לאחר מלחמת העצמאות חיפשה ישראל מקורות לרכישת מטוסים שיחליפו את המטוסים המיושנים שנרכשו ערב המלחמה ובמהלכה, כחלק מבניית חיל אוויר מודרני. בספטמבר 1955, במהלך משא ומתן לרכישת מטוסי אוראגן, התנו הצרפתים את העסקה בכך שישראל תרכוש גם שלושה מטוסי נורד. בסוף אותו החודש נחתם הסכם הרכישה וב-1 בנובמבר הגיע מטוס ה"נורד" הראשון, כשהזוג הנוסף הצטרף אליו בינואר 1956. במהלך מלחמת סיני נחתו בישראל 26 מטוסי נורד שהביאו איתם חיל משלוח צרפתי. במהלך המלחמה הופעלו הנורדים למטרות אספקה לכוחות בסיני והצנחה של לוחמים במיתלה ובא-טור (הצניחות המבצעיות היחידות של צה"ל עד היום). אף על פי שנקלט בחיל האוויר בחוסר רצון, התברר שמטוסי הנורד שיפרו את היכולות הישראליות בתחום הובלת המטען האווירית, שנסמכה עד אז בעיקר על מטוס הדקוטה, ולפיכך הוחלט בשנת 1959 לרכוש שלושה מטוסי נורד נוספים.
ב-29 באפריל 1964 התרסק מטוס נורד במכתש הגדול במהלך אימון ניווט ותשעת יושביו נספו.
במלחמת ששת הימים היו ברשות חיל האוויר 23 מטוסי נורד והם שימשו לביצוע טיסות סיור, אספקה לכוחות הלוחמים ופינוי נפגעים.
במלחמת ההתשה, מלבד משימות של אספקה ופינוי, נעשה שימוש מיוחד במטוס והוא נשלח למבצע הפצצה לילי בעומק מצרים, לשם הטלת פצצות מיוחדות שתוכננו להתפוצצות תחת גשרים (במסגרת מבצע בצורת). חלק מהגיחות היו מוצלחות אך באחת מהן נפגע אחד המטוסים באש נ"מ וחזר לישראל מבלי להטיל את הפצצה.
במלחמת יום הכיפורים ביצעו הנורדים משימות רבות של הובלת כוחות לוחמים, אספקה ופינוי פצועים. בשנת 1978 יצא הנורד משירות חיל האוויר.
מטוסים ששרדו בישראל.
כל המטוסים שלהלן, אינם במצב כשירות לטיסה.
בוקיז ד'אור
בוקיז ד'אור (צרפתית: Bocuse d'Or) היא תחרות בישול בינלאומית יוקרתית הנערכת מדי שנתיים. היא קרויה על שמו של השף הצרפתי פול בוקיז והיא מתרחשת במשך יומיים בסוף ינואר בליון, צרפת.
אודות.
בשנת 1983 פול בוקיז ארגן תחרות חיה של שפים בתצוגה הקולינרית Salon des Métiers de Bouche בליון. בשנת 1987 החלה התחרות הראשונה של בוקיז ד'אור.
בתחרות משתתפות נכון ל-2010 כ-24 מדינות. מתוכן נבחרות 12 מתוך 20 באירופה, 4 מתוך 12 באסיה, 3 מתוך 12 בדרום אמריקה, עוד שלוש נבחרות לאומיות ועוד שתי נבחרות שלא זכו נבחרות באקראי.
כל נבחרת מורכבת משני שפים ואסיסטנט, כאשר אחד מהשפים חייב להיות צעיר מגיל 22. לכל נבחרת יש 5 שעות ו-35 דקות להכין שתי מנות, אחד בשרית והשנייה מדג. התחרות תבצעת מול קהל חי של כאלף צופים.
חבר השופטים מורכב מ-24 שפים המחולקת לשתי קבוצות הבוחנת אחת את מנת הבשר והשנייה את הדג. פרס מורכב מפסלון של בוקיז, ומענק כספי על סך 20 אלף יורו. בשנת 2011 יצר השף רסמוס קופואד, שזכה כבר במקומות השלישי והשני בתחרות, סרט תיעודי המלווה אותו במאמצו לזכות בתחרות במקום הראשון. הסרט מתאר בפרוטרוט את תנאי התחרות ומחקה את תהליך היצירה של המנות אותן הגיש לשופטים.
