במסגרת האופטיקה הגאומטרית, לעיתים מקובל להגדיר פיזור באופן מצומצם יותר, כסך כל הקרינה שפגעה בעצם ולא עברה העברה (transmission) או בליעה (absorption). על פי הגדרה זו, שאינה כוללת העברה, גם האור המוחזר מהווה דוגמה פרטית של פיזור אלקטרומגנטי.
הגדרה מקובלת נוספת ומצומצמת עוד יותר, מבדילה גם את ההחזרה כתופעה נפרדת, ומתייחסת לפיזור, כסך כל האור המוסט ממסלולי ההעברה וההחזרה. במסגרת הגדרה זו, פיזור הוא למעשה ההפרש בין כל האור המוכחד (היחלשות העוצמה הכוללת עם ההתקדמות בתווך) לבין כל האור שנבלע:
formula_21
השימוש בהגדרות השונות נובע מהצורך להבדיל תופעות המוכרות מתחום האופטיקה הגאומטרית מתופעות מיקרוסקופיות המייחדות מרכזי פיזור מסוימים.
התאוריה האלקטרומגנטית.
הפתרון האנליטי לתיאור תופעת הפיזור נעשה על ידי פתרונן של משוואות מקסוול תוך שמירה על תנאי רציפות של השדה האלקטרומגנטי בין שני תווכים עם מקדם שבירה שונה. על-פי מודל זה, האור, שאינו אלא התקדמות מחזורית בזמן ובמרחב של שדה אלקטרומגנטי גורם להפרדת האלקטרונים בחומר ודיפול חשמלי. דיפול זה מהווה מקור לקרינה-שניונית, המתפזרת באופן איזוטרופי לכל הכיוונים. בגלל אופייה הגלי של קרינת האור, נוצרת התאבכות הורסת בין כלל הקרניים השניוניות למעט כיוון ההתקדמות של האור ההמעורר, כלומר, למעט העברה. ההנחה היא שבחומר הומוגני הגדול בהרבה מאורך הגל, כל גל שניוני מתבטל על ידי גל הנוצר במרחק של מחצית אורך הגל ממנו ולכן בהפרש פאזה של π. מסיבה זו פיזור אלקטרומגנטי, במובנו המצומצם (שאינו העברה או החזרה), נוטה להיות חלש יחסית במשטר האופטיקה הגאומטרית. עם זאת, ניתן למדוד הסטה משמעותית של קרני אור כאשר ההנחה הנ"ל מופרת. דוגמאות למקרים מסוימים אלה הן: פיזור אור מתמיסה דלילה של גז או נוזל, פיזור על ידי חומר לא הומוגני בו קיימות אי-רציפויות ופיזור על ידי חלקיקים קטנים בהשוואה לאורך הגל.
פיזור על ידי מפזר נע גורם להסטה בתדירות, תופעה הידועה בשם אפקט דופלר ומאפשרת את מדידת מהירות המפזר, יישום יעיל במיוחד בשימוש מכ"ם.
פיזור אלקטרומגנטי אי-אלסטי.
האור השניוני הנוצר כתוצאה מדיפול חשמלי הוא ברובו בעל אותה התדירות או אורך הגל של האור המעורר, מסיבה זו ניתן להסתכל עליו כתוצר של התנגשות אלסטית בה הקרן המפוזרת קיבלה את כל האנרגיה האגורה בקרן האור שהתנגשה בחומר. על כן, פיזור זה נקרא פיזור אלסטי ואליו ניתן לשייך את פיזור ריילי (Rayleigh scattering) ופיזור מיי (Mie scattering). עם זאת, כמות קטנה מהקרינה המפוזרת היא בעלת תדירות שונה מהאור הפוגע, כלומר, אנרגיה התווספה או אבדה במהלך ההתנגשות. פיזור זה מכונה פיזור אי-אלסטי והוא קטן בסדרי גודל בעוצמתו מהפיזור האלסטי. כאשר האור המתפזר הוא בעל תדירות, או אנרגיה, נמוכה מהעירור הוא נקרא פיזור סטוקס וכאשר בעל אנרגיה גבוהה יותר הוא מכונה פיזור אנטי-סטוקס
פיזור אי-אלסטי של אור מחומר התגלה על ידי ונקאטה ראמאן בשנות העשרים של המאה העשרים ותופעה זו נקראת על שמו -פיזור ראמאן (Raman scattering). חשיבותה הגדולה של תגלית זו היא בכך שפיזור ראמאן האי-אלסטי מאפשר מדידה מדויקת של מצבו הויברציוני של העצם המפזר על ידי מדידת היסט התדירות בין האור המעורר והאור המפוזר. היסט זה מתבטא בשיא (peak) צר בספקטרום של הפיזור ובהפרש תדירויות ייחודי מהאור המעורר. בכך, למעשה, מתאפשרת מדידה אופטית המאפשרת הבחנה בין חומרים שונים, כמו גם בשינויים במצב הויברציוני העשויים להתרחש כתוצאה משינויי טמפרטורה או מתיחה מכנית.
