בשנים 1984–1986, לאחר שחרורו מצה"ל, ניהל את העיתון "הארץ". בשנים 1986–1992 היה מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, ובשנים אלה הוצג, בין היתר, המחזמר "עלובי החיים", שהיה למחזמר המצליח ביותר בתולדות התיאטרון בישראל. בשנים 1992–1993 היה מנכ"ל העיתון "מעריב". משם עבר לעיתון הכלכלי "טלגרף", נמנה עם מקימיו וניהל אותו עד שנת 1996. באותה שנה נתמנה על ידי ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, למנהל אגף התרבות בעירייה, תפקיד שמילא גם בזמן כהונתו של אורי לופוליאנסקי. בשנת 2004 פרש מעיריית ירושלים ופתח משרד כמפיק עצמאי, ועם ההפקות שיצאו תחת ידיו, בשיתוף "הבימה", נמנות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"רכוש נטוש".
בשנת 2006 נתמנה על ידי בית המשפט לנהל את תיאטרון חיפה, שהיה בסכנת קריסה, אך נשאר בתפקיד זה חודשים ספורים. פלדמן שימש מרכז מקצועי ומרצה לניהול עסקי של מוסדות תרבות בתוכנית "להב" באוניברסיטת תל אביב. כמו כן היה יו"ר ההנהלה הציבורית של סטודיו למשחק ניסן נתיב, יושב ראש איגוד מנהלי התרבות והאמנות בשלטון המקומי, יושב ראש תיאטרון הקיבוץ ויושב ראש הוועד המנהל בתיאטרון גשר.
היה בעלים של "סטטוס – הירחון לחשיבה ניהולית" (לצד עדנה פשר), שעוסק בהיבטים תאורטיים ומעשיים של ניהול, תוך נגיעה בתחומי משנה של ניהול ובתחומים שונים המשיקים להם, וסוקר מחקרים אקדמיים חדשים בתחומים אלה.
היה חבר בהנהלות תיאטרון מיקרו הירושלמי, הסינמטק בירושלים, במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר בירושלים, בוועדת "ניצני" לבדיקת שכר מנהלי מוסדות תרבות, בתיאטרון ירושלים, בפסטיבל ישראל, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בבית צבי, במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, במוזיאון ישראל, בתיאטרון החאן ובהוצאת כתר.
כתב מילים לשירים כגון "מוכרחים להמשיך לנגן" ללהקת חיל האוויר ו"שירי לי כנרת" למילי מירן.
ב-2013, הפיק את המחזמר "צלילי המוסיקה" ו"המלך ואני".
נפטר ב-4 בינואר 2017. הותיר אחריו אישה, אתי, ושלושה ילדים.
סונג קאנג
קאנג סונג-הו (באנגלית: Kang Sung-Ho, בהנגול: 강성호; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידיו כהאן לו בארבעה סרטים מסדרת סרטי "מהיר ועצבני".
ביוגרפיה.
קאנג נולד בעיר ג'יינסוויל שבג'ורג'יה למהגרים מקוריאה הדרומית.
קאנג התחיל את דרכו בתפקיד קטן בתור צופן בשובר הקופות "פרל הארבור".
עבד לראשונה ועלה מדרגה בקריירה שלו עם הבמאי ג'סטין לין בדרמת הפשע העצמאית "יותר מזל מחר" בה נוצרה דמותו של נהג המרוצים האן לו.
ב-2006 חבר בשנית לג'סטין לין וגילם בסרט "" את הדמות של האן, הדריפטר העשיר שעושה עסקים עם נהג מרוצי הרחוב הטוב ביותר בטוקיו טאקאשי (בריאן טי).
ב-2007 הופיע בתפקיד קטן לצידם של ברוס ויליס וג'סטין לונג בסרט הפעולה "מת לחיות 4.0" ובסרט האקשן "מחסל פראי" בתור צלף ה-FBI גוי בו משתמש הסוכן ג'ון קרופורד (ג'ייסון סטיית'האם).
ב-2009 שיחק בסרט "מהיר ועצבני 4" בתור שותף לצוות הגנבים החדש שמארגן דומיניק טורטו (וין דיזל).
ב-2011 הופיע בסרט "מהיר ועצבני 5", המצליח בסרטי הסדרה, בו הוא מגויס על ידי טורטו לשוד מסובך בריו דה ז'ניירו.
ב-2013 הופיע בסרט מהיר ועצבני 6 בו הוא מגויס בפעם שוב על ידי טורטו כדי לתפוס נוכלים וכדי לחזור למולדתם.
