האודיגיטרייה המוקדשת ל"מרים אם האלוהים המורה על הדרך הנכונה", מכונה גם "אפנדיקו" ("Αφεντικό"), היינו השייכת לאדון (אפנדי). היא נזכרה בחמישה מקורות מהמאה ה-14, לראשונה ב-1311, ואזכורים אלה מראים על חשיבותה. חלק ממקורות אלה שעוסקים בהטבות ובזכויות שהוענקו למנזר הונצחו בצורת פרסקאות על קירות הכנסייה. האודיגיטרייה נבנתה מיד לאחר כנסיית תאודורוס הקדוש, והיא דומה בתוכניתה לזו של הקתדרלה. הקומה הראשונה בנויה כבזיליקה שבה שתי ספינות, ומעליה קומה בצורת צלב וחמש כיפות. כל כיפה נתמכת בארבעה עמודים. המבנה נשמר היטב עד סוף המאה ה-19, אך ב-1863 הוסרו ממנו רוב העמודים התומכים בו, והכיפה, כמו גם חלק מהקשת, קרסו. הכנסייה שוחזרה החל ב-1938. חלק מהפרסקאות העשירים בכנסייה השתמרו במצב טוב, והם מתארים סצינות מחיי הצלוב והניסים שעשה, את הנביאים ובישופים שונים. פרסקו שמור במיוחד מתאר את תהלוכת הקדושים המעונים הלבושים באדום.
ארמון הדספוטים.
ארמון הדספוטים ("Δεσποτικό Ανάκτορο") שוכן בעיר העילית, בחצי גובהו של המדרון (מפה - 8). הוא עשוי ממספר מבנים מתקופות שונות, המאורגנים בשני אגפים ניצבים זה לזה בצורת האות הלטינית "L". הכיכר שבין שני המבנים שימשה כשוק, וכונתה "פורוס" (מילה שמקורה במילה הלטינית "פורום"), "הבזאר הגדול" (Büyük bzazr) או אגורה ("Aγορά"), הכל בהתאם לתקופה.
האגף הצפון-מזרחי הוא המוקדם בין השניים והוא הוקם בין 1249 ל-1262 על ידי גיום השני וילאהרדואין. הוא מתאפיין בהשפעה גותית, וסמוך לו הוקם באותה תקופה מבנה נוסף שבו שכנו המטבח, המבואה והבארות. במחצית השנייה של המאה ה-14 חוברו שני המבנים באמצעות מבנה נוסף, ומבנה רביעי כלל את דירות הדספוטים ובני משפחתם וכן קפלה.
בתחילת המאה ה-15 הוקם האגף הצפון-מערבי, שבו שלוש קומות - קומת מרתף השוכנת בחלקה מתחת לפני הקרקע, קומה ראשונה שבה שכנו שמונה דירות נפרדות, וקומה שנייה שבה הוקם אולם הכס הגדול. אורכו של האולם 36.30 מטר ורוחבו 10.50 מטר, ובו התקיימו כל האירועים הממלכתיים. לאורך קירותיו ספסל אבן ארוך והכס ניצב בגומחה במרכזו של הקיר המזרחי. האולם מואר על ידי שתי שורות של חלונות שבכל אחת שמונה חלונות, וחלונות השורה העליונה הם בצורת עלה תלתן התחום בתוך עיגול. בקיר המערבי קבועים שמונה קמינים ששימשו להסקה. האולם נהרס כאשר העיר הועלתה באש על ידי מלטסטה ב-1464.
כנסיית סופיה הקדושה.
כנסיית סופיה הקדושה ("Αγία Σοφία" - מפה - 11) נבנתה בהשראת כנסיית איה סופיה בקונסטנטינופול, והיא מכונה לעיתים "כנסיית הצלוב מעניק החיים". הקמתה מיוחסת למנואל קנטקוזנוס, ומתוארכת לשנים שבין 1361 ל-1365. צו מ-1365 איפשר את הפיכת הכנסייה לקתוליקון של מנזר. היא שימשה ככנסיית הארמון הסמוך לה. צורתה כשל צלב יווני הנושא כיפה נמוכה יחסית, וצמוד לה נרתקס גדול. ממדיה קטנים יחסית וחדירת אור אל חלל המבנה מתאפשרת רק דרך מספר חלונות בכיפה ובארבע זרועותיה. בצידה הצפוני של הכנסייה ניצב מגדל פעמונים שהתנשא לגובה של שלוש קומות, אך רק שתיים מהן שרדו. בתקופה העות'מאנית הפכה הכנסייה למסגד והמגדל למינרט. מצבה של הכנסייה התדרדר עם השנים, ואף על פי שהיא שוחזרה, שורת העמודים בחזית המערבית נותרה בהריסותיה, ורק חלק קטן מעיטוריה השתמר.
