נוסף על הסמכות לגייס ציוד לשירות הצבא, מוקנית לשר הביטחון הסמכות לגייס את הציוד גם לשם אספקת שירותים חיוניים לציבור או טיפול באירוע חירום אזרחי. במקרה כזה, מוקנות סמכויותיו לשרים אחרים: לעניין כלי תחבורה - לשר התחבורה, לעניין ציוד הנדסי - לשר הבינוי והשיכון, לעניין ציוד לייצור חשמל - לשר התשתיות הלאומיות ולעניין ציוד הנדרש במקרה של אירוע אסון המוני - לשר לביטחון הפנים. כל הוראות החוק החלות על גיוס ציוד לצה"ל חלות גם על גיוס ציוד במקרים אלה.
גיוס ציוד בתרבות הפופולרית.
המערכון "המכונית המגויסת" של הגשש החיוור עוסק באדם שבא לאסוף את מכוניתו, לאחר שגויסה לצה"ל, ומגלה כי נגרמו לה נזקים כבדים. במערכון נטבעו מטבעות לשון כגון "סע לשלום, המפתחות בפנים" ו"היה מנוע?".
רובעי רומא בתקופת אוגוסטוס
בשנת 7 לפנה"ס הורה הקיסר הרומי אוגוסטוס על חלוקה מנהלתית של העיר רומא, בירת האימפריה הרומית ל-14 רבעים שכונו "רגיונס" (בלטינית: regiones) וכל אזור חולק לרובעי משנה. מספרם של רובעי המשנה בזמן אוגוסטוס לא ידוע.
החלוקה הייתה חלק מארגונה מחדש של העיר, מטרתה הייתה להגדיר במדויק כל חלק מחלקי העיר וכך להקל על עריכת הקנסוס ועל פעילותם של מכבי האש.
אוגוסטוס קרא לכל רובע במספר, ובהמשך החלו תושבי הרובעי לכנות אותם בשמות שונים. בחגי הקומפיטליה היו תושבי הרבעים השונים עורכים משתאות ציבוריים גדולים.
גונזאלס
גונזאלס (ספרדית: González, מבוטא "גונסאלס") הוא שם משפחה נפוץ בקרב דוברי ספרדית. נכון לשנת 2006, הוא היה שם משפחתם של 2.08% מתושבי ספרד (שני רק ל), ובמקסיקו ובצ'ילה היה הנפוץ ביותר. משמעות השם היא "בנו של גונסאלו" (Gonzálo).
גונזלס
המועצה לשידורי כבלים ולווין
המבוך של פאן
המבוך של פאן (בספרדית: El laberinto del fauno "המבוך של הפאון") הוא סרט ספרדי המשתייך לסוגת הפנטזיה, אותו כתב וביים גיירמו דל טורו.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006 (בישראל ב-2007), כאשר הקרנת הבכורה שלו נערכה בפסטיבל קאן באותה שנה. "המבוך של פאן" זכה בכמה פרסים בינלאומיים, בהם בשלושה פרסי אוסקר ובפרס הוגו בקטגוריית "העיבוד הדרמטי הטוב ביותר". הסרט צולם ביער במרכז ספרד.
עלילה.
הסרט נפתח באגדה על הנסיכה מואנה, בתו של מלך השאול, שנדדה אל העולם שמעל. אור השמש סינוור אותה והיא איבדה את זיכרונה, חלתה ומתה. אביה מאמין שרוחה עוד תשוב אליו.
השנה היא 1944. בצפון ספרד, לא הרחק מגבול צרפת, נוסעת הילדה אופליה לפגוש את אביה החורג החדש, סרן וידאל מהז'נדרמריה. אמה כרמן הרה לו. מלחמת האזרחים הספרדית נגמרה מזמן בניצחונו של פרנקו, אך קבוצות מורדים עוד פועלות בסביבה. וידאל הוא פשיסט נוקשה המוצב באזור כדי לדכא אותם. הוא מותיר את הטיפול באשתו ובתו בידיה של סוכנת משק הבית, מרצדס.
