דוראן לקח זמן מה להתאושש מהקרב, העלה אפילו עוד משקל והתמודד על תואר אליפות העולם במשקל חצי-כבד, אולם הפסיד בניסיון הראשון באליפות בקטגוריה זו ב-30 בינואר 1982, נגד אלפרדו בניץ בקרב בן 15 סיבובים לפי החלטה פה אחד של השופטים. דוראן גם הפסיד בקרב הקאמבק שלו בדצמבר 1982 בדטרויט. קירקלנד לאינג, מלונדון, המם את עולם האיגרוף והציג קרב נהדר וזכה בהחלטה שופטים מפוצלת. בקרב בן עשרה סיבובים הביס דוראן את האנגלי ג'ימי באטן ב'קרב האלופים' במיאמי, לפי חוזה עליו חתם דוראן עם האמרגן בוב ארום. הדבר סימן את תחילתה של קאמבק שבו הוא הביס את אלוף העולם לשעברף מי שנכנס בינתיים להיכל התהילה פיפינו צ'באס בנוקאאוט בסיבוב הרביעי שפילס לו דרך לתואר במשקל בינוני-קל, הפעם נגד אלוף ה-WBA דייווי מור.
הקרב על תואר ה-WBA נערך במדיסון סקוור גארדן ב-16 ביוני 1983, שהיה גם יום הולדתו ה-32 של דוראן. דוראן שלט לכל אורך הקרב והקהל שהיה בעדו הריע לו בעודו מכה באכזריות את מור. בסיום הסיבוב השישי, עינו של מור התנפחה ונסגרה והוא נפל על הרצפה בסיום הסיבוב השביעי. לבסוף עצרו את הקרב בסיבוב השמיני אחרי שמור ספג מכות קשות ביותר ודוראן זכה בתואר העולמי השלישי שלו. אחרי הניצחון, הקהל הניף את דוראן באוויר ושר "יום הולדת שמח" לדוראן שמתייפח מהתרגשות.
בשלב הבא התמודד דוראן על אליפות העולם במשקל בינוני, ופגש את מרוין האגלר בלאס וגאס בנובמבר 1983, אולם הפסיד לאחר קרב צמוד שנמשך חמישה עשר סיבובים. חרף ההפסד, היה דוראן המתאגרף הראשון שהיה יריב ראוי להאגלר בהגינו על התואר. ביוני 1984, איבד דוראן את תואר החצי-כבד שלו כש-WBA לא אישרו את הקרב שלו עם אלוף העולם של ה-WBC תומאס 'היטמן' הירנס, וברגע שדוראן צעד בזירה כדי להתאגרף עם הירנס, הפסיק האיגוד להכיר בו כבאלוף העולם. דוראן הפסיד בקרב לאחר שהירנס הלם בו בנוקאאוט אכזרי בסיבוב השני.
הפעם הבאה שדוראן התמודד על האליפות הייתה ב-1989, וזכה באליפות העולם במשקל בינוני כשניצח את אירן בארקלי בפברואר, קרב שכהכנה לו נעזר דוראן בדון לונגנקר כשותפו לאימונים. הקרב נחשב לאחד מהישגיו הגדולים ביותר של דוראן, בגיל 38, אלוף העולם לשעבר במשקל קל לקח את כתר אליפות המשקל בינוני, תוארו הרביעי. בקרב קשה שנטה לשני הצדדים, דוראן הפיל את בארקלי בנוקאאוט בסיבוב האחד עשר וזכה ביתרון קל לפי החלטת השופטים. המגזין רינג כינה את הקרב "קרב השנה" של 1989. הוא החזיק בתואר הייתה למשך תקופה קצרה מכיוון שדוראן שוב עלה לקטגוריית המשקל החצי-כבד לקרב השלישי עם שוגר ריי לאונרד בדצמבר (קרב אותו כינו אמרגנים Uno Más - פעם נוספת), אולם הפסיד לפי החלטת השופטים. נדמה היה שדוראן דועך לאחר הקרב. הוא ניסה לזכות בתארים הבאים במשקל בינוני ב-1994, 1995 ו-1996 (קרבות מטעם האיגוד הפחות בחשיבותו, ה-IBC). ב-1998, בהיותו בן 47, הוא קרא תיגר על ויליאם ג'ופי בן ה-28 שהיה אלוף העולם במשקל בינוני של ה-WBA. ג'ופי, מתאגרף מהוקצע בעל אגרופים מהירים שבר את דוראן והביס אותו בשלושה סיבובים בלבד. היה זה הפסדו האמפתי ביותר מאז הקרב עם הירנס, למעלה מעשור לפני כן. דוראן הודיע על פרישתו באוגוסט 1998, אולם שב להתאגרף ב-1999. ביוני 2000 הוא זכה בתואר מינורי במשקל חצי-כבד על פאט לולור, אולם מהר מאוד הפסיד אותו להקטור קומאצ'ו.
