המיתוס של בולטמן מהווה תשובה לביקורת על המיתוס הנובעת כתוצאה מאי התיישבותו עם המדע המודרני. בולטמן עונה בפני מבקרי המיתוס שאין לקרוא את המיתוס כהסבר קוסמולוגי, יש לקרוא אותו באופן אנתרופולוגי. בכך משנה בולטמן את תפקוד המיתוס ואת הנושא שלו: המיתוס אינו מדעי, אלא מתאר האופן בו נתפס העולם בחוויה האנושית. בולטמן מתמודד עם שאלת ההלימה של מיתוס ומדע מכיוון שהמיתוס והמדע לא מילאו את אותו תפקוד. המיתוס קיים לפיכך גם היום.
מיתוס כביטוי של החשיבה המיתו-פואטית.
תורתו של טיילור מתייחסת לשינויים מחשבתיים בין האדם המודרני לבין האדם הקדום. בעיקר באופן הסברת התופעות. אך היא אינה מסבירה מדוע התרחשו שינויים אלה. הנרי פרנקפורט היה מזרחן ואגיפטולוג הולנדי. פרנקפורט התעסק בשאלה עליה טיילור לא עונה- "במה נבדלת החשיבה הפרימיטיבית לעומת החשיבה המודרנית?". פרנקפורט עונה על שאלה זאת על ידי השוואת הסברים מדעיים שונים למקביליהם המיתולוגיים. ממחקריהם של פרנקפורט וממשיכיו עולה מסקנה לגבי צורת החשיבה הפרימיטיבית, או כפי שהם מעדיפים לקרוא לה, החשיבה המיתו-פואטית.
החשיבה המיתו-פואטית היא סוג החשיבה של בני העולם הקדום. על פי פרנקפורט, החשיבה המיתו פואטית התבטאה באופנים רבים, ביניהם אף המיתוס. ניתן ללמוד מתוך המיתוס על החשיבה המיתו פואטית והחשיבה המודרנית. החשיבה המיתו-פואטית התאפיינה בפרסונליות ובחוסר יכולת להבחין בין האובייקטיבי לבין הסובייקטיבי. לעומת זאת ההסבר המדעי הוא אימפרסונלי במהותו. האדם התקשה להבחין בין האנושי ללא-אנושי, בין תכונותיו לתכונות האחר. כפי שניסח זאת מרטין בובר, "אני והוא" ו"אני וזה". האדם הקדום חווה את העולם כמישהו, כאשר האדם המודרני חווה את העולם כמשהו. אי יכולת ההפרדה הזאת נובעת, על פי פרנקפורט, כתוצאה מהתרבות ההומניסטית והאגוצנטרית הקדומה. על פי פרנקפורט, כפי שהם כותבים בספר המפתח שלהם ("Before Philosophy"), ההתפתחות מחשיבה מיתו-פואטית לחשיבה מדעית התרחשה בתרבות היהודית, כיוון שזו מניחה את קיומו של אל יחיד, או כוח לא פרסונלי.
חוקר המיתוסים בן זמננו, רוברט סגל, מוצא בעיות רבות בתזה של הנרי פרנקפורט. ראשית, הוא אינו מוצא חדשנות בתאוריה של פרנקפורט. הוא אינו מוצא הבדל בין התאוריה של פרנקפורט לבין האנימיזם של טיילור. שנית, ניתן לחוות כל תופעה גם כמשהו וגם כמישהו. שלישית, אין תרבות היכולה להתייחס לטבע כאל "אתה" ובו בזמן להיות מרוחקת דיה ממנו על מנת לגדל יבול, לדוגמה. רביעית, אפיון התרבות והדת היהודית והיוונית הקדומה כלא מיתו- פואטיים הם פשטניים עד מאוד וחסרי כל יסוד.
המיתוס כמקבץ תשובות לשאלות קיומיות.
ברוניסלב מלינובסקי אינו מקבל את הגדרת תפקוד המיתוס של טיילור ופרייזר. בעיניו כל הקבלה של מיתוס למדע מכל סוג, תאורטי ושימושי אינה נכונה. מלינובסקי טוען שהאדם פונה ראשית למדע לצורך מתן הסברים לתופעות טבעיות. כשהמדע אינו יכול להסביר תופעה כל שהיא, פונה האדם לדת. כאשר אף הדת נכשלת בהסברה, האדם פונה אל המיתוס כמוצא אחרון על מנת להסביר את שאינו יכול להסביר. לכן מיתוסים הם הסברים לתופעות בהן האדם לא יכול לשלוט, המיתוס נועד לתעד ולהביע את אי היכולת לשלוט. לכן מרבית הנושאים של המיתוס מתארים נושאים פילוסופיים רחבים ועמוקים.
