בעונת 2017/2018 הציג שיפור משמעותי ושימש כ"שחקן השישי" של הקבוצה, עם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-4.7 ריבאונדים מהספסל. בעונתו השלישית הפך לקלעי המוביל של גונזגה, עם 19.7 נקודות למשחק, ולצד ברנדון קלארק הוביל את הקבוצה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בפעם הרביעית בלבד בתולדות המועדון. במשחק שמינית הגמר קלע הצ'ימורה 22 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת טקסס טק בתוצאה 69–75. בסיום העונה זכה בתואר השחקן המצטיין של המחוז המערבי (WCC Player of the Year), ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
קריירת משחק ב-NBA.
בדראפט ה-NBA 2019 נלקח הצ'ימורה בבחירה התשיעית, על ידי וושינגטון ויזארדס. בכך הפך ליפני השני אי פעם אשר נבחר בדראפט ה-NBA, אחרי יסוטאקה אוקיאמה, אשר נלקח בבחירה ה-171 של דראפט 1981. לאורך עונתו הראשונה בוושינגטון פתח הצ'ימורה בכל 48 המשחקים בהם שותף, רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה לא פתח במשחקים הראשונים של הוויזארדס עקב דלקת עיניים. במשחקו הראשון בעונה הסדירה קלע רוי 17 נקודות, מסר 3 אסיסטים ולקח 5 ריבאונדים בהפסד קבוצתו לשיקגו בולס.
נבחרת יפן.
בשנת 2013 השתתף הצ'ימורה בטורניר אליפות אסיה עד גיל 16, כחבר נבחרת יפן, והוביל אותה לזכייה במדליית הארד עם ממוצעים של 22.8 נקודות, 12.6 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק. שנה לאחר מכן, בטורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 17, הוביל את כל השחקנים המשתתפים עם ממוצע של 22.6 נקודות למשחק. בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19 לשנת 2017 שוב היה השחקן המוביל של נבחרתו, וסיים במקום השני בטורניר בממוצע נקודות למשחק (20.6), ובמקום השלישי בממוצע ריבאונדים למשחק (11.0).
לקראת טורניר מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019, אשר נערך בשנים 2018–2019, הצטרף הצ'ימורה לנבחרת יפן הבוגרת. בארבעת המשחקים בהם שותף בטורניר קלע 21.5 נקודות בממוצע למשחק עבור נבחרתו, אשר העפילה לגביע העולם עם מאזן של 8 ניצחונות ו-4 הפסדים. בטורניר גביע העולם עצמו קלע הצ'ימורה 13.3 נקודות בממוצע למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-31 בלבד (מתוך 32 נבחרות).
רוי האצ'ימורה
נפתלי הלברשטאם (בורו פארק)
רבי נפתלי הלברשטאם (כ"א בניסן ה'תרפ"ד, 25 באפריל 1924 – י"ב בתמוז תש"ף, 4 ביולי 2020) היה האדמו"ר מצאנז בארצות הברית. חצרו מכונה חסידות צאנז גריבוב.
ביוגרפיה.
נולד לרבי ברוך, רבה של גריבוב וה"רב הצעיר" בצאנז. אמו הייתה בת רבי סיני הלברשטאם מזימגראד. גדל והתחנך אצל אב סבו, רבי אריה לייבוש אב"ד צאנז, ואחר פטירתו אצל בנו - סבו רבי מרדכי זאב מצאנז. בהגיעו לגיל הכניסה לישיבה, נרשם והתקבל לישיבת חכמי לובלין, אך אז פרצה מלחמת העולם השנייה והוא לא הספיק ללמוד בה.
עם פרוץ המלחמה נמלט עם אמו ואחיו לרוסיה, ושהה בבויבריק קרוב לשנה יחד עם סבו השני רבי סיני מזימגראד. בתקופה זו למד עם סבו ואף כתב את חידושי תורתו.
בקיץ של שנת ת"ש גורשו לסיביר, שם למד ב'חברותא' עם הרב שלום ברנדר, לימים ראש ישיבת בעלז. כעבור שלוש שנים עבר לסמרקנד, שם התיידד עם רבי יהודה הורוביץ מסטוטשין, עם רבי חיים מאיר יחיאל שפירא (נארול) ועם הרב יצחק דוב קופלמן.
