סוגיה דומה אך לא זהה קיימת בתקשורת טורית. בצורת תקשורת זו, הסיביות עצמן נשלחות על גבי הכבל אחת אחת, ולכן יש לענות על השאלה, כששולחים בית נתון, האם הסיבית הראשונה שנשלחת ("First Bit on the Wire") היא הסיבית המשמעותית ביותר או הפחות משמעותית של הבית. החלטה זו שייכת בדרך כלל לתקן החומרה הפיזי, ואינה משתנה גם כאשר אותו סוג תקשורת משמש מחשבים או פרוטוקולי תקשורת Big Endian או Little Endian.
רב כהנא (הראשון)
רב כהנא (הראשון) היה אמורא מהדור הראשון לאמוראים שנולד בבבל ועלה לארץ ישראל. יש אומרים שהיה כהן.
חייו.
היה תלמידו של רב וקיבל ממנו שמועות מדורות קודמים, אך לא קיבל ממנו סברא. היה חברו של רב אסי (שהיה צעיר ממנו ושמו מוזכר תמיד אחרי רב כהנא), ויחד היו דנים עם רב בהלכה. שיטת לימודם הייתה אחרת מרב והם לא קיבלו את דעתו, ולכן פעמים רבות הם שאלו את רב שאלות בסברה, ורב שתק מכיוון שסבר שלא ניתן להסביר דברים התלויים בסברא. כך למשל הם נחלקו בדין דופן שלישית בהלכות סוכה, שמקובל כהלכה למשה מסיני שדי בטפח אחד. חכמי הגמרא נחלקו היכן להעמיד דופן זו, באופן שתיראה כחלק מהסוכה, ותשלים את מראה כדירת עראי במידת האפשר. בעוד שרב סבר שיש להעמידה ליד סיומה של אחת מהדפנות כדי שתיראה בבירור שהיא המשך של הסוכה, הקשו רב כהנא ורב אסי שיש להעמידה בקצה המקביל, בדיוק מול המקום בו נפגשות שתי הדפנות באלכסון. כאשר הקשו רב כהנא ורב אסי שאלה זו לרב, הוא שתק. לפי הסבר התוספות הסיבה לשתיקתו היא מכיוון שלא ידע מה להשיב להם.
נחשב לגדול חכמי בבל, וכאשר רב בא מארץ ישראל לבבל הוא מצא אותו, ולמד ממנו שמועות שקיבל מחכמי הדור הקודם שהיו בארץ ישראל, כמו רבי יהודה הנשיא ורבי חייא, למרות שלא נחשב לתלמיד שלו, מכיוון שלא קנה ממנו את דרך הסברה ורק היה זקוק לשמועותיו.
לאחר זמן קצר בו שהה עם רב בבבל, בזקנותו של רב כהנא, הוא עלה לארץ ישראל, ומסיבה זו - משערים החוקרים - כמעט לא נמצאות בתלמוד מחלוקות בינו לבין רב, בשונה מרב אסי. כאן מצא את בניו של רבי חייא, ועימם נשא ונתן בהלכה, לפעמים גם חלק על אחד מהם.
בתלמוד מסופר שרב אמר לרב כהנא לפשוט נבילה בשוק ולא לומר "כהנא אנא וגברא רבה אנא", ובמקום אחר כונה רב כהנא "מסייע לכהני". יש שטענו ע"פ זה שרב כהנא היה כהן, אך התוספות דחו פירושים אלו וכתבו ש"כך היה שמו".
רב כהנא (השלישי)
ג'ומאייל
מונה אלטחאווי
מונה אלטחאווי (בערבית - منى الطحاوي; נולדה ב-1 באוגוסט 1967) היא עיתונאית מצריה עצמאית העובדת בארצות הברית.
ביוגרפיה.
אלטחאווי נולדה בפורט סעיד שבמצרים בשנת 1967. היא סיימה לימודי תואר שני בעיתונאות באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. מתחילת שנות התשעים עבדה כעיתונאית עבור סוכנות רויטרס בקהיר ובירושלים. אלטחאווי הייתה העיתונאית הערבית הראשונה שעבדה עבור סוכנות מערבית בישראל. כן כתבה עבור "הגרדיאן" ו-U.S. News &amp; World Report.
