עזרי טרזי (נולד ב-12 במרץ 1962 בירושלים) הוא מעצב ישראלי בעל שם בינלאומי, יוצר, אוצר, תאורטיקן ויזם. פרופסור מן המניין, ועומד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בעיצוב תעשייתי, וראש מרכז היזמות והחדשנות t-hub בטכניון. בעבר שימש כפרופסור מן המניין, וכיהן כראש המחלקה לעיצוב תעשייתי וכמייסד התוכנית לתואר שני ב-בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, ולמד בבית הספר יפה נוף, ובתיכון ליד האוניברסיטה. בוגר קורס חובלים שיט, ושירת כקצין משמרת וקצין מחלקת גנ״ק בסטי״ל בחיל הים. שירת כמדריך בקורס חובלים בסדיר ובמילואים.
בוגר בצלאל (1990) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בחברת בצלאל מחקר ופיתוח, ולאחר מכן הקים את סטודיו טרזי (1996). היה בין מקימי סניף IDEO בישראל, וב-2001 חזר לנהל את סטודיו טרזי.
החל ללמד בבצלאל בשנת 1992 בקורסי סטודיו לעיצוב, וב-1994 התקבל כחבר סגל בחצי משרה. ב-1996 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד שתי קדנציות מלאות עד שנת 2004. ייסד את תוכנית התואר השני בעיצוב תעשייתי בבצלאל בשנת 2003 (תוכנית החלוץ של בצלאל לתואר שני), וסיים לעמוד בראשה בשנת 2012.
הקים את תוכנית ההתמחות הפוסט-אקדמית d-Vision עבור קבוצת כתר, במתחם חדשנות של הקבוצה על חוף הים בהרצליה ועמד בראש התוכנית בשבע שנות קיומה החל מ-2005 ועד ל-2012. המרכז יצר עבור קבוצת כתר עשרות מוצרים חדשים ומצליחים, עד למכירתה.
סטודיו טרזי בניהולו העניק שירותי ייעוץ בתחומי עיצוב ואסטרטגיה, ניהול עיצוב, עיצוב תעשייתי ועיצוב ממשקים לחברות הגדולות במשק הישראלי כמו אלקטרה, תדיראן, אמקור, בזק, טבע, וכו׳. הסטודיו היה שותף להקמתן של חברות הזנק רבות כמו זנית-סולאר, ספראקאפ, מג׳ינק, זוטאקור, וכו׳.
עבודותיו כיוצר בעיצוב הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006). הציג תערוכת יחיד במסגרת אירועי ארט-בזל 2008, ועבודתו נבחרה להשתתף בטריאנלה של מוזיאון קופר יואיט לעיצוב לשנת 2010. חלק מעבודותיו הפכו לאובייקטים של חברות העיצוב המובילות בעולם כמו חברת EDRA האיטלקית. עבודותיו פורסמו במאות כתבות במגזינים ברחבי העולם וצטטו בעשרות ספרי עיצוב.
ב-2013 פרסם את ספרו: Dז - חדשנות דרך חשיבה עיצובית. הספר מפרק את התהליך לשבעה שלבים הלקוחים ממטפורה חקלאית מחריש לקציר ועוסק בחשיבות של חשיבה עיצובית ליצירת מוצרים, שירותים ומערכות חדשים.
זכה בפרס משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2002, ופרס ראשון של משרד המסחר והתעשייה 2010. תוצרי הסטודיו זכו במספר פרסים בינלאומיים, ותוצרי עבודות רבים עם d-Vision זכו לסדרת פרסים יוקרתיים כמו חמישה פרסי Red Dot, ופרס שנתי של המגזין ID.
משפחה.
עזרי נשוי למיכל רונן, ויש להם בת ובן.
ג'ון קלייטון
ג'ון מידלטון קלייטון (באנגלית: John Middleton Clayton; 24 ביולי 1796 - 9 בנובמבר 1856), עורך דין אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת דלאוור.
