כמו כן השפיע בלוך על פילוסופיית האתיקה-של-האחר של עמנואל לוינס, שראה במשנתו את הצעד הראשון למעבר מאונטולוגיה סובייקטיבית לאונטולוגיה אתית, הפועלת למען האחר. בקורס שהעביר במהלך השנה האקדמית 1975-1976, שראה אור בשם "המוות והזמן", הוקדשו שלושה שיעורים לעיון ברעיונותיו של בלוך ופיתוחם למשנתו של לוינס. גם בספרו של לוינס "על אלוהים העולה על הדעת" מופיע מאמר המוקדש להגותו בשם "על המוות במחשבתו של ארנסט בלוך".
ספריו.
בלוך היה סופר פורה. ספרו החשוב ביותר הוא "עקרון התקווה" (The Principle of Hope), שנכתב בין השנים 1938-1947, בשנים הבודדות שהתגורר בארצות הברית, בניו המפשייר ובקיימברידג'. בתחילה תכנן לקרוא לספר "חלומות לחיים טובים יותר". הספר, בן שלושת הכרכים, מסכם באופן אנציקלופדי את האופנים השונים של החיים בטבע מתוך תקווה לעתיד חברתי אוטופי.
בלוך כתב ספרים רבים נוספים, וחלקם תורגמו לעברית על ידי דוד ארן, תחת הכותר "כתבים נבחרים - ארנסט בלוך" (תל אביב: ספריית פועלים, 1987). רשימת הספרים המלאה בגרמנית (בסוגריים: השם בתרגום לאנגלית):
דן מלר
דן מלר (נולד ב-1933) הוא מנתח פלסטי, פסל ופעיל חברתי לקידום חילוניות ואתאיזם. מלר הוא אתאיסט ופעיל במספר מוסדות שעיסוקם ביהדות חילונית והומניסטית. הוא ממקימי עמותת "עלה חופש" (היום עמותת "חופש") ומפלגת אור.
ביוגרפיה.
מלר נולד בתל אביב. לאחר השירות הצבאי כקצין בחטיבת גולני למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך כרופא בשנת 1962, התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם במחלקתו של ברנרד הירשוביץ, ושימש מנתח פלסטי שנים רבות. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת רפואה בחטיבת השריון 37. לאחר 12 שנים בבית החולים רמב"ם בחיפה מונה למנהל המחלקה הפלסטית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע, וכיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1975 עד 1987. מספר שנים שימש גם יושב ראש החטיבה הכירורגית ודיקן בית הספר רקנאטי למקצועות בריאות קהילתיים. עיסוקו הרפואי כיום (יולי 2010) הוא ייעוץ בתחומי מקצועו, ובעיקר חוות דעת רפואיות לנפגעים, עורכי דין, חברות ביטוח ובתי משפט. מלר פרסם כ-130 מחקרים מדעיים בנושאים שונים של הכירורגיה הפלסטית.
משנת 1984, לאחר שבנו חזר בתשובה החלו מלר ואשתו (צופיה מלר) לפעול בארגונים שונים למען חופש מדת ולמניעת כפייה דתית. היה חבר הנהלת "תחיל"ה" – תנועה ליהדות חילונית הומניסטית (1990–2003) ויושב ראש עמותת "עלה חופש" שדגלה בחופש מדת (1986–2004). הוא פרסם עשרות מאמרים פובליציסטיים בעיתונות ובאתר האינטרנט "חופש", שעניינם חופש מדת ומאבק בכפייה הדתית.
החל בשנת 1988 החל מלר ללמוד ציור ופיסול ולעסוק בתחומים אלו. מיולי 2010 הוא עוסק בפיסול, בעיקר באבן ויציקות בברונזה, באלומיניום ובפוליאסטר. הוא מעיד על יצירתו הפיסולית שהיא פיגורטיבית-אקספרסיוניסטית, אנושית-רגשית, כשדמות האדם ורגשותיו, בייחוד היחסים והמגע הגופני שבינו לבינה, מאפיינים את רוב פסליו. חלק ניכר מהדמויות המופיעות בפסלים אלו לקוחות מן המקרא.
מלר נשוי לצופיה מלר מאז 1959 ומתגורר עמה בתל אביב. לזוג ארבעה ילדים.
