ב-7 באוגוסט 2017 פרפר חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת ברייטון מהפרמייר ליג בעבור סכום ששבר את שיא העברה של הקבוצה.
ב-24 ביוני 2021 פרפר חתם על חוזה לשנתיים עם קבוצת פ.ס.וו איינדהובן. החוזה נחתם ללא דמי העברה, אולם נקבע כי פ.ס.וו איינדהובן תשלם על סעיפים שונים בשווי מעורך בכ-2 מיליון.
ב-4 בינואר 2022 לאחר פציעות חוזרות ונשנות פרפר הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת הולנד.
פרפר ייצג את נבחרת הולנד הן בנבחרת עד גיל 19 והן בנבחרת עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-5 ביוני 2015 בהכניסו כמחליפו של הקפטן רובין ואן פרסי בהפסד במשחק הידידות נגד נבחרת ארצות הברית באצטדיון אמסטרדם ארנה.
חיים אישיים.
דייבי הוא האח הבוגר של רובין פרפר, המשחק בקבוצת הראקלס. אחיו הצעיר מייק, משחק בקבוצת דה חראפסחאפ.
משה שלאנגר
משה שלנגר
פוסום מפוספס מצוי
פוסום מפוספס מצוי (שם מדעי: "Dactylopsila trivirgata") הוא מין של כיסאי ממשפחת הכיסנאיים החי ביערות צפון אוסטרליה ובגינאה החדשה. הוא קרוב משפחה רחוק של כיסנאי דואה.
אורכו של הפוסום 24-28 ס"מ ומשקלו 250-520 גרם. הוא בעל פרווה שחורה ועליה פסים לבנים לאורך הראש ובין הגפיים ובין שני הפסים ישנו פס שחור לאורך הראש. במראהו הפוסום מזכיר סנאי שחור בעל זנב שעיר ועבה וללא פסים. הפוסום בעל ידיים חזקות איתם הוא יכול לנבור בקליפות עצים ולחלץ מהם טרף קטן.
הוא חי ביערות גשם בין ענפי העצים ויוצא לצוד בלילה. טרפו העיקרי מורכב מזחלים וחיפושיות עצים הנוברות בעצים. הפוסום יכול לשבור את הענף ולחלץ את הזחלים ממנה. הוא ניזון גם מעלים, פירות ולעיתים גם מחולייתנים קטנים. הפוסום מוצא את טרפו באמצעות חוש ריחו המפותח.
פוסום ננסי הררי
פוסום ננסי הררי (שם מדעי: Burramys parvus) הוא מין יונק כיס מהמשפחה פוסומים ננסיים והוא המין היחידי בסוגו. הוא שרוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע ומצוי רק בכמה אזורי בדרום-מזרח אוסטרליה.
אורכו של הפוסום 14 ס"מ ואורך זנבו 11 ס"מ. משקלו מגיע ל-45 גרם. הוא בעל פרווה אפורה ומעט בהירה והוא בעל עיניים חומות גדולות, אף קצר ואוזניים וכפות ידיים ורודות. הזנב ארוך וחסר שיער. במראהו הפוסום הננסי מזכיר עכבר שמנמן אוסטרלי.
הוא חי בהרים הדרומיים של דרום ויקטוריה, בסמוך להר קושצ'ושקו בכמה שמורות בתחום 2,300 מ' בלבד. הפוסום ניזון מעשי "Agrotis infusa" (ממשפחת התנשמיתיים) וגם מפירות, צוף, אגוזים וזרעים.
הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב פגיעה בבתי הגידול ההרריים, הפצת חתולים ושועלים טורפים, מחלות שונות ועקב איום על העשים מהם הוא ניזון.
היסטוריה צבאית של יפן
ההיסטוריה הצבאית של יפן מאופיינת בתקופה של מלחמות שבטיות שהתמשכו עד למאה ה-12 לספירה, כשלאחריהן התנהלו מלחמות פיאודליות שהגיעו לשיאן בקיומן של ממשלות צבאיות שנודעו כשוגונים. המיליטריזם הפאודלי עבר למיליטריזם הקיסרי במאה ה-19 לאחר נחיתתו של קומודור מת'יו פרי ועלייתו של הקיסר מייג'י. תקופה זו הובילה לאימפריאליזם ההולך וגואה עד לתבוסתה של יפן על ידי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. כיבושה של יפן על ידי האמריקאים ציין את ההיסטוריה הצבאית המודרנית של יפן, עם ניסוחה של חוקת יפן החדשה שאסרה על יציאה למלחמה כנגד אומות אחרות.
