לטענת בקר, חלוקת התפקידים המגדרית במשפחה היא יעילה נוכח הבדלים בין המינים, ולכן היא שורדת גם בחברות ליברליות מודרניות. לפי בקר, זמן וטובין הם תשומות שבאמצעותן מיוצרים "מצרכים" (commodities) שאינם ניתנים לרכישה בשוק החופשי, אלא מיוצרים ונצרכים בתוך משק הבית (כגון: זמן משפחתי ביחד, חופשה, הנאה מינית, ילדים). פונקציית התועלת המשפחתית כוללת לא רק העדפות ביחס לטובין ושירותים אלא גם העדפות בנוגע להקצאה של זמן בין עבודה בשוק לבין ייצור וצריכה במשק הבית. ההכנסה המלאה מוצאת בחלקה באופן ישיר על רכישת טובין בשוק ובחלקה באופן בלתי ישיר על הזמן המוקדש לייצור תועלת במקום הכנסה. פונקציית התועלת המשפחתית ממוקסמת כאשר בני המשפחה יוצרים התמחות בעבודת משק הבית או עבודה בשוק. יש להקצות את המשאבים בהתאם למומחיות היחסית. גם אם אובייקטיבית לשני בני הזוג יש אותה יכולת בשוק העבודה, הרי שאם לאחד מהם יש יתרון יחסי על פני השני במשק הבית, עדיף מבחינת התועלת המשפחתית שהוא ישקיע את זמנו בבית ולא בשוק העבודה. בקר יוצא מנקודת הנחה של הבדלים ביולוגיים פנימיים שהביאו לכך שנשים התמחו בעבודות משק הבית. לפיכך, לשיטתו, משקי בית שיש בהם רק נשים או רק גברים הם פחות יעילים שכן אינם נהנים מהיתרונות היחסיים של ההבדלים בין המינים. לפי בקר, דווקא ההפליה של נשים בשוק העבודה מביאה ליתרון יחסי שלהן במשק הבית.
המודל האלטרואיסטי.
בקר ניסה ליצור מודל פורמלי המתאר כיצד האלטרואיזם במשפחה מוביל להתנהגות מאורגנת ומתואמת. לפי המודל, בראש משק הבית עומד גבר, שהתנהגותו היא אלטרואיסטית בחלקה, באופן שמסביר את ההתנהגות המאורגנת במשפחה שנועדה למקסם עקומת תועלת יחידה. בקר מניח שרק שחקן אחד במשפחה הוא אלטרואיסטי ואילו שאר השחקנים הם "מוטבים אנוכיים" מהתנהגותו האלטרואיסטית. במושג "אלטרואיסט" משתמש בקר על מנת לתאר שחקן אשר פונקציית התועלת שלו תלויה פוזיטיבית ברווחתו של שחקן אחר. על-פי המודל של בקר, הבעל הוא האלטרואיסט והאישה היא המוטב. בקר משתמש במונח "אלטרואיסט בפועל", שמשמעותו שחקן אשר העדפותיו האלטרואיסטיות משפיעות על התנהגותו. בעל "אלטרואיסט בפועל" יוציא חלק מהכנסתו על אשתו. בקר משתמש בתארים "אלטרואיסט" ו"אנוכי" רק כדי לתאר את ההתנהגות הנצפית של שחקנים, לא את המוטיבציות שלהם. התנהגות אלטרואיסטית יכולה לנבוע מציפייה שכך תגדל פונקציית התועלת המשפחתית (ובתוך כך – חלקו של השחקן האלטרואיסט בה) או פשוט מכך שהוא שואב סיפוק ממתן עזרה. האלטרואיזם אינו מלמד על המשקל שנותן השחקן להעדפות שלו מול אלו של המוטב, כלומר איזה משקל ייתן לתועלת שלו מול התועלת של המוטב. אם הבעל הוא אלטרואיסט בפועל, ההכנסה המשפחתית תהיה סכום ההכנסה שלו ושל המוטבת שלו. לפיכך, הוא יימנע מפעולות שיגדלו את הכנסתו אבל יקטינו את שלה, ויפעל באופן שיקטין את הכנסתו אם זה יגדיל את הכנסתה עוד יותר מכך.
