית תל אביב דרום.
בסמוך לתחנה על מסילת איילון, מדרום לתחנת הרכבת תל אביב ההגנה, נמצאת תחנת רכבת תפעולית המשמשת לדיור וחיוג של רכבות המסיימות או מתחילות את שירותן בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
תחנת הרכבת תל אביב בית הדר
קייפטאון ספרס
קייפטאון ספרס (באנגלית: Cape Town Spurs F.C, בעבר אייאקס קייפטאון) היא קבוצת כדורגל מהעיר קייפטאון, דרום אפריקה, ששיחקה בעבר בליגה הבכירה, PSL. כינויה הוא "הלוחמים העירונים". לאחר עונת 2017 הקבוצה ירדה לליגת משנה.
המועדון היה סניף של אייאקס אמסטרדם ובין שני המועדונים היה הסכם לשיתוף פעולה מבחינת שחקנים. לאורך השנים עברו כמה שחקנים מהמועדון אל מועדון האם, ביניהם סטיבן פינאר ב-2002, איונג אנו ב-2008, דיילון קלאסן ב-2009 ות'ולאני סרארו ב-2011. בשנת 2020 אייאקס מכרה את מניותיה במועדון, ושמו השתנה לקייפטאון ספרס.
היסטוריה.
מועדון אייאקס קייפטאון הוקם בשנת 1999 מאיחוד בין שני מועדונים: סבן סטארס וקייפטאון ספרס. הקבוצה מעולם לא זכתה באליפות אך מנגד גם מעולם לא ירדה ליגה.
בעונת רשמה הקבוצה את הצלחתה הגדולה ביותר כאשר זכתה בגביע דרום אפריקה בכדורגל.
בינואר 2007 רשמה הקבוצה הצלחה נוספת כשהצליחה לנצח את קבוצת-האֵם, אייאקס אמסטרדם, בתוצאה 3-1 במשחק ידידות שנערך בקייפטאון.
בשנים 2005 ו-2009 הקבוצה השתתפה בליגת האלופות האפריקאית.
בעות ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה הבכירה. בשתי העונות שלאחר מכן הקבוצה לא הצליחה לעלות חזרה לליגה הראשונה, כאשר בעונת היא סיימה במקום רביעי, ובעונת הפסידה בפלייאוף למועדון Black Leopards . זמן קצר לאחר מכן מכרה אייאקס אמסטרדם את חלקה במועדון, שהיווה 51 אחוזים ממניותיו.
בשנת 2020 שיתוף פעולה עם אייאקס הופסק ושמה של הקובצה שונה ל"קייפטאון ספרס".
אצטדיון.
משנת 2004 מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון את'לון, שנבנה בשנת 1972 ובו 30,000 מקומות ישיבה.
קודם לכן מגרשה הביתי היה אצטדיון ניולנדז בו היו 51,000 מקומות ישיבה, כיום הוא משמש כאצטדיון רוגבי בלבד.
אייאקס קייפטאון מתכננת לעבור לאצטדיון פיליפי בראשית העשור השני של המאה ה-21. באצטדיון כיום 2,000 מושבים אך לאחר שדרוגו יהיו כ-10,000 מקומות.
ארתור ויילי
ארתור ויילי (באנגלית: Arthur Waley; 19 באוגוסט 1889 - 27 ביוני 1966) היה חוקר מזרח אסיה אנגלי וסינולוג נודע ממוצא יהודי. בעל תואר כבוד של מסדר חבר העמים הבריטי.
חייו.
ארתור ויילי נולד בטאנברידג' ווילס, קנט שבאנגליה בשם ארתור דייוויד שלוס, כבן לכלכלן דייוויד פרדריק שלוס. הוא היה ממוצא יהודי ושינה את שם משפחתו לשמה לפני הנישואים של סבתו מצד אביו, ויילי, ב-1914. ויילי התחנך בבית הספר רוגבי והחל ללמוד בקינג'ס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1907, שם הוא למד לימודים קלאסיים וקיבל תואר ראשון ב-1910.
ויילי קיבל עבודה כעוזר גנז של כתבי יד ותדפיסים במוזיאון הבריטי ב-1913. במהלך שהותו שם הוא למד בעצמו סינית ויפנית, באופן חלקי בשביל לסייע לקטלג את הציורים שבאוסף המוזיאון. הוא עזב ב-1929 על מנת להקדיש עצמו באופן מלא לתחומים הספרותיים והתרבותיים שמשכו את ליבו, אולם המשיך להורות בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה שבאוניברסיטת לונדון. ב-1918 הוא פגש את בריל דה זואט, מבקרת מחול וסופרת; והם חיו יחדיו עד למותה ב-1962. ב-1966 נשא ארתור ויילי את אליסון רובינסון, בה הוא פגש לראשונה ב-1929. הם חיו בהייגייט בלונדון, היא נהפכה להיות דמות מוכרת בשנים לאחר מכן והאריכה ימים מעבר לגיל מאה.
ויילי חי ברובע בלומסברי שבלונדון והתרועע עם מספר חברים מקבוצת בלומסברי, אל רבים מהם הוא התוודע בתקופת לימודיו לתואר הראשון. הוא היה אחד מהראשונים שזיהו את רונאלד פירבאנק כסופר מוכשר, וביחד עם אוסברט סיטוול כתב את המבוא למהדורה הראשונה של אסופת הסיפורים של פירבאנק.
המשורר האמריקאי עזרא פאונד סייע בהבאתו לדפוס של תרגומו הראשון של ויילי בכתב העת הספרותי The Little Review. אף על פי שהוא היה חלוק בדעתו על טיבה של עבודתו הראשונה של ויילי. כפי שהוא כתב למרגרט אנדרסון, עורכת כתב העת, במכתב ב-2 ביולי 1917, "ברשותנו סוף סוף תרגומיו של ויילי ל-Po chu I כמה מהשירים הם נפלאים. כמעט כל התרגומים נפגמו בשל האנגלית החלשה שלו והמקצב הפגום. אני אסייע בידו לשפר את עבודתו הקלוקלת (האם הוא עקשן כפרד או מלומד?)". אם כי במבוא לספר הדרך והסגולה מסביר ויילי, מסביר שהוא מקפיד לתת משקל כבד יותר למשמעות על פני הסגנון בתרגומו, מכיוון שלדעת הקורא המערבי בן ימינו המשמעות חשובה יותר.