על אף שצרפת החלה לצעוד לכיוון של מדינת רווחה ועל אף שהצעדים הורידו את האבטלה וסיימו שנים ארוכות של שביתות פראיות, הרי שהתעשייה לא הסתגלה בקלות ובמהירות לשינויים. בראש ובראשונה נפגע פריון העבודה עקב קיצור שבוע העבודה והעלאת השכר, כן החלה לדהור אינפלציה שהגיעה לשיעור שנתי של 46% ב-1937. מפעלים קטנים שלא יכלו לעמוד בתנאים החדשים קרסו. החל מראשית 1937, הפחד מהתעצמות גרמנית, הצורך להשקיע בפיתוחים ביטחוניים ולספק מקומות עבודה נוספים דחף את ממשלת בלום להולאמת התעשייה הצבאית ולהשקעה בצבא, תוך עצירת תנופת חקיקת הרווחה. בלום ראה בנאציזם סכנה מוחשית וקרא לזרז את חימושה מחדש של צרפת אל מול הסכנה הנאצית, ואילו הלאומנים הימניים נעו לעבר התפייסות עם גרמניה הנאצית דווקא, כאשר אחת הסיסמאות בהן השתמשו הייתה: "מוטב היטלר מבלום".
אחד הצעדים הראשונים שנקטה ממשלת בלום הוא הוצאתן אל מחוץ לחוק של תנועות פשיסטיות. עם זאת, תנועות אלו לא חדלו להתקיים, הם רק ירדו למחתרת וליבו שינאה אנטישמית בקרב מתנגדי הממשלה שהתבססה על יהדותו של בלום. המחתרת הפשיסטית העיקרית שפעלה בתקופת ממשלת החזית העממית הייתה לה קגול (La Cagoule, "הברדס") שביצעה פיגועי טרור. בפברואר 1937 נפצע בלום פציעה קלה בידי מפגיני ימין, כשעברה מכוניתו על פני תהלוכת הלוויה של ז'אק בינוויל, ההיסטוריון של כתב העת הימני "ל'אקסיון פרנסז".
סוף דרכה של החזית.
בלום נאלץ לנקוט במדיניות נייטרלית ביחס למלחמת האזרחים בספרד בשל כמה סיבות, ובהן הרצון להימנע מסכסוך עם שותפיו הקואליציוניים מן המפלגה הרדיקלית והשמאל העצמאי, שהתנגדו להתערבות במלחמה, תוך גרימת קרע בלתי ניתן לאיחוי בין המחנות הפוליטיים בצרפת. מנגד, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית והקרמלין הפעילו לחץ רב על בלום וממשלתו להיכנס למלחמה ולתמוך ברפובליקאים בספרד. מתח קשה זה, כתוספת לקשיים שבפניהם עמד בלום ביישום מדיניותו נוכח הקשיים הפוליטיים מצד הסנאט, שנשלט על ידי הכוחות השמרניים, הביא אותו להתפטר ביוני 1937. ההתפטרות בישרה את תחילת סופה של ממשלת החזית העממית. לאחר התפטרות בלום שב קמי שוטאן (שהתפטר בבושת פנים מכהונתו ב-1934 בעקבות פרשת סטביסקי) לכהן כראש ממשלה.
החזית התפרקה ב-1938. שוטאן פיטר את השרים מן המפלגה הסוציאליסטית, הדבר איפשר לחזית לשתף פעולה עם ממשל נוויל צ'מברלין בבריטניה ולחתור להסכם שיסיים את תוקפנות גרמניה הנאצית בצ'כוסלובקיה. לאחר שהושג הסכם מינכן סירבו הקומוניסטים להצביע בעדו והוצגו על ידי הממשלה כ"מחרחרי מלחמה". בתגובה, פרצו שביתות ענק במשק, שהונהגו על ידי האיגודים המקצועיים הקומוניסטיים. השביתות דוכאו ביד חזקה על ידי הממשלה הצרה, שהתססה כעת על המפלגה הרדיקלית לבדה.
