חנה זמר עמדה על שיטתו של קישון בטוריו: "הטכניקה של קישון היא ההגזמה. הוא נזקק להפרזה כשם שנזקקים למשקפיים – ומרכיבם לקורא על מנת שיראה את אשר סמוי מעינו הבלתי-מזוינת; יראה ויצחק." הוסיף על כך י. רם: "לדידי, הצד האהוב ביותר של קישון הוא ההומור הפרוע, המגיע לעיתים לידי סוריאליזם של חלום בלהות. ... קישון מסוגל לקחת נושא שחוק, כמו הרדיפה אחרי שרברב עמוס עבודה, ולהופכו ליצירת מופת קטנה של בלהה."
בשנת 1958 זיכה "חד גדיא" את קישון בפרס סוקולוב לעיתונאות. ועדת השופטים (פרופ' ישראל אפרת, מאיר גרוסמן, אהרן קלאוס, ברוך קרוא ויעקב רבי) קבעה כי "אפרים קישון ביצר לו טור קבוע ב"מעריב" והצליח להכניס נעימה מיוחדת משלו לפליטון ולרשימה ההומוריסטית העברית. רשימותיו מצטיינות בתכנון החריף, בקיצורן, בשנינותן וגם בלשונן העברית הגמישה והחיננית."
זעזע את ביטחונה של ישראל
מסלול כוכב
רומן (פירושונים)
פרה ותרנגול
פרה ותרנגול (באנגלית: Cow and Chicken) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית בהנפשה קלאסית. הסדרה נוצרה על ידי דוד פיסס, הופקה על ידי חברת האנה-ברברה באולפני ההנפשה של קרטון נטוורק. לסדרה היו ארבע עונות אשר כללו 52 פרקים, בין 1996 ל-2000 הועמדה הסדרה ל-14 פרסים שונים וזכתה ב-3 מתוכן.
הסדרה עלתה לשידור ב-1997 בערוץ הטלוויזיה קרטון נטוורק, הסדרה כללה פינה בשם "אנוכי הסמור" אשר זכתה לפופולריות רבה ובהמשך הפכה לסדרת טלוויזיה עצמאית. המדבב צ'רלי אדלר דיבב את כל שלוש הדמויות הראשיות, וכן גם דמות משנית אחת.
תקציר העלילה.
הסדרה עוקבת אחר ההרפתקאות הסוריאליסטיות של פרה המכונה "פרה" ואחיה התרנגול המכונה "תרנגול", בעוד שדמות המכונה "הבחור האדום" נוטה להתנכל להם תוך התחזות לאנשים אחרים. פרה היא תמימה ואופטימית בעוד שתרנגול הוא ציני ורגזן. הוריהם של הפרה והתרנגול נראים בלבד ברגליהם ופלג גופם התחתון, אך לא מעבר לכך (וזאת בניגוד לכך, שבאחד הפרקים הציגו את פלג גופם העליון כולל הראש), למרות שקולותיהם נשמעים.
ההומור וקווי העלילה של הסדרה מבוססים לעיתים על פחדי-ילדות המועצמים מבחינה קומית.
שני בוינג'ו
שני בּוֹיַנג'וּ (נולדה ב-1987) היא סופרת ישראלית. ספרה הראשון הוא רומן אשר יצא לאור בשנת 2012 באנגלית ("The People of Forever Are Not Afraid"). הספר תורגם לעברית בידי הסופרת וכותרתו: "עם הנצח לא מפחד", ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2014. הספר תורגם לכ-20 שפות ופורסם ב-23 מדינות שונות בעולם.
קורות חיים.
בוינג'ו נולדה בירושלים וגדלה במעלות תרשיחא ובכפר ורדים. אמהּ, יוצאת עיראק, עובדת בתפן ואביה, שנולד ברומניה, הוא מומחה ליינות. סיימה את לימודיה בשנת 2005, ב-Phillips Exeter Academy. לאחר שירותה בצה"ל התקבלה ללימודים באוניברסיטת הרווארד וסיימה תואר ראשון בשנת 2011.
