גם במשחקים אלה בלטו המתעמלים השווייצרים, כשהעלו את הישגיהם ל-9 מדליות, בהן 5 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות. הספורטאי הבולט במשלחת היה ז'ורז' מייז, שזכה במדליות זהב בתרגיל המתח ובקרב-רב, במדליית כסף בתרגיל על סוס הסמוכות, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב בקרב-רב. ספורטאי בולט נוסף, הרמן הנגי, זכה במדליית הזהב בתרגיל על סוס הסמוכות, במדליית הכסף בקרב-רב, במדליית הארד בתרגיל המקבילים, והיה שותף אף הוא לזכייה הקבוצתית בקרב-רב. מתעמל שלישי שהיה שותף לזכייה הקבוצתית, אז'ן מאק, זכה גם במדליית הזהב בתרגיל הקפיצות ובמדליית הארד בתרגיל המקבילים.
שלושה מתאבקים שווייצרים זכו במדליות באמסטרדם: ארנסט קיבורץ זכה במדליית זהב, ארנולד בגלי במדליית כסף והאנס מינדר בארד. צמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית זהב, ורביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית כסף. במדליה האחרונה, מדליית ארד, זכה הרוכב שארל-גוסטב קון, בתחרות הקפיצות.
שנות ה-30.
בדומה למדינות רבות אחרות, שלחה שווייץ משלחת מצומצמת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול, והיא כללה שישה ספורטאים בלבד. היחיד מהם שזכה במדליה הוא ז'ורז' מייז, שזכה במדליית הכסף בתרגיל הקרקע.
באולימפיאדת ברלין (1936) זינק מספר הספורטאים השווייצרים ל-190, ומספר המדליות זינק ל-15, אך רק אחת מהן הייתה מדליית זהב. הענף הבולט שוב היה ההתעמלות, עם 9 מהמדליות. ז'ורז' מייז זכה במדליית הזהב האולימפית הרביעית שלו, בתרגיל הקרקע, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. סגנו במקצה הקרקע היה יוזף ולטר, ובמדליית הארד זכה אז'ן מאק. מאק זכה גם בלא פחות מארבע מדליות כסף: בתרגיל על סוס הסמוכות, בתרגיל הקפיצות, בקרב-רב, ובקרב-רב הקבוצתי. מתעמל נוסף, מיכאל רויש, זכה במדליית הכסף בתרגיל המקבילים, ואלברט בכמן זכה במדליית הארד בתרגיל על סוס הסמוכות.
רוכב האופניים ארנסט ניוורגלט זכה במדליית הארד במרוץ אופני הכביש, והיה שותף לזכייה במדליית הכסף במרוץ הקבוצתי. רביעיית החותרים ברמן בטשארט, אלכס הומברגר, האנס הומברגר וקארל שמיד זכו במדליית הארד במקצה ללא הגאי, ויחד עם ההגאי רולף שפרינג זכו במדליית כסף. האתלט ארתור שוואב זכה במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ, ונבחרת הכדוריד זכתה במדליית הארד, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית הגמר, אחרי נבחרות גרמניה ואוסטריה ולפני נבחרת הונגריה.
אולימפיאדת לונדון (1948).
לאחר חידוש המשחקים באולימפיאדת לונדון (1948) הגיעה המשלחת השווייצרית להישג נאה של 20 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, והיא דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
גם במשחקים אלה הובילו המתעמלים את המשלחת השווייצרית, עם 9 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. 12 שנים לאחר זכייתו של מיכאל רויש במדליית הכסף בתרגיל המקבילים, הוא שיפר את מיקומו וזכה במדליית הזהב. בנוסף, זכה במדליית הכסף בתרגיל הטבעות, בו ניצח חברו לנבחרת קארל פריי. יוזף שטדלר ניצח בתרגיל המתח וחלק עם עמיתו כריסטיאן קיפפר במדליית הארד בתרגיל המקבילים. מתעמל שווייצרי נוסף, ולטר להמן, זכה במדליות הכסף בתרגיל המתח ובקרב-רב. חמישתם היו שותפים לזכיית הנבחרת במדליית הכסף בקרב-רב הקבוצתי.
הקלע אמיל גרוניג זכה במדליית זהב בירי מ-300 מטר בשלושה מצבים, ועמיתו רודולף שניידר זכה במדליית כסף בירי באקדח מ-50 מטר. במדליית הזהב החמישית זכה הרוכב האנס מוזר, ברכיבה אמנותית. האחים האנס ויוזף קאלט זכו במדליית כסף במקצה החותרים לזוגות ללא הגאי, ולהישג דומה הגיעה רביעיית החותרים עם הגאי. שלושה מתאבקים שווייצרים זכו במדליות: פריץ שטקלי זכה במדליית כסף ואדולף מילר והרמן באומן זכו במדליות ארד. באתלטיקה, זכה גסטון גודל במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ, ופריץ שוואב זכה במדליית ארד בהליכה ל-10 ק"מ. הסייף אוסוולד זפלי זכה במדליה ראשונה בענף, מדליית כסף בדקר.
אולימפיאדת הלסינקי (1952).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) ירדו הישגי המשלחת השווייצרית ל-14 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. הייתה זו הפעם האחרונה בה זכו הספורטאים השווייצרים במספר דו-ספרתי של מדליות, והפעם האחרונה בה המתעמלים השווייצרים היו דומיננטיים.
