לאחר אונס דינה, יעקב חוזר שוב לבית אל, וזוכה שם להתגלות אלוהית, שמשנה את שמו מיעקב לישראל, ושמבטיחה לו שושלת של עם, ומלכים שיצאו ממנו, ואת ירושת הארץ לצאצאיו. שם גם נקברה דבורה, מינקת רבקה.
על פי ספר יהושע, (; ), בית אל היה הגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים. בתחילת ספר שופטים. מסופר כיצד כשבני יוסף כבשו את העיר, הם נעזרו בתושב העיר כדי לגלות את פתחה, ובתמורה שלחו אותו ואת משפחתו לחופשי. על פי הכתוב בספר שופטים. בית אל נחשבה לעיר מקודשת, ובזמן פרשת פלגש בגבעה הייתה מקום ארון הברית ומקום מושבו של פנחס בן אלעזר הכהן. בשעת משבר, הלכו השבטים לבית אל, לשאול האם להמשיך במלחמה כנגד שבט בנימין. בספר שמואל. בית אל נזכרת כעיר ששמואל הנביא עובר בה, כאשר הוא מסתובב בארץ לשפוט את ישראל.
מקדש ירבעם בבית אל.
בספר מלכים מסופר, שנביא מיהודה בא למקדש בבית אל, והתנבא שעתיד לקום מלך מבית דוד, יאשיהו שמו, והוא ישרוף על המזבח הזה את עצמות הכהנים המשרתים שם. ירבעם, שעסק באותו זמן בהקטרה על המזבח, הורה לתפוס את הנביא, אך ידו לקתה בשיתוק ("ותיבש ידו"), המזבח נקרע והדשן נשפך מעל המזבח, אך ההקרבה במקום לא פסקה.
יש מהנביאים שדברו בגנות המקדש בבית אל, והם אף כינו לו שם גנאי - "בית און".
בספר עמוס מובא עימות קשה בין הנביא עמוס לבין אמציה כהן בית אל, שהאשים אותו בבגידה.
מצב העניינים הזה נמשך עד ביטול המשמרות על ידי הושע בן אלה. נראה שישראל כל כך התרגלו לעגלים, שהם המשיכו לעלות לדן ולבית אל עד שנלקחו הפסלים - הפסל בדן על ידי תגלת פלאסר השלישי והפסל בבית אל על ידי פול מלך אשור.
פולחן העגלים.
המקרא מרבה לבקר את פולחן העגלים שייסד ירבעם בן נבט בבית אל ובדן. המקרא מתאר אף את מניעיו של ירבעם למעשי הפולחן, בשל רצונו ליצור אי תלות בין תושבי ממלכת ישראל לבין הפולחן בבית המקדש ירושלים שהייתה בתחום ממלכת יהודה. זאת כדי לבצר ולחזק את שלטונו בממלכת ישראל.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל דן המזוהה עם דן המקראית, נתגלה אתר פולחני מתקופת הברזל השנייה המתוארך למאה התשיעית לפני הספירה, תקופת אחאב. בנוסף מבנה שנמצא בסמוך המתוארך לשלהי המאה העשירית לפני הספירה, זוהה על ידי חלק מהחוקרים כאתר הפולחן של ירבעם המתואר במקרא.
בית אל מוכרת מהמקרא ומהארכאולוגיה כמקום פולחן קדום. בנוסף, שיער יהודה קיל, שמיקום אחד מאתרי פולחן העגלים בנחלת בנימין, הוא מתוך התחשבות מיוחדת בבני שבט זה, שנמצא בתווך שבין שתי הממלכות וסמוך למקדש בירושלים.
במסגרת ההתנתקות מהפולחן בירושלים ירבעם גם קובע חג חדש, שאינו מופיע בלוח החגים בתורה, בט"ו לחודש חשוון וממנה כוהנים במקדשיו שאינם מבני שבט לוי. ירבעם בונה מקדשים חדשים, ממנה כוהנים חדשים ומכריז על חגים חדשים כחלק מהשינוי.