בהיותה סטודנטית באוניברסיטת הרווארד, כיהנה כנשיאת אגודת הסטודנטים רדקליף, הארגון הפמיניסטי של הרווארד, וכסגנית יו"ר בית קווינסי באותה אוניברסיטה. היא הייתה שותפה זוטרה למחקר, במכון למחקר מתקדם רדקליף, ועבדה למען החוקר ראובן שניר. בקיץ 2008 למדה באוניברסיטת ואסדה (Waseda University) שבטוקיו. בקיץ 2009 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל.
בקיץ 2010 קיבלה מלגה לפיתוח כתיבתה מאוניברסיטת אייווה., ובשנת 2012 יצא לאור ספרה הראשון, "עם הנצח לא מפחד", בשפה האנגלית.
לאחר תקופה בה התגוררה במעלה אדומים עברה לחיפה, שם היא כותבת את ספרה הבא.
כתביה של בוינג'ו הופיעו בעיתונים יוקרתיים ביותר כמו הניו יורק טיימס, ניו יורקר ועוד.
הוקרה.
בין ההוקרות להן זכתה:
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על ספרהּ:
לקשמי
לָקְשְמִי (בסנסקריט: लक्ष्मी) היא אלה מהפנתיאון ההינדואי, הבדהיסטי והג'איני. היא האלה של השגשוג (חומרי ורוחני), העושר והאושר, המזל והברכה, ההצלחה, השפע והפריון, הזוהר ההוד ההדר והיופי. לקשמי נקראת גם "שרי", שפירושו, העושר והשגשוג, שהיא מהווה התגלמות שלהם. בהינדואיזם המוקדם, בספרות הוודות, נקשרה לקשמי או שרי עם מלכים, ובעיקר עם מלך האלים אינדרה. כאשר איבד אינדרה את שרי, איבד את כוח המלוכה שלו, וכאשר קיבל אותה בחזרה חזר אליו כוחו. בהינדואיזם המאוחר הפכה לקשמי לאשתו של האל וישנו והשאקטי (העוצמה והכוח) שלו. כאשתו של וישנו, היא מופיעה יחד עם פרוואטי וסראסווטי כחלק משילוש של אלוהויות נשיות, שהן בנות זוג של שלושת האלים הראשיים (וישנו, שיווה וברהמה).כאשר האל וישנו התגלגל על ​​כדור הארץ והופיע בצורת ההתגלמויות (אווטארות) של ראמה וקרישנה, ​​האלה לקשמי התגלגלה לארץ כבת זוגו: סיטה (אשתו של ראמה), ורדהא (המאהבת של קרישנה).
קדושתה של הפרה ההודית נקשרת באלה לקשמי, שכן הפרה נתפסת כהתגלמותה של האלה.
במיתולוגיה.
סיפור חשוב שבו מופיעה לקשמי במקום מרכזי הוא סיפור חביצת אוקיינוס החלב הקוסמי. לפי הסיפור, האלים (דוות) והשדים, או הלא-אלים (אסורות) חבצו את אוקיינוס החלב על מנת להשיג את האמריטה, משקה האלמוות, שהיה חבוי בקרקעיתו. האלים והשדים שהיו אויבים מושבעים הסכימו לחבור יחד ולחבוץ את האוקיינוס על מנת להשיג את משקה האלמוות. מוט החביצה שלהם היה ההר מנדרה, סביבו ליפפו - במקום חבל - את מלך הנחשים ואסוקי. האלים והשדים עמדו בשני קצוות הנחש ומשכו בו וכך חבצו את אוקיינוס החלב. במהלך החביצה, וישנו התגלגל והופיע בדמות אחת ההתגלמויות המרכזיות שלו, הצב (קוּרְמָה) ועל גבו הונח ההר, כדי לייצב אותו ולמנוע את שקיעתו באוקיינוס. במהלך חביצת האוקיינוס עלו אוצרות שונים ממעמקיו. גולות הכותרת של האוצרות היו משקה האלמוות והאלה לקשמי. בגרסת הסיפור המתוארת בראמאיאנה, לקשמי מופיעה עם לוטוס בידה, ולכן נקראת לעיתים "פדמה" (Padma). לאחר שלקשמי עלתה מעל פני האוקיינוס, היא בחרה בווישנו לבעל והשניים התחתנו ברוב פאר והדר.
לסיפור גרסאות שונות ובחלקן לקשמי תופסת מקום מרכזי ומהווה את התכלית הראשונית לחביצת האוקיינוס. לפי גרסאות אלו לקשמי אבדה באוקיינוס החלב, וחביצת האוקיינוס נועדה להשיב אותה לעולם.
