הסוחר יכול לאחר מכן לשלוח לבנק את תעתיק העסקה הכולל את formula_291 וכן התאריך הכלול בה. הבנק לא יכבד את העסקה אם formula_292, אחרת הוא מחשב את formula_10 בעזרת זהותו של הסוחר הרשומה במסד הנתונים של הבנק ותעתיק העסקה. ומוודא שמתקיים formula_288 וכן שהחתימה שלו על המטבע תקפה ואם הבדיקות עלו בהצלחה הוא מפקיד את המטבע בחשבונו של הסוחר. אם המטבע כבר רשומה במאגרי הבנק משמע אחד מהשניים או ש-formula_280 מנסה להפקיד את אותה מטבע פעמיים או שנעשה ניסיון לבזבוז כפול מצד formula_274. קל לזהות את המקרה שהסוחר מנסה להפקיד את אותה מטבע פעמיים כי תעתיק העסקה זהה לחלוטין. במקרה שתעתיק העסקה שונה הבנק יכול לחשוף את זהות formula_274 כי בידיו כעת formula_298 מהעסקה החדשה וכן formula_299 מעסקה קודמת. הוא יכול לחשב את formula_300. התוצאה היא למעשה מספר החשבון של הלקוח שניסה לבזבז את המטבע פעמיים והוא מהווה הוכחה לכך.
רובה חצי אוטומטי
פרס קבלי
נפת וילנה-טרוקי
משפטי פיקארד
שילומים (סרט)
שילומים (ברוסית: Контрибуция) הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של סרגיי סנז'קין, בהפקת אולפני לנפילם. מבוסס על הרומן מאת לאוניד יוזפוביץ' באותו שם. בסרט מככבים מקסים מטבייב (כקצין הצבא הלבן אנטולי פפליאייב) ויליזבטה בויארסקאיה (בתפקיד האלמנה).
הסרט שוחרר לתפוצה נרחבת ב-17 במרץ 2016 ואורכו הוא שעה ו-40 דקות. גרסה מורחבת של הסרט (באורך של שעתיים ו-50 דקות) הוקרנה בבתי קולנוע מסוימים והיא שודרה גם בערוץ הראשון ב-5 בנובמבר 2018. הקרנת הסרט לוותה בקונפליקט בין הבמאי והמפיק, וכתוצאה מכך סנז'קין ויוזפוביץ' (התסריטאי) דרשו להסיר את שמם מהקרדיטים.
עלילה.
הסרט מתרחש בשנת 1918 בעיר פרם בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. חיל משמר של הצבא הלבן במרכז סיביר תחת פיקודו של הגנרל הצעיר אנטולי פפליאייב כובש את העיר. הצבא מותש, אין מספיק תחמושת, מדים והוראות ברורות מפיקוד הצבא.
הגנרל מזמין את סוחרי העיר לאסוף כסף עבור הצבא. האלמנה העשירה צ'אגינה מביאה כשיפוי יהלום יקר. למחרת, היהלום נעלם באופן מסתורי. החיילים מציעים לקצין הצ'קה השבוי בידיהם, אנדריי מורזין (שנידון כבר למוות), למצוא את הגנב תמורת חנינה.
הפקה.
הסרט צולם מינואר עד מרץ 2015 באולפני לנפילם בקרונשטאדט ובביתן החמישי של האולפנים בעיר סנקט פטרבורג, היכן שנבנתה התפאורה עבור מגוריו של מושל העיר.
בצילומים השתתפו מלחי מקהלת "הרוח הבלטית" של מרכז ההדרכה 907 של הצי הרוסי, שגילמו את תפקיד חיל המשמר הלבן.
ניאו Eve
ניאו Eve (קרוי גם: ניו Vision Car) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית סטיישן, שהוצגה על ידי יצרנית הרכב הסינית ניאו בשנת 2017.
דגם ה-"ניאו Eve" הוצג לראשונה בסין.
אופיר ראול גרייצר
אופיר ראול גרייצר (נולד בשנת 1981) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, המתגורר בגרמניה. בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 זכה בשלושה פרסים כמפיק, במאי ותסריטאי הסרט "האופה מברלין".
ביוגרפיה.
גרייצר גדל ברעננה לאב דתי ואם חילונית, ובנערותו חזר בשאלה ויצא מהארון כהומוסקסואל.
