תחנת הטיבוע בשמורה, יחד עם שני מסתורי צפרות הממוקמים בצפון השמורה, מהווה חלק עיקרי במערכת מרכז הצפרות של כפר רופין. התחנה הייתה פעילה ברוב עונות הנדידה החל מ-1997, ובשיא פעילותה הוטבעו בשנה אחת כ-10,000 ציפורים מ-80 מינים שונים. ב-2012 תועד באתר פרט יוצא דופן מבחינת תוחלת החיים של צופיות בישראל: זכר צופית שלפי טבעת הטיבוע שלו, היה בן כ-10 שנים.
ב-2014, המועצה לגנים לאומיים ושמורות טבע במשרד איכות הסביבה אישרה תוכנית מפורטת להרחבת שטח השמורה ב-102 דונם.
ב-2016 חנכה רשות הטבע והגנים בית גידול חדש בשמורה והשיבה לשם את הדג בינון דור, דג אנדמי לאזור מעיינות עמק בית שאן שנמצא בסכנת הכחדה. בית הגידול כולל ערוץ זרימה מלאכותי ואזורי ברכות, שנועדו לאפשר רבייה וגדילה של הדגיגים שמשוחררים למים.
ג'ין ריס
ג'ין ריס CBE (באנגלית: Jean Rhys; נולדה בשם אלה גוונדולין ריס ויליאמס; 24 באוגוסט 1890 – 14 במאי 1979) הייתה סופרת מאמצע המאה ה-20, אשר נולדה וגדל באי הקריבי דומיניקה, על אף שהייתה בעיקר תושבת אנגליה מגיל 16. היא ידועה בעיקר בשל הרומן שלה "ים סרגסו הרחב" (1966), שנכתב כפריקוול לספרה של שרלוט ברונטה, "ג'יין אייר".
תחילת דרכה.
ריס נולדה ברוזו, עיר הבירה של דומיניקה, אי בהודו המערבית הבריטית. אביה, ויליאם ריס ויליאמס, היה רופא ולשי ואמה, מינה ויליאמס, לבית לוקהארט, הייתה דומיניקנית דור שלישי קריאולית ממוצא סקוטי. (המונח "קריאולי" היה אז בשימוש נרחב ביחס לכל אדם שנולד באי, בין אם הם היו ממוצא אירופאי או ממוצא אפריקאי או שניהם.)
ריס למדה בבית ספר בדומיניקה עד גיל 16, אז נשלחה לאנגליה לגור עם דודתה. היא למדה בבית ספר לבנות בקיימברידג', שם הייתה מושא ללעג בתור אאוטסיידרית, בשל המבטא שלה. היא למדה כשנה בהאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון עד 1909. מוריה נואשו מללמד אותה לדבר "אנגלית ראויה", ויעצו לאביה לקחת אותה משם. כעת, משלא היה באפשרותה ללמוד משחק והיא גם לא רצתה לחזור לקריביים, כפי שהוריה ביקשו, היא החלה לעבוד בתור רקדנית מקהלה, בשמות במה שונים, כגון ויויאן, אמה או אלה גריי.
לאחר מות אביה, ב-1910, נראה שריס התנסתה בחיים בתור "דמימונדיין", אורח חיים הדוניסטי שהיה בטרנד באותה תקופה. היא הייתה למאהבתו של סוחר מניות עשיר, לנסלוט גריי יו ("לנסי") סמית. למרות רווקותו, סמית לא הציע לריס נישואים, והרומן שלהם נגמר. עם זאת, הוא המשיך להיות מדי פעם מקור של עזרה כספית. לאחר מספר אירועי חיים שגרמו לה לזעזוע, כולל הפלה מלאכותית כמעט-קטלנית, ריס החלה לכתוב, והפיקה גרסה מוקדמת של הרומן שלה "Voyage in the Dark". בשנת 1913 היא עבדה במשך זמן מה כדוגמנית עירום.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ריס שירתה כמתנדבת בקנטינה של החיילים. בשנת 1918 היא עבדה במשרד פנסיה.
נישואים ומשפחה.
ב-1919 ריס נישאה לווילם יוהאן מארי (ז'אן) לנגלה, עיתונאי, מרגל וכותב שירים צרפתי-הולנדי. והיא ולנגלה נדדו ברחבי אירופה. היו להם שני ילדים, בן, שמת צעיר ובת. הם התגרשו בשנת 1933.
