היו קרויים על שם האחים ו הרשנזון. יציע אלעד ויציע אמיר הם היציעים שהיו ממוקמים מאחורי הסלים וכל אחד מהם כלל כ-270 מקומות ישיבה שניתנו לניוד לצורך משחקי כדוריד. עד 2010 היו אלו יציעי עמידה נטולי מושבים. יציעים אלו יועדו לבני הנוער שבאו להיכל. ביציע אלעד ישבו האוהדים ה"שרופים" הצעירים של הפועל ירושלים, אך גם יציע אמיר יועד לקהל האוהדים הצעיר. מכיוון שיציעים אלו מוקמו מאחורי הסלים, אוהדים אלו כונו בסלנג הכדורסל הישראלי "נוער הסלים" של הפועל ירושלים. הכניסה אליהם התאפשרה רק עם מנוי מיוחד אליהם אשר נמכר רק לנוער מתחת לגיל 18. לאחר שהאולם חדל מלשמש כהיכל הבית של הפועל ירושלים, היציעים הזמניים פורקו.
יציעי העמידה.
מעל היציעים קיימים כ-300 מקומות עמידה סביב המגרש אשר גם להם נמכרו בעבר כרטיסים.
בשיפוצים שנערכו בהיכל לאחר שחדל לשמש כביתה של הפועל ירושלים, הוסרו היציעים מאחורי הסלים ולכן הקיבולת של ההיכל כיום היא כ-2000 מקומות בלבד המחולקים בין 2 יציעים (כפי שהיה בעת שהאולם נחנך) לאחר שבעבר אירח משחקי כדורסל עם קהל של כ-2,826 צופים בתפוסה מלאה בישיבה ועמידה.
סמל אדמונטון
סמל אדמונטון הוענק לעיר אדמונטון שבפרובינציית אלברטה שבקנדה ב-28 באוקטובר 1994.
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה המתאר את מאפייני העיר. בחלקו העליון של שלט האצולה מופיעה שמש המסמלת את המספר הרב יחסית של ימים שמשיים ביחס לשאר חלקי קנדה. במרכז שלט האצולה מופיע גלגל שיניים בעל כנפיים המסמל את התעשייה ואת תחום התעופה המהווים תחומי כלכלה חשובים באדמונטון כיום. מתחת לפס הכחול הגלי המסמל את נהר צפון ססקצ'ואן מופיעה אלומת שיבולי חיטה המסמלים את החקלאות - ענף שהיווה את החשוב בענפי הכלכלה של העיר בעבר.
משני צידי שלט האצולה עומדים התומכים - מימין אתנה, אלת החוכמה, המסמלת את תחום החינוך המפותח של העיר ואת אוניברסיטת אלברטה ומשמאל חוקר ארצות המהווה תזכורת לסחורי הפרוות שהקימו את היישוב הראשון באזור.
מעל מגן האבירים מופיעה אלה המסמלת את היותה של העיר בירת הפרובינציה. מעלה האלה רשום שם העיר באנגלית: "Edmonton".
מתחת מגן האבירים מופיע המוטו של העיר: "תעשייה, כנות, קדמה" (באנגלית: Industry - Integrity - Progress).
נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו
נמל התעופה הבין-לאומי קילימנג'רו הוא נמל תעופה המשרת את הערים ארושה ומושי שבצפון טנזניה. נמל התעופה שוכן בין שתי הערים, במרחק של כ-40 ק"מ ממזרח לארושה וכ-30 ק"מ מערבית למושי. זהו שדה התעופה הבינלאומי המופרט הראשון באפריקה ומופעל על ידי חברת פיתוח שדות תעופה קילימנג'רו (KADCO), הנמצאת בבעלות מלאה של ממשלת טנזניה. שדה התעופה זכה בפרס השיווק Routes Africa בשנים 2013 ו -2014.
נמל התעופה נחנך בשנת 1971, במטרה להקל על הגישה לכמה מהפארקים הלאומיים החשובים השוכנים באזור, כגון הפארק הלאומי קילימנג'רו (בתחומו נמצא הר הקילימנג'רו), הפארק הלאומי סרנגטי ומכתש נגורונגורו. טיסות סדירות מתקיימות מנמל תעופה זה לנמלי תעופה אחרים בטנזניה, למדינות נוספות באפריקה ואף ליעדים באירופה. נמל התעופה אינו משמש כנמל הבית של אף חברת תעופה. חברות תעופה העיקריות הפועלות משדה התעופה הן KLM, קטאר איירווייס, פליי דובאי, טורקיש איירליינס וקניה איירווייס.
