מול ביצורי אבן מתוכננים היטב, רוב ניסיונות ההבקעה נטו להסתיים בכישלון, ואילו מצורים ממושכים - בהנחה שלצבא הצר היו את האמצעים הלוגיסטיים לאחזקת מחנה בתנאי שטח קשים לזמן ממושך - נחלו לרוב הצלחה. מול ביצורי עץ, שהיו נפוצים באירופה של טרום מסעות הצלב, גם תקיפות הבקעה צלחו.
כלי מצור.
כלי מצור הוא שם למכלול של אמצעי לחימה אשר שימשו צבאות בעת העתיקה ובימי הביניים למצור על נקודות מבוצרות. כלי המצור התחילו להתפתח יחד עם בניית חומות סביב הערים ונועדו לבטל את היתרון שהקנו החומות לנצורים.
עתיקים:
מודרניים:
הכוח הנצור.
הכוח הנצור הסתמך בעיקר על ביצורים ואספקה גדולה של מזון ומים כדי להחזיק מעמד מול מצור ממושך. מבצרים וערים כללו לעיתים גם בורות מים, מעיינות ושדות תבואה שנמצאו בתוך החומות, דבר שחיזק את יכולתם לעמוד בפני מצורי הרעבה ממושכים.
הביצורים עצמם כללו כמעט תמיד חומה גבוהה שבה שזורים צריחים ומגדלים, ובהם חרכי ירי המאפשרים לירות על כל מי שמנסה לטפס על החומה או לפרוץ אותה. על גג החומה עצמה היה נהוג להציב קשתים שיירו חצים על הכוח הצר וימנעו ממנו לנסות לפרוץ את החומה או לטפס עליה. בנוסף לירי, יכלו הקשתים להשליך על התוקפים אבנים או שמן רותח מגג החומה. לעיתים נחפר לפני החומה חפיר (יבש או רטוב) וזאת על מנת לסכל ניסיונות להגיע אל יסודות החומה ולמוטטה. נקודת תורפה במערך הביצורים הייתה המגדל שהכיל את שער הכניסה למבצר, ולפיכך מוגן מגדל זה בכבדות. בשיא ימי הביניים השתכללו הביצורים ולעיתים אף כללו חומות כפולות (המאפשרות להמשיך להחזיק מעמד גם אחרי שחומה אחת נפרצה), מגדלים עגולים החולשים על כל הזוויות, חפיר רחב ושער עם גשר הניתן להרמה. כאשר הומצא התותח שהפך את ביצורי ימי הביניים לחסרי תועלת, פיתחו המהנדסים של אירופה ביצורים נגד ארטילריה המבוססים על מגננים, סוללת עפר רחבות וחומות נמוכות, שצוידו אף הן בתותחים על מנת לפגוע ולהשמיד את כלי המצור ותותחי הכוח הצר.
עוד שיטה שבה השתמשו הנצורים לשבירת מצור היא חבלה במחנה האויב ותקיפת הכוח הצר במטרה להרוס את מחנהו או את כלי המצור שלו ולאלצו לוותר על המצור. ביצורים מסוימים כללו שערים סודיים בחומה (שנקראו "פִשפָשים") שאפשרו הוצאת כוחות קטנים על מנת לחבל במחנה הצר וציודו. לעיתים הסתמכו הנצורים על כוח צבאי חיצוני שיסייע להם מבחוץ לשבור את המצור.
היסטוריה.
תולדות לוחמת המצור היא כתולדת הביצורים והתפתחותן. העיר המבוצרת העתיקה ביותר היא כנראה יריחו, שבה נמצאו שרידי חומות וחפיר.
לוחמת מצור בעת העתיקה.
העת העתיקה כללה מצורים גדולים ומפורסמים על ערים מפוארות ומבוצרות למשעי, כאשר רוב כלי המצור התפתחו בהדרגה וכללו מגוון אמצעים: החל מאיילי ניגוח, סולמות ומגדלי מצור וכלה במעוטים מתקדמים שפותחו על ידי היוונים והרומאים.
