ב-4 במרץ 1943 החל מבצע גירושם של 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט והם נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. הגירוש בוצע על ידי שוטרים בולגרים, אשר הכו את המגורשים ובזזו את רכושם. ב-9 במרץ נחתם צו הגירוש למכסה ראשונית של 6,365 יהודים מקהילות "בולגריה הישנה" וזאת כדי להגיע למספר המגורשים עליו סוכם עם הגרמנים. תוכננו מכסות נוספות.
ב-8 במרץ 1943 יצאה מקיוסטנדיל לסופיה, משלחת בת ארבעה חברים ובכללם ולדימיר קורטב. במקור מנתה המשלחת 40 אישי ציבור מקיוסטנדיל, אך בשל איומים ולחצים של נציגי הממשל הצטמצם מספר חבריה ל-4. חברי המשלחת הצטרפו לדימיטר פשב סגן יושב הפרלמנט הבולגרי ונועדו לפגישה טעונה עם פטר גברובסקי שר הפנים במטרה לעצור את הגירוש המתוכנן. במהלך הפגישה איים קורטב על שר הפנים הבולגרי בשם הארגון המהפכני המקדוניבפעולות תגמול אם יגורשו היהודים מהממלכה ובכלל זה פעולות כנגד גברובסקי עצמו. במקביל הפעילו ראשי הכנסייה הבולגרית המטרופוליטנים סטפן וקיריל לחץ על המלך בוריס השלישי וב-9 במרץ הושעה צו הגירוש ליהודי בולגריה.
אחריתו.
ב-9 בספטמבר 1944 נכבשה סופיה על ידי הצבא האדום ובמקביל התחוללה ברחבי הממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית אשר בעקבותיה נאסרו אנשי צבא ופקידי ממשל. ולדימיר קורטב היה ברשימת העצורים, אך מצא מחבוא בדירות מסתור בקרב בני הקהילה היהודית. בשלהי ספטמבר הוא נידון למוות שלא בפניו. ב-8 ביוני 1946 ערך המשטר הבולגרי גל מעצרים נרחב בקרב חברי הארגון המהפכני המקדוני. קורטב נעצר, נורה למוות במקום ומקום קבורתו לא נודע. בעיר סופיה קיים רחוב הנושא את שמו של קורטב.
חסיד אומות העולם.
לאחר מותו, הוצנע ונשכח חלקו של קורטב בסיפור הצלתם של יהודי בולגריה ובעוד שלושת חבריו למשלחת מקיוסטנדיל פטר מיכאלב, איוואן מומצ'ילוב ואסן סויצ'מזוב זכו להכרה כחסידי אומות עולם, הוא לא זכה בעיטור. ב-3 במאי 2010, לאחר פנייה לארגון יד ושם בעניינו החליט הארגון להעניק לקורטב את עיטור חסיד אומות העולם. ב-28 ביוני 2010 הוענק העיטור בטקס חגיגי בנוכחות שר החוץ הבולגרי, לנכדו ונכדתו של קורטב.
האוס
טעות תרגום
שחק אותה סאם
שחק אותה, סאם
ריצת 110 מטר משוכות
ריצת 110 מטר משוכות היא תחרות ריצה הנערכת במסגרת מקצועות האתלטיקה במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה. המתחרים בריצה זו רצים לאורך מסלול שאורכו 110 מטרים, שלאורכו 10 משוכות שגובהן 1.067 מ'. המשוכה הראשונה ממוקמת 13.72 מ' מקו הזינוק, ויתר המשוכות מרוחקות זו מזו מרחק שווה של 9.14 מ'. המשוכה האחרונה מרוחקת 14.02 מ' מקו הסיום. על הרצים לדלג מעל המשוכות במהלך הריצה. המשוכות צמודות זו לזו, אך בכל מסלול משוכה נפרדת, כך שאם יפיל אותה הרץ, הדבר לא יפגע ברצים שמצדיו. אין בנפילה של משוכה כדי להביא לפסילת הרץ, ולמעשה ניתן לסיים את המירוץ גם לאחר הפלת כל עשר המשוכות. עם זאת, הפלה כזו מאטה את הריצה, ומהיר יותר לדלג מעל המשוכה.
בריצת 110 מטר משוכות מתחרים גברים בלבד ואילו נשים מתחרות בריצת 100 מטר משוכות.
היסטוריה.