בשנה הבאה היא נישאה ללסלי טילדן-סמית, עורך אנגלי. בשנת 1937 היא החלה ידידות עם הסופר אליוט בליס, שחלק עמה רקע קריבי. ההתכתבות ביניהם שרדה.
בשנת 1939 רייס וטילדן-סמית עבר לדבון, שם הם חיו במשך כמה שנים. הוא נפטר ב-1945. ב-1947 ריס נישאה למקס היימר, עורך דין שהיה בן דודו של טילדן-סמית. הוא הורשע בעבירות הונאה ונכלא לאחר הנישואים שלהם. הוא נפטר ב-1966.
קריירת כתיבה.
בשנת 1924 ריס באה תחת השפעתו של הסופר האנגלי פורד מדוקס פורד. אחרי שהיא פגשה את פורד בפריז, ריס כתבה סיפורים קצרים תחת חסותו. פורד זיהה שחוויותיה כגולה ממולדתה מקנות לריס נקודת מבט ייחודית, והוא שיבח את יכולות הכתיבה שלה. "היא הגיעה מהודו המערבית, הוא הכריז, 'עם תובנה מחרידה, ותשוקה להצגת עמדת האנדרדוג, והיא נתנה דרור לעטה בגדות השמאליות של העולם הישן'". היה זה פורד שהציע שתשנה את שמה לג'ין ריס (מאלה ויליאמס). באותה העת, בעלה (הראשון) היה בכלא בשל מה שריס תיארה כ"חריגות מטבע".
רייס עברה לגור עם פורד ושותפתו לחיים, סטלה בואן. החל רומן בינה לבין פורד, אותו היא תיארה באופן בדיוני בספרה "Quartet".
ברומן "Voyage in the Dark" (1934) ריס המשיכה את התמה שבלטה בסיפוריה הקודמים, של האישה חסרת השורשים, שעוברת יחס רע מהסביבה. ברומן זה, הגיבורה היא אישה צעיר אשר גדלה בהודו המערבית, ועובדת כנערת מקהלה באנגליה, ומרגישה מנוכרת. ב-"Good Morning, Midnight", שיצא בשנת 1939, ריס משתמשת בזרם התודעה כדי לתאר את חוויותיה של אישה מזדקנת.
בשנות ה-1940 ריס פרשה, במידה רבה, מן החיים הציבוריים. מ-1955 עד 1960 היא גרה בבוד, שבקורנוול, שם הייתה אומללה, ואז עברה לדבון.
לאחר היעדרות ממושכת מן העין הציבורית היא פרסמה "ים סרגסו הרחב" ב-1966, לאחר שנים של עבודה על ניסוח ושיכלול הספר. הרומן מספר את סיפורה של האישה לה נישא רוצ'סטר, מספרה של שרלוט ברונטה, ג'יין אייר, אותה הוא כולא בעליית הגג. הספר זכה בפרס היוקרתי WH Smith Literary Award ב-1967. ברומן, ריס חוזרת לנושאים של שליטה ותלות, במיוחד בנישואים, ומתארת את יחסי הכוחות שבין גבר אנגלי ממעמד פריווילגי, לבין האישה הקריאולית מדומיניקה, שהיא חסרת אונים מול הכפייה והתמרונים שלו ושל אחרים. היא בוחנת תמות של שליטה גברית, גזענות וקולוניאליזם בהקשר של הספר הקלאסי, אך בטון ומנקודת מבט שונה לחלוטין מהמקור.
שנים מאוחרות.
משנות ה-1960, ולמשך שארית חייה, ריס התגוררה בצ'ריטון פיצפיין, כפר קטן בדבון. היא הייתה אדישה לגבי התהילה הספרותית המאוחרת שלה, ואמרה על כך, "זה הגיע מאוחר מדי". היא נפטרה באקסטר ב-14 במאי 1979, בגיל 88, לפני שהשלימה את האוטוביוגרפיה שלה, אשר היא החלה להכתיב רק חודשים קודם לכן. ב-1979 שלם פורסם הטקסט בכותרת "Smile Please: An Unfinished Autobiography".
מורשת והכרה.
היא זכתה ב-CBE בשנת 1978.
בשנת 2012 ארגון מורשת אנגליה התקין לוח זיכרון על דירתה של ריס בצ'לסי.
