שרלוט נפולאונה בונפרטה (בצרפתית: Charlotte Napoléone Bonaparte; 31 באוקטובר 1802 - 2 במרץ 1839) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי.
ביוגרפיה.
שרלוט נולדה ב-31 באוקטובר 1802 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות גדולה בשם זנאיד. ב-1804 הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לשרלוט אמה ואחותה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה למלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. לאחר שנפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. שרלוט ליוותה אותו בתחילה, ולמדה ציור בארצות הברית. היא ציירה ציורי נוף בארצות הברית ודיוקנאות, והציגה את יצירותיה באקדמיית פנסילבניה לאמנות. ב-1824 היא חזרה לאירופה לשהות עם אמה. היא נישאה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנם של לואי בונפרטה והורטנס דה בוארנה ואחיו של נפוליאון השלישי. את אחותה זנאיד השיאו הוריה לשארל לוסיאן בונפרטה בנו של לוסיאן בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר.
היא מתה בסרזנה ב-2 במרץ 1839 בגיל 36 כתוצאה מלידה שהסתבכה. היא נקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. אביה ואמה נטמנו לצדה לאחר מותם. ב-1840 העביר הקיסר נפוליאון השלישי את גופתו של אביה לצרפת, אולם קבריהן של ז'ולי ושרלוט נותרו בפירנצה עד ימינו.
עמי אפלבום
עמירם (עמי) איסר אפלבום (נולד ב-20 באפריל 1951) הוא ד"ר להנדסת חומרים, מדען, יזם, מרצה, ומנהל עסקי וטכנולוגי בכיר בחברות הייטק בינלאומיות. מכהן כיו"ר רשות החדשנות, כיו"ר מועצת המנהלים של הרשות, ובעבר המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה.
בטרם מינויו כמדען הראשי, כיהן כנשיא חברת KLA-Tencor Israel וכסגן-נשיא בכיר בתאגיד KLA-Tencor העולמי שמרכזו בעמק הסיליקון בקליפורניה ועוסק במחקר, פיתוח וייצור ציוד מתקדם לתעשיית המוליכים למחצה. ד״ר אפלבום הוא בעל תואר דוקטור בהנדסת חומרים מטעם הטכניון בחיפה.
ביוגרפיה.
עמי אפלבום נולד וגדל בקיבוץ סעד.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה טכנולוגית.
השלים תואר ראשון בפקולטה להנדסת חומרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בהנדסת חומרים בטכניון בחיפה, בהנחיית פרופ' דן שכטמן, לימים חתן פרס נובל לכימיה. את הדוקטורט עשה במחלקה להנדסת חומרים בטכניון בהנחיית פרופ' משה איזנברג. מחקרו בדוקטורט עסק בתחום המוליכים למחצה. בנוסף, הוא בעל תואר MBA למנהלים בכירים מאוניברסיטת סטנפורד. את הפוסט-דוקטורט השלים במעבדות AT&amp;T Bell במרי היל, ניו ג'רזי, ארה״ב, במסגרת זו עסק במחקר ופיתוח בתחומי מוליכים-למחצה בשנת 1984.
ד״ר אפלבום פרסם יותר מ-25 מאמרים מדעיים ורשם 6 פטנטים.
בתעשיית ההייטק הישראלית.
לאחר הפוסט דוקטורט התמנה לחוקר מן המנין במעבדות AT&amp;T במרי היל ניו ג'רזי ובין השנים 1984 עד 1987 עסק במחקר ופיתוח של התקנים אלקטרו-אופטיים בחומרים מוליכים למחצה מרוכבים, כגון גליום ארסניד ואינדיום פוספיד. בהמשך עבר לעבוד בחברת Rockwell International בריצ'רדסון, טקסס כמנהל פיתוח התקנים אלקטרו-אופטיים לתקשורת בסיבים אופטיים. ד״ר אפלבום העביר את המוצרים שפותחו במעבדות בטקסס לייצור ב Thousand Oaks קליפורניה בשנים 1987 עד 1991.
