בהנחה שהנרי סיוול הוא ראש הממשלה הראשון של ניו זילנד, 38 גברים ונשים כיהנו בתפקיד זה מאז תחילתו. כמה מהאישים שכיהנו בתפקיד עשו זאת במספר תקופות כהונה בלתי רצופות, כשאת השיא למספר הפעמים שבו כיהן אותו אדם בתפקיד ראש הממשלה, חולקים ויליאם פוקס והארי אטקינסון, שכל אחד מהם כיהן בתפקיד ארבע פעמים. ראש הממשלה שכיהן בתקופת הכהונה הארוכה ביותר הוא ריצ'רד סדון, שכיהן בתפקיד 13 שנים. ראש הממשלה הראשון, הנרי סיוול, כיהן בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, 13 ימים (למעשה תקופת כהונתו השלישית של אטקינסון ארכה שבעה ימים בלבד, אך בסך הכול כיהן אטקינסון יותר מסיוול). הצעיר מבין כל האישים שכיהנו בתפקיד היה אדוארד סטפורד, שבעת שהחל לכהן בתפקיד, ב-1856, הוא היה בן 37. המבוגר ביותר מבין ראשי הממשלה היה וולטר נאש, שכאשר נבחר לתפקיד ב-1957, הוא היה בן 75.
ניו זילנד היא אחת הארצות היחידות בעולם שבראש הרשות המבצעת שלה כיהנו שתי נשים והיא אחת משתי הארצות היחידות בעולם (השנייה היא סרי לנקה) שבה כיהנו שתי נשים בתפקיד ראש הממשלה אחת אחרי השנייה. האישה הראשונה בתפקיד הייתה ג'ני שיפלי, שנבחרה לתפקיד ב-1997 והשנייה הייתה הלן קלארק, שהחליפה אותה ב-1999.
מושבה.
עם הפיכתה למושבה ב-1841 נשלטה ניו זילנד ישירות על ידי מושל, שמונה על ידי משרד המושבות. ממשל עצמי החל להיות בניו זילנד ב-1853, לאחר חקיקתו של חוק חוקת ניו זילנד על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1852 ולאחר שהפרלמנט של ניו זילנד התכנס לראשונה ב-24 במאי 1854.
נסיבות יצירתו של תפקיד ראש ממשלת ניו זילנד שנויות במחלוקת. השימוש במילים "ראש הממשלה" (prime minister), כמונח המתאר את נושא תפקיד זה, החל בפרלמנט הראשון והתייחס לג'יימס פיצג'רלד ולתומאס פורסיית'. לשניים לא היו תארים רשמיים. אך בכל אופן בשלב זה לא היה לניו זילנד עדיין שלטון עצמי ולפיכך, לא ניתן להגדיר אותם כראשי ממשלה במובן המקובל של המילה.
האדם הראשון שמונה באופן רשמי לתפקיד זה היה הנרי סיוול, שהרכיב ממשלה עם תחילת כהונתו של הפרלמנט השני. למרות תפקידו הרשמי, תארו המעשי היה "מזכיר קולוניאלי" תפקיד שניתן להשוות אותו לתפקיד שר הפנים. ליורשו בתפקיד, ויליאם פוקס, ניתן גם תואר רשמי, אך לא היה זה תואר המזכיר הקולוניאלי. רק בימיו של ראש הממשלה השישי, פרדריק ולד, החל להיות מוזכר תפקיד מנהיגותי ממשי, Premier. יורשו של ולד, אדוארד סטפורד, שינה לזמן קצר את הגדרת התפקיד ל"השר הראשון" (First Minister), אך זה שונה חזרה על ידי פוקס כאשר זה נבחר מחדש לתפקיד. מנקודת זמן זו והלאה, היה התואר Premier המונח המקובל. לקראת סוף המאה ה-19 החל המונח ראש הממשלה (Prime Minister) לעלות כאלטרנטיבה מקובלת למונח Premier והראשון שהשתמש כמעט אך ורק בתואר זה היה ריצ'רד סדון. יורשו של סדון, ויליאם האל-ג'ונס, נבחר באופן רשמי כראש הממשלה. מאז זהו המונח היחיד בשימוש.
