דוֹגמת האַלְטָעוּת עוררה סערה לא קטנה בעולם הקתולי, ועד היום נמשכים הוויכוחים עליה. כבר עם חקיקתה נמצאו בכנסייה הקתולית מתנגדים לה. מגיניה של הדוגמה טענו כי היא הייתה קיימת בכנסייה מאז ומעולם, וההחלטה של 1870 רק ניסחה אותה רשמית, אך מתנגדיה (בכנסייה הקתולית ומחוצה לה) חולקים גם על טענה היסטורית זו. כמה מחוקרי תולדות הנצרות סבורים כי ניצניה אכן נמצאים בהגותם של כמה תאולוגים מימי הביניים, אך היא לא הייתה מוסכמת. נראה כי היא קיבלה דחיפה חזקה מן ההוגה הצרפתי ז'וזף דה מֶסְטְר, שבחיבורו 'על האפיפיור' ביקש לבצר את סמכותה המרכזית של רומא ואת ההשקפה האולטרה-מונטנית. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה בלט בין החולקים עליה התאולוג השווייצרי . בספרו על האלטעות האפיפיורית הזכיר קונג כי הכנסייה עצמה הודתה לא אחת בטעויות של אפיפיוריה. תומכי האלטעות משיבים על כך בדרך כלל כי במקרים אלה לא היו הוראות האפיפיורים Ex cathedra, דהיינו, מדובר בטעויות של האפיפיורים כבני אדם, ולא של האפיפיורים כמייצגים את דעת הכנסייה הנצחית.
השימוש בדוגמה.
בפועל נעשה שימוש מצומצם מאוד בדוגמה זו. למעשה, ישנן רק שתי קביעות אפיפיוריות שמוסכמות על הכל כי נקבעו מכח סמכותו האלטעית: הדוגמה בדבר ההתעברות הטהורה של מרים הבתולה והדוגמה בדבר עלייתה של מרים הבתולה השמיימה. על דוגמות כנסייתיות אחרות חלוקות הדעות.
אף כי הדוגמה של האלטעות האפיפיורית קשורה קשר הדוק לתפיסה בדבר האַלְטָעוּת של הכנסייה בכללה, אין בכנסייה הקתולית דוגמה רשמית בדבר אלטעות כזו. עם זאת, קביעות הנהנות מהסכמה כלל-כנסייתית, וכן אנציקליקות בענייני מוסר, נהנות בדרך כלל ממעמד בלתי ניתן לשינוי, המקרב אותן למעמד של אלטעות.
דוגמות קרובות לאַלְטָעוּת התפתחו גם מחוץ לנצרות. לדעת עמנואל סיוון וסקוט אפלבי, בתנועות פונדמנטליסטיות בעת החדשה יש נטייה ברורה לייחס אלטעות למנהיגים דתיים, בניסוחים גורפים או מסויגים.
האַלְטָעוּת באסלאם השיעי.
המֻתַכַּלִמוּן השיעים טענו כי מנהיגי הקהילה (האימאמים) חסינים מפני טעות. לפי אמונתם, באימאם, שאמור להנהיג את האסלאם, טבוע ניצוץ אלוהי שקיבל בירושה ושמקנה לו כוחות רוחניים, ובכללם תכונה מיוחדת על אנושית של חסינות בפני טעות או חטא, עיסמה (عصمة; בתעתיק מדויק: עצמה). בעקבות תכונה זאת הוא מכונה "אל-אימאם אל-מעסום" (الامام المعصوم; בתעתיק מדויק: אלאמאם אלמעצום), כלומר האימאם המוגן בפני טעות, והוא מודרך על ידי האל, ולפיכך רק הוא זכאי לשלוט בעדה ולפסוק את הלכותיה.
ביהדות.
ביהדות הקדומה נראה שאלטעות איננה קיימת. אלטעות נראית זרה לספרי המקרא. בתורה ישנם ציוויים על קורבנות מיוחדים שנועדו לכפר על שגגה של הנשיא וכן על שגגה של "כל העדה", קורבן שלפי חז"ל מיועד למקרה בו סנהדרין התירו בטעות איסור חמור ובעקבות כך נכשלו בו כלל הציבור. חטאיהם של גיבורי המקרא ומנהיגי ישראל מופיעים במקרא בהדגשה. למשה, אהרן ומרים, מנהיגי בני ישראל בעת יציאת מצרים מיוחסים בתורה חטאים. כך גם לשאול, דוד, שלמה ומלכי ישראל ויהודה. גם בספרות חז"ל ניתן לראות שחכמים מעידים על עצמם שטעו בהוראת הלכות, ומסכת שלמה במשנה עוסקת בטעויות מורי ההוראה, מסכת הוריות.