בשנת 1991 חזר לישראל כראש פרויקט בחברת SCD המפתחת ומייצרת רכיבים ומערכות אלקטרו-אופטיות. בהמשך מונה לסמנכ״ל תפעול בחברה.
בשנת 1993 התמנה למנכ״ל הסטרטאפ GAD Semiconductors שעסק בפיתוח דיודות להספקים גבוהים מגליום ארסניד ובניית מערכות שיווק ומכירות ללקוחות בארצות הברית. בתפקיד זה עסק בין היתר גם בגיוס כספים ועבודה מול אנג'לים וקרנות הון.
בשנת 1995 הצטרף לחברת הבת הישראלית של התאגיד העולמי KLA-Tencor שמפתח ומייצר מערכות לבקרת תהליכי ייצור ממוליכים למחצה. ד״ר אפלבום מילא מספר תפקידי ניהול בכירים, כולל קשרי לקוחות, סמנכ״ל תפעול ומנכ״ל בפועל של החברה בישראל. מרכז החברה בישראל הוא במגדל העמק. בשנת 2002 העבירה החברה את ד״ר אפלבום למטה החברה בסן חוזה, קליפורניה, ארה״ב, כמנכ״ל חטיבת האוטומציה והרובוטיקה של KLA-Tencor העולמית וסגן נשיא בכיר בתאגיד. בהמשך מונה לנהל את מערך התפעול של מספר חטיבות בחברה, במקביל לניהול חטיבת האוטומציה.
בשנת 2010 חזר לישראל ומונה לנשיא חברת KLA-Tencor Israel והמשיך לכהן כסגן נשיא בכיר בתאגיד KLA Tencor העולמי. תחת ניהולו כנשיא החברה בישראל בין השנים 2010 עד 2017, שילשה החברה את הכנסותיה ואת מספר המועסקים במחקר פיתוח וייצור במגדל העמק. בנוסף למשרתו זו כיהן בדירקטוריון ובוועד המנהל של מכללת אורט בראודה בכרמיאל, ובוועדה המקצועית המייעצת של מכללת עמק הירדן בצמח.
יו"ר רשות החדשנות.
באוקטובר 2017 מונה ליו"ר רשות החדשנות ולתפקיד המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה. במסגרת תפקידו הוא משמש כיו"ר מועצת הרשות ויו"ר ועדות המחקר ברשות.
בנוסף לכך, הוא מייעץ לממשלה בכל הקשור ליישום מטרות חוק המו"פ ומדווח לממשלה (בכלל זה לוועדת השרים לענייני מדע, טכנולוגיה וחלל) על ממצאיו והמלצותיו בנוגע לקידום החדשנות הטכנולוגית בתעשייה, והמלצותיו באשר לפעולות הנדרשות כדי להגשים את מטרות חוק המו"פ; עוקב אחר התהליכים והשינויים בחדשנות הטכנולוגית בתעשייה בישראל ומחוצה לה, לרבות השפעתם על יצירת מקומות עבודה וצמצום פערים חברתיים-כלכליים; וממליץ לרשויות ממשלתיות בדבר מתן הטבות העשויות לסייע בהגשמת מטרות החוק.
חיים אישיים.
אפלבום נשוי ואב לשניים, ומתגורר בתמרת.
