פעמים רבות יכולת/תופעה/התנהגות/תכונה תאית מסוימת מתקבלת כתוצאה משרשרת סדורה של תהליכים מולקולריים – שרשרת שכזאת נקראת מסלול pathway. ישנה מערכת סבוכה ביותר של השפעות גומלין בין מסלולים נפרדים. (ייתכנו מסלולים שמגבים ומעצימים אחד את השני, ייתכנו מסלולים המחלישים/משתיקים מסלולים אחרים ומסלולים שפועלים באופן סותר למסלולים אחרים). האיזון הנוכחי שבין המסלולים הקשורים לתכונה/יכולת ביולוגית מסוימת הוא שיכתיב את המצב הנוכחי ביחס לתכונה/יכולת זאת. איזון זה יכול להשתנות וליטות לצד זה או לצד אחר בזמנים שונים, בתנאים שונים ובהתאם לצרכים ונתונים סביבתיים שונים. כאמור כל מסלול כזה הוא שרשרת של תהליכים מולקולריים ותפקודה של כל חוליה בשרשרת יכול להיות קריטי להשפעתה של שרשרת זאת על תכונה/יכולת ביולוגית מסוימת של התא.
כל תהליך מולקולרי שכזה הוא פעילות מדויקת המבוצעת על ידי מולקולה ספציפית. המדע הבסיסי בתחומים שהוזכרו לעיל מאפשר לגלות את הקשר בין כשל בתכונה מסוימת או תחלואה לבין ביצוע חריג או כושל של תהליך מולקולרי מסוים הנגרם כתוצאה מתפקוד חריג או כושל של מולקולה ספציפית. התרופה הביולוגית היא פתרון ספציפי ומדויק המיועד לאזן החריגה האמורה או להתגבר על הכשל האמור.
הספציפיות של התרופה הביולוגיות יכולה להיות במגוון היבטים:
ספציפיות למולקולה מסוימת במטרה למנוע כשל מסוים - לדוגמה החלשת פעילות של אנזים מסוים.
ספציפיות לגרסה חריגה/פגומה של מולקולה מסוימת - לדוגמה גרסה מוטנטית של אנזים מסוים.
ספציפיות לסוג תאים מסוים - לדוגמה תאי כליה.
ספציפיות לתאים החריגים/החולים מבין כלל התאים מסוג מסוים - לדוגמה תאי כליה סרטניים בין תאי כליה נורמליים.
אופן הפעולה.
כאשר התרופה הביולוגית "מתלבשת" על חוליה ספציפית של התא היא מובילה לשינוי מנגנוני.
הבנת המנגנונים המולקולריים באמצעותם מבוקרת/מתוזמנת התנהגות תאים, כגון מסלולי מעבר אותות למיניהם יכולה להציע מגוון מנגנוני פעילות אפשריים לתרופות בילוגיות:
תפקוד כליגנד ספציפי המותאם למולקולת יעד מסוימת – גיבוי או הגברה של ליגנד טבעי או של השפעה שאמורה להיות לו.
תפקוד כליגנד ספציפי המותאם למולקולת יעד מסוימת וע"י כך מונע את קישורו של ליגנד אחר המצוי בגוף לאותה מולקולת היעד המסוימת – תחרותי או לא תחרותי.
השינוי המנגנוני יכול להתבטא בייצור חלבונים שמביאים לביטוי גנים הגורמים לתא להשתכפל או להיתחרות בליגנד על קולטן. בנוסף היא פועלת על ידי התחברות לאזורים פונקציונלים באנזימים, קולטנים וחלבונים בתא בכלל וכן, בתהליך ה"down regulation", תהליך שבו התא מקטין את כמות הקולטנים או ה-RNA.
דוגמאות לתרופות ביולוגיות שונות ואופן פעולתן:
תרופות ביולוגיות והתהליך הסרטני.
התהליך הסרטני הוא תהליך מורכב שבדרך כלל מתקדם בשלבים.
תא סרטני נדרש בדרך כלל להיות חריג ביחס למגוון תכונות, לדוגמה אובדן בקרות ביחס למחזור התא כלומר ביחס לקצב ההכפלות שלו, אובדן יכולת האפופוטוזיס (יכולת של התא להוביל להרג עצמו), אובדן הבקרה על קצב הכפלות התא כתלות בצפיפות תאים שכנים, היכולת להעלים כשלים שכאלה ממערכת החיסון, היכולת למשוך יצירת כלי דם נוספים להזנת הגידול, היכולת להתנתק מהגידול ולהגר למקומות אחרים, היכולת להמשיך להתחלק במקומות שונים בגוף ועוד.
