בדצמבר 1986 נרצח ראש עיריית מאונט פלזנט בידי תושב ממורמר במהלך ישיבת המועצה. אביו של הנרצח ואחרים הפצירו בוילסאק להתמודד לכהונת ראש העיר, הוא נבחר לתפקיד בתחילת 1987 ולשתי תקופות כהונה נוספות בהמשך. ב-1992 נבחר לסנאט של מדינת איווה וכיהן במשך שתי קדנציות. ב-1998 נבחר למושל איווה והיה בכך למושל הראשון מהמפלגה הדמוקרטית מזה כ-30 שנה. ב-2002 נבחר לתקופת כהונה נוספת ושימש בתפקיד עד ינואר 2007.
בסוף 2006 הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הוא פרש מהמירוץ בפברואר 2007, עוד בטרם החלו הפריימריז או העימותים באופן רשמי, והודיע על תמיכתו במועמדותה של הילרי קלינטון.
בדצמבר 2008 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על מינויו של וילסאק למזכיר מחלקת החקלאות, מינויו אושר פה אחד בסנאט והוא הושבע לתפקיד ב-21 בינואר 2009. הוא החבר היחיד שכיהן בקבינט ארצות הברית לאורך כל תקופת שלטונו של אובמה. לאחר סיום כהונתו כמזכיר החקלאות מונה וילסאק למנהל מועצת ייצוא החלב של ארצות הברית. בשנת 2015 דיווח העיתון "וושינגטון פוסט" כי וילסאק הודיע לנשיא אובמה כי הוא שוקל להתפטר מתפקידו. לפי הדיווח, אמר וילסאק לאובמה כי בשעה שהוא שוקל לעזוב את מחלקת החקלאות של ארצות הברית. אובמה מצדו דחק מווילסאק להישאר בתפקידו, וביקש ממנו לפקח על בעיית ההתמכרות לאופיואידים.
בדצמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית הנבחר כי וילסטק צפוי להיות מזכיר החקלאות בממשלו העתידי. ב-2 בפברואר 2021 ניצב בפני שימוע בועדת החקלאות של הסנאט, שבתומו הוא אושר על ידי חברי הוועדה להצבעה במליאת הסנאט. ב-23 בפברואר אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של וילסאק למזכיר החקלאות, ברוב של 92 תומכים מול 7 מתנגדים, בהם הסנאטור וחבר מפלגתו, ברני סנדרס.
חיים אישיים.
וילסאק נשוי לכריסטי, בכירה בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, ואב לשני בנים.
Moriae Encomium
מבצע גרפל
פרסי בחירת הנוער 2006
טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2006 התקיים ב-20 באוגוסט 2006 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו השחקן והקומיקאי דיין קוק והזמרת-שחקנית ג'סיקה סימפסון ולאורכו הופיעו האומנים נלי פורטדו עם טימבלנד, ריהאנה וקווין פדרליין.
טום וילסק
ארנסט ג'ויס
ארנסט אדוארד מילס ג'ויס (באנגלית: Ernest Edward Mills Joyce בסביבות 1875 - 2 במאי 1940) היה ימאי וחוקר ארצות מן הצי המלכותי, נושא מדליית אלברט על הצלת חיים. ג'ויס השתתף בארבע משלחות לאנטארקטיקה במשך העידן ההרואי של משלחות לאנטארקטיקה, בראשית המאה ה-20. הוא שירת הן בפיקודו של קפטן סקוט והן בזה של ארנסט שקלטון. כחבר בקבוצת ים רוס במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון, ניתנה לו מדליית הקוטב עם ארבעה פסים, אחד משניים בלבד שזכו לכבוד זה. השני היה עמיתו, פרנק ויילד.
חייו.
מוצאו של ג'ויס היה מרקע ימי צנוע והוא החל את קריירת הצי שלו כנער מלחים בשנת 1891. התנסויותיו האנטארקטיות החלו עשר שנים לאחר זאת, כשהצטרף למשלחת דיסקברי של סקוט כמלח כשיר. בשנת 1907 גייס שקלטון את ג'ויס כאחראי על הכלבים והמזחלות במשלחת נמרוד. לאחר זאת, בשנת 1911, הועסק ג'ויס בתפקיד דומה במשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה של דאגלס מוסון, אך פרש מן המשלחת לפני יציאתה לאנטארקטיקה. בשנת 1914 גייס שקלטון את ג'ויס לקבוצת ים רוס; על אף גילויי הגבורה שלו, ציינה משלחת זו את סוף הקשר של ג'ויס עם אנטארקטיקה ואת קריירת מסעות המחקר שלו, על אף מאמצים חוזרים ונשנים מצדו להצטרף למשלחות אחרות.
