ב-19 באוקטובר השתתפו טנקי גדוד 278 בבלימת המתקפה הגדולה האחרונה של הכוחות הסורים, העיראקים והירדנים. הגדוד, יחד עם חטיבה 9, תפס עמדות על תל ענתר ובלם את התקדמות חטיבה 6 העיראקית שתקפה מדרום.
הלחימה בסיני.
ב-20 באוקטובר בערב קיבלה החטיבה הוראה לעבור לחזית הדרום. גדוד 278, שהיה תחת פיקוד חטיבה 9, נשאר ברמת הגולן. הטנקים של גדוד 96 עלו על מובילים לסיני והחיילים נסעו באוטובוסים דרומה. כעבור יום וחצי, בבוקר 22 באוקטובר, הגיעה החטיבה לחזית הדרום. 25 הטנקים של החטיבה הורדו במחנה טסה ונעו מערבה, חצו את גשר הגלילים ועברו ל"אפריקה".
החטיבה חברה לאוגדה 252 במאמצים לכתר את הארמייה המצרית השלישית. לאחר חציית תעלת סואץ, פנתה החטיבה דרומה לכיוון ג'בל ג'ניפה, ממערב לאגמים המרים, וכבשה את שדה התעופה כברית. ב-23 באוקטובר המשיכה החטיבה דרומה ותקפה מתחם מצרי בו היו בסיסי טילים. בלילה המשיכה בתנועה דרומה יחד עם חטיבה 401 אל עבר עדביה. שתי החטיבות תקפו את נמלי עדביה ועתקה, ממערב לסואץ.
ב-24 באוקטובר חזרה החטיבה צפונה ועלתה על כביש סואץ-קהיר. יחד עם כוח מחטיבה 164, תקפה מתחם מצרי בצומת הצירים סרג'-עקל והשמידה אותו עד אור אחרון. טנקי החטיבה התקדמו עד הקילומטר המאה ואחד בכביש לקהיר ונעצרו לחניון לילה. באותו היום נכנסה לתוקפה הפסקת האש והסתיימה המלחמה.
לאחר המלחמה.
גדוד 278 נשאר ברמת הגולן והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. הגדוד תפס את אזור מזרעת בית ג'אן ובהמשך החורף שהה לסירוגין בתעסוקה מבצעית במובלעת ובאימונים ברמת הגולן. בתחילת דצמבר 1973 פורק הגדוד המאולתר של כוח נתי ולוחמיו היוו את הבסיס להקמתו מחדש של גדוד 266, תחת פיקודו של עוזי קרן.
גדוד 96 המשיך לשהות בסיני. הגדוד תפס את הקו מול המצרים ופעל תחת פיקוד אוגדה 252. לאחר המלחמה הוחלט להסב את גדוד 96 לטנקי טירן 6, שהתבסס על טנקי T-62 שנלקחו שלל. למרות התנגדות החיילים צורף גדוד 96 לחטיבה 889 שהוקמה לאחר המלחמה, וישראל לוין, המג"ד, הפך לסגן מפקד החטיבה. מרבית חיילי הגדוד המקורי פוזרו ביחידות צה"ל שונות וחלקם נקלטו בגדוד 278.
גדוד 39, שהיה גדוד טנקי שוט במילואים והשתייך לחטיבה 188 לפני המלחמה, צורף לחטיבה 179 כגדוד הטנקים השלישי שלה.
ישראל אריאלי, שהיה מ"פ בגדוד 96 בזמן המלחמה, קיבל לידיו את הפיקוד על גדוד 278, ויוסי עמיר שהיה מג"ד 278 מונה לסגן מפקד החטיבה.
לוחמי החטיבה השתחררו משירות המילואים ביום העצמאות 1974, לאחר שבעה חודשים רצופים. במהלך המלחמה נהרגו 84 מלוחמי החטיבה.
הנצחה ומורשת.
בקיץ 1974 הוקמה ברמת הגולן אנדרטה לחטיבה 179. האנדרטה נמצאת סמוך לכביש 87, בשטח בו לחמה החטיבה בין קצביה לחושניה. האנדרטה בנויה מגוש בזלת גדול שמשקלו כ-5 טונות, אשר הובא מאזור הכפר חימרית, בשטח המובלעת הסורית. על האנדרטה חקוקות מילים משירו של יוסף שריג (אחיו של מפקד החטיבה, רן שריג), שנהרג ברמת הגולן באותה מלחמה: מותי בא לי פתע/ ואיני זוכר/ אם ברעם האש/ או בין קירות הפח/ הזועקים/ או שבא בלבן-לבן/ הדומם לבסוף.