דוגמאות לפיזורים אי-אלסטיים נוספים הן פיזור ברילואן (Brillouin scattering) המתאר התנגשות אור בקוואזי-חלקיקים כמו פונונים הגורמים לשינוי בצפיפות האופטית ופיזור קומפטון (Compton scattering) המתאר פיזור אי-אלסטי של קרני X.
השפעת גודל המפזר.
סיווג נוסף של המודלים המתארים פיזור או ע"פ היחס בין גודל העצם המפזר לאורך הגל של האור הפוגע, על ידי השוואה לגודל חסר ממד α המוגדר כ:
formula_22
כאשר πDp הוא היקף החלקיק המפזר וλ הוא אורך הגל של האור הפוגע.
עבור קרניים אלקטרומגנטיות שעוברות פיזור אלסטי החלוקה נעשית באופן הבא:
1«α (חלקיק גדול מאורך הגל) : פיזור גאומטרי
1≈α (חלקיק בעל גודל דומה לאורך הגל) : פיזור מיי (תקף לגבי מפזרים ספיריים בלבד)
1»α (חלקיק הקטן בהשוואה לאורך הגל) : פיזור ריילי
כאשר מרכז הפיזור גדול בהרבה מאורך הגל, מקובל לשייך את הפיזור לתחום האופטיקה הגאומטרית.
במקרה זה, תנועתה של הקרן נמדדת במושגים של שינויי מיקום וזווית, תופעות מאקרוסקופיות אלה (כגון החזרת ראי) לרוב אינן נקראות פיזור בטרמינולוגיה היומיומית.
לעומת זאת, כאשר מדובר על מפזרים בסדר הגודל של אורך הגל המעורר, המפזר אינו "חש" את הפרשי הפאזה של הגל המתקדם וניתן לחזות את התפלגות השדה האלקטרו-מגנטי כתוצר של אינטראקציית אור-חומר בשדה שהוא בקירוב אלקטרוסטטי. הפתרון להתפלגות זו חושב לראשונה על ידי גוסטב מיי כפתרון אנליטי של משוואות מקסוול עבור חלקיק ספירי כפונקציה של אורך הגל והמקדמים הדיאלקטריים של החלקיק והתווך בו מתקדם הגל. מאוחר יותר, פותחו פתרונות נומריים למפזרים בעלי גאומטריות מורכבות יותר כמו ספרואידים וגלילים. דוגמה ידועה לפיזור מיי למשל היא צבעם הלבן של העננים
כאשר המפזר הוא חלקיק מיקרוסקופי הקטן בסדר גודל, אחד או יותר, מאורך הגל - צורתו של המפזר מאבדת משמעות והפתרון עבור פיזור מיי מתכנס לפתרון הידוע כפיזור ריילי. הביטוי המוכר ביותר של פיזור זה בחיי היומיום הוא פיזור אור השמש על ידי חלקיקים קטנים באטמוספירה. במקרה זה, חלקה היחסי של הקרינה המפוזרת גבוה במיוחד עבור אורכי הגל הקצרים, כלומר, בחלקו הכחול של הספקטרום, והיא זו שמקנה לשמים את צבעם.
וולף בליצר
וולף בליצר (באנגלית: Wolf Blitzer; נולד ב-22 במרץ 1948) הוא עיתונאי יהודי אמריקאי מרשת CNN ומגיש תוכניות פוליטיות מובילות ברשת, כגון "חדר מצב" ובעבר "מהדורה מאוחרת עם וולף בליצר". הוא שימש בעברו ככתב רויטרס בישראל וככתב ג'רוזלם פוסט בוושינגטון.
ראשית חייו.