חיים אישיים.
קאנג הוא בעל מסעדת האוכל האסייתי "סאקטיני" שבשכונת ברנטווד, לוס אנג'לס.
פראנץ דעליטש
קצורין
9 עד 5 (סרט)
9 עד 5 (באנגלית: 9 to 5) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1980 בכיכובן של ג'ין פונדה, לילי טומלין, דולי פרטון ודבני קולמן. הסרט עוסק במסע נקמה של שלוש נשים בבוס הסקסיסטי שלהן. הסרט גרף למעלה מ-3.9 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שבו יצא לאקרנים בארצות הברית, והוא מדורג במקום ה-20 ברשימת סרטי הקומדיות הרווחיים ביותר, נכון ליוני 2011.
דולי פרטון, אשר מגלמת את אחת הנשים בסרט, שרה גם את שיר הנושא המפורסם "9 עד 5". השיר הגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100, זכה בשני פרסי גראמי והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
הסרט עובד לתוכנית טלוויזיה ולמחזמר שעלה בברודוויי בשנת 2009.
עלילה.
ג'ודי ברנלי (ג'ין פונדה), עקרת בית אשר בעלה נוטש אותה לטובת המזכירה שלו, פוצחת עם גירושיה בקריירת מזכירות משלה, במסגרת תאגיד גדול. מכיוון שג'ודי מעולם לא עבדה, היא נלחצת מכל משימה פשוטה בעבודתה, כגון תיוק מסמכים, מענה לשיחות טלפון ובמיוחד שימוש במכונת צילום.
באותה החברה עובדת גם ויולט ניוסטד (לילי טומלין), אלמנה ואם לארבעה ילדים, שנמצאת בחברה מזה 12 שנים. ויולט מוצגת כעובדת חרוצה מאוד, שאינה מקבלת קידום בשל מעסיקהּ השוביניסט פרנקלין הארט (דבני קולמן), אשר בז לכל הנשים העובדות במחלקה.
מזכירתו האישית של הארט היא דורלי רודס (דולי פרטון), שנמצאת במצוקה מתמדת בעקבות הטרדות מיניות מצידו של הארט; הארט הצליח לשכנע רבים בחברה שהיא המאהבת שלו.
שלוש הנשים מתיידדות, ולאחר שהארט פוסח על ויולט בקידומה, השלוש נפגשות בבר מקומי לאחר שעות העבודה, ומפנטזות על מסע נקמה בהארט. ויולט מפנטזת, בדומה לסיפור שלגיה ושבעת הגמדים, על כך שתגיש להארט קפה מורעל. העלילה מסתבכת כשהן מאמינות שאכן הרעילו בטעות את הקפה של הארט. הן יוזמות תוכנית לטשטוש עקבותיהן, וחוטפות מבית החולים את מה שהן תופסות כגופתו של הארט. בדרך הן נתקלות במכשולים רבים: תאונת דרכים, שוטרים וצוות רופאים בעבודתם.
הארט מתגלה חי בבוקר שלמחרת, ומסתבר שהוא לא שתה את הקפה. ויולט, דורלי וג'ודי נשבעות לשכוח את אירועי אותו לילה, אך רוז העובדת במשרדן מאזינה לשיחתן בשירותים, ומספרת על כך להארט. כדי למנוע מהארט להזמין את המשטרה, הן חוטפות אותו ומחזיקות בו כבן ערובה. הן מסתירות את סיבת היעדרותו מרוז, ומנצלות של היעדרו כדי לבצע מספר שינויים בסביבת העבודה.
כשאשתו של הארט חוזרת מחופשה, הארט נמלט בחזרה למשרד. לפני שהשלוש נתפסות, מגיע יושב ראש ועד החברה לביקור במשרד, ומביע את שביעות רצונו מהשינויים שבוצעו. הוא מניח שהארט אחראי לכך ומציע לו תפקיד בסניף החברה בברזיל.
בסיום הסרט, ויולט מקבלת קידום לתפקידו של הארט; ג'ודי מתאהבת בנציג מכונת צילום; דורלי מתפטרת והופכת לזמרת קאנטרי; והארט נחטף על ידי שבט באמזונאס בברזיל.
שיר הנושא.
השיר "תשע עד חמש" בביצועה של דולי פרטון הפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של שנות ה-80.
הוא דורג שבועיים ברציפות בראש המצעד של "בילבורד הוט 100" והיה מועמד למספר פרסים. ב-1981 זכה בפרס בחירת הקהל בקטגוריית שירי הנושא לסרטים, וב-1982 זכה בשני פרסי גראמי.
