בית המדינה של מדינת מרילנד (באנגלית: Maryland State House) ממוקם באנאפוליס בירת מדינת מרילנד שבארצות הברית. המבנה משמש את האספה הכללית של מרילנד, והוא מבנה בית המחוקקים המדינתי הוותיק ביותר בארצות הברית, ונעשה בו שימוש ברצף מאז בניית המבנה, בשנת 1772, ועד ימינו.
כיפת המבנה היא כיפת העץ הגדולה ביותר בארצות הברית.
המבנה הניצב כיום באתר הוא המבנה השלישי שנבנה עבור בית המחוקקים. המבנה הוכרז בשנת 1968 כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
היסטוריה.
הקמת המבנה החלה בשנת 1772 והושלמה רק בשנת 1779 בשל המהפכה האמריקאית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ג'וזף הורשיו אנדרסון (Joseph Horatio Anderson). בראש כיפת המבנה הוצב קולט ברקים על ידי בנג'מין פרנקלין.
בין ה-26 בנובמבר 1783 ל-3 ביוני 1784 שימשה העיר אנאפוליס כבירת ארצות הברית, ובניין בית המחוקקים של מדינת מרילנד שימש את קונגרס הקונפדרציה (בית המחוקקים הראשון של ארצות הברית). באולם הסנאט שבמבנה התפטר ג'ורג' וושינגטון מתפקידו כמפקד הצבא הקונטיננטלי ב-23 בדצמבר 1783. חודש לאחר מכן, ב-14 בינואר 1784, אושרר במקום חוזה פריז.
מאז שנת 1969 מנוהל המבנה על ידי "קרן הנאמנות של בית מדינת מרילנד" ("State House Trust").
תיאור המבנה.
הבניין מורכב משני מבנים - המבנה המקורי, מהמאה ה-18 (שנבנה במקור מעץ וצופה גבס), ומבנה חדש שנבנה בין השנים 1902–1906, המצופה משיש איטלקי. המבנה החדש תוכנן על ידי האדריכלים פרנסיס בולדווין (Francis Baldwin) וג'וסיה פנינגטון (Josiah Pennington). במבואת הבניין מצויר על הרצפה קו שחור המסמל את קו ההפרדה בין שני המבנים.
בתוך המבנה מצויה רוטונדה גבוהה ובמרכזה העתק של ספינה - ה"פדרליסט של מרילנד". הספינה המקורית נבנתה בשנת 1788 על מנת לסמל את אשרורה של מרילנד לחוקת ארצות הברית, והיו לה שבעה מפרשים על מנת לסמל את היות מרילנד המדינה השביעית לאשרר את החוקה. ההעתק נבנה בשנת 1987 לרגל יובל המאתיים לאשרור החוקה.
בתוך הבניין המקורי, מימין לכנסה מצוי חדר הסנאט המקורי של המדינה. בחדר זה התכנס הקונגרס הקונטיננטלי, ובו התפטר וושינגטון מתפקידו. פסל של וושינגטון הלובש העתק הבגדים שלבש בעת נאומו נמצא בחדר (הבגדים המקוריים מצויים במוזיאון הסמית'וניאן). לאולם זה שתי קומות - כאשר הקומה העליונה נועדה לאפשר לנשים לצפות בנאומים (נשים לא הורשו להיכנס לקומה הראשונה). מרפסת הנשים מעוטרת במוטיב של עלי טבק המסמלים את חשיבות הטבק לכלכלת המדינה והתבססות הכלכלה על הטבק באותה עת.
משמאל לאולם הכניסה למבנה מצויים חדר קלוורט (Calvert Room) - על שם המושל הראשון של המדינה, וחדר הכסף של מרילנד (Maryland Silver Room) בו מוצגים מסמכים היסטוריים של המדינה. שני חדרים אלה ממוקמים במקום בו עמד הבית התחתון המקורי של המדינה (the House of Delegates).
בבניין החדש ממוקמים אולם הסנאט ואולם הנבחרים הנוכחיים של המדינה. אולם הסנאט החדש מעוטר בצבעי אדום ולבן, ואילו אולם הנבחרים מעוטר בשחור וזהב. ארבעת צבעים אלה הם צבעי דגל מדינת מרילנד. על שטיח אולם הסנטר מופיע סמל מדינת מרילנד משנת 1648, ועל קירות האולם ציורים של ארבעת חותמי הכרזת העצמאות האמריקאית מהמדינה.
