תוכניתה של מתחם הארמון שיקפה בצורה מושלמת את הברית בין שתי צורות השלטון: השלטון הרוחני, המיוצג על ידי הקפלה בדרום והשלטון "הזמני" המיוצג על ידי אולם האספה בצפון. שני הקטבים חוברו בגלריה. מאז פפין הגוץ, אביו של קרל הגדול, המלך הקרולינגי נחשב מקודש, שקיבל את כוחו מאלוהם. קרל הגדול עצמו רצה להשפיע על חיי הדת באמצעות רפורמות וסינודים (קונקיליה) שהתכנסו באאכן. בקובעו את מושב שלטונו וחצרו באאכן, הוא ידע שזה יקל על יכולתו להשגיח יותר בנקל על מקורביו. בארמון, בלב הבירה, התרכזו בעלי התפקידים המרכזיים של האימפריה הקרולינגית.
אחרי קרל הגדול.
השפעת הדגם של הארמון מאאכן.
קשה לקבוע באם חיקו ארמונות קרולינגים אחרים את הארמון של אאכן, מכיוון שרבים מהם נהרסו. בכל מקרה, אתר הבנייה באאכן לא היה היחיד בתקופתו של קרל הגדול: בשנים 768–814 נבנו 16 קתדרלות, 232 מנזרים ו-65 ארמונות מלכותיים.
נראה כי הקפלה הפלטינית היוותה דגם חיקוי לעוד בניינים מאותו הסוג. ה"קטלוג של האבות המנזר בפלרי" (Catalogue des Abbés de Fleury') מהמאה ה-9 או תחילת המאה ה-10 העיד על קשר עם בניין האורטוריום (בית התפילה) בעל "תוכנית ריכוזית" (לא בזיליקלית) בז'רמיני-דה-פרה, שנבנה בתחילת המאה ה-9 עבור תאודולף מאורליאן. ניתן לחלוק על קביעה זו בגלל העיתוי המאוחר יותר של הקטלוג.
הכנסייה הקולגיאלית סן ז'אן בעיר ליאז' בבלגיה של ימינו נבנתה לפי תוכנית הקפלה במאה ה-10. הכנסייה באוטמרסהיים באלזס היא גם בעלת תכנון מרוכז אל נבנתה יותר מאוחר, במאה ה-11. ניתן לראות את השפעת הקפלה הפלטינית של אאכן גם בעיר קומפיין ובכנסיות גרמניות כגון כנסיית מנזר השילוש הקדוש באסן.
תולדות הארמון של אאכן אחרי קרל הגדול.
קרל הגדול נקבר בשנת 814 בקפלה באאכן. בנו ויורשו, הקיסר לואי החסיד התגורר בארמון באאכן אך לא ראה בו מושבו היחיד. הוא השתמש בו בעיקר בחורף, עד לחג הפסחא. מספר סינודים (קונציליום) התקיימו באאכן בתחילת המאה ה-9. בשנת 817 ובשנת 836 התקיימו שני בניינים הצמודים לקפלה. ב-817 הכתיר לואי את בנו הבכור לותאר הראשון בפני העם.
בעקבות הסכם ורדן משנת 843 התפרקה האימפריה הקרולינגית לשלוש ממלכות. אאכן נכנסה לתחום הממלכה הפרנקית האמצעית. לותאר הראשון (855-840) ולותאר השני (869-855) התגוררו בארמון. אולם אחרי מותו של האחרון איבד הארמון של אאכן את השפעתו המדינית והתרבותית. חבל לורן (לותרינגיה) הפך לסלע מחלוקת בין מלכי הפרנקיה המערבית והפרנקיה המזרחית. הוא חולק פעמים חוזרות ועבר בסופו של דבר לשליטת גרמניה בהנהגת היינריך הראשון מסקסוניה (936-976)
עם זאת זיכרון האימפריה של קרל הגדול נשאר למשך דורות והפך לסמל השלטון הגרמני. במאה העשירית אוטו הראשון (973-912) הכתיר עצמו באאכן למלך גרמניה. הטקס התקיים שלוש פעמים במקומות שונים של הארמון: קודם בחצר (הבחירה על ידי הדוכסים), אחר כך בקפלה (קבלת סמלי המלוכה) ואחר כך בארמון (הנשף). בעת הטקס התיישב אוטו על כסאו של קרל הגדול. מאז ועד למאה ה-16 כל הקיסרים הגרמנים הכתירו את עצמם באאכן ואחר כך ברומא, כעדות לרצונם להמשיך במורשת הפוליטית של קרל הגדול. בולת הזהב משנת 1356 אישרה כי טקס קידוש המלך וההכתרה צריכים להתקיים בקפלה הפלטינית.
