בתלמוד הירושלמי סובר ריש לקיש שתקנה זו נאמרה הן במוצא אבדה וזוכה בה מן ההפקר והן בקניין מאדם אחר, כגון מתנה. רבי יוחנן שם צמצם את הדין, ויש גרסאות שונות בשיטתו.
הראשונים חלוקים בהבנת עמדתו של התלמוד הבבלי בנושא: יש שהסיקו מן הטעם בתלמוד לתקנה זו, שלא יריבו, שמדובר רק במציאה. לעומתם, יש שלמדו מן הלשון המכלילה: "ארבע אמותיו של אדם קונות לו בכל מקום" שמדובר גם על מכירה ומתנה.
בקטן וקטנה.
בתלמוד מובאות דעות שונות בשאלה האם גם לילדים קטנים תיקנו חכמים קניין ארבע אמות. הדבר נובע מכך שקניין ארבע אמות הוא הרחבה של "קניין חצר", כאמור, וקיומו של קניין חצר בילדים קטנים אינו ברור. מסקנת התלמוד, שלילדה קטנה יש קניין ארבע אמות, כשם שהתורה הגדירה אותה כמסוגלת לקבל גט, בעוד לילד קטן אין קניין ארבע אמות, וכך נפסק בשולחן ערוך.
אבא כהן ברדלא
אַבָּא כֹּהֵן בַּרְדְּלָא היה חכם, מאחרוני תקופת התנאים. השם "ברדלא" הוא צירוף של "בר דלא", ובכמה מקומות הוא מוזכר "אבא כהן 'בן דליה'. קיים ספק אם זהו שם אביו או שם מקומו - 'ברדלה'.
יש משערים ש"בן דליה" פירושו שהיה כהן ממשמרת דליה. מאמריו מועטים וכמעט כולם באגדה.
בדרך כלל דבריו נמסרים על ידי אמוראים: רבי יוחנן, ריש לקיש ועוד. האמורא רבי ינאי חולק עליו בהלכה מסוימת. מאידך, הוא מופיע כבר במקורות תנאיים ומצוטט על ידי התנא אבא יוסי בן חנן איש ינוח, ומכאן שהוא מאחרוני התנאים.
רב אחא ברדלא
רב אחא ברדלא הוא אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), תלמידו של רב. כל אזכוריו בתלמוד הם בהקשר של הדרכות שאמר לו רבו: מותר לישון מחוץ לסוכה כאשר זבובונים מפריעים לשינה בה. הכותש מלח ביום טוב יעשה זאת באופן שונה מהרגיל, על ידי הטיית המדוכה. רב הפקיד בידו כמות מועטת של כרכום והדגים באמצעותה את דין מעמד שלשתן.
אין בתלמוד מאמרים ממנו עצמו ואין כל מידע על משפחתו.
טסה (מחנה)
מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.
היסטוריה.
המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.
בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.
בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.
בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.
את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל:
מיאמי מחלק מוסר
מיאמי מחלק מוסר (באנגלית: Miami Vice) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, ששודרה ברשת NBC בין השנים 1984–1990. הסדרה הייתה בסגנון הפילם נוארי, האופנה והמוזיקה. היא זכתה לשבחים ולפרסים רבים כולל פרס אמי, כיום היא נחשב לסדרת קאלט. בישראל היא שודרה בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90.
עלילה.
צמד בלשים, ג'יימס "סוני" קרוקט (דון ג'ונסון) ושותפו ריקרדו "ריקו" טאבס (פיליפ מייקל תומאס), נאבקים מול פושעים וסוחרי סמים בעולם התחתון של מיאמי.
סרט.
בשנת 2006 יצא סרט בעל אותו שם שמבוסס על הסדרה. בכיכובם של קולין פארל בתור סוני קרוקט וג'יימי פוקס בתור ריקו טאבס.