בליצר נולד באאוגסבורג, גרמניה, וגדל בבאפלו שבניו יורק להורים יהודים ניצולי שואה ממוצא פולני. הוא נקרא על שם סבו מצד אימו, וזאת למרות הטענות לכאורה כי שמו הוא למעשה שם עט. בליצר סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר קנמור ווסט סיניור, ובשנת 1970 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת באפלו. בזמן לימודיו אלו הוא היה חבר באחוות אלפא אפסילון פאי, אחוות סטודנטים יהודים בין-אוניברסיטאית הפועלת בארצות הברית וקנדה. בשנת 1972 הוא קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים בבית ספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2008, במהלך שידורי בחירות מיוחדים של רשת CNN מהוועידה הדמוקרטית הלאומית בקולורדו, אף נחשף כי בליצר היה בצעירותו נגן קלידים ואף הקליט גרסאות כיסוי לשירים כגון "לואי לואי" משנות ה-50 והיה חבר בלהקת הכיסוי "הקופים" בשנות ה-60 (להבדיל מלהקת הקופים והארקטיק מאנקיז).
קריירה.
בליצר החל את הקריירה שלו בעיתונאות בתחילת שנות ה-70 כנציג סוכנות הידיעות רויטרס בתל אביב. בשנת 1973 לכד את תשומת לבו של העורך הראשי של העיתון ג'רוזלם פוסט דאז, ארי ראת, אשר שכר את בליצר ככתב העיתון בוושינגטון. כדובר עברית רהוטה, שימש תקופה מסוימת ככתב המדיני של על המשמר (בשמו העברי זאב בליצר) וכן פרסם כתבות בידיעות אחרונות (תחת השם זאב ברק). בליצר עבד בג'רוזלם פוסט עד שנת 1990, כשבמסגרת תפקידו סיקר את הפוליטיקה האמריקאית וההתפתחויות במזרח התיכון. בעת שעבד בג'רוזלם פוסט ראיין בליצר שורה של נשיאים אמריקאים ומזכירי מדינה ושידר חדשות נכנסות מלבנון, ממצרים ומירדן. באותה העת התבלט בסיקור סיפור המעצר והמשפט של המרגל הישראלי ג'ונתן פולארד, והיה לעיתונאי הראשון שראיין את פולארד. בשלב מאוחר יותר הרחיב בנושא וכתב את הספר "אזור השקרים" שאף תורגם לעברית.
באמצע שנות ה-70 עבד בליצר גם עבור השדולה היהודית למען ישראל בוושינגטון, איפא"ק, כעורך הירחון "Near East Report" שעסק בעניינים פנים־קונגרסיים., בזמן שעבד עבור עיתון השדולה היהודית, התמקדה כתיבתו בקשר שבין נושאי המזרח התיכון ומדיניות ארצות הברית. באותה עת עסק גם בשתדלנות עבור איפא"ק במטרה לחזק את האינטרסים של ישראל בוושינגטון.
באפריל 1977, במהלך מסיבת עיתונאים של הבית הלבן, שאל בליצר את נשיא מצרים, אנואר סאדאת, מדוע משכילים, אתלטים ועיתונאים מצריים לא מורשים לבקר בישראל. סאדאת, שנרתע מעט מהשאלה, הגיב כי ביקורים כאלה יהיו אפשריים לאחר שיושם קץ למצב הלוחמה בין שתי האומות. זו הייתה הפעם הראשונה שבה אמר סאדאת כי שלום בין ישראל ומצרים הוא אפשרי. באותה שנה בנובמבר, ערך סאדאת את ביקורו ההיסטורי בישראל, ובליצר סיקר את המשא ומתן בין שתי המדינות, ממסיבת העיתונאים הישראלית-מצרית המשותפת הראשונה ב-1977, ועד לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שנתיים לאחר מכן.
במאי 1990 עבר בליצר לעבוד ב-CNN ככתב צבאי ברשתות הכבלים של הרשת. בליצר בילה כחודש במוסקבה ב-1991, והיה לאחד העיתונאים המערביים הראשונים שביקר במפקדות הקג"ב. הסיקור שלו ושל הצוות שלו במלחמת המפרץ זיכה אותו בפרס CableACE Award והעלה את המוניטין שלו כעיתונאי. בשנת 1992 הפך בליצר להיות כתב הבית הלבן של רשת CNN, וזאת עד לשנת 1999. במהלך תקופה זו הוא זכה בפרס אמי על סיקור הפיגוע באוקלהומה סיטי.