ב-1999, היא הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של תוכנית הטלוויזיה "רוזוול", בה היא גילמה את החייזרית איזבל אוואנס.
ב-2005 נבחרה הייגל לתפקיד ד"ר איזבל (איזי) סטיבנס, בסדרה "האנטומיה של גריי". על תפקידה זכתה בפרס אמי, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-2007 שיחקה הייגל בסרט שובר הקופות "הדייט שתקע אותי", בתפקיד ראשי וביסס את מעמדה כשחקנית נחשבת.
ב-2008, יצאה הקומדיה הרומנטית בכיכובה, "27 שמלות", לצדו של ג'יימס מרסדן. הסרט היה לשובר קופות.
בקיץ 2009 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה רומנטית חדשה בכיכובה של הייגל - "האמת המכוערת", בה היא משחקת לצדו של ג'רארד באטלר. גם סרט זה הפך לשובר קופות.
בקיץ 2010 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה חדשה בכיכובה של הייגל - "קילרים". באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "חיים כמו שמכירים" לצד ג'וש דוהאמל.
ב-2014 דיבבה את דמותה של אנדי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שבה לדבב אותה בסרט "". באותה שנה שיחקה בסרט המתח "בלתי נשכחת" בתפקיד ראשי. בנוסף, שיחקה תפקיד ראשי בתור סיידי אליס בסדרת הדרמה "ספק סביר" שבוטלה באותה השנה.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי של סדרת המדע-בדיוני של נטפליקס "פיירפליי ליין", בו שחקה את טולי הארט.
חיים אישיים.
ביוני 2006 התארסה לזמר ג'וש קלי, לאחר שהכירה אותו שנה קודם לכן כאשר השתתפה בקליפ שלו "Only You". ב-23 בדצמבר 2007 השניים נישאו. הזוג מתגורר בעיר אוקלי, יוטה. בספטמבר 2009 אימצו בני הזוג תינוקת קוריאנית בת 10 חודשים. היא נולדה עם מום בלב ועברה ניתוח לב פתוח לפני שאומצה על ידי הייגל וקלי. באפריל 2012 הם אימצו בת נוספת, מארצות הברית. ב-20 בדצמבר 2016 נולד בנם הביולוגי הראשון של בני הזוג.
גיסה של הייגל הוא הזמר צ'ארלס קלי, חבר בלהקת ליידי אנטבלום.
הפארק הלאומי דורמיטור
הפארק הלאומי דורמיטור (סרבית Национални парк Дурмитор; Nacionalni park Durmitor) הוא אחד מארבעה פארקים לאומיים במונטנגרו, והוא שוכן בצפון-מערבה של המדינה. הפארק קרוי על שמו של רכס הרים בשם זה באלפים הדינרים, וייתכן שמקור שמו הוא במילה הרומאנית המזרחית שמשמעותה "ישן" או בצירוף המילים הקלטי "הר עם מים".
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי ששטחו 390 קמ"ר, הוכרז בשנת 1952 ובשנת 1980 הכליל אותו ארגון אונסק"ו ברשימת אתרי המורשת העולמית. הוא משתרע בין גבהים של 450 ל-2,525 מטר מעל פני הים, והוא מתחלק לאזור ההררי, לרמה בגובה ממוצע של 1,500 מטר, ולמספר קניונים. בגלל המגוון הטופוגרפי של נוף הפארק ומיקומו הגאוגרפי הוא מושפע משני אזורים אקלימיים שונים - אקלים ים תיכוני ואקלים אלפיני.
האזור ההררי כולל 48 פסגות מעל גובה של 2,000 מטר, ומגיע לשיאו בהר בובוטוב קוק (Bobotov Kuk) הנישא לגובה של 2,525 מטר.
בפארק ארבעה קניונים עיקריים שהידוע שבהם הוא קניון נהר טארה (Kanjon reke Tare; Кањон реке Таре) הנמתח לאורך של 68 ק"מ והוא השני בגודלו בעולם אחרי הגרנד קניון. עומקו המרבי של הקניון הוא 1,333 מטר, והוא חלק מנהר באורך כולל של 144 ק"מ הנשפך בסופו של דבר לדרינה. הטארה הוא אתר פופולרי לחובבי רפטינג. הוא ידוע גם בזכות גשר ג'ורג'וויצ'ה (Đurđevića) שאורכו 365 מטר וגובהו של 172 מטר, ואשר הוקם בשנים 1937-1940. מבחינה גאולוגית הקניונים עשויים ממסיב סלעי שמקורו בטריאס התחתון עד לרביעון, והמאפיין העיקרי שלהם הוא אבן גיר מהטריאס המרכזי ועד לקרטיקון העליון.
