צבי רזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, בן לעדה, שעלתה מפולין, ולמאיר, עורך דין שעלה מאוקראינה. למד בבית הספר "הכרמל" ובתיכון עירוני ה', והיה חבר ב"תנועה המאוחדת", במסגרתה להכשרה בקיבוץ משמר דוד. התגייס לנח"ל המוצנח ובמלחמת ששת הימים שירת במילואים בסיירת של חטיבת ירושלים, בפיקודו של יוסי לנגוצקי.
למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 קיבל באוניברסיטה זו תואר שני בהיסטוריה, על עבודה שכותרתה "נסיכות הגליל במאה הי"ב", שנכתבה בהנחייתו של פרופ' יהושע פראוור.
בשנת 1976 סיים את עבודת הדוקטור תחת הכותרת "The peasant families and landholding in Halesowen, 1270-1400" באוניברסיטת ברמינגהאם בהנחיית פרופ' רודני הילטון. היסטוריונים של ימי הביניים באנגליה לא יכלו להשתמש ברישומי כנסייה כדי להגיע למסקנות דמוגרפיות מכוון שאלה זמינים רק החל מהמאה ה-16. רזי עשה במחקרו שימוש ברישומי של בית המשפט המחוזי (Manor court) כדי לנסות ללמוד על חיי האיכרים במחוז האנגלי היילזוון (Halesowen).
בשנת 1976 הצטרף לסגל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
לימד גם במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
נפטר ב-12 באוקטובר 2016 ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
פעילות פוליטית.
עמיתו של רזי בחוג להיסטוריה, פרופ' אביעד קליינברג, תיאר:
האקדמיה העולמית למדעים
האקדמיה העולמית למדעים (באנגלית: The World Academy of Science, בראשי תיבות: TWAS) הוא מוסד אקדמי לקידום המדעים בעולם המתפתח, אשר הוקם בשנת 1983 על ידי הפיזיקאי הפקיסטני זוכה פרס נובל עבדוס סלאם ומושבה במרכז עבדוס סלאם לפיזיקה תאורטית בטריאסטה שבאיטליה.
הארגון מורכב מכ-1,000 מדענים מיותר מ-70 מדינות ומטרתו העיקרית היא לקדם את המדע ופיתוח בר-קיימא בעולם המתפתח. עד לשנת 2004 שמו של הארגון היה Third World Academy of Sciences. הארגון ממומן בעיקר על ידי אונסק"ו.
הארגון מקיים כנסים בינלאומיים, מעניק מלגות מחקר ופרסים שונים. נשיא הארגון משנת 2018 הוא מתמטיקאי נציג סודאן Mohamed H.A. Hassan.
החל משנת 1985 הארגון מעניק פרסים שנתיים של 15 אלף $ למדענים ממדינות המתפתחות. בשנת 2003 פרס הוענק למעיינה זץ, מדענית ברזילאית ילידת ישראל.
איל דה יו
איל דה יו (בצרפתית: Île d'Yeu) הוא אי לחופי ונדה שבצרפת. מבחינה אדמיניסטרטיבית מוכרז האי כקנטון ובו קומונה אחת בעלת שם זהה.
גודל האי כ-23.32 קמ"ר ונכון לשנת 2008 מתגוררים בו 4,562 תושבים. באי שני נמלים Port-Joinville ו-Port de la Meule. באי טירה הקרויה Vieux-château de l'Île d'Yeu, שהוקמה במאה ה-14 כדי להגן על האי מפני שודדי ים.
אנרי פיליפ פטן, מנהיג צרפת ששיתף פעולה עם הנאצים הוגלה לאי, שם מת במאסר בשנת 1951.
מירזה פתאלי אחונדוב
מירזה מהמדטא (ג)י-או (ג)לו פתאלי אחונדוב (באזרית : Mirzə Fətəli Məhəmmədtağı oğlu Axundov, בפרסית: میرزا فتحعلی آخوندزاده שם בלידה: מירזא פתח'עלי אח'ונדזאדה,
12 ביולי 1812 נוח'ה, כיום שקי - 9 במרץ 1878 טביליסי )
היה סופר, מחזאי הוגה-דעות ומבקר ספרות אזרביג'אני בשפות אזרית ופרסית. נחשב לאחד ממייסדי הספרות האזרית המודרנית והפרסית ולאחד מאבות התיאטרון האזרי, נציג של הזרם הרומנטי היסטורי וריאליסטי. נמנה עם חסידי המודרניזציה והחילוניות בתרבות ארצו ואחד ממבשרי התנועה הלאומית האיראנית. בשנת 1863 בחברה העות'מאנית למדעים הציג לראשונה רפורמה למעבר השפה האזרית לאלפבית לטיני.
