בשעה 03:50 הצטברו ידיעות על המצב הקשה בו נמצאים הכוחות צה"ל ברמת הגולן. נודע על חדירת שריון סורי לרמת הגולן עד ממערב לחושנייה על שחיקת חטיבת השריון הישראלית 188 בקרבות ועל כיתור חלק ממוצבי צה"ל ברמת הגולן. לנוכח הידיעות פנה הרמטכ"ל למפקד חיל האוויר וביקש סיוע. בתגובה הבטיח מפקד חיל האוויר "טייסת סקייהוק כמעט שלמה" החל מהבוקר.
בשעה 05:00 משהוברר שהשריון הסורי פורץ לרמת הגולן במספר מוקדים וכי אין כוח של צה"ל שיכול לבלום אותו, נשאל מפקד חיל האוויר האלוף בני פלד אם יוכל להוציא אל הפועל את מבצע תגר בבוקר ואת מבצע דוגמן באותו יום אחר הצהרים. משהשיב בשלילה, הוחלט לבטל את מבצע תגר ולהוציא ביום ה-7 באוקטובר את מבצע דוגמן בלבד.
מאחר שבשלב זה המטוסים כבר חומשו והטייסים היו מתודרכים וערוכים ליציאה לתקיפה, החליט פלד להוציאם בכל זאת את גלי התקיפה הראשונים והגדיר זאת כ"תוספת אש לקו".
בשעה 06:40 התקשר שר הביטחון משה דיין ששהה בחפ"ק פיקוד צפון למפקד חיל האוויר והודיע לו שחיל האוויר הוא הכוח היחיד שיכול לעצור את השריון הסורי שצפוי לכבוש כבר בצהריים את עמק הירדן. בשלב זה הודיע מפקד חיל האוויר לרמ"ח מבצעים גיורא פורמן לבטל גם את גל התקיפה השני ולבצע רק את הגל הראשון. בשעה 06:57 הונחו כל טייסות הקרב שהתכוננו לבצע מטס שני על ביטול תגר ועל הפעלה דחופה של דוגמן 5 באותו יום בשעה 11:30 שמטרתו השמדת סוללות הטילים הסוריות על מנת לאפשר לחיל האוויר לפעול בחופשיות בגזרה זו ולסייע לכוחות הקרקעיים, שניהלו קרב נואש לבלימת שטף השריון שהוזרם לרמת הגולן.
בגל התקיפה הראשון והיחיד השתתפו כ-80 מטוסי סקייהוק שתקפו את מערך הנ"מ הקני שהגן על סוללות הטק"א ו-40 מטוסי פנטום שתקפו שבעה שדות תעופה. גל התקיפה הזה כלל מטוסי סקייהוק מטייסת העמק, בהובלת יצחק דוד, ומטייסת הדרקון המעופף, בהובלת גיורא רום, וטייסות נוספות. בשלב ההתקפה הראשון, הצליחו המטוסים לפגוע בכ-7 בסיסים של חיל האוויר המצרי ולהוציא ארבעה מהם מכלל פעולה. כן הופלו 6 מטוסים של חיל האוויר המצרי. בתקיפה הופלו באש נ"מ שני מטוסי סקייהוק ישראלים וטייסיהם, ו נהרגו.
מבצע דוגמן 5 שבוצע לאחר הפסקת מבצע תגר נכשל ואבדו בו שישה מטוסי פנטום מבלי שפגע כמעט בכוחות הנ"מ הסורים. חלק מהסיבות לכישלון המבצע היו אי הפעלת כוחות הל"א התומכים שנערכו בסיני לקראת הפעלת מבצע תגר ולא הספיקו לעבור לחזית הצפון.
תוצאות.
חיל האוויר הישראלי המשיך לפעול בחזית המצרית תחת איום כבד של סוללות הטילים שכונה "מסך האש" וספג אבדות משמעותיות. בהמשך הלחימה תקף חיל האוויר הישראלי שלוש פעמים את מערך הטילים באזור פורט סעיד ורק בפעם השלישית הצליח לפגוע בו בצורה שהביאה להפסקת פעולתו. לאחר מכן תקף בנפרד את סוללות הטילים בגזרות קנטרה, אסמאעיליה וסואץ-שלופה. הפגיעה במערך הטילים המצרי נמשכה על ידי כוחות הקרקע של צה"ל. תחילה, במבצע פשיטה שנערך ב-16 באוקטובר, לאחר חציית תעלת סואץ ובו נוטרלו חמש סוללות. לאחר מכן, עם התקדמות כוחות צה"ל בגזרה הדרומית בחזית המצרית, פגעו הכוחות הישראלים בכל הסוללות שהיו בגזרת הלחימה בצידה המערבי של תעלת סואץ.
