בשנות החמישים היה מנהל בית הספר התיכון של קריית מוצקין, מוסד שהקים ד"ר ארתור בירם והיה בשעתו בחסותו של בית הספר הריאלי. משם עבר שפירא לנהל את חטיבת הביניים של בית הספר הריאלי, ובשנת 1955, לאחר התפטרותו של יוסף בנטוויץ', מונה למנהל בית הספר הריאלי. כיהן בתפקידו עשרים ושמונה שנה, עד פרישתו בשנת 1983. לאחר מכן המשיך ליטול חלק פעיל בניווט בית הספר ושימש כנשיאו, עד פטירתו.
שפירא הטביע את חותמו על אופיו ודרכו של בית הספר הריאלי. במהלך שנות כהונתו שונה מבנה בית הספר (שש כיתות יסוד ושש כיתות תיכון), נפתחו כיתות התיכון במרכז הכרמל, ונפתחו מגמות לימוד נוספות. הוא ראה בשותפות של כל אנשי סגל בית הספר - מורים, פקידים, עובדי האחזקה - כעין אחווה משפחתית, וכינה זאת "משפחת בית הספר הריאלי".
יצחק שפירא נפטר ב-1993 (כ"ב בניסן) ונטמן בבית העלמין בנווה דוד.
על שמו כיכר בעיר חיפה.
שיטתו החינוכית.
שפירא החשיב את החינוך החברתי-ערכי לא פחות מאשר את החלק הלימודי בבית הספר. הוא שאף לחינוך לדמוקרטיה, לא רק כשיטת משטר אלא כהשקפת עולם הומניסטית. הוא ראה חשיבות רבה בחינוך לשירות הכלל, ומתוך גישה זו טיפח את הגדנ"ע ואת שבטי הצופים שליד בית הספר, ובמשך מספר שנים אף שימש בעצמו ראש שבט "משוטטי בכרמל", שלימים השתלב עם הצופים.
בד בבד עם הראייה המערכתית, היה בעיניו ערך עליון לתלמיד הבודד. הוא קרא לכך "דיני נפשות" והקדיש שעות רבות מזמנו, כולל ימי שישי אחר הצהרים, למפגשים עם אותם תלמידים שראה אותם כזקוקים לכך. הללו כונו "ילדי שפירא". לדבריו "העשייה הייתה למען העשייה", וכפי שהוא הגדיר זאת: "שכר מעשה - מעשה". הוא קלט לבית הספר תלמידים טעוני טיפוח, בוגרי בתי ספר יסודיים שנמצאו ראויים על ידי מוריהם, אך לא יכלו להרשות לעצמם תשלום שכר לימוד. הוא דאג להם לשיעורי עזר ולליווי חינוכי. קליטתם נעשתה במסגרות הרגילות של כיתות בית הספר ולא ב'הקבצות' מיוחדות. בכך הקדים את הרפורמה שנועדה להביא לאינטגרציה בחינוך.
האונס בקיבוץ שמרת
מיכאל קשטן
מיכאל קשטן (1922 – 15 בפברואר 1986) היה מחנך, סופר, מתרגם, משורר ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
קשטן נולד בפולין, ובשנת 1940 עלה לארץ ישראל. למד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה מחנך ומורה בהדסים, ואחר כך בבית הספר הריאלי בחיפה ובסמינר אורנים. היה ממקימי בית רוטשילד בחיפה ושותף בניהולו.
תקופה מסוימת התגורר בפריז כשליח המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה למערב אירופה. בשנותיו האחרונות היה מנהל האגף לתרבות של עיריית חיפה.
בין ספריו: "חבטה" (רומן), "הדור הצעיר בראי שירתו" (שירה). כמו כן תרגם את מחזות אז'ן יונסקו שהוצגו בתיאטרון חיפה.
בזמן עבודתו בהדסים כתב יחד עם גיל אלדמע מספר שירים לטקס הביכורים של הכפר, וחלקם הפכו לנכס צאן ברזל של הזמר העברי: "שיבולים", "כי תנעם" (שהושר על ידי שושנה דמארי), "נערי ברועים", "זמר איכרים" - (כוריאוגרפית תמר אליגור), ועוד.
בשנת 1997 נקרא על שמו רחוב בחיפה.
מנחם נחום טברסקי
גן הסנהדרין
גן סנהדרין הוא שמה של חורשה נטועה בשכונת סנהדריה שבצפון העיר ירושלים, מדרום לנחל צופים. במקום גדלים בעיקר עצי אורן וברוש, בשילוב עם עצי חורש גדולים לרבות עצי חורש ארץ ישראליים כגון כליל החורש ואלון התבור.