כאמור כל יכולת או תכונה שכזאת יכולה להיות מושפעת ממגוון מסלולים וכאמור כל מסלול שכזה מורכב משרשרת של תהליכים מולקולריים ספציפיים. בנוסף השפעתו של מסלול מסוים על תכונה או יכולת מסוימת יכולה להיות שונה ואף הפוכה לגמרי בין תאים מסוגים שונים (אפילו בגוף של אותו פרט).
היות שבתהליך הסרטני מעורבים בדרך כלל מס' כשלים, ייתכן במקרים מסוימים כי התרופה הביולוגית תוכל להוביל לריפוי ואילו במקרים אחרים לרימיסיה- דיכוי וריסון של הגידול.
התרופה הביולוגית היא כאמור ספציפית לכשל מסוים. היכולת לאבחן בכל מקרה של סרטן ספציפי מה הם הכשלים המעורבים בו יכולה לאפשר בירור ביחס לכל אחד מהמכשולים האם כבר קיימת תרופה ביולוגית הספציפית אליו.
ייתכנו מצבים בהם התרופה הביולוגית משמשת במקביל לתרופות אחרות או לטיפולים אחרים. היות שהתהליך הסרטני כולל בדרך כלל שיבושים במספר מנגנונים מולקולריים ייתכן ותמצאנה מספר תרופות ביולוגיות היכולת לתרום לריפוי או דיכוי הגידול הסרטני.
שמחה שירמן
שמחה שירמן (נולד ב-30 באפריל 1947) הוא צלם ומורה ישראלי.
ביוגרפיה.
שמחה שירמן נולד לאחר מלחמת העולם השנייה לבתיה ודוד, במנזר סנט אוטיליין בגרמניה, שהוסב על ידי האמריקאים לבית חולים לחיילים ולפליטים. בתעודת הלידה שלו נכתב.displaced person) D.P). במאי 1948 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בעיר עכו.
את המצלמה הראשונה קיבל שירמן כשהיה בן 12 מקרוב משפחה מאמריקה שביקר בארץ, ובגיל 15 רכש והקים מעבדת צילום בחדר האמבטיה בבית הקטן בשיכונים של עכו.
בנובמבר 1965 התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בסיירת שקד כקצין ומפקד בסיירת.
בשנת 1970 החליט שירמן לנסוע לניו יורק כדי ללמוד צילום. בשנת 1972 החל שירמן את לימודיו לתואר ראשון ב-School of Visual Arts, ובשנת 1976 המשיך שירמן בלימודי התואר השני ב-Pratt Institute, שם למד אצל ארתור פריד ושם הכיר והתיידד עם פיליפ פרקיס. עם סיום הלימודים בשנת 1978 וקבלת ה–M.F.A בצילום ואמנות, חזר שירמן עם משפחתו לתל אביב.
שנות ה-70 וה-80.
בסוף שנות ה-1970 החל להתבסס מעמדו של הצילום כאמנות בישראל. חזרתם מניו יורק של שירמן ואחרים כמו מיכה קירשנר, אבי גנור ועודד ידעיה, בשנים אלה, הביאה למפנה בתחום הצילום. באותן שנים, פעל לבניית היסודות התאורטיים והמעשיים להוראת הצילום בבתי ספר לאמנות. הוא פיתח ולימד קורסים ב"תולדות הצילום" כחלק מתוכניות הלימודים.
כאמן וכמרצה פעל שירמן רבות למען הלגיטימציה של הצילום והאפשרויות הטמונות בו כמדיום אמנותי ועל מקומו בגלריות ובמוזיאונים, באוספים, פרסים ומלגות. הוא פעל במחויבות להעמקת ההבנה של הצילום כחלק ממסורת והיסטוריה של האמנות, העשרת שפת הביקורת, צמצום הפערים שבין היחס לצילום בארץ בהשוואה למרכזי תרבות בעולם כמו ניו יורק, לונדון ופריז ולמען מימוש המרחב שבו יוכלו יוצרים בתחום הצילום לפעול כשווים ליוצרים מתחומים פלסטיים אחרים.
