אלשטיין נולד למשפחה יהודית חילונית בבואנוס איירס, ארגנטינה במהלך השנים הוא חזר בתשובה. סבו ברח מהבולשביקים בשנת ה'תרע"ז 1917 מברית המועצות אחרי המהפכה הקומוניסטית לארגנטינה. סבו ואביו היו יזמי נדל"ן אשר במרוצת השנים צברו נכסי מקרקעין רבים בארגנטינה. אלשטיין נשוי ואב ל-4 ילדים.
פעילות עסקית.
בארגנטינה.
אלשטיין הוא הבעלים של IRSA, שנחשבת לחברת הנדל"ן הגדולה בארגנטינה לפי היקף נכסים. החברה נסחרת בבורסת ניו יורק ובבורסת בואנוס איירס. בבעלות החברה עשרות מרכזי קניות, בנייני משרדים, בתי מלון, ונכסי מקרקעין למגורים. בשנים האחרונות החברה התרחבה גם להשקעות בשוק הנדל"ן בארצות הברית, ומחזיקה כיום בין היתר את בניין הליפסטיק במנהטן, ניו יורק, ובנכסים נוספים של מלונות ומשרדים. בבואנוס איירס החברה יזמה, בין השאר, את בנייתו של קניון "אבאסטו" ובו ממוקם סניף מקדונלד'ס הכשר היחיד בעולם מחוץ לישראל.
אלשטיין משמש כיו"ר ובעלים של חברת Cresud, אחת מהחברות החקלאיות הגדולות ביותר בדרום אמריקה. נסחרת בבורסת ניו יורק ובבורסת בואנוס איירס. על פי גרינפייס, חברת Cresud אחראית כריתת 1.2 מיליון דונם עצים ביערות גראן צ'אקו. אלשטיין משמש גם יו"ר ובעל המניות הפרטי הגדול של הבנק Hipotecario, אחד מהבנקים המסחריים הגדולים ביותר בארגנטינה המתמחה במשכנתאות ופעיל בתחומי הבנקאות הפרטית והעסקית.
אלשטיין משמש כנשיא ובעל מניות במפעל הכרייה האוסטרלית Austral Gold Limited שבארגנטינה. החברה כורה כסף וזהב במדינת צ'ילה. ב-2013, המפעל העמיק את השקעותיו בכרייה לשתי חברות משאבי חיפוש נוספות: חברת Argentex Mining Corporation וחברת Goldrock Mines Corp.
בישראל.
אלשטיין הוא יו"ר איי די בי, השקעות דיסקונט, נכסים ובנין וחברות נוספות. כמו כן הוא משמש כדירקטור בחלק מחברות הבת של הקבוצה כדוגמת אלרון.
פעילותו העסקית של אלשטיין בישראל החלה בשנת 2013 כאשר ניסה לסייע בהצלת קונצרן איי די בי אשר נשלט באותו הזמן על ידי נוחי דנקנר, לצורך כך הזרים אלשטיין מיידית 100 מיליון שקלים לסיוע בכיסוי התחייבויות של החברה אשר הייתה במצוקת נזילות חמורה עקב שלילת גישה למקורות כספיים של הגופים הפיננסים בישראל. מצב חמור זה נבע מתקופה ארוכה של השקעות כושלות והפסדים כבדים.
בשנת 2013, לאחר מאבק משפטי עם נוחי דנקנר (שתחילה היה שותפו), הצליחו אלשטיין ושותפו מוטי בן משה לרכוש את קונצרן אי די בי חברה לפיתוח שנקלע לקשיים. התאגיד מחזיק בפירמידת שליטה הכוללת מספר חברות מרכזיות במשק הישראלי, כגון סלקום, כלל ביטוח, השקעות דיסקונט (דסק"ש), נכסים ובניין, מהדרין, אלרון תעשייה אלקטרונית.
בשנת 2014 לאחר חוסר הסכמה על דרך ניהול החברה, רכש אלשטיין את חלקו של מוטי בן משה בחברה, מאז, הפך אלשטיין לבעל השליטה היחיד בחברה. סך הזרמת ההון הכוללת של אלשטיין לחברה הגיע בסופו של דבר לכמעט שלושה מיליארד שקלים. מיד לאחר רכישת חלקו של בן משה, נערכו שינויים רבים בחברה על מנת להבריאה מבחינה פיננסית, מאמצים שהחלו לשאת פרי בשנים 2015 ו-2016, בין היתר הדבר בא לידי ביטוי בהעלאות דירוגי האשראי לחברת איי די בי כמו גם לחברת השקעות דיסקונט על ידי חברות דירוג האשראי השונות.
