שירותים אותם מציעה החברה קדישא תלוים בחברה קדישא במקום המגורים וכוללים לרוב:
בבתי העלמין:
כיום, בנוסף לתפקידיהם דלעיל, החברה קדישא דואגים לחללי מלחמה.
אנשי החברה קדישא נוהגים לצום בז' באדר, יום לידת ופטירת משה, כסמל להתאבלות על כל אותם מתים שמקום קבורתם לא נודע וככפרה על פגיעה בכבוד הנפטרים שאולי לא נהגו בהם כשורה.
כמו כן קיימת עמותת פורום החברות קדישא בישראל ע"ר פועלת לייצג את חברות הקדישא החברות בעמותה אל מול רשויות המדינה וכל גוף בישראל ומחוצה לה בכל עניין הנוגע לנפטרים יהודיים, לחברות קדישא ולשרותי קבורה של הנפטרים הנטמנים בבתי עלמין בישראל ובחו"ל, בכל דרך ובאמצעות כל גוף שניתן להסתייע בידו, תוך שמירה על דיני ישראל, הלכותיהם ומנהגיהם, ופועלת להכשרת עובדי קבורה. העמותה נשלטת על ידי חברי העמותה ביניהם אברהם מנלה יצחק דב גלבשטיין, אשר שולטים בחברות קדישא נוספות.
אליזבת' הראשונה
מוזיאון חיל האוויר
מוזיאון חיל האוויר הישראלי נמצא בבסיס חצרים הנמצא מערבית לבאר שבע.
פעילות.
אבן הפינה למוזיאון הונחה ב-16 ביולי 1985, בעיקר הודות לפועלו של תא"ל (מיל') יעקב טרנר. המוזיאון נפתח לקהל ב-20 ביוני 1991.
במוזיאון נמצאים מאות דגמים של מטוסי קרב ששירתו בחיל האוויר הישראלי וגם מטוסי קרב אמיתיים שיצאו משירות או נפלו שלל בידי ישראל. חלק ממטוסים אלו, כמטוס הספיטפייר "הספיט השחור" של עזר ויצמן, ומטוס ההרווארד הצהוב נשמרים בכושר טיסה ואף טסים במפגנים שונים. במוזיאון כלי טיס היסטוריים בהם מיראז' 3 שחק 159 עם 13 הפלות, מטוס המיג-21 שהוברח מעיראק במבצע יהלום, מטוס הלביא תוצרת התעשייה האווירית, מטוס F-15 בז עם 4 הפלות ומטוס F-16 נץ 107 שלו 6.5 הפלות. קיימת גם תצוגה של חלקי מטוסי קרב עם הסבר למה משמשים כל החלקים הללו, תצוגת כלי נ"מ, תערוכת צילומים ותערוכת "משיכה לחיים" על היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
בחול המועד פסח וביום העצמאות מציב חיל האוויר לתצוגה במוזיאון גם כלי טיס פעילים דוגמת F-15I רעם, F-16I סופה וAH-64 אפאצ'י, וכן מציג מטסים מיוחדים ומציע הפעלות לילדים.
במוזיאון משרתים חיילי חיל האוויר הישראלי כסגל המוזיאון.
חובבי תעופה רבים בישראל מתרעמים על מדיניותו של המוזיאון, המדגישה את משיכת קהל ההמונים על פני הדיוק ההיסטורי, ולפיה נצבעים מטוסים בסכימות שאותן לא נשאו מעולם. כמו כן מובעת ביקורת קשה לגבי הזנחה של המוצגים.
בפברואר 2015 נשרף כליל המטוס בואינג-סטירמן הכסוף עקב תחזוקה לקויה. המטוס היה בכושר טיסה ואף טס במפגנים, במשך שני הוא הוטס על ידי יעקב טרנר.
ב-6 בנובמבר 2016 הכריזו אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון וחיל האוויר, על תחרות אדריכלים לתכנון מוזיאון חיל האוויר החדש בחצרים, ש"יהווה מרכז מורשת לחיל האוויר וחלון ראווה לעולם התעופה הישראלי", כך על פי הודעת משרד הביטחון. בתחרות זכה משרד האדריכלים החיפאי "שוורץ בסנוסוף".
בפברואר 2022 הוחלט להעביר לגריטה 20 מטוסים שהוצגו במוזיאון, ביניהם הבואינג שהיה מפקדה מעופפת במבצע אנטבה.