לואיס קרוואחל
לואיס קארווחל
לואיס קרווחאל
ג'ו הלדמן
ג'ק הלדמן
מבצע מקרה כחול
מבצע מקרה כחול (בגרמנית: Fall Blau) היה מבצע צבאי גדול שיזם הורמאכט בשנת 1942 בדרום רוסיה במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. המבצע היווה המשך למבצע ברברוסה ונועד לאלץ את ברית המועצות להיכנע. זמן קצר לאחר תחילת המבצע, שונתה התוכנית המקורית שלו, ועל הכוחות שהשתתפו בו הוטל לבצע במקביל שני מבצעים קטנים יותר: מבצע אדלווייס ומבצע אנפה. לצורך כך, פוצלה קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות ארמיות. קבוצת ארמיות A הייתה אמורה לכבוש את אזור הקווקז ושדות הנפט החיוניים שלו, בעוד קבוצת ארמיות B נעה מזרחה לאורך נהר הדון במטרה לכבוש את העיר סטלינגרד ולחסום שם את התנועה על נהר הוולגה. המבצע זכה להצלחות ניכרות בשלבים הראשונים שלו, אולם בעיות לוגיסטיות והתנגדות עיקשת של כוחות הצבא האדום גרמו לכך שהגרמנים לא הצליחו לכבוש את אזור עבר הקווקז ולהשתלט על שדות הנפט של באקו, והסתבכו בקרב ממושך וקשה בסטלינגרד, שהסתיים בהשמדת הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד.
רקע.
ב-22 ביוני 1941 פתחו גרמניה הנאצית ובנות בריתה במבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות. הגרמנים כבשו שטחים נרחבים ומרכזי תעשייה רבים והגיעו עד שערי מוסקבה. בקרב על מוסקבה הובסו הגרמנים ובמהלך חורף 1941–1942 נאלצו לבלום את המתקפה הגדולה שלהם. לקראת אביב 1942 התאושש הצבא הגרמני בחזית המזרחית מהאבדות שנגרמו לו במהלך החורף, קיבל תגבורות ניכרות והיה מוכן לחדש את המתקפה. רוב הפיקוד הגרמני העליון תמך בעריכת מבצעים התקפיים בעלי יעדים מוגבלים בגזרה הדרומית של החזית המזרחית. אולם היטלר שאף לערוך מבצע צבאי בהיקף גדול בהרבה, בעל יעדים אסטרטגיים, בדרום ברית המועצות. הוא האמין שכיבוש דרום רוסיה, כולל אזור הקווקז, בו נמצאו מאגרי הנפט העיקריים של ברית המועצות, יפגע בצורה אנושה במאמץ המלחמה הסובייטי, ויקשה על ברית המועצות להמשיך לנהל את המלחמה. התוכנית הגרמנית כללה גם את חסימת התנועה בנהר הוולגה, ששימש עורק התחבורה הראשי בין אזור עבר הקווקז והרפובליקות של מרכז אסיה לשאר חלקי ברית המועצות. ב-5 באפריל 1942 הוגדו מטרותיה של מתקפת הקיץ הגרמנית ב"הוראת הפיהרר מס' 41". העדר ההסכמה בין היטלר לפיקוד העליון של הוורמאכט השתקף בתוכנית המבצע, שנוסחה באופן מעורפל ויעדיה הסופיים לא הוגדרו.
התוכנית הגרמנית.
התוכנית הגרמנית קיבלה את שם הקוד "מקרה כחול" ("מקרה" במובן של תרחיש מבצעי). במבוא להוראת הפיהרר מס' 41 נכתב, אמנם, שאחד היעדים של המערכה בחזית המזרחית בשנת 1942 הוא: "לכבוש את אזורי הנפט בקווקז ולחצות את רכס הרי הקווקז", אך תוכנית המבצע הגרמנית לא כללה התייחסות לדרך שבה תושג מטרה זו. לפי התוכנית, שנועדה להתבצע בשלושה שלבים, היו הכוחות הגרמניים אמורים לכבוש תחילה את העיר וורונז', לכתר ולהשמיד את הכוחות הסובייטיים ממערב לנהר הדון, ולאחר מכן להתקדם אל העיר סטלינגרד על נהר הוולגה בשתי זרועות, כאשר הזרוע הצפונית תנוע במורד נהר הדון ואילו הזרוע הדרומית תתקדם לאורך נהר הדונייץ ונהר הדון התחתון. בתוכנית לא נכתב במפורש שיש לכבוש את סטלינגרד, והוזכרה האפשרות להסתפק בהפגזה או בהפצצה של העיר "על מנת ליטול ממנה את חשיבותה כמרכז של תעשייה צבאית וכצומת תחבורה".