הסרט צולם בבית הספר מספר 7 של העיר קורוליוב במחוז מוסקבה, בו למד בעבר השחקן אנדריי מרזליקין. הסרט צולם בחודש מרץ 2015.
סרט המשך.
ב-16 באוקטובר 2015, נמסרה הצהרה מאולפני הפקה כי במהלך בחורף 2015/2016, יתחילו צילומי סרט ההמשך "המורה. המבחן". על פי הסיפור, אנה ניקולאייבנה לוקחת את תלמידי הכיתה לצפות במחזמר הפופולרי "מבחן אחרון", אך לפתע האולם כולו, שבו שבע מאות איש, מוצא עצמו מוחזק כבן ערובה על ידי טרוריסטים שפלשו להצגה. למעשה, הסרט היה אמור להיות מוקדש למשבר בני הערובה בתיאטרון בדוברובקה, אשר התרחש ב-23 וב-26 באוקטובר 2002 במוסקבה.
ב-20 באוקטובר 2017 בעיר מיטישצ'י שבפרברי מוסקבה החלה הפקת הסרט. אירוע הבכורה נערך ב-4 באוקטובר 2018.
מגדל סוחארב
מגדל סוחארב (ברוסית: Сухарева башня) היה מבנה תרבותי ואדריכלי בעל חשיבות רבה ששכן במרכז מוסקבה, רוסיה משנת 1701 ועד שנהרס על ידי השלטון הסובייטי בתקופתו של סטלין בשנת 1934 לצורך סלילתה של שדרת הגנים. כאשר נפתח לראשונה המבנה הוא תוכנן להיות סוג של שער ניצחון לכבודו של הצאר פטר על מלחמתו באחותו סופיה אלכסייבנה רומנובה על ירושת הכתר. המגדל קיבל את שמו לכבודו של לורנטי פנקרטביץ' סוחארב שהיה מפקד הצבא. המגדל הוקם לראשונה בשנת 1692 ונפתח לאחר 9 שני בתכנונו של האדריכל מיכאיל צ'וגלוקוב איוונוביץ'. המגדל שימש בתור בית הספר למתמטיקה וניווט של מוסקבה עד לשנת 1921 בתקופה הקומוניסטית שבו הפך לבניין העירייה של מוסקבה ובו שכן גם: "המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה" עד שלבסוף נהרס בשנת 1934 לצורך סלילתה של טבעת הגנים אף על פי שהיו התנגדויות רבות להריסתו בקרב הציבור ובקרב אדריכלים רוסיים רבים. המגדל הוקם בסגנון אדריכלי הקרוי: בארוק נארישקין. בקומת הגג שכן מצפה כוכבים ובקומת הכניסה שכן שוק פשפשים שנסגר לאחר הקמתה של ברית המועצות.
עד למאה ה-19 עבר הכביש של המשך הרחוב מתחת לבניין אך לאחר מכן נסתם ונפתחה בו קומה מסחרית.
שיחזור ושיקום.
בשנת 2017 החליטה עיריית מוסקבה לשחזר את המבנה אך נכון לעכשיו אין עדיין תאריך לתחילת העבודות וקביעת מיקום חדש עבור שחזור המבנה שנהרס.
קזחסטן באירוויזיון הילדים
קזחסטן השתתפה לראשונה באירוויזיון הילדים 2018 שהתקיים בבלארוס ב-25 בנובמבר 2018. הנציגה שלה היא דנאליה טולאשובה, ששרה את השיר "Өзіңе сен", שפירושו: "תאמין בעצמך".
היסטוריה.
ב-25 בנובמבר 2017, הביעה קזחסטן רצון להשתתף באירוויזיון הילדים 2018. ב-22 בדצמבר 2017 קזחסטן החלה להיות חברה באיגוד השידור האירופי, מה שהעלה את הסיכויים של קזחסטן להשתתף באירוויזיון הילדים 2018.
במאי 2018 הודיעה קזחסטן כי היא תעשה את הופעת הבכורה שלה בתחרות אירוויזיון הילדים 2018.