שמואל רבינוביץ
הרב שמואל בן ציון רבינוביץ (נולד בכ"ז באדר ב' תש"ל, 4 באפריל 1970) הוא הממונה על הכותל המערבי והמקומות הקדושים, בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, ומוכר בציבור כ"רב הכותל".
ביוגרפיה.
נולד וגדל בירושלים, לחנקה יוטה ולדיין הרב חיים יהודה רבינוביץ, חסיד חב"ד. למד בישיבת קול תורה, שם רכש את מרבית השכלתו התורנית. שירת שירות צבאי מקוצר ברבנות הצבאית. לאחר מכן נתמנה לכהן כרב אזורי בדרום-מערב ירושלים. בתשנ"א התחתן עם יעל בת משה חיים בינר.
בשנת תשנ"ו מונה על ידי שר הדתות שמעון שיטרית לתפקיד הממונה על המקומות הקדושים (לא כולל הכותל המערבי). בשנת תש"ס (2000) מונה על ידי ממלא מקום שר הדתות, יוסי ביילין, לממונה על הכותל המערבי ורחבתו, בנוסף למינויו כממונה על המקומות הקדושים.
הרב רבינוביץ משמש כיו"ר הקרן למורשת הכותל המערבי. בנוסף הוא מכהן בתפקידים ציבוריים וייצוגיים בגופים ובארגונים שונים: היה חבר הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, חבר הוועדה לבחינת תרומת ביציות, חבר במועצה הציבורית לאיכות הסביבה, חבר בוועדה לפיקוח ורישוי הקבורה בישראל ויושב-ראש הוועדה לניהול קבר הרשב"י במירון (מונה על ידי בית המשפט העליון).
ב-2016 חשף תחקיר גלי צה"ל שהרב רבינוביץ לא נבחן במבחני הרבנות המקובלים של הרבנות הראשית לישראל, בתגובת לשכתו נאמר אז כי הוסמך בידי רבנים רבים, בהם הרב שלמה זלמן אוירבך וכי בשעת המינוי היה מקובל להסתפק בסמיכה זו לרבנות.
בשנת 2021 נחשף בחדשות 13 כי הרב רבינוביץ קיבל תעודת סמיכה לרבנות מהרב הראשי לישראל על סמך התחייבותו לעבור את מבחני הרבנות הראשית, אולם הוא נכשל בבחינות. למרות זאת, בעת שהתמודד לתפקידו כרב הכותל, ציין בפני נציבות שירות המדינה כי הוא בעל כושר לרבנות מהרבנות הראשית.
משפחתו היא בעלת קשרים פוליטיים ואישיים עם אנשי מפלגת העבודה, מנערותו התקרב לשמעון פרס וליוסי ביילין. הוא חיתן את ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ואת חבר הכנסת גדעון סער וגאולה אבן-סער.
משפחתו.
רבינוביץ אב לשמונה. הוא מתגורר בשכונת עזרת תורה בירושלים.
הממונה על הכותל והמקומות הקדושים.
במסגרת תפקידו כממונה על הכותל והמקומות הקדושים הוא מקבל אורחים רמי-מעלה ומתלווה לנשיאים וראשי מדינות המגיעים לביקור בכותל. הוא פועל להגברת הפרסום של הכותל באמצעות אתרים מקוונים אינטראקטיביים.
בין פעולותיו:
במהלך שנות כהונתו בתפקיד ספג ביקורת משני צדי המתרס. קבוצות של חרדים קנאים טענו שהוא נוקט מדיניות המובילה לדעתם לחוסר צניעות בכותל, ואף לפגיעה במקומות הקדושים. חרדים קנאים, המכונים "סיקריקים", איימו עליו מספר פעמים, ואף תקפו אותו. מנגד, ספג ביקורת מחברי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית על "השליטה החרדית" בכותל, כלשונם. לטענתם, בכך שאינו מאפשר להם לקיים תפילות בכותל כרצונם הוא גורם לפגיעה בחופש הדת שלהם.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
שמואל רבינוביץ'
נסיכה אמריקאית יהודייה
נסיכה אמריקאית יהודייה (באנגלית: Jewish-American princess; בראשי תיבות: JAP, "ג'אפ") הוא מונח סלנג אמריקני המתאר סטריאוטיפ על נשים אמריקאיות-יהודיות. יהודי דרום אפריקה משתמשים במילה "קוגל" (Kugel) באופן דומה.
