בישראל שני גופים המשדרים בפריסה ארצית: קול ישראל של רשות השידור, הכוללים שמונה תחנות שידור, וכן שידורי רדיו צבאיים של התחנות גלי צה"ל וגלגלצ. לצידם מתקיים שידור של תחנות רדיו אזורי, המפוקחות על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. כמו כן מתקיימים שידורי רדיו באינטרנט. לצד כל אלה ישנם שידורים של רדיו פיראטי בישראל.
טלפוניה.
פנים ארצית.
בישראל פועלות בתחום הטלפוניה הקווית שבע חברות בעלות רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) המציעות שירותים ללקוח הביתי: בזק, הוט, 012 סמייל, נטוויז'ן, סלקום, פרטנר ואקספון.
חברת בזק היא הוותיקה מכולן. חברת הוט משתמשת בתשתית הכבלים שלה, שעליה היא מספקת את שירות הטלפוניה. הפרישה של התשתית בכל המדינה לא מלאה ולכן לא כל בית בישראל יכול להיות מנוי של הוט, לעומת זאת לבזק יש תשתית בכל ישוב וישוב בארץ. החברות סלקום ואורנג' משתמשות בתשתית הסלולרית שברשותן, ואילו 012 סמייל ונטוויז'ן משתמשות בתשתיות של שאר החברות על ידי טלפוניה מבוססת אינטרנט.
בינלאומית.
בישראל פועלות שש חברות בתחום הטלפוניה הבינלאומית: בזק בינלאומי (קידומת 014), 012 סמייל, נטוויז'ן (קידומת 013), 017 הוט מוביל (קידומת 017) ו אקספון (קידומת 018), הלו 015 בקידומת 015. כל החברות מציעות שירות מנויים המוזיל את מחיר השיחה, למעט, הלו המציעה תעריפים זהים למנויים ולמזדמנים, ולמעשה ביטלה את הצורך להפוך למנוי. מנוי משויך המחייג למספר טלפון בחו"ל מוסיף את הקידומת 00 ולא את הקידומת הספציפית של החברה (כפי שהיה בעבר, כאשר בזק הייתה מונופול בתחום). בעקבות העובדה שיש לחברות אלה תשתית נרחבת של קישוריות לעולם, רובן גם מציעות שירותי חיבור לאינטרנט.
תקשורת סלולרית.
בתחום התקשורת הסלולרית פועלות בישראל מספר חברות המפעילות תשתית סלולרית מלאה או פועלות כמפעיל וירטואלי (במודל חלקי או מלא). השירותים הסלולריים בישראל כוללים שיחות קוליות (פנים ארציות, בינ"ל, משיבון סלולרי ועוד), הודעות SMS ו-MMS, שיחות ווידאו, גלישה מהירה באינטרנט (ובעזרתם גם אפליקציות נוספות כגון ניווט GPS, טלוויזיה ומוזיקה בהתאמה אישית ועוד). בנוסף, קיימות אין-ספור חנויות עצמאיות לממכר טלפונים סלולריים ואביזרים נלווים. משרד התקשורת מקיים תהליך להגברת התחרותיות בתחום הסלולר, על ידי הפחתת חסמי הכניסה באמצעות: הכנסת ניידות מספרים, הגדלת מספר המפעילים (הן המלאים והן הווירטואליים), והגמשת תנאי הרישוי בייבוא מכשירים סלולריים לישראל.
טלוויזיה.
טלוויזיה רב ערוצית.
בשוק הטלוויזיה הרב ערוצית פועלות שתי חברות. חברת "הוט" המספקת שירותי טלוויזיה על גבי תשתית של כבלים תת-קרקעיים וחברת "יס" המשתמשת בלוויין. לחברת הכבלים יש יתרון על פני חברת הלוויין מבחינת הרישיון שניתן לה ממשרד התקשורת, המאפשר לה תקשורת דו-כיוונית מלאה (למשל שירות וידאו על פי דרישה - VOD).
טלוויזיה מסחרית.
בישראל, שוק הפרסום בטלוויזיה הוא למעשה דואופול. העוגה מתחלקת בין קשת 12 ורשת 13. עד לפיצול ערוץ 2, התחלקה בין ערוץ 2 (על זכייניותיו קשת ורשת, ובעבר גם טלעד) וערוץ 10, ולתקופה של שנה לאחר הפיצול בין 3 ערוצים מסחריים: קשת 12, רשת 13 וערוץ עשר. בנוסף פועלים ערוצים מסחריים זעירים שהכנסותיהם מפרסומות: ערוץ 9, ערוץ 20, ערוץ 24 והלא TV.
