מיקיו אודה (ביפנית: 織田 幹雄; 30 במרץ 1905 – 2 בדצמבר 1998) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה בקפיצה משולשת. אודה היה ליפני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ולאסייתי הראשון אשר זוכה במדליית זהב אולימפית בספורט יחידים.
ביוגרפיה.
אודה נולד בהירושימה.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים אודה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.35 מטר, במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר ובמקום עשירי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.80 מטר.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה אודה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.21 מטר, לפני לוי קייסי מארצות הברית (15.17 מטר) ווילהו טולוס מפינלנד (15.11 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר ובמקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.11 מטר. בעת חלוקת המדליות בסיום המשחקים האולימפיים כבר טייל אודה בפריז ואת מדליית הזהב האולימפית שלו לקח עבורו בן ארצו השחיין האלוף האולימפי יושיוקי צורוטה.
שיאן עולם.
בעת לימודיו באוניברסיטת ווסדה שבטוקיו, קבע אודה בתחרות שנערכה בטוקיו ב-27 באוקטובר 1931 בקפיצה משושלת שיא עולם חדש כשקפץ למרחק של 15.58 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים אודה במקום 12 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.97 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
לאחר פרישתו הפך אודה לחבר הוועד האולימפי היפני ולקח חלק בפעילותה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
הנצחה.
ניצחונו הונצח באולימפיאדת טוקיו (1964) כשהדגל האולימפי נישא לגובה 15.21 מטר, המרחק שקפץ והוביל אותו למדליית הזהב.
אודה ייסד בשנת 1967 בעיר הולדתו, הירושימה תחרות אתלטיקה הקרויה על שמו.
אלכסנדר ז'וקוב
אלוף-משנה אלכסנדר פטרוביץ' ז'וקוב (ברוסית: Александр Петрович Жуков; נולד ב-25 באוקטובר 1959, בכפר קומונאר, במחוז דונצק, אוקראינה הסובייטית) הוא איש שירותי ההצלה והחילוץ של הצבא הרוסי, מחזיק בעיטור גיבור רוסיה על ששרד את השבי הצ'צ'ני וחולץ על ידי כוחות הצבא. כיום עומד בראש יחידה של המינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה.
בתור ילד הוא עבר עם משפחתו למחוז אוריול. הוא סיים את לימודיו בפנימייה ובמועדון חיל האוויר. לאחר שסיים את שירותו הסדיר בצבא, המשך לשרת בחיל האוויר ועסק באימון לוחמים בצניחה. הוא בוגר בית ספר צבאי ועבר קורס במכון לחינוך גופני בלנינגרד.
לחימה בצ'צ'ניה.
מנובמבר 1994 ועד מאי 1996 השתתף בפעולות לחימה, במלחמת צ'צ'ניה הראשונה כראש צוות ההכשרה של צוות הצלה וחילוץ.
מאז אוקטובר 1999, השתתף בקרבות מלחמת צ'צ'ניה השנייה, והמשיך לבצע את אותן משימות. ב-15 באוקטובר 1999 ליד הכפר סרנובודסקאיה נמצא מוקף על ידי הצ'צ'נים כשביצע פינוי פצועים תחת אש.
ב-30 וב-31 בינואר 2000 לאחר שהוביל מבצע חילוץ תחת אש של שלושה חיילים שנפצעו בעת מארב צ'צ'ני, הוא נפל בשבי הצ'צ'ני יחד עם רס"ן אנטולי מוגוטנוב, וסמל ואלרי סוסלין. ביחד הם ניסו תחילה לפרוץ את טבעת האויב כדי להגיע למסוק החילוץ, אבל נפצעו קשה ונלקחו בשבי.
בשבי הוא הוכה קשות ועונה. המפקד הצ'צ'ני שעינה אותם היה סלאודין טימירבולאטוב (שכונה "טרקטור", וידוע כמי שצילם סרטי וידאו של עריפת ראשי חיילים שבויים) שדרש מהם להופיע מול עיתונאים מערביים ולגנות את מדיניותה של רוסיה בצ'צ'ניה. ז'וקוב הועבר תוך זמן קצר לידי מפקד השדה הצ'צ'ני אחר וסך הכל שהה 47 ימים בשבי. ב-27 בפברואר 2000 נערך ניסיון כושל להחליף שבויים עם המורדים שבמהלכה שוחררו רק סוסלין ומוגוטנוב.
במרץ 2000, נמסר ז'וקוב לידי חמושים בכפר קומסומולסק. עם זאת, כוח גדול של משרד הפנים הרוסי וצבא הטילו מצור על הכפר במטרה להשמיד את המורדים הצ'צ'ניים שהיו בו. כוחות צבא רוסיים ירו לעבר הצ'צ'נים, הרגו רבים ונטלו בשבי כ-70 מהם, רובם פצועים.
במהלך המנוסה בלילה שבין ה-19 ל-20 במרס 2000, המחבלים השתמשו באלכסנדר ז'וקוב כמגן אנושי. כשהוא לכוד באש צולבת בין הצדדים הלוחמים, ז'וקוב ספג ארבעה פצעים קשים - באמה, בפיקת הברך ובחזהו. עם זאת, הוא נפל לתוך תעלה מים כשהוא זועק: "חבר'ה, אני משלכם. זה אל"ם ז'וקוב! ...עזרו לי! ". בדרך נס הוא שרד ופונה לבית החולים במצב קריטי.
חייו לאחר השבי.
אלכסנדר ז'וקוב נאבק על חייו בבית החולים המחוזי הצבאי ברוסטוב על דון. אמנם בתחילה הרופאים לא האמינו באפשרות להציל את חייו של הקצין, אך הוא הבריא וחזר לשירות לאחר 8 חודשים של טיפול בבתי חולים.
