בכתבה לרולינג סטון, מבקר הקולנוע פיטר טראברס נתן לסרט את הציון ארבעה כוכבים (מתוך חמישה כוכבים אפשריים), וכינה את השחקנית גלן קלוז "tour-de-force". בנוסף ציין בכתבתו כי קלוז מעלה את הסרט בכמה רמות, עם הופעה מתוחכמת מאוד, שמכפילה את כוחה כמו הצטברות של פרטים המגדירים נישואין. היא לא מוסרת את הרגשות של ג'ואן אותה היא משחקת כלאחר יד, אלא מאפשרת להם להתפרק לאט לאט במהלך הסרט, בעוד אנחנו כצופים רואים אותה משתתפת במסיבות כהכנה ללילה הגדול. מארק קרמוד, מבקר הקולנוע הראשי של האובזרבר, תיאר את הסרט כ"תסמונת סטוקהולם עם טוויסט" . בעוד גלן קלוז, שרואיינה על ידי מבקרת הקולנוע האנגלייה רובי קולין עבור העיתון אייריש אינדיפנדנט, תיארה את הסרט כ"חלקו תקופתי, חלקו סיפור אהבה, חלקו דרמה בסגנון ברגמנסקי - עד כדי כך שהוא יכול היה להיקרא "תמונות מחיי נישואין" (סרט של אינגמר ברגמן משנת 1973) .
ביל מקודי, מחברת התחזיות "גולד דרבי", ציטט את רכזת ההקרנה פגי סיגל, ואמר כי "הסרט "האישה" הוא סרט ה-Me Too המושלם" והגדיר אותו כפיתיון-אוסקר.
שמעון לביא (פרופסור)
שמעון לביא (Lavee; 29 בינואר 1931 – 25 באפריל 2016) היה פרופסור לחקלאות, חוקר, מפתח ומדריך חקלאי ישראלי.
ביוגרפיה.
שמעון לביא נולד בברלין בירת גרמניה. ב-1931. בגיל שלוש, עלה לארץ ישראל עם משפחתו (על רקע עליית הנאצים לשלטון) והתגורר בתל אביב. התגייס לצה"ל בגיל 17 ונמנה עם המחזור הראשון של הנח"ל. בהמשך היה ממקימי קיבוץ תל קציר. למד חקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים עד תואר דוקטור והתמחה בפיזיולוגיה של הצמח. את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת מדיסון שבוויסקונסין, גם כן בתחום זה. בשנים 1975–1978 כיהן כמנהל המכון למטעים במכון וולקני ובשנים 1983–1985 כיהן כסגן ראש מנהל המחקר החקלאי.
פרופסור לביא היה חוקר ומדריך מטעים (עצי פרי נשירים, זית וגפן). הוא עסק בהשבחת הזית וייצר מספר זנים ייחודיים; הנפוץ ביניהם – "ברנע". בתחום אחר, היה מהראשונים לגדל ולשלב תרביות תאים במחקר של עצים, והכניס לארץ את השימוש בגידול רקמות צמחיות בתרבית. היה בין מקימי האגודה הישראלית לגידול רקמות ושימש כנשיאה הראשון במשך 8 שנים.
בשנת 1953 נישא לאיה ויזל והיה אב לשלושה.
נפטר ב-25 באפריל 2016.
אנטואן בורנונביל
אנטואן בורנונביל (בצרפתית: Antoine Bournonville 19 במאי 1760 - 11 בינואר 1843) היה רקדן בלט וכוריאוגרף צרפתי, שעבד בבלט המלכותי השוודי ובבלט המלכותי הדני ועם הזמן התמנה למנהל בלט בזה האחרון. הוא מילא מקום חשוב בפיתוח הבלט בסקנדינביה. אנטואן היה אביו של אוגוסט בורנונביל.
ילדות ונעורים.
בורנונביל היה בנם של השחקנים לואי-אמאבל בורנונביל וז'אן אברארד, אח תאום לגיום. בשנת 1769, בגיל תשע, החל ללמוד אצל ז'אן-ז'ורז' נובר, ובהמשך יצא למסעות הופעות בווינה, פריז ולונדון, עד 1782, אז הוזמן לעבוד בבלט המלכותי השוודי שליד האופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם עם אחותו ז'ולי אליקס דה לה פיי.
