באמצע שנות ה־90, כשהיה חבר בוועדת הסנאט לענייני הזדקנות, החל להתעניין בהשוואה בין תופעות הזדקנות לבין תסמינים שליליים שגילו אסטרונאוטים ששהו זמן רב בחלל. התעניינות זו הובילה את נאס"א להחליט על שליחת אסטרונאוט זקן במסע של מעבורת חלל, בשביל לבדוק את השפעות השהייה בחלל על גופו. גלן ראה את עצמו כמועמד האופטימלי, ואחרי שעבר את המבחנים הרפואיים (אולם סירב לחשוף את ההיסטוריה הרפואית שלו), הודיעה נאס"א בינואר 1998 על צירופו לטיסה של מעבורת החלל דיסקברי. הסנאטור גלן היה "מומחה מטען" בטיסה STS-95, בין ה־29 באוקטובר ל־7 בנובמבר 1998, וכך, בגיל 77 ובחודשי כהונתו האחרונים בסנאט חזר לחלל פעם שנייה. בטיסה שימש כ"מבחנה אנושית", ונלקחו מגופו דגימות דם באופן קבוע. במסגרת הטיסה, חלק מהניסויים היו להשוות את התגובות הביולוגיות, בעיקר של תפקוד הלב, של גלן ביחס לאסטרונאוטים הצעירים יותר בטיסה. בנוסף, הוא היה אחראי על הצילומים במהלך הטיסה. כשהמעבורת עברה מעל מערב אוסטרליה, שוב הדליקו תושבי העיר פרת' את האורות לכבודו, ועם שובו לכדור הארץ זכה צוות המעבורת וגלן בראשו למצעד נוסף בניו יורק, ששיחזר את המצעד שנערך לכבוד גלן 36 שנה לפני כן.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה.
גלן סיים את תפקידו כסנאטור מטעם מדינת אוהיו בינואר 1999. גם לאחר פרישתו נשאר גלן פעיל בענייני ציבור, ובייחוד בענייני חינוך.
גלן נישא לאהובתו מימי נעוריו אן מרגרט קסטור, ולהם שני ילדים.
שיכול אותיות
חלזונות
חֶלְזוֹנוֹת (שם מדעי: Gastropoda) הם בעלי חיים המהווים את המחלקה הגדולה ביותר במערכת הרכיכות (תת-מערכה קונכיתנים). החלזונות הם רכיכות בעלי ראש עם משננת, רגל אחת המשמשת לתנועה ומעליה שק קרביים המכיל את איבריהם הפנימיים, המכוסה בגלימה. רובם בעלי קונכייה. החלזונות חיים בים (רוב המינים), במים מתוקים וביבשה (שבלולי יבשה).
מיון.
קיימים לפחות 60,000 מינים של חלזונות, ועוד ידוע על מינים רבים שנכחדו. בעבר חילקו אותם הזואולוגים לשלוש תת-מחלקות (המיון הוא על פי מערכת הנשימה):
אך מחקרים שנערכו בעשורים האחרונים הראו שקבוצות אלה אינן מונופילטיות (כלומר: ענף המורכב מאב-קדמון וכל צאצאיו) ולכן אינן קבוצות טבעיות במיון עולם הטבע. בשנים האחרונות נעשה מחקר על מנת למיין את החלזונות מחדש.
כיום מונים שבעה ענפים (כלומר: קבוצות מונופילטיות) גדולים של חלזונות:
אנטומיה.
גוף החילזון מורכב משלושה חלקים עיקריים:
ראש – הראש נושא את הלוע ואת אברי החישה. אברי החישה הם למעשה שני זוגות משושים וזוג לחיים עשיר בקולטנים המכסה את הלוע. הראש מצויד בלסתות חזקות וחסרות שיניים, לשון מחוספסת מכוסה במאות שיני גריסה וטחינה הנקראת משננת (רדולה).
רגל – הרגל היא איבר התנועה. יש לה סוליה שטוחה ושרירית המצופה באפיתל המפריש ריר דביק. ריר זה מתקרש במגע עם אוויר ומהווה קרום חלק המגן על הסוליה בזמן התנועה (יש ספרי לימוד הטוענים שחילזון יכול לזחול על תער גילוח מבלי להיחתך). הרגל השרירית מאפשרת לחילזון להיאחז ולהיצמד למשטחים חלקים (בשילוב עם הריר אותו הרגל מפרישה), לזחול ולשחות (תלוי במין).