ברמה 18 אגמים קרחוניים קטנים שזכו לכינוי "עיני ההר", ואלה שוכנים בגבהים שבין 1,140 ל-2028 מטר. הידוע שבאגמים הוא האגם השחור (Црно језеро; Crno jezero) השוכן ברום של 1,442 מטר. שטחו של האגם הוא כחצי דונם ועומקו המרבי 24.50 מטר. אגם זה מזין את מימיהם של שני אגני ניקוז, זה של הטארה, ובאופן תת-קרקעי גם את אגנו של נהר קורמניצה (Komarnica) המתחבר לאחר מכן אל הטארה.
החי והצומח.
הצמחייה בפארק רב גונית וכוללת למעלה מ-1,300 מיני צמחים. היא מכסה שטח של כ-200 קמ"ר בפארק, שרובו עשוי מיערות עצים נשירים ומיערות מחטניים וכן כרים אלפיניים. העצים השכיחים הם עצי אורן, אשוח ואשור, ולהם נוספים 37 מינים אנדמיים.
מימי הנהרות והאגמים עשירים בדגים, בייחוד דגי סלמון, ועל היונקים נמנים הדוב החום, הזאב המצוי, חזיר הבר וחתול הבר. העופות כוללים מספר סוגי עיט, את הקורא ועוד.
השפעת האדם.
בתחומי הפארק מתגוררים כ-4,000 איש, והעיירה הגדולה ביותר היא ז'אבליאק (Žabljak) שבה מתגוררים כמחצית מהם. היא משמשת כמרכז ספורט החורף במדינה, ובשנת 2005 הורה ארגון אונסק"ו על הוצאתה מתחומי הפארק הלאומי בשל בנייה והתפתחות בלתי שקולים, ועל הוספת שטחים אחרים הראויים להגנה. לפי החלטת אונסק"ו, על צעד זה להתקיים לפני שנת 2010 ובסופו יעמוד שטחו הכולל של הפארק על 340 קמ"ר.
המקום הוא יעד ביקור ונופש פופולרי בכל עונות השנה, ובקיץ פוקדים אותו מטפסי הרים ומטיילים. בתחומי הפארק אתרים היסטוריים מתקופת יוון העתיקה ורומא העתיקה ובייחוד מימי הביניים. על אלה נמנים תילי קבורה, מצבות ונקרופוליסים, שרידי מנזרים ומבנים מבוצרים, וכן כנסיות מהמאה ה-19.
חותם המדינה (מדינות ארצות הברית)
לכל אחת ממדינות ארצות הברית יש חותם המדינה משלה, המשמש כחותם למסמכים רשמיים. החותם משמש גם כסמל המופיע גם על מבנים של המדינה וכלי רכב שלה, למעט פוארטו ריקו שיש לה סמל וחותם שונים זה מזה.
כמעט בכל המקרים לחותם צורת עיגול - רק החותמים של קונטיקט ושל גואם חורגים מצורה זו.
להלן מוצג חותם המדינה של כל מדינה בגרסתו הנוכחית. לרבים מהחותמים היו גרסאות קודמות במהלך שנותיה של ארצות הברית.
בילה אוגוסט
בילה אוגוסט (בדנית: Bille August; נולד ב-9 בנובמבר 1948 בברדה, דנמרק), הוא במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי וצלם קולנוע דני, חי לרוב בבריטניה ובדנמרק.
ביוגרפיה.
למד בבית ספר לצילום בסטוקהולם ב-1969 אחר כך בקופנהגן בבית הספר הלאומי לקולנוע 1971, שוב בסטוקהולם בבית ספר לצילום סרטי תעודה ובמכללה הדנית לקולנוע 1973 Danske Filmskole. בסרט "ירח דבש" 1978 ובטלנובלה "מאי" ב-1982 הוכיח כבר את כישוריו כמשורר חזותי, שאפשרו לו לתאר, תוך גילוי חוש פסיכולוגי מעמיק, את החיים בתוך משפחה, גורלות של הנשים והיבטים של הניכור בחברת הרווחה. אוגוסט ביים בהמשך סרטים לפי ספרים של ביארנה רויטר (Bjarne Reuter): "זאפא", "אמונה, תקווה ואהבה" ו"עולמו של בוסטר", שבהם חקר את עולמם הקסום והקונפליקטואלי של הצעירים בשנות ה-70. סרטו פלה הכובש לפי הרומן של מרטין אנדרסן נקסה זכה ב-1988 בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט היווה מעין אפופיאה היסטורית-חברתית ובד-בבד חקירה פסיכולוגית של היחסים בין אב ולבנו.
