פגיעה זו בערכי הכנסייה לא עברה בשקט. ראשי המיסיונים האירופאים האחרים באזור והסוחרים שסחרו עם יפן דאגו לדווח לאפיפיור על הפרה זו של חובות המסדר. בסופו של דבר נאלץ האפיפיור להתערב וב-1585 הורה הכס הקדוש על הפסקה מיידית של כל הפעולות המרקנטיליסטיות של המסדר. ואליניאנו פנה בתחינה נרגשת לאפיפיור, באומרו שהוא יפסיק מיד כל סחר אם יהיה מקור אחר שיוכל לשלם מדי שנה את 12,000 הדוקטים שנדרשו לכסות את ההוצאות השנתיות שלהם. נטישת מסחר המשי, הוא אמר, תהיה שקולה לנטישת המיסיון ליפן, דבר שהיה ללא ספק נכון. במכתב לראש המסדר ביקש ואליניאנו רחמים ומעל לכל אמון. "הוד קדושתך צריך להותיר את העניין למצפוני, משום שבעזרת האל אני בטוח שאמשיך להרהר בדבר, ואף להתחשב בשם הטוב של המסדר ביפן ובסין, ולכשייראה הדבר בעיני אפחית ולבסוף אפסיק לחלוטין את המסחר".
אבל ואליניאנו היה חייב להשיג מימון ממקור כלשהו. בהגיע שנת 1580 כבר החזיק המסדר קהילה של 150,000 איש, 200 כנסיות מאוישות בידי 85 ישועים, כולל עשרים יפנים וכ-100 פרחי כמורה. עשור אחר כך היו 136 ישועים ביפן ויחד עם הצוות הנלווה אליהם היו כ-600 איש הנסמכים לחלוטין על המסדר שיממן את קיומם. כל זאת, בנוסף לבנייה ותחזוקה של כנסיות, בתי ספר, סמינרים ובתי דפוס שעלו ממון רב. על רקע העוני הרב ששרר אז ביפן לא היה זה מפתיע שוואליניאנו אישר למיסיון להסתמך על מסים שנגבו בנמל נגסאקי.
ערוב ימיו וההידרדרות של המיסיון ביפן.
אלסנדרו ואליניאנו הפעיל את סמכותו כ"מבקר" לפקח על כל המיסיונים הישועיים באסיה מהנמל הפורטוגזי הראשי, מקאו, אך המוקד העיקרי לפעילותו היה תמיד המיסיון ליפן. לקראת סוף המאה ה-16 הלך והתדרדר מצבו של המיסיון הישועי ביפן בשל גזרות שהטיל עליו שליטי יפן, תחילה העוצר טויוטומי הידיושי, ואחר כך החמירו השוגונים של שושלת טוקוגאווה את המצב עוד יותר.
טוקוגאווה איאיאסו פעל במרץ למנוע את כל הניסיונות האירופאים לחדש את הקשר עם יפן, מסיבות דתיות או אחרות, לאחר שעלה לשלטון ב-1603. כל הסמוראים ואנשי הצבא נצטוו להתכחש לנצרות ולהסיר סמלים נוצרים מלבושם. אחר כך נצטוו גם השליטים המקומיים, הדאימו, ופשוטי העם לעמוד גם הם באותם המגבלות. ב-1636 חוקק השוגון אִיֶימיצו את צו ה"סאקוֹקוּ" (מילולית "ארץ קשורה בשרשראות") ששם קץ לכמעט כל קשר עם העולם החיצון. על ספינות יפניות נאסר לעזוב את המדינה באיום של הוצאה להורג של צוותיהן, ובאופן דומה, כל יפני שניסה לחזור ליפן מחו"ל הוצא להורג, והסחר עם המערב הצטמצם לתחנת הסחר ההולנדית באי המלאכותי דג'ימה במפרץ נגסאקי. את מדיניות הבידוד הפסיק הקומודור האמריקני מת'יו פרי ב-1853 בכוח באמצעות הכנסת צי של ספינות קרב למימי יפן. יפן החלה אז תקופה של מודרניזציה מהירה (תקופת מייג'י) והארץ נפתחה שוב לקהיליה הבינלאומית.
ואליניאנו מת במקאו בינואר 1606. אחד ממעריציו הישועים ציין בדברי השבח שלו "באלוהים אנחנו מקוננים לא רק על המבקר הקודם שלנו ואבינו, אלא, כפי שיש הסוברים כך, השליח של יפן."
מורשת.
ואליניאנו סלל את הדרך ליחסים קרובים יותר בין עמי אסיה לעמי אירופה על ידי תמיכה ביחס שווה לכל בני האדם. הוא העריץ את העם היפני ובחזונו ראה את יפן כאחת המדינות הנוצריות המובילות בעולם. בציטוט ידוע מכתביו נאמר כי היפנים " לא רק שעולים על כל עמי המזרח, הם עולים גם על האירופאים" (אלסנדרו ואליניאנו, 1584, " Historia del Principo y Progresso de la Compania de Jesus en las Indias Orientales (1542-64)" – ההיסטוריה של ראשית והמשך מסדר ישו באינדים המזרחיים"). ואליניאנו שלח לאירופה ארבעה אצילים יפניים בראשות מנסיו איטו (伊東マンショ), שהיה השליח הרשמי הראשון מיפן לאירופה.
