האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הלטיניים, והשני במצעד אלבומי הפופ הלטיניים.
רקע והפקה.
האלבום הופק על ידי ארמנדו אווילה, מאורליו פינדה, מוטיף וסבסטיאן ג'יי. האלבום בדומה לעטיפתו ושמו, עוסק בקולנוע ובסרטי קולנוע. בתחילתם של כמה מן הקליפים של שירי האלבום, ניתן לראות את גלוריה טרווי לבושה כאריה, תוך שהיא שואגת כאות מחווה לליו האריה.
במקסיקו זכה האלבום למעמד פלטינה על סך מכירות של 60 אלף עותקים.
סיבוב הופעות.
על מנת לקדם את האלבום, יצאה טליה ב-7 בפברואר 2014, לסיבוב ההופעות החמישי שלה, "De Película Tour". סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-35 מופעים שהתקיימו בארצות הברית, 30 מופעים שהתקיימו במקסיקו ועוד 9 מופעים שהתקיימו באמריקה הלטינית.
בסך הכל, נכללו בסיבוב ההופעות כ-74 מופעים.
לפטולפיס
לפטולפיס (שם מדעי: Leptolepis; מילולית: "קשקש עדין") הוא סוג של דג גרם נכחד שחי במים מתוקים ובימים בין הטריאס לתחילת הקרטיקון לפני 242–112.6 מיליון שנה. סוג זה נחקר לראשונה כבר ב-1943 וקיבל שם בידי החוקר השווייצרי-אמריקאי לואי אגאסי והיה מראשוני דגי הגרם שתוארו. הם נמצאו בכל היבשות וככל הנראה חיו גם הרחק מהיבשה.
דגים אלה הגיעו עד לאורך 30 סנטימטר ודמו בצורתם לסרדיניים, אף שאין להם קרבה משפחתית. הדג היה מראשוני הכליל גרמיים שהיו בעלי קשקשים ובעלי שלד עשוי מעצם בלבד. דגים קדומים יותר מהסדרה פכיקורמאים שבקבוצה תמים גרמיים היו בעלי סחוס בתוך גופם לצד עצמות גרמיות. מבנה העצם והקשקשים עזר לדגים אלה לנוע במהירות במים.
בדומה לסרדינים המודרניים דג זה ניזון בנחילים גדולים מפלנקטון צף והתגונן מטורפים באמצעות נחיל גדול שהסתחרר ובילבל את טורפיו. בין טורפים אלו נמנים דמויי-תנינאים קדומים, מוזאזאוריים ופליוזאורים שונים ואולי גם עופות ימיים ופטרוזאורים. במאובן של פלגוזאורוס ("Pelagosaurus") נמצאו עצמות של דג זה, מה שמרמז על כך שצד אותם דרך קבע.
נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני
נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני (בפרסית: فرودگاه بین المللی امام خمینی تهران) הוא נמל התעופה הבין-לאומי המרכזי של טהראן, בירת איראן. נמל התעופה ממוקם 30 ק"מ דרומית מערבית לטהראן. יחד עם נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד, הוא אחד משני נמלי התעופה הבין-לאומיים המשרתים את העיר. נמל תעופה זה משמש לטיסות בין-לאומיות, בעוד נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד משמש לעת עתה לטיסות פנימיות.
בשנת 2017 דורג נמל התעופה במקום השלישי באיראן מבחינת תנועת נוסעים, עם תנועה של 8.8 מיליון נוסעים, אחרי נמל התעופה משהד במקום השני ונמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד במקום הראשון.
נמל התעופה מופעל על ידי חברת שדות התעופה האיראנית והוא אחד מבסיסיהן של חברת הדגל האיראנית איראן אייר ועוד כמה חברות תעופה איראניות.
היסטוריה.
תכנון ובנייה.
עבודות בניית נמל התעופה החלו בתקופת טרום המהפכה האיראנית ב-1979. מעצבת הפרויקט המקורית הייתה חברת TAMS, שותפות אמריקנית להנדסה ולעיצוב אדריכלי. מיזם מקומי משותף נוצר בין חברת TAMS לחברה איראנית מקומית, לביצוע פרויקט הקמת נמל התעופה. אולם, בעקבות המהפכה האיראנית, ננטש הפרויקט עד שהחליטה ממשלת איראן להשיב על כנה את התוכנית, ולבנות את נמל התעופה על ידי מומחים מקומיים.
