הארגון זכה לתמיכה מארגונים שונים, ביניהם האיחוד האירופי, זרעים של שלום והמשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכך מסייע להצלת חיים של ילדים רבים. בנוסף למשרד הראשי, הפועל בישראל, יש לעמותה שלוחות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, הולנד, שווייץ ואוסטרליה אשר מסייעות בגיוס תרומות והעלאת מודעות לפעילות הארגון.
הלוגו של העמותה.
לפני כעשרים שנים, ילדה בשם קטיה, שהייתה אז בת ארבע, הגיעה ממולדובה עם מומי לב רציניים מאוד והייתה קרובה למוות. לאחר כחמישה חודשים וארבעה ניתוחים מסובכים מאוד ועבודת צוות מסורה, קטיה הייתה מוכנה לשוב הביתה. כמה ימים לפני עזיבתה, היא ציירה תמונה, יד אוחזת ילדה קטנה עם לב. כשהתבקשה להסביר את הציור שלה, היא סיפרה את הסיפור הבא: "היה לי חלום, היו הרבה צבעים מעל המיטה שלי, ופתאום יד גדולה מאוד הגיעה באמצע הלילה. ואז טסנו לארץ רחוקה ושם נתנו לי לב חדש, ואני יכולה עכשיו לרוץ ולרקוד".[]
מתנדבים והעמותה.
לפרויקט 'הצל לב של ילד' יש מגוון רחב של מתנדבים החל ממתבגרים ועד לקשישים, המגיעים להעביר פעילויות פנאי לילדים, הן בבית החולים והן בבית ההחלמה של הפרויקט. המתנדבים עוזרים גם בתחומי האחזקה, התמיכה וההפעלה.
בית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס והעמותה.
פעילות עמותת "הצל לב של ילד" בישראל מרוכזת בבית החולים לילידם ע"ש סילבן אדמס שבמרכז הרפואי וולפסון בחולון. בית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס החל לפעול בשנת 2021 לאחר 4 שנות הקמה. בית החולים החדש ישפר בצורה משמעותית את הטיפול הרפואי עבור ילדי חולון ובת ים, דרום תל אביב ויפו ויהיה מרכז בינלאומי לרפואת לב ילדים. המבנה החדש, בן 11,000 מ"ר, כולל את כל התשתיות והציוד החדיש ביותר עבור ניתוחי לב וצנתור של ילדים, ועבור הטיפול המלא לפני ואחרי ההליך הרפואי.
ג'ון האתורן הול
ג'ון האתורן הול (באנגלית: John Hathorn Hall; 1894–1979) היה איש צבא ופקיד קולוניאלי בריטי שכיהן כמזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנים 1937-1933.
ביוגרפיה.
ג'ון האתורן הול נולד בבריטניה בשנת 1894. למד באוניברסיטת אוקספורד. בעת מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי בחזית אירופה. בשנת 1919 החל לשרת במשרד האוצר של המינהל האזרחי במצרים, שהייתה נתונה אותה עת בתהליך לקראת עצמאותה מבריטניה.
בשנת 1922, כשהוכרזה עצמאות חלקית למצרים כפרוטקטוראט בריטי, המשיך בכהונתו זו ומילא אותה עד לשנת 1931, אז שב לבריטניה ומילא תפקיד של עוזר השר במשרד המושבות.
בשנת 1933 נתמנה הול לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל. הוא הגיע לארץ ב-17 באוגוסט 1933 ומיד יצא לירושלים והחל למלא את תפקידו.
בראשית תקופת כהונתו של הול בארץ ישראל הופר השקט ששרר בארץ מאז תום מאורעות תרפ"ט: ב-29 באוקטובר 1933 נערכו הפגנות ביפו, בחיפה ובשכם. ההפגנות הפכו למהומות שדוכאו בכוח על ידי שלטונות המנדט. המהומות פרצו כמחאה נגד שלטון המנדט בשל גל העלייה לארץ של יהודי גרמניה, לאחר עליית הנאצים לשלטון, שהיווה את ראשיתה של העלייה החמישית, אך במהומות אלו שכונו בפי אנשי היישוב "מאורעות אוקטובר 1933", לא היה היישוב היהודי מעורב. לא חלפו אלא שנתיים ומחצה, ובאפריל 1936 פרץ המרד הערבי הגדול, אשר בניגוד לתרפ"א ותרפ"ט, היה מכוון לא רק נגד היישוב היהודי, אלא היה מרד מזוין נגד שלטונות המנדט. המרד נמשך שלוש שנים עד לשנת 1939, ובפי אנשי היישוב קיבל את השם "מאורעות תרצ"ו – תרצ"ט". ממשלת המנדט פעלה בתקיפות נגד המרד. בקיץ 1936 הרסו הבריטים מאות אחדות של בתים בעיר העתיקה של יפו, שהיוו סבך של סמטאות צרות וצפופות, אשר שימשו כעמדות לירי וליידוי אבנים והקשו על תנועת כוחות הצבא. במבצע זה, שכונה מבצע עוגן, פונו אלפים מתושבי הבתים שנהרסו.