בוגר בית הספר לקולנוע במכללת ספיר. סרטו הקצר הראשון כסטודנט, "תפילה בינואר", הוקרן בכ-20 פסטיבלים בינלאומיים ונמכר להפצה ולשידור במדינות שונות. סרט הגמר שלו "דור" השתתף גם כן במספר פסטיבלים בינלאומיים, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאטוביץ' ובפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל קולנוע דרום. במקביל לעבודות הבימוי שימש גרייצר כעורך של מספר סרטים דוקמנטריים באורך מלא, וכמו כן ערך עבודות וידאו ארט עם האמנים יוסף-ז'וזף דדון ואיציק בדש. ב-2015 הוזמן להשתתף בפרויקט "צ'ילה פקטורי", במהלכו ביים סרט שהוקרן בשבוע הבמאים של פסטיבל קאן.
סרטו הראשון באורך מלא, "האופה מברלין", הופץ בהפצה מסחרית ב-19 מדינות שונות והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים, על אף תקציבו הנמוך הנאמד בכ-800,000 ש"ח. הסרט זכה בעשרה פרסים בינלאומיים, ביניהם "פרס מיוחד מטעם חבר השופטים" בפסטיבל קרלובי וארי ופרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-7 פרסים, לרבות פרסי הסרט העלילתי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
חיים אישיים.
בגיל צעיר התחיל גרייצר לעסוק בבישול, ולאורך השנים עבד כטבח בשורה של מסעדות ובתי אוכל. במקביל להפקת סרטו "האופה מברלין" העביר בברלין קורסים בבישול, שהתמקדו במאכלים מהמטבח הישראלי-פלסטיני. בנובמבר 2018 הוציא גרייצר ספר בישול בגרמנית בשם "Ofirs Küche" (בתרגום חופשי: "המטבח של אופיר") המשלב מתכונים מסורתיים ישראליים-פלסטיניים.
מתגורר בברלין, ונשוי מאז שנת 2012 לבן זוגו הגרמני.
אופיר גרייצר
אסטח'ר
אסטח'ר (בפרסית: اصطخر) הייתה עיר קדומה בפרובינציית פארס ששימשה כבירת האימפריה הסאסאנית לתקופה קצרה.
באסטח'ר עמד מקדש אש זורואסטרי שהוקדש לאלה אנאהיטה בתקופה האח'מנית. חלק מעמודי הענק של המבנה נותרו במקום וניתן לראותם גם כיום.
תחת השלטון הסאסאני שכן בעיר האוצר המלכותי, שכלל, מלבד אוצרות וכסף, גם ספרים שונים.
בעיר הייתה מטבעה משגשגת, שסימנה היה האותיות ST. המטבעה המשיכה להנפיק מטבעות גם לאחר הכיבוש הערבי בשנת 9–648. כפי שמספר בלאד'ורי, העיר נכבשה אחרי:
העיר עמדה בהריסותיה לאחר מכן, ובמאה ה-9 מתאר ההיסטוריון אל-מסעודי את הריסות מקדש האש המפואר שעמד שם. הוא מוסיף כי האש המקודשת נלקחה מאסטח'ר למקום מבטחים יחד עם ספרים שנשמרו שם.
אסטח'ר מוזכרת גם בשאה-נאמה של פירדוסי, שם מסופר כי המלך קאי-קובאד יצא לבקר בארמונו שבעיר.
גיבור (סרט, 2016)
"גיבור" (הופץ במדינות המערב בשם "מורשת של אהבה") הוא סרט מלודרמה רוסי בבימויו של יורי וסילייב ובכיכובם של דימה בילאן (בתפקיד הקולנועי הראשון שלו) וסבטלנה איוואנובה. בכורת הסרט ברוסיה התקיימה ב-31 במרץ 2016. הסרט נחל כישלון קופתי ולביקורת פושרת.
הסרט נעשה בתמיכת החברה הרוסית להיסטוריה צבאית, הקרן הנוצרית על שם באזיל, קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה. העלילה מגוללת סיפור אהבה בין נסיכת הכתר לבין חייל בצבא הצאר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים הרוסית ומדלגת מאה שנה קדימה אל סיפורו של צעיר רוסי בפריז של שנת 2016 שמחפש את צאצאיתה של הנסיכה שהייתה מאוהבת בסבו.
עלילה.