במסגרת פעילות זו, בין השאר, חברו שירמן, קירשנר וגנור לאברהם אילת ולגליה בר אור, כדי לארגן ולהקים את "הביאנלה הראשונה לצילום ישראלי" במשכן לאמנות עין חרוד. בין השנים 1981–1987 כיהן שירמן כראש המחלקה לצילום במדרשה למורים לאמנות (כיום פקולטה במכללה האקדמית בית ברל). במסגרת עבודתו כראש המחלקה דאג להפיכת מסלול הצילום למסלול התמחות ראשי. כמורה, מהווה תרומתו של שירמן בעיצוב תוכנית הלימודים ודרכי הלימוד וההוראה של הצילום, בסיס לסילבוס האקדמי המוכר במוסדות כמו אקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, הפקולטה לאמנויות – המדרשה במכללה האקדמית בית ברל, קמרה אובסקורה וברכז האקדמי - ויצו חיפה.
עבודות.
מאז תחילת דרכו, בתוך המסורת של הצילום האמריקאי והיבטים של הצילום האירופאי, עוסק שירמן בתצלומיו בנושאים ביוגרפיים אישיים וקולקטיביים הקשורים בהוויה הארץ ישראלית, בהיסטוריה, בזיכרון, בשואה, במשפחה, בחייל הישראלי, בדיוקנאות, בנופים המשתנים ובים. באמצעות נושאים אלה, דן שירמן בשאלות מורכבות הקשורות למקום ולקיום שלנו. חייו של שירמן, משפחתו הקיימת והחסרה, סביבתו הקרובה והרחוקה, הנופים בהם הוא חי ומסתובב, חוויות הילדות והזיכרונות הקבורים בתת-ההכרה, שאלות של מיניות, שאלות של קיום, של זהות ושל חיים ומוות, כל אלה הם החומרים אותם הוא בוחן ומעבד בעבודתו האמנותית תוך שימוש במדיה של הצילום.
בעיסוקו במשמעות והבנת זיכרון השואה והשפעתם על ההווה והעתיד, באלבומי המשפחה הקיימת והפיקטיבית ובמשפחה עצמה, בנוף הגרמני, בנוף הפולני ובנוף הישראלי, מתמודד שירמן עם שאלות קיומיות עכשוויות, עם דמות הקרבן והמקרבן, היחס לאחר, עם פורענות חברתית-תרבותית המשתקפת בתצלומים של יער, מגדלי שמירה וציידים - טבע דומם פסטורלי עם זיכרון מאיים ומאוים.
את החוויות הקשות של שירמן כמפקד במלחמת לבנון הראשונה, בתקופות מילואים ארוכות בלבנון ובשטחים בתקופת האינתיפאדה הראשונה הוא העלה בתערוכותיו הרבות וגם באמצעות מילים ותמונות בירחון "מוניטין" של אז. כתושב רמת אביב ג' מימיה הראשונים כדיור לזוגות צעירים, ליווה שירמן ותיעד את השתנות גבולות צפון העיר תל אביב. בנסיעותיו לבצלאל הוא עקב אחר השתנות הנוף והסביבה שבאזור מודיעין, בואכה לירושלים. עכו, עיר ילדותו, היא נושא בעבודתו תוך התמקדות בעיר העתיקה וסמטאותיה, בסוסים, הארכיטקטורה הישנה והחדשה, בבית הקברות המוסלמי ובים.
את הים מצלם שירמן גם בתל אביב בהתייחסות לקו האופק - מפגש של ים ושמים - ולמרחב של קיום והתרחשויות יום יומיות ולעיתים בלתי מושגות, בגווני אפור אינסופיים.
הוראה.
שמחה שירמן היה לאחד המורים שהשפיעו על דור שלם של צלמים ומורים לצילום והצעיד את המחלקות בהן לימד להישגים מרשימים.
בשנת 2021 פרסמה העיתונאית שרון שפורר האשמות על אונס וניצול מיני של סטודנטיות מצד שירמן.
חשדות לפלילים.
במרץ 2021 התפרסמה באתר המקום הכי חם בגיהנום כתבה המאשימה את שירמן באונס והתעללות מינית ברבות מהתלמידות שלמדו תחתיו, על פני שנים רבות בהן לימד במוסדות לימוד אמנות בישראל.
בעקבות החשיפה חדל שירמן מלהרצות במוסדות האקדמיה לאמנות.
שימחה שירמן
סונדה
בורון ניטריד