לאחר קום המדינה היה בית הספר ברשות משרד החקלאות של מדינת ישראל, ובתקופה זו החל בית הספר להתדרדר באיטיות בשל ירידת קרנן של הפנימיות בארץ.
לאחר קום המדינה נפתח בית הספר לערבים בשנת 1952 והחל ממחזור י"ח החלו ללמוד בו גם בנות.
בשנת 1975 הפך בית הספר מבית ספר פנימייתי לבית ספר אזורי בעיקרו (הגם שהפנימייה בו עדיין פעילה). בשנים האחרונות השתפר מצבו של בית הספר בצורה משמעותית, הוקמו בו מגמות רבות חדשות ומספר תלמידיו גדל באופן ניכר. כמו כן הוקם ליד בית הספר התיכון בית ספר יסודי שכיום לומדים בו תלמידים מעטים מבני האזור (לאחר שבסוף שנות התשעים הוקמו בתי ספר יסודיים בכפר תבור ובגבעת אבני).
בשנת 2002 קיבל בית-הספר את פרס משרד החינוך. ב־22 בספטמבר 2009 נחנך מחדש הבניין ההיסטורי שעבר שיפוצים ותיקונים רבים במעטפת החיצונית והפנימית.
בתחילת דרכו של כפר הנוער כדורי, נהגו להביא אליו מים, מכפר תבור בחביות על פני פרדות. ב-1934, נחפרה במקום באר מים, וזו ספקה במשך כמה שנים את תצרוכת המים לכ-60 תלמידים וכ- 40 אנשי צוות, שהתגוררו בכפר באותם ימים, להשקיית השדות והמטעים, ולשימוש המשק חי, שכלל אז רפת, עיזים, פרדות וסוסים. באותם ימים, הייתה בריכת האגירה, אליה הועברו מי הבאר, בריכת שחייה לתלמידי כדורי. הבאר ההיסטורית, שנמצאה שלמה לאחר שנים, אמורה לעבור שחזור על ידי המועצה לשימור אתרים.
מבנה בית הספר.
בית הספר תוכנן על ידי האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, שהתמנה ב-1922 לאדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט. סגנונו האקלקטי נקרא "מודרניזם ים תיכוני", ושילב בנייה קולוניאלית עם סגנונות בנייה מקומיים. תחילה, תכנן הריסון לבנות את כדורי בתבנית הבניה בטול כרם, אך לפי בקשתו של ארתור ווקופ שונתה התוכנית של המבנה המרכזי (שאר המבנים נשארו בתבנית טול כרם).
הריסון השתמש במוטיבים של קשתות בקומת הקרקע, ובחלונות רבועים בקומה השנייה. הבניין הראשי נבנה מאבן גיר אפורה, שנחצבה ביער בית קשת. בניגוד למראה החיצוני המרשים הייתה הבניה הפנימית מינימליסטית, ותלמידים כינו את המקום "מנזר".
הקומות בבניין הראשי שימשו כדלקמן:
כיום.
כיום לומדים בכדורי כ-1,600 תלמידים מהם כ-280 תלמידי פנימייה מכל רחבי הארץ והשאר תלמידי אזור הגליל התחתון (כפר תבור, גבעת אבני, כפר כמא, יבנאל, שדמות דבורה, שרונה, כפר קיש, מסד, מצפה ועוד). כמו כן נמצא במקום משק חקלאי פעיל (המשמש ללימודי התלמידים), בית הספר לחינוך מיוחד "בנימין רוטמן – כדורי, ומכללה טכנולוגית לתלמידי כיתות י"ג-י"ד. מסביב לבית הספר התפתח המרכז האזורי כדורי וחלק ממגורי הסגל הפכו עם השנים לישוב נפרד.
בבית הספר מתקיימים קורסים להוצאת רישיון נהיגה על טרקטור.
בתחילת שנת הלימודים תשע"ב נחנך בבית הספר בנין לימודים חדש לכיתות ט', יא' בשם "בניין רבין" לזכרו של בוגר בית הספר יצחק רבין, הבניין כולל כיתות רבות ביניהן כיתות חכמות וטכנולוגיות. בבניית הבניין הושקעו כמה מיליוני שקלים והוא נבנה במהלך שנת הלימודים תשע"א. בנוסף לכך עבר גם בניין החטיבה העליונה הרחבה ונוסף לו חלק חדש, בניין זה קיבל את השם "בניין תבור" עקב העובדה שהוא משקיף על הר תבור.