ארכיון.
אוסף הכתבים והמסמכים של ריס מוחזק בספריית אוניברסיטת טולסה.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2006
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2006 הייתה התחרות ה-13 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. התחרות התקיימה ב-12 במאי 2006 ברטהאוס פלאץ בווינה שבאוסטריה. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי בשיתוף רשות השידור האוסטרית (Österreichischer Rundfunk ,ORF). מוזיקאים משבע מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני. זו הייתה הפעם הראשונה שהתחרות נערכה תחת כיפת השמיים ובמהלך הפסטיבל השנתי של וינה. אוסטריה והמשדרת ORF אירחו בעבר את התחרות בשנים 1990 ו-1998.
18 מדינות השתתפו בתחרות. המשתתפים ביצעו קטע קלאסי לבחירתם ולוו בתזמורת הסימפונית של וינה, בניצוח כריסטיאן ארמינג. בולגריה וסרביה ומונטנגרו עשו את הופעת הבכורה שלהן בעוד צ'כיה חזרה לתחרות.
אנדריאס ברנטליד משוודיה זכה בתחרות, בעוד נורווגיה ורוסיה מוקמו במקומות השני והשלישי, בהתאמה.
מיקום.
רטהאוס פלאץ, כיכר הממוקמת מחוץ לבית העירייה של וינה, הייתה המקום המארח של גמר האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2006.
פורמט.
שלברט גילט הייתה המנחה של תחרות 2006.
מדינות משתתפות.
בשנה זו, 18 מדינות השתתפו בתחרות. שבעת המתמודדים הטובים ביותר נבחרו על ידי חבר שופטים בינלאומי.
חצי גמר.
מדינות מודגשות הן אלו שעלו לשלב הגמר.
גמר.
לרגל חגיגות 250 שנה להיוולדו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט שחי באוסטריה, היצירות שביצעו המועמדים בשלב הגמר הוגבלו ליצירות שלו או מזמנו.
פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
חבר השופטים.
חבר השופטים כלל את השופטים הבאים:
אירלנד באירוויזיון 1980
אירלנד באירוויזיון 1980 השתתפה עם השיר "What's Another Year" שבוצע על ידי הזמר ג'וני לוגן. השיר זכה במקום ה-1 עם 143 נקודות. זה היה הניצחון השני של אירלנד באירוויזיון.
לפני האירוויזיון.
בחירת השיר והנציג לאירוויזיון.
אירוע בחירת השיר של אירלנד לאירוויזיון 1980 התקיים ב-9 במרץ 1980. היא שודרה בשידור חי מאולפני RTA בדבלין. שמונה שירים התחרו על ייצוג אירלנד בתחרות האירוויזיון 1970. השיר הזוכה נקבע על ידי 10 מושבעים אזוריים ברחבי אירלנד.
הזמר ג'וני לוגן נבחר לייצג את אירלנד בתחרות עם השיר What's Another Year", לאחר שניצח בתחרות במקום ה-1 עם 40 נקודות.
באירוויזיון.
ג'וני לוגן הופיע בסדר ה-17 על הבמה, אחרי צרפת ולפני ספרד. אירלנד ניצחה בתחרות והגיעה למקום ה-1 עם 143 נקודות.
אדי כהן
אדי (אדוארד) כהן (נולד ב-18 בפברואר 1972) הוא מזרחן, עיתונאי ישראלי וחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים.
כהן נולד ב-1972 בביירות, בירת לבנון, למשפחה יהודית אמידה בשם אדוארד כהן חללה. התחנך בבית הספר הנוצרי בעיר עד שגורמים אנטי-יהודים, בעיקר חזבאללה החלו לפעול ולפגוע בקהילה היהודית בעיר, ובין השאר חטפו ורצחו את אביו. כהן ומשפחתו נאלצו להגר מהמדינה. בשנת 1995 עלה לישראל.
לכהן תואר בוגר במדע המדינה, תואר מוסמך ותואר דוקטור בהיסטוריה של המזרח התיכון, כולם מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, עסק במחקר במסגרת בתר-דוקטורט במכון לחקר המחתרות על שם מנחם בגין, אוניברסיטת בר-אילן. כהן דובר עברית, ערבית וצרפתית ברמת שפת אם, ואנגלית וספרדית ברמה גבוהה.