אחיו הבכור, צבי לוין, היה פעיל ציבור, תעשיין וחזן, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בישראל (בנו עֲמָשַׂי לוין היה משורר ומתרגם). האח אריה לוין, היה בעליו של "צור", מפעל לזכוכית אומנותית, חבר באצ"ל ויו"ר קבוצת הכדורגל בית"ר תל אביב.
סולומון, מלך אימרתי
הלייבור
רוברט א. היינליין
רוברט אנסון היינליין
רוברט א. היינלין
רוברט אנסון היינלין
סולומון מלך אימרתי
ג'ורג' מלך בריטניה
גאורגיוס מלך יוון
הרמן הולרית'
הרמן הולרית' (באנגלית: Herman Hollerith; 29 בפברואר 1860 - 17 בנובמבר 1929) היה סטטיסטיקאי אמריקני ממוצא גרמני, אשר פיתח מכונת טבולציה מבוססת כרטיס ניקוב במטרה להכניס נתונים סטטיסטיים שמקורם במיליוני פיסות מידע לתוך טבלאות. "מכונת טבולציה" (Tabulating machine) הייתה מכונה מכנית-חשמלית לסכימה של נתונים.
חייו.
הולרית' נולד בבאפלו שבניו יורק למהגר גרמני, פרופ' גאורג הולרית (Georg Hollerith) מכפר קטן ליד נוישטאדט אן דר ויינשטראסה. נרשם לסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1875 וסיים את לימודיו בבית הספר למכרות של אוניברסיטת קולומביה עם תואר "מהנדס מכרות" בשנת 1879. בשנת 1880, בעודו גר במנהטן, הוא נרשם כמהנדס מכרות והשלים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1890 באוניברסיטת קולומביה.
בשנת ב-15 בספטמבר 1890, נשא לאישה את לוסיה בברלי טלקוט. לזוג נולדו 6 ילדים (3 בנים ו-3 בנות). הולרית' העריך 3 דברים מלבד את המצאותיו: את מוצאו הגרמני, את פרטיותו ואת חתולו ביסמרק. הוא אהב סיגרים ויין משובחים וכסף. הוא סלד ממס רכוש.
הולרית' נפטר בשנת 1929 כתוצאה מהתקף לב ונקבר בבית הקברות אואק היל שבג'ורג'טאון וושינגטון.
טבולציה אלקטרונית של מידע סטטיסטי.
לאחר ששאב עידוד מג'ון שאו בילינגס
פיתח הרמן הולרית' מנגנון לקריאה. הרעיון העיקרי היה שכל המידע האישי יכול להישמר בצורה מספרית. הולרית' הבחין שאם ניתן יהיה לחורר מספרים בעמודות על גבי הכרטיסים, ניתן יהיה למיין את הכרטיסים באופן מכני ואז לסכום את העמודות הרלוונטיות. ב-8 בינואר 1889, קיבל הולרית' אישור על הפטנט שלו.
המצאות ועסקים.
הולרית' בנה מכונות תחת חוזה עבור לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית אשר השתמשו בהן על מנת לבצע טבולציה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1890 בפרק זמן של 2.5 שנים.
פרק הזמן שלקח לבצע זאת עבור המפקד של 1880 היה כ-7 שנים. הולרית' הקים בשנת 1896 עסק פרטי בשם "Tabulating Machine Company". רוב לשכות מפקדי האוכלוסין בעולם וכן חברות ביטוח שכרו ציוד מתוצרתו ורכשו את כרטיסיו. על מנת לאפשר למכונה שלו לפעול הוא המציא את מנגנון הזנת הכרטיסים האוטומטי הראשון בהיסטוריה. מכונת הטבולציה משנת 1890 נועדה לפעול רק עם כרטיסים ממפקד 1890. לוח תקעים במודל I משנת 1906 אפשר למכונת הטבולציה לבצע מטלות שונות ללא צורך לבנות את המכונה כל פעם מחדש. המצאות אלו היו היסוד לתעשיית המידע המודרנית.
בשנת 1911 חברו ארבע חברות (ביניהן זו של הולרית') לחברה בשם CTR (ראשי תיבות של "Computing Tabulating Recording Company").
תחת הנהלתו של תומאס ווטסון שונה שם החברה ל-IBM בשנת 1924.
עידית שחורי
עידית שחורי (נולדה ב-30 במאי 1955) היא מפיקה, תסריטאית, במאית קולנוע ובמאית תיאטרון ישראלית. מייסדת ומנהלת "בית הספר לתסריטאות" בתל אביב.
