הקומפניון היו ביחסי ידידות עם הזמר והיוצר שארל אזנבור והוא כתב חלק מלהיטיהם דוגמת: "la Mamma", "Que c'est triste Venise" ו-"Sur ma vie". כמו כן, שיתף אזנבור פעולה עם ברוסול בכתיבת: "Roméo" ו-"Un Mexicain".
השנים האחרונות.
באוקטובר 1969 יצאה הלהקה למסע הופעות נוסף ובמהלכו, ב-31 בדצמבר, נפטר חבר הלהקה גי בורגיניון. חברי הלהקה החליטו לא לצרף חבר חדש במקומו והמשיכו את פעילותם בהרכב של שמונה חברים. ב-1972 פרש מהחבורה ז'אן ברוסול. הוא המשיך לכתוב ללהקה חומר ובמקביל החל לעבוד עם אמנים אחרים כמו סשה דיסטל. הפעם צירפו אליהם הקומפניון חבר חדש בדמותו של מישל קאסה הצעיר שנגן במספר רב של כלים ועבד קודם לכן עם קלוד פרנסואה.
ההרכב המשיך בסיוריו העולמיים במהלך שנות ה-70. בשנים אלו הם ביצעו שירים של כותבים חדשים כמו הצמד ז'אן-קלוד מסולייה (Jean-Claude Massoulier) ואנדרה פופ (André Popp) ומישל מלה (Michel Mella) - בנו של פרד מלה חבר הלהקה. במקביל, המשיכו לבצע גרסאות כיסוי ללהיטים בינלאומיים כמו "la Marche de Sacco et Vanzetti" (על פי להיטה של ג'ואן באאז) ו-"Parle plus bas" על פי נעימת הנושא בסרט הסנדק. מבין השירים המקוריים שהוציאה הלהקה באותן שנים בולטים "Mouche", "On se quitte", ו-"On a déjà vu ça".
בראשית שנות ה-80, עם הגיעם ל-40 שנים לקיום הלהקה, החלו הקומפניון לחשוב על פרישה. הם הודיעו ב-1980 על מסע הופעות פרידה, אולם המסעות נמשכו עוד ועוד. לאחר הופעות ברחבי צרפת, בלגיה ושווייץ, עבר פרד מלה, ב-1982, ניתוח לב אך הלהקה לא פסקה מהופעותיה. ב-30 באוגוסט 1983 קיימו את המופע האחרון שלהם באולם אולימפיה בפריז, מופע בו נמכרו כל הכרטיסים מראש חמישה שבועות לפני המועד. באותה שנה ערכו את הופעותיהם האחרונות בארצות הברית, קנדה, מצרים וישראל. ב-15 במרץ 1985 קיימו קונצרט נוסף ואחרון של החבורה.
לאחר פרישתם מהופעות, עסקו חברי הלהקה בעיסוקים פרטיים ובתחביבים ורובם נמנעו מכל מגע עם עסקי המוזיקה והבידור. ב-1989 נפטר ז'אן פייר קלווה, ב-1992 ז'ו פרשון וב-1995 אובר לנסלו.
עם פרישתם השלימו הקומפניון מעל ל-40 שנות הופעה, 400 שירים ו-8,000 הופעות. בשנות קיומם היוו הקומפניון נדבך חשוב בתרבות הצרפתית. פרנסואה מיטראן, נשיא צרפת, ביקש ששירם "L'enfant aux cymbales" ינוגן בהלווייתו בינואר 1996.
השפעה על הזמר העברי.
הקומפניון דה לה שנסון הופיעו מספר פעמים בישראל. בין היתר, בשנים 1957, 1959, 1963 ו-1968. להקת התרנגולים הוקמה בכוונה להיות הגרסה הישראלית של הלהקות הצרפתיות הקומפניון דה לה שנסון והפרר ז'אק.
פרו דה קוביליה
טלקום
דינאמיזם של כלבלב ברצועה
"דינאמיזם של כלבלב ברצועה" (באיטלקית: Dinamismo di un cane al guinzaglio) הוא ציור מאת הצייר הפוטוריסטי האיטלקי ג'אקומו באלה (Giacomo Balla).