קריירה.
שוודיה.
בורנונוויל היה רקדן ראשי ומדריך בלט באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם עד 1792. בתקופת שהותו בשוודיה, תואר כיפה-תואר כאפולו: "הופעתו הייתה כשל אפולו לכל דבר. נוסף לכך, היה לו נוהג וירטואוזי בכל סוגי המחול, שבו השתמש בטעם המעודן והמשובח ביותר." גוסטב השלישי, מלך שוודיה התלהב פעם כל כך מאיכות הביצוע שלו ומיופיו, עד שקרא אליו להתיר את הסרט שעל שערו כדי שיוכל לראות את קווצות השיער מתנופפות תוך כדי הפירואט.
תלמידתו הנבחרת ובת-זוגו לריקוד בשוודיה הייתה שרלוטה שלוטסברג, שעמה יצר צמד מצליח בבלטים. הוא זה שביקש לצוות אותה אליו כבת-זוגו, לאחר שהכיר בכשרונה כאמנית; ב-1784 נתן לה ביוזמתו הוא תפקיד בבלט Les Meunieres Provencaux, שנחשב לראשית בגרותה האמיתית של סלוטסברג כאמנית.
בורנונביל היה פעיל גם כשחקן, זמר וכוריאוגרף. במהלך שנותיו בשוודיה כתב את הבלטים Les Meuniers provençaux (1785) ו- Les Pêcheurs (1789).
דנמרק.
בורנונביל עזב את שוודיה בשנת 1792, לאחר ההתנקשות בחיי המלך גוסטב השלישי, והתקבל לעבודה בבלט המלכותי הדני בקופנהגן, לאחר הופעת אורח במקום. בת-הזוג שביהר להופעותיו בדנמרק הייתה מארי כריסטין ביורן. בשנים 1823-1816 כיהן כמנהל הבלט בבלט המלכותי הדני.
חייו האישיים.
בורנונביל נישא בראשונה לרקדנית הדנית מריאן ינסן. בפעם השנייה נשא לאישה את סוכנת הבית השוודית שלו, לוויסה זונדברג (אמו של אוגוסט בורנונביל. כמו כן הביא לעולם ילד עם הרקדנית הדנית קארו אולסן.
תקיפות הכרישים בניו ג'רזי (1916)
תקיפות הכרישים בניו ג'רזי היו סדרה של תקיפות כרישים לאורך החוף של ניו ג'רזי, ארצות הברית, בין ה-1 ביולי ל-12 ביולי 1916, שבה נהרגו ארבעה אנשים ואחד נפצע ברגלו השמאלית.
מאז 1916, חוקרים דנו אילו מינים של כרישים היו אחראיים לתקיפות. העמלץ הלבן והכריש השורי היו הכרישים הנצפים ביותר. האירועים התרחשו במהלך גל חום קטלני שהיה בקיץ ומגפת הפוליומייליטיס שהתפשטה בארצות הברית, הביאו אלפי אנשים לחופי הים של ניו ג'רזי.
התגובות על ההרוגים גרמה לגל של פאניקה שהוביל לציד כרישים שמטרתו היה לחסל את אוכלוסיית הכרישים התוקפים, ולהגן על כלכלת חופי הים של ניו ג'רזי. עיירות הנופש הוקפו ברשתות פלדה כדי להגן על השחיינים.
תקיפות הכרישים בניו ג'רזי נכנסו מיד לתרבות בארצות הברית, שבה הכרישים הפכו לקריקטורות שמייצגות סכנה. ההתקפות הפכו לנושא של סרטי תעודה בערוץ ההיסטוריה, בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ובערוץ דיסקברי. על התקיפות, התבסס הסופר האמריקאי, פיטר בנצ'לי, בכתיבת הספר "מלתעות", אשר בהמשך הפך לסרט אימה מצליח בעל אותו שם.
פוליומייליטיס
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא (1960) (באנגלית: United States men's Olympic basketball team 1960), הייתה הקבוצה החמישית של נבחרת ארצות הברית בכדורסל אשר לקחה חלק במשחקים האולימפיים. הנבחרת זכתה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת רומא (1960), לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות. בשנת 2010 הוצגה הנבחרת כולה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל.
הרכבת סגל הנבחרת.