בשנת 2000 עברה לארצות הברית. בין שנת 2002 ל-2004 ערכה את הגרסה הערבית של אתר האינטרנט הבינלאומי "Women's eNews", העוסק בזכויות נשים. בין שנת 2004 ל-2006 כתבה עבור העיתון "א-שרק אל-אווסט" היוצא לאור בלונדון ונמצא בבעלות סעודית, עד שעבודתה הופסקה, לטענתה, בשל כך שהייתה ביקורתית מדי כלפי המשטר במצרים.
לאחר סיום עבודתה ב"א-שרק אל-אווסט", המשיכה אלטחאווי בעבודה כעיתונאית עצמאית, ועתה היא כותבת עבור עיתונים שונים ברחבי העולם, כמו גם ברשת האינטרנט, בדרך כלל בנושאים הקשורים במצרים ובעולם הערבי, לרבות נושאי זכויות אדם ונושאי זכויות נשים. כתבות מפרי עטה התפרסמו בעיתונים כ"וושינגטון פוסט", "הניו יורק טיימס", "הרלד טריביון", "כריסצ'ן סיינס מוניטור" ו"מיאמי הרלד". היא בעלת טור בעיתונים "טורונטו סטאר", "ג'רוסלם רפורט" וה"פוליטיקן" הדני.
אלטחאווי מרבה להתראיין בתחנות רדיו וטלוויזיה בארצות הברית, והיא גם נואמת בציבור, באוניברסיטאות ובפנלים העוסקים בנושאי מצרים, המזרח התיכון, פמיניזם והרפורמה בעולם הערבי.
אלטחאווי זכתה במספר פרסים על עבודתה העיתונאית, ובהם פרס אנה לינד על כתיבה עיתונאית בין תרבותית במזרח התיכון בו זכתה בשנת 2010, פרס סמיר קסיר לחופש העיתונות המוענק על ידי האיחוד האירופי בו זכתה בשנת 2009 ופרס אליאב-סרטאווי, המוענק לעיתונאי התורם בעבודתו להבנה טובה יותר בין העמים במזרח התיכון בו זכתה בשנת 2009.
בספרה "מטפחות והמנונים" שיצא לאור בשנת 2015, חושפת אלטחאווי כיצד הותקפה בידי המפגינים בכיכר א-תחריר במהלך המהומות בקהיר.
בפברואר 2018 אישה מוסלמית מפקיסטן כתבה פוסט בפייסבוק בו טענה שעברה הטרדה מינית בזמן החג' במכה. בעקבות הפוסט שיתפו נשים נוספות אירועים דומים שחוו, בצירוף ההאשטאג MosqueMeToo#, בהן אלטחאווי שסיפרה על הטרדות מיניות שהתרחשו בזמן החג' כאשר הייתה בת 15 והתגוררה עם משפחתה במכה.
בשנת 2020 החלה אלטחאווי לפרסם מאמרים אישיים ופרשנות פוליטית באתר אינטרנט אישי בשם Feminist Giant.
ימת המלח הגדולה
ימת המלח הגדולה (באנגלית: Great Salt Lake) היא ימה מלוחה חסרת מוצא, הנמצאת בחלקה הצפוני של מדינת יוטה בארצות הברית. איש המערב הראשון שהגיע אל הימה היה ג'ים ברידג'ר בשנת 1824.
האגם משתרע על שטח של כ-4,400 קמ"ר, והוא האגם הגדול ביותר בארצות הברית ממערבית למיסיסיפי. גובה פני המים הממוצע הוא כ-1,280 מטר מעל לגובה פני הים. אורכה של ימת המלח הגדולה הוא 120 ק"מ, רוחבה 45 ק"מ, ועומקה המרבי בערך 10 מטר.
סולט לייק סיטי, בירת יוטה, שוכנת בקרבת חופו המזרחי של האגם. שלושה נהרות זורמים אל הימה ומספקים כ-1.1 מיליון טונות של משקעים בכל שנה. בשל הריכוז הגבוה של המלח בימה, אנשים יכולים לצוף בקלות במי הימה.
הימה היא שריד קטן לימת בונוויל הפרהיסטורית, ימה גדולה אשר השתרעה על פני שטח של כ-50 אלף קמ"ר במהלך עידן הקרח.
בשל הדמיון שלה לים המוות בישראל, זכתה ימת המלח הגדולה לכינוי "America's Dead Sea" (ים המוות האמריקאי); ואחד משלושת הנהרות, אשר מזינים את הנהר, נקרא "ג'ורדן" (Jordan, נהר הירדן).
תכונות.
רמת המליחות בימה היא פי 5 מבאוקיינוס, מה שלא מאפשר קיום חיים לדגים ויצורים רבים אחרים.