התקופות הפרהיסטוריות.
מחקרים ארכאולוגים שנערכו לאחרונה חשפו עדויות למלחמות שהתנהלו עוד בתקופת ג'ומון (10,000 עד 300 לפנה"ס) בין שבטים שונים בארכיפלג היפני. כמה מהחוקרים מאמינים שזמן קצר לאחר תקופת יאיואי (300 לפנה"ס עד 250 לספירה), פלשו צבאות פרשים מחצי האי הקוריאני לדרום קיושו ולאחר מכן התפשטו לצפון הונשו. באותה תקופה הופיעו לראשונה באיים היפניים אומנות הרכיבה על סוס והשימוש בכלי ברזל.
תקופת ג'ומון (10,000 עד 300 לפנה"ס לערך).
לקראת סוף תקופת ג'ומון (שנת 300 לפנה"ס לערך), החלו כפרים ועיירות ביפן להיות מוקפים בחפירים ובגדרות עץ עקב האלימות הגוברת בין הקהילות באיים. בקרבות נעשה שימוש בכלי נשק כמו חרבות, קלעים, חניתות וחצים וקשתות. בשרידי גופותיהם של בני אדם מאותה תקופה נמצאו פצעים שנגרמו מפגיעות חיצים.
תקופת יאיואי (300 לפנה"ס עד 250 לספירה).
חפצים עשויים ארד וטכניקות ייצור ארד מיבשת אסיה הגיעו ליפן כבר במאה השלישית לפני הספירה. ההנחה היא שחפצים וכלי נשק עשויים ארד, ומאוחר יותר ברזל, הגיעו ליפן לקראת סוף התקופה הזאת ועוד יותר במהלך ראשיתה של תקופת יאמטו. הממצאים הארכאולוגיים מרמזים שכלי נשק מארד ומברזל לא היו בשימוש במלחמות עד לתקופה מאוחרת יותר, החל מראשיתה של תקופת יאמטו, שכן נראה שכלי הנשק העשויים מתכת שנמצאו בצמוד לשרידי אדם לא היו בשימוש. המעבר מתקופת ג'ומון לתקופת יאיואי, ומאוחר יותר המעבר לתקופת יאמטו, התאפיינו בעיקר במאבק אלים בו הילידים נדחקו על ידי הפולשים ועל ידי הטכנולוגיה הצבאית העילאית הניכרת שלהם. ההיסטוריון ג'ון קוהן סבור ש"רצח עם חלקי" של עמיה הילידיים של יפן התרחש באותה תקופה.
באותה תקופה החל להופיע ב"רשומות שלוש הממלכות" התיעוד לקיומה של אומת ה"ווה" (倭, Wa). על פי מסמכים אלו, "ווה הייתה מחולקת בין יותר ממאה שבטים" ובמשך יותר משבעים או שמונים שנה התרחשו מהומות ומלחמות רבות. כשלושים קהילות התאחדו תחת שלטונה של המכשפה-המלכה הימיקו. היא שלחה שליח בשם נשימה, שהגיש מנחה של עבדים ובדים להנהגה הצבאית של דאיפנג בסין ומיסד את היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה הסינית של וויי.
יפן העתיקה.
עם תום המאה הרביעית, התמקמו אנשי עם היאמטו באזור נארה והחזיקו שליטה משמעותית על האזורים הסובבים. חמשת המלכים של ממלכת ווה שלחו שגרירים לסין כדי שזו תכיר בשליטתם באיי יפן. בספר ניהון שוקי מצוין שאנשי היאמטו היו חזקים דיים כדי לשגר צבא כנגד המדינה החזקה של גוגוריאו. ליפן של הימאטו היו קשרים הדוקים עם ממלכת בקג'ה שבדרום-מזרח קוריאה. בשנת 663, יפן, שהעניקה את תמיכתה לממלכת בקג'ה, הובסה על ידי כוחות הברית של שושלת טאנג הסינית ושל ממלכת סילה הקוריאנית בקרב הקוסונקו שבחצי האי הקוריאני. כתוצאה מכך, גורשו היפנים מחצי האי. כדי להגן על הארכיפלג היפני, הוקם בסיס צבאי בדזייפו שעל חוף האי קיושו.
תקופת יאמטו (250 עד 710).
ליפן העתיקה היו קשרים הדוקים עם קונפדרציית גאיה ועם ממלכת בקג'ה שבחצי האי הקוריאני. גאיה, בה היה שפע של ברזל זמין, ייצאה כמויות אדירות של שריוני ברזל וכלי נשק לווה וייתכן אף שפעלו בשטחה מוצבים יפניים בשיתוף פעולה עם גאיה ובקג'ה.