המונח בא לתאר נשים אמריקאיות-יהודיות ממעמד בינוני-גבוה. לפי הסטריאוטיפ, ג'אפ היא אשה המרוכזת בעצמה, שכל מעייניה נתונים לתרבות חומרית ולהשגת סטטוס חברתי. הג'אפ תעדיף להתחתן עם גבר עשיר שיאפשר לה לא לעבוד לפרנסתה ובמקום זה להתעסק ב"שופינג", בטיפוח המראה החיצוני ובניסיון להשיג סטטוס חברתי יוקרתי כחלק מהניסיון להידמות ל-WASP (White Anglo-Saxon Protestant).
מקור הסטריאוטיפ הוא בהגירה היהודית הגדולה לארצות הברית בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20; המהגרים היהודים, שמבחינה מעמדית השתייכו למעמדות הנמוכים, שאפו להגשים את החלום האמריקאי ולהשתלב במעמד הבינוני-גבוה של אמריקה ובתרבות ה-WASP. המונח קנה אחיזה בשפה המדוברת הודות לספרים כגון "מרג'ורי מורנינגסטאר" של הרמן ווק משנת 1955 ו"היה שלום קולומבוס" של פיליפ רות, שהתפרסם בשנת 1959.
רכב סיור משוריין רב&quot;י
רכב הסיור המשוריין רב"י הוא רק"ם בעל הנעת 4X4 מתוצרת רמתא בתעשייה האווירית. הרכב פותח בשנת 1975 כרכב רב תכליתי בעיקר לצורכי סיור, עם דגש על מיגון כנגד מוקשים ומטענים. הרב"י נמצא בשירות במספר מדינות בעולם.
הרב"י (ראשי תיבות: רכב בן יעקב, על שם מפתחו, איציק בן יעקב) פותח כרכב סיור ממוגן, קל משקל ובעל מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. המשקל הנמוך איפשר הטסה, הסקה או אף הצנחה של הכלי במטוסי ומסוקי התובלה של חיל האוויר ביניהם היסעור וההרקולס.
ראם 2000.
הראם 2000 או ראם סימן 3 הוא הדגם החדיש ביותר בפרויקט רכבי הראם. הרכב מכיל את אותו רעיון עיצובי כמו קודמיו המעניק לו מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. הראם 2000 בדומה לדגמים הקודמים פתוח כלפי מעלה כדי לשרת כרכב סיור בו ללוחמים תצפית של 360 מעלות סביב שדה הקרב, לדגם הוסף גם פתח בצד הכלי לכניסה לתא הלוחמים במקום כניסה מלמעלה, כמו גם תא הנהג והמפקד שסגור ובעל שימשה וחלונות צד.
הכלי שוקל כ-4.5 טון, בעל מנוע סולר 166 כ"ס והנעת 4X4. הראם פותח באופן גמיש כך שניתן להכיל בו מספר שדרוגים לדרישות ותפקידים שונים, הוא פותח בכ-14 גרסאות שונות החל מרכב סיור עד רכבי שיטור ורכבים משמידי טנקים.
הראם 2000 הוא הדגם המשווק באופן אקטיבי על ידי חברת רמתא של התעשייה האווירית, שלא כמו הדגמים הקודמים שפיתוחם, ייצורם ושיווקם הופסק.
הכוחות המזוינים של ברית המועצות
הכוחות המזוינים של ברית הרפובליקות הסובייטיות הסוציאליסטיות (ברוסית: Вооружённые Силы Союза Советских Социалистических Республик) הם הכוחות המזוינים הסובייטיים (Вооружённые Силы Советского Союза) החל מ-1918 ועד פירוקם ב-1991. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ברית המועצות הפכה למעצמת על לצידה של ארצות הברית דבר שהוביל לעימות בין שתי המעצמות. העימות התפתח כאשר ארצות הברית הציבה את הטילים שלה בטורקיה וכתוצאה מכך ברית המועצות הציבה את שלה בקובה, דבר שהוביל למלחמה הקרה ופילג את אירופה והעולם בין השתיים. בשנות השבעים התעצמה ברית המועצות מבחינה צבאית עוד יותר מבעבר.
מבנה.
הכוחות המזוינים של ברית המועצות חולקו (נכון לשנות ה-80) למספר זרועות:
נוכחות מחוץ לגבולות ברית המועצות.