התורה השומרונית
הנוסח השומרוני
צפון (פירושונים)
עמק סוכות
ח'רבת ואדי חמאם
ח'רבת ואדי חמאם (חורבת ורדים) הוא אתר ארכאולוגי ב, כ-2 ק"מ מערבית לכנרת, בקרבת היישוב ואדי אל-חמאם. האתר ממוקם על מדרון תלול למרגלות מצוקי הר ניתאי סמוך לאפיק נחל ארבל המקיף אותו ממזרח ומדרום. ואפיק נחל סביונה מצפונו.
גודלו של האתר נאמד בכ-40-30 דונם והוא היה אחד הכפרים הגדולים בגליל המזרחי בתקופה הרומית.
זיהוי האתר.
שמו הקדום של האתר לא נשמר. השערת החוקרים היא שאולי זהו מקומו של היישוב מגדל צבעייא (מגדל הצבעים) הנזכר בספרות חז"ל כיישוב בעל חשיבות רבה בימי בית שני באזור טבריה. ב מיוחס למגדל צבעיא המקור לעצי השיטים לבניית המשכן. בתלמוד ירושלמי נאמר שמגדל צבעייא חרבה במרד בר כוכבא "מפני הזנות". בחפירות באתר זוהתה שכבת חורבן מסיבית מתקופה זו.
תולדות המחקר.
הסקר הארכאולוגי הראשון באתר בוצע בסוף המאה ה-19 על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל במסגרת סקר ארץ-ישראל המערבית. אנשי הסקר קראו לאתר בטעות בשם "ורידאת" על שם חורבה סמוכה, ומכאן שמו העברי של האתר – "חורבת ורדים". בדיווחם הם מסרו שבמקום נמצאים גלי אבנים. יוסף ברסלבי שהיה חוקר ארץ ישראל ומדריך טיולים, ביקר באתר בשנת 1925 וציין שהפרטים האדריכליים שראה שייכים כנראה לבית כנסת מהטיפוס הגלילי. סקרים נוספים נעשו באתר ב"סקר הגליל המזרחי" שהתקיים בין השנים 1999–2004. בסקר הממצאים, נאספו מפני השטח ומבורות בדיקה רדודים שנחפרו במקום שברי כלי חרס. שברי כלי החרס תוארכו מהתקופה ההלניסטית המאוחרת ועד התקופה הרומית המאוחרת עד סוף המאה ה-4 לספירה. לא נמצאו ממצאים מתקופה מאוחרת יותר.
בשנת 2007 החלו באתר חפירות ארכאולוגיות מסודרות על ידי "המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים", שנמשכו עד שנת 2012. מטרות המחקר היו: חפירת בית הכנסת שתסייע בתיארוך בתי הכנסת מהטיפוס הגלילי. חפירת שטחי מגורים, שטחים ציבוריים ומתקנים, שיסייעו להבין את אופי חיי הכפר באזור בתקופה הרומית, ואת תהליך הנטישה של הכפרים בתקופה הביזנטית.
השכבות הארכאולוגיות באתר.
באתר זוהו 4 שכבות ארכאולוגיות:
הממצאים באתר.
על פי הממצאים בשכבות 2 ו-3 החלה ההתיישבות באתר בתקופה החשמונאית. הסקרים הארכאולוגיים שנעשו באזור הגליל המזרחי הראו על גידול בהתיישבות באזור בתקופה זו. החוקרים קושרים זאת להתרחבות הממלכה החשמונאית לכיוון הגליל. היישוב הגיע לשיא פריחתו במאה ה-1 לספירה. במאה זאת נבנה במרכז האתר מבנה ציבורי גדול שהחוקרים משערים שהיה בית כנסת. הוא כלל עמודים בסגנון דורי, קירות המבנה היו צבועים וחדרים עם ספסלים. במאה זאת נעשו עבודות תשתית נבנו קירות תמך וטרסות לבניית בתי מגורים. שכבה 3 חרבה בחורבן אלים בתקופתו של הקיסר אדריאנוס, ייתכן והם קשורים למרד בר כוכבא שהתרחש בין השנים 132–135 לספירה.
