קרל מלגלג לילדים העניים הלובשים סחבות, אולם הילדה, שרוצה שהאחים ישתתפו גם הם בתחרות ההחלקה, מציעה להנס כסף כדי שיקנה מחלקיים. הנס מסרב בתחילה לכסף אולם נאות לקבל אותו כאשר הילדה מכריזה כי היא מתכוונת לשלם לו בתמורה למחרוזת מעץ לבן שדומה לזו שגילף עבור גרטל. הנס נאות לקבל את הכסף ומחליט לקנות מחלקיים לאחותו. פטר, ידידה של הילדה, מבקש מהנס מחרוזת נוספת עבור אחותו. הנס רוצה לקנות בכסף מצרכים שהאם זקוקה להם אבל היא מתעקשת שהכסף ניתן לו עבור מחליקיים. בדרכו לקנות אותם, הנס פוגש במקרה ברופא שנחשב לטוב ביותר בהולנד, דוקטור בקמן, ומבקש ממנו לנסות לסייע לאביו. הרופא שנראה שרוחו רעה עליו, נאתר לבקשתו, ובשל דמיונו של הנס לבנו האבוד הוא מסכים לבקר בעוד שבוע את המשפחה.
בינתיים יש ימי חופשה וחלק מהנערים בכיתה, בהנהגתו של פטר, רוצים לצאת להחלקה על הקרח במסע של מספר ימים, עד האג ובחזרה. דרך אמסטרדם, הארלם, וליידן. מתלווים אליהם בין היתר יעקב השמן ובן דודו שהגיע לביקור מאנגליה. הנערים מחליקים על הקרח למרחק 27 קילומטרים, עד העיר הארלם, שם הם מתעדתים לסעוד ארוחת צהריים במסעדה. פטר מגלה לחרדתו שארנקו, שבו היה הכסף של כל הילדים אבד. בצר להם הם פונים לחזור חזרה לברק.
זמן קצר לאחר מכן הם נתקלים בהאנס. מצבו של רף הורע מאד, והנס נמצא בדרכו אל ליידן, בתקווה למצוא בה את דוקטור בקמן בבקשה שיקדים את ביקורו. בדרכו נתקל הנס בארנקו של פטר, וזיהה אותו לפי העור הצהוב שלו. הנס מחזיר לפטר את הארנק וכך יכולים הנערים להמשיך במסעם. פטר אסיר תודה להנס, ומציע לסייע לו, הוא יעביר את ההודעה לרופא בליידן, וכך יוכל הנס לשוב לאמו המטפלת באביו. בנוסף פטר אומר להנס שאביו זקוק לעובד שיגלף להם עמודי שער לבית הקיץ החדש שלהם, והוא חושב שהנס יוכל לקבל את העבודה. הנס חוזר חזרה והילדים האחרים ממשיכים במסע. הם עוברים הרפתקאות שונות. בלילה תופס פטר גנב שניסה לשדוד את הכסף מחדרם. בדרכם הם פוגשים סירות קרח המחליקות בתעלות ומסיעות אנשים. הילדים משלימים את מסעם ופטר, שלא מוצא את דוקטור בקמן, משאיר לו מכתב בבקשה לבוא לעזרת משפחת ברינקר.
דוקטור בקמן מקבל את המכתב ומגיע לביקור בבית משפחת ברינקר. הוא מבקש רשות מהאם לבצע ניתוח מסוכן בראשו של רף ברינקר, כדי להסיר גוש שלוחץ על מוחו. דוקטור בקמן והשולייה שלו מבצעים את הניתוח בבקת המשפחה, הניתוח מצליח ורף בינקר שב לדבר ולזהות את סביבתו. הרופא אינו דורש כסף תמורת הטיפול, אולם אומר לאם כי האב נזקק למזון קל לעיכול כמו דגים ויין לבן. הנס שוקל למכור את מגלשיו כדי לממן את המזון אולם משלוח של מזון מגיע מטעם הרופא ומשכנים. לאחר מספר ימים פטר מוצא עבודה עבור אביו של האנס. בינתיים נזכר רף במקום בו החביא את הכסף של המשפחה, ליד עץ צעיר. האם ופטר מחפשים את המטמון בקרבת עץ, אולם מעלים חרס בידם. בעקבות מקרה, מוצא הנס את הכסף סמוך לעץ אחר שנכרת ולידו החביא האב את הכסף.
