בסוף ספטמבר 1939 נכנסו לעיירה כוחות הצבא האדום. בתקופה זו פורקו המוסדות היהודיים בעיר, והיהודים פונו מדירותיהם הטובות. הפליטים שהגיעו לעיירה ממערב פולין שולחו לפנים רוסיה, וכך גם מספר יהודים מקומיים. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ב-24 ביוני 1941, שבו הגרמנים לעיירה, ובה בעת הוקם בה יודנרט, שבראשותו הועמד ד"ר שימל, אשר הצטווה לספק יהודים לעבודות כפייה עבור הגרמנים. יהודי העיירה הועסקו בתנאי רעב בסביבות הכפר יאלוב, ובמהלך העבודות אף נרצחו מספר יהודים בידי אוקראינים. כמו כן, כשבוע או שבועיים לאחר כניסתם לעיירה, ציוו הגרמנים על היהודים לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד, כאשר העונש על הפרת ההוראה היה 25 מלקת, ובמספר מקרים אף נרצחו יהודים. בנוסף, נאסר על היהודים ללכת ברחובות הראשיים בעיירה, ונקבעה שעת עוצר. במהלך התקופה נפרצו תכופות בתי היהודים, ורכושם נשדד. על הנוצרים בעיירה נאסר למכור ליהודים מזון. בחורף 1942-1941 צוו היהודים בעיירה למסור את מוצרי הפרווה שברשותם לגרמנים, ולאחר מכן נצטוו למסור גם את תכשיטיהם ודברי הערך שלהם.
באפריל 1942 החל בעיירה ניצול נמרץ של כוח העבודה היהודי, במהלכו נבנו מבנים שונים, וכן גשר שרוצף במצבות שנעקרו מבית העלמין היהודי בעיירה. כמו כן, הועסקו היהודים בפירוק בונקרים וביצורים סובייטיים.
בסמוך לחג השבועות תש"ב נערכה בפקודת המשטרה הגרמנית רשימת יהודים בני 65 ומעלה, ואלו צוו להגיע לבניין היודנרט בבגדי חג. כ-300 איש שהגיעו למקום נכלאו בבית הסוהר, ובלילה הוצאו החוצה. קבוצה אחת נורתה בשוק ליד בית המשפט, וקבוצה שנייה הובאה ליער זאמסי שליד הכפר ברהי, ושם נורו אנשיה. לאחר מכן, נהגו אנשי הגסטאפו לצאת מדי לילה לכפרי הסביבה, ולירות באוכלוסייה היהודית המקומית.
בסוף יולי או בראשית אוגוסט 1942 הובאו לעיירה היהודים שנותרו בכפרים הסמוכים (בהם יהודי צ'ארנה ולוטוביסקה), תוך אלימות קשה. עם הגעת הפליטים עלה מספר היהודים בעיירה לכ-3,000. במהלך תקופה זו, הוחמר עוד יותר יחס הגרמנים ליהודי העיירה, והעונש על כל עבירה היה הוצאה להורג על חוף הנהר.
בראשית ספטמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה למחנה העבודה בזאסלאוויה, לכאורה למטרת עבודה בבית החרושת לנייר שבמקום. משם גורשו יהודי העיירה, יחד עם עוד אלפים מיהודי הנפה, למחנה ההשמדה בלז'ץ, או שנרצחו ביערות הסמוכים לזאסלאוויה. כ-60 עד 70 יהודים שהושארו בעיירה לשם עבודות שונות הוסעו במשאיות בשלהי 1942 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
מבין יהודי העיירה שלפני המלחמה נותרו בחיים קומץ ששהו בברית המועצות, וכן מעטים שניצלו במחבוא אצל נוצרים.
רוסקוף
רוסקוף (בצרפתית: Roscoff; בברטונית: Rosko) היא קומונה במחוז פיניסטר בברטאן בצפון־מערב צרפת.
רוסקוף ידועה בזכות האדריכלות הציורית ומכונה "עיר קטנה עם אופי של ברטאן" מאז ב־2009.