מכיוון שבאותה תקופה לא הורשו כדורסלנים מקצוענים להשתתף בתחרויות בינלאומיות, ערכה הקבוצה מיונים תחרותיים לקביעת שחקני הסגל. המיונים נערכו בעיר דנוור שבקולורדו, והשתתפו בהם שמונה קבוצות לא־מקצועיות, בהן קבוצת אוניברסיטת המדינה של אוהיו (אלופת טורניר המכללות), קבוצת כוכבי ליגת המכללות, קבוצת כוכבי ליגת המכללות הקטנות (NAIA) וקבוצת "פאוריה קאטרפילרס" (אלופת ליגת החובבים). קבוצת כוכבי ליגת המכללות ניצחה במשחקי המיונים, ומאמנה פיט ניואל, שהיה אז מאמן אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, נבחר לאמן את נבחרת ארצות הברית.
באותן שנים נאבקו ביניהן ליגת המכללות וליגת החובבים על השליטה בארגון "USA Basketball" – הגוף המנהל של הכדורסל בארצות הברית – והרכבת הנבחרת ייצגה מעין פשרה ביניהן; הנבחרת הסופית כללה שבעה שחקנים מליגת המכללות, ארבעה שחקנים מליגת החובבים ושחקן אחד ששירת אז בצבא ארצות הברית (אדריאן סמית'). פשרה זו הביאה לכך שנשארו מחוץ לקבוצה מספר שחקני מכללות מצטיינים, כגון ג'ון האבליצ'ק, סאץ' סנדרס ולני וילקינס.
הטורניר האולימפי.
במשחק הראשון של הטורניר האולימפי הביסה ארצות הברית את נבחרת איטליה בתוצאה 88–54, ובהמשך שלב הבתים גברה בקלות גם על נבחרת יפן (125–66) ונבחרת הונגריה (107–63). בסיבוב השני ניצחה את נבחרת יוגוסלביה בהפרש של 62 נקודות (104–42), לאחר שפתחה את המשחק ביתרון 32–1. לאחר מכן הביסה את נבחרת אורוגוואי (108–50), וגברה על נבחרת ברית המועצות החזקה בתוצאה 81–57.
במשחק חצי הגמר קלע ג'רי לוקאס 26 נקודות, והוביל את קבוצתו לניצחון על נבחרת איטליה בתוצאה 112–81. במשחק הגמר גברה ארצות הברית על נבחרת ברזיל בתוצאה 90–63, הודות להתעלות נוספת של לוקאס שקלע 23 נקודות.
לאורך הטורניר קלעה נבחרת ארצות הברית ממוצע של כ-102 נקודות למשחק, וספגה כ-60 נקודות בממוצע למשחק. הקלעים המובילים של הנבחרת היו אוסקר רוברטסון (17.0 נקודות למשחק), ג'רי לוקאס (16.8), ג'רי וסט (14.3), טרי דיסינג'ר (11.5), אדריאן סמית' (10.9), וולט בלאמי (8.1) ובוב בוזר (7.0).
מורשת.
נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא נחשבת בעיני רבים ל"קבוצה החובבנית" הטובה בתולדות הכדורסל. שמונה משחקני הקבוצה השתתפו לאורך הקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA, וארבעה מהם – רוברטסון, וסט, לוקאס ובלאמי – הוצגו בהיכל התהילה של הכדורסל. כמו כן חברים בהיכל התהילה מאמן הנבחרת פיט ניואל, ומנהל הנבחרת דאץ' לונבורג.
בשנת 2010 הונצחה הנבחרת בשלמותה כחברה בהיכל התהילה, כשהוצגה בו לצד נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה (ה"דרים טים").
ברבורופליים
ברבורופליים (שם מדעי: Barbourofelidae) היא משפחה של טורפים נכחדים מתת-סדרת דמויי חתול שדמו במראם לחתולים שנחרבים גדולים ובעבר היו חלק ממשפחת החתוליים.
הם חיו באפריקה, אירואסיה ואמריקה הצפונית במשך תקופת המיוקן ומילאו את הגומחות של הטורפים הגדולים כמו האריות והטיגריסים של ימינו. משפחה זו התפתחה מבני משפחת הנימרווידיים הקטנים יותר אך דומים לברבורופליים.