מבנה הגן.
הגן הוא בעל תצורת נוף ייחודית בשל הטרשים המרשימים ומחשופי הסלע המשובצים בו שעליהם צמחיית כתלים אופיינית. בתוך מחשופי הסלע חצובות עשרות מערכות קבורה מרשימות מהתקופה הרומית בארץ ישראל שקיבלו בטעות את השם קברי הסנהדרין, והן שהקנו לגן את שמו. הגן, המתפרס על 28 דונם, עשיר בציפורי שיר.
עד 1967 היה שטח הגן על גבול הקו העירוני בין ממלכת ירדן ומדינת ישראל, וחלק ממערות הקבורה שכנו על קו הגבול, בתוך שטח ההפקר. בהמשך נבנו על חלק משטח הגן השכונות רמת אשכול וסנהדריה המורחבת ושטח החורשה במקום הצטמצם.
היסטוריה.
את הגן הקימה עיריית ירושלים החל משנת 1949 בשטח שסביב "קברי הסנהדרין". בשנת 1951 ערכה עיריית ירושלים אירוע חגיגי בגן לכבוד באי הקונגרס הציוני העולמי ה-23.
בשנת 1958 רכש משרד הדתות את שטח מערת הסנהדרין, ואחר כך פרץ סכסוך בין משרד הדתות לעיריית ירושלים לגבי ניהול המתחם, לאחר שמשרד הדתות החל לגבות דמי כניסה.
בשנת 1966 נערכו בגן חגיגות המימונה ההמונית הראשונה שארגנו לציבור הרחב בישראל. לאירוע הגיעו יוצאי מרוקו מכל רחבי הארץ, חלקם בהסעות מארגנות, ותוך שנים ספורות מספר המשתתפים הגיעה לכמה אלפים. חגיגות המימונה בגן הסנהדרין ארגנו בסיוע עיריית ירושלים ומשרד התיירות, ובשנת 1967 השתתפו בהם ראש עיריית ירושלים טדי קולק ושר התיירות משה קול. במרץ 1968 הוקם, ארגון "ברית יוצאי מרוקו בישראל", שלקח על עצמו את ארגון החגיגות. בשנת 1969 הגיע מספר המשתתפים בחגיגות בירושלים לכעשרים אלף, ובשנת 1970 לכשלושים אלף. חברת "אל על" אף הטיסה יהודים מצרפת לחגיגות. על פתיחת חגיגות 1970 הכריז שר הקליטה שמעון פרס, ובנוסף לחגיגה ההמונית בירושלים התקיימו חגיגות בפארק הלאומי ברמת גן בחסות חברות מסחריות. החל מ-1971 עברו החגיגות בירושלים לגן סאקר, הגדול באופן ניכר מגן הסנהדרין.
בשנת 1970 נערך בגן טקס סיום של צעדת ירושלים.
בשנת 2017 שופץ הגן ומתחם מערות הסנהדרין על ידי עיריית ירושלים, ורשות העתיקות.
ציקוריה
אהבת הזולת
מצוות אהבת ה'
אהרן קלר
הרב ד"ר אהרן קלר (1909 ז׳ באייר ה'תרס"ט – ט"ו בשבט ה'תשנ"ח 1998), היה רבה הראשון של נהריה.
קורות חייו.
אהרן קלר נולד בעיר ראדומישל בגליציה כבן למשפחה בת תשעה ילדים. בצעירותו עבר לקלן ואחר כך לברלין, שם רכש השכלה כללית ותורנית. במהלך תקופת לימודיו הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברלין על ידי הרב יחיאל יעקב וינברג והשלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ברלין. עד למלחמת העולם השנייה כיהן כרב העיירה ביטום בשלזיה עילית.
עם פרוץ המלחמה ברח לפולין ומשם דרך רומניה הגיע לארץ ישראל בשנת 1939, יחד עם אשתו ובתו הקטנה. בני משפחתו, חוץ ממנו ומאחיו, נספו בשואה. תחילה התיישב בתל אביב, וממנה עבר לרעננה שם הקים את תיכון "יבנה" שהיה התיכון הדתי הראשון בעיר.