פייר מק אורלן
פייר מק אורלן, שמו בלידה: Pierre Dumarchey - פייר דימארשה (בצרפתית: Pierre Mac Orlan, 26 בפברואר 1882 פרון, מחוז סום - 27 ביוני 1970 סן-סיר-סור-מורן, מחוז סן-א-מארן) היה סופר, מסאי, משורר ופזמונאי צרפתי. מק אורלן יצר מגוון רחב של יצירות ספרותיות. אחרי שהתחיל כצייר, התפרסם בסיפוריו ההומוריסטיים. אחרי מלחמת העולם הראשונה פנה לספרות פנטסטית ולרומני הרפתקאות. בשלהי הקריירה הספרותית שלו עסק בכתיבת שנסונים, מסות וזיכרונות.
בצעירותו בתחילת המאה ה-20 חי מק אורן בשכונת מונמארטר בפריז והתוודע שם לגיום אפולינר, לפרנסיס קארקו ולרולאן דורז'לס, איתם יצר קשרי ידידות. באותה תקופה שהה גם ברואן, בלונדון, בפלרמו, בברוז' ובערים אחרות. זיכרונותיו מהשנים הללו, שבהן חי לעיתים קרובות בתנאי עוני, שימשו לו לחומר לספריו בעלי נימה אוטוביוגרפית חזקה ושהשפיעו אחר כך על סופרים כמו אנדרה מאלרו, בוריס ויאן ורמון קנו.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מק אורלן היה קנאי מאוד לפרטיותו, במיוחד בנוגע לפרטים הקשורים לעברו הרחוק, דאג להעלים תיעוד רב ולפעמים למסור פרטים ביוגרפיים מפוקפקים. הוא טען שהיה יתום מגיל מוקדם. בנוסף רישומי לידתו בעיריית פרון נעלמו בגלל הנזקים שנגרמו לארכיון העירייה בהפגזות גרמניות בשנת 1916. גם ארכיון בית הספר המקומי שבו למד כולל תיקו כתלמיד נהרסו ככל הנראה בימי מלחמת העולם השנייה. הסופר עצמו שרף לקראת סוף חייו חלק ממכתביו ארכיונו האישיים, לדבריו, על מנת ש"יהיה חסר דאגות אחרי מותו".
מק אורלן נולד בשנת 1882 בפרון, מחוז סום בחבל פיקרדיה בצפון צרפת, בשם פייר דימארשה. הוא היה בנם הבכור של פייר-אֶדמון דימארשה (1928-1853), קצין אספקה בצבא, לימים מנהל חשבונות, שמוצאו בליל, ושל ברט פרנסין ארתוס (ילידת 1861). האם נעלמה מחיי הילד בשנת 1889. לא יודעים אם נפטרה או אולי נפרדה מבעלה והסופר לא הזכיר את שמה לעולם. הסופר הציג את עצמו כ"יתום מגיל קטן".חמש שנים אחרי לידת פייר נולד לזוג בן נוסף, ז'אן (יליד 1887). בן זה נפטר מיד בתום מלחמת העולם הראשונה או אולי ב-1929. האב התחתן בשנית.
החל משנת 1889 פייר ואחיו נמסרו לאומנות אצל דוד, בשם לואי איפוליט פראן, מורה להיסטוריה ומפקח במערכת החינוך בשומון (מחוז אוט מארן) ואחר כך (באורליאן, ושהיה נשוי לאחות של אמו.
היחסים עם הדוד היו מתוחים לעיתים קרובות, אבל מאוחר יותר בחייו הסופר נזכר בו ברגשי חיבה.
למד בתיכון באורליאן שבו לא הצטיין, אבל נחשף שם לשירי פרנסואה ויון (אולי באמצעות חבר לבית הספר, גסטון קוטה, לימים זמר קברט) ולשירת המשוררים הרומיים - קאטולוס, מרטיאליס, אפוליוס. באותה תקופה היה למעריץ של זמר הקברט אריסטיד בריאן (זמר) והתאהב במשחק הרוגבי, אותו שיחק עד שנת 1913. לימים כסטודנט השתתף בקבוצת הרוגבי Paris Universitaire Club לצד אלן-פורנייה ואנרי ס'אנסון.
בשנת 1898 שלח לבריאן את שיריו הראשונים וקיבל ממנו תגובה חיובית על גלויה אותה שמר כל חייו.
