במוסקבה נעשתה קורן לנציגה בולטת של תרבות היידיש הסובייטית יחד עם שלמה מיכאלס, פרץ מרקיש ודוד ברגלסון. אחרי המלחמה חזרה לפולין והמשיכה בפעילות ספרותית בלודז', שם נבחרה להנהלת איגוד הסופרים ביידיש. היא ייצגה את האיגוד בקונגרס PEN בסטוקהולם. היא לא חזרה לפולין, אלא היגרה לקנדה; היא התיישבה במונטריאול בשנת 1948, וחייתה שם עד מותה.
יצירותיה.
קורן התחילה לפרסם בפולנית בעיתון הפולני "Nowy Dziennik" – יומון ציוני ובכתב העת Glos Przemyski – כתב עת סוציאליסטי. היא לא המשיכה לכתוב בפולנית משום ששפה זאת ייצגה עבורה את האנטישמיות הפולנית. בהשפעת בעלה הירש קורן, אוהד התנועה הציונית הסוציאליסטית היא התחילה אחרי מלחמת העולם הראשונה, כשהייתה בשנות העשרים שלה, לדבר, לקרוא ולכתוב ביידיש. השיר הראשון שלה ביידיש פורסם בלעמבערגער טאָגבלאַט ב- 1919. מאז פרסומיה הראשונים היא התקבלה כמשוררת בשלה. היא פרסמה שירים במהלך שני העשורים הבאים בכתבי עת וביומונים ביידיש. בין השאר בליטערארישע בלעטער, ווארשעווער אלמאנאך, גלאבוס, גאלדענע קייט, לעצטע נייעס ועוד.
לצד ספרי שירה פרסמה קורן שני אוספים של סיפורים קצרים, כמו גם מספר רב של מאמרי ביקורת. שניים מכתבי היד שלה אבדו כשהנאצים החריבו את קייב והשמידו את בית ההוצאה בו היו כתבי היד אמורים לצאת לאור. ספר שיריה הראשון דאָרף (1928) הופיע בווילנה. ספריה האחרים יצאו לאור בתל אביב ובמונטריאול.
קורן הייתה במשך כל חייה סופרת ומשוררת רבת השפעה שפרסמה מאמרים, שירים וסיפורים בכל כתבי העת ביידיש הנחשבים ביותר באמריקה, ישראל ואירופה. היא זכתה בפרסים רבים בספרות יידיש. פרסים ע"ש ה. לייוויק, פרס איציק מאנגר (שנחשב לפרס החשוב ביותר בספרות יידיש) ואחרים.
אופי יצירתה.
בתחילת דרכה הספרותית כתבה שירה אפית ללא חריזה. כשיצא ספרה הראשון כתב עליה זלמן רייזן: . שיריה של קורן מובחנים בתמונות הליריות והתיאורים הריאליסטיים של החיים בכפר ואת הנוף הכפרי. "כפר, אדמה, שורשיות הטבע, אלה יחד עם אהבה לכל יצורי האל – הם הרוח, לא רק החומר, האווירה האינטימית, לא רק הסביבה של יצירתה של רחל קורן. זאת נשמת אפה, הפנימיות של שירתה... אחרי שהפכה לחסרת בית מהכפר החלום על הבית בשיריה הוא רק חלום ולא בית. סיפוריה ידועים בפסיכולוגיה העמוקה שבהם ובהבנה שבהם. שיריה כתובים בסגנון מורכב ולא סנטימנטלי. אחד האפיונים הבולטים של שירתה הוא החיוניות של דימויי הטבע הממלאים את יצירתה. אפשר לראות זאת אפילו בשמות ספריה: כפר, אדמה. כן אחרי השואה היא כותבת על התלישות מהאדמה בספרה בית ואובדן בית.
המוטיבים בהם היא דנה הם אמנות ושפה, גלות. יצירותיה תורגמו לעברית, פולנית, רוסית, צרפתית אנגלית וגרמנית.
קישורים חיצוניים.
מיצירתה:
צוקי סולסברי
צוקי סולסברי (באנגלית: Salisbury Crags) הם מחשופיו של סיל המצוי במרכז העיר אדינבורו בסקוטלנד, בתחומי פארק הולירוד (Holyrood).
גאולוגיה.
הצוקים – שגובהם 46 מטרים מעל סביבתם – מהווים את חלקה העליון של בליטה משנית בארתורס סיט (באנגלית: Arthur's Seat, מושבו של ארתור) – הר געש כבוי שנוצר בקרבון מיסיסיפי לפני 325 מיליון שנים. בלועו של הר הגעש מצוי הפקק הגעשי "צוק הטירה" (Castle Rock), עליו בנויה טירת אדינבורו.
