קלפי הטארוט העתיקים ביותר המוכרים היום נוצרו עבור משפחת ויסקונטי ממילאנו במחצית הראשונה של המאה החמש עשרה. המילה הצרפתית tarot (טארו) מגיע כנראה מן האיטלקית "tarocco" (ברבים "tarocchi").
בתחילת המאה השש עשרה משחק הטארו הצרפתי מגיע לצרפת. המשחק מוזכר ב־1534 על ידי רבלה בגרגנטואה ופנטגרואל והמשחק נמצא באופנה עד 1650, באותה תקופה המשחק היה משחק לשלושה משתתפים. לאחר מכן נראה שהמשחק איבד מהפופולריות שלו והוא חוזר לאופנה במהלך המאה השמונה עשרה. הקלפים שונים במקצת ונקראים הטארו של מרסיי. תפוצת הקלפים והמשחק עצמו התרחבו לקראת שנת 1950 ובשנת 1973 הוקמה הפדרציה הצרפתית לטארו (Fédération Française de Tarot). הפדרציה עיגנה את החוקים המודרניים של המשחק ובמשחקים שהיא מארגנת משחקת כמעט ורק בקלפים עם הסימונים הצרפתיים. קלפי המשחק הם גרסה מודרנית מהמאה ה־19 של "קלפי הטארו של מרסיי".
קלפי המשחק.
חפיסת קלפי טארו מכילה 78 קלפים:
במשחק הטארו, המספרים הקיצוניים, 21 ו-1, וקלף ה"סליחה", הם שלושת הקצוות, נקראים גם "oudlers". סביב שלושת הקלפים האלה מבוססת כל האסטרטגיה של משחק הטארו.
78 קלפים אלו מגיעים יחד לסך של 91 נקודות לפי החשבון הזה:
מבנה.
מבנה הקלפים ארוך יותר ממשחק קלפים רגיל המשמש בברידג' או פוקר, למשל. למעשה, כמות הקלפים שכל שחקן מחזיק בידו גדול (24 במשחק לשלושה שחקנים, 18 לארבעה שקנים ו־15 לחמישה שחקנים) מכדי ששחקן רגיל יצליח להחזיק בידיו קלפים בפורמט הרגיל.
המידה הקלאסית של קלפי הטארוט הוא 60X112 מ"מ.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים.
משחק הטארו הומצא עבור ארבעה שחקנים. עם זאת, ישנן גרסאות לשלושה או חמישה שחקנים.
החלוקה.
לאחר שמוגדר מי המחלק, הוא מחלק את הקלפים שלושה שלושה כאשר הוא מתחיל בשחקן שלימינו נגד כיוון השעון כך שהוא מחלק לעצמו אחרון. במהלך החלוקה הוא מפריש 6 קלפים לקופה (שמכונה chien - כלב) באופן שבו הוא רוצה. עם זאת, המחלק לא יכול:
במשחק עם שלושה משתתפים מחלקים את הקלפים, ארבעה, ארבעה (סה"כ עשרים וארבע לכל שחקן) ובקופה שישה קלפים גם כן.
במשחק עם חמישה משתתפים, לכל שחקן חמישה עשר קלפים ובקופה שלושה קלפים.
בסיום החלוקה, אם לשחקן יש רק קלף ממוספר אחד (atout) והוא המספר 1 ("קטן"), הוא חושף את קלפיו והחלוקה מבוטלת. היד הזו נקראת "קטן יבש" (le Petit est sec).
מכירה פומבית.
המכירה הפומבית הוא השלב בו יוחלט מי מהשחקנים ישחק נגד כל האחרים. המכירה מתנהלת לאחר סיום החלוקה. כל שחקן מכריז בתורו (מהראשון בחלוקה ונגד כיוון השעון עד המחלק שמכריז אחרון) ומעריך האם הוא יכול לנצח או לא. שחקן שחושב שהוא יכול לנצח יכול לבחור אחת מ־4 חוזים אפשריים:
כל שחקן בתורו מכריז pass (שום חוזה) או חוזה כלשהו מתוך הארבעה, כאשר אם כבר הוכרז משהו השחקנים הבאים יכולים רק להכריז על חוזה גבוה יותר. כל שחקן יכול להכריז רק פעם אחת. לאחר שכולם הכריזו, אם החוזה הוא Petite או garde, המכריז לוקח את ששת הקלפים שבקופה ומציג אותם לכולם. במקום ששת הקלפים האלה הוא מוריד שישה קלפים מהקלפים שאצלו בלי להציגם לאחרים. בקלפים שהוא מוריד, לא ניתן להוריד את אחד הקצוות או מלכים (אין בעיה להוריד קלפי מלוכה אחרים). אסור גם להוריד "אטו" אלא אם אין ברירה אחרת, במקרה כזה יש להציג את ה"אטו" שהוא מוריד. הקלפים שהוא הוריד יהיו הנקודות הראשונות שהוא צובר.