בטלוויזיה ובתיאטרון.
הסרט היווה השראה לסדרת טלוויזיה ששודרה בין השנים 1982 - 1983 וכן בין השנים 1986 - 1988. הסדרה לא זכתה להצלחה רבה. ב-2009 עלה מחזמר בשם זה בברודוויי, שזכה לפופולריות רבה.
דבורקין
דְבוֹרקין הוא מטרונים יהודי אשכנזי שפירושו "בנה של דבורה".
פרעה אל ג'יפתליק
דיאנה דאמראו
דיאנה דאמראו (בגרמנית: Diana Damrau, נולדה ב-31 במאי 1971) היא זמרת סופרן גרמניה, הידועה במיוחד כסופרן קולורטורה.
ילדותה ולימודיה.
דאמראו נולדה בשנת 1971 בגינצבורג (Günzburg), בוואריה שבגרמניה. היא גילתה מילדות כישרון מוזיקלי ועיניין מיוחד במוזיקה הקלאסית. אחרי צפייה בסרטו של זפירלי "לה טרוויאטה" עם טרזה סטראטס גמרה בליבה להיות זמרת אופרה.
הופיעה לראשונה בפני קהל בגיל 15 באולם בקולנוע "דונאוליכטשפילה" באופינגן ועם קטעים מן המחזמר "גברתי הנאווה". מי שגילתה וטיפחה את כישוריה הייתה זמרת האופרה הרומניה כרמן הנאגנו.
אחרי סיום בחינות הבגרות בגימנסיה דוסנברגר בגינצבורג, למדה דיאנה דמראו בכיתה של כרמן הנאגנו בבית הספר הגבוה למוזיקה בווירצבורג. בהמשך השתלמה בכיתות אמן של חנה לודוויג ואדית מאתיס בזלצבורג ובשנת 1995 סיימה את לימודיה בהצטיינות.
הקריירה.
מופע הבכורה שלה כזמרת אופרה התקיים בשנת 1995 בווירצבורג באופרה "נישואי פיגרו".
בהמשך הופיעה על במות תיאטרוני האופרה במנהיים, פרנקפורט, ואחר כך ברחבי העולם באופרה הממלכתית של וינה, במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בקובנט גארדן בלונדון, ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 2004 הופיעה על במת לה סקאלה במילאנו במופע הפתיחה מחדש של המקום תחת ניצוחו של ריקרדו מוטי.
המוערך שבביצועיה של דאמראו היה בתפקיד מלכת הלילה ב"חליל הקסם" מאת מוצרט; היא השתתפה ביותר מ-15 הפקות של אופרה זו, ביניהן בניצוח סר קולין דייוויס ב-2003 וריקרדו מוטי ב-2006. בעונה 2007–2008 של מטרופוליטן אופרה שרה לסירוגין כמלכת הלילה ובתפקיד פאמינה. את העונה 2008–2009 התחילה בתפקיד לוצ'יה ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי, אחר כך ביצעה את התפקידים של סופי באופרה "האשה השתקנית" ואמינטה ב"אביר הוורד", מאת ריכרד שטראוס. תפקידים נוספים של סופרן קולורטורה שברפרטואר שלה הם של גילדה, אדינה ומארי. הופיעה גם כסופרן לירי בתפקידים מאנון, דונה אנה, גרטל ופאמינה.
אחרי שילדה את בנה הראשון באוקטובר 2010, חזרה לבמה בינואר 2011 בתפקיד אלווירה בהפקה חדשה של "אי פוריטני" מאת וינצ'נצו בליני ב"גראן תיאטר" של ז'נבה. אחר כך שרה שוב במטרופוליטן בניו יורק בהפקה חדשה של אופרה קומית של רוסיני - "הרוזן אוֹרי", וב"ריגולטו" מאת ורדי.
דאמראו הופיעה גם על במות הקונצרטים עם מבחר של לידר - במוזיקפריין של וינה, בקרנגי הול, בלה סקאלה, ב"שוברטיאדה" בשוורצנברג (אוסטריה), ובפסטיבלים מינכן וזלצבורג. הרפרטואר הקונצרטי שלה כולל את "כרמינה בורנה" מאת קרל אורף, "המיסה הגדולה בדו מינור" מאת מוצרט, ה"רקוויאם של מוצרט", "אקסולטאטה יובילאטה", ו"המשיח" של הנדל.