ונורי קהיו
ונורי קהיו (באנגלית: Wanuri Kahiu) היא במאית, מפיקה קולנוע וסופרת קנייתית. היא זכתה בפרסים ומועמדויות עבור סרטיה, כולל פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית לבמאית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר ב-2009 עבור סרט הדרמה "From a Whisper". היא גם מייסדת שותפה של AFROBUBBLEGUM, קולקטיב מדיה לתמיכה באמנות אפריקאית.
קריירה.
קהיו נולדה בניירובי, קניה. היא מתארת את עצמה בתור הכבשה השחורה במשפחתה השמרנית; אמא שלה היא רופאה ואבא שלה איש עסקים. אך דודתה היא שחקנית מפורסמת בקניה וגם הדוד שלה הוא פסל. בגיל 16, קהיו החליטה להיות במאי. לאחר שסיים תואר ראשון במדע ניהולי מאוניברסיטת וורוויק בשנת 2001, היא השלימה תואר שני בהפקה/בימוי באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס. בתחילת דרכה, קהיו עבדה בסרטים הג'וב האיטלקי ו-"Catch a Fire".
"From A Whisper".
הסרט העלילתי הראשון של קהיו הוא "From A Whisper". הסרט זכה ב-12 מועמדויות וזכה בחמישה פרסים ב פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית ב-2009. הסרט מבוסס על אירועי הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בניירובי ב-1998. הוא מספר את סיפורה של נערה צעירה, טמאני, ששכלה את אמה בהתקפה אך אביה מספר לה שאמה רק נעדרת. טמאני מחפשת את אמה, מציירת לבבות ברחבי העיר, ומתיידדת עם שוטר בשם אבו. אבו מסייע לטמאני, בעוד הוא מתמודד עם הבושה שהוא מרגיש כי לא עצר את החבר שעזר לתקוף את השגרירות. הסרט נחשב כמביא הסתכלות פמיניסטית אפריקאית לאירועים שהוא מתאר, דבר המודגם ביחסים השוויוניים שבין הדמויות, והמסר הפציפיסטי במסגרת טראומה לאומית, אשר עדיין מאתגר את התפישה האוניברסליסטית המערבית.
"Pumzi".
Pumzi הוא סרט שמשתמש באסתטיקה האפרו-עתידנית (Afrofutirism) כדי להדגים יצירתיות אפריקאית ולכפור בייצוגים פסימיים של היבשת. הסרט מספר את סיפורה של הבוטנאית הצעירה אשה, המתרחש כשלושים וחמש שנים אחרי מלחמת העולם השלישית (הידוע גם בשם "מלחמת המים"). אשה מגלה את החיים מחוץ לקהילתה הפוסט-אפוקליפטית המתגוררת מתחת לאדמה, ואשר חבריה נוטלים "מדכאי חלומות" כדי להימנע מפיתוח ציפיות לעתיד טוב יותר. חלק מן מבקרים מבינים את הסרט כמתייחס להרס באפריקה בעקבות תוכניות ההתאמות ל הבנק העולמי. אחרות רואות בו יצירה אקופמיניסטית, שבה נשים הן המושפעות ביותר מהרס הסביבה הרס אך גם נמצאות בחוד החנית של שיפור החברה.
"For Our Land ".
סרטה הדוקומנטרי של קהיו "For Our Land" מתעד את סיפורה של פרופסור ונגרי, כלת פרס נובל לשלום. הסרט הוא חלק מסדרת "האפריקאים הגדולים" של ערוץ הטלוויזיה M-Net בדרום אפריקה. הסרט ממשיך את עיסוקה של קהיו בנשים מובילות, ופעילות סביבתית ופוליטית.
"Rafiki".
סרטה האחרון (נכון ל-2018) הוא "Rafiki "(חבר), סרט שהופק בדרום אפריקה במסגרת תוכנית לעידוד קולנוענים צעירים. הסרט מספר את הסיפור של שתי
נערות קנייתיות אשר מתאהבות אחת בשנייה, ונאבקות לנווט את האהבה הזאת עם המשפחות שלהן בחברה ההומופובית בה הן חיות. קהיו עבדה את הסרט מספרה של הסופרת האוגנדית מוניקה אראכ דה נייקו באותו השם. נושא ההומוסקסואליות הוא מאוד עכשווי בפוליטיקה האפריקאית, אך לדברי קהיו, ההומופוביה היא לא ברוח של אובונטו, ודוחקת אנשים לשוליים של החברה. קהיו הביעה את תקוותה שהיא מתארת בסרט סיפור אהבה נורמטיבי, עם כל האתגרים שבדבר. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל קאן 2018, אך הסרט נאסר להקרנה במולדתה של קהיו, קניה, בשל נושאו.