צבא אשור היה הראשון מבין צבאות העת העתיקה במערב שהיו לו יחידות הנדסה קבועות. האשורים הפעילו בעיקר אילי ניגוח, מגדלי מצור והשתמשו ביחידות חפרים שמטרתן הייתה למוטט את חומת הערים הבצורות על ידי חפירה מתחת ליסודותיהן. בתקופה זו, רוב הביצורים היו עשויים מלבנים ומלאכתם הצרים הייתה קלה יחסית. ככל הנראה אשור היו הראשונים להמציא את הכננת, מכשיר שניתן להשתמש בו במכונות מצור שונות. דוגמה טובה לטקטיקת המצור של האשורים היא כיבוש העיר לכיש שבשפלת יהודה, על ידי סנחריב. כיבוש זה מתואר בתבליט לכיש וממנו אפשר ללמוד על מבנה הצבא האשורי.
גם לפני התקופה האשורית השתמשו ביחידות הנדסה וכלי מצור, אך היו אלו יחידות אד הוק ויעילותן הייתה מוגבלת. יעילות יחידות ההנדסה האשוריות הייתה רבה ביותר ובעזרתן הצליח צבא אשור לבסס אימפריה רחבת ידיים במזרח התיכון.
ביוון העתיקה חלו מספר שיפורים בכלי מצור והמצאו כלים חדשים. התפתחות כלי המצור באה לענות על התקדמות במלאכת ביצור הערים - במקום חומות בנויות מלבני חימר, חלק נכבד מהחומות היה בנוי מאבנים. נוספו מיני כלי הטלה גדולים דוגמת בליסטרה וקטפולטה, שופרו אמצעים אחרים. לעיתים, לצד כלים אלו בנו היוונים חומות מצור סביב הערים הנצורות על מנת לסגור את האויב בצורה הרמטית. בתקופה זו שופרו מאוד מגדלי המצור ולא אחת נכבשו ערים שלמות בעזרת המצאה זו. אף על פי שבסרטים שונים רואים לעיתים בליסטראות וקטפולטות מוצבות על החומה או בתוך צריחים, הרי שזה לא היה מקובל. העניין הוא שבדרך כלל החומות היו צרות למדי ולא היה מקום למכונת מצור גדולה על החומה או בתוך הצריח.
אולי המצור המפורסם ביותר הוא המצור על העיר טרויה. מצור זה המוזכר באגדות האיליאדה, נמשך לפי אגדות המיתולוגיה היוונית כעשר שנים, עד לשבירתו על ידי שימוש מתוחכם בסוס מעץ. מצור זה נחשב לאגדה עד לתחילת המאה ה-20, אולם חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים של עיר מבוצרת במקומה המשוער של העיר, דבר שלפי חוקרים מסוימים תומך בחלק מהסיפור האגדתי.
אלכסנדר הגדול וצבא מוקדון היו מעורבים במצורים רבים. שניים מהם ידועים במיוחד: המצור על צור (Tyre) ועל המצור על הסלע סוגדיאנה (Sogdian Rock). העיר צור הייתה עיר-אי פיניקית במרחק ק"מ אחד מהיבשה ונחשבה לבלתי חדירה. המוקדונים בנו סוללת עפר אל העיר (נאמר עליו שהיה ברוחב של כ-60 מטר) והציבו בסופה כלי מצור כגון קטפולטות קלות ומרגמות שירו אבנים על העיר. אחרי 7 חודשי מצור נפלה העיר. בניגוד מוחלט לצור, המבצר בסוגדיאנה נכבש על ידי תחבולה: המבצר היה ממוקם גבוה על צוק, אלכסנדר השתמש בטקטיקה דמויות קומנדו על מנת לכבוש הרים שחולשים על המבצר ולגרום למגינים המיואשים להיכנע.
הלגיונות של הרפובליקה הרומית ומאוחר יותר, האימפריה הרומית, ידועים במיומנות ההנדסיות שלהם ובפרט בטקטיקת המצור שלהם שבוצעה ביעילות ובנחישות. במסעו לכיבוש גאליה במאה ה-1 ניהל יוליוס קיסר מספר רב של מבצעי מצור מגוונים. יוליוס קיסר תיאר כיצד בקרב אלסיה בנו הלגיונות שתי חומות ענק מבוצרות סביב העיר. החומה הפנימית, בהיקף 10 מיל (כ-15 ק"מ) החזיקה בפנים את כוחותיו של ורקינגטוריקס (Vercingetorix), בשעה שהחומה החיצונית מנעה מתגבורת חיצונית להגיע אליהם. הרומאים החזיקו בשטח שבין שתי החומות. הגאלים הנצורים, שעמדו בפני הרעבה, נכנעו בסופו של דבר אחרי שכוח החילוץ שיועד לסייע להם הובס על ידי חיל פרשי העזר של קיסר.