הצלחה נוספת של אוגוסט הייתה הסרט וסדרת הטלוויזיה "כוונות טובות" לפי התסריט האוטוביוגרפי של אינגמר ברגמן.
יצירה זו זכתה ב"דקל זהב" נוסף בקאן. אחרי פרנסיס פורד קופולה היה אוגוסט הבמאי השני שקיבל פעמיים את "דקל זהב". בעקבותיו באו גם אמיר קוסטוריצה, שוהיי איממורה, האחים דארדן ומיכאל הנקה.
הסרט "ירושלים" לפי ספרה של סלמה לגרלף שהיה אמור להיות מצולם בישראל, צולם לבסוף במרוקו מסיבות כלכליות, והשלים טרילוגיה צפונית זו. בילה אוגוסט עבד אחר כך תקופה גם בהוליווד.
בין סרטיו האחרים יש לציין את "חוש השלג של העלמה סמילה" לפי ספר של פטר הוג, "בית הרוחות" לפי רומן של איזבל איינדה, "עלובי החיים" לפי ספרו של ויקטור הוגו ולאחרונה "להתראות בפאנה" על חייו של נלסון מנדלה בכלא בדרום אפריקה כפי שהשתקפו בעיני סוהרו.
החל משנת 2011 פתח בילה אוגוסט אולפן בעיר האנגג'ואו בסין והתמנה מנהל אמנותי של החברה הסינית טיאנפנג ובו זמנית יועץ לענייני תרבות של מועצת העיר. אוגוסט הוא במאי הקולנוע הראשון המועסק על ידי חברת סרטים סינית.
לבילה אוגוסט נולדו שמונה ילדים מכמה מערכות נישואים. בשנים 1991–1997 היה נשוי לשחקנית פרנילה אוגוסט, והיא ילדה לו שלוש בנות. כיום הוא נשוי לשחקנית שרה מריה מאלתה. אחד מילדיו הוא התסריטאי אנדרס אוגוסט.
בילה אוגוסט היה חבר בחבר השופטים בפסטיבל קאן ובפסטיבל הקולנוע בחיפה בתחרות הסרט הישראלי.
Blu ray
סרבית
סרבית היא שפה סלאבית דרומית המדוברת במספר מדינות יוגוסלביה לשעבר, בעיקר בסרביה ובבוסניה והרצגובינה וכמו כן במונטנגרו, קרואטיה ובקהילות סרביות ברחבי העולם. דובריה המגדירים עצמם כדוברי השפה הסרבית הם בעיקר סרבים - תושבי סרביה ותושבי רפובליקה סרפסקה. הסרבית מבוססת על ניב-אב המשותף גם לשפות הקרואטית והבוסנית, הנקרא סרבו-קרואטית.
סרבית היא אחת הדוגמאות הבודדות לשפה המשתמשת בשתי שיטות כתב בו-בזמן. שתי מערכות אלפבית, הלטיני והקירילי, משמשות לכתיבת השפה ונפוצות בסרביה בכל תחומי החיים, ורוב הסרבים שולטים בשתיהן.
הכתיב הסרבי עקבי מאוד, ומבוסס על העיקרון של "אות לצליל", דהיינו, "כתוב כפי שהנך מדבר וקרא כשם שכתוב". העיקרון יושם על ידי ווק סטפנוביץ' קראג'יץ', בלשן סרבי והמוציא לפועל של רפורמת השפה הסרבית במאה ה-19.
במובנים רבים, סרבית היא ניב של השפה הסרבו-קרואטית, וזהה כמעט לגמרי לקרואטית ולבוסנית: הדקדוק זהה בכל גרסאות השפה, הן מבחינה מורפולוגית והן מבחינה תחבירית, והשוני מסתכם בחלק מאוצר המילים ובאיות.
ליטוש