תל אביב אחת היא רשימה מוניציפלית עצמאית, שרצה למועצת העיר תל אביב-יפו. הרשימה הוקמה ב-1998 על ידי ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי, בתמיכתה של מפלגת העבודה. עיקרי המצע של הרשימה היו: חיזוק תל אביב-יפו כמרכז כלכלי ותרבותי, הפיכת העיר לעיר כל תושביה, הגברת השקיפות בממשל העירוני ופיתוח סביבה עירונית אטרקטיבית.
בבחירות 2003 זכתה הרשימה לארבעה מנדטים וחברי המועצה שהתמנו מטעמה הם: רון חולדאי, שנבחר ברוב של 63% לכהן בשנית כראש העיר; דורון ספיר, שהתמנה לממלא מקום ראש העירייה וסגן ראש העירייה; שולה אגמי ושמואל מזרחי.
בבחירות 2008 התמודדה שוב הסיעה בראשות רון חולדאי, שהתמודד שוב לראשות העיר. הסיעה רצה ברשימה משותפת יחד עם מפלגת העבודה ומפלגת קדימה. חברת המועצה יעל דיין, שכיהנה כסגנית ראש העיר בקדנציה הקודמת מטעם מרצ, הצטרפה לרשימה לאחר שפרשה מהמפלגה. חולדאי זכה שוב בראשות העיר, והרשימה זכתה בחמישה מנדטים.
בבחירות 2013 התמודדה הסיעה בראשות רון חולדאי, עם שינוי של מספר חברים חדשים ברשימה, בין היתר אופירה יוחנן וולק, גל שרעבי דמאיו וליאור שפירא. חולדאי זכה שוב בראשות העיר, והרשימה זכתה בחמישה מנדטים.
בבחירות 2018 התמודדה הסיעה בראשות רון חולדאי בפעם הרביעית. חולדאי זכה בראשות העיר והרשימה זכתה בשבעה מנדטים.
נציגי הרשימה במועצת העיר.
המועצה ה-17 (1998)
5 מנדטים: רון חולדאי, דורון ספיר, שולה אגמי, שמואל מזרחי, גילה אלמגור
המועצה ה-18 (2003)
4 מנדטים (מתוך 31): רון חולדאי, דורון ספיר, שולה אגמי, שמואל מזרחי
המועצה ה-19 (2008)
5 מנדטים: רון חולדאי, דורון ספיר, שולה אגמי, שמואל מזרחי, יעל דיין
המועצה ה-20 (2013)
5 מנדטים: רון חולדאי, דורון ספיר, אופירה יוחנן-וולק, ליאור שפירא, גל שרעבי
המועצה ה-21 (2018)
7 מנדטים: רון חולדאי, דורון ספיר, אופירה יוחנן-וולק, גל שרעבי, ליאור שפירא, מאיה נורי, מוטי רייף
בלוודרה
הצנחנים בכותל המערבי
הצנחנים הבוכים
עקרון היחסיות
דוד סלומון
הרב דוד סלומון (ה'תר"ע - ט' באייר ה'תשכ"ה 1910 - 11 במאי 1965) כיהן כרבם של כפר אברהם ועין גנים (אז מושבי עובדים וכיום שכונות בפתח תקווה).
בחו"ל.
נולד בחרקוב שבאוקראינה לרב אברהם ישראל משה סלומון, שהיה רבה של העיר, ולצירל, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. ילדותו ובחרותו עברו בצל המהפכה הקומוניסטית, השלטון הקומוניסטי סגר את כל הישיבות ברוסיה ואוקראינה. כתוצאה מכך עבר למינסק שבבלארוס, בה התקיימו לימודים מחתרתיים שאורגנו על ידי קבוצות בחורים מישיבות שנסגרו על ידי השלטונות. השיעורים נמסרו על ידי הרב יהושע צימבליסט מהורודנא במרתף בית הכנסת "שואבי מים", ועל ידי הרב אברהם אליהו מייזס (לימים מראשי נטורי קרתא) בבית הכנסת "משכיל לאיתן" בעיר. על חבריו באותה תקופה נמנו הרב שאול ישראלי ששימש לו כחברותא והרב משה צבי נריה.
עם הזמן הפך המצב לבלתי נסבל, סלומון וחבריו אף נעצרו על ידי הנ.ק.ו.ד., ולמזלם הרב שוחררו לאחר חקירה צולבת, ללא משפט ומאסר. בעקבות המעצר החליט לברוח לפולין ולצורך כך הצטרף ליוזמתו של שאול ישראלי, ביחד עם הרב אברהם שדמי (לימים ראש כולל "בית זבול").
