לדברי התלמוד על דבר היות המילים "דרש דרש" אמצע המילים שבתורה הוצע הסבר מחודש על ידי הרב פנחס זלמן סגל הורוויץ. לפי הסברו של הרב הורוויץ כוונת התלמוד היא לציין את מקום אמצע המילים הכפולות שבתורה, בתורה ישנן 89 הופעות של מילים החוזרות על עצמם ברצף, המילים "דרש דרש" הם הפעם האמצעית (ה-45) שמופיעה מילה כפולה.
גם לו' של גחון נמצא הסבר דומה, הרב יצחק זילבר והרב ראובן מרגליות פירשו שכוונת התלמוד לסמן את מיקום חצי האותיות המשונות שבתורה; האות ו של "גחון" נכתבת על פי המסורת גדולה מן הרגיל, לפי השיטה הרווחת יש בתורה מלבדה 16 אותיות משונות - שמונה מהן לפניה ושמונה לאחריה. לשיטה אחרת יש 32 אותיות משונות נוספות בתורה, 16 לפניה ו-16 לאחריה. גם האות ע' של "יער" היא האות המשונה האמצעית בספר תהילים. לעומת זאת יש שהבינו כי הסיבה לכתיבת האות ו' של גחון בצורה משונה היא כדי לסמן את חצי התורה, לדבריהם הסבר זה לא ייתכן.
במסורה.
באכלה ואכלה.
בקובץ המסורה אכלה ואכלה המתוארך למאה ה-9 מופיעה מסורת מבבל הקובעת כי מספר הפסוקים בתנ"ך הוא 22,747:
ההבדלים בחלוקת הפסוקים בין המסורה הטברנית עליה מבוסס המקרא שלפנינו לבין המסורה הבבלית עליה מבוססת קביעה זו אינם מצדיקים הפרש גדול כל כך (457), ומסתבר כי היא מבוססת על נוסח אחר של המקרא. בנוסח אחר של המסורה מצוין מספר הפסוקים 23,207.
סימנים בסופי הפרשיות והספרים.
במהדורות הדפוס של התנ"ך ובחלק מכתבי היד מופיעות בסוף כל פרשה או ספר, הערות המציינות את מספר הפסוקים וסטטיסטיקות נוספות. בהערות אלו מצוין גם סימן גימטרי למספר, בדרך כלל שם אדם, שם מקום, או מילה מהפרשה. ההערות המופיעות בדפוסים הנפוצים הם על פי מהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה בשנת ה'רפ"ה - ה'רפ"ו, הערות אלו מבוססות בחלקן על הערות שכתבו בעלי המסורה הטברנית לאחר חתימת התלמוד, אך הוכנסו בהן שינויים מאוחרים. בספר החילופים שנכתב במאה ה-11, ובספר "קריית ספר" של המאירי מסוף המאה ה-13, קיימות רשימות דומות. בחלק מהמקומות הנתונים לא שווים לנתונים הקיימים בידינו.
מספר האותיות.
יש שישים ריבוא אותיות לתורה.
בספרות הקבלה רווח משפט המבוסס על דברי הזוהר לפיו: יש שישים ריבוא אותיות לתורה. שישים ריבוא האותיות מסמלות את השורשים ל-600,000 נשמות היהודים. משפט זה נרמז בראשי התיבות ישרא"ל. במהלך הדורות נאמרו מספר הסברים ליישוב הדברים עם המציאות.
בעל חסד לאברהם הציע לספור את האותיות עם ה, אך לפי חשבון זה המספר יהיה גבוה בהרבה מ-600,000. נכדו החיד"א הציע להוסיף את התנועות הנקראות ואינן כתובות, או כתובות בכתיב חסר, יש שהציעו לספור את האותיות המורכבות מכמה חלקים (למשל האות מ' מורכבת מ-כ' ו-ו') כאותיות נפרדות, בעל פני יהושע הציע לחשב גם את אותיות התרגום, הצעות נוספות הם לחשב את המרווחים או התגים.
שיטת ועבד הלוי.