לאחר אירוע החורבן ננטש האתר או הידלדל מאוד. התיישבות נוספת החלה במקום בסוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3. הממצאים של תקופה זו נמצאו בשכבה 2. באמצע המאה ה-3 נבנה במרכז היישוב בית כנסת גדול מהטיפוס הגלילי. הממצאים כוללים ספסלים, מערכת עמודים, חזית מבנה. הם עשויי מאבן גיר. בשליש האחרון של המאה ה-3 קרס חלקו המזרחי של המבנה. בית הכנסת שוקם והוספה לו רצפת פסיפס. מבנה בית הכנסת נהרס שוב, על פי השערת החוקרים ברעש האדמה של שנת 363. לקראת סוף המאה ה-4 ננטש בית הכנסת.
אתר ואדי חמאם הוא אחד משורת אתרים שזוהו בסקר הגליל המזרחי שננטשו במהלך המאה ה-4 לספירה. הממצאים באתר לא מצביעים על נטישה פתאומית, אלא על תהליך הדרגתי של נטישה. הממצאים המאוחרים ביותר הם מאמצע המאה ה-4 וכללו כלי חרס ומטבעות. חלק גדול מהמבנים נמצאו כמעט ריקים. רק באזורי החפירה סביב בית הכנסת נמצאו כלי חרס שיובאו מקפריסין וממצאים קטנים נוספים המתוארכים לסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5, שבה היישוב הגיע לסופו.
בית הכנסת.
בית הכנסת נחפר בשכבה-2 המתוארכת למאות ה-3 וה-4 לספירה. מיקומו היה במרכז הכפר והוא נבנה במקום שבו שכן בשכבה שמתחתיו מבנה ציבורי גדול. החוקרים משערים שהמקום נבחר בגלל הטרסה הרחבה שהייתה במקום והעובדה שבמקום זה שכן לפני כן מבנה ציבורי גדול שאולי גם הוא שימש כבית כנסת, ויש כאן רציפות במסורת של השימוש במקום. בית הכנסת נבנה לכיוון דרום-מזרח, והיה מוקף מצפון ומדרום בסמטאות שהפרידו בינו לבין מבני מגורים ומתקנים חקלאיים. בית הכנסת והמבנים סביבו נבנו ברשת של שתי וערב, דבר המראה על תכנון מוקדם. המבנים הקדומים לשכבה זאת מולאו באבנים ובעפר כדי להוות תשתית למבנים שנבנו. הבנייה מראה שהיה ארגון קהילתי.
הפריטים האדריכליים מאבן המגולפים שנמצאו באתר, היו ברמת גילוף מעולה. נמצאו כרכובים, כותרות בסגנון דורי, פילסטר ואבן מעוטרת בתבליט נשר. בנוסף בשטח היו מפוזרות אבני גזית גדולות רבות מגיר. בנוסף, כבר בתחילת החפירה נמצאו פריטים אדריכליים עשויים מבזלת שהביאו את החוקרים למסקנה שבית הכנסת לא היה חד-תקופתי.
בשלב השני של בית הכנסת נמצאה רצפת פסיפס ומערך ספסלים עשויים מבזלת. בשלב זה גם נעשה שימוש משני באלמנטים אדריכליים מהשלב הראשון. מרצפת הפסיפס שרדו 30 קטעים שאפשרו לשחזר את מראה הרצפה. במרכז האולם שרדה כתובת עברית/ארמית וכן שרידי מעגלים. החוקרים העלו השערה שאולי היה זה חלק מגלגל המזלות. בנוסף שרדו שלושה קטעים של תיאורי סצנות מתוך המקרא: סיפור קריעת ים סוף, שמשון מכה את הפלשתים בלחי חמור. סצנה של בנייה אולי בניית המקדש או מגדל בבל. נמצא קטע נוסף שייתכן שגם הוא מתוך המקרא, אבל השרידים דלים מכדי לאפשר את זיהוי הסצנה.
מתחת לרצפת הפסיפס נחפרו שישה בורות בדיקה. הממצאים מבורות אלה אפשרו את תיארוך השלב. בבורות נמצאו יותר מ-500 שברי חרסים שאפשרו תיארוך וכן 17 מטבעות.
שוקי ריבק
שוקי ריבק (נולד ב-4 במאי 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. קודם לכן שימש מפקד חטיבת עודד, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדוד 51.
שירותו הצבאי.