במשך שנות הקריירה שלו נודע ג'ויס כבעל אישיות בעייתית ומחוספסת, שהביאה עליו הערות שליליות וחיוביות גם יחד. יעילותו בתחום זכתה להכרה נרחבת מצד רבים מעמיתיו, אבל היבטים אחרים של אופיו לא זכו להערכה - נטייתו לשמור טינה, רברבנותו וסילופי האמת שהיה מועד להם. יומניו של ג'ויס, והספר שכתב על פיהם, נידונו לכף חובה כנגועים במשוא-פנים לטובתו וכעבודתו של בדאי. הוא לא הפיק שום רווחים חומריים של ממש מן המשלחות שהשתתף בהן, ובשנים שלאחר אנטארקטיקה חי בצניעות עד מותו הפתאומי ב-1940.
ילדות ונעורים.
הפרטים הנוגעים לשנותיו הראשונות של ג'ויס מעטים ואקראיים. ההנחה היא, שנולד בשנת 1875 בבוגנור, אנגליה, אבל התאריך המדויק איננו ידוע. הן אביו והן סבו היו ימאים, אביו בשירות משמר החופים, כנראה. האב מת בגיל צעיר ואלמנתו, שנדרשה לפרנס שלושה ילדים משכרה הדל כתופרת, שלחה את ארנסט הצעיר לבית הספר ליתומי הצי שליד בית החולים המלכותי בגריניץ'. בבית ספר מחמיר זה קיבל השכלה מקצועית, שנועדה להכין אותו לקריירה של מלח פשוט בצי המלכותי. לאחר סיום בית הספר בשנת 1891, כשהיה בן 15, הצטרף לצי כנער סיפון ובמשך עשר השנים הבאות התקדם למלח פשוט ואחר למלח כשיר.
נראה, ששום רשומות מפורטות משנות שירותו הימי בין 1891 ל-1901 לא שרדו. בשנת 1901 שירת על אוניית הצי "גיברלטר" בקייפטאון, שם עצרה, בספטמבר של אותה שנה, אוניית המשלחת "דיסקברי" של סקוט בדרכה לאנטארקטיקה. לסקוט חסרו אנשים, והוא ביקש מתנדבים; מבין כמה מאות שנענו לקריאה, היה ג'ויס אחד מארבעת הימאים שנבחרו להצטרף למשלחת דיסקברי. הוא הפליג עמה דרומה ב-14 באוקטובר 1901.
משלחת דיסקברי, 1904-1901.
משלחת דיסקברי הייתה התנסותו הראשונה של ג'ויס באנטארקטיקה, אם כי למשך שלוש השנים הבאות שמר על פרופיל נמוך יחסית; סקוט כמעט שאיננו מזכיר אותו ב"מסע הדיסקברי", וביומניו של אדריאן וילסון איננו נזכר כלל. נראה, שהסתגל ללא קושי לחיים באנטראקטיקה ושכלל את ניסיונו בטכניקות של גרירת מזחלות ונהיגת כלבים, לצד היבטים אחרים של חקר אנטארקטיקה. הוא לא השתתף במסעות העיקריים של המשלחת, אם כי לקראת סיומה הצטרף לארתור פילבים ופרנק ויילד בניסיון לטפס על הר ארבוס, שם העפילו לגובה של כ-1000 מ'. פעמים אחדות נפגע ג'ויס קשות מכוויות קור; באחד המקרים החזיקו שני קצינים, מייקל ברן וג'ורג' מולוק, את רגליו הקפואות של ג'ויס על בטנם ועיסו את קרסוליו במשך שעות אחדות כדי להציל את כפות רגליו מקטיעה. ואולם, ניסיונות אלה לא הרתיעו את ג'ויס; היסטוריון הקוטב בו ריפנבורו כותב, שג'ויס נמשך שוב ושוב לאנטארקטיקה בכוח "שילוב מוזר של חיבה וסלידה, שאילץ (אותו) לחזור שוב ושוב."