הול כיהן בארץ ישראל רק במחצית הראשונה של תקופת המרד. המזכיר הראשי שכיהן בארץ אחריו, החל מאפריל 1937, ויליאם דניס באטרשיל הוא שהיה כבר אחראי לפעולות הדרסטיות יותר של דיכוי המרד, כמאסר חברי הוועד הערבי העליון, פירוקו של הוועד והגליית מנהיגי הערבים לאיי סיישל.
הול סיים את תפקידו בארץ ישראל בשנת 1937 ועזב את הארץ ב-16 במאי באותה שנה. מאוקטובר 1937 עד לשנת 1940 כיהן הול כמושל המושבה זנזיבר. בשנת 1940 נתמנה הול לתפקיד המושל והמפקד הכללי של הצבא הבריטי במושבה עדן ומילא תפקיד זה עד לשנת 1941. בשנת 1942 נתמנה הול לתפקיד המושל והמפקד הכללי של הצבא הבריטי במושבה אוגנדה. היה זה תפקידו האחרון בשירות הקולוניאלי והוא החזיק בו תשע שנים עד לשנת 1951, עת פרש משירות הממלכה. לאחר פרישתו שימש דירקטור בבנק מידלנד (Midland Bank).
ג'ון האתורן הול נפטר בשנת 1979.
צ'ארלס בייץ
צ'ארלס ר. בייץ (באנגלית: Charles R. Beitz; נולד ב-20 ביולי 1949) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון. הגותו של בייץ מתייחסת בעיקר לתאוריה פוליטית בינלאומית, תאוריה של הדמוקרטיה ותאוריה של זכויות אדם. הוא גם עורך כתב העת "Philosophy &amp; Public Affairs".
בייץ סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בין 1987 ל-1988 היה עמית מחקר בתוכנית הבינלאומית של מרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים, בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרוורד. לפני שהצטרף למחלקת מדע המדינה בפרינסטון לימד בסוורצמור קולג' וקולג' בואודין, שבהם שימש גם דיקן לעניינים אקדמיים. בשנים 2007–2009 היה פרופסור אורח למדע המדינה בתוכנית ללימודי הצדק הגלובלי, במכון פרימן ספוגלי ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד.
בייץ נמנה עם ההוגים מסוגם של בריאן ברי, של תומאס פוגי ושל הנרי שוהה שעסקו בעניין הצדק הגלובלי, או הדרך הנכונה לחלוקת המשאבים הגלובלית. בהגותו ניסה ליישם את עקרונות "הצדק כהגינות" שהגה ג'ון רולס. עקרונות אלו התייחסו לקהילה פוליטית סגורה, ובייץ ניסה לבחון דרכים ליישומם במישור הגלובלי של היחסים בין אומות ועמים. עבודתו החשובה ביותר היא ספרו משנת 1979 "תאוריה פוליטית ויחסים בינלאומיים" (Political Theory and International Relations) (1979), שזכתה לתהודה רבה ולסימפוזיון בכתב העת "Review of International Studies" בשנת 2005. רולס עצמו התייחס לתאוריה של בייץ בספרו "חוק העמים" (1999), ושלל אותה לטובת עקרונות סיוע מצומצמים יותר, אותם הצדיק בספרו.