אלשטיין הקים את אכסניית התיירים בארגנטינה "בית יעקב", המוכרת למוצ'ילרים הישראלים.
אלשטיין חבר בפורום הכלכלי העולמי.
משמש כסגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי.
אלשטיין כיהן כנשיא מוסדות חב"ד בארגנטינה, ונחשב לאחד מחסידי התנועה הבולטים בדרום אמריקה.
איש העסקים מייקל שטיינהרדט, אחד מעשירי יהודי אמריקה, השקיע ביחד עם אלשטיין באמריקה הלטינית. לשניים יש מערכת יחסים הדוקה רבת שנים בהן שתפו פעולה גם במאמצים פילנתרופיים כמו הלל ופרויקט תגלית.
איש העסקים אדגר ברונפמן (האב) השקיע יחד עם אלשטיין באמריקה הלטינית, והשניים שיתפו פעולה בארגוני צדקה שונים ופעילות משותפת בקונגרס היהודי העולמי.
פעילות פילנתרופית.
אדוארדו אלשטיין ייסד מספר פרויקטים ותוכניות חברתיות בינלאומיות.
אלשטיין משמש כיו"ר של הקרן הפילנתרופית Foundation IRSA אשר פועלת לקידום חינוך בקרב ילדים ומשפחות. התוכנית מספקת ללא עלות מחשוב וטכנולוגיה לצעירים מיעוטי יכולת, במטרה לסייע להם לפתח כישורים מדעיים, אמנותיים וחברתיים. בנוסף, הקימה הקרן את מוזיאון הילדים בבואנוס איירס Abasto.
אלשטיין סייע להקמת ארגון Endeavor הפועל בארצות הברית ובאמריקה הלטינית ומסייע ליזמים צעירים בקידום ופיתוח צמיחה כלכלית.
דרכו הפילנתרופית של אלשטיין הושפעה לדבריו מפגישתו עם הרבי מלובביץ' אשר העניק לו שני דולרים, במקום אחד: 'דולר אחד בשביל ההצלחה שלך, ודולר אחד שתיתן למישהו שצריך יותר ממך'. כדברי הרב.
אלשטיין תומך בפרויקט תגלית, מיזם שמטרתו לחזק את הקשר בין צעירי התפוצות לישראל. בנוסף אלשטיין ידוע כתומך של ארגון הִלֵל - המרכז לחיים יהודיים בקמפוס.
לילי ניר
לילי ניר (28 במאי 1949 — 4 בדצמבר 2011) הייתה פסיכולוגית ארגונית ויועצת ארגונית, הידועה בעיקר בזכות פועלה לקידום שוויון מגדרי בישראל. ניר ייסדה את "פמיננסי - מכללה כלכלית לנשים", העוסקת בהעצמת נשים בפן הכלכלי.
קורות חיים.
ניר נולדה בפתח תקווה. בנעוריה למדה בקיבוץ עין החורש. שירתה בצה"ל בתפקידי הדרכה, תחילה כמפקדת כיתה, ולאחר שהוכשרה בקורס קצינות שירתה כקצינת הדרכה. בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת פלוגה. לאחר שחרורה מצה"ל, בשנת 1970, החלה ללמוד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1973, המשיכה לתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל התגייסה למשטרת ישראל, בתור פסיכולוגית ארגונית של המטה הארצי בירושלים. במסגרת תפקידה, הקימה את המדור למדעי ההתנהגות של המשטרה. בתפקידה האחרון כיהנה כראש היחידה להנחיה פסיכולוגית, אשר עסקה בייעוץ ופיתוח ארגוני במשטרה, ועסקה בהנחיית סדנאות ניהוליות לכל שדרת הפיקוד של המשטרה. סיימה את עבודתה במשטרת ישראל בשנת 1979 בדרגת רב-פקד.
בשנת 1980 השתלמה בתוכנית להכשרת אקדמאים להוראה, והחלה לעבוד כמורה בבית הספר היסודי בנווה עוז.
בשנת 1987 המשיכה בלימודיה האקדמיים לתואר שני בהתנהגות ארגונית ובמנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל החלה לעבוד באופן עצמאי במגזר העסקי כיועצת ארגונית. במהלך עבודתה, התמחתה בהנחיית קבוצות בחברות ציבוריות ובחברות פרטיות. לימים הוסמכה כמגשרת, ועסקה בגישור בנושאי עבודה בתיקים של בית משפט השלום בתל אביב, בפתח תקווה, בבת ים ובחדרה. בנוסף, כיהנה כנציגת ציבור בבית הדין הארצי לעבודה. לאחר מספר שנים, השלימה את לימודיה האקדמיים לתואר דוקטור במדעי ההתנהגות ובמנהל עסקים מאוניברסיטת צפון אילינוי (NIU).