פולחן עגלים מוזכר כבר במקרא במעשה חטא העגל והתקיים גם בעמים השכנים, מה שמעלה את ההשערה שהיו מסורות קדומות לפולחן זה. דון יצחק אברבנאל הציע שהעגלים רמזו לברכת משה לבני יוסף, שבטו של ירבעם: "בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה". בכך הם דומים לאריות שבכיסא שלמה, שלדעת רבים באו לרמוז לברכות שבט יהודה. יהודה קיל הציע שירבעם ראה בעגלים מעין הכרובים הסמוכים לארון הברית. פירוש זה נסמך על חזון המרכבה של יחזקאל, בו מתוארות ארבע חיות שכף רגליהן ככף רגל עגל, ודמות פניהן פני אדם ופני אריה מימין (מדרום), ופני שור משמאל (מצפון, הצד של ממלכת ישראל). ובחזונו השני של יחזקאל נחסרו פני השור, ובמקומו תוארו 'פני הכרוב'.
מחקר ארכאולוגי.
ישנם חוקרים רבים הסבורים ששני המקדשים היו קיימים עוד לפני ירבעם בן נבט, וסיפור ייסודם בספר נביאים הומצא בזמן רפורמות יאשיהו אשר ניסה לרכז את פולחן אלוהי ישראל בירושלים. עדות מקראית לכך היא התיאור ב שמתאר שלושה אנשים שפגש שאול אחר משיחתו הראשונה למלכות. אנשים אלו היו בדרכם לעלות מנחה לאלוהי ישראל "וְחָלַפְתָּ מִשָּׁם וָהָלְאָה, וּבָאתָ עַד-אֵלוֹן תָּבוֹר, וּמְצָאוּךָ שָּׁם שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים, עֹלִים אֶל-הָאֱלֹהִים בֵּית-אֵל. אֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשָׁה גְדָיִים, וְאֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשֶׁת כִּכְּרוֹת לֶחֶם, וְאֶחָד, נֹשֵׂא נֵבֶל-יָיִן" ().
כמו כן, העגל בשני המקדשים רומז על זיהוי ישראלי בין אל הכנעני לאלוהי ישראל.
זיהוי האתר.
במשך שנים רבות נהגו לזהות את האתר של "חלום יעקב" במצודה רומית ביזנטית "בורגק ביתין". עם זאת, פרופ' זאב וילנאי, היה זה שזיהה את אתר חלום יעקב באתר שייח' עבדאללה על הר פסגת יעקב (ארטיס) שבסביבת בית אל, כמקום בו התרחש חלום יעקב. לזיהוי היו מספר עדויות ארכאולוגיות מחזקות: היות המקום קדוש לנצרות ולאסלאם (במקום מקאם מוסלמי מן התקופה המוסלמית הקדומה וקאפלה נוצרית מן התקופה הצלבנית), התאמה לתיאור במקרא ולתיאורי נוסעים במקום, באתר קיימים עץ אלון התולע (אלון בן כ-1,000 ועוזרר כבן 500), מערות קבורה, בית בד (הכולל שרידים מארבע תקופות שונות) ומגדלי שמירה. עם זיהוי המקום, התגלו בו גם שרידים של מבנה ציבורי גדול, שנחשב כמקדש ירבעם, על פי צורתו ומידותיו (מידותיו כמידות המשכן), שרידים של במה לידו, ששימשה כנראה בסיס למזבח גדול, מגלול האבנים שלצידו (עדות להריסתו) ובית בד.
את זיהוי המקום מתאר ד"ר חגי בן ארצי בפרסומיו .
הגן הארכאולוגי אשקלון
הגן הארכאולוגי הוא מתחם מוזיאלי במרכז שכונת אפרידר שבאשקלון בחצר בית העם. הגן משמש לתצוגה של ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר מהתקופה הרומית והביזנטית, שנחשפו באשקלון. בין המיצגים החשובים ביותר הם שני סרקופגים מהמאה הרביעית לספירה, אשר נחשפו בחפירות הצלה בשכונת אפרידר בשנת 1972. הסרקופגים מעוטרים ברמה אמנותית גבוהה מאוד, ומתארים סצנות מהמיתולוגיה היוונית והרומית. הם מייצגים את עושרה של אשקלון בתקופה הרומית. בגן גם קיר פסיפס גדול שיצר האמן שלום סבא בשנת 1954.
מקור הסרקופגים ותיאורם.
סרקופג הוא ארון קבורה עשוי אבן ששימש לקבורה בתקופה הרומית. סרקופג רומי יכול להיות יצירת אמנות המעוטרת בפיסול מסצנה מהמיתולוגיה הרומית או היוונית, סצנה היסטורית או סצנה מחיי היום יום.