במקרה של חוזה garde sans le chien, המכריז לא מציג את הקופה והוא לא יכול להחליף את הקופה בקלפים אחרים. הקופה הופכת להיות הנקודות הראשונות שהוא צובר. במקרה של חוזה garde contre le chien, הקופה הועברת להגנה (שלושת השחקנים האחרים) ואלו יהיו הנקודות הראשונות של ההגנה.
לחלופין, ניתן להכריז על סלאם (זכייה בכל הקלפים); הכרזה זו תעניק בונוס של 400 נקודות למכריז או 200 נקודות להגנה, אם המכריז כשל בביצוע ההכרזה.
אם שום שחקן לא הכריז, החלוקה בטלה ומחלקים את הקלפים מחדש.
החוזים.
מספר הנקודות שהמכריז צריך להגיע עליו תלוי בכמות ה"קצוות" המכריז זוכה בהם במהלך המשחק:
הודעות.
בנוסף למכירה הפומבית יש עוד כמה הכרזות שמבוצעות במהלך המשחק (בדרך כלל בתור הראשון של השחקן שרוצה להכריז). הכרזות אלו יזכו את המכריז או ההגנה בנקודות נוספות.
La poignée - היד.
poignée הוא מצב בו המכריז מחזיק בידיו כמות גדולה של "אטו" (קלף ה"סליחה" נחשב לאטו לצורך הכרזה זו). שחקן רשאי להכריז הכרזה זו ובמקרה שהוא מכריז, הוא צריך להציג את כמות האטו לפי ההכרזה. הודעה זו מזכה את המכריז בנקודות נוספות. יש שלושה סוגים של poignée:
הבונוסים האלה קבועים, ללא תלות בחוזה שהוכרז. הבונוס הזה מגיע לזוכה ביד שתשוחק. כך למשל אם המכריז מפסיד, הבונוס הולך לאחרים. יש גרסאות בהם הבונוס הולך תמיד למכריז וכאשר המכריז מפסיד הוא מקבל את הבונוס בערך שלילי. את היד יש להציג לפני התור הראשון של המכריז. יש להציג אטו לפי הכמות שהוכרזה. הצגת קלף ה"סליחה" מציין שלשחקן אין "אטו" נוספים. אין חובה להציג את הקצוות, המכריז רשאי להציג את ה"אטו" שהוא רוצה לפי הכמות הנדרשת.
ה"קטן" בקצה.
אם הקטן מונח רק בהנחה האחרונה אומרים שהוא בקצה. הזוכה בהנחה האחרונה, שכוללת את ה"קטן" מקבל בונוס של 10 נקודות, שמוכפלת בערך של החוזה.
וריאציה: המחסור.
כאשר לשחקן אין "אטו" בידו, הוא יכול להכריז "מחסור באטו" לפני להוא מניח את הקלף הראשון. באותו אופן, כאשר שחקן אין דמויות (קלפי מלוכה) בידו, הוא יכול להכריז על "מחסור של דמויות". ההודעה נעשית על פי הקלפים ביד ולא לוקחים בחשבון את קיומם או מחסורם בקופה.
הכרזות מחסור אלו מעניקות בונוס המשתנה ממקום למקום. הכרזה זו אינה חלק מכללי המשחק לפי הפדרציה הצרפתית לטארו ולא מוכרזות במסגרת תחרויות רשמיות המאורגנות על ידיה.
מהלך המשחק.
המכריז של החוזה ישחק נגד שלושה יריבים שנקראים ההגנה.
הקלף הראשון משוחק על ידי השחקן שנמצא מימין למחלק. כל אחד בתורו שם קלף כאשר הסדר הוא נגד כיוון השעון. השחקן שזכה בסיבוב הראשון מתחיל את הסיבוב השני, הזוכה בסיבוב השני מתחיל את הסיבוב השלישי וכן הלאה.
המשחק מתנהל לפי הכללים הבאים:
חישוב התוצאה.
בסוף המשחק, סופרים את הנקודות הכלולות בקופות של המכריז מצד אחד ושל ההגנה מצד שני (סה"כ 91 נקודות). כדי לזכות, המכריז צריך לקבל לפחות את הנקודות הנדרשות בהתאם למספר הקצוות שהוא זכה בהם (מפורט בפסקת החוזים). מספר הנקודות בו הוא זכה הוא מספר הנקודות מעל למינימום הנדרש (למשל אם הוא זכה בקצה אחד והוא זכה ב־55 נקודות התוצאה תהיה 4 נקודות מפני שהמינימום הנדרש הוא 51 נקודות). אם מספר הנקודות נמוך יותר, החוזה נפל והנקודות מחושבות לפי ההפרש לכמות המינימלית הנדרשת.