המצודה.
המצודה ("Kάστρο" - מפה - 13) ניצבת בשיא גובהו של הצוק, והיא חולשת על העיר ועל עמק האורוטס. המצודה היא המבנה העתיק ביותר בעיר; בנייתה החלה ב-1249 והיא שופצה וחודשה מספר פעמים על ידי הביזנטים, הוונציאנים והעות'מאנים. היא הוקפה בשתי חומות קונצנטריות - פנימית וחיצונית. רק שער אחד מוביל אליה והוא מוגן במגדל רבוע, ומגדל תצפית נוסף הוקם בפינה דרום-מזרחית של המתחם. החומה הפנימית מקיפה את החלק הצפון-מערבי של המתחם, הניצב בשיא גובהו של הצוק והוא הקשה ביותר לגישה. כאן ניצבו מגדל העוז, מגדל תצפית נוסף, יחידות מגורים וקפלה.
מנזר פנדנאסס.
מנזר פנדנאסס ("Μοναστήρι της Παντάνασσας" - מפה - 15) הוא המבנה השמור ביותר במיסטרס והוא היחיד שבו עדיין מתגוררות מספר נזירות. הוא נוסד ב-1428 והוא נחשב למבנה הגדול האחרון שנוסד בתקופה הביזנטית. המנזר מוקדש ל"מלכת הייקום" (פנדנאסה). בשל צורתו של המדרון במקום זה, הוקם המנזר לאורך ציר שכיוונו מדרום לצפון. הכנסייה נבנתה בדומה לקתדרלה ולאודיגיטרייה, וצורתה כשל בזיליקה בקומה הראשונה הנושאת עליה קומה נוספת בצורת צלב ושש כיפות. מגדל הפעמונים חושף השפעה גותית והוא עשוי משתי קומות הניצבות מעל ארקאדה בקומה הראשונה. בכל אחת מהקומות ארבע טריפורות, אחת בכל צד. הגג עשוי מכיפת רעפים אדומים שסביבה שמונה מגדלים קטנים עם גגות משולשים. פנים הכנסייה מעוטר בפרסקאות עשירים אך דהויים המתארים סצינות מחיי האדון, את הכניסה לירושלים ואת תחייתו של לזרוס.
מנזר פריבלפטוס.
מנזר פריבלפטוס ("Περίβλεπτο" - "הנצפה מכל כיוון") שוכן בפינה הדרום-מזרחית של העיר התחתית (מפה - 18), ומיקומו בקצה העיר נובע, ככל הנראה, מכך שבמערה במקום התקיים פולחן נוצרי מוקדם. המנזר נבנה במאה ה-13 על ידי הפרנקים, ומעל המערה הוקמה קפלה. הוא שופץ במאה ה-14 ואז נוספו לו הפרסקאות.
מבנה הכנסייה במנזר הוכתב על ידי אופיו של המדרון במקום, והיא הוקמה בתוך נקיק קטן בסלע. שלושת האפסיסים בסגנון רומנסקי נדמים כאילו הם קורנים מהסלע, ובבסיסם נוספו שתי קפלות קבורה קטנות. צורת הכנסייה היא כשל צלב יווני ומעליה כיפה הנתמכת בארבעה עמודים. הפרסקאות בתוך המבנה מתארים את חיי הצלוב והבתולה והם שופצו ונוקו בשנת 1962.
בתי העיר.
התנאים הטופוגרפיים הכתיבו את אופן הקמתם של בתי העיר ואת אופיים. ציר האורך של הבתים תואם את קווי הגובה של המדרון ופעמים רבות הם מחוברים זה לזה. בשל מצוקת השטח, הוקמו מספר קומות בבניינים, וצידן האחורי של קומות הקרקע נחצב בתוך המדרון. מסיבה זו לא היו בבתי העיר חצרות פנימיות או גנים, ואלה נוספו לחלק מהבתים רק בראשית המאה ה-19 כאשר אוכלוסיית העיר הצטמצמה ושוב לא היה מחסור בשטח. בתי המגורים מתחלקים לשלושה סוגים - בתים פשוטים בני שתיים או שלוש קומות, בתים מורכבים יותר שבחזיתם לוג'יה הפונה אל עבר העמק ובתי אחוזה שלצידם מגדל שמירה. קומת המרתף שימשה כאזור השירות של המבנה, ובה שכנו המטבח, המחסנים והאורוות. הקומה שמעליה נבנתה בצורת חדר בודד ושימשה למגורים. הגגות משופעים כדי למנוע הצטברות מי גשמים או שלג אשר יכבידו במשקלם על המבנים. הבתים נתמכו על ידי קשתות אשר העניקו להם יציבות, ואיפשרו שימוש בחומרי בנייה קלים יותר.
