לאחר הפציעה נרשם בשנת 1951 ללימודים בטכניון שאיפתו הייתה הנדסת מכונות אך לא היה מקום ושחל התקבל למגמת הנדסת חשמל אותה סיים בשנת 1954. והוצב לשרת כקצין הנדסה של שייטת 13 בדרגת סרן.
השייטת רכשה אז כלי שיט במפעל קטניו איטליה ושחל פיקח על הבנייה. תוך כך למד ורכש ידע בהנדסה ימית.
שחל בדק ומצא שיעילות המדחפים בחזירים נמוכה. הוא תכנן מדחפים אחרים והשיג מהירות גבוהה ב-30 אחוז. היו אז תקלות רבות בהפעלת החזירים. סגן מפקד השייטת דב שפיר דרש מחיים שחל וצבי גבעתי לעשות מאמץ ולפתור את הבעיות כדי לשפר את אמינות ההפעלה. לאחר חצי שנה של עבודה מאומצת נערך תרגיל מסכם ללא תקלות.
מפקד השייטת החליט לבנות החזירים בישראל. מפעל הנירוסטה בעין חרוד ייצר שני כלים אך הם היו יקרים. ולשחל בא הרעיון לבנות מפיברגלס הבניה נעשתה במספנת שייטת 13. הבנייה הצליחה כלי השייט היה קל יותר מהמקורי ונוח להפעלה.
פרויקט אחר של שחל במספנת שייטת 13 עסק בהצנחת קיאקים. כולל הצנחת סירת האיסוף במשקל 1 טון. הצנחה נעשתה מהפתח האחורי של מטוס נורד.
ספינות סער.
בשנת 1960 כיהן שחל כראש ענף ציוד 4 – תכנון כלי שיט במספן הציוד. כשמפקד חיל הים יוחאי בן נון קיבל את הפיקוד על חיל הים בשנת 1960 ערך סיעור מוחות לגבי סדר הכוחות הדרוש והגיע למסקנה של "הרבה ספינות מהירות". בשנת 1961 יצאה משלחת שכללה את דב שפיר יקותיאל נץ וחיים שחל לאירופה לבדוק כלי שיט פוטנציאליים.
בשנת 1963 יצא שחל עם שלמה אראל למספנות לורסן בגרמניה ובחרו ספינת היגואר הגרמנית. בשנת 1965 התמנה כראש צוות "שלכת" לפיקוח על בניית ספינות סער בשרבורג. בשנת 1968 נעשה ראש צוות פיתוח חיל הים.
תפקידים אזרחיים.
בשנת 1970 השתחרר שחל מצה"ל בדרגת סגן-אלוף והתקבל כמהנדס הראשי של מספנות ישראל. מתוקף תפקידו זה המשיך שחל בפרויקט בניית ספינות הטילים עבור חיל הים, עליו קיבל בשנת 1973 את פרס ביטחון ישראל.
שחל נפטר ב-21 בינואר 2022 בגיל 99.
בן-עמי גוב
בן-עמי גוב (נולד ב-28 בדצמבר 1927) הוא מנהל ישראלי ששימש ראש פרויקט המטוס "כפיר" בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.
ביוגרפיה.
גוב נולד בירושלים למשפחת גודוביץ' ובילדותו עברה משפחתו לחיפה ולתל אביב, למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו בשנת 1946, היה חבר בתנועת השומר הצעיר. במהלך לימודיו התיכוניים הצטרף לימיה של הפועל תל אביב ובסיום לימודיו הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בנוטרות בנמל תל אביב. לאחר מכן הצטרף להכשרה בקיבוץ עין המפרץ ובמלחמת העצמאות השתתף כנהג במבצע נחשון ובמבצע מכבי. בתקופת המצור על ירושלים לקח חלק בפעילות הגדוד הרביעי של חטיבת הראל ובמהלך ההפוגה הראשונה חזר לקיבוץ.
גוב נמנה עם מקימי קיבוץ סער ובספטמבר 1949 נישא לזהבה לבית הולצמן. בשנת 1950 הוא התגייס לשורות חיל האוויר והוכשר כטכנאי מטוסים בקורס בן שנתיים בארצות הברית. בשנת 1952 סיים קורס קצינים ובשנת 1959 הוסמך בטכניון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות. באוגוסט 1960 מונה למפקד טייסת תחזוקה בדרגת רב-סרן. בסוף 1963 עבר למפקדת חיל האוויר כראש ענף מבצעי תחזוקה, ושירת בתפקיד זה גם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לראש פרויקט מטוס הכפיר ובשנת 1971 הוענק לו על כך פרס ביטחון ישראל. בשנת 1971, לאחר מסירת מטוס הכפיר הראשון לחיל האוויר, פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר סיום שירותו הצבאי הקים את הסניף הישראלי של חברת "טלדיין" ומונה למנכ"לו, ובהמשך לסגן נשיא החברה לשיווק בינלאומי (1982–1987). המשיך בשורת תפקידי ניהול, ובהם: מנכ"ל משרד התקשורת (1987-1988), יו"ר חברת "מנועי בית שמש", יו"ר חברת "טכנולוגיית לייזרים", יו"ר מפעל "פלדות עין חרוד", וכן דירקטור באינטל ישראל וחברות אחרות וחבר נשיאות התאחדות התעשיינים כיו"ר הוועדה לחדשנות.
