דוגמאות למעורבות הרשמית של האפיפיורות במאבק במוסלמים בחצי האי האיברי והתפתחות המימד הדתי של מאבק זה, ניתן למצוא במעשי האפיפיורים עצמם. האפיפיור אלכסנדר השני (1073-1061) הבטיח מחילת חטאים ללוחמים פרנקים שיעזרו במערכה כנגד המוסלמים בעיר ברבסטרו (Barbastro) שבארגאון; הוא אף הציג את הקרב כצודק ומשקף את רצונו של האל. האפיפיור אורבנוס השני הכריז ב-1089 כי מי שיסייע באכלוס מחדש ובהגנת העיר טארגונה (Tarragona) שמדרום לברצלונה, יזכה באינדולגנציה ובמחילת חטאים. למתגייסים עצמם היו כמובן מניעים נוספים, מלבד המניע הדתי, כהתעשרות כספית או קרקעית, או מילוי מחויבות פיאודלית לשליטיהם בחצי האי האיברי.
יחסי נוצרים – מוסלמים.
למרות מאמץ הלחימה הממושך, בין הנוצרים למוסלמים תושבי האי האיברי לא היה נתק מוחלט בתקופת הרקונקיסטה; האוכלוסייה הנוצרית התחלקה למספר ממלכות נפרדות, מה שגרם למתחים פנימיים ביניהם ולמאבקי כוח ומעמד. בנוסף, התפרקות החליפות האומיית ב-1031 והקמתם של מוקדי שליטה מוסלמים עצמאיים רבים, עוררה יריבויות עזות בתוך האוכלוסייה המוסלמית הכללית. היריבים מבית נעזרו לעיתים בגורמים מהמחנה הנגדי ("האויב") כדי לצבור יתרון על יריביהם: מוסלמים נעזרו בנוצרים ונוצרים נעזרו במוסלמים.
לאונרד אלפרד שניידר
ארבע עין
ארבע עין (שם מדעי: "Anableps tetrophthalmus") הוא סוג דגים ממשפחת הארבע עיניים. דגים אלה הם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים ויכולים להגיע לאורך 34 ס"מ.
בסוג זה 3 מינים:
מאפיינים.
אורך הבוגרים: מגיע ל-34 ס"מ והם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים. הם ניזונים ממגוון יצורים קטנים החיים במים ויכולים גם להביט אל חרקים המצויים מחוץ למים בערת עיניהם המיוחדות. הם חיים בנהרות ומקווי מים כולל מים מליחים ואף לקרבת חופים טרופיים ממקסיקו עד לצפון אמריקה הדרומית.
דגים אלה קרויים כך בשל המבנה המיוחד של עיניו. העיניים ממוקמות משני צידי הראש והן בולטות וגדולות במיוחד. כל עין מחולקת על ידי קרום לשתי קרניות ושתי רשתיות, וכך יש להם מעין ארבע עיניים, שתיים עליונות ושתיים תחתונות. מבנה זה מאפשר לדג לראות את הנעשה בתוך המים ומחוץ למים, בעת שהוא שוחה סמוך לפני המים. ראשו קטן וחרטומו קצר וקהה. גופו מוארך, סנפיריו מעוגלים וצבעו ירוק-זהוב.
מערכת המין של הדג גם היא מיוחדת במינה. הזכר מסוגל להפרות את הנקבה רק בהפריה פנימית. פתח איבר המין הנקבי נמצא רק באחד הצדדים, בצד ימין או בצד שמאל. הזכרים יכולים להחדיר את זרעם לפתחה של הנקבה רק מצד אחד, יש כאלה מצד ימין ויש כאלה מצד שמאל. לכן ההפריה מתאפשרת רק כשנקבה "ימנית" פוגשת זכר "שמאלי" או שזכר "ימני" נפגש עם נקבה "שמאלית". כמו מרבית הדגים המשריצים, גם נקבת ארבע עין מסוגלת להשריץ מספר פעמים לאחר הפריה בודדת. היא יכולה להשריץ עד 5 צאצאים בפעם בודדת.
אדמונד הוסרל
אדמונד גוסטב אלברכט הוּסֶרְל (בגרמנית: Edmund Gustav Albrecht Husserl; 8 באפריל 1859 – 26 באפריל 1938) היה פילוסוף יהודי־צ'כי־גרמני. מייסד הפילוסופיה הפנומנולוגית.
חייו.
