טריטוריה זו הייתה שייכת על פי דין לגונתרם, מלך בורגונדיה, אחד מבניו החוקיים של כלותאר. גונתרם יצא נגדו באומרו שגונדובלד הוא בנו של טוחן, ששמו הוא בלומר וכי הוא תפס את השלטון שלא כדין. גונדולד, שכוחותיו היו נחותים מכוחותיו של גונתרם, נמלט לקומאנז' (Comminges) וצבאו הושם במצור במבצר הקרוי כיום Saint-Bertrand-de-Comminges. המצור הצליח, בני הלוויה שלו מסרו את גונדובלד לגונתרם וגונדובלד הוצא להורג. במהלך המצור נהרס המבצר ולא נבנה מחדש במשך קרוב ל-500 שנה.
היסטוריונים בני המאה ה-19 ואילך מפקפקים בסיפור המסופר אצל גרגוריוס ובאמיתותו.
הפרוגרמה של הילברט
חרם צרכני
תורה מן השמים
תורה מן השמים היא אמונה מרכזית ביהדות (וכן בנצרות ובאסלאם), כנאמר בתורה על עצמה, לפיה משה קיבל את התורה והמצוות מאת האלוהים במעמד הר סיני, העלה אותה על הכתב בצורת ספר תורה ומסרה לשבטי ישראל. האמונה מתייחסת הן לגבי התורה שבכתב, שהועתקה אות באות על ידי משה מפי האלוהים, והן לגבי התורה שבעל פה, כלומר פירושי וביאורי התורה, שניתנו למשה בעל פה כמקשה אחת עם התורה שבכתב והוא לימד אותם לתלמידיו ולעם ישראל במשך ארבעים שנות שהותם במדבר לאחר יציאת מצרים ומתן תורה.
אמונה זו נחשבת לאחת מעיקרי האמונה היהודית וככזו היא זוכה להתייחסות רבה במקורות היהודיים, בדברי חז"ל ובהגות. שמירה על האמונה בעקרון תורה מן השמים היא המאפיין המרכזי של היהדות האורתודוקסית, והפילוג בינה לזרמים אחרים נסוב בראש ובראשונה על כך.
פירוש העקרון של תורה מן השמים.
במשנה במסכת סנהדרין נמנה "האומר אין תורה מן השמים" בין אלו שאין להם חלק לעולם הבא, דבר המבטא את חשיבותה הרבה של אמונה זו ביהדות..
הרמב"ם, בכותבו על יסודות הדת, מבאר את כוונת העיקרון 'תורה מן השמים':
על פי הרמב"ם הביטוי "מן השמים" מבטא את המופלאות של התורה, שהיא חכמתו של הקב"ה, ולא חכמה אנושית, ולו של חכם גדול ככל שיהיה, ואפילו לא משה רבנו. התורה היא חכמה מופלאה ואין סופית של הקב"ה.
הרמב"ם כתב ב'יסוד התשיעי', בהמשך ל'יסוד השמיני' של תורה מן השמים:
חז"ל ניסחו טיעונים להמחשת אמיתות "תורה מן השמים". לדוגמה:
הטיעון הוא שמכך שמשה כתב בתורה מידע בו לכאורה לא היה אמור להחזיק בהתחשב בנסיבות ההיסטוריות, משתמע שכוח עליון העביר לו את המידע שנכתב בתורה.
תיאור מותו של משה.
למרות המסורת שאת התורה כתב משה מפי האלוהים, מ'בראשית ועד לעיני כל ישראל' ישנה מחלוקת בחז"ל לגבי שמונת הפסוקים האחרונים בתורה, בהם מדובר אודות מיתתו של משה עצמו, מי כתבם, כאשר הדעה הסוברת שמשה עצמו כתבם, נשענת על הטענה, שלא ייתכן שספר התורה חסר אות אחת, כדלהלן:
רבינו בחיי בפירושו על התורה חולק על אבן עזרא הסובר שיהושע כתב פסוקים אלו בנבואה:
גם רבי חיים בן עטר בספרו אור החיים על התורה מתייחס לעניין זה, וכותב:
השגות על הזיהוי של "תורה מן השמים" עם "שכינה מדברת מתוך גרונו של משה".