אולם בית הנבחרים שופץ בשנת 1992, ועל קירותיו מופיעים דיקנאות היושבי ראש של הבית התחתון.
אביר הר-אבן
אביר הר-אבן (נולד ב-1947 בשם רוברט הרשקו) הוא רב אמן בינלאומי בשחמט בכתב אלוף ישראל לשחמט בכתב בשנים 1966, 1974 ו-2007 (במשותף עם אילן רוטמן).
תושב עמנואל והתמודד בה על ראשות המועצה כמייצג הזרם הליטאי בעיר.
טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתף בעבר ומשתתף בהווה.
"תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב אמן.
נכון לאפריל 2015, הר-אבן מדורג במקום העשירי בישראל בשחמט בהתכתבות.
ליגת העל הצ'כוסלובקית
אליפות צ'כוסלובקיה בכדורגל היה טורניר שנערך בין 1925 ו-1938, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין 1945 ו-1993, בין מועדוני כדורגל מצ'כיה וסלובקיה בתקופה ששתי המדינות היו חלק מצ'כוסלובקיה.
עם התפרקות הגוש הצ'כוסלובקי בשנת 1993, הוקמו ליגת העל הצ'כית וליגת העל הסלובקית, הוקמו התאחדויות כדורגל נפרדות וכן נבחרות לאומיות נפרדות.
הקבוצות בעונה האחרונה של הליגה (1992/1993) היו: ספרטה פראג, סלאביה פראג, סלובן ברטיסלאבה, דוניאסקה סטרדה, סיגמה אולמוץ, באניק אוסטראבה, אינטר ברטיסלאבה, בובי ברנו, הראדץ קראלובה, ויטקוביצה, טאטרן פרסוב, ניטרה, צסקה בודייבויצה, דוקלה פראג, בוהמיאנס פראג, ספרטק טרנבה.
NV ברטיסלבה
גביע ערי התעשייה
בניין בית המחוקקים של מרילנד
לווייתנאים בתרבות
במהלך ההיסטוריה, היה ללווייתנאים מעמד מיוחד בעיקר בתרבויות שהתקיימו באזורים הסמוכים לחוף-הים, לתרבויות שהתקיימו באיים או לתרבויות בעלות צי-סוחר גדול. מטבע הדברים, לווייתני השיניים הקטנים (ובהם הדולפינים), שלעיתים-קרובות שוחים בסמוך לחופים, היו מוכרים יותר לרוב התרבויות מאשר לווייתני המזיפות גדולי-הממדים. בעוד שלווייתני השיניים נצפו לעיתים קרובות מהחופים, הרי שעל לווייתני המזיפות ניתן היה ללמוד רק במקרה שעלו אל החוף, או מתצפיות של מלחים ויורדי-ים. מכיוון שכך, סביב הלווייתנים הגדולים התפתחו מיתוסים ואגדות שונות, וחוסר הידע אודותם גרם לכך שבמקרים רבים התייחסו אליהם כאל מפלצות ימיות מסתוריות. המפגש בין הלווייתנאים לבני האדם החל כבר בתקופת האבן — ממצאים מקוריאה הדרומית המתוארכים ל-6000 לפנה"ס עשויים להיות עדות ארכאולוגית לציד לווייתנים בידי אנשי תקופת האבן.
העת העתיקה.
ביוון העתיקה מוזכר הלווייתן לראשונה אצל הומרוס. שם הוא מכונה קֶטוֹס (בכתיב יווני: "Κητος"), מילה שמשמעותה "מפלצת-ימית". זוהי גם מקורה של המילה הלטינית קֶטוּס (באלפבית לטיני: "Cetus"), שמשמעותה לווייתן. בלטינית נקרא הלווייתן הזכר בצורה הומוריסטית גם "Musculus". מילה זו פירושה "שרירי או "חזק" אך ניתן לפרשה גם כ"עכברון", והרומאים בחרו בכינוי זה דווקא עבור הלווייתן בשל כפל המשמעויות הסרקסטי שבו. הלווייתנים שבים הצפוני נקראו "Physetér", ומילה זו התייחסה בעיקר לראשתן גדול-הראש — שעד היום שמו המדעי הוא "Physeter macrocephalus". בין היוונים והרומאים העתיקים, הלווייתנים מתוארים בפרוטרוט בעיקר בכתביהם של אריסטו, פליניוס הזקן ומקרוביוס, שהתייחסו גם להמלטת הגורים הצעירים וליניקתם מחלב-אמם. פליניוס תיאר את עמוד האדים שמזרימים הלווייתנים דרך חור הנשיפה שלהם, ואמברוסיוס אף טען שהלווייתנים יכניסו את גוריהם הקטנים אל פיהם במטרה להגן עליהם. היוונים הקדומים אף הביעו את הערכתם לדולפינים וללווייתנים בכך שקראו על-שמם שתי קבוצות כוכבים נפרדות, לווייתן ודולפין.
