בעונה העוקבת, עונת , המשיך אריזין את יכולתו המצוינת. הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק האולסטאר, רשם שיא קריירה של 11.6 ריבאונדים עליהם הוסיף 25.6 נקודות למשחק, נבחר למלך הסלים של הליגה עם 1,674 נקודות, ולחמישיית העונה הראשונה בפעם הראשונה בקריירה. במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה שנית מול סירקיוז בתוצאה 2-1 בשחזור חצי גמר המזרח של העונה הקודמת. את שתי העונות הבאות החמיץ אריזין עקב גיוסו לחיל הנחתים האמריקני בזמן מלחמת קוריאה.
בשתי העונות בהן לא שיחק עם פילדלפיה כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף, כשבעונת השיגה 12 ניצחונות בלבד מול 57 הפסדים. עם שובו לליגה, בעונת , הצליח להוביל את הקבוצה ל-33 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בשלוש השנים האחרונות, אך עם 39 הפסדים לא הצליחה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונת , חזר אריזין להיות הקלע המוביל של הקבוצה לאחר שבשלוש העונות הקודמות הוביל אותה ניל ג'ונסטון, שגם זכה בתואר מלך הסלים בכל שלוש העונות. אריזין רשם 24.2 נקודות למשחק, הוביל את הקבוצה למאזן הטוב ביותר בליגה עם 45 ניצחונות מול 27 הפסדים בלבד, ונבחר שנית לחמישיית העונה. בגמר המזרח, אליו העפילה הקבוצה באופן אוטומטי, ניצחה פילדלפיה את סירקיוז 2-3, ובגמר ה-NBA ניצחה את פורט ויין פיסטונס בתוצאה 1-4 וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה. אריזין הוביל את קלעי הקבוצה במשחקי הפלייאוף עם 28.9 נקודות למשחק בממוצע.
גם בעונה הבאה, עונת המשיך אריזין להצטיין. הוא רשם 25.6 נקודות למשחק בממוצע, היה שנית למלך הסלים של הליגה עם 1,817 נקודות, ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה. אריזין המשיך ושיחק במדי פילדלפיה עד סיום עונת , לאחריה עבר לשחק בקמדן בולטס מליגת ה-CBA. הוא שיחק בבולטס שלוש שנים נוספות בטרם פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל.
תארים והישגים.
אליפות ה-NBA: 1955/1956
החי והצומח של ארץ-ישראל
גזייה
גזִייה היא כלי לחימום באמצעות גז בישול.
הגזייה משמשת לצורך בישול שדה בטיולים ובמחנאות.
את הגזייה ניתן להדליק באמצעות גפרורים או מצית. על הלהבה שלה ניתן להניח מחבת או סיר קטנים בהם ניתן לבשל מזון.
בלון הגז הוא חלק הניתן להפרדה לצורך החלפה או מילוי מחדש של המכל.
שמעון התימני
שמעון התֵּימָנִי (או שמעון התִּימְנִי; פעל במאה ה-2) היה תנא בן הדור השלישי, ככל הנראה ממוצא תימני או מהעיר תמנה, והיה פעיל ביהודה.
קורות חייו.
שמעון התימני היה אחד משלושת החכמים בשם "שמעון", לפני מרד בר כוכבא, כאשר שני האחרים היו שמעון בן עזאי ושמעון בן זומא. היה תלמידם של רבי יהושע בן חנניה, רבי עקיבא ורבי טרפון. היה מקיים מפגש לימוד יומי עם רבי יהודה בן בבא. תורתו המובאת במשנה ובברייתא מתייחסת בדרך כלל לענייני הלכה, ורק חלק קטן ממנה בעל אופי אגדי. נודע ביכולתו לפתור סוגיות מורכבות והיה לאחד החכמים החשובים ביותר בסנהדרין ביבנה ובין המעטים שהיו בקיאים בשבעים שפות. ככל הנראה מת בגיל צעיר בטרם הוסמך לרבנות ולפיכך מעולם לא כונה "רבי".
מחלוקת על מוצאו.
