בשנת 2013 גילמה את רעייתו של ג'רמי רנר בסרטו של דייוויד או. ראסל; "חלום אמריקאי" שזכה לעשרה מועמדויות בטקס פרסי האוסקר. בשנת 2014 שיחקה בדרמה המשטרתית "Stalker" של רשת CBS, בתפקיד של אמנדה טיילור, סוכנת ביחידה להערכת איום, ואם בנו של ג'ק. הסדרה ירדה לאחר עונה אחת.
בשנת 2015 שיחקה שוב בסרטו של דייוויד או. ראסל, "ג'וי", בתפקיד פגי המבוגרת; השחקנית מדיסון וולף גילמה את פגי הצעירה. בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "Love Is All You Need?" לצידה של בריאנה אביגן.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "בלשי אל.איי" לצד ברוס ויליס, במותחן הפשע "Trafficked", בסרט האימה "שבע משאלות" בכיכובה של ג'ואי קינג, בסרט "The Tribes of Palos Verdes" ובסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "צ'יפ" בכיכובו של ויל ארנט.
בשנת 2018 גילמה את ברוק מייסון בחידוש לסדרת הטלוויזיה "מגנום, בלש פרטי" ברשת CBS.
בשנת 2019 כיכבה במותחן הפשע "Blood on Her Name" וכן השתתפה בסרט הדרמה "פצצה" מאת התסריטאי זוכה פרס האוסקר צ'ארלס רנדולף.
בשנת 2021 שיחקה בדמתה של ננסי רות'וולדר בסרט הדרמה המקורי של נטפליקס, "הזרזיר" בכיכובה של מליסה מקארתי. בהמשך השנה שיחקה בסרט מקורי של ערוץ לייפטיים "Girl in the Basement".
חייה האישיים.
בשנת 2000 רוהם הייתה מאורסת לבמאי הבריטי אוסטין סמית'רד. בשנת 2005 החלה רוהם מערכת יחסים עם היזם רון אנתוני ווסטר. לרוהם ולווסטר יש בת שנולדה באפריל 2008; השניים התחתנו באוקטובר 2008. הם התגרשו באוקטובר 2014.
בינואר 2019, רוהם הודיעה על אירוסיה לשופט ג'ונתן ט. קולבי. במרץ 2020, הסוכן של רוהם חשף שהיא וקולבי כבר לא ביחד.
באוקטובר 2021, רוהם נישאה למפיק הקולנוע פיטר גלאצר. הם מחלקים את מגוריהם בין ניו יורק ולוס אנג'לס.
לרוהם היה בלוג באתר האישי שלה, שבו כתבה לעיתים קרובות על חייה עם בתה וארוסה דאז. ב-6 בינואר 2011, מגזין פיפל הוסיפו את הבלוג שלה למדור "אמהות ותינוקות" באתר האינטרנט שלהם.
אליזבט רוהם
אליזבת' רוהם
צוות עזר אווירי רפואי
עזר צוות אויר במערך הרפואה
ירדנית
ירדנית הוא אתר טבילה בנהר הירדן המיועד לצליינים נוצרים. האתר ממוקם דרומית למוצא הנהר מהכנרת, בין סכר דגניה לסכר אלומות בסמוך לקבוצת כנרת, והוא מצוי בבעלות הקבוצה.
על פי המסורת הנוצרית, הטביל יוחנן המטביל את ישו בקאסר אל-יהוד, צפונית לים המלח ומזרחית ליריחו. במשך מאות שנים היה קאסר אל יהוד אתר חשוב לביקורי צליינים, ובסמוך לו הוקמו מנזרים ובתי הארחה. לאחר מלחמת ששת הימים הפך קאסר אל יהוד לאזור ספר, בגבול בין ישראל לירדן. כתחליף לאתר זה, לאחר הכרזה על האזור כשטח צבאי סגור במהלך מלחמת ההתשה, יזם משרד התיירות את הקמת האתר בשנת 1981. בעקבות זאת היה "ירדנית" לאתר הטבילה המוסדר היחיד בצדו הישראלי של הנהר, עד לפתיחתו מחדש של אתר קאסר אל יהוד, בשנת 2011.
באתר נמצא קיר ועליו אריחי קרמיקה ארמנית, המציגים טבילת ישו בבשורה על-פי מרקוס 1, 9-11. בשפות שונות.
שוליה
שוליה הוא אדם (צעיר בדרך כלל), הרוכש מקצוע, אוּמנות, מלאכה או מיומנות מסוימת בדרך של התלמדות אצל בעל מקצוע שהוא אומן מיומן. במסגרת ההתמחות משמש השוליה כעוזר לבעל המלאכה ולעיתים אף כמשרת.