לדעת כמה חוקרים, כגון גרשון בקון ויעקב כ"ץ דוקטרינת 'דעת תורה', שהתפתחה בעולם החרדי (ובמיוחד בחוגים ליטאיים של אגודת ישראל) במאה העשרים, כוללת בתוכה תפיסה בדבר האַלְטָעוּת של גדולי התורה; דוקטרינת 'דעת תורה' חלחלה בהדרגה גם למחנה הדתי-ציוני, במיוחד משנות השבעים של המאה העשרים ואילך, אך שם ניטש עליה ויכוח חריף וטענות בדבר אלטעות לא עלו כלל. למעשה, גם בציבור החרדי נראה כי בקרב מצדדי דוקטרינה זו נדיר למצוא התבטאויות הקובעות במפורש את עקרון האַלְטָעוּת, ורווחת יותר הטענה כי ה'גדולים' חסינים מפני ביקורת משום שמבקריהם (הפוטנציאליים) לא הגיעו למעלתם ולהבנת שיקוליהם. נציג מובהק של עמדה זו הוא הרב אליהו אליעזר דסלר.
משפט אי-השלמות
מסגור (בתקשורת)
הצרעה הירוקה
הצרעה הירוקה (באנגלית: The Green Hornet) הוא סרט פעולה, המבוסס על דמות בדיונית אשר הופיעה במקור בשנות ה-30 בתוכנית רדיו, ובהמשך גם בסדרת טלוויזיה וסדרת קומיקס. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בינואר 2011 בבימויו של מישל גונדרי. בסרט מככבים סת' רוגן וג'יי שו בתפקידים הראשיים. שחקני המשנה בסרט כוללים את כריסטוף ואלץ, קמרון דיאז, אדוארד ג'יימס אולמוס, דייוויד הרבור, וטום וילקינסון.
עלילת הסרט.
בריט ריד (סת' רוגן) הוא בן עשירים מפונק ובנו של ג'יימס, מייסד העיתון ה"דיילי סאנטינאל" (טום וילקינסון). חייו של בריט משתנים כאשר אביו נפטר מעקיצת דבורה. לאחר ההלוויה מפטר בריט מפטר את כל צוות העובדים בביתו ובכללם את קייטו (ג'יי צ'ו), המכונאי ומכין הקפה של אביו, אך שהוא מגלה שהקפה שהוכן על ידי העוזרת היחידה שנשארה בבית הוא קורא לקייטו שמראה לו את כשרונותיו הטכנולוגיים והשניים מסכימים שג'יימס היה אדם רע. וכך הם מחליטים לכרות את ראש הפסל המיוחד שבנו עבורו. לאחר המעשה, הם עדים לחבורה של שודדים שתוקפים זוג. בריט וקייטו נחלצים לעזרתם, אך המשטרה רודפת אחריהם. קייטו, שהגיע משכונה מסוכנת משנחאי מביס את הפושעים ומצליח להתחמק מהמשטרה.
בריט שנלהב מהאירוע, משכנע את קייטו שהם יתחפשו לפושעים במטרה להסתנן לארגוני הפשע בלוס אנג'לס, להרוס אותם ולחסל את העומד בראשם, בנימין צ'אדנובסקי (כריסטוף ואלץ). בריט מחליט לנצל את בעלותו על העיתון של אביו ולפרסם את עצמו כפושע חדש שנקרא "הצרעה הירוקה" כדי למשוך את תשומת לבו של צ'אדנובסקי. אך צ'אדנובסקי מצליח להפיל אותם במלכודת וכמעט לגרום להריגתם במארב של שלוש משאיות שכמעט קוברות אותם חיים, הם ניצלים רק בזכות מנגנון הטילים שקייטו הרכיב על מכוניתם. במהלך ארוחת ערב עם התובע הכללי של לוס אנג'לס מגלה בריט שאביו שיתף איתו פעולה ולא דיווח בעיתון שלו על אירועי הפשע בעיר, על מנת שהתובע יצליח להמשיך ולהיבחר שוב לתפקידו, אך כאשר שיתוף הפעולה של התובע הכללי עם צ'אדונובסקי יצא מכלל שליטה, אביו של בריט דיווח על כך במאמר מערכת נבחר ובעקבות זאת מסתבר שנרצח ולא באמת נהרג מעקיצת דבורה.
