אורן יונאן דומה לאורן סיני ("Pinus tabuliformis") ויוצר עימו ברביית כלאיים את המין "Pinus × densata" המכונה "Pinus densata". לעיתים מתייחסים לאורן יונאן כאל תת-מין של "Pinus kesiya" או כזן של "Pinus insularis",שבעצמו נחשב כתת-המין "Pinus kesiya" var. "Langbianensis". על מנת לברר את הטענות השונות נדרשים מחקרים גנטיים מדויקים יותר, ועד אז, העץ מוכר בשם המדעי הקיים (נכון ל-2010).
קיימים שניים או שלושה תת-מינים:
שימושים.
לאורן יונאן יש ערך כלכלי רב בסין והוא גדל באופן טבעי בשטח בן 55,000 עד 60,000 קילומטרים רבועים, ונטוע בשטח של 2,750 קילומטרים רבועים נוספים (נכון ל-2010). בעץ משתמשים להסקה, כעמודים לקווי חשמל וטלפון, כעץ לגדרות ושערים וכקרשים לקופסאות להובלה. משתמשים בו לייצור רהיטים, לבידים, עיסת נייר ותאית. טרפנטין ממוצה מהשרף, טאנין מהקליפה. המחטים משמשות כמזון לבהמות או שממצים מהן שמן ותכשירים רפואיים. נוהגים לנטוע עצים כשוברי רוח ולהגנה בפני סחיפה. בסין העץ הוא צמח נוי פופולרי, אבל כמעט שלא נוטעים אותו במדינות אחרות, למעט בארבוטומים. העץ שייך לחברת החלוץ ויכול להפגין התנהגות של מין פולש.
צדיק דאנון
הרב צדיק דאנון (בסרבו-קרואטית: Cadik Danon; 20 באפריל 1918, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 במרץ 2005, בלגרד, סרביה ומונטנגרו) היה הרב הראשי של יהודי יוגוסלביה בין 1972–1998, ודיפלומט יוגוסלבי.
קורות חייו.
צדיק דאנון נולד בסרייבו לדניאל וגראצייה. נצר לרב משה דאנון שכיהן כרב הראשי של יהודי סרייבו בשנים 1815–1830 וקבור בסטולאץ. רכש השכלה יסודית בטראווניק. בין השנים 1932–1937 למד בסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו בהנהלת מוריץ לוי. לאחר סמיכתו לרבנות כיהן במספר משרות הוראה בקרב קהילות קוסובסקה מיטרוביצה, פרישטינה וספליט.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הצטרף צדיק דאנון לכוחות הפרטיזנים של טיטו. באפריל 1942 נלכד בידי כוחות צבא איטלקיים ונכלא במחנה מעצר באיטליה. דאנון נמלט ממחנה המעצר והצטרף לכוחות המחתרת האיטלקית. מרבית בני משפחתו נספו בשואת יהודי יוגוסלביה ורק 2 מאחיותיו ניצלו. ב-1947 שב ליוגוסלביה ועד 1950 כיהן במספר משרות רבנות. ב-1950 הצטרף לשירות הדיפלומטי היוגוסלבי ובין 1953–1970 כיהן כראש מחלקת המדינות הנורדיות. בין 1968–1970 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות יוגוסלביה בשוודיה.
ב-1972 לאחר פרישתו משירות החוץ היוגוסלבי מונה לרב הראשי של יהודי יוגוסלביה וכיהן במשרתו עד 1998. כתב מספר ספרי הלכה, פולקלור והיסטוריה של יהודי יוגוסלביה. הלך לעולמו בבלגרד ב-2005 והוא בן 86. בתו דניאלה דאנון מכהנת כמנכל"ית הקהילה היהודית בבלגרד (2019).
בנייני הטלאי הצהוב
בנייני הטלאי הצהוב או בתי הכוכב כפי שנקראו בהונגריה (בהונגרית: Csillagos ház) היו בנייני מגורים בבודפשט, הונגריה, שעל פי התקנות שהותקנו על ידי ראש העירייה אקוש פרקש בצו 147.501-514 / 1944-IX מיום 16 ביוני 1944 הפכו ל"מגורי יהודים" (אותם אנשים שהיה עליהם חובה לענוד טלאי ייחודי - טלאי צהוב - על פי התקנות שהיו כבר קיימות אז). בניינים אלה היוו רשת של כ־1,950 בניינים שבהם רוכזו כ -220,000 יהודי בודפשט החל מה 21 ביוני 1944. מתחילת נובמבר עד תחילת דצמבר הוקם גטו בודפשט שהיה מבוסס ברובו על בנייני הטלאי הצהוב, אלא שהוא גודר אז ונשמר על ידי הגרמנים ואנשי צלב החץ (הנאצים ההונגרים).