בניגוד לדעה הרווחת לפיה כתב משה רבינו את התורה מראשיתה ועד סופה, היו פרשנים אחדים שסברו כי בתורה ישנם פסוקים שלא כתבם משה. בין אלו, בולט במיוחד פירושו על התורה של רבי אברהם אבן עזרא, שהרחיב את שיטת רבי יהודה וטען שכמה פסוקים נוספים קודם "וימת שם משה" נכתבו אף הם על ידי יהושע. יש שטענו שלדעת האבן עזרא ישנם עוד קטעים שנוספו לאחר חתימת התורה בידי משה, זאת על פי רמזים שלטענתם השאיר האבן עזרא בכתביו. אך ישנם עוד פרשנים, פחות ידועים, למשל:
בנוסף לאפשרות שכותבים אחרים מלבד משה השתתפו בעריכת התורה, נודעה דעה לפיה ספר דברים לא נכתב "ישירות מפי הגבורה" אלא במדרגת נבואה נמוכה יותר.
רבי יוסף בכור שור מדבר במספר מקומות על עבודת עריכה של "בעל הספר" או "הסופר".
תורה שבעל פה.
גם בעניין התורה שבעל פה, קיימות מובאות רבות במסורת היהודית, לפיהן היא ניתנה מאת האלוהים למשה, כאשר הוא שהה בהר סיני, ארבעים יום ולילה, בתקופת מתן תורה.
בספר יהושע כתוב ובהמשך . מהכפילות שבין הפסוקים והשוני ביניהם הסיקו פרשנים כי מדובר על ספר התורה הכתוב ובנוסף אליו על התורה שבעל פה.
הגמרא במסכת סנהדרין מביאה ברייתא המבטאת את העיקרון של תורה מן השמים גם לתורה שבעל פה:
המונח "תורה שבעל פה" עצמו מוזכר לראשונה בספרות חז"ל, בעולם העתיק היה מקובל המונח "חוקים בלתי כתובים" ("agraphos nomos"). תיאור של התורה שבעל פה נמצא בדברי פילון האלכסנדרוני:
על פי הרמב"ם, גם התורה שבעל פה עברה מאלוהים למשה וממנו נמסרה מדור לדור. בהקדמת משנה תורה כתב: "ואלעזר ופנחס ויהושוע שלושתן קבלו ממשה וליהושוע שהוא תלמידו של משה רבנו מסר תורה שבעל פה וצווהו עליה, וכן יהושוע כל ימי חייו למד על פה". הרמב"ם מוסיף כי כבר בימי יהושע הורחבה התורה שבעל פה מעבר למה שנמסר על ידי אלוהים
אברהם וכמן
אברהם וַכְמן (Wachman; 1931 – 22 באוקטובר 2010) היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, פיתח יחד עם נועה אשכול את שיטת כתב התנועה אשכול-וכמן.
אודות.
וכמן נולד בעיר לובלין שבפולין בשנת 1931, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בתל אביב ושירת במחזור הראשון של הנח"ל. הוא למד תיאטרון ולאחר מכן השלים שני תארים באדריכלות בטכניון, השתלב בסגל והשלים דוקטורט. וכמן לימד מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה) בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, ומינויו לסגל ההוראה הקבוע, אחרי ששימש במשך למעלה מחמש שנים במשרת מרצה ללא קביעות, לווה במאבק קשה בין הנהלת הפקולטה לסנאט הטכניון. משנת 1982 היה וכמן פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה. בין השנים 1982 ל-1986 כיהן כדקאן הפקולטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
בסוף שנות החמישים פיתח עם נועה אשכול את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים.
ב-1975, כאשר מפעל ההתנחלות היה עדיין בחיתוליו, הציע וכמן את "תוכנית השִדרה הכפולה", על פיה יש להוסיף לרצועת ההתיישבות היהודית לאורך החוף רצועה חדשה לאורך בקעת הירדן, מרמת הגולן בצפון ועד אופירה בדרום. ראש הממשלה באותם ימים, יצחק רבין, לא אימץ את התוכנית, אך השר ישראל גלילי ויועצו של רבין אריאל שרון התלהבו ממנה.
וכמן היה ממייסדיה של המועצה לשימור אתרים.
היה נשוי לרחל (רליק) ואב לשלושה בנים, שאחד מהם נפטר בגיל 26. התגורר בחיפה. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ דגניה א'.