החברה הצרפתית ADP נבחרה לעמוד בראש המעצבים וחברות ההנדסה המקומיים. חוזה בנייה הוענק לחברה הקבלנית האיראנית - קייסון בע"מ לבצע ולנהל את הבנייה, אך לאחר שנתיים, ננטש החוזה והוא הוענק לקרן מוסטפאן .
פתיחה ראשונה.
לאחר השלמת בנייתו של טרמינל 1 בידי קרן מוסטפאן, החליט הארגון האיראני לתעופה אזרחית על הסבת החברה המתפעלת למאגד TAV עם הקמתו של טרמינל (שדה תעופה) נוסף. פתיחת נמל התעופה תוכננה במקור ל-11 בפברואר 2004, אך עקב כמה בעיות שנוצרו, כולל בעיות באספקת דלק לשדה התעופה החדש ועיכוב בחתימה על עסקה עם משרד הנפט האיראני, פתיחת נמל התעופה התעכבה עד 8 במאי 2004.
זמן מה לפני הפתיחה המתוכננת ב-8 במאי הודיעו 2 חברות תעופה מקומיות על סירובן להסבת טיסותיהן לנמל התעופה החדש. שעות ספורות לאחר פתיחת נמל התעופה, סגרו משמרות המהפכה האסלאמית את הנמל בשל חששות ביטחוניים. טיסה אחת בלבד מדובאי, הורשתה לנחות בנמל. נמל התעופה נפתח מחדש ב-13 במאי.
פתיחה שנייה.
באפריל 2005, נפתח נמל התעופה מחדש, בהנהלתן המאגדית של 4 חברות תעופה מקומיות: מהאן אייר, איראן אסמאן איירליינס, ספיאן איירליינס וקיש אייר, אם כי לא הוענק לזה חוזה רשמי.
פתיחה סופית.
ב-8 באוקטובר 2007, הוכרז כי לעת חצות הלילה של 28 באוקטובר 2007, יוסבו כל הטיסות הבינלאומיות לנמל התעופה, למעט טיסות מ- ולדמשק, ג'דה ומדינה.
ב-2016, בשל מתחים פוליטיים בין איראן וערב הסעודית, הושעו כל טיסות החג' מאיראן.
אגרת ירמיהו
כיבוש בקעת הירדן (1918)
כיבוש בקעת הירדן מתייחס למהלכים של חיל המשלוח המצרי להרחבת האחיזה של הכוחות הבריטים בבקעת הירדן בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרבות בבקעת הירדן נמשכו מפברואר עד ספטמבר 1918 אז פתח קרב מגידו את מתקפת הסתיו שהביאה, בסופו של דבר, לכיבוש ארץ ישראל וסוריה על ידי הבריטים. מטרות הכיבוש של בקעת הירדן היו לחזק את קו שתי העוג'ות ולהוות בסיס יציאה למבצעים לכיבוש עבר הירדן וצפון הארץ.
רקע.
במהלך דצמבר 1917 השלימו הבריטים את כיבוש ירושלים (10 בדצמבר) ואת חציית הירקון (21 בדצמבר). עקב צורך לטפל בלוגיסטיקה של הכוחות ובהדרכה ואימון כוחות חדשים החליט גנרל אדמונד אלנבי להאט את התקדמות כוחותיו ולייצב קו הגנה מחוף הים התיכון דרך הרי יהודה (מצפון לירושלים) ועד נהר הירדן (קו הנקרא קו שתי העוג'ות). תהליך זה נעשה ב-3 שלבים:
מטרות כיבוש בקעת הירדן.
לאחר ייצוב קו שתי העוג'ות, החלו קצינים במפקדתו של אדמונד אלנבי לתכנן את הרחבת האחיזה בבקעת הירדן על מנת להשיג 3 מטרות:
הכוחות המעורבים.
כוחות בריטניה.
לפיקוד על כוחות הכיבוש וההגנה על הבקעת הירדן מונה גנרל הנרי שובל שמיקם את מפקדתו במצד אדומים. לרשותו הועמדו הכוחות הבאים:
כוחות עות'מאנים/ גרמניה.
האחריות על בקעת הירדן נחלקה בין יחידות של הארמייה ה-7 שפעלו בצידו המערבי של נהר הירדן ויחידות של הארמייה ה-4 שפעלו בצידו המזרחי של הירדן על פי הנחיות של מפקדת הארמייה בעמאן.