בתחילה פעלו ראשי הממשלה כיועצים למושל. מצב זה החל להשתנות במהלך כהונתו של אדוארד סטפורד. סטפורד היה נפגש עם שריו וקיבל החלטות מחוץ למסגרת הרשמית של "המועצה המנהלת של ניו זילנד" (Executive Council of New Zealand), וכך יצר את הקבינט (Cabinet of New Zealand). סטפורד גם התעמת עם המושל בנוגע לשליטה בענייניהם של המאורים, ובסופו של דבר הוכנס נושא זה לתחום אחריותו של ראש הממשלה. ההרחבה הבאה בסמכויותיו של ראש הממשלה התרחשה במהלך כהונתו של ג'ון באלנס שכיהן בראשית שנות התשעים של המאה ה-19, אז קיבל ראש הממשלה את היכולת להגביל את אורכם של המינויים למועצה המחוקקת (הבית העליון).
דומיניון וממלכה.
ב-1907 העביר הפרלמנט הצהרה שהכריזה על ניו זילנד כעל "הדומיניון של ניו זילנד" (Dominion of New Zealand). מהלך זה הוביל להגדרתו מחדש של תפקיד המושל כמושל הכללי, ולצמצום סמכויותיו. כתוצאה מכך, הורחבו סמכויותיו של ראש הממשלה פעם נוספת.
ב-1967 מינתה המלכה, על פי הצעתו של קית' הוליאוק את סר ארתור פוריט לתפקיד המושל הכללי הראשון שהיה יליד ניו זילנד.
עד לכהונתה של הלן קלארק, היה מקובל שחברים בכירים ברשות המחוקקת, ברשות המבצעת וברשות השופטת, כולל ראש הממשלה, ימונו כחברים במועצה המלכותית, ובתוקף מינוי זה הם זכו לתואר Right Honourable. נוהג זה לא המשיך מאז, במקביל לביטול הענקתם של תוארי האבירות בניו זילנד, החל משנת 2000. ג'ון קי מהמפלגה הלאומית, שנבחר כראש הממשלה ב-2008, דאג להחזרתם של התארים הללו אך יותר לא בוצעו מינויים למועצה המלכותית. לפיכך קיבל קי רק את התואר The Honourable. ב-3 באוגוסט 2010 העניקה המלכה לראש הממשלה, למושל הכללי, ליושב ראש הפרלמנט ולנשיא בית המשפט העליון את התואר Right Honourable עם מינויים. החלטה זו לא נוגעת לכאלו שכיהנו בעבר בתפקידים אלו.
תראפסידיים
איכתיוזאוריים
פלזיוזאוריים
פרסי המוזיקה של בילבורד
פרסי המוזיקה של בילבורד (באנגלית: Billboard Music Awards) הוא פרס שניתן מטעם בילבורד, מגזין מוזיקה המפרסם את מצעדי המוזיקה החשובים בארצות הברית - הבילבורד הוט 100 והבילבורד 200. תוכנית פרסי המוזיקה של בילבורד נערכה מדי שנה מאז דצמבר 1990, עד שהושהתה בשנת 2007. התוכנית חזרה בשנת 2011, והיא נערכת מדי שנה בחודש מאי.
בניגוד לפרסים אחרים, כגון פרסי גראמי, בהם המועמדויות נקבעות כתוצאה מהצבעה של חברי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה, המועמדים הסופיים של פרסי המוזיקה של בילבורד נקבעים לפי הצלחתם במצעדי סוף השנה בארצות הברית - לפי נתוני נילסן המסכמים מכירות, מספר הורדות והשמעה כוללת בתחנות הרדיו.
הפרסים ניתנו לאלבום, לאמן ולסינגל הטובים ביותר בז'אנרים שונים. מאז שנת 1992, ניתן גם פרס המאה - אות הכבוד הגבוה ביותר של המגזין. שם הפרס שונה לפרס האייקון בשנת 2011. נכון לשנת 2016 טיילור סוויפט זכתה במספר הרב ביותר של פרסים עם 23.
קטגוריות.