קייטו ובריט מתחילים לריב בעקבות מריבה על מזכירתו של בריט, לורן (קמרון דיאז), שהיא קרימינולגית בהכשרתה ועקב האגו הגדול של בריט שלוקח קרדיט על המעשים של הצרעה הירוקה בעוד רוב העבודה והצלחתם הייתה בעקבות כישורו של קייטו. לבסוף הם מצליחים, בעזרת לורן, לחסל אותו את צ'אדונובסקי שפורץ למערכת העיתון יחד עם התובע הכללי על מנת לסכל הדלפה של בריט לתקשורת על שיתוף הפעולה ביניהם.
ביקורות והכנסות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 46%. חלק מהמבקרים טענו שהוא מאכזב. למרות זאת, חלק מהמבקרים טענו שהסרט מצחיק ומלא הומור.
הסרט הכניס ביום הראשון לצאתו לאקרנים כ-11.1 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-33.5 מיליון דולר. נכון ל-6 במרס 2011 הסרט הכניס כ-97,037,591 מיליון דולר בארצות הברית וכ-128,400,000 מיליון דולר בחוץ לארץ.
אורה איל
אוֹרה אַיָּל (16 במרץ 1946 – 26 בפברואר 2011) הייתה סופרת ומאיירת ישראלית, שהתפרסמה בעיקר בזכות איוריה לספרי ילדים מוכרים.
ביוגרפיה.
אורה איל נולדה בשנת 1946 בירושלים למשפחת מצאצאי יצחק ליפקין, מבוני שכונות ירושלים. לאחר סיום לימודיה בגימנסיה העברית רחביה למדה בבית הספר לאמנות "בצלאל", אולם לא סיימה שם את לימודיה. למדה לתואר ראשון במתמטיקה ועסקה בפיתוח ספרי לימוד למתמטיקה במט"ח.
הספר הראשון שאיירה הוא "מעשה בחמישה בלונים" מאת מרים רות, שיצא לאור בשנת 1974. לאחר מכן איירה יותר מ-70 ספרי ילדים, בהם הספרים "הבית של יעל" ו"תירס חם" מאת מרים רות, "מר זוטא ועץ התפוחים" מאת אורית רז וסדרת "סיפורי איתמר" מאת דויד גרוסמן. על איוריה בספרו של גרוסמן "השפה המיוחדת של אורי" זכתה בשנת 1990 בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
איל פרסמה גם ספרים שאותם כתבה וגם איירה, בהם "לילה חשוך אחד", "בוקר בהיר אחד", ו"אוגבו". על תהליך יצירת ספריהּ סיפרה: "בדרך כלל הסיפור ישנו לי בראש. אני מכינה את הציורים ורק אז כותבת את כל הטקסט באופן סופי."
בשנותיה האחרונות עסקה בעריכה ובתרגום ספרים, בהם "הגבינה והתולעים" ו"אבא לא רוצה לישון", ומבחר מספרי סופר הילדים האיטלקי ג'אני רודרי כ"איש הגשם", "ליסה בארץ האגדות", ו"סיפורי טלפון".
בשנת 1994 זכתה בפרס בן-יצחק על איור הספר "חמש מכשפות הלכו לטייל" מאת רונית חכם.
אורה איל נפטרה ב-2011, בגיל 64, מפרקינסון, בה אובחנה כחולה כעשר שנים קודם. היא השאירה בן אחד מנישואיה הראשונים, וכן בן זוג איתו חייתה בעשרים שנותיה האחרונות בביתם בשכונת בקעה בירושלים.
פרס בן יצחק
אורה אייל
שמונה אלביסים
שמונה אלביסים (באנגלית: Eight Elvises) הוא הדפס רשת משנת 1963 שיצר צייר הפופ ארט האמריקאי אנדי וורהול. היצירה היא דיוקן של הזמר האמריקאי אלביס פרסלי, שבה מוצגת תמונתו של הזמר בשחור-לבן כשהיא משוכפלת שמונה פעמים, על בד בצבע כסף. אלביס מחזיק בידו אקדח המופנה לעבר הצופה. הדמות מודפסת פעם אחר פעם, אחת לצד השנייה, בחפיפה חלקית, כאשר המרווח בין הדמויות הולך ומצטמצם משמאל לימין, וככל שמתקרבים לצידה הימני של היצירה החפיפה גדלה, כשבימין היצירה הדמויות חופפות זו לזו.