עם תום המלחמה נסע לקראקא, שם היה חבר ב'ועד רבנים' שדאגו לצורכי הפליטים. אחר כך עבר לארצות הברית והתיישב בבראנסוויל, והוסמך להוראה על ידי רבי ישראל גוסטמן.
נישא לבת הרב ליפא מאנן, שכיהן כאב"ד "קאוועטשהאז" בהונגריה לאחר המלחמה. אז עבר להתגורר בבורו פארק. הקים את 'מכון מנורה' להדפסת ספרי ה"ראשונים", במסגרתו הדפיס כחמישים ספרי ראשונים, בחלקם מכתבי יד.
הקים את "מכון יוחסין" ("יוחסין אינסטיטיוט"), מאגר שמות ושושלות יוחסין של משפחות יהודיות.
נפטר בשבת, י"ב בתמוז תש"ף.
אדמו"רות.
בשנת תשכ"ד פתח בית מדרש בבורו פארק, בתמיכת רבי יואל טייטלבוים מסאטמר. חצרו נקראה "צאנז גריבוב", על שם אבות השושלת; כאמור היה אביו רבה של העיירה גריבוב ובמקביל היה הרב הצעיר בצאנז, לצד אביו רבי מרדכי זאב שהיה רבה של צאנז, ולפני כן רבה של גריבוב. כך גם אב סבו רבי אריה לייבוש היה רבה של גריבוב לפני כהונתו בצאנז.
לחצרו רשת כוללים צאנז בראשות בנו רבי מרדכי זאב, ו"היכל התורה - צאנז" בבית המדרש "אושפיצין" בירושלים. לאדמו"ר 18 ילדים ונחשב לאיש אמיד, ב-2019 ביקר בישראל והעדה החרדית ערכה לו קבלת פנים אחרי שהביא תרומה מרשימה למוסדות שאינם נוטלים כספים מהמדינה.
משפחתו.
לרב הלברשטאם 9 בנים. כולם מונו לאדמו"רים לאחר פטירתו
חתניו: רבי יוסף יצחק מאיר זינגר האדמו"ר מאלכסנדר ארצות הברית, רבי יהושע שלום נתן רובין ר"מ בישיבת סאטמר ובן האדמו"ר מגלגוב, הרב חיים יצחק רובין (בן רבי מרדכי דוד מסאסרגן) אב"ד קולומייא, הרב אליהו כץ רב בית המדרש פרשוב-דושינסקיא בבורו פארק (נכד הרב ישראל משה דושינסקי), רבי חיים שפיגל אב"ד ונגרוב במונסי (בנו של רבי יעקב יצחק מאוסטרוב קאלושין) והרב חיים מיכאל דוב ווייסמנדל ראש ישיבת נייטרא.
הטרמפיסטים
הטרמפיסטים היא סדרת רשת ישראלית של כאן תאגיד השידור בבימויים של יאיר אגמון ואלעד שוורץ, אשר גם יצרו את הסדרה. הסדרה עוסקת באנשים בצידי הדרך ובשולי התודעה.
רקע.
את העונה הראשונה יצרו אגמון ושוורץ כחלק מפרויקט שלהם בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה. התכנית עלתה לראשונה לשידור בערוץ היוטיוב של תאגיד השידור ב-29 במאי 2017.
תוכן.
הסיפורים עוסקים בסיפורים האישיים של טרמפיסטים מכל קצוות המדינה. בתוכנית מוצגים אנשים מדתות, ממגזרים וממקומות שונים וכל אחד מביא את סיפורו האישי למסך תוך כדי שיחה עם יאיר בזמן הנסיעה.
צילום.
התוכנית צולמה כולה בתוך מכונית נוסעים בעזרת שימוש במצלמות מרובות. הפרקים צולמו בכל רחבי ישראל, ובעיקר באזורי הפריפריה.
קורין בולנז'יה
קורין בולנז'יה (בצרפתית: Corinne Boulangier; נולדה ב-14 בפברואר 1973) היא מנחת טלוויזיה בלגית.
ביוגרפיה.
בולנז'יה נולדה בעיר לה לובייר שבוולוניה.