הנהרות שמזינים את הימה ממלאים אותה במינרלים הכוללים מלחים, ומאחר שאין למים מוצא, הם מתאדים עם השמש החמה של יוטה והמלחים נשארים באגם ומצטברים, כך לאורך שנים נוצרה ימה מלוחה.
באזורים מסוימים, אחוז המלח כל כך גבוה שבני אדם יכולים לצוף, באופן דומה לים המלח.
זיידל
זיידל (בגרמנית: Seidel) הוא שם משפחה נפוץ ממקור גרמני. מקורו באזור שלזיה ופירושו "מתיישב" או "מתנחל".
1823 בארצות הברית
1823 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 47 שנה מיום היווסדה.
1822 בארצות הברית
1822 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 46 שנה מיום היווסדה.
1821 בארצות הברית
1821 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 45 שנה מיום היווסדה.
1820 בארצות הברית
1820 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 44 שנה מיום היווסדה.
אריה רגב
אריה (אריק) רגב (16 בפברואר 1933 - 26 ביולי 1968, ליד פצאל, בקעת הירדן), היה אלוף-משנה בצה"ל, מפקד חטיבת הבקעה, אשר נהרג בקרב בעת מרדף אחר חוליית מחבלים פלסטיניים, ביחד עם סרן גד מנלה מקיבוץ תל יצחק. בהתקלות נהרגו 8 מחבלים ואחד נפצע ונלכד.
ביוגרפיה.
רגב נולד באמשינוב שבפולין וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בקיבוץ איילת השחר. את לימודיו התיכוניים עשה בבית ספר עמל בחדרה. התגייס לצה"ל בשנת 1950, שירת בגדוד 890 והשתתף בפעולות התגמול. באוקטובר 1956 מונה למפקד פלוגה ו' בגדוד 890. פיקד על הפלוגה במלחמת סיני, במסגרתה השתתפה בצניחת הכוחות במעבר המיתלה. ב-1961 מונה למפקד גדוד 890 של חטיבת הצנחנים. ב-1967 מונה רגב לקצין אג"ם של פיקוד המרכז ובתפקיד זה לחם במלחמת ששת הימים. ב-1968 מונה למח"ט הבקעה.
במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן פעלו אל"ם רגב וסרן מנלה נגד חוליות אשר חצו את נהר הירדן וחדרו לגדה המערבית. הם הפעילו צורת קרב חדשה, שנקראה "מרדפים". בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר במסוקים ובזחל"מים. המרדפים התנהלו בתנאי שטח ומזג אוויר קשים. מרגע שאותרה חוליית מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי לעקוב אחרי המסתננים. כשאותרו היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע. במידה וסירבו היו נכנסים איתם לקרב מגע סופי.
בתאריך ה-26 ביולי 1968 הוביל רגב מרדף אחר 8 מחבלים באזור פצאל. במהלך קרב נהרג (יחד עם סרן גד מנלה).
הנצחתו.
בהלווייתו ספד לרגב משה דיין, שאמר בין היתר: "בדורנו נוצרים את האומה הצעירים שבבנינו. הם מקדישים לה את חייהם אשר טרם חיו, ומפלסים את דרכה לתקופה בדמם הניגר. אריק רגב היה מן הנבחרים במפקדנו הצעירים… העז בין האמיצים, הראשון בין הפורצים… מדינת ישראל שקמה במלחמה, לא זכתה, זה למעלה מ-20 שנה, להשיב את חרבה לנדנה. מלחמת העצמאות, פעולות התגמול, מערכת סיני, מלחמת ששת הימים ועתה המלחמה בטרור. מלחמה באה אחר מלחמה. קרב רדף קרב. אין אנו נפרדים מהנופלים, כי לא נוכל לעמוד במשימתנו ללא האמונה, המסירות והמופת, הזוהרים אלינו מגלי העפר של טובי חברינו, הנופלים לידנו."
לזכרו נכתב על ידי חיים חפר השיר "האיש מן הבקעה", אשר הולחן ועובד על ידי מוני אמריליו.
על שם שני המפקדים של צה"ל הוקם מושב ארגמן. שם היישוב ניתן לו בידי רחבעם זאבי אלוף פיקוד מרכז בזמן הקמתו, והוא מורכב מראשי תיבות שמם ארג = אריה רגב, גמן = גד מנלה.
מחנה אריה בסיס המפח"ט של חטיבת הבקעה והעמקים קרוי על שמו.
א-שרק אל-אווסט