ביקורת.
לאחר המלחמה נטענו טענות קשות נגד בני פלד בנוגע להחלטתו על ביטול מבצע תגר והעברת מרכז הכוח האווירי של חיל האוויר לצפון. בין השאר נטען כי בניגוד לטענת פלד, היה אפשר לתמוך בכוחות הסדיר בצפון באמצעות מערך הסקייהוקים והנשרים ולהמשיך עם מבצע תגר. טענה נוספת שהשמיעה מחלקת המבצעים בחיל האוויר בראשותו של גיורא פורמן כנגד הביטול הייתה כי תא השטח בגולן קטן מדי להפעלה יעילה של הכוח שהוסט מ"תגר" צפונה וכי במקביל לחוסר יעילות זה תופקר החזית הדרומית לשליטה אווירית מצרית. טענות אלו הושמעו בזמן אמת על ידי פורמן אך נדחו כיוון שהוראתו של דיין הייתה חד משמעית. לאחר ששמע על ההצלחה של גל ההתקפה הראשוני, ניסה בני פלד לעצור את ביטול המבצע, אך דברי דיין היו: "הסיני הוא חולות, כאן יש בתים" ונראה כי חששו מאיבוד "הבית השלישי" הביאו למתן פקודה חותכת ובלתי מתפשרת על נטישת "תגר".
יוסי עבודי טוען כי כיוון שתוכנית "תגר" לא הוצאה אל הפועל, לא ניתן כלל לדעת עד כמה היה תכנונה מוצלח וכי אין ביטחון כי גם לו הייתה מופעלת הייתה התוצאה חיובית מבחינת צה"ל. כמו כן, לדבריו, בהינתן ערפל הקרב ששרר בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים והידיעות שהגיעו לפיקוד הישראלי העליון לגבי מצב כוחות צה"ל ברמת הגולן, ההחלטה על ביטול "תגר" והסטת העתודה האסטרטגית היחידה שהייתה קיימת באותה עת אל הצפון הייתה הכרחית.
עזריהו בן צדוק
עֲזַרְיָהוּ בֶן-צָדוֹק הַכֹּהֵן היה הכהן הגדול השלישי שכיהן בבית המקדש הראשון אשר בירושלים.
על אף שנקרא "בן צדוק" יש סוברים כי נקרא כך לא כי צדוק הכהן היה אביו ממש אלא שצדוק היה זקנו. ואביו היה אחימעץ בן צדוק.
ככל הנראה, לפני התמנותו לכהן גדול, שירת עזריהו כשר בצבאו של שלמה המלך; . אם הביטוי שכיהן כ"כהן גדול" בכתובים לא נקרא אלא בשם "כהן הראש".
עזריהו בן צדוק היה ה"עזריהו" הראשון שכיהן בכהונה גדולה בבית המקדש. אחריו, קם מנכדיו עזריה בן יוחנן שגם כיהן בכהונה גדולה.
לפי האפוס האתיופי-נוצרי כברה נגסת, עזריהו היה האדם החשוב ביותר במשלחת היהודים ששלח שלמה המלך עם מנליק.
כלודומר
כלודומר (Chlodomer; בערך 495 - 21 ביוני 524) היה בנם של כלוביס הראשון, מלך הפרנקים ושל אשתו השנייה קלותילדה.
חייו.
אחרי מות כלוביס הראשון (27 בנובמבר 511) ממלכת הפרנקים חולקה בין ארבעת בניו: תאודוריק, בנו בכורו של כלוביס מאשתו הראשונה (שהייתה נסיכה פרנקית), כלודומר, שהיה בנה בכורה של קלותילדה, ואחיו כילדברט וכלותאר. תאודוריק קיבל את מחציתה המזרחית של ממלכת הפרנקים ומלך כתיאודריך הראשון, מלך מץ, ואילו כלודומר התחלק עם שני אחיו במחציתה המערבית של ממלכת הפרנקים. הייתה זו ממלכת סואסון (או ממלכת סיאגריוס) לשעבר.
כילדברט הראשון הפך למלך פריז וקיבל גם את חלקו הצפוני של עמק הנהר סום, ואת חבלי הארץ שהפכו מאוחר יותר לברטאן, נורמנדי, מיין ואקיטן. כלותאר הראשון הקים את ממלכת נויסטריה, הפך את סואסון לבירתו, ומלבד הערים לאן, נויון, קמברה ומאסטריכט, שלט גם בחלקו התחתון של עמק הנהר מז.