תחילת המאה העשרים. הנסיכה צעירה ורה צ'רנישבה וסגן אנדריי דולמאטוב נפגשים בנסיבות מוזרות מאוד. אהדה, אהבה, נראה שלפניהם רק חיים מאושרים.
מלחמת העולם הראשונה לוקחת את אנדריי לחזית והיא מתנדבת כאחות בבית החולים. העולם מתהפך, מוצף שנאה, כעס ותאוות כוח. מלחמה אחת אחרי השנייה. אנשים נחלקים לשני מחנות יריבים ומתחילים לשפוט אחד את השני וגזר הדין מבוצע באלימות אכזרית.
אש הזמן הורסת את כל מה שנקרה בדרכה, אבל האהבה היא נצחית, היא מחברת כמה דורות וגורלם הנורא של ורה אנדריי לא מפריע גם לסיפור אהבה להמשיך וללבב בלב צאצאציהם גם מאה שנה אחר כך.
חתימה עוורת
יהודה קלאוז
יהודה קלאוז (22 בפברואר 1922 – 27 באוקטובר 1986) שירת בהגנה ובמשטרת היישובים. התגייס לצבא הבריטי ושירת בבריגדה, נלחם בצפון אפריקה ובאיטליה. התגייס לצה"ל עם קום המדינה. השתחרר כסגן-אלוף. פיקד על הקדטים בבית הספר לקציני ים עכו. עבד כמפקח במשרד החינוך עד פטירתו.
משפחה וילדות.
קלאוז נולד בעיר דורטמונד, גרמניה, כבן בכור לפטר קלאוז (1925-1892) ואלזה ממשפחת הימן (1891 – 1960). ב-1924 נולדה אחותו חנה. האב נפטר בהיות יהודה בן 3 וחצי. האם נישאה בשנית לקורט פרץ (1895 – 1961) שלא היה יהודי. יחסיו של קלאוז עם אביו החורג היו מצוינים.
עם עלית הנאצים לשלטון, הוריו הבינו את אשר עתיד לקרות ושלחו את ילדיהם ללימודי עברית ולפעילות בתנועת הנוער היהודית בלאו וייס. ב-1936, בגיל 14, נשלח קלאוז ארץ ישראל וב-1939 נשלחה חנה קלאוז לשוודיה במסגרת תנועת הנוער. קלאוז נקלט בפנימייה בכפר הנוער בן שמן. בגיל 16 התגייס קלאוז להגנה ונעשה פעיל במשטרת היישובים.
המשפחה בשואה.
ההורים נשארו בגרמניה. קורט פרץ היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית עוד משנת 1925. עם עליית הנאציזם, הוצאה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מחוץ לחוק וקורט פרץ פוטר מתפקידיו במשרד הפנים הגרמני בגלל אשתו אלזה היהודייה. ההורים הצליחו לחמוק מרדיפת הנאצים, בעיקר תודות לשני חברים שהודיעו מתי נערכים חיפושי יהודים. החברים נתפסו על ידי הגסטאפו והוצאו להורג.
ב-14 בדצמבר 1944, נתפסו ההורים על ידי המשטרה הנאצית. האם אלזה נשלחה למחנה ריכוז בברלין. האב קורט פרץ נשלח למחנה ריכוז בדרום גרמניה. עם תום מלחמת העולם השנייה, במאי 1945 האם השתחררה. האב קורט פרץ ברח מהמחנה ששוחרר על ידי הצבא האדום. היות שלא היו לו תעודות, הוא עשה את הדרך ברגל בלילות בלבד במשך חודש ימים. את הגבול בין הרוסים לאמריקאים עבר בזחילה של שש שעות. ההורים התאחדו בברלין. באמצע שנת 1945 כשבועיים אחרי שחזרו לביתם הגיע אליהם קלאוז במדי הבריגדה. סייע להסדיר לקורט פרץ את תעודותיו לאחר בדיקה שלא היה אף פעם בשום ארגון נאצי. קלאוז סייע להכניס את פרץ לעבודה ממשלתית.
במרץ 1949 עלו ההורים לישראל והשתכנו בקיבוץ נאות מרדכי שם התגוררה ביתם חנה שהייתה נשואה וחברת הקיבוץ. ההורים נשארו חברי קיבוץ גם לאחר שחנה עזבה. האב קורט פרץ התגייר וחי כיהודי. בשנת 1951 חזרו ההורים לדורטמונד, שם היו לחברים פעילים בקהילה היהודית.