בעבר נרכשו מיומנויות רבות בדרך זו של הכשרה תוך כדי עבודה. בעולם המערבי החליפה את שיטת השוליות שיטת החניכות, המשלבת לימודים עיוניים וחניכות אצל בעלי מלאכה במסגרת חוקית ומבוקרת. בדרום-מזרח אסיה עדיין נלמדות מיומנויות רבות על ידי התמחות כשוליה.
התפתחות השיטה באירופה.
התפתחות השיטה קשורה בהתאגדות אמנים בגילדות בימי הביניים. אומנים מומחים ("מאסטרים") הורשו להעסיק וללמד שוליות. השוליה (או האפוטרופוס שלו) שילם עבור לימודיו בכסף או בעבודה וזכה בהכשרה, תרגול ולעיתים גם במגורים. לעיתים נדדו שוליות לעיר מרוחקת ממקום מגוריהם על מנת ללמוד אצל בעל מלאכה נודע.
בסיום תקופת ההכשרה כשוליה (כשבע שנים בדרך כלל) המליץ בעל המלאכה בפני הגילדה שניתן לבטוח בשוליה כי ישמור על סודות הגילדה. אחרי שביצע עבודת מבחן ראויה, הוא הוסמך לדרגת "אומן יום", אומן שהכשרתו הושלמה ובאפשרותו להתפרנס מעבודתו אך אין באפשרותו עדיין לכונן עדיין סדנה או חנות משלו. אומני היום, כשמם, מצאו את פרנסתם בעבודה בשכר יומי אצל אוּמן אחר ובמעברם בין האומנים השונים סייעו להפיץ ידע וטכניקות חדשות באופן בלתי רשמי. אט אט התקדם השוליה למעמד של "אומן" ו"רב-אומן" שביכולתו להכשיר שוליות אחרים. אולם חלק מהשוליות נותרו במעמד של עוזרים בלבד, או נאלצו לנדוד בחיפוש אחר מורה אחר משנכשלו ברכישת המקצוע.
בדרום-מזרח אסיה.
שוליות בדרום-מזרח אסיה נפוצים בלימוד מיומנויות של אמנויות לחימה ומוזיקה. השוליה נותר אצל ה"מאסטר" במשך שנים רבות, כאשר בשנים הראשונות איננו עוסק כלל בתחום אותו הגיע ללמוד אלא עובד כמשרת ולומד להכיר את מנהגי המאסטר, סדר היום וכיוצא בזה.
פי. ג'יי הארווי
חונך
בית ספר לשוטרים (ירושלים)
הנקרופוליס הנוצרי המוקדם בפץ'
הנקרופוליס הנוצרי המוקדם בפץ' הוא נקרופוליס השוכן ברובו בפינה בצפון-מערבית של העיר העתיקה בפץ' שבדרום הונגריה. המקום היה נושב כבר לפני 6,000 שנים, ובתחילת המאה ה-2 הקימו הרומאים באזור מספר יישובים שנקראו באופן כולל בשם "סופיאנה" (Sopianae). במחצית הראשונה של המאה ה-4 הייתה סופיאנה למרכז חשוב של הנצרות המוקדמת, וככל הנראה כבר בתקופה זו הייתה למקום מושבו של ארכיבישוף. בתי הקברות הנוצרים המוקדמים, המתוארכים לתקופה זו, הוקמו כאולמות קבורה תת-קרקעיים שעוטרו בעושר רב, ומעל חלקם ניבנו קפלות הנצחה. הם שימשו כמקום קבורה עד המאה ה-8 עת העיר נכבשה על ידי הונים ואוורים. בחפירות שהחלו בפץ' ב-1780, התגלו 20 מבני קבורה מונומנטאליים וכ-500 קברים צנועים נוספים, ומבין עשרים המבנים הוכרזו 16 כאתר מורשת עולמית בשנת 2000:
חיים אל
חיים אל (נולד ב-8 בינואר 1972) הוא זמר ישראלי בסגנון ים תיכוני.
ביוגרפיה.
חיים (אזולאי) אל החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנער בסוף שנות ה-80.
חיים אל מופיע במשך שנים על במות רבות, מועדונים, מסיבות, ועדי עובדים ואירועים פרטיים.
קולו נחשב לצלול ומיוחד והזמר הטורקי איזידור כינה אותו "נער הזהב" ומכאן גם לקוח שם אלבומו הראשון.