היא למדה באוניברסיטה הקתולית של לוון.
מ-1999 ועד 2004 הנחתה את הגרסה הבלגית של התוכנית "Génies en herbe" בה תלמידי תיכון מתמודדים בחידון טריוויה.
באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בלגיה.
היא הייתה מספר פעמים פרשנית ברדיו בשפה הוולונית של האירוויזיון, היא גם נתנה פרשנות בטלוויזיה לאירוויזיון הילדים 2003.
ב-2004 הנחתה את הסרט התיעודי "Mille-feuilles".
ב-2006 הופיעה בסרט המוזיקה "Soirée Cap 48".
היא הנחתה תקופה את תוכנית הבינגו "Bingovision".
היא המנחה של התחרות על שם המלכה אליזבת.
ב-2009 החלה להנחות את התוכנית "Ma Terre" העוסקת במורשת ההיסטורית של ולוניה.
ב-2012 קיבלה את אות העיטור מטעם ולוניה "Mérite wallon".
היא שותפה בכתיבת הספרים "La Meuse pour horizon" ו-"Ma terre. Dans le secret des abbayes".
ג'ודית האבאק
ג'ודית האבאק (באנגלית: Judith Hubback;) הייתה אנליטיקאית, סוציולוגית, ופמיניסטית בריטית, שהתפרסמה הודות למחקריה שעסקו בנושא תעסוקת נשים.
החיים המוקדמים והמשפחה.
אליס ג'ודית וויליאמס הייתה בתו השלישית של עורך הדין הבינלאומי סר ג׳ון פישר וויליאמס (1870–1947), ואשתו, האמנית אלינור מרג'ורי היי מוריי (1880–1961). אחותה הגדולה של ג׳ודית הייתה ההיסטוריונית ג׳ניפר מרגרט הארט. ג'ודית גדלה בפריז ולמדה לדבר צרפתית שוטפת. היא הייתה סטודנטית בניוהאם קולג׳ שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיימה תואר ראשון בהיסטוריה בהצטיינות בשנת 1936. בעודה סטודנטית באוניברסיטת קמברידג׳, פגשה את דייוויד האבאק (נפטר בשנת 1991), בנה של הפמיניסטית אווה האבאק. הם התחתנו בשנת 1939, ונולדו להם בן ושתי בנות.
קריירה.
הוראה, חיי נשואים ולימודי חברה.
האבאק עבדה כמורה עד שנולד ילדה הראשון. אולם כאישה נשואה חוותה אפליה בעת שהגישה מועמדות למשרות הוראה. היא הייתה מתוסכלת מכך שנמנע ממנה אפילו לשוחח עם בעלה על עבודתו, כיון שכעובד ציבור פרטי עבודתו היו חסויים.
עם תום מלחמת העולם השנייה ההזדמנויות תעסוקה לנשים הצטמצמו. לאחר שבזמן המלחמה מרבית הנשים הנשואות עבדן מחוץ לבית כדי לעמוד בדרישות המלחמה ולמלא את מקום הגברים שהיו בחזית, בתום המלחמה הן נאלצו לפנות את מקום עבודתן לגברים. בנוסף, הציפיות החברתיות, שנשים תהיינה אמהות במשרה מלאה לאחר שנולדו הילדים, פעלו כמחסום תרבותי לתעסוקה. בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, ג'ודית האבאק התוודעה למחקרים הסוציולוגיים של חמותה אווה האבאק בנושא עקרות בית מהמעמד הפועלים, וקראה בעניין את התשובות של הנשים לסקרים של חמותה. היחס של נשים לעבודה עניין אותה עד כדי כך שיזמה ומימנה על חשבונה מחקר עצמאי (עם שאלון ששלחה בדואר). בנושא המציאות היומיומית של נשים נשואות בוגרות אוניברסיטה בבריטניה. את תוצאות המחקר פרסמה בשנת 1954 בשם " "רעיות בוגרות אוניברסיטה" ש"קיבל תהודה בעיתונים של התקופה. בשנת 1957 פרסמה את המחקר בספר רציני הרבה יותר בשם: ״רעיות "שלמדו באוניברסיטה״. עיתון" "הגרדיאן כתב בהתפעלות שהספר הקדים את זמנו."