שק קרביים – שק הקרביים מכיל את רוב אברי החילזון, כלומר את מערכת הרבייה, מערכת העיכול, מערכת הנשימה, את עיקר מערכת ההובלה והעצבים. הפתחים לרוב מערכות אלה נמצאים ברגל לצד הראש. את שק הקרביים עוטף קפל עור עשיר בבלוטות הנקרא גלימה. הגלימה מפרישה חומר רירי מקריש ההופך בהמשך לקונכייה.
הקונכייה.
את גוף החילזון עוטפת הקונכייה, שהיא מבנה קשיח וחיוני עבור החילזון. הקונכייה מגנה מפני טורפים ומהווה מסתור מפני יובש בהיותה בלתי חדירה כמעט למים. הקונכייה ספירלית-בורגית ועשויה מפחמת הסידן (גיר) המצופה בחומר אורגניים קשים. בחלק מהמינים הקונכייה נתיישרה או נעלמה כליל.
הקונכייה מורכבת משלוש שכבות:
עובי הקונכייה מושפע מהאזור בו חי החילזון. חלזונות החיים בסביבה גירנית הם בעלי קונכיות עבות יותר, לעומת חלזונות החיים בסביבה לא גירנית. ישנם מינים של חלזונות, הנקראים חשופיות, בהם הקונכייה התנוונה כמעט לגמרי ואף נעלמה. החשופיות יכולות להתקיים גם בסביבה חסרת סלעי גיר ולהתחפר עמוק יותר באדמה אך מאידך פגיעות יותר למזג האוויר ולכן לא יכולות להתקיים בתנאי יובש וחום בהם חלזונות אחרים, בעלי קונכייה מתאימה, יכולים לעמוד.
מערכת הנשימה.
רוב החלזונות הם בעלי זימים, לצורך נשימה, ואילו חלקם מפותחים יותר ובעלי ריאות בצורת רשת נימים.
רוב החלזונות חיים בים ונושמים בעזרת זימים. הזימים מורכבים מעלים דקים ומכוסי ריסים שבהם עובר הדם של החילזון. הריסים מזרימים את המים על פני העלים ודרכם מתבצע חילופי הגזים בחילזון. הזימים הם מבנה עדין ולכן ממוקמים בחלל הגלימה המעניקה להם הגנה. באב הקדמון של החלזונות חל פיתול ובו מיקום הזימים וחלל הגלימה מבצע סיבוב של 180 מעלות, כך שפתח חלל הגלימה והזימים ממוקמים בקדמת הגוף, לפני הלב. במספר קבוצות של חלזונות (אחור-זימאים) חל פיתול נוסף המחזיר את הזימים לירכתי הגוף.
מערכת הנשימה אצל הריאתיים מורכבת מריאה ופתחה הנקרא פנוימוסטום. הפנוימוסטום נסגר ונפתח לסירוגין, ובאותו הזמן חלל הריאה גדל וקטן, וכך נעשה חילוף הגזים בחילזון. הריאה מוקפת בכלי דם רבים הקולטים את החמצן שנכנס לריאה, ופולטים את הפחמן הדו-חמצני לחלל הריאה. החילזון שולט בפתיחה ובסגירה של הפנוימוסטום, וכך מונע איבוד מים. המקבילה להמוגלובין - חלבון נושא חמצן - אצל החלזונות היא חלבון ההמוציאנין, שבמקום ברזל מכיל נחושת.
מערכת העיכול.
מערכת העיכול מתחילה בלוע. הלוע מורכב ממספר חלקים; לחיים הדוחקות את המזון אל פתח הלוע, הלסת העליונה שהיא לסת קרנית וקשיחה ולשון העשויה כמגרדת בעלת אלפי שיניים קרניות, הנקראת משננת או מגרדת (בלועזית: radula) בעזרתן החילזון טוחן את המזון. המזון הגרוס עובר אל הוושט, שם זוג בלוטות רוק, הממוקמות משני צדי הושט, מפרישות אנזימים ומיצי עיכול, ההופך את המזון לעיסה. לאחר מכן, המזון עובר לקיבה, ומשם למעי המתפתל מספר פעמים בתוך הגוף, ועובר תהליכי ספיגה (בעזרת בלוטת הכבד), עד לפי הטבעת (הממוקם בפתח הקונכייה).