כתיבה.
"The Wooden Came"l הוא ספר הילדים הראשון של קהיו. הוא מספר את סיפורו של ילד בשם אטאבו, שחולם על מרוצי גמלים.
את הסיפור הקצר, "RUSTIES", אותו כתבה קהיו בשיתוף, עוסק בעולם עתידני. הוא מספר על מערכת היחסים בין נערה צעירה לרובוט תנועה. בריאיון עם מגזין "Quartz", קהיו אמרה שזה חשוב לייצר דמויות עבור ילדים אפריקאים כדי לתקן את תהליך המחיקה מההיסטוריה שאירע בקולוניזציה של אפריקה ובשל העליונות המערבית, ולבטא עבורם תקווה לעתיד של אפריקה.
השפעות.
Afrofuturism.
קהיו מתחברת עם Afrofuturism, גם ביצירתה האמנותית וגם כמקור השראה. היא שואבת מהעומק, כוח, וההיסטוריה של המיתולוגיות, רוחניות, ונטורליזם האפריקאיים, והיא טוענת שעמים ותרבויות אפריקאים עוסקים במחשבה אפרו-פוטוריסטית מזה מאות שנים, אם לא יותר. בעיקר, היא ממקמת את אפריקה כקרובה לעולם הרוח, מה שמאפשר מיזוג של רוחניות ומציאות גם בסיפורים וגם בחיים האמיתיים. לדבריה, אפריקה היא באופן מהותי מרחב עתידני, אשר משבש את הבינאריות המערביות סביב טכנולוגיה, הטבע, והזמן הליניארי. עתידנות אפריקאית היא, לטענתה, בוגרת יותר, עמוקה יותר, ועשירה יותר מכל דבר שהמערב יצר. קהיו מזהה ב- Afrofuturism העכשווי ניכוס מחדש פוסט-קולוניאלי המחזיר לידי אפריקה את צירי הזמן, הנרטיבים, והמרחבים שלה.
ביקורת על ארגונים חוץ-ממשלתיים.
לקהיו יש ביקורת חריפה לגבי האופנים שבהם הלא ממשלתיים ארגונים שולטים בייצוג התדמיתי של אפריקה, ובכך גם בדמיונה של אפריקה. היא אומרת שכדי לקבל מימון לסרטים באפריקה, עלייך לעשות סרט על נושא שבו מתעסקים ארגוני סיוע או שאותו מממנים ארגונים חוץ-ממשלתיים אחרים – למשל, סרטים על איידס או הטלת מום באיברי המין נקבית. דימויים אלה, על פי קהיו, ממשיכים למצב את אפריקה בתור ה"אחר".
בעבודתה, קהיו פועלת לתת תמונה אחרת, במיוחד עבור הדור הבא, הכולל את בתה.
אקולוגיה.
סביבתנות ואקופמיניזם הם מרכזיים לעבודתה, כגון בסרט Pumzi, עליו אמרה קהיו, "עלינו להיות אמא של אמא אדמה, כי אם נאכזב אותה, היא תפסיק להיות אמא שלנו."
להציל את לנינגרד
להציל את לנינגרד (ברוסית: Спасти Ленинград) הוא סרט מלחמה בבימויו של הבמאי אלכסיי קוזלוב, שהיה שותף לכתיבת התסריט וגם הפיק. הסרט מתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומתמקד בתחילת המצור על לנינגרד. במקור תוכנן להיקרא "המצור. ההתחלה".
אירוע הקרנת הבכורה נערך ב-25 בינואר 2019 בסנקט פטרבורג והסרט הופץ להקרנות מסחריות ביום השנה ה-75 לסיום המצור על לנינגרד, ב-27 בינואר 2019.
רקע.