השלושה פנו לקבל עצה מהרב יעקב קלמס במוסקבה (לימים חבר מועצת הרבנות הראשית). הרב קלמס ערך עבורם "גורל הגר"א" שנפל על הפסוק "פנו וסעו לכם ובאו הר האמורי ואל כל שכניו בערבה ובשפלה ובנגב ובחוף הים ארץ הכנעני והלבנון עד נהר הגדול נהר פרת" (). מבחינתם הפור הופל והרמז הברור הכריע את הכף; לחצות את הגבול על אף הסכנה הכרוכה בכך. בכ"ג בשבט ה'תרצ"ג (19 בפברואר 1933), התכסו השלושה בסדינים לבנים, למטרות הסוואה, על מנת שלא יבלטו על רקע השטח המושלג, והחלו להתגנב דרך נהר פרוט הקפוא הגובל עם פולין. השלושה הצליחו להתחמק מהמשמרות הסובייטים, אך נתפסו מיד על ידי אנשי משמר הגבול הפולני והובאו למעצר. בתחילה רצו הפולנים למסור אותם לידי הרוסים, אולם לאחר מכן הסכימו לבקשת העצורים לאפשר להם לנסות להשיג סרטיפיקטים לארץ ישראל, ואז "יגורשו" כחוק מפולין. העצורים פנו במכתב לרב אברהם יצחק הכהן קוק בבקשת סיוע להשגת אישורי עלייה לארץ ישראל, שהיו מוגבלים במסגרת "הספר הלבן השני". הרב קוק, שהבין את סכנת החיים בה שרויים הבחורים, פנה מיידית אל הנציב העליון, ארתור ווקופ, אשר נענה לבקשה ונתן את האישורים. עם הגעת הסרטיפיקטים לפולין, שוחררו השלושה מהכלא וגורשו לארץ ישראל.
בארץ ישראל.
עם הגעתו ארצה בצוותא עם חבריו, החל הרב סלומון את לימודיו בישיבת מרכז הרב שעמדה בראשותו של הרב קוק. כארבע שנים לאחר מכן, הוסמך לרבנות במסגרת הישיבה על ידי הרב יעקב משה חרל"פ. במשך תקופה למד בהיכל התלמוד בתל אביב. משרתו הראשונה, הייתה כרבם של המושבים עין גנים וכפר אברהם, שהפכו במרוצת השנים לשכונות בעיר פתח תקווה. הוא הקים בעין גנים ישיבה, שבהמשך עברה לכפר אברהם.
עם קום המדינה בתש"ח, יזם בצוותא עם כמה רבנים שונים של הציונות הדתית, את הקמת "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי", ארגון שמטרתו הייתה לתת מענה לשאלות הלכתיות בענייני דת ומדינה.
למרות פעילותו הציונות והשתייכותו לזרם המפד"ל, היה ביחסים קרובים עם רבני הציבור החרדי, ואף עם מתנגדי המדינה כדוגמת רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, איתו למד בדרך קבע אחת לשבוע. גם מבחינה חינוכית פעל עם אנשי אגודת ישראל, כאשר ייסד את רשת ישיבות תורה ומלאכה (תו"ם), תחת הנהלתו של איש אגודת ישראל וחבר הכנסת מטעמה, הרב שלמה יעקב גרוס.
נפטר בט' באייר ה'תשכ"ה, מהתקף לב, בשנת ה-55 לחייו ונקבר בבית הקברות סגולה.
על שמו שכונת "קריית הרב סלומון" הסמוכה לכפר אברהם, וישיבת נחלת דוד שהוקמה על ידי בנו, הרב ברוך שמעון סלומון כמחצית השנה לאחר פטירתו.
משפחתו.
הרב דוד סלומון נישא לציפורה, בתו של הרב ישראל אריה ספיר, מרבני פתח תקווה.
בין גיסיו: הרב דוד חנזין, "זקן רבני חב"ד"; אל"ם (מיל.) הרב חיים בקשט, לשעבר סגן הרב הראשי לצה"ל.