הסרקופג הראשון מן המאה הרביעית לספירה, המוצג בגן הארכאולוגי, מתאר קרב בין היוונים לטרויאנים, וחלקו האחורי מציג שני אריות תוקפים שני שוורים. מקורו, ככל הנראה, באחד מבתי המלאכה של אסיה הקטנה. הסרקופג השני מרשים ביותר. בחזיתו מתואר סיפור מהמיתולוגיה היוונית. על מכסה הסרקופג, מגולפים שני בני זוג, המתוארים בצורה גולמית, ללא פרטים מזהים. יש להניח שעיצובם הסופי של הפנים נועד להיעשות בהתאם לתווי פניהם של לקוחות לעתיד לבוא. הסיפור המיתולוגי המתואר על חזית הסרקופג הוא חטיפתה של פרספונה לשאול על ידי האדס, הנושא אותה שם לאישה. סיפור זה מתאר את חילוף עונות השנה לפי המיתולוגיה היוונית. בצידו האחורי של הסרקופג, מתוארים שני אריות השומרים על כד אפר.
במסגרת חפירות ארכאולוגיות באשקלון נחשפו גם סרקופגים פשוטים יותר, שאחדים מהם מוצגים בגן הארכאולוגי. רובם יוצרו באשקלון, אך שני הסרקופגים המרכזיים שמוצגים בחצר הסרקופגים יובאו כנראה מאזור אנטליה.
בתצוגות השונות שבגן מצויות גם כתובות המעשירות את ידיעותינו על העיר אשקלון. הכתובות מתעדות את חיי העיר בתקופות השונות בהן חיו בעיר אוכלוסיות של יוונים, יהודים ומאוחר יותר נוצרים. בין כתובות אלה ניתן למצוא תובת הלל יוונית מבית המועצה המקומי, ובה כתוב:הכתובת מעידה על יחסים מצוינים בין העיר לבין רומא, שהייתה מרכז העוצמה והסמכות באותה תקופה.
קיר פסיפס של האמן שלום סבא.
בתוך המתחם בולט קיר פסיפס גדול (2X12 מטרים) העשוי מלבנים של האמן שלום סבא (1975-1897). הקיר (שחלקו השמאלי נראה בצדה הימני של התמונה לעיל) נעשה על ידי האמן בשנת 1954 ומתאר את שמשון ממוטט את מקדש דגון על ראשי הפלשתים.
קבר השייח' עוואד
קבר השייח' עוואד הוא מבנה מקאם הנמצא בראש הצוק בטיילת אשקלון. לפי האמונה המוסלמית, שם קבור השייח' עוואד. זהות השייח' אינה ידועה, אך ישנן עדויות שונות שהוא נמנה עם אחת המשפחות הענפות בירושלים. המבנה הוא חלק משרשרת אתרי קודש שבנו הממלוכים (1260 - 1516) לאורך חופה של הארץ במסגרת הניסיונות שלהם לחיזוק גבולה המערבי מאיום הצלבנים.
היסטוריה.
לא נמצא תיעוד לתקופת ההקמה של מבנה הקבר, אך לפי סגנון הבנייה נראה שנבנה במהלך התקופה הממלוכית. בתקופת הממלוכים, גברו חששות מפני התחדשות מסעות הצלב. כתוצאה מכך, החליטו על הקמה של קברי "שייח'ים": הקברים נועדו לגרום לאוכלוסייה המוסלמית, שנמצאה בסביבה, להגיע למקום ולקיים חגיגות "זיארה" (עלייה לרגל).
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ננטש היישוב מג'דל (כיום שכונת מגדל באשקלון), שבו שכן הקבר, על ידי התושבים הערבים.
המבנה הוכרז כמיועד לשימור על ידי עיריית אשקלון.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים נערכו באזור חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות לקראת בניית מלון הולידיי-אין. בחפירות נחשפה רצפת פסיפס יפה כמאה חמישים מטר צפונית לקבר השייח', כנראה מהתקופה הביזנטית. הרצפה תועדה ואז כוסתה.
תיאור המבנה.
מידותיו: אורכו 19 מטרים ורוחבו 7 מטרים. המבנה כולל שלושה חללים: שני החללים החיצוניים, ששימשו להתכנסותם שלעולי הרגל, ללינה ולאכילה, והחלל המרכזי, שבו נמצאת מצבת הקבר.