במהלך מסע בזמן לשנת 1907, מולי הצליחה לגייס לקבוצה את קלרה פראסט, מוטאנטית בת גילה של מולי השולטת בצמחים. כשהקבצה חזרה להווה, הן הפכו לחברות הטובות ביותר. במהלך אירועי "עידן הגיבורים", היא דנה עם חיה על ההכחדה. היא ניסתה להשיג עבודה כבייביסיטרית של דניאל קייג', בתם של לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס, אך נדחתה בגלל היותה קטינה. כאשר דאקן בא לבקש מה-Runaways עזרה, מולי תלתה אותו באוויר על שפלש לביתם. בסופו של דבר, הם עזרו לו נגד מרקוס רוסטון.
אקדמיית האוונג'רס, היעלמותם של ניקו וצ'ייס.
כאשר צ'ייס חש כי אולד לייס בחיים, ה-Runaways נסעו לאקדמיית האוונג'רס. שם, ג'וסטון סייפרט זיהה טכנולוגיית אולטרון בתוך ויקטור מנצ'ה, וגנים מוטנטיים בתוך מולי וקלרה. החל קרב. שהופסק כדי להחזיר את אולד לייס; המאבק נמשך לאחר שאולד לייס הוחזר, אם כי בסופו של דבר האנק פים הניח למולי ולקלרה להישאר עם ה-Runaways.
כאשר צ'ייס וניקו מינורו נחטפו בידי ארקייד, מולי זיהתה שהם נחטפו, ודאגה לבריאותו של אולד לייס. פים הסכים לבדוק את העניין, אך חזר בידיים ריקות. לאחר שהאזאמאט הרגה את ארקייד, מולי וקרולינה ביקרו את צ'ייס וניקו בבית מעצר מוגן של S.H.I.E.L.D.
עלמא (פירושונים)
עלמא היא מילה בארמית שפירושה "העולם". מילה זו נמצאת בשימוש רב בספרות הקבלית, למשל:
גרטרוד יורקס
אולד לייס
Hammer of Gods
Hammer of Gods (מאנגלית: פָּטִיש האֵלִים) הוא אלבום הבכורה של להקת הדת' מטאל האמריקאית אנג'לקורפס. האלבום יצא לאור באוגוסט של שנת 1996.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת אנג'לקורפס.
מבצעים.
אנג'לקורפס
ג'רמיין גריר
ג'רמיין גריר (באנגלית: Germaine Greer; נולדה ב-29 בינואר 1939). היא סופרת, שדרנית ואקדמאית אוסטרלית המגדירה עצמה אנרכיסטית. ספרה The Female Eunuch (הסריסה, 1970) היה אחד מהטקסטים המכוננים של המהפכה המינית והפמיניסטית של שלהי המאה העשרים.
תולדות חייה.
ג'רמיין גריר נולדה ב-29 בינואר 1939 במלבורן, שבאוסטרליה למשפחה מן המעמד הבינוני והתחנכה במנזר מקומי. אביה, רגינלד, פרסומאי במקצועו היה דמות מרוחקת לגביה, ובבגרותה ערכה תחקיר על עברו וכתבה עליו בספרה האוטוביוגרפי "Daddy, We Hardly Knew You" ("אבא, בקושי הכרנו אותך", 1989). אימה, פגי, הייתה אישה קונבנציונלית וגריר התקשתה להזדהות איתה.
גריר למדה תואר ראשון בספרות אנגלית וצרפתית באוניברסיטת מלבורן והמשיכה לאוניברסיטת סידני, שם קיבלה תואר שני בספרות ב-1963. בסידני נתקלה בקבוצת פוּש השמאלנית והאנרכיסטית, שקידמה חופש מיני. היא אמרה על התקופה הזאת: . ב-1964, גריר נסעה לאנגליה במימון מלגת חבר העמים הבריטי ללימודי דוקטורט בניונהאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם היא קיבלה את התואר ב-1968. חוויותיה השפיעו על הגותה ומעשיה. תחילה, בזמן שהותה באנגליה, הניעו אותה לקדם שחרור מיני, אך לאחר מכן גרמו לה להגות בהבטחות השווא של אותה חירות.