ביוגרפיה.
שחורי נולדה בירושלים וגדלה בפתח תקווה. למדה בתיכון של רשת החינוך אנקורי והייתה פעילה בתמועת נוער לנוער. בתיכון הצטרפה לחוג לקולנוע בהדרכת הבמאי ז'אק קתמור. לאחר השירות הצבאי למדה קולנוע בבית צבי שם ביימה את סרטה הקצר הראשון "במקום חלום", על בחורה המגלה שבן־זוגה הוא הומוסקסואל (בשהתתפות רבקה נוימן ועמי ויינברג).
בעת שעבדה כנערת תסריט ספרה למפיק יעקב קוצקי על רעיון לסרט ארוך שהגתה, קוצקי התלהב מהרעיון והחליט להפיק אותו לאחר שגייס ממשקיעים 4 מיליון ל"י. הסרט, ״מעגלים של שישבת״, ששחורי גם כתבה לו את התסריט, מספר את סיפורן של ארבע נשים בשנות העשרים לחייהן אשר נפגשות לסוף שבוע, בדרך מקרית, בדירת שתיים מהן בתל אביב. את הסרט צילמה נורית אביב, את המוזיקה כתב אבנר קנר. צילומי הסרט נערכו במשך 5 שבועות באוגוסט 1979, אך בעת העריכה הוחלט לערוך צילומי השלמה בנובמבר 1979, והסרט יצאה לאקרנים ביוני 1980 הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, זכה לביקורות מעורבת}, אך שנים אחר כך נחשב כסרט פורץ דרך בדרך שבה הציג נשים בקולנוע.
אחרי צאת סרט הראשון בחרה שחורי להתמקד בתיאטרון, כתבה וביימה מחזות. במקביל שימשה כתבת ועורכת מדורי תרבות בעיתונים "חדשות", "מעריב", "הארץ" ופרסמה טור ב"ידיעות אחרונות" בשם "ארוחה בשניים", שיצא לאור גם כספר. כתבה וערכה את הספר "מוסדות התרבות והאמנות בישראל".
בשנת 1996 ייסדה וניהלה את "בית הספר לתסריטאות" בתל אביב. בית הספר הראשון בישראל ללימודי תסריטאות בלבד. שנתיים לאחר הקמתו נרשם כעמותה ובשנת 2000 החל לקבל תמיכה בתקציב ממשרד התרבות והספורט. בית הספר נהג לחלק פרסים שנתיים לבוגריו, ולערוך שוק תסריטים שנתי, בו תלמידי ובוגרי בית הספר הציעו למכירה למפיקים תסריטים שכתבו. בינואר 2009, חבר הכנסת לשעבר רומן ברונפמן נכנס היום לתפקיד יושב הראש של בית הספר. ברונפמן החליף את המפיק משה אדרי, שכיהן בתפקיד שלוש שנים. ביולי 2011 נקלע בית הספר למשבר כלכלי, לאחר שכספי התמיכה לשנת הלימודים הקודמת ממשרד התרבות לא הועברו לבית הספר. חודש אחר כך נסגר בית הספר.
שחורי משמשת כלקטורית בקרנות שונות לעידוד קולנוע וטלוויזיה. עורכת תסריטים, מנחה כיתות אמן בישראל ובחו"ל, פרסמה מאמרים רבים בנושא קולנוע ישראלי ומרצה בתחום.
פרסים והוקרה.
כלת פרס שרת המדע והאמנויות לבמאים ותסריטאים לשנת 1995.
בית הספר למדעים ואומנויות
חיידר עבד א-שאפי
ד"ר חיידר עבד א-שאפי (, 10 ביוני 1919 - 25 בספטמבר 2007) היה מדינאי פלסטיני, ממייסדי אש"ף ב-1964, ממבקריו העקביים של יאסר ערפאת. עמד בראש המשלחת הפלסטינית-ירדנית לוועידת מדריד ב-1991.
ביוגרפיה.
עבד א-שאפי נולד בעזה. אביו, שיח' מוחי א-דין עבד א-שאפי, היה ראש הווקף ושומר המקומות הקדושים בעזה ובחברון. א-שאפי סיים את לימודיו התיכוניים בקולג' הערבי בירושלים בשנת 1936, ועבר לביירות ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקנית. במהלך לימודיו הצטרף לשורות התנועה הלאומית הפלסטינית ועם סיום לימודיו ב-1943 התיישב ביפו ועסק ברפואה בבית החולים הבריטי בעיר.