החל מ-1898 נשלח להמשיך לימודיו בבית הספר התקני למורים (École normale d'instituteurs) שבעיר רואן. כעבור שנה בחורף 1899, בגיל 17, עזב את בית הספר ונסע לפריז
בפריז התיישב ברובע מונמארטר. הוא פגש את אחיו ז'אן שהיה שוליה בבית מלאכה לרהיטים עתיקים. דימאשה ביקר בקברט Le Zut, החביב על אנרכיסטים, שם הכיר את "Lapin Agile", פרדריק ז'ראר שפתח מאוחר יותר את הקברט Lapin Agile (הארנב הזריז) שהפך לו לבית. כתב שירים בסנון פוסט-סימבוליסטי ורצה להיות צייר,
עבד בעבודות רבות וניגן באקורדיון. בשנות ה-20 לחייו טייל באירופה ובשובו לפריז הפך לדמות ידועה בחוגי הבוהמה והאמנות המקומיים. נהג במיוחד להופיע במופעי זמרה בקברט "Lapin Agile" ("הארנב הזריז"). באותה תקופה התוודע לסופרים ואמנים רבים, כמו מקס ז'אקוב, גיום אופלינר, איליה ארנבורג, מוריס אוטריו ופרנסיס קארקו.
גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה כחייל קרבי עד לפציעתו בשנת 1916. מאז עבר לשרת ככתב צבאי. אחרי המלחמה התפרנס מכתיבה והחל משנת 1924 קנה חוות גבינות ישנה ביישוב סן-סיר-סיר-מורן במחוז סן -א-מארן, על יד פריז, בחבל איל דה פראנס. בשנות ה-1920 היה למבקר קולנוע וצילום משפיע, וכתב מסות חשובות על יצירותיהם של אז'ן אטז'ה, ז'רמן קרול ואחרים.
בגיל 23 חתם לראשונה בשם פייר מק אורלאן את איוריו לספר של חברו, רובר דיקן Monsieur Homais voyage (אדון אומה מטייל) של.
הנצחה.
אחד מרצונותיו האחרונים של מק אורלן היה הענקת פרס על שמו (מתוך קרן השהשאיר) ביישוב סן-סיר-סור-מורן לסופר או אומן בדרך כלל מבוגר ושנקלע לקשיים בחייו. הפרס מקר אורלן הראשון הוענק בשנת 2005 על ידי ועד מק אורלן בראשות פייר ברז'ה
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2001
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2001 היא התחרות ה-9 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הממלכה המאוחדת אירחה את התחרות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי .
פורמט.
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים.
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות.
18 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר.
אל הגמר העפילו 11 מדינות.
מרדכי רוזנגרטן
מרדכי רוזנגרטן (1898 – 1 בדצמבר 1986) היה אדריכל ישראלי.
קורות חיים.
מרדכי רוזנגרטן נולד בוורשה בשנת 1898 ואת הכשרתו כמהנדס רכש באוניברסיטה הגרמנית בפראג, את לימודיו בה סיים בשנת 1925. רוזנגרטן היגר לארץ ישראל ב-1932. משנת 1935 החל בעבודתו כמהנדס בתל אביב, והפך לאחד המתכננים הפוריים בתל אביב. רבים מבתי המגורים שתכנן הוקמו בתל אביב עבור האוכלוסייה הבורגנית והם תוכננו בסגנון הבינלאומי שהיה אופייני באותן שנים. לפי חוקרת אדריכלות העיר הלבנה ניצה מצגר-סמוק, רוזנגרטן שכלל את הפלסטיות של גושי הבניין ופרטיו ודבק בקווים רכים ומעוגלים, מה שיחד את סגנונו.
לאחר הקמת מדינת ישראל פעל במסגרת שותפות עם המהנדס ג'ורג' קויגן. יחד תכננו בתי מגורים משותפים, אלא שלא עוד לבורגנות התל אביבית אלא שיכונים פשוטים. בהמשך התמנה לתפקיד מהנדס העיר בת ים ולאחר מכן חזר לעבוד כמתכנן עצמאי. נפטר ב-1986 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ב-1994 פרסמה האדריכלית מצגר-סמוק את ספרה "בתים מן החול" ובחרה בחזית בניין שתכנן רוזנגרטן לעטר עמו את כריכת הספר הקדמית והאחורית, דבר המעיד על איכות וחשיבות עבודתו בתקופה משמעותית זו של האדריכלות המקומית.
ארינכובטיים