הציור מציג כלבלב שחור הקשור ברצועה, ההולך לצידה של דמות נשית הלובשת שמלה שחורה. הקומפוזיציה של הציור נבנתה על ידי אימוץ נקודת מבט חלקית. באלה בוחר לקטוע את הדמות הנשית ולהציג רק את שולי שמלתה. במרכז עניינו עומד הניסיון לתיאור תנועה, בהשפעתו של צילום הסינמטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה. תנועות הכלב, תנועת הרצועה והשמלה מתוארים בצורה סימולטאנית.
ניתן לנחש כי זהו חלל של רחוב עירוני, אולם באלה בוחר לסלק כל ממד מזוהה ממנו. לעומת זאת הוא מתאר את המדרכה או הכביש על ידי פסי אור, המרמזים על כיוון ההליכה של הדמויות והופכים את המרחב לשותף מלא בתנועת הדמויות.
קתדרלת סמבה
קתדרלת השילוש הקדוש טביליסי (בגאורגית: წმიდა სამების საკათედრო ტაძარი) הידועה גם בשם סַמֶבָּה (בגאורגית: სამება) שפירושה השילוש הקדוש, היא הקתדרלה הראשית של הכנסייה הגאורגית האפוסטלית-אורתודוקסית ומקום מושבו של הפטריארך הגאורגי, הממוקמת בטביליסי בירת גאורגיה. הקתדרלה נבנתה בין השנים 1995 ו-2004, והוא המבנה הדתי הגדול ביותר בגאורגיה ובכל עבר הקווקז, ונמנית בין הכנסיות האורתודוקסיות הגדולות בעולם.
היסטוריה.
הרעיון לבנות קתדרלה המנציחה 1,500 שנה של לאוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית האותודוקסית ואלפיים שנה מיום הולדתו של ישו, הופיע בשנת 1989, שנה קריטית לתחייה הלאומית של הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה, על ידי איש העסקים הגאורגי בידזינה איוואנישווילי. במאי 1989, הודיעו, הפטריארכיה של הכנסייה הגאורגית ורשויות העיר טביליסי, על תחרות בינלאומית לפרויקט "קתדרלת השילוש הקדוש". אף על פי שהוגשו מאות הצעות לא נבחר אף זוכה בסיבוב הראשון. בסופו של דבר זכה פרויקט של הארכיטקט, ארצ'יל מינדיאשווילי. השנים הסוערות שבאו לאחר מכן, תקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, הביאו לדחיית הפרויקט בשש שנים, ורק ב-23 בנובמבר 1995, הונח בסופו של דבר הבסיס של הקתדרלה.
מבנה הקתדרלה כ"סמל התחייה הרוחנית של העם הגאורגי" ממומן מתרומות של אנשי עסקים אנונימיים בעיקר ותושבים אחרים. ב-23 בנובמבר 2004, ביום גיאורגי הקדוש, קודשה הקתדרלה על ידי הפטריארך הקתולי של גאורגיה, איליה השני ונציג רם מעלה מהכנסייה האורתודוקסית. בטקס נכחו גם מנהיגי כל הדתות וכתות נוצריות אחרות בגאורגיה, וכן גם מנהיגים פוליטיים.
ארכיטקטורה.
קתדרלת סמבה נבנתה על תל אליהו, שנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה על יד הרובע ההיסטורי אוואלברי שבטביליסי העתיקה, והיא בולטת על פני השטח בגובה ובשטח שהמתחם שלה מכסה. הארכיטקטורה שלה מייצגת את המיזוג בין הסגנון האדריכלי המסורתי של הכנסיות הגאורגיות משנים שונות ומספר חידושים.
קתדרלת סמבה היא כנסייה דמוית צלב ובראשה כיפה מצולבת, התלויה על שמונה עמודים ויוצרת את המרכז. באותו הזמן, חלקים של הכיפה חופשיים מהאפסיס, המקנים לכיפה ולמבנה בכלל מראה מונומנטלי יותר. על הכיפה ניצב צלב מצופה זהב בגובה 7.5 מטר.