נולד בפּרוסְניץ, כיום פרוסטֵייוֹב, במחוז מוראביה שבצ'כיה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). תלמידם של פרנץ ברנטנו וקרל שטומף. יחד עם אחרים, השפיע על אדית שטיין (הקדושה טרזה בנדיקטה של הצלב), מרטין היידגר, ז'אן-פול סארטר ומוריס מרלו-פונטי. ב-1887 הוסרל התנצר והצטרף לכנסייה הלותרנית. הוא לימד פילוסופיה בתחילה כמורה פרטי משנת 1887, ואז באוניברסיטת גטינגן כפרופסור משנת 1901, ובאוניברסיטת פרייבורג משנת 1916 עד שפרש לגמלאות ב-1928. לאחר פרישתו המשיך להשתמש בספרייה בפרייבורג למחקריו וכתיבתו, זכות שנשללה ממנו בשנת 1933 יחד עם סילוקו מהאוניברסיטה, בשל מוצאו היהודי. הוא מת בפרייבורג ב-26 באפריל 1938.
תמצית תורתו והשפעתו.
הוסרל פיתח את הפנומנולוגיה השונה מהלוגיקה ומהפסיכולוגיה מהבחינה האמפירית.
ג'ון לוק - הטענה מראש מן ההגדרה לעומת טענה מן המציאות לאחר מעשה.
תומכי החקר הניסויי האמפירי כמו ג'ון לוק הדגישו שהלוגיקה חוקרת את העולם כפי שהוא מוכרח להיות, ומגיעה למסקנתה בתהליך חשיבה הגיונית על פי מספר הנחות יסוד "טבעיות" בה כל הנחה מובנת לאדם מאליה. אך משום כך הלוגיקה אינה מסוגלת לתאר את המציאות כפי שהיא. לעומתה הפנומנולוגיה מאששת את נכונותן של טענות או שוללת טענות שבהן מתוארים קְּשָׁרִים בין תופעות שונות מן המציאות, בעולם הממשי הפיזי.
לדוגמה הלוגיקה תבדוק ותנתח טענה כמו "רווק הוא גבר לא נשוי", טענה אנליטית שהדרך לבחון אותה היא בניתוח לשוני, על פי המשמעות המילונית המוגדרת למושגים שבה. אם טענה זו נכונה, נכונותה היא באופן אפריורי מראש, עוד בטרם בדקנו את נכונותה במציאות, והיא אמת אף אם לעולם לא נבדוק בחושינו את המקרים שלה, ולא נראה לעולם לא רווק ולא גבר. היא נכונה בהגדרה. אבל הלוגיקה לא מסוגלת לבחון מקרים של מציאות, שאין נכונותם מחויבת מראש. היא לא מטפלת במקרים של טענה שאינה בהכרח אמת באופן אפריורי.
לעומת הלוגיקה, המדע הניסויי האמפירי עוסק בבדיקת נכונותה של טענה סינתטית - טענה שהדרך לאשש את אמיתותה ולבדוק את נכונותה היא רק במבחן המציאות, על ידי הרכבה (סינתזה) עם המציאות, זו שמחוץ למשמעות הלשונית, כמו בטענה "בירושלים יורד עכשיו גשם", או "רוב הרווקים גרים בדירות שכורות". נכונותה של טענה כזו היא קונטינגנטית - מקרית, תלויה בתוצאות הבדיקה, ולא נובעת מהגדרה. הטענה אינה נכונה מראש, ייתכן שכן וייתכן שלא, אך נדע זאת רק אחר כך, באופן אפוסטריורי שלאחר מעשה, על ידי בדיקת העולם הפיזי הממשי, או על ידי בדיקת המחשבות שכרגע האדם חושב, אם מדובר בטענה הכוללת מושגים מדומיינים.
עד סוף המאה ה-18 הייתה הבדלה מובחנת היטב, הבחנה דיכוטומית חדה, בין מדעים אנליטיים-אפריוריים כמו המתמטיקה והלוגיקה, לבין מדעים סינתטיים-אפוסטריוריים, כמו פיזיקה וביולוגיה (מאוחר יותר גם הפסיכולוגיה הצטרפה לאלו).
קאנט - הטענה הנכונה מראש במציאות.