לאורך כל חייה הבוגרים, ניר נאבקה ופעלה רבות למען שוויון בין המינים בישראל. הייתה חברה בהנהלת שדולת הנשים בישראל ובהנהלת איגוד נשים אקדמאיות בישראל. הייתה חברה פעילה בארגוני נשים רבים: ויצו, פורום נשים לתקציב הוגן, גרנית - עמותה לסיוע לנשים בהליכי גירושין, העמותה לקידום נשים בספורט בישראל, עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל, וכן קידמה בעבור ארגון נעמת פרויקטים של "שילוב אזורי" להעצמת נשים ברחבי הארץ. פעלה על מנת להכניס את נושא השוויון בין המינים לספרי הלימוד במערכת החינוך, ולהעלאת המודעות לנושא הטרדות מיניות. פעילות זו תרמה לקידוםהחקיקה בנושא הטרדה מינית בחוק השיפוט הצבאי ובהמשך גם במשפט האזרחי. במסגרת היותה חונכת עסקית מוסמכת מטעם משרד הכלכלה, הדריכה נשים יהודיות וערביות בנושא קידום עסקים משותפים. כמו כן, הדריכה חברי סגל של בתי ספר כיצד להתמודד עם אלימות.
בשנת 1999 חלתה ניר במחלת הסרטן. בעקבות תובנותיה מהמחלה ומההתמודדות עמה, ייסדה ניר בשנת 2002 את "פמיננסי" - מכללה כלכלית לנשים. המכללה הכשירה מאז אלפי בוגרות.
מחלת הסרטן שבה ותקפה מספר פעמים, עד שלבסוף, בדצמבר 2011, נפטרה ניר. לאחר מותה, ילדיה המשיכו את פועלה בפמיננסי, והמכללה ממשיכה להכשיר נשים לעצמאות כלכלית עד היום. מאז פטירתה, מכהנת ביתה, ענת ניר, כיושבת ראש דירקטוריון המכללה.
הנצחה.
במאי 2021 נחנך משעול על שמה של לילי ניר בפתח תקווה, עיר הולדה.
צפניה בן מעשיה
צְפַנְיָה בֶן-מַעֲשֵׂיָה הוא דמות מקראית, כהן בימי המלך צדקיהו. שמו מופיע ב. נשלח על ידי המלך אל ירמיהו הנביא ביחד עם פשחור בן מלכיה בבקשה שיתפלל וידרוש את ה' שנבוכדנאצר מלך בבל שצר על ירושלים יעזוב.
תפקידו.
בן מעשיה נשלח על ידי המלך אל ירמיהו הנביא, ביחד עם פשחור בן מלכיה בבקשה, שיתפלל וידרוש את ה', שנבוכדנאצר מלך בבל, שצר על ירושלים יעזוב. בן מעשיה, שהיה ממקורבי הנביא ירמיהו נשלח לדעת אלכסנדר רופא, כדי לבקש חזון ישועה מפיו של הנביא.
האם שימש ככהן גדול.
שמעיה הנחלמי כתב אל צפניה מכתב מן הגלות, בו הוא מוצא את בן מעשיה כאחראי על ירושלים ועל בית המקדש ועליו לאסור את ירמיהו: ממכתבו של שמעיה הנחלמי עולה, כי תפקידו של בן מעשיה היה לפקח על , אשר הגיעו לירושלים עם זרם המאמינים. הפקיד הממונה היה אחראי על גירושם של תמהונים אלו.
מספר ירמיהו כ"ה–כ"ט עולה כי בן מעשיה היה אחראי על הסדר בבית המקדש. לשיטתו של רד"ק צפניה היה כהן גדול וזאת לפי הכתוב: . לדעת יאיר הופמן קביעה זו אינה נכונה כי הכוהן הגדול בימי צדקיהו היה שריה.
בן מעשיה נשלח על ידי צדקיהו שוב, אל הנביא ביחד עם יהוכל בן שלמיהו כדי שיתפלל בעבורם. לדעת יאיר הופמן בן מעשיה נכלל במשלחת זו כי היה ממקורבי הנביא וזאת כדי להוות משקל נגד לבן שלמיהו שהיה ממתנגדי הנביא.
הריגתו.