ב-1944 הצטרף א-שאפי לצבא המדבר שהקים המנדט הבריטי בעבר הירדן על מנת לפתוח חזית שנייה במלחמת העולם בבלקנים. עם תום המלחמה עזב את הצבא וייסד בעזה ב-1945 את החברה הרפואית הפלסטינית, במסגרתה השתתף ב-1946 בקונגרס הרפואי הפלסטיני הראשון. לאחר קבלת תוכנית החלוקה באו"ם, ופרוץ הקרבות בין הערבים ליהודים פתח א-שאפי מוקד רפואי בעזה לטיפול בלוחמים הערבים הפצועים, ובאלפי הפליטים שצבאו על רצועת עזה. לאחר הקמת אונר"א ב-1951 עזב ללימודי כירורגיה בבית חולים בדייטון, אוהיו. הוא שב לעזה ב-1954 והחל לעבוד כמנתח בבית החולים המצרי בעיר. כבר משנת 1947 ולאורך כל ימיו דגל ברעיון שתי מדינות לשני עמים: פלסטינית בצד יהודית, כשהוא ראה בחזונו מדינה ערבית חילונית דמוקרטית.
עם פלישת צה"ל לרצועת עזה ב-1956 מונה עבד א-שאפי לאחד מעשרת חברי המועצה העירונית, אך סירב לשבת בה בטענה כי השלטון המצרי עדיף לתושבי הרצועה מהשלטון הישראלי. לאחר נסיגת הכוחות הישראלים מונה על ידי המצרים לראש שירותי הרפואה ברצועה. במהלך כהונתו בתפקיד התיידד עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. ב-1962 נבחר למועצה הפלסטינית המחוקקת בעזה, ובמסגרתה השתתף בקונגרס הפלסטיני הראשון שנערך במלון אינטרקונטיננטל (כיום מלון שבע הקשתות), בו הוכרז על הקמת אש"ף. א-שאפי הצטרף כחבר לוועד הפועל של אש"ף, והפך לאחת הדמויות המובילות של הארגון בעזה.
א-שאפי נעצר בידי ישראל לאחר כיבוש הרצועה במלחמת ששת הימים באשמת חברות בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של ג'ורג' חבש. למרות שהודה כי הוא מזדהה עם מטרות הארגון, הכחיש א-שאפי את האשמה. הוא שוחרר, אך בצו של משה דיין גורש מהרצועה לשלושה חודשים לסיני. א-שאפי גורש שוב לתקופה של חודשיים ללבנון ב-12 בספטמבר 1970 כתגובה לחטיפת מטוס שביצעה החזית העממית.
ב-1972 ייסד א-שאפי את ארגון הסהר האדום הפלסטיני, שסיפק שירותים רפואיים לתושבי הרצועה. הוא שיתף פעולה במשך השנים ביחד עם רוחמה מרטון והעמותה הישראלית רופאים לזכויות אדם בחיבור דו"חות רפואיים על הנעשה בשטחים, שגם שיגרו משלחות רופאים לשטחים שהעניקו סיוע רפואי.
א-שאפי היה ממתנגדי הסכמי קמפ דייוויד, והכריז שהם בגידה מצרית באינטרס הפלסטיני. הוא היה חבר של הוועדה להכוונה לאומית שהתנגדה להסכמים. ב-1979 הוא נחשד על ידי ישראל שהיה אחד משמונת חברי החזית הלאומית הפלשתינאית, אך הכחיש שגוף כזה קיים. בהמשך נאסר על א-שאפי לעזוב את רצועת עזה.
עם זאת, הוא לא היה מקובל על כל גוני החברה הפלסטינית ובעיקר בעזה. בשנת 1982 פרץ גל של הפגנות שאורגנו בידי ארגונים איסלאמיסטיים ובראשם, תנועת אל מוג'מע שבראשות אחמד יאסין (תנועה שתהיה כעבור 5 שנים המסד לארגון הטרור חמאס, ויאסין יהיה מייסדו). ההפגנות כוונו נגד גורמים שנתפסו כנוגדים את הערכים המוסלמים, והן כללו הצתות של חנויות אלכוהול בבעלות נוצרית, בתי קפה, בתי קולנוע ואף את משרדו של א-שאפי, אשר נתפס כקומוניסט. א-שאפי עצמו ניצל פעם אחת מלינץ' של ההמון הפורע הודות לחילוץ בידי כוח צה"ל.