כדורי כבית ספר רב-תרבותי.
בית הספר כדורי מתייחד במגוון התלמידים השונים, הבאים כמעט מכל מגזרי החברה הישראלית: אם אלו צ'רקסים מכפר כמא, יהודים מיישובי האזור, ערבים- דרוזים, בדואים, נוצרים ומוסלמים כאחד שחיים במסגרת הפנימייה.
כמו כן פועל בבית הספר פרויקט נעל"ה (נוער עולה לפני הורים), בו מגיעים אליו כל שנה קבוצת תלמידים יהודים מרחבי העולם, ובמיוחד מאזור רוסיה וברית המועצות לשעבר, ומתגוררים בפנימייה, אלו מחליטים בסוף תקופת לימודם אם לחזור לארץ מולדתם או להישאר בארץ ולהתגייס לצבא.
בוגרים מפורסמים.
ראו גם:
מסורות ופולקלור.
בשירו של חיים חפר "רבותי ההיסטוריה חוזרת" מופיעה השורה "עת לנגב פלוגונת נשלחת, עם מקלות כתחליף לרובים" שמספרת את סיפורה של פלוגה א' של הפלמ"ח שהורכבה מבני מחזור ו' שנשלחו ב-1942 לנגב ללא רובים כחלק מתוכניות ההגנה לבלום את צבא רומל.
פאולו די-קאניו
אהרון בן יוסף הרופא
אהרון בן יוסף היה רב קראי, פילוסוף, פרשן מקרא, פייטן והוגה דעות חשוב אשר חי במאה ה-13 בקרים ובקושטא. הוא מכונה "אהרון הרופא" וגם "אהרון הראשון" משום שקדם לרב קראי מפורסם אחר, גדול וחכם שנקרא אהרון בן אליהו ומכונה "אהרון האחרון" שחי לאחריו והיה שמרן יותר.
הרב אהרון בן יוסף נולד בסולכאת שבקרים. פעל בעיקר בקונסטנטינופול וחי בין השנים 1260 – 1320. כיום ידועים לנו מספר חיבורים שהוא חיבר:
בנוסף, הוא חיבר מספר רב של פיוטים ליטורגיים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם פיוטים המבוססים על תוכנן של כל פרשיות השבוע, הנאמרים לפני אחת הקדושות בתפילת הבוקר של שבת. כליטורגן, הוא היה מעצבו של סידור התפלה בנוסח בו משתמשים הקראים עד לימינו, תוך שהוא התבסס על נוסחים קדומים יותר.
דמותו מסמלת שינוי בולט בפילוסופיה הקראית. עד אליו הפילוסופים הקראים נקטו בשיטת ה"מדברים" (הכלאם). ר' אהרון בן יוסף היה הראשון לאמץ עמדה אריסטוטלית. המעבר לתפיסת עולם אריסטוטלית מתבטא בדעתו של אהרון בכמה פנים שונים. כך למשל, בעוד שהפרשנים הקראים שקדמו לו סברו כי מבחינה פיזיקלית העולם מורכב מאטומים, הוא דגל בשיטה שלפיה העולם מורכב מארבעת היסודות. כמו כן הוא קיבל את התפיסה של חומר וצורה. יחד עם זאת, נראה שהוא שלל את המימד הפילוסופי הערכי שבמשל זה, על-פיו האישה מסמלת את החומר והגבר את הצורה, כפי שסברו פרשנים רבניים.
למרות שבפירושיו הוא מרבה לצטט מחכמים קראים כמו יפת בן עלי, סהל בן מצליח, יוסף הרואה וישועה בן יהודה, והוא מגן על הפרשנות ההלכתית הקראית, נראה שפרשנותו הושפעה גם מפרשנים רבניים כמו רש"י, אבן עזרא, הרמב"ם ורד"ק. כבר במבוא לספר המבחר הוא מצהיר על עצמו שלא יחשוש מלהשתמש בדברי הרבניים ובדברי המשנה.