ישנה מחלוקת בנוגע למוצאו בשל אפשרויות הניקוד המילה של כינויו - התימני, האם יש לנקד התֵּימָנִי, כלומר מתימן, או התִּימְנִי שככונתו מתמנה שבחבל ארץ יהודה בארץ ישראל. לפי היעב"ץ נראה שהיה זה חכם מתימן. ד"ר משה גברא כותב כי יש סמך לדברי היעב"ץ, כי אם הוא היה בן העיר תמנה, היה נקרא שמעון איש תמנה כמו שאר החכמים שנתכנו על שם עירם, כגון אנטיגנוס איש סוכו שבא מהעיר סוכו, יוסי בן יועזר איש צרידה שבא מהעיר צרידה, יוסף בן יוחנן איש ירושלים שבא מהעיר ירושלים. לעומתם, כל החכמים שבאו מחבל ארץ ולא מעיר ספציפית כונו כמו שמעון התימני, לדוגמה, נחום המדי בא מארץ מדי, הלל הבבלי בא מארץ בבל, רבי יוסי הגלילי בא מחבל ארץ הגליל, ניתאי הארבלי בא מחבל ארץ הארבל. לעומת זאת, בפירוש רש"י לתלמוד, נכתב ש"מתמנה היה". הסוברים שמתמנה היה, מסתמכים על כך שתימן המודרנית אינה אותו חבל ארץ שנקרא בלשון חכמים "תימן", ומסתמכים על כך שבכתב יד קאופמן של המשנה במסכת תענית הניקוד הוא הַתִּמְנִי, מה שמתאים גם לנוסחים הגורסים "התבני", שכן העיר תבנה היא תמנה המקראית.
הסחוס הקיתוני
הסחוס הקיתוני (TA: Cartilago arytenoidea. מיוונית: arytaina, בעל צורה של תרווד) הוא אחד משני סחוסים קטנים בצורת פירמידה משולשת הנמצאים בגרון. אל הסחוסים הקיתוניים מחובר צד אחד של רצועות הקול, עליהן מושתתים מיתרי הקול.
חלקי הסחוס הקיתוני.
הקודקוד העליון של הסחוס הקיתוני בצורת הפירמידה הוא החוד (Apex cartilaginis arytenoideae), הקצה הקדמי הוא זיז הקול (Processus vocalis cartilaginis arytendideae) והקצה הצידי הוא הזיז השרירי (Processus muscularis artilaginis arytenoideae). לפירמידה יש 3 פאות: פאה תיכונה, פאה אחורית, ופאה קדמית-צידית.
מפרקי הסחוס הקיתוני, תנועתו ומיקומו בגרון.
הסחוסים הקיתוניים ממוקמים על הסחוס הטבעתי, אליו הם מחוברים במפרק סינוביאלי דמוי אוכף אשר נקרא מפרק הסחוס הטבעתי קיתוני (Articulatio cricoarytenoidea). מפרק זה מאפשר את תנועת הסחוסים הקיתוניים על פני השוליים העליונים של הסחוס הטבעתי בשלושה מישורים: החלקה זה לעבר זה וזה מזה (תנועה תיכונית ותנועה צידית), החלקה פנימה והחוצה (תנועה אחורית ותנועה קדמית) וסיבוב פנימי וחצוני. תנועתם מזיזה את מיתרי הקול המחוברים אל זיז הקול של הסחוסים האלו באמצעות רצועות הקול.
רצועות הקול מתחברות בצידן השני אל סחוס התריס (Thyroid cartilage). הסחוסים הקיתוניים נמצאים בחלל שבתוך סחוס התריס, שכאמור, נמצא מעל הסחוס הטבעתי.
שרירים המחוברים לסחוסים הקיתוניים.
השריר הקיתוני (musculus arytaenoideus) אשר מחולק לשלושה חלקים: שני שרירי הקיתון המלוכסנים (Musculus arytenoideus obliquus) ושריר הקיתון הרוחבי (Musculus arytenoideus transversus). כאשר שריר זה מתכווץ, הוא מושך את שני הסחוסים הקיתוניים זה אחד אל השני (החלקה תיכונה), דבר אשר גורם לסגירת המתירים הארי-אפיגלוטים, המקשרים בין הסחוסים הקיתוניים לבין מכסה הגרון, ובכך גורמים לסגירת פתח הגרון.
שריר הקיתון המלוכסן מחבר את הפאה האחורית של הסחוסים הקיתוניים, זה אל זה, בצורה אלכסונית, ושריר הקיתון הרוחבי מחבר את הפאות הללו בצורה אופקית. גם שריר הקיתון וכסוי הגרון (musculus aryepiglotticus) עוזר לפעולה זו. שריר זה מתחבר גם הוא לחלק האחורי של הסחוסים ואל סחוס מכסה הגרון. בנוסף קיימים שרירים המתחברים לסחוס הקיתוני, בעיקר לזיז השרירי, אשר מזיזים את הסחוסים הקיתוניים לשם הזזת מיתרי הקול במישור האופקי:
דולפין דאסקי
שמעון התמני
גזיה
מזוודה
מזוודה היא תיק המשמש אדם נוסע לאחסון זמני של כבודה (חפצים הנלקחים לנסיעה, כגון בגדים וכלי רחצה).