בתוך כך, נזכר רף ברינקר ומגלה לבני המשפחה כי שעון הכסף שייך לאדם צעיר, שגם נתן לו מכתב שאבד. רף סייע לצעיר להמלט מהולנד בעקבות אסון שקרה לו, אולם הוא אינה זוכר את שמו. דוקטור בקמן בא לביקור ומתברר כי השעון שייך לבנו. הבן היה השולייה של אביו, ובאותם ימים היה מקובל כי הכנת תרופות נעשית על ידי רופאים או רוקחים פרטיים. בנו של דוקטור בקמן הכין בטעות תרופה בצורה לא נכונה שהייתה עלולה להרוג את החולה בו טיפלו. האב גילה זאת בזמן ונמנע מלתת את התרופה הרעילה, אולם החולה נפטר מסיבה אחרת. הבן שלא ידע זאת חשב שבטעות הרג אדם, ולכן ברח מהארץ ושינה את שמו.
הילדים המנסים לזכות במחליקי כסף בתחרות החלקה על הקרח, המורכבת מממרוצי החלקה לאורך קילומטר. יש לזכות בשני מרוצים כדי לזכות בתחרות. גרטל זוכה בתחרות הנערות. בשני המרוצים הראשונים לנערים זוכים פטר וקרל. אולם השרוך במחליקיים של פטר נקרע סמוך למרוץ השלישי. הנס מתעקש לתת לו את השרוך שלו, בטענה שהסיכוי של פטר לזכות גבוה בהרבה מהסיכוי שלו עצמו. פטר וגרטל זוכים בתחרות וכל אחד מהם מקבל מחליקי כסף ופרחים. גרטל הנרגשת רצה אל בית אמה עוד בתום טקס הניצחון.
רף נזכר בשמו של בנו של הרופא, אולם מתקשה לזכור לאן הלך. פטר וחבר נוסף מגיעים לבית כדי לתת לגרטל תיק למחלקיים, שהוא חלק מפרס התחרות, שלא הספיקה לקחת. התיק יוצר בברמניהגם באנגליה ובעקבות זאת נזכר רף כי לשם הלך בנו של דוקטור בקמן. ומתברר שהוא הקים שם מפעל מצליח לייצור מוצרי עור. בעקבות כך מוצא הרופא את בנו האבוד. בסוף הספר האנס מצהיר כי להיות רופא הוא העיסוק הנאצל ביותר. דוקטור בקמן שומע זאת ומחליט לאפשר לסייע בלימודיו של האנס באוניברסיטה, ולאחר מכן להפוך אותו לשולייה שלו. בנו של הרופא מוכר את המפעל ועובר להולנד כדי לפתוח בה חנות. רף מתמנה להיות עוזרו של בנו של הרופא בחנות.
עלילת הספר מתרחשת בהולנד, אף כי נכתב בטרם ביקרה מחברתו בהולנד.
חברים לעת צרה.
בפרק 18 של הספר, הנקרא "חברים לעת צרה" (Friends in Need), קוראים הנס וחבריו לכיתה סיפור הנקרא 'גיבורהּ של הארלם'. גיבור הסיפור, ילד בן 8 שאינו מזוהה בשמו, יוצא מהעיר אל צדו השני של סכר הפולדר המקומי, כדי למסור עוגות לאיש עיוור. בדרכו חזרה לעיר מבחין הילד בפרצה זעירה בסכר דרכה החלו לזרום מים. הילד מבין כי המים עלולים לסחוף את הסכר ולהציף את העיר. בהבזק של רגע הוא מטפס על הסוללה וסותם בזרתו את הפרצה. הוא זועק לעזרה אך איש לא שומע והוא מבלה את הלילה הצונן על הסוללה. עם שחר מבחין אחד התושבים בילד וממהר להזעיק עזרה, שמגיעה עד מהרה.
בשלב זה קוטע המורה את הקראת הסיפור כדי לגעור בתלמידה ג'ני. אחד התלמידים, בן, אומר לחברו למבר כי שמע על התקרית בעבר, אך לא ידע שהיא אכן ארעה. על כך משיב למבר בהתרגשות כי הסיפור אמיתי בעליל, כפי שסיפרה לו אמו לפני שנים. "אין איש בהולנד שלא יודע זאת" מצהיר למבר ומוסיף כי הילד מייצג את נשמתה של אומה שלמה: "אין דליפה שיכולה להתגלות בפוליטיקה, כבוד או שלום הציבור, שמיליון אצבעות אינן נכונות לעצור, בכל מחיר". בן מניח ללמבר לומר את המילה האחרונה בנושא והפרק מסתיים.