קלייטון נולד בדאגסבורו שבדלאוור, בנם של ג'יימס ושרה קלייטון ואחיינו של מושל דלאוור ג'ושוע קלייטון. את לימודיו התיכוניים סיים בעיר מגוריו ובשנת 1815 סיים לימודים אקדמיים באוניברסיטת ייל. קלייטון למד משפטים בבית הספר למשפטים ליצ'פילד ובשנת 1819 הוסמך לעריכת דין ופתח את משרדו הפרטי בעיר דובר שבדלאוור. בתקופה זו נפטר אביו ופרנסתו הועברה לאמו ולמשפחתו. כעבור שנים ספורות נפטרה רעייתו סאלי, לה נישא בשנת 1822, לאחר לידת בנם הצעיר וקלייטון היה אב יחיד לשני ילדיהם.
בשנת 1824 נבחר קלייטון לבית הנבחרים של דלאוור ובשנים 1826–1828 הוא כיהן כמזכיר מדינת דלאוור. בשנת 1831 הוא היה משתתף מרכזי בכתיבת ואישור חוקת המדינה. בשנת 1829 נבחר לסנאט של ארצות הברית והיה החבר הצעיר ביותר בו. כהונתו נמשכה שש שנים, לאחריהן ביקש שלא להציג מועמדותו, אך נבחר כנגד רצונו והתפטר כעבור זמן קצר. נאומיו במהלך תקופה זו זכו לציון בשל רהיטותם וזכו לתשומת לב נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון שקלייטון היה בין תומכיו. דקדקנותו בנעשה במשרד הממשלתי האחראי על שרותי הדואר הביאו לארגון מחדש של מחלקות המשרד. בשנים 1833–1836 הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני משפט.
בתום כהונתו בסנאט מונה קלייטון לנשיא בית המשפט העליון של דלאוור. הוא מונה לתפקיד כמחליפו של בן דודו, תומאס קלייטון, שמונה כממלא מקומו בסנאט. בשנים 1837–1839 עמד בראש בית המשפט ולאחר מכן סיים תפקידו על מנת להביע תמיכה אקטיבית במועמדות ויליאם הנרי הריסון לנשיאות ארצות הברית.
בשנים 1845–1849 כיהן קלייטון פעם נוספת כסנאטור. במהלך תקופה זו הוא התנגד לסיפוח שטחי טקסס לארצות הברית ולעצם התנהלות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא התפטר מהסנאט עם מינויו למזכיר המדינה של ארצות הברית על ידי הנשיא זאכרי טיילור.
כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה כשנה וחצי בלבד, לאור פטירתו של הנשיא טיילור והחלפת חברי הקבינט על ידי יורשו, מילרד פילמור. בשנת 1850 הוא היה שותף לחתימת המשא ומתן עם בריטניה בנוגע לאזורים הפתוחים לשיט בסביבות פנמה (לימים הוביל ההסכם לכריית תעלת פנמה). פרשנותו הדקדקנית במשפט בינלאומי הובילה ליצירת משברים מסחריים עם ספרד, פורטוגל וצרפת.
לאחר סיום כהונתו נבחר קלייטון בפעם השלישית לסנאט, החל ב-1853 ועד לפטירתו ב-1856. במהלך תקופה זו הוא הביע התנגדותו לחוק קנזס נברסקה. בשנת 1855 הוא נשא נאום שזכה להדים בנוגע להתנגדותו להחלטת הנשיא פרנקלין פירס להקצות קרקע ציבורית לבניית בית אשפוז לחולי נפש.
שני בניו של קלייטון נפטרו בצעירותם.
מסילת השומרון
מסילת השומרון, עפולה - ג'נין - מסעודיה - שכם, היא מסילת רכבת היסטורית, עיקרה לאורכה של הארץ, שנסללה בשיתוף פעולה בין הטורקים לגרמנים בין השנים 1912 ל-1914. מוצאה של המסילה בצומת הרכבות עפולה לצד מסילת העמק ומשם נסללה דרומה עד לתחנת הרכבת מסעודיה כ 12 ק"מ צפונית לשכם, ומשם המשיכה דרומה לשכם. על פי התכנון המקורי נועדה המסילה לחבר את ירושלים אל מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות שלוחת רכבת העמק. בפועל צורכי מלחמת העולם הראשונה הביאו לחיבורה למסילה המזרחית, באמצעות השלוחה מתחנת הרכבת מסעודיה מערבה לכיוון טול כרם, שלוחה שנסללה בראשית 1915.
היסטוריה.