גריר הייתה נשואה במשך שלושה שבועות לפול דוּ פה, עיתונאי אוסטרלי, ב-1968. גריר בהחלט לא הסתירה את רצונה לתינוק, אבל היסטוריה ארוכה של בעיות גינקולוגיות, הפלות מוקדמות והתקן תוך רחמי לא מותאם הותירו אותה ללא ילדים.
בשנת 2000, הותקפה בביתה על ידי צעירה שפיתחה אובססיה כלפיה. היא ביטלה את התקרית, שבה נפצעה, במילים: .
בשנת 2005, גריר הופיעה בתוכנית "האח הגדול – VIP".
התפתחות מקצועית.
ב-1964, בזמן לימודי דוקטורט הצטרפה גריר למועדון התיאטרון הקומי קיימברידג' פוּטלַייטס (Footlights), ודרכו יצרה קשר עם עולם התקשורת והאמנויות הרדיקלי של שנות השישים. היא החלה לכתוב לכמה כתבי עת, כולל טור גננוּת בשם העט "רוז בלייט" (Rose blight שמשמעותו הוא ורד שידפון) בכתב העת הסאטירי Private Eye ומאמרים לכתב העת "אוז" (Oz), כתב עת מחתרתי שניהל עמיתה האוסטרלי ריצ'רד נוויל (Richard Neville). אחרי שקיבלה דוקטורט ב-1968 על תזה שכתבה על הקומדיות המוקדמות של שייקספיר החלה גריר להרצות באוניברסיטת וורוויק (University of Warwick), ועבדה שם עד 1973. בוורוויק כתבה את הספר שעתיד היה לזכות אותה בן לילה בהצלחה ובפרסום בינלאומיים: "הסריסה". אחרי סיור ברחבי העולם לקידום מכירות הספר, עזבה גריר את וורוויק. היא החלה בשלל פעילויות חדשות, ובהן הגשת תוכנית קומית בטלוויזיה וכתיבת טור ב"סאנדיי טיימס". בשנים הבאות ביקרה גריר בנסיעות דרך אפריקה ואסיה, שכלל גם ביקור בבנגלדש כדי לחקור את מצבן של נשים שנאנסו במהלך עימות עם פקיסטן.
בשנת 1979, גריר התמנתה לתפקיד של מנהלת מרכז לחקר ספרות נשים, אוקלהומה שבאוניברסיטת טולסה (University of Tulsa). במהלך השנים 1981–1982 היא גם הייתה מייסדת של כתב עת אקדמי יוקרתי ושל מחקרי ספרות נשים בטולסה. בשנת 1989, גריר התמנתה כמרצה מיוחדת ועמיתה בניונהאם קולג', קיימברידג' שבאנגליה ובשנת 1996 התפטרה. במהלך השנים גריר המשיכה לזהות עצמה כאנרכיסטית או מרקיסטית. בספריה עסקה מעט מאוד בתוויות פוליטיות מסוג זה אך חזרה ואישרה את עמדתה בראיונות.
בתחילת 2005, היא כיכבה שוב בכותרות כאשר השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "האח הגדול – VIP". בעבר היא לעגה למפיקי התוכנית וצופיה. בסופו של דבר, היא עזבה את התוכנית, וזכתה בכך לפרסום רב עוד יותר, כאשר ראתה את חבריה לתוכנית עוברים מה שנראה בעיניה כהתעללות מצד המפיקים. בריאיון אמרה: "רדיפות הן מה שקורה, שואות הן מה שקורה כשאנשים טובים לא עושים כלום".
ב-28 באוקטובר 2013, הודיעה אוניברסיטת מלבורן על פתיחתו של ארכיון חיים שלם לעבודתה של גריר. הארכיון כולל מכתבים מבני משפחתה של גריר, חבריה ושכניה והן של סופרים, אומנים, אנשי אקדמיה, שדרנים, עורכים, מבקרים ופוליטיקאים. בנוסף לכך, הארכיון כולל פריטים רבים אחרים וממלא מעל מאה וחמישים מגירות ארון של תיוק. העברת החומרים לארכיון מביתה של גריר שבבריטניה החלה בחודש יולי 2014.
פרסום ספריה.
ג'רמיין גריר כתבה מספר ספרים. ספריה שיקפו את הסוגיות העיקריות שעימן התמודדה בחייה האישיים, כולל רצונה העז בילדים, אף שלא הצליחה ללדת. אבל שום ספר מספריה לא היה חושפני יותר, ויש הטוענים גם קריא יותר, מחיפושיה אחר חייו הנסתרים של אביה.