רק חלק קטן מבתי המגורים השתמרו במצב טוב. המבנה הגדול והעתיק ביותר הוא הארמון הקטן (מפה - 12) שבו אגף מוקדם מהמחצית השנייה של המאה ה-13 ובית נוסף בן שלוש קומות מהמאה ה-14. בבית פרנגופולוס (מפה - 17) מהמאה ה-15, מרפסת שלה שתי קשתות גדולות, והוא מיוחס למייסדו של מנזר פנדנאסס. בית נוסף הוא בית לסקאריס (מפה - 23) שבו שלוש קומות, והראשונה שימשה כאורווה.
ואדי מוסררה
ואדי מוצררה
שומרוני
פבריסיו קולוצ'יני
פבריסיו קולוצ'יני (ספרדית: Fabricio Coloccini, נולד ב-22 בינואר 1982 בקורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם. קולוצ'יני, המכונה בארגנטינה קולוצ'ו, מזוהה עם רעמתו הבלונדינית.
קריירה.
למרות גילו הצעיר הספיק קולוצ'יני לשחק עבור 7 קבוצות, מרביתן בהשאלה. הוא החל לשחק בבוקה ג'וניורס, עוד בטרם שהספיק להיכלל בקבוצה הבוגרת, הועבר קולוצ'יני לידי קבוצת מילאן שהשאילה אותו לסן לורנסו. קולוצ'יני מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ובקיץ 2001 שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה הצעירה שזכתה בגביע העולם לנוער בצורה משכנעת.
למרות הצלחתו, קולוצ'יני הושאל בשנית, הפעם לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד אשר התמודדה בצמרת הליגה ובמקביל קצרה הצלחות בגביע אופ"א ואף העפילה לגמר בו היא נוצחה על ידי ליברפול. קולוצ'יני היה מהמצטיינים ובנוסף ליכולתו ההגנתית הגבוהה כבש גם 6 שערים.
ב-2003 הושאל קולוצ'יני בפעם השלישית, הפעם לאתלטיקו מדריד, מהקבוצות הבכירות בספרד, קולוצ'יני סיים בה עונה בינונית, עונה לאחר מכן הוא הושאל לוויאריאל. מילאן עוד החזירה אותו לחצי עונה אך לבסוף החליטה למכור את כרטיס שחקנו, ודפורטיבו לה קורוניה הייתה זו שרכשה אותו.
בלה קורוניה הוא הסתכסך עם מאמנו ולא זכה לקרדיט רב ממנו למרות ההערכה הגבוהה מצד שחקני הקבוצה. בקיץ 2007 ביקש קולוצ'יני לעזוב למרות מינויו של מאמן חדש לקבוצה אך לבסוף נשאר בקבוצה. הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה, מונה כאחד משלושת הקפטנים ושיחק בכל משחקיה של הקבוצה בעונת 2007/08, בכך היה לשחקן הראשון של הקבוצה המשחק לאורך כל העונה.
ב-14 באוגוסט 2008 פרסמה ניוקאסל יונייטד על כך שרכשה את כרטיסו של קולוצ'יני.
ב-5 ביולי 2016 חתם בסן לורנסו.
נבחרת ארגנטינה.
קולוצ'יני שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה שזכתה ב-2001 בגביע העולם לנוער שנערך בארגנטינה, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת באפריל 2003 במשחק ידידות מול לוב. הוא נחשב בעבר לאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה אך מעברי הקבוצות התכופים פגעו בהתקדמותו.
הוא זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב ב-2004 והשתייך לסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005 ולסגל הנבחרת למונדיאל 2006 בגרמניה.
קולוצ'יני היה מועמד להצטרף לסגל הארגנטינאי לאולימפיאדה אך קבוצתו דאז, דפורטיבו לה קורוניה, סירבה לשחררו.
המחתרת הבאסקית
שארל האמיץ
דכאו
שטיח קיר
מרי מלכת הסקוטים
התנועה המאוחדת