הסיל הוא מחדר שטוח שחדר לשכבות של אבן חול אדומה וחוואר מתחילת הקרבון והתגבש פחות או יותר במקביל לשכבותיהם. המסלע נחשף לאחר שסלעי המשקע שהורבדו מעל המחדר נסחפו על ידי קרחון, שנע ממערב למזרח ברביעון, במהלך עידן הקרח האחרון.
סמוך לסיל ניתן לראות חלקים נוספים של מערכת "מושבו של ארתור" בדמות סמסונס ריבס (מאנגלית: Samson's Ribs, צלעותיו של שמשון) – סדקים שנוצרו בתוך הר הגעש, אליהם חדרה מאגמה ויצרה בהתקררותה עמודי בזלת.
מאפיינים.
לכל רוחבו קיימים בסיל סדקים אנכיים, שנוצרו בעת שהמאגמה שיצרה אותו התקררה והתכווצה.
הרכבו של הסיל מוגדר כדולריט או דולריט-טשניט. טשניט (Teschenite) הוא סלע פלוטוני כהה הנוצר במחדרים, וגודל גרגריו נע בין גס לדק. הוא מורכב בעיקר מפלגיוקלז סידני, אנלציט ואוגיט, ומכיל גם כמויות קטנות של ברקביקיט (barkevikite), נפלין ואוליבין. סלע כזה מוגדר לעיתים כגברו מכיל אנלציט.
היסטוריה.
צוקי סולסברי נשקפו מבעד לחלון ביתו של ג'יימס האטון, גאולוג סקוטי בן המאה ה-18, ומיוחס להם חלק נכבד בפיתוח הפלוטוניזם – תאוריה שביסודה היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.
במאה ה-19 התבצעה בסיל כריה נרחבת, על מנת להשתמש בסלעיו לריצוף רחובות לונדון.
מבחן טוב&quot;ה
משה גאסטר
משה גאסטער
דן בן עמוס
רחל הרינג קורן
רחל ה. קורן
רחל קארן
רחל ה. קארן
מרשל מאיר
עליית מחירים
מסעותי עם דודתי (סרט)
תקיפת מעגן ראס-ע'ריב
בלילה שבין 14 ל-15 באוקטובר 1973, הלילה השמיני למלחמת יום הכיפורים, תקפו חמש ספינות דבּוּר של חיל הים הישראלי כלי שיט וכוחות חוף באזור ראס-ע'ריב שבגזרה המרכזית של מפרץ סואץ.
הכנות.
חימוש - בנוסף למקלעים ותותחים שעל הדבּוּרים צויד כל דבור בתול"ר קרגו נגד טנקים 84 מ"מ. עם 7 פצצות לכל אחד. הדבורים לקחו עימם מטעני חבלה מסוג "גור" ורימוני יד להשלכה מטווח קרוב.
תכנון המבצע.
למפקדת חיל הים הישראלי הגיעה ידיעה מודיעינית שכוח ימי מצרי נערך ליציאה ממעגן ראס-ע'ריב במטרה לתגבר ולהעביר אספקה לכוחות קומנדו שהונחתו על ידי מסוקי תובלה ושהו מעברה המערבי של תעלת סואץ. בעקבות ידיעה זו ניתנה הוראה לצאת ולתקוף את כלי השיט בעצמה של חמש ספינות דבור בשני כוחות, בפיקודו של רס"ן עמי אילון. התקיפה תוכננה על כלי שיט ברצועה באורך 10 ק"מ ובה שלושה מוקדים: מעגן הנפט בצפון שנקרא פלש ראס ע'ריב ושני מעגנים בראס ע'ריב עצמו - צפוני ודרומי. במקום היה ריכוז של ספינות דיג, סירות ברטרם וסירות מסוגים שונים.
אילון תכנן לתקוף על ידי שני כוחות בו זמנית. שלוש ספינות דבור בפיקודו יתקפו את כלי השיט המצריים שבתוך המעגן הדרומי וישמידו מספר גדול ככל האפשר מהם. כוח של שתי ספינות דבור בפיקוד סרן ישראל פטשניק יתקוף את המעגן הנמצא 10 ק"מ מצפון וישמיד סירות דיג. הפתיחה באש תוכננה להיעשות בשני המעגנים בו זמנית בשעה 22:00. הצגת התוכנית לאישור נעשתה לפני אלוף (מיל') אברהם בוצר והמשיכה בתדריך בפני אל"ם זאב אלמוג. זוג ספינות דבור בפיקוד סרן ישראל פטשניק שנמצא בא-טור לא היה שותף לתכנון. קיבל את המודיעין מעוזר קצין המודיעין הזירתי יואל צדיקביץ בתצלום אוויר עדכני. בתצלום נראו ספינות דיג רבות במעגן הצפוני. וכן הועברו לו ההוראות האחרונות לתיאום התקיפה בו זמנית.