ב-1994 נדון ל-5 חודשי עבודות שירות על העלמות מס בזמן תפקידו כמנהל טלדיין ישראל. ב-1 באוקטובר 1998 החליט נשיא המדינה, עזר ויצמן, על קיצור תקופת המחיקה של ההרשעה, ואישר מחיקה מידית.
בשנים האחרונות הוא מרכז בהתנדבות פרויקט למחשוב פנימיות לילדים בסיכון.
האנם
האנם או האנום (טורקית Hanım; פרסית خانم) הוא שם תואר לנשים בטורקית ובשפות איראניות והודיות.
כמו שאר התארים בטורקית מקומו הוא לאחר השם הפרטי. מקורו של התואר בכינוי הטורקי-מונגולי לגבר חאן, ובמקור הוא שימש ככינוי למלכה או לאשת אצולה. במקביל להיררכיית התארים לגברים בטורקית עות'מאנית: פאשה, ביי, אע'א ואפנדי, הייתה באימפריה העות'מאנית היררכיה לתוארי נשים האנמאפנדי לנשים אצילות ומכובדות והאנם לשאר הנשים. בטורקיה המודרנית משמש התואר האנם כמקבילה למילה העברית גברת, וזאת למרות ניסיונות להחליפו בתואר בָּייאן (Bayan), שבא לפני שם המשפחה. באיראן, אפגניסטן ובמדינות אחרות משמש האנם ככינוי לאישה לא נשואה. בקזחסטן הוא משמש ככינוי כבוד לנשים, ובפקיסטן כתואר כללי לנשים.
סאטרפ
תלאסי
תֶלאסי (בגאורגית: თელასი) היא החברה המספקת חשמל לטביליסי בירת גאורגיה. בשנת 1998 הפרטה החברה, וחברת AES קורפוריישן האמריקאית קנתה את מניותיה. לאחר ההפרטה החלה החברה בתהליך של מודרניזציה של רשת החשמל בטביליסי. התהליך המודרניזציה תועד בסרט דוקומנטרי, "מסע החשמל" Trip) . בשנת 2003 מכרה AES את תלאסי לחברה הרוסית "אינטר RAO UES", חברת-בת משותפת של יונייטד אנרג'י סיסטם (RAO UES) ורוסאנרגואטום (РосЭнергоАтом). החברה הרוסית שילמה 26 מיליון דולר עבור תלאסי ומצד שני שילמה AES 60 מיליון דולר לכיסוי חובותיה של תלאסי, כך שלמעשה שילמה AES 34 מיליון דולר כדי ל"הפטר" ממניות תלאסי. המכירה התרחשה פחות משנה לאחר שמנהל הכספים הראשי של החברה, ניקו לומינדזה, נרצח ונמצא מת בדירתו, ולאחר איומים רבים אחרים שקיבלה הנהלת AES-תלאסי. בסופו של דבר איבדה AES מעל ל-300 מיליות דולר בגין האפיזודה של תלאסי.
עמק המכמתת
עמק הַמִּכְמְתָת (בערבית: סַהְל מַחְ'נֶה), הוא עמק פורה מדרום לעיר שכם. זהו עמק מישורי צר וארוך, שגובהו כ-500 מטרים מעל פני הים.
ביישוב המקראי מכמתת, שזיהוי מיקומו המדויק שנוי במחלוקת, עבר הגבול בין נחלת שבט מנשה לבין נחלת שבט אפרים. בין האתרים המצויים בעמק: קבר יוסף ו"בקעת עין סוכר" - לימים מחנה הפליטים עסכר. בזכות פוריותה, נזכרה בקעת עין סוכר כמקום שממנו הביאו את התבואה למנחת העומר בבית המקדש כאשר לא נמצאו שעורים במקום קרוב יותר לירושלים.
תולדות האתר.