אלמנט מרכזי בתאוריה של בקר הוא שכתוצאה מהימצאותו של שחקן אלטרואיסט במשפחה, שאר בני המשפחה מתנהגים באופן אלטרואיסטי גם הם. זוהי "תיאורמת הילד הרע" של בקר, לפיה לא משנה עד כמה המוטב הוא אנוכי, התגובות של האלטרואיסט יכולות לגרום לו להפנים את ההשפעות של פעולותיו על ההכנסות ועל הצריכה של האלטרואיסט. מאחר שההכנסה של האישה היא פונקציה של הכנסת הגבר, היא תימנע מפעולות שיעלו באופן ישיר את הכנסתה, במטרה להעלות את הכנסתה הכוללת, אם היא מצפה שאם תעשה כן הבעל יוריד את תרומתו בסכום העולה על הסכום שהיא תייצר. האישה יכולה לצפות שהתרומה של הבעל אליה תקטן כאשר הגדלת הכנסתה גורמת להכנסתו לקטון. לעומת זאת, היא תעשה פעולות שיגרמו להכנסתה לקטון אם היא מצפה שבעשותה כן היא תגרום לבעל להגדיל את תרומתו בסכום העולה על הקיטון בהכנסתה האישית. היא יכולה לצפות שיעשה כן אם הקיטון בהכנסתה האישית גורם להכנסת הבעל לעלות. לתיאורמה זו יש השלכות רבות על יעילות, חלוקת עבודה והיבטים נוספים של התנהגות משפחתית.
אנפית הבקר
Solaris
קאסטיו דה לוס טרס רייס מאגוס דל מורו
מען
מען (ירדן)
מותחן
מוֹתחן (באנגלית: Thriller) הוא סוגה המיושמת בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא כולל מספר רב של תת-סוגות. המותחן מאופיין בשימוש בפעולה ובמקצב גבוה, ובדמות הגיבור או הפרוטגוניסט שהוא בעל תושייה וצריך לסכל את מזימותיו של נבל המצוי מצדו הבלתי מוסרי של המתרס, ולרוב גם בעל כוח או ממון רב יותר. בנוסף, יש שימוש באמצעים ספרותיים רבים כמו מתח, גורמי הסחה שונים וקליף האנגרים.
אפיון.
מותחנים לעיתים מתרחשים בתפאורות חוץ: ערים, מדבריות, אזורי הקוטב או ימים ואוקיינוסים. הגיבורים ברוב סוגי המותחנים הם טיפוסים "קשוחים" שרגילים לסכנה. לרוב שוטרים, מרגלים, אנשי ים או טייסים, ולעיתים גם אזרחים רגילים שנקלעו למוקד הסכנה בטעות. לרוב גברים ולעיתים נשים.
לעיתים המותחנים חופפים לסיפורי מסתורין, כאשר הייחוד שבהם נובע מעלילתם הסבוכה. במותחן, הגיבור צריך לסכל את תוכניותיהם העתידיות של אויביו, ולא לפתור פשעים שכבר ארעו. לרוב סיפורי המותחנים מתרחשים בסדר גודל רחב: הפשעים שיש צורך בעצירתם הם מקרי רצח בשרשרת, מעשי טרור, התנקשויות, או הפלת הממשל. מוטיב הסכנה וכן עימותים אלימים הם אלמנטים עלילתיים תכופים. בשעה שסיפורי מסתורין מגיעים לשיאם בפתירת התעלומה, במותחנים נקודת השיא היא כאשר הגיבור מביס לבסוף את אויבו ובכך מציל את חייו או את חיי אחרים. במותחנים השאובים מסגנונות פילם נואר וטרגדיה, הגיבור מת במהלך הסיפור.
קיימות מספר הבחנות המבדילות את המותחנים מתת הסוגות האחרים כהרפתקאות, ריגול, מלחמה וכיוצא בזה. ראשית, מדובר בגישתם כלפי הנושא העלילתי ולא בעיסוק הבלעדי בו. הרבה מותחנים עוסקים במרגלים ובמעשי ריגול, אך לא כל סיפורי הריגול הם מותחנים. כך למשל, נובלות הריגול של ג'ון לה קארה דוחות את מוסכמות המותחן. שנית, מותחנים מצטלבים עם תת-סוגות אחרים שבדרך כלל לא קיים בהם אלמנט המתח: הסופר אליסטר מקלין הוא בין המוכרים שבסופרי המותחנים, אולם במרבית ספריו הוא מתעסק במלחמה שבין אדם לטבע.
תת-סוגות.
סוגת המותחן יכולה לכלול את תת-הסוגות המפורטים להלן, שכוללות בעצמן אלמנטים מסוגות אחרות:
פריג'א זוארץ
הרב פריג'א זוארץ (7 בדצמבר 1907 - 30 באפריל 1993) היה סופר ומשורר, מורה לעברית, פעיל ציוני, ממחדשי השפה העברית בלוב. לאחר עלייתו לישראל כיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל בכנסת השלישית, הרביעית, החמישית והשישית.