בסוף שנות ה-80 שירו "איסטנבול-ג`רוזלם", מאלבומו הראשון "נער הזהב", הגיע למקום השני במצעד של הטלוויזיה הממלכתית הטורקית וזכה לסיקור נאה.
בשנות ה-90 וה-2000 הוציא אל שירים ואלבומים נוספים, כ"סוף הדרך בלעדייך", "מי שכאב", "אם תסתכלי לי בעיניים", "את מנצחת", הרוח", די לך עדינה ואחרים שהושמעו ומושמעים בתחנות הרדיו ובמדיות האינטרנטיות השונות.
את שיריו של חיים אל כתבו פזמונאים רבים כדני שושן, דוד זיגמן, אלי קפה, יוסי גיספן, עדי לאון, דני שושן, שלמה כישור, יוש גרנות ואחרים.
אל הוציא שישה אלבומים שהבולט מביניהם הוא האלבום הרביעי במספר "בום בום" שזכה להצלחה רבה.
בנוסף השתתף חיים אל בעוד עשרות אוספים שונים בהם ביצע שירים עם אמנים שונים ביחד ולחוד.
אלבומו האחרון של אל נקרא "את מנצחת", ובו ביצע דואט משותף עם שלומי שבת, שיר שזכה להצלחה והושמע בתחנות הרדיו ובוצע באמפי קיסריה בהופעה חיה של שלומי שבת וחברים.
חיים אל חזר להופיע ב-2022 לאחר הפסקה ארוכה והוא זוכה להערכה רבה ומחודשת על הבמות.
הורדוס אטיקוס
אטיקוס
דוד טביל ממינסק
הרב דוד טביל (טעביל, בכתיב יידי, תקנ"ד 1794 - תרכ"א 1861) שימש כרבה של מינסק, ונחשב בתקופתו כאחד מגדולי הדור, התפרסם בעיקר בזכות ספרו נחלת דוד.
חייו.
טביל נולד בליטא לרב משה רובין, והיה מגדולי תלמידיו של ר' חיים מוולוז'ין. שימש בראשית דרכו כרבה של סטויבץ, ואחר כך כרבה של העיר מינסק ונחשב אחד מגדולי הדור.
בחייו הספיק להדפיס רק את ספר השו"ת והדרשות בית דוד בעיר ורשה בשנת תרי"ד 1854.
ספרו המפורסם הוא נחלת דוד, הכולל חידושים חריפים על מסכת בבא קמא ובבא מציעא, נדפס לראשונה בווילנה בשנת תרכ"ד 1864, ואחריו נדפסו חידושיו על המסכתות בבא בתרא וחולין, ועל ברכות, מועד קטן ומעט על פסחים בשם דברי דוד בווילנה בשנת תרמ"ו 1886. הספר מתאפיין בהבאת דברי הראשונים בצורה תמציתית והסקת מסקנות לא בדרך של פלפול אלא בהיסקים לוגיים בדרך ישרה.
כל חידושיו על התלמוד הבבלי יצאו במהדורה חדשה ומתוקנת בירושלים בשנת תשס"א 2001, על ידי הוצאת 'מיר' בשני כרכים.
חתנו היה רבי שאול חיים הלוי הורוויץ, שעלה לארץ ישראל והקים את הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים.
בנאי (מקצוע)
בנאי או פועל בניין הוא פועל המועסק בענף הבנייה. המונח מתייחס לפועלי בניין כלליים, אך גם לעובדים בעלי התמחות מיוחדת, כגון חשמלאים, נגרים, שרברבים, טייחים, ברזלנים, צבעים וטפסנים.
פועלי בניין בישראל.
נכון לשנת 2017, הקיף ענף הבניין בישראל כ-261.5 אלף עובדים, מתוכם כ-197 אלף תושבי ישראל, 54 אלף פלסטינים תושבי השטחים וכ-9.5 אלף עובדים זרים. על פי נתוני התאחדות בוני הארץ, כמחצית מעובדי הבניין הישראלים הם יהודים, ומחציתם ערבים ישראלים. השכר החודשי הממוצע בענף עמד ב-2017 על 9,256 שקלים - כ-91% מהשכר הממוצע באותה שנה. רק תושבים ישראלים יכולים לקבל תעודת מנהלי עבודה, מנופאים, מהנדסאים והנדסאים, ועובדים זרים ניתן להעסיק רק בעבודות המוגדרות כעבודות 'רטובות'.
בטיחות באתרי הבניה בישראל.