בוקוז ד'אור
פיטר לוונברג
פיטר לוונברג (אנגלית: Peter Loewenberg; נולד ב-1933 בהמבורג, גרמניה) הוא היסטוריון ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לוונברג נולד בגרמניה למשפחה יהודית. אביו היה פסיכיאטר ואמו הייתה אחות ופעילה סוציאליסטית ברפובליקת ויימאר. אביו של פיטר, שחשש מהשלטון הנאצי, נדד באירופה עם משפחתו ולבסוף התיישב בשאנגחאי שבסין, שם בילה פיטר את ילדותו. לאחר מכן עברה המשפחה לבייקרפילד שבקליפורניה. לוונברג למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.
בין השנים 2001 ל-2006 שימש כדיקן המכון הפסיכואנליטי של דרום-קליפורניה, והיה מעורב באיחודו והקמת New Center for Psychoanalysis in Los Angeles. לוונברג משמש כיושב ראש האיגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה. זכה במלגת פולברייט, מלגת גוגנהיים ומענק מהקרן הלאומית למדעי הרוח.
הוא אב לשלושה ילדים.
הוצאת הוד-עמי
הוד-עמי היא הוצאת ספרים המתמחה בספרי הדרכה בנושא מחשבים. הוקמה בשנת 1968 על ידי המהנדס יצחק עמיהוד.
אודות.
יצחק עמיהוד, מהנדס מכונות במקצועו, שרת בצבא בצוות הראשון של ממר"ם, עבד ב-IBM, החל בשנת 1968 לכתוב ספר הדרכה לשימוש במחשב. הוא חיפש הוצאה שתוציא את ספרו, אולם התקשה למצוא והחליט להוציא את הספר בעצמו. הספר, "המחשב האלקטרוני ועבוד הנתונים", הוא הראשון שיצא לאור בהוצאת הוד-עמי.
ההוצאה מפרסמת הן ספרי מקור בעברית והן ספרות הדרכה מתורגמת. בין השאר יצאו במסגרתה ספרו של אריה סקופ, מנכ"ל מיקרוסופט ישראל וגם ספרי מחשבים של הסופר אורי אדלמן. ההוצאה עוסקת גם בהוצאת ספרים עבור אחרים ולאחרונה מתמחה בתרגום ובהפקה של מדריכים למשתמש בנושאים שונים.
מתחילת שנות ה-2000 החלה ההוצאה לפרסם גם ספרי ניהול וספרי ילדים.
ההוצאה מנוהלת עד היום על ידי משפחת עמיהוד. משרדיה נמצאים בקיבוץ גליל ים.
בשנים האחרונות ההוצאה עוסקת בפעילות מגוונת: הוצאה לאור של ספרי מחשבים כבעבר; הפקות ספרים של מחברים ישראליים וביניהם תולדות חיים, ספרי ניהול וכלכלה, רומנים ועוד; תרגום והפקה של ספרי "מדריך למשתמש", עלוני פרסום וכדומה עבור עסקים בתחומים שונים. בתחום זה היא מתמחית בתרגום והפקה של מדריכים לטלפונים סלולריים.
הוצאת הוד עמי
מרכז ידע גליל עליון
מרכז ידע גליל עליון (מיג"ל) הוא מכון מדעי למחקר ופיתוח יישומי, וכן מרכז להכשרה מדעית וטכנולוגית הפועל בקריית שמונה ובמתקנים שונים בגליל ובגולן. המכון הוקם בשנת 1978 ומטרתו, לפי אתר המרכז, הוא "לפתח כלכלת ידע בגליל, בתחומי מדעי החיים והסביבה".
המכון כפוף לחברה לפיתוח הגליל של איגוד התעשייה הקיבוצית.
אודות.
המכון הוקם בשנת 1978 כמעבדה לחקר השימוש בכבול באגם החולה המיובש לצורכי אנרגיה. מחקר זה הסתיים כעבור שנה. גד דגני היה בין מייסדי המכון ומנהלו המגעי בשנים 1986–2011.
בשנת 1982 הוכר המכון על ידי המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר כמכון מחקר ישומי לבצוע מחקר ופיתוח לתעשייה. משנת 1992, עם הקמת בית הספר למדעים וטכנולוגיה במכללה האקדמית תל-חי, החלו חוקרים מסגל המכון לשמש כמרצים בו במגוון החוגים.
המכון עוסק בתחומי הביולוגיה, הכימיה, חקר תרופות, חקר חקלאות, חקר הסביבה, ביוטכנולוגיה.