אוטו השני (983-955) התגורר באאכן עם אשתו תאופאנו סקלרנה. בקיץ 978 לותר מצרפת ארגן פשיטה על אאכן אך משפחת הקיסר ניצלה משבי.
בספרו על כך הצביע רישה מריימס על עיט מברונזה שמיקומו אינו ידוע בימינו:
ב-881 פגעה פשיטה ויקינגית בארמון ובקפלה. בשנת 1000, בהוראת אוטו השלישי, נפתח קברו של קרל הגדול. לפי שני כרוניקנים מן המאה ה-11, שלד הקיסר נראה יושב על כס מלכות, ועליו כתר ושרביט המלוכה. אולם איינהרד אינו מזכיר זאת בביוגרפיה שלו על הקיסר. באותה תקופה החל פולחנו של קרל הגדול למשוך תנועה של עליית רגל אל הקפלה. במאה ה-12 פרידריך ברברוסה הניח את השלד ברליקוואריום ופנה לאפיפיור עם בקשה להכריזו לקדוש. שרידי קודש של קרל הגדול פוזרו בכלרחבי האימפריה הרומית הקדושה. בעקבות זאת התעשר האוצר שבארמון של אאכן על ידי תרומות רבות מהמלכים והנסיכים הגרמנים והצרפתים.
בין השנים 1414-1355 נוסף אפסיס מזרחי לקפלה. החל משנת 1267 בניין עריית אאכן הוקם במקום אולם האספה. בימי המהפכה הצרפתית כבשו הצרפתים את אאכן ושדדו את אוצר הארמון.
בשנת 1804 חשב נפוליאון תחילה לקיים את טקס ההכתרה שלו לקיסר בקתדרלת אאכן אבל בסופו של דבר הטקס התקיים בנוטרדאם בפריז.
הקפלה שוחזרה בשנת 1884. ב-1978 נרשמו הקתדרלה והקפלה הפלטינית באאכן כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
אקסקוריאציה
ישראל באירוויזיון 1975
ישראל באירוויזיון 1975 השתתפה עם השיר את ואני בביצוע של שלמה ארצי. התחרות התקיימה בסטוקהולם, בירת שוודיה.
לפני האירוויזיון.
בחירה פנימית.
ועדה ברשות השידור בחרה בשלמה ארצי לייצג את ישראל באירוויזיון 1975 עם השיר את ואני.
באירוויזיון.
ארצי היה ה-12 בסדר ההופעה בתחרות, אחרי בלגיה ולפני טורקיה. בתום ההצבעה קיבל השיר 40 נקודות, והשיר הגיע למקום ה-11 מתוך 19 מדינות שהתחרו. חבר השופטים הישראלי העניק את 12 הנקודות שלו להולנד. דובר ישראל, שחשף את תוצאות ההצבעה הישראלית בגמר, היה יצחק שמעוני.
ישראל באירוויזיון 1977
ישראל באירוויזיון 1977 השתתפה עם השיר אהבה היא שיר לשניים שבוצע על ידי אילנית. התחרות התקיימה בלונדון, בירת בריטניה.
לפני האירוויזיון.
בחירת המבצע.
ב-26 בנובמבר 1976 פורסם שוועדה מטעם רשות השידור בחרה בזמרת אילנית לייצג את ישראל באירוויזיון 1977.
בחירת השיר.
ב-28 בינואר 1977 פורסם שנבחר השיר "אהבה היא שיר לשניים" לייצג את ישראל בתחרות, מתוך 5 שירים שהוקלטו על ידי אילנית והוגשו לוועדה מטעם רשות השידור. בין השירים שהוגשו היה השיר ולנטינו, שאותו ביצעה גלי עטרי בפסטיבל הזמר והפזמון 1978, הוועדה ברשות השידור החליטה שהשיר אינו מתאים לייצג את ישראל באירוויזיון.
באירוויזיון.
