וילשר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה, וב-11 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה. וילשר החמיץ את משחקי יורו 2012 עקב פציעה, והיה בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, בו שותף בשני משחקים. ב-14 ביוני 2015 כבש את שעריו הראשונים במדי הנבחרת, צמד מול במסגרת מוקדמות יורו 2016.
סגנון משחק.
וילשר הוא שחקן שידוע בתנועתו הרבה על המגרש, ראיית המשחק שלו, מסירותיו ומשחקו הרבגוני . הוא תואר על ידי ארסן ונגר כבעל "טכניקה ספרדית, אך עם לב אנגלי". עם זאת, ליאם בריידי, ראש אקדמיית פיתוח השחקנים הצעירים של ארסנל, ציין שיש בעיה עם מזגו החם.
לאחר חזרתו של וילשר מהפציעה בעונת , קיבל שבחים ממגוון עמיתים למקצוע עבור הופעותיו, והפוטנציאל שלו. המגן הימני של ברצלונה דני אלבס כינה את וילשר כ"שחקן גדול", השווה את הפוטנציאל שלו לזה של הקשרים צ'אבי ואנדרס אינייסטה, בעוד שבסטיאן שווינשטייגר שחקנה של באיירן מינכן, אמר עליו שהוא: "אחד השחקנים הכי טובים שיש בתפקידו". מרקו רויס, שחקנה של בורוסיה דורטמונד, כינה אותו בפשטות: "שחקן מושלם".
וילשר הצהיר על שאיפתו להיות קפטן ארסנל ונבחרת אנגליה, וארסן ונגר אמר שוילשר מתאים לתפקיד. מאמן נבחרת אנגליה רוי הודג'סון אמר: "יש לוילשר את האישיות, האופי, והאיכות, לקבל אחריות, כדי להתמודד עם הלחץ. אני צופה לו קריירה פנטסטית באנגליה, ויש לו את האיכויות להיות קפטן נבחרת אנגליה".
מתקני הגרעין באיראן
פרים (פירושונים)
יבמ
רוממה החדשה
סנט מר אגליז
סנט מר אגליז (בצרפתית: Sainte-Mère-Église) היא קומונה במחוז מאנש בצפון מערב צרפת, בחבל נורמנדי.
היא מוזכרת לראשונה בכתבים לטיניים במאה ה־11 בשם Sancte Marie Ecclesia (כנסיית מרי הקדושה) ובנורמנית בשם Saincte Mariglise. הייתה מעורבת במלחמת מאה השנים ובמלחמות הדת בצרפת.
במלחמת העולם השנייה.
חשיבותה ופרסומה של העיירה היה במלחמת העולם השנייה. בגלל קרבתה לחופי הנחיתה יוטה ואומהה ושליטתה על כביש בו יכלו הגרמנים להעביר כוחות להדיפת הנוחתים בחופים אלה, היה צורך לכבוש אותה טרם הנחיתה.
המשימה הוטלה על הדיוויזיה המוטסת ה־82 ועל הדיוויזיה המוטסת ה־101. הצנחנים הוטסו למקום במטוסי C-47 Skytrain ("רכבת־שמיים") ובגלל טעות צנחו בתוך העיירה בשעה 1:40 ב־6 ביוני 1944. השריפות שפרצו בעיירה עקב הפגזתה האירו את המקום ועשו את הצנחנים מטרות קלות לגרמנים על הקרקע.
המקרה המפורסם הוא של הצנחן ג'ון סטיל מרגימנט הצנחנים ה־505 שמצנחו נתקע במגדל הכנסייה והוא נשאר תלוי במשך שעתיים וצפה בקרב שמתחתיו. הוא דימה את עצמו כמת ונשבה על ידי הגרמנים אך הצליח להימלט וחזר ליחידתו. הוא עוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן. בסרט היום הארוך ביותר מגלם את תפקידו השחקן רד באטנס.
העיירה נכבשה בשעה 5:00 באותו היום. והכוח עמד בסדרת התקפות נגד של הגרמנים עד שהגיעו כוחות מחוף יוטה בבוקר ה־7 ביוני 1944.
כיום מוצגת על מגדל הכנסייה, בובת צנחן התלוי על מצנח.
סמל העיירה מורכב מאריה הזהב - סמל דוכסות נורמנדי, מעליו כנסיית סנט מר אגליז ומעליה שני מצנחים.