כעבור תקופה קצרה, הציע לו הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שתי הצעות מעניינות, האחת - לכהן כרב הראשי של שווייץ והשנייה לכהן כרב במושבה נהריה שהוקמה כמה שנים קודם לכן על ידי עולים חדשים יוצאי גרמניה שהגיעו לארץ ישראל במסגרת העלייה החמישית. הוא קיבל את ההצעה ועבר בשנת 1939 עם בני משפחתו צפונה למושבה הקטנה שמנתה אז כ-1,300 נפשות. באוגוסט 1943 הוא הוכתר רשמית לרבה של נהריה.
בהיעדר סמכות דתית נוספת באזור, סיפק הרב קלר את צורכי הדת לאזור הצפון כולו ושימש כאב"ד של הגליל המערבי. זוגות רבים מבני המושבה נישאו בחצר ביתו, בסמוך לפחון ששימש את ענייני הדת בראשית ימיה של נהריה. במשך עשרות שנות פעילותו היה אחראי להקמת שירותי הדת בעיר ולביסוסם, וזה במקביל להתפתחותה של העיר שהפכה מעיירה קטנה לעיר בת עשרות אלפי נפשות. במשך שנים רבות כיהן גם כיו"ר המועצה הדתית בעיר.
בתקופת המנדט הבריטי נהג לבקר את אסירי המחתרות בכלא עכו וסייע בהעברת מידע חיוני בין האסירים לחבריהם מחוץ לכלא. במלחמת העצמאות דאג להבאת חללי צה"ל לקבורה ראויה, לעיתים תוך סיכון עצמי. בין השאר השתתף בזיהויים של חללי שיירת יחיעם בשיטה קבלית בדומה לזיהויים של חללי שיירת הל"ה על ידי הרב אריה לוין.
בשנת 1998 נפטר הרב קלר ונטמן בחלקת הוותיקים בבית הקברות הישן בעיר. בית הכנסת המרכזי בעיר שהרב קלר עמד בראשו במשך עשרות שנים נקרא על שמו "היכל אהרן".
כמו כן, בצומת הרחובות הרצל וסולד בנהריה הוקמה כיכר על שמו.
משפחתו.
לרב קלר ולאשתו צביה נולדו ארבעה ילדים. חתנו הרב ישעיהו מייטליס ממלא את מקומו כרבה של נהריה. בתו, ד"ר זהבה (קלר) נויברגר, אשת חינוך ומרצה, כתבה עבודת דוקטורט על כתב היד של מדרש דברים רבה. כלתו היא ניצב בדימוס חנה קלר. נכדו הוא הזמר שיבי קלר.
תקופת אור 3
תקופת אור 3 היא תקופה בהיסטוריה של שומר. תקופה זו מחליפה את תקופת הגותים ונחשבת לרנסאנס השומרי.
תיארוך התקופה.
בכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק נהוג להשתמש במספר כרונולוגיות. לגבי התקופה יש כמה תיארוכים, כרונולוגיה נמוכה וכרונולוגיה תיכונה. לרוב נהוג להשתמש בכרונולוגיה תיכונה.
היסטוריה.
תקופת אור 3 באה אחרי התקופה הגותית, לפעמים נהוג לכנות אותה תקופת הרנסאנס השומרי היות שבתקופה זו הגיע שיא תרבותי.
המלך הראשון של התקופה היה אור-נמו שלפני כן היה מושל העיר אור תחת שלטונו המרכזי של מלך ארך אותו-ח'גל, אך אור נמו מרד בו ותפס את השלטון.
העיר אור לא הייתה חזקה עד תקופת אור 3, אבל עם הפיכתו של אור נמו למלך, הפכה אור לעיר המרכזית במסופוטמיה.
האימפריה של אור נמו לא הייתה כה גדולה כמו האימפריה האכדית, אך הייתה חשובה. הוא הקים את שושלת אור 3. אור נמו השתמש בשיטות ההנהגה של האכדים, כלומר שלטון מרכזי ומינוי מושלי ערים המקורבים אליו (חלקם בני משפחתו).
את אור נמו החליף בנו שולגי ששלט בערך 48 שנים. הוא התחיל לשלוט בגיל צעיר. בהמשך הוא הכריז על עצמו כעל אל, מה שגרם למרידות נגדו. שולגי הקים את צבא הקבע הראשון בעולם.
איבי-סין היה המלך האחרון של התקופה ושושלת אור 3 הסתיימה איתו. העילמים כבשו את ארץ שומר והתרבות השומרית נעלמה. עם התדרדרות תרבות אור 3 בצפון מסופוטמיה קמה מדינה חדשה בשם בבל.
בניה.
בניה רגילה.