ענבל שוורץ
משפחת ואנדרבילט
משפחת ואנדרבילט (Vanderbilt) היא אחת המשפחות הנכבדות של ארצות הברית. עד ראשית המאה ה-20 הייתה אחת המשפחות העשירות ובעלות ההשפעה ביותר בעולם, אך מאמצע המאה ה-20 חלה התדרדרות בעושרה ועוצמתה. אבי המשפחה ומי שיצר את הונה הראשוני היה קורנליוס ונדרבילט הראשון (1877–1794). היא ממוקמת במקום השישי בין המשפחות האמריקאיות העשירות ביותר בכל הזמנים.
מקורות.
פירוש השם ואנ-דר-בילט בהולנדית הוא מ(הכפר) דה-בילט (שבמחוז אוטרכט). סבא רבא רבא של קורנליוס ואנדרבילט הגיע לאמריקה כמשרת חוזי ב-1650. השם הולנדי Van Der Bilt הפך לשם אנגלי לאחר שניו אמסטרדם ההולנדית הפכה לניו יורק בשליטה בריטית.
אישים בולטים.
קורנליוס ואנדרבילט, שנולד בסטטן איילנד, יצר את הון המשפחה באמצעות עסקי ספנות וקווי רכבת. הוא יצר קשרים עסקיים עם ג'ון ד. רוקפלר ואנדרו קרנגי, יחדיו היוו את שלושת האנשים העשירים ביותר באמריקה. עוצמתו הכלכלית אפשרה לו גם השפעה על ממשל ארצות הברית, למשל בנוגע להסרת התמיכה בויליאם ווקר, הרפתקן שמינה את עצמו למושל ניקרגואה בעידוד ותמיכת ואנדרבילט ובגד בו לאחר מכן. במותו הוערך הונו של קורנליוס ואנדרבילט ב-100 מיליון דולר. ואנדרבילט הקים את תחנת גרנד סנטרל בניו יורק, כתחנה מרכזית לקווי הרכבת שלו באזור, ותרם מיליון דולר להקמת אוניברסיטת ואנדרבילט.
מבין 13 ילדיו של קורנליוס ונדרבילט המשיך את דרכו בנו הראשון (לאחר שלוש בנות) ויליאם הנרי ואנדרבילט הראשון (1885–1821). במותו היה הונו 194 מיליון דולר, האיש העשיר בעולם באותה עת. ויליאם הנרי ואנדרבילט היה דובר בוטה של הלך הרוח של הברונים השודדים, בעלי עסקים מונופוליסטיים שקיבלו זיכיונות להפעלת קווי רכבת מהממשל ויצרו על בסיסם הון גדול. ויליאם הנרי ונדרבילט החל בהקמת בתי-פאר בשדרה החמישית בניו יורק, בפיתוח אחוזת המשפחה בסטטן איילנד, בית נופש מפואר בניופורט שברוד איילנד, וכן רכש חלקה בניו-דורפ שבסטטן איילנד עבור בית קברות משפחתי, שבו נקברים עד היום בני המשפחה. כנשיא חברת הרכבות של מרכז מישיגן ודרום קנדה (דטרויט - אן ארבור ודרום אונטריו) הקים ואנדרבילט את הכפר ואנדרבילט, מישיגן (בצפון-מערב ימת מישיגן), עבור עובדיו. ואנדרבילט החל את מסורת הפילנתרופיה של המשפחה כאשר תרם כאחוז מהונו עבור המטרופוליטן אופרה, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שלאוספו תרם גם אוסף ציורים חשוב, אוניברסיטת ואנדרבילט ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה.
בנו של ויליאם הנרי, ג'ורג' ו. ואנדרבילט השני (George Washington Vanderbilt II), הקים את אחוזת בילטמור בסגנון רנסאנס צרפתי ליד אשוויל, שבצפון קרוליינה. האחוזה נבנתה בין השנים 1896 ו-1902 והיא הבית הגדול ביותר בארצות הברית שנמצא בבעלות פרטית. האחוזה, ששטחה הבנוי עומד על 16,200 מ"ר, נמצאת עדיין בבעלות המשפחה והיא משמשת כמוזיאון.
בן נוסף, ויליאם קיסאם ואנדרבילט נשא לאישה את אלווה בלמונט, פעילה בולטת בתנועה הסופרג'יסטית (למען זכויות נשים). בתם, קונסואלו ואנדרבילט, נישאה לצ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו (בן-דודו של ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל) ובכך קישרה בין אצולת ההון האמריקאית לאצולה הבריטית.