ב־1964 נפתח במקום מוזיאון הכוחות המוטסים בטקס בנוכחות הגנרלים מת'יו רידג'וויי וג'יימס גאווין. במוזיאון יש שלושה ביתנים:
רוגן
מנדל ג'ון דינס
מנדל ג'ון דינֶס (Mendel Diness, 1827 – 1 בדצמבר 1900) היה הצלם המקצועי הראשון שקבע את מושבו בירושלים.
שנים ראשונות.
דינס נולד כיהודי באודסה (למרות שבמתווה לאוטוביוגרפיה שכתב ב-1870 טען שנולד בקורנוול, אנגליה והגיע לאודסה רק בגיל 3, אין הדבר מסתבר). הוא למד לימודי עברית ותלמוד, ולאחר בר מצווה החל ללמוד את מקצוע השענות, במקביל ללימודי קודש. בין גיל 17 ל-19 למד בהיידלברג, שם נחשף לתנועת ההשכלה היהודית ודתיותו "נפגעה באופן חמור". בתגובה שלח אותו אביו ב-1848 לירושלים לצורך לימודים בבית מדרש, שיקרבו אותו לדת.
התנצרות.
דינס הגיע לירושלים ולמד בבית מדרש. סמוך לפסח 1849 הכיר מיסיונר מן החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (London Society for Promoting Christianity amongst the Jews), והתרשם עמוקות מהאיש ומאמונתו. דינס עזב את בית המדרש, התקרב למיסיון והחל לעבוד לפרנסתו כשען. באותה עת, ולמשך זמן מה היה מועמד להטבלה לנצרות במסגרת הכנסייה האנגליקנית על ידי הבישוף סמואל גובאט. אולם לאחר כשנה וחצי, בעודו מועמד לנצרות ושקוע בלימודים תאולוגיים, הכיר את המיסיונר והרופא האמריקאי ג'יימס טרנר ברקלי מסינסינטי (על שמו שער ברקלי שבכותל הר הבית) והוטבל על ידו לפלג פרוטסטנטי שנקרא "חניכי המשיח" (Disciples of Christ), ולא לכנסייה האנגליקנית.
התקרבותו לנצרות, עוד בטרם התנצרותו בפועל, ובפרט העובדה שפתח את חנותו בשבת, עוררו סערה ביישוב היהודי. רב היישוב, ישעיהו ברדקי, הורה להפריד בין דינס לבין בנו ואשתו, שיינדל-דרייזה אמסל, בת לחסיד חב"ד מחברון, שכונו בעדה האשכנזית בירושלים "חטופים על ידי המשומד" והם נלקחו על ידי ההמון מביתו למקום מסתור. בהשתדלות הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו אליזבת, נמצאה פשרה ואשתו של דינס עברה לגור בבית אביה תוך שמירת קשר עם דינס, לקול מחאת הציבור היהודי, שגייס לצדו את קונסולי אוסטריה ורוסיה (הרב ברדקי היה סוכן קונסולרי רוסי), שמחו על ההתערבות הבריטית בעניין. בשנת 1851 נתן דינס גט לאשתו ונשא תחתיה את סופי קיל, בת לרופא יהודי מומר. את הנישואין ערך האח ברקלי.
כיוון שאיבדו הן את השתייכותם הדתית-יהודית והן את חברת המיסיון האנגליקני, התגוררו בני הזוג בביתו של ברקלי ודינס שימש כמתורגמן הקונסוליה האמריקאית בירושלים. ב-1854 חזר ברקלי לארצות הברית, ומשפחת דינס נותרה שוב ללא פטרון.
עבודתו כצלם בירושלים.
עקב חוסר יכולתו של דינס להתפרנס משענות, כיוון שאיבד את חנותו ולקוחותיו, הוא נזקק למקצוע חדש. הגברת אליזבת פין, אשת הקונסול הבריטי, התעניינה בצילום עוד מראשיתו, כאשר נחשפה אליו באמצעות המיסיונר הסקוטי ג'יימס גרהאם, מחלוצי הצילום, שביקר בירושלים והתאכסן בביתה. היא הציעה שגרהם ילמד את דינס צילום ואף מימנה בעבורו רכישת ציוד צילום, שנשלח במיוחד מלונדון. כך הפך דינס לעוזרו של גרהאם. לאחר שעזב גרהאם את ארץ ישראל, ב-1853, היה דינס לצלם המקצועי התושב הראשון בירושלים (בהמשך שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרפו אליו הבנקאי המומר מלוויל ברגהיים (Bergheim) והארמני יסאי גארבאדיאן (Garbadian), שפתח מאוחר יותר בית-ספר לצילום בירושלים).