רקע משפחתי ושנות צעירותו.
אחונדוב נולד בשנת 1812 בנוח'ה בח'אנות שאקי כבן למשפחה של בעלי אדמות אמידים שמוצאם באזרבייג'ן האיראני. אביו, מוחמד-תקי, היה אח'ונד (אימאם), ומשם שם המשפחה של הסופר. כשהיה תינוק בן שנתיים עברה המשפחה לגור בכפר ח'אמנה, על יד תבריז. כשבשנת 1814 התגרשו הוריו, האם חזרה איתו לעיר נוח'ה (שקי) בבית של דודו, חאג'י עסכר. הדוד היה למורו הראשון. הוא לימד את הילד קוראן, ערבית ופרסית, ומקצועות אחרים. בשנת 1832 כשיצא לעלייה לרגל למכה, השאיר חאג' עסכר את הנער אצל מלומד בעיר גנג'ה, שהיה אמור ללמדו לוגיקה ערבית ומקצועות מדעיים, לפי המסורת מימי הביניים, ולהכין אותו ללימודי דת. בין המורים במדרסה בגנג'ה, שבה למד אחונדוב, היה גם המשורר האזרי מירזא שאפיע ואזה (میرزا شفیع واضح). הוא הפך למנטור של אחונדוב, הכיר לו את ההגות החילונית המערבית והניאו מלהיכנס למסלול של לימודי דת. כשחזר דודו מן החאג', התחיל אחונדוב ללמוד במכללה ממלכתית וכעבור שנה נוספת, ב-1834, עבר לטיפליס, בירת מלכות המשנה של הקווקז (כיום בירת גאורגיה).
פעילותו במשרות ממלכתיות.
בטיפליס הוא עבד שם כמתרגם במנהל האזרחי, ולאחר מכן גם במנהל הצבאי הרוסי, עיסוק שהמשיך עד סוף חייו.
התקבל כמתרגם במשרדו של ראש מנהל הרוסי בגאורגיה, הגנרל הברון גריגורי רוזן. בשנת 1840 השתתף אחונדוב, מתוקף תפקידו, במסע הצבאי הרוסי באבחזיה, כולל בנחיתה בכף אדלר. כמו כן השתתף כמתרגם בעיר גורי במפגשים בין המשלחות של האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית לצורך קביעת הגבול המשותף באזור.
החל משנת 1837 עבד כמורה לפרסית ולטורקית בבית ספר ארמני במחוז טביליסי, אחר כך בבית הספר הארמני נרססיאן. בטביליסי הכיר אחונדוב גולים רוסים, אנשי אופוזיציה – מתנועת הדקבריסטים, כמו אלכסנדר בסטוז'ב-מרלינסקי, ולדימיר אודוייבסקי, המשורר יאקוב פולונסקי, ואת הסופרים הארמנים חצ'אטור אבוביאן וגבריאל סונדוקיאן, שתרמו גם הם לעיצוב השקפתו התרבותית המערבית. במהלך השנים 1840–1870 זכה אחונדוב בהוקרת השלטונות הרוסים על פעילותו כמתרגם בעת מבצעים צבאיים, מלחמת קרים, ובעת מסעות למחקר ארכאולוגי וגאוגרפי. הסוף הקריירה הועלה לדרגת קולונל. בתוקף תפקידו זכה לאותות ועיטורים מצד שלטונות רוסיה, פרס וטורקיה.
פעילותו הספרותית.
בשנות ה-1830 כתב אחונדוב ספרות מגויסת בזכות הקדמה, ההשכלה והחירות. שיריו מהשנים 1830–1840 נכתבו על יסוד מסורת השירה הקלאסית האזרית והפרסית, שירת האשיגים. כתב לדוגמה שיר קינה על הזמן, שיר על מותו של פושקין, ושירי גושמה, סוגה אופיינית לאשוגים.
האלגיה למותו של פושקין (1837) תורגמה לרוסית ופורסמה בגיליון XI של העיתון "מוסקובסקי נבליודאטל" ("הצופה המוסקבאי").
אולם הכתיבה שלו קיבלה יותר תאוצה בשנות ה-1850.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 כתב שש קומדיות שהיו הקומדיות האזריות הראשונות והיוו ניסיונות ראשונים למחזאות לאומית אזרבייג'אנית.