ריצ'רד ברקוביץ
ריצ'רד ברקוביץ' (באנגלית: Richard Berkowitz; נולד ב-6 באוקטובר 1955) הוא הומוסקסואל אמריקאי, מראשוני הפעילים למען מין בטוח בקרב הקהילה ההומוסקסואלית בארצות הברית. פעילותו נעשתה כתגובה למגפת האיידס שפרצה בראשית שנות השמונים. בין היתר, הוא מחברם של שני ספרים בנושא.
פועלו.
ברקוביץ' נולד וגדל בניו ג'רזי. באמצע שנות השבעים החל לימודי תואר בתקשורת באוניברסיטת ראטגרס, שם הקים את אחת התנועות הראשונות למען זכויות הומואים. עם סיום לימודיו, ברקוביץ' עבר לניו יורק והתפרנס ממתן שירותי סאדו-מאזו. עוד קודם לפריצת מגפת האיידס, היה ברקוביץ' מודאג ממחלות המין שפגעו בקהילתו, והתעניין בדרכים להגן על לקוחותיו – חלקם נשואים ובעלי משפחות. בניו יורק פגש את ג'וזף סונבנד (Sonnabend), רופא וחוקר נגיף האיידס, ולמד ממנו כיצד לקיים יחסי מין מוגנים ובטוחים. סונבנד הכיר לברקוביץ' את מייקל קאלן (Callen), זמר ופעיל כנגד מחלת האיידס, וביחד הם כתבו ופרסמו מאות מאמרים בנושא. ב-1983 הוציאו השניים לאור בשיתוף עם סונבנד את "איך לקיים יחסי מין בזמן מגפה: גישה אחת" – המדריך הראשון ליחסי מין בטוחים. עם זאת, עבודתם והתבטאותם כנגד ההפקרות המינית בקרב הומוסקסואלים עוררה עליהם מחאות רבות בקרב הקהילה הגאה ומנהיגיה, ורבים התעלמו מהם וראו בהם כמטיפי מוסר צבועים.
ב-1984 אובחן ברקוביץ' כנשא של נגיף האיידס.
ב-2003 פרסם ברקוביץ' את ספרו השני בנושא: "להישאר בחיים: המצאת המין הבטוח". עם פרסומו מכר הספר כ-5,000 עותקים, אך לאחר מספר חודשים הדפסתו הופסקה עקב סגירתה של ההוצאה לאור.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי של דריל ויין על פועלו של ברקוביץ', "Sex Positive". הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אאוטפסט.
אויב העם (מחזה)
אויב העם (בנורווגית: En folkefiende) הוא מחזה משנת 1882 מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
המחזה הוצג לראשונה בשנת 1883 בעיר כריסטיאניה (שהפכה לאוסלו בשנת 1925) ומאז הוצג בתיאטראות ברחבי העולם ואף בישראל במספר הפקות.
באשר לסוגה אליה יש לשייך את המחזה, כתב איבסן: "עד כה אינני בטוח אם אקרא למחזה קומדיה או רק דרמה. יש מרכיבים רבים המעידים על הצד הקומי, אך המחזה מבוסס על רעיון רציני".
המסר של איבסן.
המחזה מעמיד במרכזו את מאבקו של ד"ר תומאס שטוקמן, רופא המרחצאות, לטיהורם, בעקבות גילוי זיהום חיידקים במי המרחצאות. הוא מפנה אצבע מאשימה כלפי אחיו פיטר שטוקמן, ראש העיר הקטנה בנורווגיה, בה מתרחשת העלילה. איבסן כתב את מחזהו כתגובה אישית על הביקורת שנמתחה נגדו בעקבות מחזהו הקודם "רוחות" אשר נחשב אז כסקנדל. "אויב העם" הוא מחזה התוקף את הצביעות הציבורית כאז כן עתה. וגם מציג בעיות איכות סביבה קשות ביותר בעולמנו, ולכן המסר הטמון בו הוא אקטואלי. הוא מדגיש את גבורת היחיד, במקרה זה הרופא, לומר את האמת מול כוחו של המשטר. את המשטר מייצג לרוע מזלו, אחיו, ראש העיר שהורס כל יוזמה לטיהור המרחצאות, ללא סובלנות אנושית מינימלית. אך גם מגחך לא מעט על אנשים שהולכים עם הראש בקיר, כד"ר שטוקמן עצמו.
עלילה.