על פי מקורות מסוימים, לקשמי היא בתו של אל הים, כיוון שהיא התגלמה מתוכו. על פי הגרודה פוראנה , הלינגה פוראנה והפדמה פוראנה , לקשמי נולדה כבתם של החכם (הרישי) בהריגו ואשתו קהיטי (Khyati) ונקראה "בהרגבי" (Bhargavi).
פולחן וחג.
הפולחן והתפילה (הפוג'ה) לאלה לקשמי בתור אלת העושר הם חלק מהפולחן היום יומי בבתים ובמוסדות מסחריים הינדואים. אך במקדשים רבים, הפולחן ללקשמי נערך כחלק מהפולחן לווישנו, וסוגדים לה כבת זוגו.
לפולחן האלה לקשמי מקום מרכזי בפסטיבל הדיוואלי (חג האורות). על פי המסורת, יום תחילת הדיוואלי הוא יום הולדתה של האלה לקשמי מתוך אוקיינוס החלב, וליל מולד הירח בדיוואלי הוא יום חתונתה עם האל וישנו. לפי המסורת, בדיוואלי מגיעה לקשמי לביקורה השנתי בבתים ובחנויות, ומביאה לבית ולחנות מזל ואושר בשנה החדשה. לקראת בואה מנקים את הבית ומקשטים אותו ומניחים מנורות שמן דולקות בתוך הבית ומחוצה לו. מנורת השמן נחשבת להתגלמות של האלה לקשמי עצמה. לפני הבית נוהגות הנשים לצייר דגמים דקורטיביים צבעוניים המיוחדים לאלה הנקראים רנגולי. דגמים אלו נועדו לקדם את פניה של האלה בברכה ולהזמין אותה אל הבית.
לאלה לקשמי גם מקום מרכזי בפסטיבל השארד פורנימה (חג הקציר), שנחוג בעיקר בכפרים. הפסטיבל מתקיים בליל הירח המלא שאחרי עונת הגשמים.
סראסווטי
סראסווטי (בסנסקריט: सरस्वती) היא אלת הידע, מוזיקה, אמנויות, חוכמה וטבע בהינדואיזם. היא חלק מהשילוש של סראסווטי, לקשמי ופרוואטי. כל שלוש הצורות מסייעות לטרימורטי (השילוש של ברהמה, וישנו ושיווה) ביצירה, בתחזוקה ובהרס של היקום. האלה סראסווטי נערצת גם על ידי מאמינים של הג'ייניזם במערב ומרכז הודו.
מאפיינים.
בתפקידה כאלת הידע סראסווטי קשורה באופן הדוק במים זורמים. היא מתוארת כאישה יפה להפליא, מפתה, המגלמת את הרעיון של ידע. דמותה בעלת ארבע זרועות, ולרוב מוצגת כלובשת סארי לבן ויושבת על לוטוס לבן או רוכבת על ברבור לבן.
היסטוריה.
בריג ודה, סראסווטי היא נהר וגם ההאנשה של הנהר כאלילה. בעידן שלאחר הוודות, היא החלה לאבד את מעמדה כאלילת נהר ונקשרה יותר ויותר עם ספרות, אמנות, מוזיקה וכו'.
בהינדואיזם, סראסווטי מייצגת אינטליגנציה, תודעה, ידע קוסמי, יצירתיות, חינוך, השכלה, מוזיקה, אמנויות, רהיטות בעל פה וכוח.
איזידור ברוך
איזידור ברוך (בסרבית: Исидор Барух; 23 באפריל 1910, בלגרד, ממלכת סרביה - 18 באוגוסט 1941, סמוך לאוז'יצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.
ביוגרפיה.
איזידור ברוך נולד בבלגרד והוסמך כמהנדס מכונות באוניברסיטת בלגרד. ב-1939, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ונודע כמתנגד למשטר המלוכני. הוא נעצר ונכלא מספר פעמים על ידי השלטונות. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרפו איזידור וכל משפחתו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. איזידור נשלח לאזור אוז'יצה, גייס וארגן חטיבת פרטיזנים ובהמשך פיקד על פלוגת פרטיזנים ממונטנגרו.