בשנת 552 פנה שליט ממלכת בקג'ה ליאמטו כדי שיסייעו לו להתמודד מול אויביו, ממלכת סילה. באמצעות שליחיו לחצר המלכות של יאמטו, שיגר מלך בקג'ה צלמיות ארד של בודהה, כמה כתבי קודש בודהיסטים ומכתב שבח לאמונה הבודהיסטית. מנחות אלו נתנו דחיפה עצומה לעניין בבודהיזם.
בשנת 663, לקראת תום תקופת שלוש הממלכות, התנהל קרב בקגאנג. בניהון שוקי מתועד שממלכת היאמטו שיגרה 32,000 חיילים ו-1,000 ספינות כדי לגבות את ממלכת בקג'ה כנגד הכוחות המשולבים של סילה וטאנג. אף על פי כן, ספינות אלו יורטו והובסו על ידי צי האויב. ממלכת בקג'ה, שנותרה ללא סיוע והייתה מוקפת על היבשה על ידי כוחות של סילה וטאנג, קרסה. ממלכת סילה, שכעת ראתה ביפן כיריב, מנעה ממנה להפעיל השפעה משמעותית על חצי האי הקוריאני לתקופה ממושכת. כעת פנו היפנים ישירות לסין.
תקופת נארה (710 עד 794).
במובנים רבים, הייתה תקופת נארה ראשיתה של התרבות היפנית המוכרת לנו כיום. הייתה זו התקופה בה התמסדו האמונה הבודהיסטית, מערכת הכתב – הקאנג'י ומערכת החוקים. הארץ אוחדה והשלטון בה הפך לריכוזי, עם המאפיינים הבסיסיים של המערכת הפאודלית שהתפתחה מאוחר יותר.
רוב רובם של ערכי המשמעת, כלי הנשק והשריון של הסמוראים, צמחו באותה תקופה, לצד טכניקות של לחימת קשתים רכובים ולוחמת חניתות שאומצו והתפתחו. מאבקי ירושה רווחו באותה תקופה, כמו בתקופות מאוחרות יותר. בתקופת נארה מונה השוגון הראשון, אוטומו נו אוטומרו.
תקופת הייאן (794 עד 1185).
תקופת הייאן עמדה בסימן של מעבר מכריע ממדינה מאוחדת במצב של שלום פנימי המתמודדת מול איומים מבחוץ לכזאת שלא חששה מפלישה ותחת זאת התמקדה במחלוקות הפנימיות ובהתנגשויות בין סיעות של שבטי סמוראים על השגת שליטה פוליטית ומאבק על ירושת כס החרצית.
להוציא את הפלישות המונגוליות ליפן שהתרחשו במאה ה-13, לא התמודדה יפן עם איום חיצוני משמעותי עד להגעתם של האירופאים במאה ה-16. כך, ההיסטוריה הצבאית של יפן הקדם-מודרנית מאופיינת בעיקרה לא במלחמות עם מדינות אחרות, אלא בעימותים פנימיים. הטקטיקות של הסמוראים שהיו נהוגות באותה תקופה כללו שימוש בקשתים ובנושאי חרבות. כמעט כל הקרבות החלו בחילופי ממטרי חיצים הדדיים ולאחר מכן החל קרב פנים אל פנים שבו נעשה שימוש בחרבות ובפיגיונות.
המשפחה הקיסרית נאבקה כנגד שליטתו של בית פוג'יווארה, שבידיו הייתה השליטה הכמעט בלעדית על משרת העוצר. מאבקים פאודליים על קרקעות, כוח פוליטי והשפעה, הובילו בסופו של דבר ל בין שבט טאירה לבין שבט מינאמוטו, כשמספר גדול של שבטים קטנים התייצב לצדו של אחד הצדדים. העימותים המאוחרים של תקופת הייאן, במיוחד מלחמת גנפיי עצמה, והקמתה של שוגונות קאמאקורה, שבאה בעקבותיה, סימנו את עלייתו של מעמד הסמוראים. השוגונים, שהיו למעשה שליטים צבאיים, חלשו על הפוליטיקה היפנית במשך כמעט שבע מאות שנים (1185 – 1868), וחתרו תחת כוחם של הקיסר ושל החצר הקיסרית. עם סיומה של מלחמת גנפיי, הגיעה לקיצה תקופת הייאן והחלה תקופת קאמאקורה.
יפן הפאודלית.