במדליות הזהב זכו המתעמלים האנס אויגסטר (מקבילים) וג'ק גינטהארד (מתח). אויגסטר זכה גם במדליית ארד בתרגיל הטבעות. יוזף שטאדלר זכה במדליית כסף בתרגיל המתח ובמדליות ארד בתרגיל המקבילים ובקרב-רב. שלושתם היו שותפים לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף בקרב-רב. בחתירה זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית כסף, וצמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית ארד. פריץ שוואב שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית כסף בהליכה ל-10 ק"מ. להישג דומה הגיעו הקלע רוברט בירכלר בירי בשלושה מצבים, והרוכבים בתחרות הרכיבה האמנותית הקבוצתית. הסייף אוסוולד זפלי זכה במדליית ארד בדקר, והיה שותף להישג דומה של נבחרת השווייצרית במקצה הדקר הקבוצתי.
שנות ה-60.
שווייץ, כמו גם הולנד וספרד, החרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) כמחאה על הפלישה הסובייטית להונגריה, שנועדה לדכא את המרד ההונגרי. תחרויות הרכיבה נערכו בסטוקהולם עוד בטרם פתיחת המשחקים במלבורן, ורוכבים שווייצרים הספיקו להשתתף בהם, ואף לזכות במדליית ארד בתחרות הרכיבה האמנותית הקבוצתית.
באולימפיאדת רומא (1960) שבו השווייצרים והשתתפו כרגיל, וזכו בשש מדליות. הענף המוביל היה הרכיבה. גוסטב פישר זכה במדליית כסף ברכיבה אמנותית, אנטון ביהלר זכה במדליית ארד באיוונטינג, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית כסף. הקלע האנס-רודולף שפילמן זכה במדליית כסף בירי משלושה מצבים, החותרים ארנסט הירלימן ורולף לארכר זכו במדליית ארד במקצה הזוגות, ולהישג דומה הגיעו שלישיית השייטים בדגם 5.5 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכו השווייצרים בארבע מדליות. הרוכב אנרי שמרטן ניצח ברכיבה אמנותית, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. הג'ודוקא אריק הני זכה במדליית כסף, והחותר גוטפריד קוטמן זכה במדליית ארד במקצה היחידים.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכו השווייצרים בחמש מדליות, בחמישה ענפים שונים. שלישיית השייטים זכתה במדליית כסף בדגם 5.5 מטר, ההישג הגבוה ביותר של המשלחת השווייצרית במשחקים אלה. במדליות ארד זכו רביעיית החותרים עם הגאי, נבחרת הרכיבה האמנותית, הקלע קורט מילר (בירי משלושה מצבים) ורוכב האופניים קסאוור קורמן (במרוץ המרדף ל-4000 מטרים).
שנות ה-70.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכו השווייצרים ב-3 מדליות כסף: רוכב האופניים קסאוור קורמן במרוץ המרדף ל-4000 מטרים, החותרים אלפרד בכמן והיינריך פישר במקצה הזוגות ללא הגאי, ונבחרת הסייפים בדקר. ספורטאים נוספים שבלטו במשלחת כללו את החותר מלכיאור בירגין, שסיים במקום השישי ואת רוכב האופניים כריסטיאן ברונר, שסיים במקום השביעי במרוץ נגד השעון.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכו השווייצרים ב-4 מדליות, בהן מדליית הזהב הראשונה מזה 12 שנים. הזוכה במדליה זו הייתה הרוכבת כריסטין שטיקלברגר, ברכיבה האמנותית, שהייתה בכך לאישה השווייצרית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בתחרות אישית. שטיקלברגר הייתה שותפה גם לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. את תמונת המדליות השלימו הג'ודוקא יורג רטליסברגר ונבחרת הסיף בדקר, שזכו במדליות ארד.
שנות ה-80.
שווייץ לא הצטרפה באופן מלא לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), אך בדומה למדינות מערביות אחרות, הביעה את מחאתה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בכך שספורטאיה לא התחרו תחת דגלהּ, אלא תחת הדגל האולימפי. שני ספורטאים שווייצרים זכו במשחקים אלה במדליות זהב: הג'ודוקא יורג רטליסברגר, ורוכב האופניים רוברט דיל-בונדי (במרוץ המרדף ל-4,000 מטר). ספורטאים שווייצרים נוספים שבלטו במוסקבה כללו את הקופץ לגובה רולנד דלהאוזר (מקום חמישי), האתלט מרקוס ריפל (מקום חמישי בריצת 5000 מטר), האתלט פרנץ מאייר (מקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות), הקשתת) לוטי טשאנץ (מקום שמיני) והקופץ לרוחק רולף ברנהרד (מקום תשיעי). נבחרת הכדוריד סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכו השווייצרים ב-8 מדליות, המספר הגבוה ביותר מזה 32 שנים, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. שלוש מהמדליות הושגו בידי רוכבים: היידי רוביאני זכתה במדליית ארד בתחרות הקפיצות ואוטו הופר זכה במדליית ארד ברכיבה האמנותית והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. מרקוס ריפל שיפר את הישגו ממוסקבה וזכה במדליית הכסף בריצת 5000 מטר. להישג דומה הגיעו הקלע דניאל ניפקוב (בירי משלושה מצבים) ונבחרת רוכבי האופניים במרוץ אופני הכביש. המתאבק הוגו דיטשה זכה במדליית ארד, ולהישג דומה הגיע השחיין אטיין דגון במשחה ל-200 מטר חזה. דגון היה לשחיין השווייצרי הראשון שזוכה במדליה אולימפית. ספורטאים שווייצרים נוספים שבלטו בלוס אנג'לס: השחיין דאנו הלסל (מקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי), ורנר גינתר (מקום חמישי בהדיפת כדור ברזל), קורנליה בירקי (מקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים), נבחרת השחייניות ל-100X4 מטר מעורב (מקום שישי) ומקבילתה הגברית (מקום שביעי) ופליקס בהני (מקום שביעי בקפיצה במוט). נבחרת הכדוריד סיימה במקום השביעי.