לאחר שהפסיד לג'ורג' קסטרו והפסיד בקרב החוזר לקומאצ'ו, הגיע דוראן לארגנטינה על מנת לקדם CD שהפיק, שהיה בסגנון מוזיקת סלסה. בעודו שם הוא היה מעורב בתאונות מכונית קטלנית ונזקק לניתוח להצלת חייו. לאחר מכן, הוא הודיע על פרישתו מהאיגרוף.
חמש חגורות אליפויות העולם של דוראן, בהן הוא זכה בארבע קטגוריות משקל שונות, נגנבו מביתו בפנמה במהלך שוד שאירע ב-1993 שטוענים שביים אותו גיסו, שנתן אותם לסוחר המזכרות לואיס גונזלס באאז. גונזלס עמד למשפט על שניסה למכור את הסחורה הגנובה. מספרים כי גונזלס באאז מכר את החגורות לסוכן במסווה של הFBI. הוא טען שדוראן אישר את מכירת חמש החגורות משום שהיה נתון בקשיים פיננסיים. ב-23 בספטמבר 2003 הורה שופט פדרלי בפלורידה להשיב את חמש החגורות לדוראן.
דוראן ניצח 70 קרבות בנוקאאוט, מה שמציב אותו בקבוצה ייחודית של מתאגרפים שניצחו מעל 50 קרבות בנוקאאוט.
ב-14 באוקטובר 2006, הוכנס רוברטו דוראן להיכל התהילה העולמי של האיגרוף בריברסייד, קליפורניה. וב-10 ביוני 2007 הוא הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף בקנסטוטה, ניו יורק.
הופעות בסרטים.
הופעתו של דוראן בסרט הייתה בשנת 1979 בסרט רוקי 2 כיריב האימונים של רוקי בלבואה. מלבד זאת הוא גם קיבל תפקיד קטן בסרט Harlem Nights ובסדרת הטלוויזיה מיאמי מחלק המוסר.
על חייו של רוברטו דוראן וקריירת האיגרוף שלו נעשה הסרט התיעודי "Los puños de una nación" (אגרוף האומה), אותו ביים הבמאי הפנמי, פיטוקה אורטגה-היילבורן.
רוברטו דורן
ברדלס הערבות
פוקר (תעופה)
פוקר (Fokker) הייתה חברה הולנדית לייצור כלי טיס ומוצרי חלל, שנקראה על שם מייסדה אנתוני פוקר.
תחילתה של החברה בגרמניה בשנת 1912, והיא עברה להולנד ב-1919. שיא פריחתה היה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, שבהן שלטה בשוק התעופה האזרחית. פוקר פשטה את הרגל בשנת 1996.
תחילת דרכה של החברה הייתה כאשר אנתוני פוקר בן ה-20 ייצר את המטוס ההולנדי הראשון שטס בארצו, בשם ספִּין (spin - עכביש). פוקר עבר לברלין, ובה ייסד את חברת Fokker Aeroplanbau. מאוחר יותר עבר לשוורין בחבל פומרניה, שבה ייסד ב-22 בפברואר 1912 חברה בשם Fokker Aviatik GmbH.
במלחמת העולם הראשונה.
פוקר החל לצבור הון כאשר מכרה מספר מטוסי "ספין" לממשלת גרמניה. עד מהרה הוקם מפעל על אדמת גרמניה, שהחל בייצור מטוסים עבור חיל האוויר הגרמני. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עשתה גרמניה שימוש רב במטוסי הפוקר, וביולי 1915 הגיע לחיל האוויר הגרמני מטוס ה"פוקר איינדקר", שעשה שמות בחילות האוויר של הממלכה המאוחדת וצרפת.
ייחודו של מטוס זה היה בשילוב של מקלע שפנדאו כמכונת ירייה של המטוס, שבה ירה הטייס בין להבי המדחף הקדמי. עקרון ההמצאה היה צרפתי, אך הוא היה מגושם ולא יעיל, וכשנפל מטוס צרפתי עם מנגנון זה בשטח גרמניה, למד פוקר את שיטת הפעלתו ושכלל אותה, כך שהירי יהיה מסונכרן עם סיבובי המדחף ולא יגרום לו נזק. פוקר התגאה באוטוביוגרפיה שלו, שמטוסו היה מטוס הקרב המודרני הראשון, בכך שמערכת הירי שלו הייתה משולבת אינטגרטיבית עם שאר מערכות המטוס.