בשנת 1910 הוציא הרב יחיאל הורוויץ ספר בשם "ועבד הלוי" בו הוא מציע שיטה לחשבון מדויק של שישים ריבוא האותיות. השיטה מבוססת על דברי הרמ"ע מפאנו לפיהם אותיות התורה הידועות לנו הן שארית של האותיות שפרחו ממנה בעת שבירת לוחות הברית, על פי שיטה זו המילוי של כל אות הוא ההשלמה שלה ולכן יש לספור את המילוי בלבד (האות א נספרת כ-ל ף וכן הלאה), אך באותיות מנצפ"ך יש לספור את האות עצמה בנוסף למילוי, בחישוב זה הגיע בעל "ועבד הלוי" למספר 599,988 עליו הוסיף 12 כנגד שבטי ישראל והמילוי של אותיות מנצפ"ך, ובכך הגיע החשבון לשישים ריבוא בדיוק. ב-2001 גילה ד"ר משה כץ בספירה ממוחשבת חסר של 41 אותיות לחשבון, הוא הציע להוסיף את 53 האותיות המשונות במקום להוסיף את 12 השבטים ובכך להצדיק את החשבון.
אגדת רב סעדיה והחייט.
אגדה ידועה על ספירת האותיות בתורה, מספרת על "רב סעדיה" ששאל חייט "כמה תפירות תפרת היום?", החייט, כמנהגם של יהודים ענה בשאלה "כמה אותיות יש בתורה?". רב סעדיה לראשונה בחייו לא ידע תשובה על שאלה שנשאל, והצטער מאוד על כך. הוא השביע מלאך, והמלאך גילה לו את מספר האותיות. לאחר מכן כתב את הפיוט "אהל מכון בניני" בו ציין כמה פעמים מופיעה כל אחת מכ"ב האותיות בתורה. הפיוט הובא בכמה ספרים אך נפלו בו שיבושי העתקה לפי סיכום האותיות בשיר עולה סכום של 815,280 אותיות, מספר שבחישוב שטחי אפשר להיווכח כי אינו נכון, לא לגבי חמישה חומשי תורה ולא לגבי התנ"ך כולו. ייתכן שהכוונה היא לתורה ונביאים בלבד.
ספירות נוספות.
בספר דקדוקי הטעמים של אהרן בן אשר מובא כי מספר המילים בתורה הוא 79,856, ומספר האותיות 400,945, על פי ספירתו של המאירי עולה כי מספר המילים בתורה הוא 80,002 ומספר האותיות 301,991, הרמ"ע מפאנו מספר על אדם שספר את אותיות התורה ומצא כי הן "שלושים ריבוא וחצי בקירוב" (כ-305,000), הרב אליהו הכהן מספר כי מצא ב"כתב יד ישן" שמספר המילים בתורה הוא 79,956 ומספר האותיות 320,674, חוקר המקרא כריסטיאן דוד גינצבורג ציין בספרו את מספר ההופעות של כל אות בתורה ומסיכום המספרים עולה כי סך האותיות בתורה הוא 290,146, רק בשנת 1930 פורסמה בספרו של הרב יעקב שור התוצאה 79,980 מילים ו-304,805 אותיות, תוצאה שנבדקה בספירת מחשב והתקבלה כתוצאה המדויקת של מספר המילים והאותיות.
יש שישים ריבוא אותיות לתורה
מבצע דדלייט
מבצע דדלייט (באנגלית: Operation Deadlight) נערך על ידי הצי המלכותי הבריטי לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מנובמבר 1945 ועד פברואר 1946. במהלכו הוטבעו באוקיינוס האטלנטי 116 צוללות של הצי הגרמני, שהוסגרו לידי בריטניה לאחר תום המלחמה באירופה.
רקע.
לאחר כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945 נכנעו צוותיהן של 156 צוללות והסגירו את עצמם ואת כלי השיט שלהם לידי כוחות בעלות הברית משני צידי האוקיינוס האטלנטי - בקרבת בריטניה, בנורווגיה, בדנמרק, בגרמניה, בגיברלטר ובספרד וכן בקנדה, בארצות הברית ובארגנטינה. 138 מהצוללות הועברו לבריטניה ורוכזו בשני נמלים, בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
ממשלת בריטניה גמרה אומר להביא להשמדת צי הצוללות של גרמניה לאחר המלחמה. במהלך ועידת פוטסדאם באביב 1945 הסכימו מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות כי מרבית הצוללות שנכנעו יוטבעו. במסגרת ההסכם נקבע כי שלושים מהצוללות השבויות לא יוטבעו ויימסרו כשלל מלחמה לשלוש המעצמות.