משנות השבעים פועל ברוסקוף נמל מים עמוקים, שמקשר את ברטאן לאנגליה ולאירלנד. הנמל משמש להעברת סחורות ולתיירות. היא גם המקום שממנו נוהגים לצאת לדרכם "אוניון ג'וניז", סוחרים ברטונים שמוכרים בצל ברטוני מקומיים באנגליה.
איזי חריק
איזי (יצחק) חריק (יידיש: איזי כאַריק; 17 בנובמבר 1898–1937) היה משורר יידי.
ביוגרפיה.
חריק נולד בזמבין באימפריה הרוסית למשפחה ענייה, אביו דוד היה סנדלר. בילדותו למד בחדר.
הוא קיבל בהתלהבות את מהפכת אוקטובר, ב-1919 הוא התנדב לצבא האדום ונלחם בבלארוס.
את השירים הראשונים שלו פרסם בימיה של מלחמת האזרחים ברוסיה בעיתון היידי די קאמוניסטישע וועלט (העולם הקומוניסטי) (אפריל 1920, תחת שם העט איזי זמבין). בשנות העשרים החלו לצאת לאור קובצי שירים הראשונים שלו, כמו כן באותה תקופה גם עבר להתגורר במינסק, לסירוגין הוא גר גם במוסקבה. הוא עבד במערכת כתב העת היידי שטערן שיצא לאור במינסק. יחד עם זליג אקסלרוד היה יושב ראש אגף הסופרים היהודים באגודת הסופרים הבלארוסית.
ב-1937 הוא נעצר ויותר מאוחר הוצא להורג.
הייקה לנגהנס
הייקה לנגהנס (Heike Langhans; נולדה ב-1988) היא זמרת-יוצרת בסוגות דארקווייב אלקטרוני, רוק גותי, דום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני.
חייה.
הייקה נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה למשפחה ממוצא גרמני. בצעירותה נמשכה למוזיקה גותית מלנכולית והחלה לעסוק בהלחנה, כתיבה ושירה. לפני שהחלה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי עבדה הייקה כמעצבת גרפית, דבר שהיא עושה עד היום.
הייקה הייתה הזמרת של להקת המטאל הסימפוני Inferium מדרום אפריקה בשנים 2005–2010. ב-2006 הקימה את להקת היחיד LOR3L3I המנגנת דארקווייב אלקטרוני גותי. ב-2012 הצטרפה ללהקת הדום מטאל/מטאל גותי השוודית Draconian כזמרת במקום ליסה יוהנסון שעזבה ב-2011. בהתחלה היו לה בעיות להשיג אשרת עבודה בשוודיה, דבר שפגע ביכולת הלהקה להקליט אלבום. עד לקבלת האשרה הופיעה בתור זמרת זמנית בלהקת הרוק הגותי The Great Sleep בדרום אפריקה. בסוף 2013 קיבלה אשרת עבודה והיגרה לשוודיה. בשוודיה החלה לעבוד עם Draconian אך הופיעה גם כזמרת אורחת עבור להקת הדרון הקוסמי השוודית ISON. ב-2015 יצא Sovran, אלבומה הראשון עם Draconian. ב-2020 יצא Under a Godless Veil, אלבומה השני עם Draconian. ב-2022 עזבה את Draconian.
נוני דרוויש
נוני דרוויש (בערבית: نوني درويش; נולדה ב-22 באפריל 1949) היא מצרייה-אמריקאית פעילה למען זכויות אדם וראש הארגון מוסלמים לשעבר מאוחדים. מתמחה בזכויות אדם בנושאי נשים ומיעוטים במזרח התיכון, ופעילה אנטי-אסלאם פוליטי קיצוני, שלטענתה נדרש לרפורמה מבפנים. פועלת גם כפעילה פרו-ישראלית והקימה את הארגון ערבים למען ישראל, המורכב מערבים אתניים ומוסלמים המכבדים ותומכים במדינת ישראל, בעד שלום וגיוון במזרח התיכון, דוחים פיגועי התאבדות כתוצר הג'יהאד, ובעד קידום ביקורת עצמית בונה ורפורמה בעולם הערבי-מוסלמי.
ביוגרפיה.