כל חוזה שווה 25 נקודות. אם המכריז הצליח מתווספים 25 נקודות לנקודות שחושבו לעיל (בדוגמה למעלה 25+4=29 נקודות). אם המכריז נכשל בביצוע החוזה יתווספו 25 נקודות להפרש מהחוזה. את התוצאה הזו מכפילים לפי ההכרזה של החוזה (מופיע להלן בסעיף המכירה הפומבית). לתוצאה הזו מוסיפים את הבונוסים על "יד", קטן בקצה וסלאם.
כל מגן יקבל את הנקודות שחושבו בסימן שלילי אם המכריז ביצע את החוזה ובסימן חיובי אם המכריז נכשל בחוזה. המכריז יקבל את סכום הנקודות של ההגנה בסימן הופכי כך שסך הנקודות יהיה 0.
גרסה לשלושה שחקנים.
החוקים זהים למשחק לארבעה שחקנים. ההכרזות זהות. ההבדלים הם שהקלפים מחולקים 4 לכל אחד (ולא שלוש) וכל שחקן מקבל 24 קלפים בסך הכל. הכרזת La poignée זהה אך יד פשוטה מורכבת מ־13 אטו; כפולה מ־15 אטו ומשולשת מ־18 אטו.
גרסה לחמישה שחקנים.
החוק השונה העיקרי נקרא "קריאה למלך". המשחק יותר מסובך, אבל קל יותר לזכות בחוזה.
הקופה מורכבת משלושה קלפים, כל שחקן מקבל 15 קלפים. ההכרזות זהות. הכרזת La poignée זהה אך יד פשוטה מורכבת מ־8 אטו; כפולה מ־10 אטו ומשולשת מ־13 אטו.
בתום שלב ההכרזות הפומביות, לפני פתיחת הקופה, השחקן שזכה בהכרזה צריך לקורא למלך. מי שבבעלותו המלך שהוכרז הופך לשותף שלו למשחק. החשיפה מתבצעת רק במהלך המשחק כאשר משוחק המלך שהוכרז. כאשר המכריז קורא למלך שיש ברשותו או שנמצא בקופה, הוא משחק לבד נגד ארבעת האחרים.
אם למכריז יש ארבעה מלכים הוא יכול לקרוא למלכה ואם יש לו ארבעה מלכים וארבע מלכות הוא יכול לקרוא לפרש. המכריז רשאי לקורא לעצמו בכך שהוא קורא למלך שנמצא ברשותו. אם המלך שנקרא נמצא בקופה, הוא ישחק לבד נגד ארבעת האחרים. אם לא, הוא ומי שהמלך שנקרא ברשותו ישחקו נגד שלושת האחרים.
הסיבוב הראשון לא יכול להיות בצבע של המלך שהוכרז אלא אם מונח המלך בעצמו. אסור לשותף של המכריז לציין שהוא משחק עם התוקף, גם אם אופן המשחק שלו לא משאיר מקום לספק בנוגע לצד שהוא משחק בו.
חלוקת הנקודות בין המכריז למסייע היא ש־2/3 מהנקודות הולכות למכריז ו־1/3 מהנקודות למסייע. אם המכריז שיחק לבד מול ארבעה, מספר הנקודות של כל מגן מוכפל בארבע. בסופו של דבר, לא משנה שיטת המשחק סך כל הנקודות שמחולקות יהיה 0.
לגוסוכוס
לגוסוכוס (שם מדעי: "Lagosuchus"; מילולית: "תנין ארנבי") הוא סוג של זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים שהיו מאבות הדינוזאורים ובמראהו הוא דמה לדינוזאור אמיתי. הוא חי בטריאס עליון שלפני 236-234 מיליון שנה.
מאובני זוחל זה נמצאו בארגנטינה ב-1971 ותוארו בידי החוקר אלפרד רומר. השרידים שהתגלו היו חלקיים וברובם היו עצמות רגליים וכתפיים, המרמזים שיצור זה יכל להזדקף ולרוץ במהירות על רגליו האחוריות הארוכות, דבר המזכיר את הדינוזאורים האמיתיים אך ברוב הזמן הוא נע על ארבע רגליים. הוא היה אוכל בשר באורך 40 ס"מ, דומה לזה של חמוס.