אילנית הופיעה ה-11 בסדר ההופעה בתחרות ב-Wembley Conference Centre בלונדון, אחרי יוון ולפני שווייץ. בסיום ההצבעה קיבל השיר 49 נקודות והגיע למקום ה-11 מתוך 18. חבר השופטים הישראלי העניק את 12 הנקודות שלו לאירלנד. בשל בעיות תקציביות נאלצה רשות השידור לבטל את זמרי הליווי מישראל. ולכן, רשות השידור קיימה אודישנים לזמרי ליווי באנגליה. הדובר הישראלי, שחשף את תוצאות ההצבעה הישראלית בגמר, היה יצחק שמעוני.
בית חינוך אופק
בית חינוך אופק הוא בית ספר על יסודי שש שנתי הממוקם בקיבוץ עברון.
היסטוריה.
בית הספר נוסד ב-1995 כאיחוד של בית חינוך "נעמן" בעין המפרץ ובית חינוך "אושרת" בעברון ומתחנכים בו בני שמונת הקיבוצים במועצה האזורית המשתייכים לשומר הצעיר (יסעור, עין המפרץ, כפר מסריק, שמרת, עברון, סער, געתון ויחיעם) וכן ילדי קיבוץ אפק אשר היה שייך לתק"מ. בית הספר ידוע באווירה הקיבוצית והפסטורלית שבו והוא מושך תלמידים מרחבי האזור.
כל אחת משש שכבות הלימוד בבית הספר ממוקמת במכלול בצבע שונה בבית הספר (כחול, כתום, סגול, ירוק, אדום, לבן), בסמוך לספריית בית הספר נמצא "בית חייקה גרוסמן", שהייתה חברת הקיבוץ.
ב-2008 נפתחה בבית הספר מגמת הלימוד "ביו-רפואה".
אדוארד אוספנסקי
אדוארד ניקולאיביץ' אוספנסקי (ברוסית: Эдуа́рд Никола́евич Успе́нский; 22 בדצמבר 1937 – 14 באוגוסט 2018) היה סופר ילדים רוסי. בין דמויותיו הספרותיות האהובות בולטת דמותו של ילד רציני אך הרפתקני, אותו כינה באופן ציני "דוֹד פיודור" (Дядя Фёдор), המופיע בספריו "דוד פיודור, כלבו וחתולו"; והצמד המואנש גנה התנין (Крокодил Гена), וצעצוע הפרווה צ'בורשקה (Чебурашка), אשר הופיעו בסיפור הילדים של אוספנסקי אודות הרפתקאותיהם של שני החברים.
קורות חייו.
אוספנסקי נולד ביגורייבסק, במחוז מוסקבה למשפחה רוסית. אביו ניקולאי מיכאילוביץ אוספנסקי הוא מן העיר יילץ, והיה קרוב משפחה רחוק של טיחון חרניקוב. הוא שימש כפקיד בכיר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. אמו של אדוארד, נטליה אלכסייבנה אוספנסקיה, הייתה מהנדסת מווישני וולצ'יוק, ומוצאה מבית אחוזה בתקופת האימפריה הרוסית. אבותיה היו פולנים אשר יושבו מחדש ברוסיה לאחר המרד הפולני.
בשנת 1941, עם התקרבות החזית במלחמת העולם השנייה, המשפחה פונתה לסיביר, שם שהו שנתיים ולאחר מכן חזרו למוסקבה. לאחר שסיים לימודי הנדסה התפרנס אוספנסקי מכתיבה והפקת אנימציות.
לצד עבודתו בכתיבה והפקה, אוספנסקי נהנה מקריירה ארוכה ברדיו ובטלוויזיה הרוסית. הוא היה בין מייסדיה של סדרת הטלוויזיה לילדים אשר הוקרנה לאורך תקופה ארוכה ביותר: "לילה טוב, קטנטנים!" ()  ותוכנית הרדיו הפופולרית" ""המטפלת" (Радионяня; Radionyanya), המשלבת שירים ודיאלוגים הומוריסטיים כחלק מתוכנית רדיו חינוכית אשר נועדה ללמד ילדים מושגים בדקדוק, מתמטיקה, נושאים מדעיים, והתנהגות אדיבה. בשנותיו האחרונות עבד כמארח של תוכנית הטלוויזיה המוזיקלית: "V Nashu Gavan' Zahodili Korabli", אשר בה שודרו שירים פופולריים מן העבר, בביצוע זמרים חובבים מוכשרים, לקהל מבוגר.
בנוסף לספרי ילדים, יצירתו של אוספנסקי כללה גם מחזות ושירה.
אוספנסקי נפטר ב-14 באוגוסט 2018 במוסקבה, לאחר מאבק בסרטן.
תרומתו הספרותית של אוספנסקי.