סלילת מסילת השומרון החלה בשנת 1912, כ-7 שנים לאחר חנוכת מסילת העמק, ומטרתה הייתה לחבר את ירושלים למסילה החיג'אזית. המסילה נבנתה באותו רוחב של המסילה החיג'אזית - 105 ס"מ בתכנונו ובפיקוחו של המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר שהיה הממונה על הקמת רשת הרכבות באימפריה העות'מאנית ועמד גם מאחורי הקמת רכבת העמק. בשנת 1913 נחנך הקטע הראשון של המסילה בין עפולה וג'נין, אך בעיות כספיות שהועצמו על ידי לחץ של ממשלת צרפת למנוע את הקמת הקו כדי למנוע תחרות עם קו יפו - ירושלים שהיה בבעלות חברה צרפתית הביא לכך שהעבודות התקדמו בעצלתיים ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסללו מעפולה כ-40 קילומטר בלבד שחצו את עמק דותן והגיעו לאזור הרכסים הגבוהים של צפון השומרון עד סמוך לכפר סילת א-ד'אהר.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה נוצר צורך בקו אספקה לכיוון החזית בחצי האי סיני ותעלת סואץ לשם כך חודשו בינואר 1915 העבודות על המסילה, שכללו חציבה של מנהרת רמין שאפשרה למסילה להגיע אל אגן הניקוז של נחל שכם עד תחנת הרכבת מסעודיה. קטע זה הוא באורך 10 ק"מ. באביב 1915 נסלל הקטע באורך 12 ק"מ ממסעודיה לשכם. במסעודיה התפצלה המסילה לאורך נחל שכם עד טולכרם ומשם בקיץ 1915 נסלל הקטע באורך 80 ק"מ ללוד. באוקטובר 1915 הגיעה המסילה לבאר שבע. משם המשיכו עבודות הסלילה דרומה דרך ניצנה אל תוך חצי האי סיני עד קוסיימה, שם הופסקו העבודות בעקבות כיבוש עזה בידי הבריטים.
בקטע הדרך שבין סילת א-ד'אהר דרך מסעודיה ועד שכם עוברת המסילה באזור הררי. התוואי ארוך ומפותל ועובר בוואדיות סביב ההרים כדי לשמור על שיפועים מתונים. במסגרת העבודות על תוואי המסילה נחצבו בחלק זה של התוואי מבתרים רבים בהרים כדי למנוע פיתולים חדים. כיום חלק מהתוואי משמש את תושבי האזור: בין הכפרים בזאריה לרמין נסלל קטע של התוואי וכן בין שבי שומרון לעצירה א-שמאליה משמש קטע מהתוואי כציר העלייה להר עיבל.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הורחבה המסילה המזרחית לרוחב התקני והוארכה צפונה עד לחיפה, שם שבה והתחברה לרכבת העמק. בשל כך איבדה מסילת השומרון את חשיבותה ותפעולה הפך מורכב יותר מכיוון שרוחב המסילה נותר 105 ס"מ. שירות הרכבות בין טול כרם, שכם ועפולה נמשך במהלך שנות ה-20, אך בשנות ה-30 הוא צומצם בהדרגה (ב־1932 נסגר הקו עפולה-שכם, אך הקו שכם-טול כרם המשיך בפעולתו) עד להפסקתו המוחלטת בזמן המרד הערבי הגדול סביב 1938. ב-1940, בזמן מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נוסף במסילת השומרון לצרכים צבאיים אך עם תום המלחמה נסגרה המסילה סופית ולא נעשה בה עוד שימוש.
עם השנים פורקו הפסים ונבנו על תוואי המסילה בתים, בעיקר באזור ג'נין וטול כרם. כיום נשארו לאורך התוואי שרידי הסוללה, גשרונים וחלק ממבני התחנות - תחנת ג'נין נהרסה במהלך מבצע חומת מגן, שרידי התחנות של שכם, טול כרם ומסעודיה קיימים עד היום, כאשר בתחנת הרכבת של מסעודיה (סבסטיה) נעשה הניסיון הראשון לחידוש מפעל ההתיישבות היהודי אחרי מלחמת ששת הימים. מנהרת רמין עדיין קיימת וניתן לעבור דרכה ברגל וברכב.
תחנות הרכבת לאורך המסילה.
תחנות הרכבת מעפולה עד טול כרם:
בתחנה זו התחבר הקו למסילה המזרחית
ריזה
היינריך מייסנר
אדוארד אברט