בעקבות כיבוש יריחו נהדפו הכוחות העות'מאנים מצפון לנחל עוג'ה ומעבר לגשר אל גורניה. בעבר הירדן התבצרו הכוחות העות'מאנים בנקודות מפתח על מורדות הרי מואב על מנת להגן על הדרך העולה לעמאן.
במהלך תקופה זו, ב-1 במרץ, החליף גנרל אוטו לימן פון זאנדרס את אריך פון פאלקנהיין בפיקוד על הכוחות העות'מאנים והגרמנים בזירה.
כוחות ערביים.
הצבא הערבי של הנסיך פייסל פעל במדבר הערבי. הצבא הבריטי תמך כספית בצבא זה מתוך רצון להפכו לבן ברית ולהסתייע בו במהלכים צבאיים בעבר הירדן.
מהלך הקרבות.
כיבוש יריחו.
הפעילות בבקעת הירדן החלה ב-14 בפברואר ועד 21 בפברואר נכבשה יריחו. במסגרת קרב זה נכבש הצד המערבי של בקעת הירדן מצפון ים המלח על ואדי עוג'ה.
קידום קו החזית צפונה.
עם ייצוב קו שתי העוג'ות הורה אלנבי לכוחותיו לקדם את קו החזית צפונה:
קרבות עבר הירדן.
לאחר הרחבת אחיזת הבריטים בצידו המערבי של נהר הירדן הורה אדמונד אלנבי להנרי שובל (מפקד הגיזרה) לפעול כנגד כוחות הארמייה ה-4 העות'מאנית ששלטו בהרי מואב וזאת מהסיבות הבאות:
לאורך התקופה בין פברואר 1918 (כיבוש יריחו) לספטמבר 1918 (תחילת המערכה על מגידו) יזם הצבא הבריטי סדרה של קרבות מעבר לירדן כנגד הצבא הטורקי:
אמיר כוכבי
אמיר כוכבי (נולד ב-10 במאי 1980) הוא ראש עיריית הוד השרון.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
בנם של נפתלי ויונה כוכבי ומצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק. סבו שלמה כוכבי כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון. בנעוריו למד בתיכון "הדרים" שבהוד השרון. כוכבי סרן במילואים. תפקידו האחרון היה סגן מפקד פלוגת הניסוי של פרויקט המרכבה סימן 4.
לכוכבי תואר ראשון בפוליטיקה וממשל ומזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בממשל ומינהל ציבורי עם התמחות בשלטון המקומי מהמרכז הבינתחומי הרצליה. טרם כניסתו לפוליטיקה המוניציפלית, עבד כוכבי בכנסת לצד רוני בר-און.
קריירה פוליטית.
בשנת 2008 הקים כוכבי את סיעת קצב – תנועה עירונית חברתית במסגרתה נבחר למועצת העיר בשתי מערכות בחירות. בין 2008–2018 כיהן כיו"ר הסיעה, כסגן ראש העיר וכחבר מועצת העיר. בבחירות 2013 התאחד עם סיעת מרצ בעיר והסיעות רצו יחדיו ברשימת "קצב-מרצ". בבחירות 2018 התאחדה הסיעה המשותפת עם סניף יש עתיד בעיר ורצו יחדיו ברשימת "קצב-מרצ-יש עתיד".
בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל בסיבוב הראשון תמיכה של 29.5% מהקולות, ועלה לסיבוב שני מול חברת-הכנסת לשעבר יפעת קריב, שזכתה ב-18.9% תמיכה. לקראת הסיבוב השני הסירה מפלגת העבודה את תמיכתה בקריב, עקב מתקפה שלה על כוכבי על רקע היותו איש שמאל. בסיבוב השני נבחר כוכבי לראשות העירייה ברוב של 69.7% תמיכה, מול 30.3% בלבד לקריב.
כראש עיריית הוד השרון.
אמיר כוכבי היה מראשוני ראשי הערים שפעלו להפחתת השימוש בכלים חד פעמיים מזהמים, כאשר יזם את המעבר של הגנים והצהרונים בהוד השרון לשימוש בכלים רב פעמיים.
כוכבי הודיע על התנגדותו לתוכנית המתאר הארצית נוף הירקון (תמ"א 48/1), הצפויה להוסיף 20 אלף יחידות דיור להוד השרון, כל עוד לא תכלול אזורי תעסוקה והתחייבות להקמת תשתיות תחבורה במקביל לבנייה למגורים.