מהלך המבצע.
שלוש ספינות דבור יצאו ב-14 באוקטובר שעה 15:30 מבסיס מפרץ שלמה צפונה לכיוון היעד כשעל הדבור המוביל מפקד הכוח רס"ן איילון. שתי ספינות דבור נוספות יצאו מא-טור בשעה 17:00 בפיקוד סרן ישראל פטשניק ויועדו לתקוף כלי שיט במעגן 10 ק"מ צפונית.
תנאי הים היו גלים גבוהים ורוח צפונית חזקה. הדבורים התקרבו ליעד ולא התגלו בשלב התנועה למרות הירח המלא.
כוח איילון הגיע ליעד ואיתר בתוכו כלי שיט רבים קשורים למזחים. רס"ן איילון תידרך את מפקדי הדבורים האחרים להתקרב למעגן ולפתוח באש עם כל התותחים על כלי השיט המצריים תוך כדי תנועה מדרום לצפון. במעבר השני דבור המפקד יורה בכל כלי שיט שהוא חולף בסמוך אליו. הדבור מאחוריו יורה בתותח החרטום לאותן מטרות כמכת אש שנייה והדבור שלישי משיב באש כנגד מוקדי אש מחוף.
כבר במעבר הראשון נפתחה על הכוח הישראלי אש, מספינת דיג אחת. מספינה שנייה נורתה רקטה שנפלה אחרי הספינה המובילה והתפוצצה מבלי לגרום נזק. אש נורתה גם מהחוף ומאזור המזח הצפוני.
המשך הקרב.
בסיבוב השלישי פתחו שלושת הדבורים בירי על כלי השיט. הפעם הורה איילון לפתוח גם באש התול"ר. כתוצאה מהירי, חלק מכלי השיט המצריים החלו לבעור ותחמושת שהייתה בבטנם החלה להתפוצץ. שלושת הדבורים המשיכו ביעפי ירי נוספים כשהם ממשיכים להשמיד כלי שיט ממרחק קרוב. ספינות הדיג הובערו והחלו להתפוצץ מהתחמושת שבבטנן. בוצעו כתשעה יעפים שבהם מתוך 14 ספינות דיג הובערו 12, עד שהתחמושת שבשלושת הדבורים כמעט ואזלה.
בשלב זה הורה רס"ן איילון לסרן פטשניק, מפקד הזוג הצפוני להתקרב למעגן בחליפה מצפון לדרום ולהמשיך להמטיר אש על כלי השיט שבו כאשר כוח איילון ממתין מחוץ למעגן ועוסק בטעינת תחמושת למחסניות. פטשניק, עם שתי ספינות דבור, נכנס למעגן כשהוא נזהר שלא יסתבכו המדחפים במצופים ובכבלי עגינה. הכוח המטיר אש על כלי השיט העוגנים והשמיד שניים נוספים.
נפגעים - תותחן אורליקון בחרטום דבור 861 נפצע כאשר כדור מקלע כבד שנורה מהחוף פגע וריסק את המחסנית. התותחן עמוס נצר חטף רסיסי אבק שרפה בפניו ובעינו ותותח אורליקון שהפעיל התפרק. נצר התאושש ויחד עם אילן ארד הרכיב את התותח מהירכתיים והמשיך בירי. סגן צבי מור שנמצא בדבור הפיקוד 864 נפצע מצרור שניפץ את חלון הפרספקס בגשר.
במהלך המבצע הואר המעגן המצרי באש הבעירה של כלי השיט המצריים. כוח איילון שטען תחמושת נכנס פעם נוספת וזיהה ארבעה כלי שיט גדולים שלא נפגעו מוארים מהמדורות של האחרים. איילון העריך כי יש בשלושת הדבורים להסתדר בטור ולבצע כניסה אחרונה ולהשמיד את כלי השיט שלא בערו. ביעף האחרון הושמדו גם כלים אלה. להערכתו
ב-15 באוקטובר שעה 01:00 הסתיים הקרב וחמשת הדבורים נכנסו לאבו זנימה. שני פצועים קל נשלחו לתאג"ד ופונו במטוס לבית חולים אסף הרופא. לאחר שלושה ימים חזרו לדבורים. בשניים מהדבורים היו נזקים קלים מהתחככות במצופי העגינה.
תוצאות.
לאחר הקרב לא נערך תחקיר לכוחות. דיווח מפקד חיל הים ב-15 באוקטובר לראש המטה הכללי היה: