הם עוקפים את קו קאחובסקאיה הנטושה ונתקלים בבתו המתבגרת של ראש תחנת אבטוזאבודסקאיה הגולה, שנפטר לאחרונה, אלכסנדרה (סשה) שמה. היא מלווה אותם ואת האנטר האלים ושהורג כמה גברים כשהם עוברים דרך התחנה. סשה מרסנת אותו מעט, מונעת שפיכות דמים נוספת ובמהלך פיגוע מוטציה בתחנת פאבלטסקאיה, האנטר נפצע קשה לאחר שהציל את סשה. סשה מאמינה שהיא יכולה למנוע מהאנטר לבצע מעשי זוועה נוספים במשימתו להגן על סבסטופול, אך לאחר ויכוח האנטר נלחץ ויוצא בלעדיהם. להומר ולסשה מצטרפים לאוניד, מוזיקאי ואיחודם מחדש עם האנטר בתחנת דוברינינסקאיה.
האנטר היציב פחות ופחות פונה למרכז המטרו, לפוליס, כדי לאסוף כוח חמוש לנקות את התחנות הנגועות. הוא מלווה על ידי הומר, בעוד סשה עוזבת עם ליאוניד שטוען שהוא מכיר תרופה למגפה. המעקף מתברר כמיותר ולאוניד מודה שהוא עשה את זה כדי לבלות קצת עם סשה. הוא מספר לה שהמחלה התפרצה לפני כן באזור אחר במטרו ונמצא שחשיפה לקרינה יכולה לרפא אותה. הוא מסכים ללוות אותה במאמץ למנוע מהאנטר להרוג את כולם שם.
האנטר מוצא את חברו הוותיק מילר (המכונה 'מלניק' ב"מטרו 2033"), מנהיג "המסדר" - קבוצה פרולטארית שהוקמה להגנת המטרו והאמינה שהאנטר מת. מילר מספק לו חוליה חמושה מאוד והאנטר חוזר לדוברינינסקאיה, בעוד שהומר נאבק במצפונו האם לנסות לעצור אותו או לאפשר לטבח להימשך. המסדר מגיע לתחנת טולה ומתכונן לירות לעבר "הנגועים", יצורים דמויי זומבים. סשה פונה לאנטר, ומספרת לו על תרופה אפשרית. הכוחות שכבר היו בתחנת טולסה, שניסו להכיל את ההתפרצות, מפוצצים חומרי נפץ המציפים את התחנה. המסדר נסוג ואוטם את הדלתות ההרמטיות, ומותיר אותם בפנים לטבוע.
כמה שבועות לאחר מכן, הן האנטר והן הומר שוב מוצאים עצמם בעמדת הגבול של תחנת סבסטופול. הומר חיפש את גופתה של סשה, אך לא מצליח למצוא אותה ומותיר את גורלה לא ידוע.
מהדורות באנגלית.
הרומן יצא כספר אלקטרוני של ויקטור גולנץ באנגלית ב-20 בפברואר 2014. מהדורה של כריכה רכה פורסמה על ידי קבוצת Gollancz ו-Orion Publishing בבריטניה ב-13 בנובמבר 2014.
ביקורת והכרה.
הרומן התקבל היטב על ידי מבקרים וקהל הקוראים כאחד. הספר זכה לפופולריות רבה ברוסיה, שם מכר כ-300,000 עותקים תוך שישה חודשים בלבד והפך אותו לרב המכר המקומי הגדול ביותר ברוסיה בשנת 2009. הספר התפרסם גם באופן מקוון בחינם באתר הרשמי של "Metro 2034", בו יותר ממיליון מבקרים קראו את הטקסט.
פרויקט אומנותי.
גלוכובסקי הפך את הספר לפרויקט אמנות, והזמין את המבצע האלקטרוני הרוסי וכוכב ההיפ הופ דולפין לכתוב פסקול מקורי לרומן, בעוד האמן אנטון גרצ'קו עבד על הפרויקט בגלריית תמונות שצוירה בשמן.
פיזור דעת
אמנת אדיס אבבה
אמנת אדיס אבבה היא אמנה אשר נחתמה ב-23 באוקטובר 1896, וסיימה באופן רשמי את המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בתנאים שהטיבו עם אתיופיה. אמנה זו החליפה הסכם סודי בין אתיופיה ואיטליה שהוכן מספר ימים לאחר ניצחון אתיופי מוחץ בקרב עדווה במרץ של אותה השנה, בו הביסו הכוחות האתיופים תחת פיקודו של מנליק השני את האיטלקים. הצעד המשמעותי ביותר שהאיטלקים אולצו לבצע הוא ביטול הסכם ווצ'אלה והכרה באתיופיה כמדינה עצמאית.