בינואר 2001, ז'וקוב הוזמן לנאלצ'יק בקברדינו-בלקריה, שם נערך משפט של המפקד הצ'צ'ני סלאוטדין טמירבולאטוב שהיה משוביו של ז'וקוב. טמירבולאטוב הכחיש את מעורבותו פרשה, אך ז'וקוב העיד נגדו והצ'צ'ני נידון לשנות מאסר ממושכות.
בפברואר 2001 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית. באותה שנה הוא ביצע את הצניחה הראשונה שלו לאחר ההחלמה.
בשנת 2003 ז'וקוב מונה לעמוד בראש יחידה במינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית
צ'ואהיי נמבו
צ'ואהיי נמבו (ביפנית: 南部 忠平; 27 במאי 1904 - 23 ביולי 1997) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם. הוא האתלט היחיד אשר החזיק בו זמנית בשיא העולם בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.
ביוגרפיה.
נמבו נולד בסאפורו.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים נמבו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.01 מטר, במדליית זהב זכה בן ארצו מיקיו אודה ובמקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.25 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.3 שניות.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-27 באוקטובר 1931 קבע נמבו בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.98 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ו-7 חודשים עד שנישבר על ידי ג'סי אוונס מארצות הברית (8.13 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה נמבו בשתי מדליות, זהב וארד. בתחרויות הקפיצה לרוחק קבע נמבו 7.45 מטר, אשר הספיקו לו רק למדליית הארד כשאת מדליות הזהב והכסף קיבלו למברט רד ואד גורדון האמריקאים, בהתאמה. מספר ימים לאחר מכן, זכה נמבו במדליית הזהב בתחרות הקפיצה המשולשת בשיא עולם חדש של 15.72 מטר, והפך לאתלט הראשון שמחזיק בשיאי עולם בשתי קטגוריות הקפיצה לרוחק. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ק מטקלף מאוסטרליה (15.78 מטר).
לאחר פרישתו, הפך לכתב ספורט ואימן את נבחרת האתלטיקה של יפן לאולימפיאדת טוקיו.
נמבו נפטר בביתו שבאוסקה בשנת 1997 בעקבות דלקת ריאות בה חלה.
הגה (פונטיקה)
הגה (ברבים הגאים או הגיים) הוא צליל יחיד המופק בתקשורת הלשונית המדוברת. ההגה הוא יחידת הדיבור הקטנה ביותר בשפה ואינו נושא משמעות משל עצמו.
הבדל בין שני הגאים בשפה שיוצר הבדל במשמעות בין שתי מילים נקרא פונמה. הפונמה היא "הגה מבחין", אשר החלפתו בהגה אחר תיצור מילה בעלת משמעות שונה.
הפקת הגאים.
לצורך הגיית כל ההגאים האוויר זורם מהריאות כלפי חוץ ועובר דרך איברי הדיבור.
קיימים שני סוגים של הגאים, אשר יחדיו יוצרים את המילים הדבורות:
הגאים בשפות שונות.
לכל שפה יש אוסף הגאים משלה. כלל ההגאים בשפה מסוימת הוא אוסף התנועות והעיצורים הקיימים בה בזמן נתון. ההגאים ומספרם משתנים לאורך השנים בתהליך שנקרא מעתק הגאים. בבלשנות תחום המחקר של ההגאים בשפה מסוימת נקרא פונולוגיה (תורת ההגה) ואילו חקר אוניברסלי של כלל ההגאים האפשריים בכל השפות נקרא פונטיקה (תורת ההיגוי).
ייצוג גרפי של הגאים.
כאמור, ההגאים מושמעים בקול בלשון הדבורה. בנוסף, בשפות שיש להן כתב אלפביתי יש להם גם ייצוג בסימנים חזותיים.
בעברית מיוצגים העיצורים על ידי האותיות והתנועות מיוצגות על ידי סימני הניקוד ואמות הקריאה.
השוני בין מערכת הדיבור והכתב.
בעקבות שינויי הגייה שמתרחשים במשך הדורות, לא תמיד ישנה התאמה מלאה בין מערכת ההגאים הדבורים ומערכת הסימנים הכתובים. זאת משום שהכתב הוא בעל אופי שמרני יותר ואינו משתנה באותה מהירות שבה משתנה ההגייה.
כמות ההגאים בשפה יכולה להיות שונה מכמות הסימנים הגרפיים שמייצגים אותן. כך למשל, בעברית המקראית יש 23 עיצורים המיוצגים באמצעות 22 אותיות, מאחר שהאות שי"ן משמשת לשני עיצורים שונים (שׁ ימנית ו-שׂ שמאלית) שמבדילה ביניהם נקודה דיאקריטית. באנגלית לעיצור [ʃ] (שי"ן ימנית) אין ייצוג באות אחת אלא רק בשתיים – sh. בעברית הישראלית נוספו לשפה עיצורים חדשים משפות זרות (כגון צ', ג', ז') ומנגד התאחדה הגיית עיצורים אחרים ומרבית הדוברים הוגים באופן זהה א/ע, ט/ת, כּ/ק ועוד.
גם בתנועות אין התאמה בין מספר ההגאים למספר הסימנים הגרפיים. בשנות האלפיים, יש כמה סימני ניקוד המייצגים אותה תנועה. כך למשל קמץ, פתח וחטף פתח מייצגים תנועת a, ומנגד סימן הקמץ מייצג גם תנועת o (קמץ קטן).
וירה דרייק
וירה דרייק (באנגלית: Vera Drake) הוא סרט דרמה משנת 2004 שכתב וביים מייק לי. הסרט מספר את סיפורה של אשה ממעמד הפועלים בלונדון של 1950, המבצעת הפלות בלתי חוקיות. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר וזכה בשלושה פרסי באפט"א.
תקציר עלילה.