עמנואל קאנט קבע בשם דייוויד יום כי ישנו גם סוג של טענה סינתטית אפריורית. משפטים שנכונותם נבחנת רק במציאות, ועם זאת נכונותם היא מראש באופן אפריורי. משפטים שלמרות שאנחנו מתישהו נדרשנו לצאת מן הניתוח המשמעותי ומן ההגדרה הלשונית, ולבחון במציאות הגשמית ממשית - פיזית. אך משמצאנו כי כך היא המציאות בהכרח, על פי חוקי הטבע, או על פי הגיון הסיבתיות של דבר גורם דבר, (בעברית של ימי-הביניים המושגים נקראו "סיבה ומסובב"), הרי שעתה האמת כבר ידועה כמו בהגדרה, ושוב אין צורך ללכת ולבדוק את המציאות בכל פעם. אפשר לפתח את החשיבה, לבדוק את נכונות הטענה, ולנבא את ההתנהגות במציאות העתידה, - מתוך היסודות הבדוקים כבר. כאלה, לדעת קאנט, הם משפטי המתמטיקה, כמו גם משפטי תורת ההכרה כאשר אלו עוסקים במושגים כמו סיבתיות או במושג האני העצמי, הנבחן בפילוסופיה של הנפש.
הוסרל - משל הכוכבים הבלתי נראים ביום: האני והפנומנולוגיה הטרסנדנטלית.
הידע האפיסטמי - הוא הידע עליו אנו יודעים מתוך חקר הידיעה, האפיסטמולוגיה, הבדיקה מה ניתן לדעת וכיצד אנו יכולים לדעת אותו. אחד הנושאים המרכזיים בו עסקה האפיסטמולוגיה הוא חקר משמעות האני העצמי: מיהו באמת "אני", ומה אנו יכולים לדעת עליו.
הוסרל טען שעיקר הידע האפיסטמי ובתוכו גם הבנת ה"אני" יבואו לנו רק אם נצליח לבחון את הטענות הסינתטיות אפריוריות - הטענות שחייבים לבדוק אותן על פי המציאות, אך אנו מניחים אותם מראש, על פי חלק "יסודי" של המציאות שכבר נבחנה קודם לכן.
לדעתו שכחנו לבחון טענות סינתטיות אפריוריות כמו את טענות המתמטיקה או את טענות הסיבתיות, כי שני סוגי הטענה האחרים, אלה של משחקי הגדרה שאינם קשורים במציאות, ואלה של בחינת המציאות בניסויים, "מסנוורים" אותנו עד שאיננו בוחנים את הטענה שהסקנו עליה כ"אפריורית" אף שהיא למעשה סינתטית. בדומה לכוכבים שאי אפשר לראותם באור השמש המסנוורת.
חיי היומיום המעשיים, הפרקטיקה של פרנסה ולימודים, מסתירים מאיתנו את האני האמיתי הטרנסנדנטלי, האמת שאינה תלויה בדבר, ואף שהיא נמצאת במציאות, היא אינה צריכה את בדיקת המציאות על מנת לאמת אותה, ולכן אנחנו מתעלמים ממנה. כדי לראות אותה עלינו "לכבות" את חיי היומיום, ואז נראה את האני הטרסנדנטלי במלוא הדרו.
תלמידיו.
הוסרל השפיע מאוד על תלמידיו הרבים ובהם היידגר (שהצטרף למפלגה הנאצית, והתכחש כנראה אל הוסרל בסוף ימי הוסרל בגרמניה). היידגר סבר שהמדע והמטפיזיקה המערבית סנוורו אותנו מלראות את התובנות של הפילוסופיה הקדם-סוקרטית שנתגלו לפני טכנולוגיית הא-ב היווני. סוקרטס, אפלטון ואריסטו היו שמש חזקה מדי שסימאה את עינינו ובגללם איבדנו את החוכמה הפרה-סוקרטית. לוינס, דרידה ופורוש טוענים שגם היהדות סונוורה על ידי המטפיזיקה היוונית והמערבית. מרשל מקלוהן טוען שכל טכנולוגיה קיימת מעוורת אותנו מלראות את הטכנולוגיות שהיו לפניה ואחריה.
לימודים וחיבורים מוקדמים.
הוסרל למד בתחילה מתמטיקה באוניברסיטאות לייפציג (1876) וברלין (1878), עם הפרופסורים קארל ויירשטראס ולאופולד קרונקר. ב-1881 נסע לווינה על מנת ללמוד אצל ליאו קניגסברגר, וקיבל את תואר הדוקטור שלו על עבודתו "תרומות לחשבון וריאציות".
רק ב-1884 החל להאזין להרצאותיו של פרנץ ברנטנו על פסיכולוגיה ופילוסופיה. ברנטנו הרשים אותו מאוד, והוא החליט להקדיש את חייו לפילוסופיה. הוסרל למד בתחילה איתו, ואז ב-1886 באוניברסיטת האלה עם קרל שטומף, תלמיד של ברנטנו. תחת השגחתו כתב את "על מושג המספר" (1887), חיבור שיהיה בסיס לחיבורו הגדול, "הפילוסופיה של האריתמטיקה" (1891).