ב"בלדה של ואפרוד'ניר" "Vafþrúðnismál" האל אודין והענק ואפת'רוד'ניר בוחנים כל אחד את חכמת השני בשאלות, וואפת'רוד'ניר שואל את אודין מה שם השדה שבו סורט והאלים יפגשו. אודין עונה שהשדה הוא ויגריד, וגודלו מאה ליגות לכל כיוון (מאה ליגות הוא ביטוי המציין מרחק גדול). מאוחר יותר בשיר, אודין שואל מי מהאסיר ישלוט בהיכלי האלים לאחר שהאש של סורט תשקע, ואודין עונה לו ששני הבנים של תור, מודי ומאגני, ישלטו במקבתו מיולניר.
ב"בלדה של פאפניר" סיגורד שואל את פאפניר הגוסס מה שמו של האי שבו האלים וסורט ילחמו, ופפניר עונה לו ששם האי הוא אוסקופניר (שם נוסף לויגריד). הוא ממשיך ומספר שהאלים יצעדו לשם מצוידים בחרבות ושביפרוסט יקרוס מתחתיהם והם ישחו בשצף. באדה הפואטית עוד אזכור לסורט שממנו ניתן להסיק שלסורט בת זוג בשם סינמורה.
אדה פרוזאית.
בפרק הרביעי של "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) מן האדה הפרוזאית ת'ריד'י (Þriði "שלישי") מספר לגאנגלרי (שמתואר כמלך גילבי במווסה) על המיקום של מוספלהיים. ת'ריד'י אומר שהאזור הזוהר והלוהט מוספל היה קיים לפני ניפלהיים, ושמי שלא היה בן המקום לא יכל לעבור בו. לפי ת'ריד'י, סורט ניצב בחזית המקום ושומר עליו, לסורט יש חרב בוערת, ובסוף העולם הוא יצא למלחמה וינצח את כל האלים וישרוף את כל העולם באש. אחר כך הבית מנבואת הרואה שמנבא את סורט בא מהדרום מצוטט. במקום אחר בתרמית על גילבי, גאנגלרי שואל מה יגן על גימליי כאשר האש של סורט תשרוף את גן עדן ואת הארץ. האר ("גבוה") משיב שיש עוד גן עדן, בשם אנדלאנג.
בפרק אחר של התרמית על גילבי האר מתאר את אירועי רגנרוק. האר מספר שבזמן המהמומה שתתרחש השמים יפתחו ובני מוספל ירכבו ממנה. סורט יהיה מלפנים, ומאחוריו ומלפניו תהיה אש בוערת. החרב שלו תהיה משובחת. אור יותר בהיר מהשמש יזהר ממנה. האר ממשיך ומספר שכאשר האלים יהיו על הגשר ביפרוסט הוא יתמוטט, ושהם ילכו אל השדה ויגריד. הזאב פנריר ונחש מידגארד יהיו שם. אז, לוקי כבר יבוא עם כל אנשי הל, הרים, וכל ענקי הכפור. אבל לבני מוספל יהיה שם קרב משלהם, ויזהר אצלם מאוד. האר מספר באותו הפרק שקרב פראי יפרוץ בין הכוחות הללו לבין האסיר. בזמן הקרב הזה סורט ופרייר ילחמו ויהיה קרב אדיר ביניהם עד שפרייר לבסוף יפול. האר מוסיף שהסיבה למות פרייר תהיה זה שלא תהיה ברשותו החרב הטובה שלו, שהוא פעם נתן למשרתו סקירני.
כמנובא על ידי האר, ברגע שהיימדאל ולוקי יהרגו אחד את השני, סורט יבעיר את העולם וישרוף את כולו. האר מצטט עשרה בתים מנבואת הרואה כדי לגבות את אמירותיו, ומתאר את העולם החדש הנהיה לאחר רגנרוק, את שורדי רגנרוק, שהם אלים מסוימים ושני בני אדם בשם לִיף וליפְתְרַסיר (חיים, חיים פועמים) שיתחמקו מלהבות האש של סורט על ידי התחבאות ביער של הורדמימיר.
באפילוג של "שפת השירה" (Skáldskaparmál) מונולוג אוהמריסטי טוען שמה שקראו לו האש של סורט הוא שריפת טרויה. סורט מופיע בשפת השירה ברשימה של ענקים "חזקים מאוד".
מאגר המים של טביליסי
מאגר המים של טביליסי (בגאורגית: თბილისის წყალსაცავი) הידוע גם בשם הים של טביליסי (თბილისის ზღვა) או מאגר סָמגוֹרי (სამგორის წყალსაცავი) הוא מאגר מים ברמת אוברי (ივრის ზეგანი) צפון-מזרחית לטביליסי גאורגיה.