הבריטים התקשו להתמודד עם כלי יירוט מסוכן זה, ורק יותר משנה לאחר מכן הצליחו להכניס לזירה מטוסים בעלי יכולת ירי שיכלה להתמודד עם זו של הפוקר. דגמים חדשים של פוקר יצאו בהמשך הדרך, אך חלקם נחשבו לאכזבות והופנו לזירה הרוסית, המאתגרת פחות. לקראת תום המלחמה כבר פינה הפוקר את מקומו במרכז הזירה לטובת מטוסים מתוצרת יצרנים אחרים.
בין שתי מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבר מפעלו של פוקר להולנד, וחילות אוויר נוספים רכשו את מטוסיו. בין השאר יוצר הפוקר DC.I, שנרכש על ידי חיל האוויר של הולנד. למטוס היו שתי מכונות ירייה שנשלטו על ידי הטייס, בנוסף לשני רובים שנשלטו על ידי איש צוות נוסף.
מטוס שנחשב לטוב במיוחד היה ה-C.V., שבו הוחלפו הכנפיים והמנועים, קלות הטיפול בו שופרה לאין ערוך, וטייסים אהבו לטוס בו עקב נוחות התפעול שלו. מטוס זה שירת ביותר מעשרה חילות אוויר שונים.
בחיל האוויר הישראלי.
בתחילת דרכו, בחן חיל האוויר הישראלי את מטוסי הפוקר S-11 אינסטרוקטור כמטוסי אימון. המטוס היה בשימוש בשנים 1952–1953, במקביל למטוסי הסטירמן. המטוס נדחה לבסוף עקב מורכבות מערך המכשירים שלו, מנועו הייחודי ובעיקר כן הנסע שלו שהיה שביר ונטה להתפרק לעיתים קרובות. ב-1953 עברו המטוסים לטייסת הקלה, וב-1954 נמכרו עשרת המטוסים.
קלנגלה
מחוז קלנגלה (באנגלית, בסווהילי: Kalangala; מכונה גם: Ssesse, בעברית: ססה) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קלנגלה.
רקע כללי.
היסטוריה.
בשנת 1989 עוד היה המחוז נפה במחוז מאסאקה. בשנת 1996 התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי.
מחוז קלנגלה הוא ארכיפלג בצפון מערב אגם ויקטוריה. הארכיפלג מונה 84 איים הנקראים איי ססה, מתוכם רק 43 איים מיושבים. 4.8% משטח המחוז הם יבשה והשאר מכוסה מים.
מכיוון שהמחוז אינו מחובר יבשתית לשאר המדינה, קיים מערך סירות ומעבורות שמאפשר גישה בין המחוז לשאר חלקי המדינה.
גאוגרפיה.
המחוז גובל במחזות ואקיסו ומפיגי מצפון, במחוז מוקונו מצפון מזרח, בטנזניה מדרום, במחוז ראקאי מדרום מערב, במחוז מאסאקה ממערב ובמחוז קלונגו מצפון מערב. מטה המחוז יושב במחוז ואקיסו. עיר הבירה של המחוז יושבת באי הגדול ביותר במחוז, בוגלה, שגודלו 296 קמ"ר.
כלכלה.
רוב כלכלת המחוז נשענת על דיג, כאשר דייגי המחוז מהגרים אחרי התזוזות העונתיות של הדגים. ענפי כלכלה מרכזיים נוספים של תושבי המחוז הם תיירות, בזכות החופים השקטים ויערות הגשם הטרופיים של המחוז, המהווים גורם משיכה לתיירים מקומיים וזרים, וחקלאות, בדגש על סחר בעצים. המשק החי במחוז מורכב מעזים, צאן, עופות, ברווזים וחזירים.
אקלים.
במחוז קלנגלה יש מזג-אוויר לח. כמות הגשם השנתית היורדת במחוז היא בין 1,125 ל-2,250 מ"מ. עונת הגשמים מגיעה לשיאה בחודשים מרץ עד מאי, ואוקטובר עד נובמבר.
דמוגרפיה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 6.8% בשנה. בדומה למדינות נוספות ביבשת אפריקה, שכיחות נגיף האיידס במחוז גבוהה, וככה"נ כשליש מתושבי האי נושאים את הנגיף.
דבורה בסרגליק
מירב גרובר-פרנק