שילה (יישוב מקראי)
במקרא, שילֹה הייתה עיר ישראלית בנחלת שבט אפרים בדרום השומרון בתקופה שבין התנחלות השבטים בארץ כנען לבין הקמת ממלכת ישראל המאוחדת. בתקופה זו שימשה כמרכז הדתי-פולחני של שבטי ישראל, וכנראה אף כבירה בפועל. על-פי הממצאים הארכאולוגיים, שילה חרבה זמן מה בטרם יסד שאול את הממלכה, ואחת ההשערות היא כי כישלון שבטי ישראל להגן על בירתם היה הגורם העיקרי לכינון שלטון המלוכה, שהחליף את צורת הממשל המתוארת בספר שופטים. האתר כולל ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הערבית הקדומה.
גאוגרפיה.
החפירות הארכאולוגיות לאיתור ממצאים הקשורים לעיר שילה מתקיימות באתר תל שילה. האתר ממוקם בדרום השומרון, מצפון-מערב לעמק שילה, וממזרח לנחל שילה. בין היישובים הסמוכים לתל שילה ניתן למנות את שילה ממזרח, תורמוס עיא מדרום-מערב, עלי מצפון-מערב, קריות (נפת שכם) מצפון וגבעת הראל ממערב. התל עצמו ממוקם על גבעה כאשר מסביב מקיפים אותה הרים כעין אודיטוריום.
זיהוי האתר ותולדות המחקר הארכאולוגי.
בספר שופטים מופיע תיאור של מיקום: . על פי הדעה המקובלת, פסוק זה מתאר את מיקומה של שילה, ובהתאם לכך יש המסיקים שהוא נכתב בזמן שמקומה של שילה לא היה ידוע ברבים. ישנם הטוענים שהוא נכתב לאחר חורבן שילה, ואחרים טוענים שכששילה היה קיים אנשים לא עלו לרגל אליו ולכן לא ידעו את מקומו. לעומת זאת, יואל אליצור טוען שהתיאור הוא של מקום המחולות, ולא של העיר, אשר כלל איננו "מנגב ללבונה", אלא מזרחית ללבונה.
בתקופות מאוחרות יותר מיקום האתר מוזכר על ידי הירונימוס, בתרגומו לספר צפניה, ועל ידי אוסביוס מקיסריה, המציין כי היא רחוקה 12 מילין משכם. כן מופיעה שילה במפת מידבא. האתר מוזכר לאחר מכן גם במאה ה-14 על ידי הנוסע אשתורי הפרחי בספרו "כפתור ופרח".
במהלך השנים היו שהציגו את שילה באתר של קבר שמואל הנביא כדי להקל על הצליינים לבקר באתר שילה, אולם זיהוי זה נחשב לנעדר ביסוס עובדתי.
בשנת 1838 האתר זוהה על ידי אדוארד רובינסון. זיהוי זה נסמך על שם המעין הסמוך, עין סילון, וכינויו של התל הארכאולוגי בפי המקומיים "חרבת סילון". בשנת 1885 תואר המקום "אין בה עתה בלתי חורבה אחת עתיקת ימים ומעין מים".
בשנת 1915 נערכו באתר חפירות בדיקה על ידי א' שמידט. בשנת 1926 באה משלחת ארכאולוגים בראשות הנס קייר, מדנמרק, וחשפה שרידים עתיקים במקום. עונה שנייה התקיימה בשנת 1929. החפירות נמשכו עד שנת 1932 אז הופסקו בעקבות מותו של ראש המשלחת מדיזנטריה. החופרים הקימו שני מבנים מעל כנסיות מהמאות החמישית והשישית שנחשפו.
בשנת 1927 תואר האתר בהארץ:
בכנסייה שנחפרה מתחת למבנה ג'מע אל-יתים נמצאה כתובת פסיפס המזכירה את האפיסקופוס של שילה ואת האפיסקופוס האזורי, הכתובת מוצגת כיום במוזאון השומרוני הטוב והעתק שלה ניתן לראות בתערוכת הממצאים "דברי ימי שילה" הנמצאת באתר "שילה הקדומה".
החפירות הישראליות הראשונות נוהלו על ידי זאב ייבין, בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. חפירות נוספת נערכו בין השנים 1981–1984, על ידי ישראל פינקלשטיין.
החל משנת 2010 החלו באתר "תל שילה" סדרת חפירות ארכאולוגיות שמטרתן לחשוף את שילה העתיקה על כל שלביה. החפירות מנוהלות על ידי קמ"ט ארכיאולוגיה ועל ידי אוניברסיטת אריאל בשומרון. בחפירה משתתפים מכינות קדם צבאיות ובני נוער רבים, תחת ניהולם של אנשי צוות וארכאולוגים מומחים.