ועדה ימית שבה היו חברים נציגים של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות הורכבה ובדקה את הצוללות שנשבו. ב-10 באוקטובר 1945 היא בחרה מהן את הצוללות לשימור (מקצתן נמצאו בארצות הברית). ב-29 באוקטובר קבעה הוועדה ש-116 הצוללות הנותרות שהוחזקו בבריטניה יוטבעו בים הפתוח בעומק של 100 מטר לפחות וזאת עד 15 בפברואר 1946. מיד לאחר ההחלטה ניגש הצי המלכותי הבריטי לתכנון מבצע ההטבעה ולביצועו.
המבצע.
התכנון למבצע קבע כי מרבית הצוללות שהוסגרו ייגררו על ידי אוניות לשלושה אתרים כמאה ושישים קילומטרים מצפון-מערב לאירלנד, אשר כונו XX, YY ו-ZZ. אתר XX נועד להיות מקום ההטבעה העיקרי, ו-36 צוללות יועדו לגרירה לאתר ZZ כדי לשמש שם כמטרות להתקפות מטוסים. עוד נקבע כי אם תנאי מזג האוויר יאפשרו זאת יועברו צוללות מאתר XX לאתר YY ושם יוטבעו על ידי אש של יחידות שטח ימיות. שיטת ההטבעה שנקבעה לצוללות שלא נועדו לשמש כמטרות לאוניות או למטוסים הייתה פיצוץ מטעני נפץ בתוכן, והטבעה באש של אוניות כשיטת גיבוי.
כאשר החל המבצע התברר כי רבות מן הצוללות היו במצב גרוע ביותר לאחר שעגנו במשך חודשים במעגנים החשופים לאיתני הטבע. כמו כן מזג האוויר באתרי ההטבעה היה סוער. לבסוף הוטבעו רק שתי צוללות באמצעות מטעני נפץ על מנת שלא לסכן ימאים בעת התקנתם בצוללות. שבע צוללות הוטבעו באמצעות טורפדות שנורו מצוללות ו-13 הוטבעו באמצעות אש ממטוסים. מהצוללות הנותרות טבעו כמעט מחצית בשל מצבן הרעוע עוד במהלך הגרירה אל אתרי ההטבעה. שאר הצוללות הוטבעו באש תותחים ימיים. ההטבעה הראשונה במבצע נערכה ב-27 בנובמבר 1945 והאחרונה - ב-11 בפברואר 1946.
לאחר המבצע.
בשלהי שנות ה-90 ביקשו חברות מסחריות היתר מבריטניה למשות חלק מן הצוללות הטבועות. הן ביקשו זאת על מנת להשתמש במתכת שלהן, שיוצרה לפני העידן הגרעיני ולכן לא הייתה חשופה לזיהום רדיואקטיבי. ככזו היא הייתה שימושית למטרות מחקריות מסוימות. היתר משייה לא ניתן להן לאור התנגדות ארצות הברית ורוסיה.
בשנים 2001-2003 איתר הארכאולוג הימי הבריטי אינס מקארתי (Innes McCartney) 14 מהצוללות הטבועות וערך סקר שלהן.
בשנת 2007 ביקשה מועצת העיר דרי שבצפון אירלנד למשות את אחת הצוללות (U-778) כדי להציבה במוזיאון ימי חדש בעיר. באותה שנה נספה צוללן אירי במצולות כאשר צילם את הצוללת הטבועה. התוכנית ננטשה ב-2009 בשל מחסור במשאבים כספיים.
חצצת בלוטות הרוק
חצצת בלוטות הרוק (באנגלית: Sialolithiasis, המכונה גם אבנים בבלוטות הרוק; המונח נגזר מן המילים היוונית sialon (רוק) ו-lithos חצץ (תצורת רבים)) הוא סוג של מסה קשה, דמוי אבן, הנוצר בתוך איבר או צינור בתוך הגוף. חצץ זה עשויי בדרך כלל ממלחים מינרליים, וסוגים אחרים של חצץ כוללים אבני שקדים ואבנים בכליות. חצצת בלוטות הרוק מתייחס להיווצרות של חצץ בתוך בלוטת הרוק.
הגדרה.
חצצת בלוטות הרוק היא מצב שבו מסה מוגדרת או חצץ נוצרים בבלוטות הרוק לרוב בצינור בלוטת תת-הלסת התחתונה (באנגלית: Submandibular gland). באופן פחות נפוץ, חצץ זה יכול להופיע בבלוטת מצד האוזן (באנגלית: parotid gland), או לעיתים רחוקות עלול להופיע בבלוטת תת-הלשון (באנגלית:sublingual gland ).
סיווג.