השפעה תרבותית.
ספרה של דודג' מתאר את הולנד כאומה אידילית של חוואים אמיצים, ישרים ויראי-שם המתהלכים בקבקב עץ. בזכות הספר נפוץ המשל על הילד ההולנדי והאצבע בסכר, שהם ככל הנראה פרי דמיונה של דודג', בקרב הציבור האמריקאי. עם השנים יוחס שם גיבור הספר, הנס ברינקר, לילד האלמוני עליו קוראים הנס וחבריו בפרק 18.
הספר תורגם להולנדית כבר בשנת 1867 על ידי פ. ג'. אנדריסן (P.J. Andriessen), שהעיר בפתיחתו כי "סיפור מתוק זה הוא כולו השקפת המחברת". תיירים אמריקאים שביקרו בהולנד התאכזבו לגלות שהמקומיים לא מכירים את הסכר, הילד או הסיפור הקשור בהם. לטובתם הציבה לשכת התיירות ההולנדית בשנת 1950 פסל בעיירה ספארנדם המנציח את הילד ואצבעו שבסכר. רק בשנת 1954 שוכתב הסיפור בהולנדית כך שיתרחש בעיירה ספארנדם.
נאמר על דודג' :"מעטים האנשים שעשו יותר ממנה להעלאת רמתה של ספרות הילדים" (אלמוני) . - הנס ברינקר או מחליקי הכסף הוא הטוב והידוע בספריה.
תרגום לעברית.
הספר יצא לאור בעברית לראשונה ב-1944 בשם "מחליקיים של כסף" בעיבודו של פייר-ז'יל אטצל (בשם העט "סטאל") ובתרגום ליב חזן, ושמה של הסופרת מופיע בו בטעות כ"דודג' וסטל". בשנת 1976 תרגם את הספר י בן פינחס בהוצאת יסוד בשם "מחליקי כסף". בשנת 1994 יצא הספר לאור בתרגומה העברי של יעל רון-לרר.
שיטפון הים הצפוני.
מקרה אמיתי דומה למעשייה האמריקאית התרחש בהולנד בשנת 1953. רבבות תושבי העיירה ההולנדית ניברקרק ניצלו מתוצאות שיטפון הים הצפוני כשפרצה בסכר סמוך נסכרה זמנית על ידי ספינה שהושטה לתוכה ומנעה את הצפת הפולדר.
עג'מי
שכונת עג'מי (בערבית: حي العجمي) היא שכונה ותיקה ביפו. מלבד רחוב יפת, רוב הרחובות בשכונה צרים והבתים בה בנויים בצפיפות רבה. בשכונה שוכנים בתים עתיקים רבים, שנבנו בתקופה העות'מאנית, ולצדם בתים חדשים. בשכונה מתגוררים ערבים ויהודים.
גבולות השכונה.
הרחוב הראשי של השכונה הוא רחוב יפת החוצה אותה מצפון לדרום. הרחוב עמוס בחנויות ובמסעדות. השכונה גובלת בצפון ביפו העתיקה (אם כי יש המגדירים את גבולה הצפוני דרומה משם, ברחוב שערי ניקנור), בדרום בשכונת גבעת עלייה, במזרח בשכונת צהלון, ובמערב בים התיכון.
היסטוריה.
השכונה נקראת על שמו של איברהים אל-עג'מי, שנמנה לפי המסורת המוסלמית על בני לווייתו של מוחמד. קברו של אל-עג'מי שוכן לפי המסורת בדרומה של השכונה, ובמאה ה-19 הוקם מסגד עג'מי במקום. שכונת עג'מי קמה באמצע המאה ה-19 על ידי ערבים מארונים אמידים, שהקימו את רחובותיה במקביל לחוף הים, ובנו בה כנסייה ואת מנזר אנטוניוס הקדוש. בתי המגורים בשכונה נבנו מכורכר והוקפו בחצרות. יכולתם הכלכלית של תושבי המקום ניכרה בסגנון הבנייה.
בתחילת המאה ה-20 התיישבו בשכונה תושבים אמידים פחות, ואלה הקימו בה בתים פשוטים יותר. במלחמת העולם הראשונה ולאחריה רווחה בשכונה בנייה חסרת תכנון וסדר, ובשנות ה-30 התפשט הסגנון הבינלאומי מתל אביב לעג'מי. השכונה התפשטה דרומה בין הים ממערב והפרדסים ממזרח, עד שנשקה לשכונת ג'בלייה (כך נקראה אז גבעת עלייה) מדרום.