באחד הלילות נתקלת אופליה במקלון, שהיא בטוחה שהוא פיה. הוא מוביל אותה אל מבוך קדום בו היא פוגשת בפאון, יצור שחציו אדם וחציו תיש. הוא משוכנע כי היא גלגולה של הנסיכה מואנה ומציב לה שלוש משימות שעליה למלא לפני מילוא הירח כדי לזכות בחיי אלמוות. ראשית עליה לחלץ מפתח מבטנו של קרפד ענק, והיא עומדת בכך. מצבה של אמה ההרה מחמיר, והפאון נותן לאופליה הדואגת שורש דודאים קסום דמוי תינוק שעליה להשקות בחלב ולהניח מתחת למיטתה. בינתיים, וידאל מענה ורוצח כפריים מקומיים החשודים באהדה למורדים. לילדה ניתנת מטלה נוספת, להוציא פגיון ממערתו של מפלץ בשם האיש החיוור. נאסר עליה לאכול דבר ממה שתמצא שם. אופליה לא עומדת בפיתוי וטועמת ענבים; האיש החיוור מתעורר וטורף שתיים מהפיות שנשלחו ללוותה וכמעט שגם אותה. הפאון זועם ומסרב להעניק לה משימה שלישית. וידאל, החושד בהתנהגותה המוזרה של בתו המאומצת ובמה שנראה כשגעון, מוצא את שורש הדודאים וכועס עליה. לאחר שעזב את החדר אמה זורקת את שורש הדודאים לאח. הוא כולא את אופליה בחדרה כעונש. אשתו נתקפת צירים ומתה בלידת בנם. הוא מגלה שמרצדס היא מרגלת של המורדים, אך היא מצליחה לפצוע אותו ולהימלט.
הפאון מגיע אל אופליה ומשתכנע לתת לה עוד הזדמנות. הוא מטיל עליה לקחת את אחיה אל המבוך שלו. היא חוטפת את התינוק אחרי שהיא מרדימה את וידאל. המורדים יוצאים במתקפה כוללת על כוחות המשמר. הסרן מתעורר ורודף אחרי הילדה אל המבוך. הוא מוצא אותה מדברת עם הפאון, אותו אינו יכול לראות. היצור מסביר לאופליה כי עליה לפתוח שער אל השאול על ידי הקזת טיפה מדמו של אחיה. היא מסרבת לפגוע בתינוק; הפאון נזעם שוב, ועוזב אותה. וידאל, הרואה אותה מדברת אל האוויר הריק, חוטף מידה את בנו ויורה בה למוות. מרצדס והמורדים מגיחים מאחוריו; הוא מבין כי גורלו נחרץ ומבקש מהם לספר לבנו אודותיו. היא אומרת לו כי הלה לעולם לא ידע אף את שמו, והם הורגים אותו.
בספק הזיה מופיעה אופליה בחצר השאול, ואביה המלך מסביר לה כי היה זה המבחן האחרון: היא עברה אותו בכך שהעדיפה לשפוך את דמה שלה תחת דם נקיים. הפאון ויתר היצורים כורעים בפניה כשהיא מתקבלת חזרה לממלכתה.
יורי ליניק
יורי ליניק (8 בינואר 1915 - 30 ביוני 1972) היה מתמטיקאי רוסי שפעל בעיקר בתחומי תורת המספרים, הסתברות וסטטיסטיקה מתמטית.
ליניק נולד בבילה צרקווה שבאוקראינה. הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ולאחר מכן עבד באוניברסיטה זו ובמוסד סטקלוב למתמטיקה. כמו אביו, ולדימיר פבלוביץ' ליניק, גם הוא היה חבר באקדמיה הרוסית למדעים. ליניק קיבל את פרס לנין ופרס המדינה. הוא מת בשנת 1972 בסנקט פטרבורג.
פועלו.
עם עבודותיו בתחום תורת המספרים נמנים: התיאורמה של ליניק בתורת המספרים האנליטית והוכחה אלמנטרית לבעיית וארינג.
עם עבודותיו בתחום הסטטיסטיקה וההסתברות נמנים: אזור ליניק, הוכחת משפט הגבול המרכזי על ידי תורת האינפורמציה ובעיית ברנס פישר.
שרליז תרון
יהודה קיל
יהודה קיל (1916 – 16 ביוני 2011) היה מנהל האגף לחינוך ממלכתי דתי במשרד החינוך והתרבות ויושב ראש מפעל פרשנות המקרא דעת מקרא, עליו זכה בפרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב ופרס הרב קוק לשנת תשמ"ד.
קורות חייו.