התחרויות הראשונות נערכו באנגליה בסביבות 1830, לאורך מסלול באורך 100 יארד (91.44 מ'). ב-1864 שונה אורך המסלול ל-120 יארד (109.7 מ'), ונקבע כי לאורכו יהיו 10 משוכות בגובה 3 וחצי רגל (1.067 מ'), תקן הנשמר גם כיום. ב-1888 נקבע המסלול בהתאם לשיטה המטרית, והוא עוגל ל-110 מ'. ב-1895 הוחלפו המשוכות הכבדות שהיו נהוגות עד אז במשוכות קלות יותר, בצורת האות T. באותה העת, ועד 1935, רץ שהפיל 3 משוכות היה נפסל, ושיאים היו מוכרים רק אם הרץ לא הפיל אף משוכה. באותה שנה גם הוחלפו המשוכות לצורתן המוכרת כיום.
ריצת 110 מטר משוכות במשחקים האולימפיים.
תחרויות ריצת 110 מטר משוכות נערכות מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה באולימפיאדת אתונה (1896). האלוף האולימפי הראשון היה תומאס קרטיס מארצות הברית. לי קלהון (רומא 1960 וטוקיו 1964) ורוג'ר קינגדום (לוס אנג'לס 1984 וסיאול 1988) זכו כל אחד פעמיים ברציפות בריצה זו באולימפיאדה.
עומאר מקלאוד (), הוא האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016).
ריצת 110 מטר משוכות באליפויות העולם.
באליפויות העולם באתלטיקה נערכות הריצות מאז היווסדן של האליפויות ב-1983. אלוף העולם הראשון היה גרג פוסטר מארצות הברית שזכה 3 פעמים ברציפות בריצה זו. אלן ג'ונסון מארצות הברית זכה באליפות העולם 4 פעמים וקולין ג'קסון מבריטניה זכה פעמיים בתואר.
סרגיי שובנקוב (), הוא אלוף העולם (בייג'ינג 2015).
שיא עולם.
שיא העולם שייך לארייס מריט () ועומד על 12.80 שניות, נקבע ב-7 בספטמבר 2012 בבריסל.
שיא ישראל.
שיא ישראל שייך למיכאל אילין ועומד על 13.87 שניות, נקבע ב-10 ביוני 2007.
חורשים (פירושונים)
בית בוץ
יאקוב נגרוצי
יאקובּ נגרוצי (ברומנית: Iacob Negruzzi; 31 בדצמבר 1842 - 6 בינואר 1932) היה סופר רומני, עורך, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יאשי, חבר מייסד של ז'ונימיה, חבר בכיר במסדר הבונים החופשיים. נגרוצי הפך לחבר מן המניין באקדמיה הרומנית בשנת 1881, ונבחר לסגן נשיא מוסד זה מספר פעמים, ופעמיים הוביל אותו כנשיא ומזכיר הכללי.
חייו.
יאקוב נגרוצי נולד ביאשי, בנסיכות מולדובה, כבנו של קוסטקה נגרוצי. הוא למד משפטים בברלין ובשובו מהלימודים, השתתף בהקמת חוג ז'ונימיה ובמשך 28 שנים ערך את ביטאון החוג, כתב העת Convorbiri literare. משנת 1864 מילא את תפקיד פרופסור למשפטים מסחריים באוניברסיטת יאסי,
ב-28 באוקטובר 1866 הצטרף לבונים החופשיים והתקדם במדרג הדרגות עד לתואר מזכיר שני ומומחה גדול וב-1868 היה לנכבד. משנת 1867 היה גם עורך המגזין "Convorbiri literare", ולימים החזיק בתפקיד מנהל המגזין עד שנת 1895.
בשנת 1888 יאקוב נגרוצי יזם חוק שנועד להבטיח גמלת קיום למיכאי אמינסקו.
יצחק לוין
בלם לוע
יצחק לוין (רב וחוקר)
הרב פרופ' יצחק לוין (Isaac Lewin; 14 בינואר 1906 – 1995) היה רב וחוקר יהודי אמריקאי ממוצא פולני.
קורות חיים.
יצחק לוין נולד בשנת 1906 בווייליצ'קה לרב אהרן לוין, מראשי "אגודת ישראל" וממנהיגי היהודים בפולין, ולדורה לבית פרידמן.
בשנת 1932 סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת וינה, ובשנת 1933 נסמך לרבנות.
בשנת 1935 נישא לפֶּפִּי לבית שטרנהיים, והיה אב לשניים. היה נשוי לה במשך 45 שנה, עד מותה בשנת 1980.