בנוסף, גוף השידור הציבורי בישראל, תאגיד השידור הישראלי מקבל מימון גם באמצעות חסויות בטלוויזיה בערוץ כאן 11. מימון נוסף מגיע מתקציב המדינה ומאגרת הרדיו לרכב. עד לסגירת רשות השידור, הערוץ הראשון גם עשה שימוש בחסויות כמקור הכנסה נוסף, אף על פי שרוב תקציבו הגיע מתשלום האגרה של כל בית בישראל בו קיים מקלט טלוויזיה (למעט החרגות על פי החוק).
אינטרנט.
חיבור לאינטרנט.
שוק החיבור לאינטרנט בישראל מחולק לשניים: ספקי תשתית וספקי אינטרנט.
ספקי התשתית הקווית הגדולים הם חברת בזק וחברת הוט, וספקים נוספים בתחום הם סלקום ופרטנר הפועלים בשיטת FTTH. ספקי האינטרנט הגדולים הם בזק בינלאומי, נטוויז'ן, 012 סמייל וכן כ-35 חברות וגופים נוספים.
אינטרנט נייד.
כיום שלוש החברות הסלולריות הגדולות מספקות אינטרנט נייד. החיבור נעשה באמצעות מודם סלולרי המתחבר למחשב או מורכב כחלק אינטגרלי ממחשב נייד או מחשב לוח.
בחציון השני של 2019 צפוי משרד התקשורת לפרסם מכרז תדרים לקראת פריסה של רשתות 5G.
רגולציה של שוק התקשורת.
ענף התקשורת בישראל נתון כיום לאסדרה של מגוון רגולטורים ממשלתיים, הסובלים לעיתים מכפילויות, וטרם הוקמה רשות תקשורת עצמאית שתאגד אותם למסגרת מוסדית אחת. הרגולטורים העיקריים הפועלים כיום בשוק התקשורת הם משרד התקשורת, שאמון על אסדרת חברות הסלולר, הטלפוניה הנייחת המקומית והבינלאומית, האינטרנט והרדיו; הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, שמפקחת על השידורים המסחריים בטלוויזיה וברדיו; והמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין במשרד התקשורת. ישנם גם ארגוני אסדרה-עצמית, שאינם ממשלתיים, דוגמת מועצת העיתונות, שמסדירה את כללי האתיקה של עיתונאים. ככלל, שתי תפיסות מרכזיות של רגולציה של תקשורת מתחרות זו בזו. האחת מתייחסת לתוצרי שוק התקשורת כאל מוצרים במישור הכלכלי־מסחרי שיש לפעול על מנת למקסם את הרווחים שהם מייצרים לגורמים מסחריים, והשנייה מדגישה את ההגנה על הערכים שהתקשורת מקדמת עבור הציבור בכללותו. תפיסות אלה מצויות במתח מתמיד ומחוקקים, רגולטורים ושופטים, כמו גם גופי התקשורת עצמם, הנהלותיהם, וגופי אסדרה עצמית כמו מועצת העיתונות, מנסים לאזן ביניהם. הפיקוח על שוק התקשורת מבקש, בין היתר, לעודד יצירה מקומית, לקדם את התרבות והדעת, לפקח על מחירים, רציפות ואמינות של שירותי תקשורת, להבטיח תקשורת הוגנת, מהימנה ומאוזנת, לתמוך בתחרות בשוק התקשורת ולשקוד על פיתוחו, למנוע שידורים ופרסומים אסורים, להגן על קטינים ולשמור על האתיקה בפרסום.
האזנות סתר.
החוק בישראל מתיר לבצע האזנות סתר למטרת ביטחון המדינה על ידי השב"כ או על ידי אגף המודיעין בצה"ל באישור של הדרג המדיני, או במקרים דחופים באישור ראש רשות הביטחון הרלוונטית התקף ל-48 שעות בלבד. האזנה למטרת גילוי ומניעת עבירות, מבוצעת על ידי המשטרה או על ידי גופי חקירה אחרים בהיתר של שופט בביהמ"ש המחוזי, או במקרים דחופים באישור המפקח הכללי של המשטרה התקף ל-48 שעות בלבד. החוק בישראל אף מתיר לבצע האזנות סתר מסוימות, ללא צורך בהיתר כלשהו, למשל האזנה לתדרים אלחוטיים של חובבי רדיו או של שידורים לציבור. גם האזנה באקראי ובתום לב לשיחה המתקיימת ברשות הרבים - היא מותרת. כמו כן, החוק בישראל מאפשר להאזין לשיחות בינלאומיות ללא צורך בהיתר, וזאת למטרת צנזורה צבאית.