בשנת 2004 עברו בנמל התעופה 294,750 נוסעים, לעומת כמיליון נוסעים בנמל התעופה הגדול בטנזניה, ג'וליוס נייררה שבדאר א-סלאם.
אולם מלחה
המפה הוורודה
המפה הוורודה (בפורטוגזית: "Mapa cor-de-rosa") היה מסמך שהציג את שאיפותיה הטריטוריאליות של האימפריה הפורטוגזית בשטח שבין אנגולה ומוזמביק, שהוא כיום בתחומי המדינות זמביה, זימבבווה ומלאווי.
לאחר הכרזת ברזיל על עצמאותה ב-1822, החלה פורטוגל למקד את מאמציה בחקר שטחי פנים יבשת אפריקה הכלולים במושבותיה אנגולה ומוזמביק. חוקרי הארצות הרמנז'ילדו קאפלו ורוברטו איוונש היו האירופים הראשונים שחצו את אפריקה מחוף אל חוף. כך הפכה התוכנית לחיבור שתי המושבות לאחד היעדים המדיניים העיקריים של פורטוגל במחצית השנייה של המאה ה-19.
הבריטים לא קיבלו תוכנית פורטוגזית זו בסבר פנים יפות, כי גם להם הייתה תוכנית משלהם שעוררה מחלוקת עם פורטוגל, תוכנית הקו האדום "מהכף לקהיר" של סר ססיל רודס: יצירת רצף טריטוריאלי חוצה יבשת בין קהיר לקייפטאון אשר יאפשר לבריטים להגיע למעמד של הגמוניה באפריקה.
מתיחות זו בין פורטוגל לבריטניה הובילה לאולטימטום בריטי ב-1890. לבסוף ויתרה פורטוגל על עמדתה ופעלה לפי סעיפי האולטימטום שהציבה בריטניה. כך נפגע אנושות מעמד השלטון המלוכני בפורטוגל.
דגל ויניפג
דגל ויניפג המשמש את העיר ויניפג, בירת פרובינציית מניטובה שבקנדה אומץ רשמית ב-1 באוקטובר 1975.
במרכז הדגל מצוי עיגול לבן (בהרלדיקה: דיסק) שעליו סמל ויניפג. בחציו השמאלי העליון של הדגל מופיע משולש כחול, ובחציו הימני התחתון של הדגל משולש צהוב, כאשר פס לבן מפריד בין שני המשולשים. המשולש הכחול מסמל את השמים הכחולים של העיר, והמשולש הצהוב מסמל את שדות החיטה שעליהם התבססה בעבר כלכלת העיר.
בשנת 1974 (קודם לאימוץ הדגל) הוכרזו הצבעים צהוב וכחול כצבעים הרשמיים של העיר, כחלק מחגיגות 100 שנה להכרזתה של ויניפג כעיר.
נמל תעופה קילימנג'רו
אברהם טביב
אברהם טביב (28 בפברואר 1890 - 22 באפריל 1950), היה יו"ר מייסד של התאחדות התימנים בישראל וחבר הכנסת הראשונה.
ביוגרפיה.
טביב נולד בחידאן אלשם, תימן וגדל במשפחה מסורתית. בתימן למד בחדר והשתלם בצורפות ובתיקון נשק. לפרנסתו עבד כשוחט.
בשנת 1909 עלה ארצה עם משפחתו בשיירה הראשונה של עולי תימן במסגרת העלייה השנייה. לאחר עלייתו התיישב בראשון לציון ועבד כפועל ביקב וכשומר בכרמים. בתקופה זו הצטרף למפלגת "הפועל הצעיר" והחל לפעול בקרב עולי תימן. בשנת 1918 נבחר לוועד המושבה.
פעילותו הציבורית הקיפה מגוון רחב של פעולות במישור הארצי. עבור עולי תימן הניח את היסוד להקמתן של שכונות שיבת ציון, נווה ציון, נחליאלי ומחנה יהודה. בשנים 1920–1931 ושוב בין 1944–1948 כיהן כציר באספת הנבחרים. כמו כן השתתף בוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הכללית (1920) ונבחר בשנת 1925 למרכז החקלאי של ההסתדרות. מטעם ההתאחדות נשלח כציר למספר קונגרסים ציוניים.