במטוסים ואוטובוסים נהוג לאחסן את המזוודות בתא המטען, ופעמים רבות נדרש לעבור בידוק ביטחוני בטרם מסירת הכבודה.
מבנה המזוודה.
המזוודה בנויה לרוב בצורת תיבה בגדלים שונים. אך כיום, המזוודה נמכרת בצורות שונות ועשויה ממגוון חומרים כגון: עור, מתכת, פלסטיק וטקסטיל. לרוב, למזוודה ידית קטנה לצורך החזקתה ביד, ולעיתים מתווספות למזוודה גם כתפיות לנשיאה על הכתף או גלגלים לנוחות המשתמש.
לרוב המזוודה נסגרת על ידי רוכסן, שניתן לסגור על ידי מנעול חיצוני.
אנטוניו פאסקולי
אנטוניו פאסקולי (באיטלקית: Antonio Pasculli; 13 באוקטובר 1842 - 23 בפברואר 1924) היה אבובן ומלחין איטלקי, שנודע בכינוי "פגניני של האבוב".
חייו.
פאסקוליני נולד וחי כל ימיו בפלרמו שבסיציליה, אבל הרבה בסיורי קונצרטים באיטליה, גרמניה ואוסטריה. הוא ניהל קונצרטים עם תזמורות סימפוניות ותזמורות כלי נשיפה מעץ, שהיו פופולריים באיטליה בשנים ההן. כמו כן עיבד מספר רב של קטעי אופרה לאבוב ופסנתר/נבל, בהם יצירות של בליני, דוניצטי, ורדי ורוסיני. אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא "אטיודים אופייניים לאבוב ופסנתר: הדבורים" (Etude Caractéristique "Le Api"'), שנכתבה בשנת 1874 ודומה למעוף הדבורה של רימסקי-קורסקוב, שנכתבה אחריה.
יצירותיו של פאסקולי דורשות וירטואוזיות יוצאת דופן בנגינת אבוב. נעשה בהן שימוש מתמיד בנגינת ארפג'ים, טרילים וסולמות, וכופות על האבובן נשימה מחזורית. תפוקתו נשכחה ברובה עוד בראשית המאה ה-20 והוא נדון לנשייה עד שהאבובנים היינץ הוליגר ועומאר זובולי החלו להשיב את המוזיקה שלו לחיים. כתוצאה מכך, הוקלטו חלק מיצירותיו והן זמינות על גבי תקליטורים.
בשיקטאש (כדורסל)
ולאדיסלאב השני
ולדיסלב השני, שליט ולאכיה
ולדיסלב השני, (? - 20 באוגוסט 1456), היה ווייבוד (שליט) של ולאכיה. הוא מלך בין השנים 1448-1447, ובשנית בין 1456-1448.
ולדיסלב השני היה נציג של משפחת דנשט (Dăneşti) מקרב בני בית בסאראב, והיה בנו של השליט דן השני, שליט ולאכיה. במשך כמה שנים הוא היה בן ברית נאמן של יאנוש הוניאדי במאבקו בהגמוניה העות'מאנית בבלקן.
עלייתו לשלטון ולאכיה ומלוכתו הראשונה 1448-1447.
לאחר שוולאד דראקול הגיע להסכם עם העות'מאנים, החלפתו בראש נסיכות ולאכיה, נראתה ככורח המציאות בעיני יאנוש הוניאדי, המצביא הטרנסילבני שבאותן שנים תכנן מתקפת נקם בעות'מאנים בעקבות התבוסה הנוראית בקרב וארנה בשנת 1444. יתרה מזו, הכרוניקן הפולני הידוע, יאן דלוגוש ייחס להוניאדי גם שאיפות להשתלט בעצמו "על כס המלכות של הבסאראבים".
ולדיסלב, שכונה אז בפי ההונגרים "לדיסלאוס ואלאכוס", הגיע עם פמלייתו לחצרו של יאנוש הוניאדי בקיץ 1437.
הוא זכה בהמשך לתמיכת המנהיג הטרנסילבני במאמציו כטוען לכתר ולאכיה.