לאחר חתימת ההסכם ובתוך כשנה, הממלכה המאוחדת וצרפת, שהיו להן מושבות לצד אתיופיה, חתמו אמנות נוספות עם אתיופיה שהכירו בה כמדינה שווה. ההסכם עם צרפת נחתם בסוף ינואר 1897, בזמן שההסכם עם הממלכה המאוחדת נחתם ב-14 במאי 1897.
מהלך חתימת ההסכם.
על פי הסכם אוצ'ילי בנוסחה האיטלקי, אתיופיה חויבה להעביר את הסמכות על מדיניות החוץ שלה לאיטליה, מהלך זה הפך את אתיופיה למדינת חסות איטלקית דה פקטו, בשעה שהנוסח האמהרי שם את הממשלה האיטלקית כצד מתווך בלבד. כאשר מנליק השני גילה את הסטייה מהנוסח האמהרי הוא האמין כי האיטלקים הוליכו אותו שולל; ועל כן יצא למלחמה. בנוסף, האיטלקים הסיטו את קו הגבול שהוחלט עליו בהסכם על דעתם עצמם, דבר אשר פגע קשות ביחסי המדינות, שהיו מעורערים ממילא.
ובכל זאת, אף על פי היתרון שהיה לאיטלקים לפני המלחמה, קרב עדווה גרם לכ-3,000 חיילים איטלקים ליפול בשבי, בנוסף לכוחות אתיופים אשר ניצחו את שאריות הצבא האיטלקי באריתריאה, כשהאחרונים חששו להיזרק לים על ידי אויביהם. יתר על כן, החדשות על ההפסד המביש הגיעו גם כן לאיטליה עצמה, וגרמו לסערה פוליטית שהכריחה את פרנצ'סקו קריספי להתפטר מתפקידו כראש ממשלת איטליה. כל הגורמים הללו הביאו את קיסר אתיופיה, מנליק, לבצע את שיחות השלום כאשר ידו על העליונה.
ההצעה האיטלקית הראשונה, אשר הוצגה על ידי הגנרל טומאסו סלסה ב-11 במרץ, הציעה למנליק את ביטול הסכם אוצ'ילי ויצירת אמנה חדשה בתנאים אשר יטיבו עם אתיופיה, אך אתיופיה לא תוכל להפוך למדינת חסות של שום מעצמה אחרת. מנליק סירב להצעה בטענה כי הוא "יצא למלחמה על מנת לשחרר את האימפריה שלו, ולא על מנת להחליף השפלה אחת באחרת". כתוצאה מכך, מנליק החזיק את סלסה כאסיר עד סוף השיחות.
עד ל-23 באוגוסט סירבו האיטלקים לביטול הסכם אוצ'ילי ללא תנאים, והכרה בריבונותה העצמאית של אתיופיה. מרגע שהאיטלקים ויתרו בעניין זה, השיחות נוהלו במהירות ובקלות. השבויים האיטלקים, שנהנו מתנאים סבירים על פי ההיסטוריונים, יוחזרו לאיטליה, ואיטליה תשלם פיצוי של 10 מיליון לירות איטלקיות על החזקתם. באופן די מפתיע, האיטלקים שמרו על רוב, אם לא על כל הטריטוריות שמעבר לנהר מרב-בלסה ונהר מוני שנכבשו על ידם; מנליק השאיר בידי האיטלקים שטח גדול מטיגארי, שנחשב במשך דורות כאתיופי.
גבול אתיופיה-אריתריאה שונה לאחר מכן שוב ושוב בסדרת הסכמים בשנים 1900, 1902, ו-1908.
מטרו (זיכיון)
מטרו הוא זיכיון המורכב מרומנים ומשחקי וידאו, שהחל עם צאת הרומן "מטרו 2033" של דמיטרי גלוכובסקי בשנת 2005 על ידי הוצאת ACT. אף על פי שהחל ברוסיה, הפרויקט נהנה מפופולריות רבה גם בפולין, רומניה, הונגריה, אוקראינה וגרמניה. אולפני 4A Games האוקראינים פיתחו שלושה כותרים של משחקי וידאו שנקבעו ביקום המטרו: "Metro 2033" (2010), "Metro: Last Light" (2013) ו- "Metro Exodus" (2019).
