החוק הישראלי עד שנת 2005 ראה אדם אחראי למותו של זולתו אם: "במעשהו או במחדלו החיש את מותו של אדם הסובל או ממחלה או מפגיעה שהיו גורמות למותו גם אילולא מעשהו או מחדלו זה". בתי המשפט בישראל מעולם לא נתנו הרשאה להמתת חסד אקטיבית, אם כי במקרים רבים אפשרו להימנע מטיפול מאריך חיים. ניתוק ממכונת הנשמה, הימנעות מדיאליזה, הפסקת אספקת מזון ונוזלים – כל אלו פעולות פסיביות שקיבלו הכשר במשפט הישראלי בנסיבות מסוימות.
ישנם מקרים שבהם אי הארכת חיי חולה סופני היא בגדר נורמה שכבר אין מערערים עליה. כך, למשל, בבתי החולים בישראל אין מנשימים חולים עם סרטן מפושט ואין ממעיטים בתרופות משככות כאבים לחולים סופניים, גם אם ברור שהן עלולות לקצר את ימיהם.
ב-6 בדצמבר 2005 אישרה הכנסת את חוק החולה הנוטה למות, המתיר שלא להאריך את חייו של חולה סופני, שנתן הוראה מתאימה בעניין זה. עם זאת החוק מציין מפורשות בסעיף 19:
"אין בהוראות חוק זה כדי להתיר עשיית פעולה, אף אם היא טיפול רפואי, המכוונת
להמית, או שתוצאתה, קרוב לוודאי, היא גם גרימת מוות, בין שהיא נעשית מתוך חסד
וחמלה ובין שלא, ובין לבקשת החולה הנוטה למות או אדם אחר ובין שלא'.
בערעור בפני בית המשפט העליון על חומרת עונשו של אדם אשר ניסה להמית את אימו המתת חסד ונגזרה עליו שנת מאסר בפועל, קבע בית המשפט:
בשנת 2013 הוגשה הצעת חוק, לפיה חולים סופניים יוכלו לשים קץ לחייהם בעזרת מינון גבוה של כדורי הרדמה, אשר יונפק להם על ידי רופא מוסמך, לבקשתם. הצעת חוק זו נדחתה.
כיום, במדינת ישראל, אין לאדם את היכולת למות מרצונו על פי חוק.
בארצות אחרות.
בארצות המערב מקובלת באופן כללי גישה הדומה לזו שבישראל. 90% מרופאי היחידות לטיפול נמרץ בארצות הברית הצהירו כי ביצעו בדרך כלשהי המתת חסד סבילה. לעומת זאת המתת חסד אקטיבית עדיין פסולה מכל וכל. התפרסם מקרהו של הרופא ג'ק קבורקיאן ממישיגן שהמציא מכונת התאבדות שבה סיימו עשרות חולים את חייהם. אחר שזוכה פעמיים בבתי משפט שונה החוק במישיגן. משהמשיך קבורקיאן במעשיו גם אחר כך, נידון למאסר ארוך בכלא, ושוחרר לאחר 8 שנים בשל התנהגות טובה.
יוצאת דופן היא הולנד שבה רווחת גישה מתירנית ביותר בנוגע להמתות חסד, והחוק מאפשר לרופאים להמית בפועל חולים, אם החולים במצב סופני ומבקשים את מותם. שולליה של הגישה ההולנדית טוענים שהשימוש בהמתות חסד בה יצא משליטה והתנאים הקפדניים שדורש החוק אינם מיושמים.
בבלגיה המתת חסד מותרת משנת 2002 ומשנת 2013 היא המדינה הראשונה שמתירה המתות חסד לילדים. הספורטאית הפאראלימפית מריקה ורוורט קיבלה את כל האישורים הנדרשים בשנת 2008 וניצלה את הזכות בשנת 2019.
המתת חסד בהלכה.
התפיסה שיש לנקוט כל פעולה בכל מצב על מנת להאריך חייו של אדם, גם אם הדבר נגד רצונו, נתפסת לעיתים כעמדתה של ההלכה בנושא המתות החסד, אך למעשה אינה רווחת. השולחן ערוך מבדיל בין עשיית מעשה המקרב מותו של אדם, דבר שהוא איסור חמור, לבין הסרת דבר המונע את פטירת החולה, שהיא מותרת. ככלל הפוסקים מתירים שלא לנקוט בפעולות שיאריכו את סבלו של אדם גוסס, ויש גם כאלו הסבורים שהארכת חיים במקרה כזה אף אסורה, אם אין הגוסס מעוניין בה. במקרים שבהם החולה אינו סובל, אך הוא נטול הכרה ואין כל תקווה לחייו, החובה להמשיך ולטפל בו שנויה במחלוקת בין פוסקים כרב יוסף שלום אלישיב, המצדד בהמשך הטיפול, לבין הרב שלמה זלמן אוירבך, שהתיר הימנעות פסיבית מפעולות להארכת חייו.