משנת 1989 עד שנת 2006, הקטגוריות ושמותיהן נותרו ללא שינוי. בשנת 2011 כל השמות שונו ל"[כותרת הפרס] הטוב ביותר", ללא "של השנה" שהיה קיים לפני כן. כמו כן, מספר קטגוריות בוטלו.
קטגוריות נוכחיות.
הקטגוריות החשובות ביותר הן האמן המוביל, אלבום הבילבורד 200 המוביל, השיר הראשון במצעד ההוט 100 והאמן החדש הטוב ביותר.
הכי הרבה זכיות.
23 זכיות
21 זכיות
19 זכיות
18 זכיות
17 זכיות
16 זכיות
14 זכיות
12 זכיות
11 זכיות
8 זכיות
פרסים מיוחדים.
פרס האייקון.
פרס האייקון ניתן לראשונה ב-2011.
פרס הזרקור.
בשנת 1988 זכה מייקל ג'קסון בפרס הזרקור הראשון של בילבורד עבור היותו האמן הראשון בהיסטוריה שחמישה סינגלים ברציפות מאלבומו הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 2012 זכתה קייטי פרי בפרס הזרקור השני של בילבורד על היותה האמן השני והאמנית הראשונה בהיסטוריה שחמישה סינגלים ברציפות מאלבומה הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
אשת השנה.
הפרס ניתן לראשונה בשנת 2007, לריבה מקנטייר עבור הצלחה כאמנית הקלטה, תרומה לעסקי המוזיקה, ומנהיגות באימוץ השינויים בעסקי המוזיקה.
פרס פורץ הדרך.
בשנת 2014, זכתה היילי ויליאמס בפרס פורץ הדרך הראשון של בילבורד על היותה אמנית בולטת שמותירה סימן ייחודי במוזיקה וסוללת את הדרך לכישרונות אחרים.
אברהם רותם (פירושונים)
קוסגרוב
קוסגרוב (באנגלית: Cosgrove) הוא שם משפחה.
קונון (מצביא)
קונון, (ביוונית: Κόνων; נולד ב-444 לפנה"ס - מת ב-394 לפנה"ס) היה אדמירל אתונאי מוכשר. לקח חלק במלחמה הפלופונסית, ובמלחמה הקורינתית.
ביוגרפיה.
בשנת 406 לפנה"ס פשט המצביא הספרטני קליקרטידס על לסבוס בעלת בריתה של אתונה. קונון יצא ללסבוס עם 70 ספינות שם נתקל ב-140 ספינות ספרטניות. הוא איבד שלושים ספינות ועם הארבעים שנותרו נמלט לנמל מיטילנה שם הטיל עליו קליקרטידס מצור. הוא הצליח לשגר ספינה לאתונה שהודיעה על מצבו הקשה. שייטת של 12 ספינות נשלחה לסייע לו, אולם הובסה ו-10 ספינות טובעו. האתונאים מיהרו לצייד צי חדש של 110 ספינות, רבים מאנשי הצוות של ספינות אלו היו עבדים או מלחים לא מנוסים. אליהם הצטרפו בסאמוס עוד 40 ספינות, והצי בן ה-150 ספינות יצא להציל את קונון. הספרטנים השאירו 50 ספינות לשמור על קונון, וקליקרטידס יצא עם השאר להיפגש עם האתונאים בקרב ארגינוסאי. הקרב נמשך כל היום ובסופו ניצחו האתונאים. 70 ספינות ספרטניות הוטבעו, וקליקרטידס נהרג. אולם האתונאים איבדו 25 ספינות, וחלק מהצי הספרטני עוד עגן בנמל מיטילנה. הסטרטגים תרמנס, ותרסיבולוס, נשלחו עם 47 ספינות להציל את הניצולים מבין הספינות שטובעו. והשאר יצאו להשמיד את הספרטנים. אולם סערה כבדה מנעה את הגשמת התוכניות, הספרטנים נמלטו לכיוס, והניצולים טבעו. הכישלון התקבל בזעם באתונה. חלק ממפקדי הכוח האתונאי הוצאו להורג והשאר נמלטו. קונון לעומת זאת לא נענש.