המכמתת נזכר בספר יהושע בתור גבול שבטי ישראל: מנשה ואפרים וכך כתוב : " וַיְהִי גְבוּל-מְנַשֶּׁה, מֵאָשֵׁר, הַמִּכְמְתָת, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי שְׁכֶם; וְהָלַךְ הַגְּבוּל אֶל-הַיָּמִין, אֶל יֹשְׁבֵי עֵין תַּפּוּחַ (י"ז, ז'). בברכות יעקב ליוסף נאמר: "ברכות שמים מעל" (בראשית מ"ט, כ"ה) - חז"ל אמרו זו: אזכרות שבבעל - שדה בעל מבורכת.
בצפון המכמתת מצויה "בקעת עין סוכר" (בערבית "סַהְל עַסְכָּר"). עליה נכתב במשנה מסכת מנחות: "מצוות העומר, לבוא מן הקרוב; לא ביכר הקרוב לירושלים, מביאין אותו מכל מקום. מעשה שבא מגינות צריפין, ושתי הלחם מבקעת עין סוכר (מנחות י', ב'). למרות שהאזור היה בשליטת השומרונים שהיו עוינים לישראל, לא נמנעו מלהביא את התבואה לקציר העומר מבקעת עין סוכר.
בתלמוד בבלי מובא כי כאשר האחים החשמונאים הורקנוס ואריסטובולוס נלחמו ביניהם: " תנו רבנן: כשצרו מלכי חשמונאי זה על זה, והיה הורקנוס מבחוץ ואריסטובולוס מבפנים... ועל אותה שעה שנינו מעשה שבא העומר מגגות (גינות) צריפין ושתי-הלחם מבקעת עין-סוכר (מנחות ס"ד, ע"ב). הסיבה הייתה שתבואת הארץ בסביבתה של ירושלים נחרבה: "נשדף כל העולם כולו ולא יודעים מאיכן להביא (את מנחת העומר) אמרו: אית אתר דמיתקרי עין סוכר ואזיל תמן ואשחון" (תלמוד ירושלמי מסכת שקלים פ"ה, ה"ג).
פוריותה של הבקעה נובעת מנתוניה הגאוגרפיים: קרקע סחף פוריה (גרומוסול), טמפרטורה נוחה - 16–18 מעלות בממוצע שנתי ומשקעים - 500 מ"מ לשנה. מיקומה של בקעת עין סוכר במדרון הדרומי של הר כביר הגדיל את חשיפת השדות שבה לקרינת השמש. כיום סהל עסכר הוא אזור תעשייה ופרבר מגורים של העיר שכם, ואין בו כמעט שטחים חקלאיים. בצפונו נמצא מחנה הפליטים עסכר. שטחי עמק המכתמתת מעובדים על ידי חקלאים מהכפרים הפלסטינים הסמוכים, חווארה, עוורתא, אודלה וביתא.
אתרי העמק.
בעמק עברה בעבר דרך האבות משכם לירושלים. כביש 60 החוצה את גב ההר עבר בו לכל אורכו, דרך שכם וסהל עסכר. לאחר חתימת הסכמי אוסלו הוסט קטע הכביש שחצה את שכם לתווי העוקף את העיר ממערב, וכיום הוא מתחבר לכביש 57 בעמק המכמתת מצפון לחווארה, וממשיך דרומה דרך העמק. מעט צפונה משם נמצא מחסום חווארה, המחסום הראשי בכניסה הדרומית לשכם.
במעבר שבין עמק המכמתת לעמק סוכר, למרגלות הר גריזים והר עיבל, מצוי תל בלטה, בו נמצאו שרידי העיר הקדומה של שכם. מדרום לתל העתיק נמצא מחנה הפליטים בלאטה.
מזרחה משער העיר שכם נמצא קבר יוסף - מיקום המתאים לאמור בספר בראשית "וַיָּבֹא יַעֲקֹב שָׁלֵם עִיר שְׁכֶם, אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ כְּנַעַן, בְּבֹאוֹ, מִפַּדַּן אֲרָם; וַיִּחַן, אֶת פְּנֵי הָעִיר. וַיִּקֶן אֶת חֶלְקַת הַשָּׂדֶה (ל"ג, י"ח) ובספר יהושע: וְאֶת-עַצְמוֹת יוֹסֵף אֲשֶׁר-הֶעֱלוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרַיִם, קָבְרוּ בִשְׁכֶם, בְּחֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר קָנָה יַעֲקב מֵאֵת בְּנֵי-חֲמוֹר אֲבִי-שְׁכֶם, בְּמֵאָה קְשִׂיטָה; וַיִּהְיוּ לִבְנֵי-יוֹסֵף, לְנַחֲלָה. (כ"ד, ל"ב). מדרום לקבר יוסף נמצא אתר הקדוש לנצרות - "באר יעקב".
אברהם-חיים שאג (צוובנר)
שיבטה
הנרי ארנסט אטקינס