יהודה ווהל
יהודה (היינץ) ווֹהל (Yehuda (Heinz) Wohl; 5 במרץ 1904 – 12 ביולי 1988) היה מלחין ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
היינץ (יהודה) ווהל נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. התפרנס ממסחר בטקסטיל; בין השנים 1927–1933 עבד כמנהל מחלקה בבית הכלבו נתן ישראל (Kaufhaus Nathan Israel). במקביל חיבר טקסטים ומוזיקה לסרטי ה-UFA, אולפן הקולנוע העיקרי בגרמניה של ויימאר.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, ובהמלצת פרופ' קסטנברג החל ללמוד אצל פאול בן-חיים לשיפור הידע במוזיקה רצינית, שרכש עד אז בכוחות עצמו. יצירותיו הראשונות היו סימפוניות, ובמשך השנים צמצם אותן למבנים בפרק יחיד ולהרכב כלים צנוע. הוא התגורר בשנים אלה ברמת גן ובתל אביב, כאשר בנוסף להלחנה, עסק לפרנסתו כמורה למוזיקה וכנגן, וכן הלחין מנגינות לתפילות שבת בקהילת "אמת וענווה" ברמת גן.
היה נשוי לרות (1921-1988) ממנה נולד בנו היחיד מיכאל ווהל ב 1948
שמתגורר בכפר סבא. ליהודה יש ממיכאל ואשתו אירית 2 נכדים: אלה (נולדה 1979) ואורן (נולד ב 1981)
היה נשוי ללִידִי (1915–2010), ילידת ברלין גם היא, ואב לבת, גילי, המתגוררת בארצות הברית.
יהודה ווהל היה זוכה פרס אנגל לשנת 1955.
ווהל נפטר ב-1988 בתל אביב.
יצירתו.
יצירות תזמורתיות.
שלוש הסימפוניות שלו, בנות ארבעה פרקים, מבוססות על פולקלור ים תיכוני:
יצירות קאמריות.
רביעיית מיתרים, "קוארטטו אפאסיונאטו" (1949) ו"דואו סנסיבילה" לכינור ופסנתר (1951) מבטאות רגש, כמסתבר משמותיהן; לעומת זאת, רביעיית חליל, אבוב, קלרינט ובסון (1961) מבוסזסת על פולקלור ים-תיכוני; את היצירות הקאמריות הבאות, "אסוציאציות" (1966), "פגישות" (1968), "אטמוספירות" (1970) ו"פרצופים" (1970) מייחד חיפוש אחר צבעי-מצלול חדשים. "אטמוספירות" כתובה לאורגן חשמלי ו"פרצופים" לקרן, חצוצרה, טרומבון וכלי קשת.
וארזה (כדורסל)
הייעוד הגלוי
הייעוד הגלוי (באנגלית: Manifest Destiny) הוא שם לאמונה שהייתה נפוצה בארצות הברית במאה ה-19 שלפיה ייעודם האלוהי של האמריקאים הוא להתפשט מערבה על-מנת להפיץ את ערכיהם שכוללים דמוקרטיה, חופש, קפיטליזם, ואף פרוטסטנטיות על חשבון הקתוליות. נעשה שימוש באמונה הזאת כהצדקה לסיפוח רפובליקת טקסס לארצות הברית ולמלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בנוסף לכך, האמונה התבטאה גם בהתכתשויות מרובות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית עם השבטים הילידים, בעיקר בשטח שעתיד להיות צפון מערב ארצות הברית.
את המונח טבע העיתונאי ג'ון או'סאליבן בשנת 1845 (אף שהאמונה עצמה החלה הרבה קודם לכן), בכתבה שכתב במגזין תחת הכותרת "סיפוח". המונח כוון לתוכנית של רפובליקת טקסס להצטרף לאיחוד ארצות הברית, תוכנית שהמפלגה הדמוקרטית תמכה בה, בעוד המפלגה הוויגית (ממנה עתידה לצאת ולהתפתח המפלגה הרפובליקנית) התנגדה לה, כשדוברים בולטים מהמפלגה, כדוגמת אברהם לינקולן, טענו שעדיף לשפר את הכלכלה האמריקנית בשטחים הנוכחיים במקום להפיצה על שטחים נוספים.
על אף שהייעוד הגלוי ננטש לקראת סוף המאה ה-19, נותרו קווים מנחים ממנו באידאולוגיה ובפוליטיקה האמריקנית, ובמיוחד עקרון הפצת הדמוקרטיה וההגנה עליה בעולם, כפי שבאו לידי ביטוי בהצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ובמלחמה הקרה.
הקשר המושג והשימושים בו.