קיל נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. בילדותו עברו הוריו, בעקבות המהפכה הבולשביקית לפוניבז' שבליטא, בה עבד אביו מרדכי כרואה חשבון ומנהל חנות כלבו. לאחר מכן, היגרה המשפחה לאנטופול שבלטביה, בה ייסד אביו את הגימנסיה הממשלתית היהודית. קיל החל ללמוד בעיר לימודי יהדות וגמרא מפי רב העיר חיים לובוצקי. הוא הצטיין בלימודיו ושוחרר מבחינות הבגרות. בסיום לימודיו, בשנת 1935, נשלח קיל להכשרה של תנועת "המזרחי", לאחריה קיבל סרטיפיקט לארץ ישראל.
קיל נקלט תחילה בחיפה, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה והחל לעבוד כסבל. שנתיים לאחר עלייתו הצטרפה אליו אחותו, בעוד הוריו ושני אחיו נותרו באירופה ונספו בשואה. בעקבות המיתון בארץ ישראל פוטר קיל מעבודתו ועבר לירושלים, בה החל לימודי ידיעת הארץ, היסטוריה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לפרנסתו הוא עבד באגודת הסטודנטים והיה למזכיר ההנהלה הארצית של בני עקיבא. את לימודיו סיים בשנת 1940, לאחריהם נשלח להורות בכפר הרוא"ה. יחד עמו נקלטה בהוראה תמר, אותה נשא בשנת 1941.
הרב יעקב ברמן, המפקח הראשי על בתי הספר של "המזרחי", נוכח בדרך הוראתו וקלט את קיל לשורות מחלקתו. בשנת 1942 נשלח להקים ולנהל את התיכון הדתי בעפולה. בשנת 1950 הוא נבחר כנציג היחיד של המזרחי והפועל המזרחי למועצת עירית עפולה. הוא פרש מתפקיד זה בתחילת 1955 כשעבר לירושלים. בשנת 1952 מונה קיל למפקח על החינוך הדתי בצפון הארץ וכעבור שנתיים למפקח ארצי על בתי הספר היסודיים והמוסדות להכשרת מורים במשרד החינוך. לצורך מילוי תפקידו עברה המשפחה בשנת 1954 לירושלים. תמר עבדה בהוראה וניהלה את בית הספר המקצועי "לפידות". קיל, לצד עבודתו במשרד החינוך והתרבות, הרצה במכללה ירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ובשבתות לימד תנ"ך לחוג הנשים "אוהל רבקה".
ב-1962 סיים את תפקידו כמפקח על בתי הספר היסודיים ועבר לתפקיד מפקח על בתי הספר העל-יסודיים במשרד החינוך.
ב-1968 נבחר יהודה קיל לעמוד בראש אגף החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות. בתקופתו עוצב החינוך הממלכתי-דתי, כפי שהוא נראה היום, לבתי ספר יסודיים, לישיבות תיכוניות ואולפנות. יהודה קיל, קידם את נושא לימוד תעודת ההוראה במסגרת ישיבות ההסדר, מסלול שנקרא "תוכנית קיל".
במקביל לעבודתו החינוכית עסק קיל בניהול המפעל הפרשני על התנ"ך "דעת מקרא", תחילה עם מינויו ליו"ר הוועדה למפעל הפרשנות במשרד החינוך ובמוסד הרב קוק בשנת 1964, ובהמשך, ביתר שאת, עם פרישתו מתפקידיו החינוכיים ב-1977. קיל היה העורך הראשי של המפעל והרוח החיה בו עד סיומו לאחר כ-30 שנה. בסך הכל עבד במוסד הרב קוק כארבעים שנה, עד מחצית שנת ה'תשס"ב (2002). מלבד עבודת העריכה כתב קיל בעצמו את הפירוש לספרי בראשית, יהושע, שמואל, מלכים, משלי, דניאל ודברי הימים. על מפעלו הגדול קיבל קיל את פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב. כרכי "דעת מקרא" פורסמו לאורך עשרות שנים והיו לספרי פרשנות המקרא הרשמיים של מערכת החינוך. יש שרואים בעבודתו המשך לפירושי רש"י וקאסוטו.
קיל זכה בתואר יקיר ירושלים בשנת ה'תשס"ב (2002).
נפטר ב-16 ביוני 2011 בגיל 95 מסרטן.
נכדו הוא מתניהו אנגלמן שנבחר ב-2019 להיות מבקר המדינה.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
ליגת העל התורכית
משולש סיירפינסקי
גיוס ציוד
אריק דפלנדרה
אריק דפלנדרה (באנגלית: Eric Deflandre; נולד ב-2 באוגוסט 1973 בלייז') הוא כדורגלן עבר בלגי.
ביוגרפיה.