כאמור, רווחת הדעה שניתן להימנע מהארכת חייו של חולה סובל, דהיינו אין צורך לחברו למכשיר הנשמה או לערוך בו החייאה, ולפי דעות רבות, גם אין צורך לספק לו תרופות. עם זאת, לא ניתן להימנע מלספק לו מזון ונוזלים. במקרה שבו החולה כבר חובר למכשיר הנשמה חלוקות הדעות האם וכיצד ניתן לנתקו ממנו.
רוב הפוסקים אף מתירים להתפלל למען מותו בהקדם של חולה סופני בתקווה שיגאל מייסוריו.
ג'נטו לינוקס
ג'נטו (אנגלית: Gentoo) היא מערכת הפעלה והפצת גנו/לינוקס מודולרית, חינמית ובקוד פתוח.
ההפצה פותחה על ידי צוות הפיתוח של קהילת ג'נטו ושוחררה בתאריך 31 במרץ 2002 (גרסה 1.0).
ההפצה ניתנת להורדה בגרסת 32 ו-64 ביט (בגרסה מלאה או גרסה חלקית-- "Minimal"), גרסת לייב-סידי (Hybrid ISO) וגרסה לשימוש על מחשבי Raspberry Pi.
פירוש השם ג'נטו הוא פינגווין לבן-אוזן (Gentoo Penguin), הנחשב לשחיין המהיר ביותר מבין משפחת הפינגוויניים.
היסטוריה.
מייסדה של ג'נטו, דניאל רובינס, החל את דרכו בלינוקס בעבודה על הפצת לינוקס בשם Stampede, אולם פרש ממנה בשנת 1999 בשל חילוקי דעות לגבי פיתוח מערכת ניהול החבילות. הוא יצר הפצת לינוקס חדשה משל עצמו בשם Enoch. בהמשך שונה שם ההפצה לג'נטו. בהמשך אותה שנה הוא הפסיק לעבוד על ההפצה ועבר להשתמש במערכת FreeBSD. הוא חזר ללינוקס ולהפצת ג'נטו וכתב לה מערכת ניהול חבילות חדשה בשם Portage, בהשראת מערכת ports שקיימת ב-FreeBSD.
בסוף 1999 - רובינס עזב את FreeBSD וחזר לעבוד על Enoch. הוא החליט לשנות את השם של ההפצה ל-Gentoo.
ב-4 באוקטובר 1999 רובינס קנה את שם המתחם gentoo.org ובכך פתח באופן רשמי את הפרויקט. דניאל רובינס הקים את Gentoo Technologies Inc בתור חברה למטרות רווח ואת "חנות הג'נטו" על cafepress (שעד היום היא החנות הרשמית וממנה ניתן לרכוש מדיית התקנה, חולצות T, וסחורה אחרת הקשורה לג'נטו). מטרתו של דניאל רובינס הייתה להרוויח כסף מההפצה, מטרה שלא עלתה בידו.
כאשר במאי 2004 רובינס לא הצליח להרוויח כסף מהפצת ג'נטו כ-Gentoo Technologies Inc, ומשום שהוא נאלץ להקדיש פחות ופחות זמן לפרויקט, הוא החליט לפרוש לגמרי מניהול ההפצה והקים את Gentoo Foundation Inc (קרן ג'נטו), חברה ללא מטרות רווח שירשה את כל הנכסים של Gentoo Technologies Inc וממשיכה לנהל את כל העניינים החוקיים של ההפצה. את קרן ג'נטו מנהלת מועצת נאמנים שאינם בהכרח מפתחים ואת פיתוח ההפצה עצמה מנהלים מועצת המפתחים, גוף שנבחר על ידי מפתחים פעילים של ההפצה.
ב-2007 מספר מסמכים חוקיים התעכבו ולא הגיעו בזמן הנדרש לרשויות ניו מקסיקו (המדינה שבה קרן ג'נטו רשומה) דבר שסיכן את המעמד החוקי של ג'נטו. מועצת המפתחים מתחה ביקורת חריפה על צורת ואופן הניהול של מועצת המנהלים, והחליטה על קיום בחירות למועצת המנהלים, כך שב-2008 התקיימו בחירות למועצת המנהלים. מאז מועצת המנהלים מקיימת ישיבות חודשיות ב "#gentoo-trustees" ("נאמני ג'נטו"). הישיבות פתוחות וכל אחד יכול להשתתף בדיונים. המבנה של שתי רשויות המנהלים את ג'נטו, רשות אחת המופקדת על העניינים החוקיים ורשות שנייה המופקדת על הפיתוח הטכני, נשמר.