מערכת העצבים.
לחילזון מרכז עצבי דמוי מוח, בצורת טבעת גנגליונים, המורכבת משני גושים עיקריים – מעל לוושט, ומתחתיה. זוג הגנגליונים העליונים מקושר לראש ולאברי החישה, בעוד שהגוש התחתון מקושר לרגל ולשאר האיברים הפנימיים. לחלזונות כמה סוגים של קלטני חישה כוללים אברי חוש ריח, ראייה, שיווי משקל (statocysts) ומגע (mechanoreceptors). אין לחלזונות חוש שמיעה.
אברי חוש הריח של חלזונות יבשה (כולל חשופיות) נמצאים בקצה ארבעת המשושים וזהו איבר החישה העיקרי של החלזון. אברי הריח של אחורני-זימים נקראים .
לרוב החלזונות אברי ראייה פשוטים הממוקמים בקצה המשושים (לרוב אצל שוכני יבשה) או בבסיס המשוש (לרוב בחלזונות ימיים) מבנה העין נע בין עינית פשוטה המבדילה בין אור לחושך עד לעיניים מורכבות יותר ואף מבנים בעלי עדשות. מאחר שרוב חלזונות וחשופיות היבשה פעילות לילה, חוש הראייה אינו מפותח במיוחד.
מערכת התנועה.
התנועה אטית, ונעשית באמצעות התכווצויות גליות לאורך הסוליה. תוך כדי ההתקדמות מופרש ריר מן הסוליה. הריר למעשה מתחלק לשני סוגים - דליל ומימי, וצמיגי ודביק. שילוב של שני סוגי הריר מאפשרים לחילזון להתהלך על משטחים חלקים, וכן על משטחים מחוספסים, בלא שייפגע.
אצל חלזונות רבים מקבוצת הקדם-זימאים, בייחוד אלה החיים ביבשה, התנועה נעשית באופן שונה. הרגל מחולקת בקו אורכי לשני חצאים. התנועה נעשית על ידי הרמת מחצית הרגל והזזתה קדימה בעוד שהמחצית השנייה משמשת כעוגן, ואחרי שהרגל שהורמה נחתה על האדמה, מחצית הרגל השנייה מורמת ומוזזת קדימה, וחוזר חלילה.
אצל חלזונות מים התנועה נעשית באמצעות ריסים הצמודים לסוליה. בגלל הציפה של המים, יכול החילזון לנוע באמצעות תנועות חתירה של הריסים.
שריר העמודית, הנמתח ממספר מקומות ברגל ועד לקודקוד הקונכית, מהווה איבר חשוב ביותר בחיי החילזון - בשעת סכנה, או חוסר פעילות, מתכווץ שריר העמודית, ומושך את הרגל והראש אל תוך הקונכייה שמספקת הגנה.
אורח חיים.
שבלולי יבשה.
רוב החלזונות החיים ביבשה הם מהסדרה שבלולי יבשה ומיעוטם קדם-זימאים.
רוב חלזונות היבשה אוכלי צמחים, הניזונים מחומר צמחי מת, רקבובית, צמחים ירודים, חזזית, עובש, פטריות ובעלי חיים מיקרוסקופיים. לעיתים הם ניזונים גם מחומר צמחי ירוק. יש מינים של חלזונות טורפים כגון רומינה ערופה, טורפנית ורירנית ביבשה והחרוטון הארסי בים. שבלולי היבשה מהווים טרף לפרוקי-רגליים, עופות, מכרסמים ואף לשבלולים אחרים.
בארצות הצפון הקרות שוקעים החלזונות לתרדמת חורף, אך בארצות החמות נכנס החילזון לתרדמת קיץ דווקא. הוא מפריש חומר רירי דביק המתקשה וסוגר את פתח הקונכייה ומדביק אותו למשטח, או לגזע עץ. מכסה זה, הנקרא חתם (epiphragma), אטום לנוזלים אך חדיר לאוויר וכך מאפשר לחילזון לנשום מבלי לאבד נוזלים. במהלך תרדמת הקיץ מבצע החילזון קיוט: הוא מפסיק כמעט את כל פעילות חילוף החומרים וגופו עובר שינויים פיזיולוגיים שנועדו לתמוך בשרידות החילזון במהלך הקיוט. עם רדת הגשם נמס הריר המוקשה והחילזון משתחרר מהאחיזה.