תשע הקפלות המרכיבות את הקתדרלה הם: קפלת המלאך הראשי, קפלת יוחנן המטביל, קפלת נינו הקדושה, קפלת גאורגיוס הקדוש, קפלת ניקולאוס הקדוש, קפלת שנים עשר השליחים וקפלת כל הקדושים. חמש מתוך הקפלות ממוקמות באולמות תת-קרקעיים רחבים. השטח הכולל של הקתדרלה, כולל אכסדרת הכנסייה, הוא 5,000 מ"ר ונפחה 137 מ"ק. ההיקף הפנימי של הקתדרלה הוא 56 X 44 מטר. גובה הקתדרלה מהקרקע ועד לנקודה הגבוה ביותר הוא 84 מטר (77 מטר ללא הצלב המוזהב בראש). עומק החלק התת-קרקעי שלה הוא 13 מטר שיטחו 70 X 64 מטר.
רצפת הקתדרלה בנויה ממרצפות אבן דמויות שיש. והמזבח מעוטר אף הוא בפסיפס. הפרסקאות צוירו בידי קבותה ציירים בראשות אמירן גוגולידזה.
קומפלקס קתדרלת סמבה, שבנייתו טרם נסתיימה, כולל את הכנסייה הראשית, מבנה נפרד של מגדל פעמונים, מקום מושבו של הפטריארך, מנזר, סמינר קלירקלי ואקדמיה תאולוגית, מספר בתי מלאכה, מקומות מנוחה ועוד.
ח&quot;ן
להקת פינג פונג
אדולף שטנד
אברהם (אדולף) שְׁטַנְד (בגרמנית: Abraham (Adolf) Stand; 21 במאי 1870 – 19 בדצמבר 1919, ווינה, אוסטריה) היה מנהיג ציוני ופוליטיקאי באוסטרו-הונגריה, ממנהיגיה הבולטים של התנועה הציונית באוסטריה.
ביוגרפיה.
שטנד נולד בכ' באייר תר"ל ליוסף ומרים לבית שפרינגר בעיר למברג, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים את הגימנסיה בלבוב והמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת לבוב, אותם לא סיים.
ממנהיגי התנועה הציונית בגליציה, שימש כציר לקונגרס הציוני הראשון בבזל בשנת 1897. בהיותו נואם מעולה, עסק בגיוס כספים לגאולת אדמות. כן פעל לקידום האמנות בארץ ישראל, היה מיודד עם בוריס שץ ועזר בקידום "בצלאל".
שטנד כיהן כנשיא הציונים הגליציאנים, וב-1907 היה בין שלושת המועמדים הציוניים (מתוך עשרים שהתמודדו כל אחד במחוז אחר בגליציה) שנבחרו כחברי הסיים הגליציאני (הפרלמנט המקומי תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית). שטנד, שנבחר מטעם מחוז ברודי, פעל במסגרת זו רבות למען היהודים והעניין הציוני בארץ ישראל. ואולם ב-1911 נאלץ להתפטר עקב לחץ ממשלתי ומניפולציות פוליטיות שיזם המתבולל היינריך קולישר (Kolischer).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט כיהודים רבים אחרים מאימת הכיבוש הרוסי לווינה ואף הצטרף להנהגה הציונית באוסטריה. עם תום המלחמה מונה ליו"ר כוח המשימה היהודי למזרח גליציה בווינה.
ערך מספר עיתונים ציוניים בשפה הפולנית: הדו-שבועון "Przyszłość" ("עתיד"), השבועון "Wschód" ("מזרח"), שהופיע החל משנת 1900 והאלמנך הציוני החשוב "Rocznik Żydowski" ("האלמנך היהודי").
אדולף שטנד נפטר בכ"ח בכסלו תר"פ ונקבר בווינה.
ב-1972 הובאו עצמותיו ארצה וב-11 במאי 1972 הובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
בשנת 1942 יצא לאור בעברית מבחר מכתביו, בתרגום ובעריכת דב סדן (שטוק).
לאחר מלחמת העולם השנייה התגלו מכתבים מהרצל לשטנד, שהועברו לארכיון הציוני בירושלים.
שטנד מונצח בקרית שטנד, שכונה בקריית אתא, וברחובות בנתניה ובתל אביב.
מלחמות הרדה
מלחמות הרִדַּה (בערבית: حروب الردة, מילולית: מלחמות הכפירה) - הוא השם שניתן במקורות הערביים למרידות של שבטים ערביים בחצי האי ערב לאחר מותו של מוחמד בשנת 632, את המלחמות הוביל הח'ליפה הראשון, אבו בכר, בשבטים הערבים שחזרו בהם מהתאסלמותם. בין השנים 634-632.
רקע.