במאי 2017 נפתחה עונת חפירות המנוהלת בידי Associates for Biblical Research בפיקוח קמ"ט ארכיאולוגיה יו"ש.
היסטוריה.
שילה המקראית.
האזכור הראשון של שילה בתנ"ך הוא בברכת יעקב ליהודה בספר בראשית: "עד כי יבוא שילה ולו יקהת עמים", אך לא מסופר שם על שילה כעיר, אלא כחזון כלשהו. בספר יהושע שילה מוזכרת לראשונה כשם מקום, כאשר יהושע מפיל את הגורלות על חלוקת הארץ לנחלות שבטי ישראל. נאמר שם גם שאוהל מועד הוקם בשילה (). ב מצוין כי פסל מיכה התקיים כל ימות היות המשכן בשילה. במסכת סנהדרין מסופר כי בית מיכה היה שלושה מילין משילה העתיקה, כנראה באתר חאן א-לובאן, בסמוך לכפר לובאן. בהמשך מסופר על בני שבט בנימין שחטפו את בנות שילה אשר חוללו בכרמים לאחר סיפור פילגש בגבעה, אולי רמז לכך בשמן של שטח עמקים בסביבה: סאהל אל עיד (עמק החג) וסאהל אל בנאת (עמק הבנות).
בתחילת ספר שמואל א' מסופר על שילה כמרכז דתי: מסופר על אלקנה ומשפחתו, אשר עלתה לשילה לזבוח להשתחוות ולזבוח לה'. בשילה מתרחשת הפגישה בין חנה אשת אלקנה לבין עלי הכהן. לאחר סיפור זה יצא עם ישראל למלחמה בפלשתים, מלחמה בה הפסיד. העם לא נכנע, לקח איתו את ארון הברית משילה ויצא להילחם שנית, אך שוב הפסיד, וארון הברית נלקח בשבי. אחד מחיילי ישראל רץ לשילה מן המלחמה על מנת לבשר לעלי הכהן את הבשורה המרה, ואחרי שמנהיג העם שמע שנשבה ארון האל, הוא נפל מהכיסא, שבר את מפרקתו ומת.
חורבן שילה.
לאחר נפילת ארון הברית בשבי, משערים כי אירע חורבן שילה, והגיע הקץ להיותה מרכז דתי. חורבן שילה מוזכר במקורות תנ"כיים מאוחרים יותר: בנבואת ירמיהו - "לכו אל מקומי אשר בשילו...וראו מה עשיתי לו מפני רעת עמי ישראל" ו"כשילו יהיה גורל הבית הזה"; ובתהילים ע"ח - "וַיִּטֹּשׁ מִשְׁכַּן שִׁלוֹ".
ממצאים ארכאולוגים מעידים על מרכזיותה של שילה טרם החורבן ומצביעים על כך שגם לאחר חורבנה של שילה שמתוארך בבדיקת פחמן 14 ל-1050 עד 1000 לפנה"ס, המשיך להתקיים בה יישוב ישראלי עד לשנת 722 לפנה"ס, עם תבוסת ממלכת ישראל לאשור וחורבן שאר הערים הישראליות. בין תושבי שילה לאחר החורבן הראשון נמנה הנביא אחיה, שנודע בכינויו "השילוני".
החל מהתקופה הפרסית מיושב התל שוב בצפיפות והיישוב היהודי של שילה ממשיך להתקיים עד מרד בר כוכבא.
ימי הביניים - היום.
מימי בית ראשון ועד לימי הביניים התקיימה עלייה לרגל לשילה. בתחילה היו אלו היהודים, לאחריהם הנוצרים, שבתקופה הביזנטית הקימו בעיר שתי כנסיות, הבזיליקה וכנסיית הצליינים, ולאחר מכן, בתקופה הערבית הגיעו לעיר המוסלמים, אשר הסבו נזק רב למבנים שהיו במקום, כשלקחו מהם חלקים לבניית בנייניהם. אחד הבניינים שהשאירו אחריהם הערבים הוא "מסגד השישים" (ג'אמיע א-סיתין) אשר נבנה כנראה בסביבות המאות התשיעית והעשירית, ובו חלקים מהכנסיות הביזנטיות, ומשוער כי בית הכנסת שעליו סיפר אשתורי הפרחי משמש כבסיס המבנה, זאת לפי מספר סממנים יהודיים המצויים בו.