נושאי הקומדיות היו קשורים למציאות הקווקזית במחצית הראשונה של המאה ה-19. כתב-עת גרמני לספרות זרה ("המגזין לספרות זרה") שיבח את אחונדוב בהכריזו "גאון של המחזאות" ו"מולייר של אזרבייג'ן".
גישתו בכתביו הייתה ריאליסטית, מושפעת מעידן האורות ומאמונתו בעתיד הזוהר של עמו.
בשנת 1859 פרסם אחונדוב גם את הרומן הקצר הידוע שלו "כוכבים מרומים", שהיווה אבן יסוד לפרוזה ההיסטורית האזרבייג'אנית.
השפעתו של אחונדוב הקרינה לא רק על קהל האקדמאים באזרבייג'ן ובאיראן, אלא גם על אקדמאים טורקים רבים שפעלו בסוף המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20.
בנוסף לעניין הרב שגילה בתרבות הטרום-אסלאמית באיראן, לפני שנחרבה על ידי "הערבים הרעבים, העירומים והפראים" כדבריו, היה אח'ונדזאדה אחד ממבשרי הלאומנית המודרנית האיראנית. הוא התנגד לאימפריה העות'מאנית וכתב משום כך בהתלהבות על האירוע ההיסטורי של גירוש העות'מאנים מבגדאד על ידי השאה עבאס הגדול במחצית הראשונה של המאה ה-17.
אחונדוב השפיע רבות גם על סופרים פרסים חשובים כמו מלכום ח'אן, מירזא אקא ח'אן כרמאני ומירזא עבד א-רחים טליבוף, שהיו חסידי רפורמות באיראן.
הסופר ראה באיראן את מולדתו הרוחנית, ובו זמנית החשיב עצמו אזרבייג'אני, כאחד שגדל בארץ זו והשפה האזרית הייתה שפת אמו. מתוך התנגדותו לנחשלות שהייתה שלטת במרחב האסלאמי בקווקז ובאיראן, תמך אחונדוב באימפריה הרוסית וגישתו זו זיכתה אותו לעוד יותר הערכה בהיסטוריגפריה הרוסית והסובייטית. בימי מלחמת קרים האיץ אחונדוב את בני ארצו להילחם כמוהו, לצדם של הרוסים נגד העות'מאנים.
השפעתו על הספרות האיראנית.
יחד עם מירזא אקא ח'אן כרמאני וג'לאל א-דין מרשה קאג'אר, נחשב אחונדוב, בשמו הפרסי אח'ונדזאדה, לנציג של הרומנטיזם המוקדם האיראני. הוא התגאה בזהותו הפרסית (נז'אד-י איראני) ובהשתייכותו לאומה האיראנית (מלאת-י איראן) ולמולדת האיראנית (וטן).
השפיע על מאלכום ח'אן ומחזאים איראנים נוספים. כמו כן הוא השפיע מאוד על ג'לאל-א-דין מירזא קאג'אר, (1826–1870), נסיך מבית המלוכה הקאג'ארי על ידי קשרי הידידות האישית ומכתביו. ג'לאל א-דין מירזא חיבר את הספר "נאמה-יה ח'וסראוואן", שהוא ניסיון לכתוב מחדש את ההיסטוריה הלאומית האיראנית. זה היה ספר לימוד בפרסית פשוטה, מטוהרת ממלים ערביות.
מירזא אקא ח'אן כרמאני (1854–1896) אימץ גישה דומה בכתיבת ספרים היסטוריים וניסה להחיות את עברה המפואר של איראן.
רפורמת האלפבית.
אחונדוב דגל ברפורמה של האלפבית האזרי, מתוך מודעות לפגמי השימוש בכתיב הפרסי-ערבי במקרה השפות טורקיות. הוא התחיל לעבוד על רפורמה של הכתיב החל משנת 1850. התמקד תחילה בשינויים בכתיב הפרסי-ערבי על מנת להתאימו לדרישות הפונטיות של השפה האזרית. ביקש שכל צליל ייוצג על ידי סמל נפרד – ללא הכפלות או החסרות. מאוחר יותר תמך במעבר לאלפבית לטיני עם שינויים הולמים.
האלפבית שאומץ באזרבייג'ן הסובייטי בין השנים 1922–1939 וגם האלפבית הרשמי הנוכחי של השפה האזרית מבוססים על הגרסה השלישית של אחונדוב.
הנצחה.
נקראו לפי שמו:
קישורים חיצוניים.