וזאן
וזאן (בערבית: وزان, בצרפתית: Ouazzane) נקראת גם וואזן או אוזהן, היא עיר בצפון מערב מרוקו ממוקמת מצפון לעיר פאס, בקצה הדרומי של הרי הריף.
הקהילה היהודית.
היהודים שגרו בוזאן היו בעלי אוריינטציה ספרדית, בהשפעת הקרבה לספרד והמסחר עמה.
יהודי העיר התפרנסו מרוכלות ומסחר, והיו מביאים את הסחורות מטנג'יר שהיא עיר המסחר המשמעותית באזור.
היחסים בין היהודים לערבים היו טובים עד לשנות החמישים, אז החלו תקיפות ורציחות של יהודים על רקע לאומני, בעקבות הקמת מדינת ישראל והסכסוך הישראלי-ערבי.
בכפר אסג'ן, כ-8 ק"מ מוזאן, מצוי קברו של רבי עמרם בן דיוואן, תלמיד חכם ירושלמי שנשלח כשד"ר למרוקו, שם נודע כבעל מופת, ונפטר באסג'ן. ליד הקבר – בית-כנסת וספריית ספרי קודש. קברו הוא מאתרי העלייה לרגל היהודיים הפופולריים ביותר במרוקו.
באפריל 1880 הרב אברהם שלום חי חמוי מארם צובא עולה לרגל לעיר וזאן על מנת להשתטח על קברו של עמרם בן דיוואן. זמן קצר אחר הגעתו נקלע לתוך מחלוקת שטלטלה את קהילת וזאן. המוניטין שיצא להא"ח בזכות למדנותו, יכולותיו הפולמוסיות ואישיותו התקיפה, הביאו את אנשי קהילת וזאן לבקש ממנו, מיד עם הגעתו, לעמוד בראשם. הוא ניאות ותיקן מספר תקנות לרווחת עניי הקהילה.
בראשית המאה ה-20 כיהן כרב וראש ישיבה בוזאן הרב אברהם אביטבול שנודע כאחד מגדולי חכמיה של מרקש.
עדית המילטון
עדית המילטון (באנגלית: Edith Hamilton; 12 באוגוסט 1867, דרזדן, גרמניה – 31 במאי 1963, וושינגטון די. סי., ארצות הברית) הייתה מחנכת ומחברת אמריקנית.
עיתון הניו יורק טיימס תיארה כחוקרת העת הקלאסית שנתנה ביטוי נהיר ומבריק לתור הזהב של החיים והמחשבה היווניים, בכוח ובפשטות סגנון כשל הומרוס עצמו. ספרה "מיתולוגיה" (1942) עודו משמש כטקסט המבוא הראשוני לסיפורי המיתולוגיה הקלאסית, ברמת בית-ספר תיכון ואוניברסיטה ברחבי העולם דובר האנגלית. את יחסה לתרבות יוון העתיקה סיכמה המילטון בראיון בגיל 91, "ליוונים נחשפתי מוקדם, ובהם מצאתי תשובות. אנשיה הגדולים של יוון הפנו את כל פעולותיהם לנצחיותה של הנפש. אנחנו לא באמת נוהגים כמאמינים בנצחיות הנפש, ועל כן אנחנו נמצאים היכן שאנחנו נמצאים היום".
ביוגרפיה.
ילדות.
עדית המילטון נולדה בדרזדן לגרטרודה פונד-המילטון (Gertrude Pond-Hamilton) ולמונטגומרי המילטון (Montgomery Hamilton). היא נולדה כשאימהּ ביקרה קרובים בגרמניה, וחזרה עימה לארצות הברית חודשיים לאחר הלידה. עדית הייתה הבכורה מבין ארבע בנות: אליס (Alice), נוֹרה (Norah) ומרגרט (Margaret). בשנת 1919 אליס המילטון (1869-1970) הייתה האישה הראשונה ששימשה כמרצה באוניברסיטת הרווארד. אביה, אדם משכיל וחוקר בשעות הפנאי, הוא שעורר בעדית את העניין בלימודים קלאסיים והדריכהּ בהם. כשהייתה עדית בת שבע, החל ללמדה לטינית, ואז צרפתית, גרמנית ויוונית.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 למדו עדית ואחותה אליס בבית-הספר הפרטי לבנות של מיס פורטר (Miss Porter's School) בקונטיקט. בהמשך עברה עדית לקולג' ברינמר (Bryn Mawr College) בפנסילבניה, גם הוא קולג' פרטי לבנות. בשנת 1894 סיימה עדית את לימודיה בקולג' כשהיא נושאת תואר ראשון ושני בלימודים קלאסיים.