במהלך המשלחת פגש ג'ויס אנשים אחדים, העתידים למלא תפקיד חשוב בתולדות חקר אנטארקטיקה בשנים הבאות, בהם סקוט, וילסון, פרנק ויילד, טום קרין, אדגר אוונס והמשמעותי בכולם, ארנסט שקלטון. ג'ויס יצא לכמה מסעות מזחלת עם שקלטון ועשה עליו רושם של אדם יעיל ומהימן. הוא הרשים גם את סקוט כ"מפוכח, ישר, נאמן ואינטליגנטי", ומארגן המשלחת, סר קלמנטס מרקהם, תיאר אותו לאחר זמן כ"אדם ישר וראוי לאמון". גמולו, עם תום המשלחת, היה קידום לקצין זוטר בדרגה הראשונה, בהמלצת סקוט.. אלא שבשלב זה כבר נכבש לקסמי אנטארקטיקה ושירות רגיל בצי לא עוד דיבר אליו. הוא עזב את הצי בשנת 1905 אבל החיים על החוף לא סיפקו אותו והוא חזר והתגייס ב-1906. כשנקרתה לידו כעבור שנה ההזדמנות להצטרף למשלחת נמרוד של שקלטון, קפץ עליה ללא שהייה.
המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה ("נמרוד") 1909-1907.
כששקלטון בחר את הצוות למשלחת שלו לאנטארקטיקה בספינה "נמרוד", היה ג'ויס אחד הראשונים שגייס. על פי רוב הסיפורים, שקלטון ראה את ג'ויס על אוטובוס שעבר ליד משרדי המשלחת, שלח מישהו לקרוא לו וגייס אותו בו במקום. כדי להצטרף למשלחת, פדה ג'ויס את עצמו מן הצי; בשנים הבאות יטען, ששקלטון לא פיצה אותו על דמי הפדיון, על אף הבטחתו לעשות כן, אחד מכמה סכסוכי כספים שעתידים היו להשפיע לרעה על קשריו עם שקלטון. ג'ויס, שקלטון ופרנק ויילד היו החברים היחידים במשלחת שצברו ניסיון קודם באנטארקטיקה, ועל יסוד מעלליו במשלחת דיסקברי, הופקד ג'ויס על המחסנים הכלליים של המשלחת, המזחלות והכלבים. לפני היציאה לדרך באוגוסט 1907, עברו הוא וויילד קורס מזורז בהדפסה בעסק ההדפסה של סר ג'וזף קוסטון בהמפשייר, כיון ששקלטון התכוון להוציא ספר או כתב-עת בתקופת שהותו באנטארקטיקה.
"נמרוד" הפליגה מניו זילנד ב-1 בינואר 1908, וכדי לחסוך בדלק, נגררה עד לקרח הים הדחוס של אנטארקטיקה על ידי הגוררת "קוניה". ב-23 בינואר, עכשיו בכוח המנוע שלה עצמה, הגיעה אל מדף הקרח רוס (שהיה מוכר אז בשם "מחסום הקרח הגדול או "המחסום"), שם תכנן שקלטון לקבוע את המטה שלו במפרצון שגילה בעת מסע "דיסקברי". התברר, שהתוכנית לא ניתנה לביצוע; המפרצון, משם המריאו סקוט ושקלטון בכדור פורח בפברואר 1902, התרחב מאוד והיה למפרץ פתוח, שקיבל את השם מפרץ הלווייתנים. שקלטון היה בטוח, שהקרח איננו יציב דיו לשמש לאתר נחיתה, ולא יכול היה למצוא שום אתר חלופי קביל על ארץ אדוארד השביעי הסמוכה. לפני צאתו לאנטארקטיקה הבטיח שקלטון לסקוט, שלא יקים בסיס למשלחתו במטה הקודם של סקוט במצר מקמרדו או בקרבתו. עכשיו לא נותרה לשקלטון ברירה אלא לחזור בו מהסכמתו ולהשיט את "נמרוד" אל מימיו הבטוחים יותר של מצר מקמרדו. האתר שנבחר לבסוף לבסיס נמצא בכף רוידס, כ-32 ק"מ צפונית למטה "דיסקברי" הישן של סקוט בהאט פוינט. לאורך התהליך הממושך, ולא פעם קשה, של פריקת הספינה, נשאר ג'ויס על החוף, שם השגיח על הכלבים וסוסי הפוני, ועזר לבנות את צריף המשלחת. במרץ סייע ג'ויס לקבוצה, שהייתה הראשונה להעפיל בהצלחה אל הר ארבוס, אף כי לא היה בין המטפסים.
המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה, 1911.