דרוויש נולדה בשנת 1949 במצרים. בשנת 1950 עברה לעזה לאחר שאביה, מוסטפא חאפז, אלוף בצבא מצרים, הוצב מחדש על ידי גמאל עבד אל נאצר לשמש כמפקד המודיעין הצבאי המצרי בעזה. בתקופה זו הקים אביה את הפדאיון שארגן פשיטות ופיגועים נגד אוכלוסייה אזרחית ישראלית בין השנים 1951–1956. בשנת 1956 בהיותה בת 6 אביה נהרג במבצע חיסול של צה"ל והוגדר כשהיד. דרוויש טוענת כי לאחר מות אביה הסביבה עודדה אותה ואת אחיה לרצח יהודים כנקמה על מות אביה, תוך התעלמות מפעילות הטרור בהם אביה היה מעורב.
לאחר מות אביה המשפחה חזרה לקהיר שם חונכה דרוויש בבית ספר קתולי ולאחר מכן באוניברסיטה האמריקאית בקהיר מטעמה הוענק לה תואר בוגר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. לאחר מכן דרוויש החלה לעבוד בסוכנות החדשות של המזרח התיכון , עד שבשנת 1978 עברה עם בעלה לארצות הברית ולאחר תקופה מסוימת התנצרה והחלה ללמוד בכנסייה האוונגליסטית הלא עדתית . לאחר פיגועי 11 בספטמבר החלה לעסוק בנושאים הקשורים לטרור אסלאמי ולבקר את הקיצוניות האסלאמית המתנהלת תחת שתיקתם של הזרמים המתונים.
פעילות.
דרוויש מאשימה את "התרבות והתעמולה האסלאמית המזרח תיכונית בלימוד שנאה לילדים מלידה" וקוראת לרפורמה מבפנים בתרבות האסלאמית-ערבית העכשווית. דרוויש כתבה שלושה ספרים בנושאי המזרח התיכון והאסלאם והרצתה בפורומים וקמפוסים שונים ברחבי העולם.
חיבורים.
דרוויש הוציאה לאור שלושה ספרים בחיבורה:
מוסלמים לשעבר מאוחדים.
מוסלמים לשעבר מאוחדים (באנגלית: Former Muslims United, לעיתים מקוצר כ-EMU) היא קבוצה שהוקמה באוקטובר 2009 בארצות הברית, שמטרתה להגן על מוסלמים לשעבר מפני רדיפות מצד מוסלמים הסבורים כי השריעה דורשת רדיפה שכזו. הם מתנגדים באופן קולני נגד רצח על חילול כבוד המשפחה. כתבו התחייבות לדחיית עונש מוות שנשלחו לאנשים רבים באשמת כפירה. דרוויש היא מנהלת הארגון.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
הארמייה החמישית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
היסטוריה.
מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף המרכזי של הגרמנים יחד עם הארמייה הרביעית. בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, וניצחה את הצרפתים בקרב הארדנים, וכבשה את בליטת סן מייל. אולם לבסוף נבלמה כתוצאה מהקרב על המארן.
ב-21 בפברואר 1916 תקפה הארמייה בחזית ורדן, בתחילה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות נאה, ולכבוש חלק מהמצודות הצרפתיות, כולל מבצר דואומון, אך תוך זמן קצר נבלמה התקדמותם והקרב הפך למערכת התשה עקובה מדם, שגררה לתוכה חלק ניכר מכוחות הצבא הצרפתי והגרמני, ונמשכה כ-10 חודשים. המטרה העיקרית של הפיקוד הגרמני הייתה לגרור את הצבא הצרפתי למערכת התשה בתנאים נוחים לצד הגרמני, ולגרום לו "לדמם למוות". הצבא הצרפתי ספג אמנם מאות אלפי נפגעים במהלך הקרבות בורדן, אך גם הצבא הגרמני ספג אבדות כבדות מאוד, שלא נפלו בהרבה מאבדות הצד הצרפתי.
ב-30 בנובמבר 1916 מונה וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה למפקד קבוצת הארמיות יורש העצר הגרמני (שכללה את הארמיות ה-3 וה-5, ובהמשך כללה אף את הארמיות ה-1, ה-2 ה-7, וה-18), ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אוואלד פון לוכוב. ב-17 בדצמבר 1916 פרש פון לוכוב מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון גלוויץ.