כל סיפורי "המטרו" חולקים את אותה תפאורה - העולם הבדיוני של הרומן המקורי של גלוכובסקי. אף כי הוא תיאר רק את חזונו על מוסקבה הפוסט-אפוקליפטית, ספרי היקום המורחב מתרחשים במגוון רחב של תחומים שונים. בין אלה: מוסקבה, סנט פטרסבורג, מחוז לנינגרד, ניז'ני נובגורוד, מחוז טבר, מחוז מוסקבה, חצי האי קולה, רוסטוב על הדון, סמארה, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וקלינינגרד. חלק מהספרים בסדרה מתרחשים במקומות אחרים מחוץ לרוסיה, כמו אוקראינה, בלארוס, בריטניה, איטליה, פולין ואנטארקטיקה .
משחקי וידאו.
משחק ירי בגוף ראשון שכותרתו "Metro 2033" נוצר עבור פלטפורמות המשחק ב-Microsoft Windows ו-Xbox 360 . המשחק פותח על ידי משחקי 4A באוקראינה ופורסם במרץ 2010 על ידי THQ. משחק ההמשך, "Metro: Last Light", שוחרר במאי 2013 ב-Microsoft Windows, Xbox 360 וב-PlayStation 3. גרסאות "Redux" של המשחקים יצאו בשנת 2014 והציגו גרפיקה ומשחקים עדכניים עם תכנים להורדה. משחק "Metro Redux" שוחרר למחשב האישי, ב-Xbox One וב-PlayStation 4. משחק שלישי, "Metro Exodus", שוחרר בפברואר 2019.
רומנים אחרים.
"יקום מטרו 2033" היא סדרה של סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, המשתרעים על מגוון ז'אנרים הנעים בין פעולה פוסט-אפוקליפטית לרומנטיקה, שנכתבו על ידי כמה מחברים שונים. אף על פי שנכתבו על ידי סופרים שונים, סיפורי סדרת "מטרו" המורחבת כולם נתמכים על ידי דמיטרי גלוכובסקי ומפורסמים באתר הרשמי של "מטרו."
תרגומים.
מרבית העבודות הכתובות של הסדרה שוחררו במקור ברוסיה. כמה ספרים מהיקום של "מטרו 2033", כמו "פיטר", "לקראת האור" "והחושך", תורגמו למספר שפות אירופיות, כמו גרמנית, פולנית ושוודית. לפני 2014 ומשחקי הווידאו "מטרו 2033" "וMetro: Last Light", לא יצאו ספרים בסדרה במדינה שבה האנגלית היא השפה הבולטת.
אמצעי תקשורת אחרים.
רומן גרפי שכותרתו "Metro 2033: Britannia Comic Prologue" בהשראת הפרולוג של הרומן Metro 2033 "Britannia" שראה אור בשנת 2012. הסיפור נכתב על ידי גרנט מקמאסטר, מחבר הרומן והוא מאויר על ידי בנדיקט הוליס. זמין להורדה בחינם ובניגוד לרומנים הוא באנגלית ולא ברוסית.
משחק הלוח "Metro 2033" מבוסס על הרומן המקורי יצא בשנת 2011, שעוצב על ידי סרגיי גולובקין ופורסם על ידי הובי וורלד. סדרת המטרו התפתחה גם לסרטים של מייקל דה לוקה וסרטי סולפיסט. עם זאת החל מה -11 בדצמבר 2018 הפרויקט בוטל בשל רצון לביצוע אמריקנזציה לפרויקט. באוגוסט 2019 גלוכובסקי וחברת הפקות רוסית הודיעו על תחילת הפקת עיבוד קולנועי.
חנה גברון
חנה גברון (אנגלית: Hannah Gavron נולדה אן פייבל; 1936 – 14 בדצמבר 1965) הייתה סוציולוגית בריטית, שנולדה בארץ ישראל המנדטורית.
קורות חיים.
חנה פייבל נולדה בשנת 1936 בארץ ישראל למרי (קירשנר), ילידת דרום אפריקה, ולרפאל ג'וזף פייבל , יליד גרמניה, ציוני וסוציאליסט, לימים העורך הספרותי של מגזין "טריביון" ושל הג'ואיש כרוניקל ומקורבו של של הסופר ג'ורג' אורוול. אף על פי שנקראה בפי כול חנה, שמהּ הרשום בתעודת הלידה היה אן. הוריה עקרו לאנגליה עוד טרם מלחמת העולם השנייה. בגיל 16 החלה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמטיות (RADA).