בחניון מול הכניסה לקיבוץ עין זיוון הוקמה אנדרטה לזכר לחללי גדוד הסיור 134. באנדרטה מונצחים 35 נופלי הגדוד במלחמה. במקום בו נהרגו שמונה לוחמי הגדס"ר מפגיעה בנגמ"ש ב-10 באוקטובר 1973 הוקמה אנדרטה נוספת. בתוך הנגמ"ש הפגוע ניטע עץ ארז והוקמה אנדרטה המנציחה את שמונת ההרוגים.
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע (באנגלית: The Conjuring Universe) הוא זיכיון קולנועי לעולם משותף שמאגד את סדרת סרטי אימה שוברי הקופות של אולפני ניו ליין סינמה, ספראן קומפני ואטומיק מונסטר הפקות. הזיכיון מופץ בחסות האחים וורנר. כל אחד מן הסרטים בסדרה מציג בתוכו דרמטיזציה של מקרים אמיתיים אותם חקרו אד ולוריין וורן.
הזיכיון כולל סרטי קולנוע נפרדים החולקים דמויות משנה, אזכורים או רמזים הקושרים את כולם זה לזה.
רקע.
סדרת הסרטים מתמקדת בעיקר בשני הסרטים עליה היא קרויה, "לזמן את הרוע" ו"לזמן את הרוע 2", שבוימו בידי ג'יימס ואן, הופקו על ידי פיטר ספרן ורוב קוואן והוסרטו על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. הסרט הראשון מדבר על סיפורם של צמד חוקרי העולם העל-טבעי אד ולוריין וורן, שנחלצים לעזור למשפחה המאוימת על ידי נוכחות אפלה בבית חווה מבודד. השני מבוסס על אחת מהחקירות המבעיתות ביותר של הזוג וורן. שש שנים לאחר המקרה האחרון אותו פתרו בסרט הראשון, הם מסייעים לאם חד-הורית וארבעת ילדיה, בביתם רדוף הרוחות, שבצפון לונדון. בזמן החקירה נחשף כי ישות מסתורית שמתגלה בהמשך כוואלאק, השתלטה על אחת מבנותיה של האם, ומשתמשת בה להשליט טרור על המשפחה.
בסרט "לזמן את הרוע", הציגו לראשונה את הבובה אנאבל במרתף החפצים המקוללים של הזוג וורן. בהמשך, זכתה הבובה לסרט בעל אותו השם "אנאבל", שיצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2014, כסרט השני מתוך הסדרה. הסרט בוים על ידי ג'ון ר. לאונטי, הופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן והוסרט על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. הסרט מתמקד בזוג החווה אירועים על-טבעיים בהם מעורבת אנאבל, זמן קצר לאחר שביתם נפרץ על ידי חברי כת השטן.
סרט ההמשך "אנאבל: הבריאה", בוים והוסרט על ידי גארי דאוברמן והופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן. הסרט עוסק במקרה בו אנאבל, בתם הקטנה של מיה וג'ון פורם, נהרגה בתאונת דרכים. הוריה בצעד של ייאוש הסכימו לארח את מה שנדמה להם כרוחה בתוך בובתה, אך הרוח התגלתה כישות שטנית שכמעט הרגה אותם עד אשר רוסנה בטקס גירוש שדים ונכלאה בחדר קדוש בבית. כמה שנים לאחר מכן, מארחים הזוג פורם בביתם נזירה ומספר ילדות המבקשות מהם מקום ללון, מכיוון שבית היתומים בו חיו נסגר. במהרה, הן הופכות למטרה בעבור אנאבל שמתנכלת לכל אחת מהן בשלל דרכים. הסרט יצא לאקרנים ב-11 באוגוסט 2017, וזכה להצלחה חסרת תקדים עם גריפת סכום של 306.5 מיליון דולר.