לוב.
נולד בטריפולי שבלוב. בן ראשון לאחר שלוש בנות ומכאן שמו שפירושו: "באה הישועה". בשנותיו הראשונות למד ב-"צלא" (בית כנסת), ששימש כתלמוד תורה. בגיל 17 העבירו אביו לבית הספר של חברת "יגדיל תורה" בה המשיך ללמוד בעיקר תלמוד ושולחן ערוך באגודת "תורה שבעל-פה", ונחשב לתלמידו של הרב כמוס נחאיסי. הוא קנה ידע רב בתנ"ך, בתורה שבעל-פה, ובספרות ימי-הביניים, וידע לצטט מקורות שלמים מתוך ספרים. אנשי לשון למדו ממנו על לשון קהילת לוב ואנתרופולוגים שמעו ממנו על חיי הקהילה שם.
בגיל 21 נשלח מטעם הרבנות בטריפולי לשרת את הקהילה בעיר אל-ח'ומס. שירותים אלו כללו חזנות, בדיקה ושחיטה, דרשנות ופסיקה, הוראת עברית, דאגה לנזקקים וכדומה. עסק רבות בחינוך נערים ואף שלח מתוכם לקהילות הסמוכות שתחת ניהולו.
היה פעיל ציוני, יסד וערך את השבועון הציוני הדתי "חיינו". זוארץ היה סופר ומשורר, ובתור ציוני נלהב חיבר שירים רבים המבטאים את כמיהתו, געגוגעיו ואהבתו לציון ודאג להשריש זאת לתלמידיו. בין שיריו: "קול אלוקים לנו קורא, מציון מזרחה. השומרים לבוקר, שמשכם זרחה", "שא ברכה חייל עברי, יוצאת מלב נאמן". הוא אף ערך וחיבר ספרים רבים, ביניהם "יהדות לוב", "אנשי אמונה", "שאו זמרה" ועוד. רוב עבודתו הספרותית עסקה בחיי בני העדה, מנהגיהם ומורשתם. בשל קשריו ההדוקים עם יושבי ארץ ישראל שנמצאו תחת שלטון בריטניה, שעמדה במלחמה עם השלטון האיטלקי שבלוב, הואשם בריגול ונשלח למחנה הסגר במדבר הלובי בין השנים 1940–1943.
זוארץ היה אוזן קשבת לבני העדה בארץ ובגולה והשיב על שאלותיהם בהלכה. דאג להשריש את השפה העברית התקינה עוד בח'ומס, כך שכאשר חיילים ישראלים הגיעו ללוב הופתעו לגלות מועדון יהודי בשם "בן יהודה", בו דיברו ושרו בעברית בלבד. סייע בעליית יהודים ארצה בשיתוף עם הסוכנות.
ישראל.
עלה לישראל בשנת 1949 והתגורר עם אחיו במעברת שבות עם. החל ללמד בבית הספר המקומי, כמחנך ומאוחר יותר כמנהל בית הספר. במסגרת תפקידים אלו עמל להעביר לדורות הבאים את מסורת עדות הספרדים. לימד עברית וספרות עברית, וערך הצגות להנחלת השפה העברית ותולדות הציונות. כמורה לעברית, חזן, דרשן וסופר הקפיד עם תלמידיו על לשון עברית צחה ומדויקת.
זוארץ היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ולקראת הבחירות לכנסת השלישית הוצב במקום משוריין ברשימה כנציג עדות המזרח. ב-1955 נבחר כחבר כנסת בכנסת השלישית מטעם סיעת חזית דתית לאומית. יסד עם חברים נוספים יוצאי לוב את "ועד קהילות יוצאי לוב", שהפך לאחד מהגופים במוסדות המפד"ל. הוועד סייע לבני העדה.
בכנסת השלישית, הרביעית והחמישית כיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת השירותים הציבוריים וכיו"ר הוועדה לפניות הציבור. בכנסת השישית, כיהן בנוסף כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת הכנסת וכן בוועדה מיוחדת לבדיקת מבנה החינוך היסודי והעל-יסודי בישראל. במהלך תפקידיו בכנסת תרם מידיעתו בחינוך והוראה ורקם יחסים טובים עם כל הקשת הפוליטית. כן פעל למען תושבי המעברות להעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל. זוארץ היה ידוע כמקורב ליצחק רפאל בתוך המפד"ל.