איסוף נתוני תקשורת.
בזיכיון החברות הסלולריות ישנם שני נספחים סודיים האסורים לפרסום המאפשרים לגורמי ביטחון כמו צה"ל והשב"כ, להתחבר אל המערכות הממוחשבות שלהן, לשלוף מידע על השיחות הנכנסות והיוצאות ולגלות את מיקומו של הטלפון הסלולרי השייך למנוי בדיוק של עשרות מטרים, וכל זאת ללא צורך בצו בית משפט. ישראל הודתה בקיומם של נספחים אלו בנובמבר 2007, בעקבות עתירה שהגישה התנועה לחופש המידע לבית המשפט לעניינים מינהליים בירושלים. ב-17 בדצמבר 2007 אישרה הכנסת את חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - נתוני תקשורת) המאפשר גם למשטרת ישראל ולגורמי אכיפת חוק אחרים לשלוף נתוני תקשורת ללא פיקוח שיפוטי.
סטטיסטיקה ונתונים.
נתונים כמותיים.
נתונים אלו מובאים מספר העובדות העולמי של סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית
סטטיסטיקה.
על-פי נתוני משרד התקשורת ההכנסות בשוק התקשורת בישראל עמדו על כ-18.5 מיליארד ש"ח בשנת 20, לעומת 29.1 מיליארד ש"ח בשנת 2008. התפלגות ההכנסות הייתה:
על-פי דו"ח ועדת גרונאו בשנת 2007 היו בישראל:
וכמו כן, על-פי אותו דו"ח ההשקעות בענף התקשורת בשנת 2006 היו כ-2.3 מיליארד ש"ח.
הקואופרציה במרחביה
הקואופרציה במרחביה הייתה חווה קואפרטיבית יהודית-ציוניות שהוקמה בעמק יזרעאל בשנת 1911 (כ"ד בטבת ה'תרע"א), על פי רעיונותיו של פרופסור פרנץ אופנהיימר. היישוב התקיים חרף קשיים רבים כולל מחלות של התושבים ושל הבקר, מתקפות מצד ערבים, ארבה, גזרות של האימפריה העות'מאנית וקשיי היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה. הקואופרציה עצמה התקיימה עד שנת 1918, ולאחר מכן המשיך תפעול המקום בידי קבוצות פועלים יהודיות אחרות. היישוב עצמו לא ננטש והפך בהמשך למושב (1924) ולקיבוץ (1929).
הקואופרציה במרחביה הייתה חלוצת היישובים העבריים בעמק יזרעאל והקואופרציה החקלאית הראשונה בארץ ישראל. כיום זהו אתר לאומי בשטחו של קיבוץ מרחביה.
היסטוריה.
חזון להקמת הקואפרציה.
הקמת היישוב נועדה להתקיים כ"קואופרציה" על פי רעיונותיו של הכלכלן והסוציולוג היהודי-גרמני פרופ' פרנץ אופנהיימר. ה"קואופרציה" על פי אופנהיימר הייתה אמורה להיות משק שיתופי שחבריו מקבלים שכר דיפרנציאלי, כל אחד על פי תרומתו. אופנהיימר היה רופא כפרי שעבד בכפרים שונים אולם הוא הגיע למסקנה כי "על מנת לרפא את חוליי האדם צריך לרפא תחילה את חוליי החברה". הוא חזר לברלין ושם למד כלכלה וסוציולוגיה.
אופנהיימר טען שמקור העוול החברתי הוא בהשתלטות בעלי אחוזות על שטחי קרקע נרחבים תוך נישול האוכלוסייה הכפרית מאדמתה. החקלאים הזעירים, נאלצים לעבוד עבור בעלי הקרקעות בשכר זעום או להגר לעיר ולהציף אותה בפועלים נואשים לעבודה. הפתרון שהציע הוא ביטול המונופול של בעלי האחוזות על הקרקע והתיישבות שיתופית של חקלאים על אדמה שהיא קניין הציבור.