מפל מים (פירושונים)
השחקן המצטיין
פרץ-דרור בנאי
פרץ-דרור בנאי (נולד ב-1947) הוא משורר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בעיר קמישלי שבצפון סוריה, והתחנך בבית ספר פרוטסטנטי בחלב. בילדותו סבל מעוני ותנאים קשים, שלימים באו לידי ביטוי בשיריו, וכבר בגיל 13 החל לעזור לפרנסת משפחתו. ב-1962 עלה עם משפחתו לישראל, והתיישב איתם בכפר סבא. במשך כשנה היה סגן מנהל מחלקת ספקים בתנועת המושבים. ממקימי איגוד כללי של סופרים בישראל, ובשלב מסוים יושב ראש הוועדה המקצועית בו. בנוסף, הוא עבד במשך שנים בתעשיית ליטוש היהלומים.
שיריו הראשונים פורסמו בין השאר בכתבי העת עכשיו, סימן קריאה, מאזניים עיתון 77 ובמוספי הספרות של עיתונים חשובים כידיעות אחרונות, מעריב והארץ. הוא זכה פעמיים בפרס היצירה על שם לוי אשכול, וכן בעוד מספר פרסים. רבים משיריו נלמדים בבתי ספר ואוניברסיטאות, ואחדים תורגמו לעשרות שפות, בהן אנגלית, צרפתית, יידיש, סינית וטורקית, ולקחו חלק באנתולוגיות של שירה עברית. שהופצו ברחבי העולם.
שירתו בעיקרה רגשית ואופטימית. כלולה בה ילדותו בסוריה, החיים במעברה ובבית הוריו הצנוע, הרהוריו על חייו הנוכחיים ואהבה לעירו כפר סבא. סיטואציות טריוויאליות לכאורה ("שלט כחול שמימי/ מניף גלידות שטראוס באוויר...") ומקשרן לרגשות עמוקים יותר ("... ואת הלב מניף חיוך ארצי/ אשר נחפז ומתרחק").
כיום הוא מידען וספרן עיון בספריית המרכז הקהילתי על שם זאב גלר בכפר סבא ובספרייה העירונית יד לבנים בה.
חלק משיריו של בנאי זכו גם ללחן וביצוע. הזמרת חני דינור כללה באלבומה "עד קצה הבהירות" (1998) שישה שירים שכתב בנאי. פבלו רוזנברג הקליט שלושה משיריו של בנאי: "אל תבכי", שנכתב במשותף על ידי רוזנברג ובנאי (מופיע באלבום "בין ערביים"), "שני", שכתב מחמוד דרוויש ובנאי תרגם (מופיע באלבום "כל יום יותר") ו"פרצת לי את הלב" (מתוך האלבום "העולם שלנו"). רמי קלינשטיין כלל באלבומו "תגיד את זה" את שירו של בנאי "שלג".
לפרץ ארבעה ילדים ונכדים.
מכבי קביליו יפו
אזור (הרלדיקה)
בהרלדיקה, אַזוּר (מצרפתית: Azure, כחול או תכלת) היא טינקטורת כחול. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הכהות, ה"צבעים", בגילוף ובחריטה האזורים הצבועים באזור מיוצגים בתבנית של קווים אופקיים או מסומנים בסימון .az או .b.
המונח "אזור" מגיע מן השפה הפרסית, لاژورد (לזווארד) היה שם המקום ממנו הגיעו האבנים הכחולות אשר נקראו לפיס לזולי (האבנים של לזווארד). המילה השתרבבה לצרפתית העתיקה במאה ה-12 ומשם עברה לבלאסון שלטי האצולה.
בנוסף לטינקטורה הכחולה "אזור", ישנו גוון בהיר יותר בנמצא בשם כחול שמיימי. הן לאזור והן לכחול השמיימי אין הגדרה מדויקת לגוון הכחול, אלא האזור פשוט נחשב כגוון כהה יותר.
ייצוגים נוספים.
האזור מייצג גם:
ברתולד אוארבך
ברתולד אַוּאֶרבַּך (בעברית לעיתים בהשפעת היידיש: אוֹיֶרבַּך (אויערבאך); בגרמנית: Berthold Auerbach; 28 בפברואר 1812 – 8 בפברואר 1882) היה סופר ומשורר יהודי-גרמני נודע.
קורות חיים.
אוארבך נולד בשם משה (מוישה) ברוך אַוּאֶרבָּכֶר (Moses Baruch Auerbacher) בעיירה נורדשטטן שבממלכת וירטמברג (אז חלק מהקונפדרציה של הריין, כיום בגרמניה). מילדותו, הוריו ייעדו אותו לרבנות, ועל כן למד בישיבה בהכינגן אצל הרב חיים דישפק ובבית הספר לדת בקרלסרוהה.