מצור ידוע נוסף התרחש בעת דיכוי המרד הגדול: המצור על מצדה בשנת 74 בו בנו הרומאים סוללת עפר בגובה של כ-100 מטרים על מנת לכבוש את פסגת ההר המבוצרת בה החזיקו הקנאים היהודיים עוד ידוע הוא המצור על יודפת.
באותה תקופה השיטה האוניברסלית להתגוננות מפני מצור הייתה השימוש בביצורים, בייחוד בחומות ובתעלות בגיבוי ביצורים טבעיים. אספקה של מזון ומים בכמות מספקת הייתה הכרחית כדי להתגבר על השיטה הפשוטה ביותר של מצור: כיתור והרעבה. בזמן מצור, הכוח הצר היה בונה סוללות עפר סביב היעד הנצור, על מנת למנוע הגעתם של אספקה ותגבורת אליו. ההרעבה הייתה אמצעי יעיל ואכזרי לשבירת התנגדותם של המגנים, שלעיתים הידרדרו עד כדי אכילת אדם כדי להיאבק ברעב העצום שהישרו הצרים. מגילת איכה המקראית, המתייחסת לאירועי המצור על ירושלים בסוף ימי בית המקדש הראשון מספרת כך: "יְדֵי נָשִׁים רַחֲמָנִיּוֹת בִּשְּׁלוּ יַלְדֵיהֶן / הָיוּ לְבָרוֹת לָמוֹ (היו להן למאכל) בְּשֶׁבֶר בַּת עַמִּי" (איכה ד' י').
מחלות היו גורם מכריע נוסף בעתות מצור, ופגעו הן במגנים והן בכוח הצר. במקרים מסוימים, קטפולטות או מרגמות (כגון הטרבושה) ירו פגרים של חיות חולות מעל לחומות העיר כסוג של לוחמה ביולוגית מוקדמת. לעיתים, מחלות בקרב הצר היו תקוותם היחידה של הנצורים, שכן הכוח הנצור לא יכול להחזיק תקופות ארוכות במחנה ארעי בתנאי דוחק ללא סניטציה מספקת. ספר מלכים (ב, פרק יט) שבמקרא, מספר כיצד ניצלה ירושלים הנצורה (בימי המלך חזקיהו) משום שחיילי צבא אשור הצרים עליה ניגפו לפתע במגפה פלאית.
כדי לסיים מצור מהר יותר, פותחו מספר שיטות בעת העתיקה כדי להתגבר על הביצורים והומצאו מגוון כלי מצור לשימוש הכוחות הצרים. סולמות אפשרו לכוח הצר לטפס מעל לחומות (בתנאי שלא היו מוגנות מספיק בידי חיילים), איילי ניגוח נועדו לפרוץ בכוח דרך השער, קטפולטות, בליסטראות ומרגמות שגרו קליעים על החומות ומעל להן כדי לפגוע בביצורים ובמגנים. לעיתים אף נעשה שימוש במגדל מצור: זהו מגדל נייד שגובהו כגובה החומה שאפשר לירות על המגנים מגבוה או להסתער על החומה בביטחון יחסי (מאשר בסולם).
בנוסף להפגזת הביצורים באבנים וניסיונות להסתער על החומות, שיטה נוספת שהייתה נפוצה הייתה לערער את יסודות החומה ולגרום לביצורים להתמוטט. זה נעשה בדרך כלל על ידי חפירת מנהרה מתחת לביצורים ואז למוטט אותה תוך פגיעה ביסודות. שיטה זו נקראה Sapping או Mining והמבצעים אותה נקראו "חפרים" או "פלסים" (Sappers). את המבצע ניהלו אנשי ההנדסה של הכוח הצר. כנגד זה נהגו לבנות חפיר ולהציפו או לחפור מנהרת נגד ולמוטט דרכה את תעלת התוקף לפני שהגיעה ליסודות.
האש שימשה כנשק בעיקר נגד ביצורי עץ, אך הייתה בשימוש גם כנגד ביצורי אבן והמבנים שתמכו בהם. האימפריה הביזנטית המציאה את האש היוונית, ששימשה גם היא כנשק נגד ביצורים.
לוחמת מצור בימי הביניים.