גרסאות.
מערכת Portage, מאפשרת לרכיבים מותקנים של המערכת לעבור שדרוג לפי הנדרש אל הגרסה החדשה, ובכך מבטלת בעצם את הצורך להתקין מחדש את המערכת כאשר גרסה חדשה יוצאת.
התקנה.
את ג'נטו ניתן להתקין במספר דרכים. הדרך הנפוצה ביותר להתקנה, היא שימוש ב-Live CD של ג'נטו, אך ניתן להתקינה גם מרוב ה-LiveCD-ים האחרים של לינוקס, ואף מתוך מערכת לינוקס קיימת על מחיצה שונה באותו כונן קשיח. את המחשב יש להכין להתקנה על ידי חלוקה למחיצות של הכונן הקשיח, והתקנת בסיס המערכת התואם לאחד משלושה שלבים. החל מהשלב הראשון, המאפשר התאמה אישית ואופטימיזציה מקסימלית, החל מהשלב השלישי המאפשר התקנה מהירה יותר, והחל מהשלב השני שהוא מקום טוב באמצע, בין שלבים 1 ו-3. ההתקנה המומלצת היא מהשלב השלישי.
ההתקנה מתבצעת בתוך סביבת chroot, כאשר מערכת ה-Portage של ג'נטו בעצמה משמשת כדי להתקין את החבילות הקריטיות עבור ההתקנה החדשה. ג'נטו אינה מכילה תוכנת התקנה כמו בהרבה הפצות אחרות (אך יש כזו שנמצאת כעת בפיתוח, ראו בקישורים חיצוניים); המשתמש עוקב אחרי השלבים המתוארים ב מדריך של ג'נטו, מסמך הזמין גם בתקליטור ה-LiveCD, וגם באופן מקוון.
שלבים.
יש לבחור באחד משלושת השלבים כפשרה בין התאמה אישית לבין זמן התקנה. מהדר ברירת המחדל בג'נטו הוא GCC. התאמות מהדר נעשות במשתנה סביבה שנקרא CFLAGS. לאחר מכן המערכת חייבת לעבור תהליך bootstrap, הכולל את הידור המהדר, וספריות בסיס של המערכת.
חבילות אחרות.
אחרי שלושת השלבים, תצורת המערכת חייבת להיכתב. לאחר מכן, המשתמש חופשי להתקין מה שהוא רוצה; הוא יכול להוריד חבילות בינאריות מה-Gentoo Reference Platform, או להדר תוכנות משל עצמו.
ליבה.
הליבה של לינוקס חייבת להיות מוגדרת ומותקנת גם היא במהלך ההתקנה. ג'נטו אינה מכילה ליבה מהודרת מראש; במקום זאת, היא מציעה מספר חבילות קוד-מקור של ליבה, הרבה מהן כאלה שהוטלאו. התצורה יכולה להעשות עם כלי ה-menuconfig המסורתי שמגיע עם הליבה של לינוקס, או באמצעות genkernel, תוכנה ייעודית להידור ליבות.
תצורת מערכת.
אחרי שהליבה הותקנה, קובצי תצורת המערכת חייבים להיערך באופן ידני כדי להתאים לצרכיו של המשתמש. הנ"ל כולל את הקובץ fstab, תצורת הרשת, והתאמה אישית של המערכת. הדבר החשוב ביותר הוא הקובץ המיוחד לג'נטו, שנקרא make.conf, ואשר יושב במחיצה /etc/. הוא מכיל הגדרות ששולטות בהידור של החבילות, ובדרך כלל מעודכן על ידי איש הסיסטם כאשר הערכים צריכים לעבור שינוי מברירת המחדל שלהם. הקובץ make.conf מכיל משתני סביבה כמו CFLAGS, CHOST, USE, ACCEPT_KEYWORDS ועוד רבים אחרים. עיינו בדף ה-man של make.conf עבור רשימה מלאה של כל המשתנים.
טוען אתחול.
אחרי שהליבה הותקנה, יש להתקין טוען אתחול, כך שהמערכת תוכל להיות מאותחלת ללא מדיית אתחול חיצונית. טוען האתחול הפופולרי הוא GRUB.
חלקם של המשתמשים מעדיפים להשתמש ב-LILO הישן יותר.
כלי מערכת.