מקור השם.
מקור השם היה בכך שאת הבניינים האלה שנבחרו למגורי יהודים בלבד הייתה חובה לסמן בכניסה אליהם במגן דוד צהוב. ככלל, ראש העיר הגדיר את "הצורך הסביר בדיור ליהודים" כחדר אחד למשפחה ועל בסיס זה אילץ את האזרחים שהיו מחויבים לענוד את הטלאי הצהוב להתכנס לבנייני דירות צפופים אלה (עדיין לא גטו). יהודים שהתגוררו בבתים שלא סומנו במגן דוד צהוב היו מחויבים לעבור לבנייני הטלאי הצהוב האלה ולפנות ולמסור את דירותיהם/בתיהם הקודמים. מי שעבר לבנייני הטלאי הצהוב אולץ להתגורר בשותפות בדירותיהם של אותן משפחות יהודיות שכבר התגוררו במקום. לפעמים שוכנו משפחות עוברות כאלה בדירות הריקות שפונו על ידי לא יהודים שהתגוררו מקודם בבתים אלה. לא יהודים שהתגוררו בבנייני טלאי צהוב יכלו לעבור בהליך פשוט לבתי היהודים שהתרוקנו. המעבר של היהודים לבנייני הטלאי הצהוב אורגן על ידי פדרציית יהודי הונגריה שהוסמכה לכך מטעם ראש העירייה. מספר הבניינים היה כאמור קרוב לאלפיים; כ -1,600 מהם עדיין עמדו על מקומם גם בשנת 2014, שבעים שנה לאחר מכן. בנייני הטלאי הצהוב היו ממוקמים בכל 14 הרבעים בבודפשט, אך רובם היו באזורים הפנימיים של פשט, במיוחד באזור שהפך לאחר מכן הגטו. לאחר הקמת גטו בודפשט בנובמבר 1944, נאלצו תושבי בנייני הטלאי הצהוב מחוץ לגטו לעבור שוב, הפעם לתוך גטו. כללי בנייני הטלאי הצהוב בוטלו דה פקטו עם שחרור בודפשט והממשלה הזמנית בילה לאחר מכן דה יורה את כל החוקים המפלים את היהודים.
רקע משפטי.
מערכת בנייני הטלאי הצהוב הוקמה כאמור על ידי ראש עיריית בודפשט ב־16 ביוני 1944. ראש העירייה הוציא את התקנה, אך הוצא גם צו ממשלתי "המסדיר סוגיות מסוימות הנוגעות לדירות ולמגורים של יהודים". הצו הנחה גם מי נחשב ליהודי לצורך המעבר הכפוי וקבע שכל מי שהוגדר יהודי בחוק היהודי השני מחויב לעבור.
לאחר פרסום תקנות ראש העירייה, שר הפנים אנדור יארוש בדק את רשימת בנייני הטלאי הצהוב, הסיר אחדים מהרשימה והוסיף כמה. הרשימות הסופיות פורסמו ב־22 ביוני 1944. התאריך האחרון למעבר שונה מה 21 ביוני המקורי ל 24 ביוני. גאבור ויינה, שר הפנים מטעם מפלגת צלב החץ, הוציא ב 29 בנובמבר 1944 צו נוסף להקמת גטו בודפשט. גזירה נוספת זו על היהודים הידקה עוד יותר את התקנות בדבר מגורי החובה שלהם בבודפשט, ומאותה תקופה נאלצו התושבים היהודים בבנייני הטלאי הצהוב מחוץ לגטו לעבור לגטו.
הקשר היסטורי.
בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, האנטישמיות בהונגריה עברה לרמה של מדיניות ממשלתית הרשמית של ממלכת הונגריה. החוק היהודי הראשון שהתקבל בשנת 1938 הגביל את מנהגי וטקסי הדת היהודיים; החוק היהודי השני משנת 1939 החמיר עוד יותר את המגבלות הללו והרחיב והחמיר את הגדרת היקפם, ואילו החוק היהודי השלישי משנת 1941 הרחיב עוד יותר את ההיקף המספרי של האזרחים שנשללו זכויותיהם בשל יהדותם ואסר על יהודים להתחתן עם לא יהודים.
לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית ב־19 במרץ 1944, הכוחות הפרו נאציים בהונגריה החלו ליישם את "הפתרון הסופי" הגרמני של שאלת היהודים. כך הממשלה החדשה הוציאה סדרת תקנות שמטרתן הייתה לשלול מיהודי המדינה את כל זכויותיהם, לרבות השפלתם, שדידת רכושם, בידודם החברתי המוחלט וגירושם למחנות ההשמדה. בתחילת אפריל אותה שנה נצטוו היהודים לענוד טלאי צהוב, ובאמצע אפריל החלה ריכוז היהודים בגטאות וגירוש יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים למחנות ההשמדה.
ריכוז היהודים בבודפשט בבנייני הטלאי הצהוב היה גם מהלך כדי להקל על גירושם של יהודי בודפשט שתוכנן לאמצע יולי עד סוף אוגוסט, אם כי היו גם סיבות נוספות וביניהן העברת האוכלוסייה הנוצרית חסרת הבית לדיור של היהודים בעקבות ההפצצות של בעלות הברית בבודפשט לאחר הכיבוש הגרמני.
קסם רחוב
קסם רחוב הוא מופע השייך לשני ז'אנרים: מופעי רחוב מסורתיים וקסמי גרילה.
מופע רחוב מסורתי.
ההגדרה הראשונה של קסם רחוב נובעת מהאופן המסורתי של ביצוע קסמים, במסגרת מופע רחוב. במסגרת מופע כזה, הקוסם מושך קהל מקרב עוברי אורח ומבצע עבורם קסם. בתמורה, הקוסם מבקש תגמול באמצעות כלי קיבול לטיפים שמונח בסמוך לו או באמצעות כלי קיבול (כמו כובע) שמועבר בין הצופים בסוף המופע.
קסם רחוב מורכב, לרוב, מתרגילי זריזות ידיים. בין אם מדובר בקסמי קלפים או בקסמים המבוצעים באמצעות מטבעות, כדורים, צעיפים או חבל. לעיתים, הקסמים כוללים מרכיבים מנטליסטיים והם נטולי אביזרים.
אחד הטריקים הישנים ביותר המוכרים והמתועד בתחום זה נקרא "עץ המנגו ההודי". קסם ישן זה הוא הדגמה לכך שניתן להציג אפילו אשליות בגודל בימתי במופע רחוב. בטריק, הקוסם זורע זרע של מנגו, מכסה אותו בבד, מבצע חריצים מסתוריים ומסיר את הבד מעת לעת, העץ גדל ברציפות עץ ומתגלה בגבהים שונים, עד מטר או מטר. אותו אפקט הושג גם על ידי האפאצ'ים כאשר במקום זרע מנגו, ניטע זרע יוקה והושקה. הקוסם מכסה את הזרע בעור בעל חיים והזרע צומח ולבסוף פורח בטווח של מספר דקות בלבד.
אנתרופולוגים מתארכים את קסם הרחוב הזה ללפני כ-3,000 שנה - ויש רישומים של הופעות כאלה ברחבי היבשות, בעיקר אירופה, אסיה / דרום אסיה והמזרח התיכון. אף שמדובר בסגנון ביצוע ישן מאוד, ההיסטוריה שלו לא מתועדת במיוחד בכתב. ביומנו מזכיר סמיואל פיפס קוסמים המופיעים בצורה זו ואפשר לראות קוסמי רחוב בתיאורים מאת הירונימוס בוש, ויליאם הוגארת ופיטר ברויגל. הספר ה-XIII של רג'ינלד סקוט שנקרא "Discoverie of Witchcraft" ויצא לאור ב-1584 הוא מתאר טריקים מהסוג שביצעו אמני רחוב במאה ה-16.
האמן והקוסם מניו יורק, ג'ף שרידן, נחשב לאחד מקוסמי הרחוב הבולטים בארצות הברית הוא כתב את הספר משנת 1977, "Street Magic", לימד את ג'ף מקברייד והיה אחד המבצעים שהעניקו השראה ולימדו את דייוויד בליין הצעיר לאחר שבליין ראה את שרידן מופיע בסנטרל פארק.