לוין התיישב בעיר לודז', ובה היה חבר מועצת העירייה ולוחם באנטישמיות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט מפולין ומצא מקלט בארצות הברית בשנת 1941. שם היה מראשי "אגודת ישראל" ושליחהּ למוסדות האו"ם.
משנת 1944 ועד פרישתו באמצע שנות השמונים כיהן כפרופסור לתולדות עם ישראל בישיבה יוניברסיטי. כן היה מנהל בית ספר דתי לבנות.
לוין נפטר בניו יורק בשנת תשנ"ה (1995) והובא למנוחות בהר הזיתים בירושלים.
בנו נתן (נט) לוין הוא עורך דין אמריקאי נודע.
יון קריאנגה
יון קריאנגה (ברומנית: Ion Creangă; 1 במרץ 1837 או 10 ביוני 1839 – 31 בדצמבר 1889) היה סופר רומני, מחשובי הקלאסיקונים בספרות הרומנית. בעת השלטון הקומוניסטי ברומניה נבחר ל"חבר פוסט-מורטם (אחרי המוות) של האקדמיה הרומנית".
חייו.
קריאנגה נולד בכפר הומולשט (Humulești) באזור טרגו ניאמץ, בנסיכות מולדובה, כאחד מתוך שמונה אחים ואחיות (מחציתם מתו בילדותם) במשפחת איכרים רומנייה. תחילה למד אצל המורה הכפרי ובהמשך נלקח על ידי סבו מצד אמו, דוד קריאנגה, אל בית הספר בעיירה ברושטן (Broşteni). ב-1853 נרשם בשם יון שטפנסקו (Ion Ştefănescu) לבית הספר בטרגו ניאמץ. בהתאם לרצון אימו, ששאפה לראותו כומר, יון קריאנגה נרשם לבית הספר הדתי בפלטיצ'ן, בית ספר שכונה "בית החרושת לכמרים". זו הפעם הראשונה שאימץ את השם קריאנגה (שם משפחת אימו) ומכאן ואילך דבק בו. לאחר שבית ספר זה נסגר, קריאנגה נאלץ לעבור ליאשי, ללימודים בסמינר התאולוגי המקומי.
בשנים 1855 - 1859 למד בסמינר ועם קבלת ההסמכה שב לכפר הולדתו. ב-26 בדצמבר 1859 התחתן עם אילאנה, בתו של הכומר יואן גריגוריו והיה לדיאקון בכנסייתו. כעבור שנה נולד בנו היחיד, קונסטנטין. ב-1861 נרשם ללימודים בפקולטה לתאולוגיה, אך לא החזיק מעמד. ב-1864 שב ללימודים, במסגרת אחרת, ובין מוריו היה טיטו מאיורסקו, שהעריך מאוד את כישרונו ומינה אותו כמורה בבית ספר יסודי ביאשי. ב-1865 סיים את לימודיו וקיבל תעודת הסמכה ומשלב זה הקדיש זמן רב יותר לספרות ולחיבור ספרי לימוד לילדי בית הספר. ב-1867 הופיע הראשון בספריו ללימוד הקריאה, "שיטה חדשה לכתיבה וקריאה" (Metodă nouă de scriere şi citire). ב-1871 פורסם בכתב העת "עמוד טראיאן" (Columna lui Traian) מאמרו "שליחות הכומר בכפרים". ב-1871 פרסם את המקראה "מלמד הילדים" (Învăţătorul copiilor) ושיבץ בה שלושה מסיפוריו: "המחט והמקבת", "הטיפשות האנושית" ו"הפשתן והכותונת".
קריאנגה שימש כדיאקון וכמלמד בכנסיות שונות במשך כ-12 שנים, אולם ב-10 באוקטובר 1872 סולק סופית משורות הכנסייה משום ש:"עזב את אשתו, ירה ברובה בעורבנים שטינפו את מנזר גולייה, סיפר את שערו קצר וביקר בתיאטרון". בשנת 1993, יותר ממאה שנה לאחר מותו, הכנסייה החליטה להשיב אותו לשורותיה. סילוקו של קריאנגה משורות הכמורה גרר גם את פיטוריו ממשרת ההוראה, למרות תלונותיו ומחאותיו. קריאנגה התפרנס בתקופה זו ממכר טבק וסיגריות. ב-1873 הסתיים משפט הגירושין של הזוג קריאנגה והבן היחיד עבר לרשות אביו.