היוונים-הקדומים התייחסו בחיבוריהם בעיקר לדולפינים (לווייתני השיניים) ולא ללווייתנים. הם היללו את מהירות שחייתם, את תנועותיהם החינניות במים ואת האינטליגנציה שלהם. במיתולוגיה היוונית מוצג הדולפין כיצור אלטרואיסטי המסייע לבני-האדם. לפי סיפורי המיתולוגיה, האל אפולו הופיע כדולפין והראה לסירות שיצאו מכרתים את הדרך לדלפי. האל פוסידון מוצג לעיתים קרובות לצד דולפינים. האחרון אף נעזר בשירותיו של דולפין לשכנע את אמפיטריטה היפה להיעתר לחיזוריו. כאות הוקרה על שירותו זה שיכן אותו פוסידון בשמים. המשורר הרומי אובידיוס מספר על חטיפתו של דיוניסוס על ידי שודדי ים, האל הפך עצמו לאריה והשודדים המבוהלים קפצו למים והפכו לדולפינים. בני התרבות המינואית אף הקימו עבור הדולפינים מקדש בכרתים. דמות זו של הדולפין, כפי שהוא מוצג במיתולוגיה היוונית, קיבלה ייצוג גם בכתבים של משוררים ואנשי רוח יוונים עתיקים. מסופר שדולפינים נמשכו למוזיקה שניגן בסירתו המשורר אריון בעת שהפליג בלב ים ואף הצילו אותו לאחר שנזרק למים על ידי שודדים, ואילו המשורר היווני בן המאה ה-6 לפנה"ס אופיאן, וכן פליניוס הזקן בן רומא העתיקה, תיעדו דולפינים שסייעו לדייגים בציד שללם ואיסופו — תופעה שבמקומות מסוימים בעולם ידוע לנו עליה עד ימינו.
נראה שהלווייתנים היוו השראה ליצורים אגדתיים המופיעים במיתולוגיה היוונית. כך, לדוגמה, מסופר שאנדרומדה נכבלה לסלע על ידי מפלצת ימית איומה, ופרסאוס, בנו של זאוס שעבר במקום, התאהב בה, הפך את המפלצת לגוש אבן והתחתן עימה. גם בתנ"ך מוזכר הלווייתן, שהוא מפלצת מים מיתית המתואר בדרך-כלל בציורי התנ"ך (בעקבות התיאור התנ"כי המופיע במספר פסוקים) כתנין עצום או כנחש ים אימתני. הלווייתן המקראי זכה להתייחסויות בדיוני התלמוד, במדרשי אגדה, בסידור התפילה, בפרשנות מאוחרת כפירוש רש"י לתורה, ואף בקבלה. בנצרות מוצג הלווייתן כסמל של רוע וככוח שטני, שיושמד על ידי אלוהים ביום הדין. גם לפי התיאור התנ"כי המובא במספר פסוקים הלווייתן הוא יצור ימי, שבבוא היום ייהרג על ידי אלוהים: ; . התנ"ך, כפי שניתן לראות, מתאר את הלווייתן כבעל חיים עצום השוכן במצולות ים, המהווה עדות לעוצמת האל, לגדולתו ולתפארתו. ספר איוב מפליג בתיאור דמותו של הלווייתן, ומתארו כחיה הגדולה בים, שמנחיריה יוצא עשן, מפיה בוקעים ניצוצות אש, לבה כאבן רחיים ואף כלי נשק לא יכול לה. תיאור זה נועד להציג את רוממות הבורא מחד, ואת שפלות האדם וחולשתו מאידך. עד ימינו, המושג האנגלי Leviathan (לווייתן) משמש לציון מפלצות מיתיות, או בעלי חיים אדירי ממדים.