המאגר נוצר מהימות המלוחות אוולאבָּרי אילגוּניאני (ილგუნიანი) וקוּקי שאוחדו בשנת 1953. המאגר רחב בחלקו הצפון-מערבי הוא רחב ובחלקו הדרום-מזרחי הוא צר. אורכו 8.75 ק"מ רוחבו המרבי הוא 1.85 ק"מ.
הים של טביליסי
איי וסטמן
וסטמאנאאיאר
וסטמאנאאיאר (איסלנדית: Vestmannaeyjar) הוא ארכיפלג איים ואיונים בשטח כולל של כ-17 קמ"ר, השוכן באוקיינוס האטלנטי, כ-8 עד 25 ק"מ דרומית לחופי איסלנד. האי היימאיי ששטחו 13.4 קמ"ר הוא הגדול מבין האיים, והוא היחיד שמיושב על ידי כ-4,000 תושבים, רובם בעיר וסטמאנאאיאר שבצפונו. האי סירטסיי שפרץ מן הים בהתפרצות געשית בשנת 1963 הוא השני בגודלו, ומשתרע על פני כ-1.4 קמ"ר. שטחם של כל אחד מיתר האיים אינו עולה על חצי קמ"ר.
גאולוגיה.
רקע.
מבחינה גאולוגית הארכיפלג צעיר למדי. הפעילות הגעשית באזור החלה ככל הנראה לפני כ-100,000 עד 200,000 שנים, אך הסברה היא כי האיים צעירים בהרבה, ומקורם לפני כ-10,000 עד 20,000 שנים בלבד. כל האיים והאיונים בווסטמאנאאיאר נוצרו בפעילות געשית שמקורה ברכס המרכז-אטלנטי שעל קרקעית האוקיינוס. האיים שוכנים על שטח געשי של כ-800 קמ"ר ובו כ-80 לועות געשיים, שרק 17 או 18 מהם נמצאים מעל לפני הים. בעומק של עד 30 ק"מ מתחת לשטח הגעשי שוכן תא לבה מותכת, המזינה את הפעילות הגעשית בווסטמאנאאיאר.
היימאיי.
החלקים העתיקים ביותר באי המרכזי היימאיי נוצרו ככל הנראה בפעילות געשית שהתרחשה בעידן הקרח האחרון, לפני 10,000 עד 12,000 שנים. התפרצויות אלה יצרו שני איים נפרדים שבמשך 4,000 שנים עברו תהליך של סחיפה על ידי מי הים, ולפני כ-6,000 שנים נוצר אי שלישי בהתפרצות נוספת. לאחר תקופה שקטה שנמשכה מספר מאות שנים, ושעליה מעידים מאובנים שנמצאו בהיימאיי, גרמה התחדשות הפעילות הגעשית, לפני כ-5,000 שנה, לחיבורם של שלושת האיים ולהיווצרותו של האי היימאיי. התוספת הטרייה ביותר לשטחו של האי נוספה לו בהתפרצות מתועדת ב-23 בינואר 1973, שהחלה כאשר סדק באורך של 1,600 מטר נבקע בצידו המזרחי של האי, וממנו פרצו 30 מיליון טון של לבה ואפר בתוך 12 שעות. ההתפרצות נמשכה מעט פחות מחמישה חודשים, והר געש חדש בשם אלדפל (Eldfell - "הר האש") נוצר. לאי נוסף שטח של 2.2 קמ"ר ושדה הלבה מכסה שטח של כ-3.3 קמ"ר.
סירטסיי.
סירטסיי (Surtsey - "האי של סורט") נוצר יש מאין בהתפרצות געשית שמקורה בעומק של 130 מטר מתחת לפני הים, ופרץ ממנו ב-14 בנובמבר 1963. ההתפרצות החלה מספר ימים קודם לכן ונמשכה עד ל-5 ביוני 1967 לאחר שהאי הגיע לשטח פנים מקסימלי של 2.7 קמ"ר. סחיפה של גלים ורוח צמצמו בעקביות את שטח האי מאז שנוצר, ונכון לשנת 2007, שטחו הוא 1.4 קמ"ר בלבד. האי החדש נקרא על שם ענק האש סורט מהמיתולוגיה הנורדית. במהלך היווצרותו נחקר באופן נרחב על ידי וולקנולוגים ומאז ראשית קיומו היה מוקד להתעניינות רבה עבור בוטניקאים וביולוגים שביקשו לראות כיצד מתאכלס בהדרגה האי השומם. בהתפרצות שיצרה את סירטסיי נוצרו מספר איים קטנים נוספים, כמו "יואולניר" (Jólnir) ופסגות עלומות שם אחרות, אך רובם התפוררו די מהר ושוב אינם מגיחים מעל לגובה פני הים.