בשנת 2018, יצא לאקרנים "הנזירה", המבוסס על דמותו של ואלאק שנראה כבר ב"לזמן את הרוע 2". מייק ואן וואס וג'יימס ואן הכריזו שעתיד לצאת הסרט "האיש העקום", שייכלל בסדרת סרטים זו. הסרט כשמו, מבוסס על האיש העקום שנראה גם הוא בסרט "לזמן את הרוע 2". ב-26 ביוני 2019, יצא הסרט "אנאבל חוזרת הביתה", שהתמקד על סמך דבריו של התסריטאי גארי דאוברמן; במוזיאון בו קורים דברים מבעיתים ועל-טבעיים בדומה ל"לילה מוטרף במוזיאון". בנוסף לכך, עתיד לצאת הסרט "".
שני סרטי "לזמן את הרוע", זכו לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה ואוהדי האימה כאחד, וזכו לשבחים על בימויו של ג'יימס ואן ועל המשחק של ורה פרמיגה ופטריק וילסון. אותם המבקרים, טענו שהסרטים פופולריים ומשפיעים על כל סוגת האימה והכלל. כלפי הסרט "אנאבל" הופנו ביקורות מעורבות שטענו כי הוא נחות מהשניים הראשונים. לעומת זאת, "אנאבל: הבריאה" זכה לביקורות חיוביות ושבחים רבים. "הנזירה" זכה לביקורות מעורבות גם כן, שבחלקן היו חיוביות ובחלקן השני שליליות. סדרת הסרטים זכתה להצלחה רבה עם גריפה של למעלה מ-1.9 מיליארד דולר, מתקציב של 139.5 מיליון דולר, מה שהופך אותה לסדרת האימה הרווחית ביותר בכל הזמנים.
התפתחות.
פיתוח העולם הקולנועי החל 20 שנה לפני הוצאת הסרט הראשון "לזמן את הרוע" לאקרנים, כאשר אד וורן הציג את קלטת של הראיון המקורי של לוריין וורן עם קרולין פרון למפיק טוני דרוזה-גרונד. דרוזה-גרונד החליט להקליט את האירוע וכאשר הסתיימה הקלטת אמר וורן לדרוזה-גרונד, "אם אנחנו לא יכולים להפוך את זה לסרט, אני לא יודע מה אנחנו יכולים".
דרוזה-גרונד כתב ויצר את הכל, תוך שקרא לפרויקט "לזמן את הרוע". במשך כמעט 14 שנים, הוא ניסה לגרום לסרט לצאת לאור, אך ללא הצלחה. במקור, הוא אף ניסה ליצור קשר עם אולפני סרטי מעגל זהב, שעמדו מאחורי הסרט המצליח "The Haunting in Connecticut", במטרה שיעזרו לו עם הסרט הזה, אך ללא הצלחה גם כן.
לבסוף, דרוזה-גרונד יצר קשר עם המפיק פיטר ספרן ועם האחים צ'אד האייס וקרי האייס. האחים הובאו במטרה לעדן ולערוך את התסריט המקורי. בעקבות כך, הצליחו האחים האייס ביחד עם דרוזה-גרונד ליצור דבר מוגמר, תוך שראיינו את לוריין וורן פעמים רבות בטלפון כדי להבהיר פרטים ולדייק בעובדות. בהמשך, הציעו אולפני קולנוע שונים הצעות מחיר על היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, אך רק ב-11 בנובמבר 2009, נחתם חוזה בין ניו ליין סינמה לדרוזה-גרונד ולחברת אוורגרין מדיה גרופ בו הוסכם כי דרך ניו ליין סינמה יופצו הסרטים שיצאו במסגרת היקום הקולנועי.
סרטים.
ציר זמן.
ציר הזמן הרשמי של היקום הקולנועי של לזמן את הרוע פורסם בסמוך לצאת הסרט החמישי בסדרה, "הנזירה". בציר הזמן ניתן לראות כי כל סרטי "לזמן את הרוע", סרטי "אנאבל" ו"הנזירה", מתרחשים בין השנים 1952–1977, כאשר "הנזירה" מתרחש תחילה, אחריו "אנאבל: הבריאה", "אנאבל", "לזמן את הרוע", "קללת לה יורונה" ולבסוף "לזמן את הרוע 2".
אף על פי שהסיפור המרכזי ב"אנאבל: הבריאה" מתרחש בשנת 1955, הסרט עצמו כולל רצפי פלשבקים משנת 1943, המתרחשים לפני מאורעות "הנזירה".
סדרת "לזמן את הרוע".
לזמן את הרוע (2013).