The Female Eunuch ׁ(הסריסה).
ספרה הראשון של גריר,The Female Eunuch ׁ(הסריסה), אשר יצא לאור באוקטובר 1970, נחל הצלחה אדירה ועורר שיח ער. "הסריסה" היה טקסט מכונן בתנועה לשחרור האישה. הוא היה רב מכר, נמכר במיליוני עותקים ושינה את חייהן של נשים רבות ברחבי העולם.
על כריכת הספר הופיע דימוי מרשים של פלג גוף עליון נשי התלוי על קולב, ומקור שמו במסר המרכזי שלו, שלפיו הנישואים הם צורה של עבדות בעלת תוקף חוקי והנשים מסורסות מעצמיותן המהותית. כתוצאה מכך, טענה גריר, נשים אינן מבינות עד כמה הגברים שונאים אותן ועד כמה הן שונאות את עצמן. בספר טענה גריר, כי הפאסיביות של מיניות האישה נובעת מכך שהיא סורסה על ידי ההיסטוריה והפטריארכיה שגרמו לנשים להתנתק מהליבידו שלהן. כמו כן, בספרה בחנה את התרבות שיוצרת את הנשיות ואת דיכוי הנשים. בתור דוגמאות הביאה את היחס הקיים בחברה המערבית לווסת, ההיגעלות מאיברי המין הנשיים, הסרת שיער ועמדה על הצורך בשחרור האישה מתלותה הפסיכולוגית בסדר עולם פטריארכלי כתנאי להצלחת המאבק לביטול האפליה.
על אף המחלוקת שעורר, העניק ספרה השראה ומוטיבציה לפמיניסטיות האמריקאיות והבריטיות של שנות ה-70 והיה לאבן דרך במאבק לשחרור. בין השאר, התעוררה התודעה גם בתחום המיניות ולא מעט מהנשים התוודעו לראשונה לאורגזמה. במרס 1971, כבר נמכרה כל המהדורה הראשונה והספר תורגם לשמונה שפות.
The Obstacle Race (מרוץ המכשולים).
ספרה השני של גריר אשר יצא לאור ב-1979, The Obstacle Race ("מרוץ המכשולים"), בו בחנה את הקשיים שבהם נתקלות נשים בעולם האמנות.
Sex and Destiny: The Politics of Human Fertility (מין וגורל: הפוליטיקה של פוריות המין האנושי).
ספרה השלישי, "מין וגורל: הפוליטיקה של פוריות המין האנושי", יצא לאור ב-1984, לאחר שהות של שלושה חודשים בהודו ב-1981. הספר תואר לאחר מכן כ"פמיניזם רוויזיוניסטי", כיוון שחזרה בו לכאורה מרבים מרעיונותיה המוקדמים, והגנה על איפוק מיני ושיפור מעמד האימהות. גריר מתחה ביקורת על ניסיונות העולם המפותח להחיל פיקוח על ילודה בארצות מתפתחות והתנגדה להפקרות מינית, בטענה ששילובה עם אמצעי מניעה מודרניים פוגע בנשים. כמו כן, בספר זה גריר מציגה את המשפחה הגרעינית כתוצר של הקפיטליזם וכדרך לנתב את האישה לספרה הפרטית. בנוסף, מדברת גריר בספרה על הקביעה המקובלת בתורה הפמיניסטית, כי נשים נדונו לאימהות בשל ציפיות הוריהן והורי בעליהן.
Daddy ,We Hardly Knew You (אבא, בקושי הכרנו אותך).
ב-1989, כתבה על אביה בספרה האוטוביוגרפי "Daddy ,We Hardly Knew You" ("אבא, בקושי הכרנו אותך"). הספר הוא מעין יומן מסע תיעד את מסעותיה של גריר בחיפוש אחר אבותיה.
The Change: Women ,Ageing and the Menopause (השינוי – נשים, הזדקנות וגיל המעבר).
בספרה The Change: Women ,Ageing and the Menopause (השינוי – נשים, הזדקנות וגיל המעבר,1992), היא תיארה את השקפותיה בו ניסתה לנפץ מיתוסים על גיל המעבר ומחלות הקשורות בו ובהזדקנות.
The Whole Woman (האישה השלמה).