היסטוריה.
היישוב המוקדם ביותר באיים התקיים בתקופת תחילת ההתיישבות באיסלנד כולה, שהתרחשה בסביבות 870, וייתכן שאף קודם לכן. לפי החיבור ההיסטורי האיסלנדי לאנדנאומאבוק (Landnámabók), מקור שמם של האיים הוא באירוע שהתרחש בתקופת ההתיישבות: אינגולפר ארנארסון (המתיישב הנורדי הראשון באיסלנד) הרג שם את רוצחי אחיו למחצה — עבדים אירים. עבדים מאירלנד כונו על ידי המתיישבים הנורדים באיסלנד "אנשי המערב" (Vestmenn). אף כי אירלנד שוכנת דרומית-מזרחית לאיסלנד, האירים הם עם מערבי — יחסית לארצות המוצא של הנורדים.
ב-20 ביוני 1627 השתלט על האיים צי עות'מאני בן 15 אוניות בפיקודו של מוראט ראיס (הצעיר) , שלווה בסוחרי עבדים מאלג'יריה. הפולשים שהו במקום עד 16 ביולי 1627 ובתקופה זו שבו 242 מ-500 תושבי האיים ומאוחר יותר מכרו אותם לעבדים בחופי אפריקה. אחד מהשבויים, הכומר אולפיר אגילסון , הצליח לשוב לבסוף לאיסלנד והעלה את סיפורו על הכתב.
בעוד שפריצתו של סירטסיי מהים הייתה אירוע בעל חשיבות מדעית, להתפרצות הגעשית שארעה בהיימאיי הנושב ב-1973, הייתה השפעה מכרעת על חיי התושבים בו והיא כמעט גרמה לנטישת האי לחלוטין. עם תחילת ההתפרצות, פונו כל תושבי האי לפי תוכניות קיימות, בשל הלבה שהתקדמה לעבר חלקה המזרחי של העיר ובשל הסכנה שנשקפה לאי כולו מפליטת האפר הגעשי. הפינוי החל בדרך הים חצי שעה לאחר תחילת ההתפרצות ונעשה גם בדרך האוויר שכן שדה התעופה הקטן במרכזו של האי לא כוסה באפר. בתוך שש שעות פונו כמעט כל 5,200 תושביו של האי. בתי העיר המזרחיים שהיו סמוכים לסדק כוסו בלבה והתמוטטו, ואחרים עלו באש. רוחות מזרחיות נשאו את האפר לכל חלקי האי, ובתוך כשבוע כיסתה שכבת טפרה בעובי של כ-5 מטר את רוב שטח האי. לבה החלה זורמת לתוך הנמל הקטן בצפונו של האי, דבר שנודעה לו משמעות מרחיקת לכת על כלכלת איסלנד כולה, שכן האיים היו אחראיים לרבע מהיקפו של ענף הדייג במדינה. פעילות געשית תת-ימית פגעה בכבל החשמל ובצינור המים שחיבר את היימאיי לאיסלנד, והלבה גרמה להרס ולנזק למפעלי הדגים באי. שטח של 2.2 קמ"ר נוסף להיימאיי, ועובי שדה הלבה הטרייה הגיע ל-40 מטר בממוצע, ועד לעובי של 100 מטר במספר מקומות. למרות הנזק הקשה לרכוש, ידוע על מקרה מוות בודד שנגרם באופן ישיר על ידי האירוע.
ההתפרצות הסתיימה במחצית 1973, ועד אמצע 1974 שבה מחצית מהאוכלוסייה המקורית להיימאיי. במרץ 1975 כבר שבו 80% מהתושבים המקוריים אל האי. לאירוע היו מספר תוצאות חיוביות. באופן פרדוקסלי איכותו של הנמל השתפרה שכן השטח החדש שנוסף לאי שיפר את מיגונו, מסלולי שדה התעופה הוארכו אגב שימוש בטפרה שנפלטה במהלך ההתפרצות, ועד סוף שנות ה-70 הוקמו באי ארבעה מפעלים להפקת אנרגיה מהלבה החמה. האי שוקם אגב השקעה כספית בהיקף נרחב, ומשך זמן רב נערכו פעולות מקיפות לצינון הלבה באמצעות התזת מי ים.
האיים כיום.