טיטוס טובלר פגש כנראה בדינס ב-1859 (הוא קורא לו M.J. Deniss), יהודי מומר ששימש גם כמתורגמן המיסיון האמריקאי. מייסון טרנר, רופא שסייר בארץ ישראל ב-1859 שיבח ביומנו את "הצלם הפרוטסטנטי דניס, הטוב בצלמים - אם גם היחיד בעיר - אשר עבודותיו משתוות באיכותן לאלה של מיטב צלמי אירופה". בשנת 1860 הגיע לירושלים צלם סקוטי בשם ג'והן קרמב (Cramb), שהתרשם מדינס מבחינה מקצועית, אך נעלב כאשר לא זכה ממנו לשיתוף פעולה, וסיכם את התרשמותו במילים: "במהרה גיליתי שהאיש הוא יהודי במשמעות הגרועה ביותר של המילה".
לפי עדותה של אליזבת פין, דינס הציג לה ב-1860 שש תמונות סטריאוסקופיות שצולמו על הר הבית; אם כן, דינס הוא הצלם הראשון שצילם תמונות סטריאוסקופיות בארץ ישראל.
ב-1856, לאחר מלחמת קרים הגיע לירושלים הצלם האנגלי ג'יימס רוברטסון (Robertson). דינס סייר איתו בירושלים ולימד אותו את זוויות ושעות הצילום הטובות ביותר, לאחר שקיבל הבטחה שרוברטסון לא ימכור תמונות בירושלים. אולם, לפי תלונתו של דינס לגברת פין, רוברטסון לא עמד בדיבורו ואף יצר שותפות עם הבנקאי ברגהיים שדחקה את דינס מהשוק הקטן ממילא של מכירת צילומים בעיר.
פולמוס פיירוטי.
ארמטה פיירוטי (Pierotti) היה קצין הנדסה בצבא ממלכת סרדיניה ונבחר על ידי הפאשה לשמש כיועץ אדריכלי, מודד וארכאולוג ומהנדס העיר ירושלים בין השנים 1854–1861. הוא התעניין בצילום והיה לקוח של דינס. בשנת 1864 התפרסם בבריטניה ספרו המפואר של פיירוטי "Jerusalem Explored", שכלל איורים ותחריטים שהתבססו על צילומים. רוב הצילומים ככולם היו פרי עמלו של דינס, אך לא ניתן לו כל קרדיט על כך, והצילומים הוצגו כצילומיו של פיירוטי. לדברי פיירוטי, הזכויות בצילומים היו שלו כיוון שהוא היה זה שהזמין אותם ושילם בעבורם. יתרה מזו, עקב מעמדו המיוחד של פיירוטי, הוא איפשר לדינס חופש צילום חסר תקדים לצלם אירופאי על הר הבית.
כנגד פיירוטי, שהיה מסובך בסכסוכים נוספים, הוטחו מעל גבי דפי "הטיימס" הלונדוני האשמות בגנבה ספרותית. בתחילת הפרשה הכחיש שהצילומים הם משל דינס, אך גילוי חריטת ראשי התיבות M.J.D בשולי תצלום של עין רוגל הוכיחו חד-משמעית שהתמונות צולמו על ידי דינס.
חייו בארצות הברית.
ב-1861 נאלץ דינס לעזוב את ירושלים ועבר לארצות הברית, לפי דו"ח הוועידה השנתית ה-13 של "חברת המיסיון הנוצרית האמריקאית" (American Christian Missionary Society), שהתקיימה בסינסינטי, אוהיו ב-22–24 באוקטובר 1861, בוועידה נאם האח מ"ג דניס, "יהודי מומר שלאחרונה עבד בצוותא עם האח ברקלי במיסיון בירושלים". עובדה זו מעגנת את תאריך הגעתו של דינס לארצות הברית. הוא נדד באוהיו כמטיף ומרצה. במשך זמן-מה פעל בבוסטון כמיסיונר בקרב היהודים שם.