לימודים בגרמניה.
בשנת 1895 יצאה עדית לגרמניה במטרה להשלים את לימודיה לקראת תואר שלישי. התלוותה אליה אחותה אליס שקיבלה בשנת 1893 תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת מישיגן, וביקשה ללמוד מיקרוביולוגיה ופתולוגיה באירופה.
תחילה הגיעו האחיות לאוניברסיטת לייפציג, שם מצאו כמות נכבדה של נשים זרות במצב דומה. בתור נשים, הן יכלו להיכנס להרצאות, אך לא להשתתף באופן פעיל בדיונים. כשהאחיות למדו שנשים עדיין לא יכולות לזכות בתואר שלישי באוניברסיטת לייפציג, הן פנו לנסות את מזלן באוניברסיטת מינכן, הידועה כמרכז עולמי ללימודים קלאסיים. על רקע המתח בין קתולים לפרוטסטנטים במחלקת האוניברסיטה ללימודים קלאסיים, ובתמיכת דעת הקהל הפרוטסטנטי, הורשתה לבסוף עדית להשתתף בהרצאות, הגם בנסיבות מקשות.
קריירה.
למרות דבקותה וכוונתה של המילטון להישאר באוניברסיטת מינכן ולזכות בתואר שלישי, תוכניותיה השתנו והוצע לה תפקיד מנהלת בית-הספר ברינמר (Bryn Mawr School), בית-ספר פרטי לבנות שהוקם בשנת 1885 בבולטימור. המילטון נענתה להצעה, ובשנת 1896 חזרה לארצות הברית ונשארה בתפקידה כמנהלת בית-הספר במשך 26 שנה. המילטון מעולם לא סיימה את תארה השלישי.
לעת פרישה, עברה המילטון לניו יורק, שם כתבה ופרסמה מאמרים שונים על התיאטרון ביוון העתיקה. זה זמן-רב הייתה המילטון קלאסיציסטית הידועה ביותר, אולם רק בגיל 62 היא פרסמה את ספרה הראשון "הדרך היוונית" (The Greek Way, 1930), שנחל הצלחה מיידית. בספר זה נתנה לראשונה ביטוי לאמונתה ב"צחות הרגועה של המחשבה היוונית", ובכך "שההוגים הגדולים של אתונה היו ללא-עוררין בשליטתם באמת ובנאורות". גישתה למיתולוגיה היוונית הייתה אך ורק דרך הקלאסיקונים, מאחר שמעולם לא ביקרה ביוון ולא הייתה ארכאולוגית. בספרהּ ערכה המילטון השוואות אינפורמטיביות בין חיי היומיום ביוון העתיקה לבין החיים ביוון המודרנית. ספרהּ השני "הדרך הרומית" (The Roman Way, 1932) ערך השוואה מקבילה בין אורח החיים ברומא העתיקה לבין זה ברומא המודרנית. לאורך שלושת העשורים הבאים המשיכה המילטון לפרסם ספרים נוספים העוסקים בלימודי יוון הקלאסית.
הכרה.
בשנת 1950 הוענק להמילטון תואר דוקטור ספרות לשם כבוד (Doctor of Letters) מאוניברסיטת רוצ'סטר ומאוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1957 היא נבחרה כחברה באקדמיה האמריקנית לאמנות ולספרות (American Academy of Arts and Letters).