בשנת 1923 הקים טביב את התאחדות התימנים, בראשה עמד עד לפטירתו. עד לשנת 1927 ייצג את ההתאחדות בוועדת העלייה של הנהלת הסוכנות היהודית.
למפא"י הצטרף בשנת 1945 ומטעמה נבחר לכנסת הראשונה. כחבר הכנסת היה חבר בוועדת השירותים הציבוריים. במהלך כהונתו נפטר והוחלף על ידי יצחק קנב. בהלווייתו הספידו יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק, הרב רפאל אלשיך, אליהו הכרמלי, אליקום אוסטשינסקי ואריה שפטל. נקבר בבית העלמין גני אסתר שבראשון לציון.
הוא אחיו של הסופר מרדכי טביב. על שמו רחוב בפתח תקווה ובקריית אתא.
אחד העם (פירושונים)
המונח אחד העם מבוסס על דברי אבימלך מלך פלשתים ליצחק: "...כִּמְעַט שָׁכַב אַחַד הָעָם אֶת-אִשְׁתֶּךָ, וְהֵבֵאתָ עָלֵינוּ אָשָׁם." (ספר בראשית כ"ו, י').
פסח שנער
פסח שִׁנְעָר (שוסר) (6 בפברואר 1914 - 24 במרץ 2013) היה חוקר תרבות האסלאם והשפה הערבית ומילונאי ישראלי. עד מותו היה פרופסור אמריטוס במכון ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו ופועלו.
פסח שנער נולד כפסח שוסר בריגה שבלטביה ב-1914, בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בעת המלחמה נקלע אביו כסוחר למזרח הרחוק, ונשאר שם עד תום המלחמה, אז הצטרף למשפחה. בילדותו למד בחדר ובנערותו בבית ספר עממי גרמני ובהמשך בגימנסיה פרטית גרמנית, שם למד לטינית. בריגה הצטרף לשורותיה של היודנשטאט-פארטיי (Judenstaatpartei - "מפלגת המדינה היהודית"), כפי שנקראה שם מפלגת המדינה העברית, מפלגתם של רוויזיוניסטים שהחליטו להישאר בהסתדרות הציונית, כאשר זאב ז'בוטינסקי הקים את ההסתדרות הציונית החדשה ב-1935. שנער עבר הכשרה חקלאית בחוה של גוי ואחר כך הכשרה עירונית בבית חרושת של זכוכית ליד ריגה וקיבל סרטיפיקט של פועל (חלוץ בלשון הימים ההם), הוא נפרד ממשפחתו ולא ראה אותם שוב, כולם נספו בשואה. עלה לישראל ב-17 באפריל 1935, בריגה התחייב ללכת לקיבוץ שתקים מפלגת יודנשטאטפארטיי ליד נס ציונה בגבעת טירת שלום. הקיבוץ התפרק אחרי חצי שנה, אך שנער נשאר לעבוד בפרדסי הסביבה, שם עבד יחד עם ערבים בדואים, מהם למד את השפה הערבית בלהג בדואי. ב-1937 עבר לירושלים ללמוד באוניברסיטה העברית. למד לתואר שני בשפה וספרות ערבית כמקצוע ראשי ובתרבות האסלאם (כולל דת האסלאם) ולימודים קלאסיים (יוונית ולטינית) כמקצועות משניים (באותה תקופה היו שלושה חוגים, והלימודים היו ישירות לתואר שני). הוא התפרנס ממתן שיעורים פרטיים וקיבל תואר שני ב-1945.
ב-1940 התחתן עם בלומה (בוסיה) לבית רפופורט. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב להגנה ושירת בפלוגת הרכבות שהקימו הבריטים. בתום לימודיו ב-1945 התקבל למחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ושקד על הקמתו של ארכיון של המזרח התיכון.
בשנות הארבעים חיבר יחד עם דוד איילון את המילון הערבי-עברי ללשון הערבית החדשה, שראה אור ב-1947. מילון איילון-שנער נותר המילון הפופולרי ביותר לשפה הערבית בישראל עד היום, והמשיך להתפרסם למעלה מיובל שנים לאחר מהדורתו הראשונה. על יסוד מילון זה נבנה המילון הערבי-עברי המקוון של פרופ' מנחם מילסון.