אספרגין
אספרגין (Asparagine ובקיצור ASN, או N) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
אספרגין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: חומצה אספרטית. השייר של חומצה אספרטית מכיל קבוצת קרבוקסיל (COOH), ואילו השייר של אספרגין מכיל קבוצת אמיד (CONH). כשחומצה אספרטית מגיבה עם אמוניה (NH3) מתקבל אספרגין.
עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין אספרגין או חומצה אספרטית - Asx - וכן סימול קצר - B.
השייר של אספרגין מורכב, אם כן, מקבוצת מתילן (CH2) ומקבוצת אמיד. שייר זה דומה לזה של חומצת אמינו אחרת - גלוטמין, כשהם נבדלים זה מזה בקבוצת מתילן נוספת הקיימת בשייר של גלוטמין.
קבוצת האמין (NH), המהווה חלק מקבוצת האמיד בשייר האספרגין, היא קוטבית; השייר של אספרגין מסוגל ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך אספרגין היא הידרופילית ומסיסה במים. שיירי אספרגין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית.
אספרגין הייתה חומצת האמינו הראשונה שנתגלתה, בשנת 1806. היא מוצתה לראשונה מצמח האספרגוס, ומכאן שמה. כמו כן נתגלה כי מזונות המכילים אספרגין ומחוממים לטמפרטורה גבוהה מ-125 מעלות צלזיוס, הופכים, עקב תגובת מייאר עם סוכר מחזר לאקרילאמיד, חומר מסרטן לבני אדם. בשנת 2018 התפרסם מחקר המזהיר מפני אכילת אספרגוס להתפשטות סרטן השד בשל המצאות אספרגין בריכוז גבוה בירק.
אספארגין
אספראגין
אספאראגין
אדווארד קרדל
אדווארד קרדל (בסלובנית: Edvard Kardelj, נודע גם בשם ספרנס; 27 בינואר 1910 – 10 בפברואר 1979) היה מנהיג ופוליטיקאי קומוניסט סלובני ויוגוסלבי, שעסק גם בהוצאה לאור. משנת 1960 היה חבר באקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות. כיהן כשר החוץ במדינה.
קרדל נולד בליובליאנה שבסלובניה, והצטרף בגיל 16 למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית. תחילה למד הוראה, אך לא עבד כמורה. נעצר ב-1930 על חברותו במפלגה הקומוניסטית, שהייתה בלתי חוקית בזמנו, ושוחרר ממאסר ב-1932, אז הפך למנהיג החלק הסלובני של המפלגה הקומוניסטית. הוא נסע למוסקבה ב-1935 ועבד בקומינטרן. היה בין תומכיו של יוסיפ ברוז טיטו, שסטלין מינה לעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית. ב-1937 חזרו קרדל וטיטו ליוגוסלביה וביססו את כוחה של המפלגה, עד לעלייתה לשלטון.
בזמן השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה הייתה לו השפעה רבה בתחום המודיעין היוגוסלבי, הקוֹס. הוא ביצע רפורמות חשובות בממשל טיטו יחד עם מילובאן ג'ילס. היה חבר האקדמיה המדעית והאמנותית של סלובניה, והוכר רשמית כגיבור לאומי. טיטו העניק את שמו של קרדל לעיר פלוֹצ'ה שבקרואטיה, והעיר נקראה על שמו בשנים 1950-1954, ושוב מ-1980 עד 1990.
ב-1939 פרסם קרדל ספר שעסק בהתפתחות השאלה הסלובנית.
נפטר ב-1979, כשנה לפני מותו של טיטו, ונקבר בעיר הולדתו ליובליאנה.
מורס
גלוטאמאט
גלוטאמט
חומצה גלוטאמית
חנה (פירושונים)
חנה הוא שם פרטי עברי
זיסי סתוי
זיסי סתוי (13 באפריל 1939 – 1 בדצמבר 2021) היה עורך ספרותי ומנחה מפגשי ספרות ומוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב ב-13 באפריל 1939 בשם זיסי זסטבקר. החל את דרכו כעורך בקול ישראל, בעריכת תוכניות ספרותיות. ערך בין השאר, גם את עיתון התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והיה בין עורכי ירחון אגודת הסופרים "מאזנים". סתוי שימש כעורך מדור הספרות של עיתון "הבוקר" עד סגירתו, ולאחר מכן חבר מערכת העיתון "היום".