כלודומר קיבל לידיו את הנחלות שהשתרעו לאורך הנהר לואר וקבע את בירתו בעיר אורליאן ככלודומר, מלך אורליאן. מלבד בישופות אורליאן, ממלכתו כללה גם את בישופות טור ואת בישופות פואטייה, וכן את העיר בורז' ואת האזור שהפך מאוחר יותר לחבל לימוזן. הוא נשא לאישה את גונדיוק (495 - 532) שילדה לו שלושה ילדים: גונתר, תיאודבאלד וקלודואל (סן קלוד לעתיד).
אם כי תקופת שלטונו של כלודומר הייתה רצופה מלחמות, הוא עסק גם בענייני הממלכה. היות שהחזיק בתפקיד הרומאי לשעבר של מגיסטר מיליטום היה בסמכותו למנות בישופים. ב- 522, אחרי מותו של דניליוס בישוף טור, כלודומר מינה במקומו את אמאטיוס.
ב-523, בהשפעת אמם קלותילדה, שחפצה לנקום בזיגמונד, מלך בורגונדיה על כך שאביו גונדובד רצח את אביה ואת אימה, כלודומר, מלך אורליאן ושלושת אחיו יצאו למערכה נגד הבורגונדים. הם הביסו אותם, ואחרי שזיגמונד, אשתו ושני בניו נפלו בידיו של כלודומר הוא לקח אותם כאסירים לאורליאן. אולם, גונדומר, אחיו של זיגמונד, יצא בראש צבא בורגונדיה יחד עם בני בריתו האוסטרוגותים, כבש את בורגונדיה בחזרה מידי הפרנקים והוציא להורג את אנשי חיל המשמר שלהם.
ב- 1 במאי 524 כלודומר, מלך אורליאן הוציא להורג את זיגמונד, את אשתו ואת שני בניו, ואחרי כן יצא למערכה מחודשת נגד ממלכת בורגונדיה בעזרת אחיו תאודוריק הראשון. כלודומר נהרג בקרב וזרונטיה ( 21 ביוני 524), כאשר, אחרי שהביס את גונדומר ואת בני בריתו האוסטרוגותים, הם טמנו לו מלכודת. גונדומר המשיך לשלוט בממלכת בורגונדיה עשר שנים נוספות עד אשר ב-534 כלותאר הראשון וכילדברט הראשון פשטו על בורגונדיה וכבשו את העיר אוטן. גונדומר נהרג והמנצחים חילקו ביניהם את ממלכת בורגונדיה.
אחרי מות כלודומר, שלושת בניו נמסרו להשגחת אמו קלותילדה, בעוד שאחיו כלותאר הראשון נשא לאישה את אמם גונדיוק. אך לא היה בכך די כדי להשביע את רצונו של כלותאר הראשון, שרצה לספח לעצמו את נחלותיו של אחיו כלודומר. על פי החוק הסאלי היו חייבים לחלק נחלות אלה בין שלושת בניו של כלודומר. אך כילדברט הראשון שפחד כי המלכה קלותילדה תחלק את ממלכת אורליאן בין בניו של כלודומר, הזמין את אחיו כלותאר הראשון לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלות אלה.
הם החליטו לרצוח את שלושת אחייניהם, או לקצץ את השיער הארוך שלהם, שהיה סמל להיותם בני מלוכה. כדי לתת תוקף חוקי למעשיהם, הם שלחו אל קלותילדה את ארקאדיוס (נכדו של סידוניוס אפולינאריס) עם זוג מספריים ועם חרב. הוא שאל אותה מה על בניה לעשות עם אחייניהם: להשאיר אותם בחיים כשהם קצוצי שיער, או להורגם. על פי הנוהג הגרמאני היה זה בסמכותה של המלכה בלבד להחליט מי יירש את הכתר, ועל פי המסורת הגרמאנית הכתר עבר בירושה קודם כל לאחים ורק אחר כך לבנים, לדודים ולאחיינים. קלותילדה השיבה: "אם אין הם מיועדים למלוך, מוטב לי לראותם מתים מאשר קצוצי שיער."
שני הדודים רצחו את גונתר ואת תיאודבאלד, בניו של אחיהם כלודומר, אך הבן הצעיר קלודואל הצליח להימלט. הוא קיצץ את שיער ראשו, הצטרף למנזר, ומאוחר יותר הפך לסן קלוד, אב מנזר נוז'אן. קלותילדה הניחה את גופות שני נכדיה על אלונקה והביאה אותם לקבורה בכנסיית השליחים בפריז, לצדם של כלוביס ושל ז'נבייב הקדושה.
בריסל (מחוז)