הוויכוח בין הישועים שתמכו בפילוסופיה שהתווה ואליניאנו לשילוב מסורות מקומיות (קונפוציאניזם, טאואיזם בסין, פולחן האבות ביפן, הברהמינים בהודו) בפולחן הנוצרי כדרך המהירה ביותר לנצר תרבויות שלמות, לבין המסדרים הנוצריים האחרים (בייחוד הדומיניקנים) שטענו כי אלו סממנים של עבודת אלילים וכי הם עומדים בסתירה מוחלטת לדת הקתולית הטהורה, התרחש במהלך כל המאה ה-17 ותחילת ה-18 וכונה המחלוקת על הטקסים הסיניים. הוויכוח הסתיים בניצחונם של הדומיניקנים כאשר ב-1715 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר, בבולה "אקס אילה דיא" (Ex Illa Die – "החל מיום זה"), כי הוא אוסר על הערצת קונפוציוס כחלק מהפולחן הנוצרי בסין. תגובת קיסר סין, קָאנְגשִׂי, להכרזה, שבה הורה גירוש כל המיסיונרים מסין, הוכיחה את צדקתו של ואליניאנו. אבל כ-30 שנים אחר כך, ב-1742, אישר גם האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר את ההכרזה של קלמנס האחד עשר. ב-1773 ביטל האפיפיור קלמנס הארבעה עשר את מסדר הישועים ובכך קיבע את ההחלטה למשך זמן רב. רק ב-1939 שינה האפיפיור פיוס השנים עשר החלטות אלו.
יום הולדתו הרשמי של המונרך
יום הולדתה הרשמי של המלכה (באנגלית: Queen's Official Birthday) או יום הולדתו הרשמי של המלך, הנקרא גם בקיצור יום הולדתה של המלכה (the Queen's Birthday) או יום הולדתו של המלך, הוא חג לאומי הנחוג בכמה מממלכות חבר העמים הבריטי וכן בכמה ממדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות (כגון הרפובליקה של פיג'י).
הממלכה המאוחדת.
בממלכה המאוחדת נחוג יום הולדתה הרשמי של המלכה ביום השבת הראשון, השני או השלישי של חודש יוני (בלי קשר ליום הולדתה האמיתי של המלכה הנוכחית, אליזבת השנייה, החל ב-21 באפריל).
בלונדון נערך לכבוד האירוע מצעד הדגל (Trooping the Colour) המכונה גם "מצעד יום הולדתה של המלכה".
התאריך והמצעד נקבעו לחודש יוני על ידי המלך אדוארד השביעי על מנת להגביר את הסיכויים למזג אוויר נוח בתאריך בו נערך המצעד.
ביום הולדתה הרשמי של המלכה נהוג להכריז על רשימת תוארי הכבוד המחולקים על ידי המלכה באותה שנה.
אוסטרליה.
מדינות אוסטרליה למעט אוסטרליה המערבית חוגגות את יום הולדתה הרשמי של המונרך האוסטרלי ביום שני השני בחודש יוני.
מאחר שאוסטרליה המערבית חוגגת את יום הייסוד ביום שני הראשון של חודש יוני, קובע המושל של אוסטרליה המערבית את היום בו יחול יום הולדתה הרשמי של המלכה, תוך התחשבות בחופשות בתי הספר. לרוב החג נחוג ביום שני האחרון של חודש ספטמבר או יום שני הראשון בחודש אוקטובר.
יום הולדתה הרשמי של המלכה נחוג באוסטרליה מאז שנת 1788 כאשר הכריז מושל ניו סאות' ויילס ארתור פיליפ על חג לכבודו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. עד שנת 1936 נחוג החג ביום ההולדת האמיתי של המונרך, אולם לאחר מותו של ג'ורג' השלישי הוחלט לחוג את התאריך בחודשי החורף באוסטרליה (יוני - אוקטובר), ולרוב החג מסמל את התחלת עונת הסקי.
האירוע הרשמי העיקרי בחג הוא הכרזה על קבלת תוארי האצולה באוסטרליה - בעיקר תוארי מסדר אוסטרליה.
ביום הולדתה הרשמי של המלכה וביום האימפריה (ה-24 במאי) נהוג לערוך מופעי זיקוקים ברחבי המדינה.
קנדה.
בקנדה נחוג יום ויקטוריה כיום הולדתה הרשמי של המלכה. יום זה נחוג הן לכבודה של המלכה ויקטוריה והן לכבודה של אליזבת השנייה מלכת קנדה הנוכחית. החג נחוג ביום שני האחרון לפני ה-24 במאי, או ב-24 במאי אם הוא חל ביום שני. 24 במאי היה יום הולדתה האמיתי של המלכה ויקטוריה. יום זה מסמל בקנדה את תחילת הקיץ ואת תחילת עונת הרחצה.
ניו זילנד.
בניו זילנד נחוג יום הולדתה הרשמי של המלכה ביום שני הראשון בחודש יוני. יום זה מציין כיום את תחילת עונת הסקי בשל האקלים הקר בניו זילנד ביחס לאוסטרליה הצפונית יותר.
טריטוריות אחרות.
יום הולדתה הרשמי של המלכה הוא חג לאומי בגיברלטר, ברמודה והטריטוריות הבריטיות שמעבר לים.
באיי פוקלנד נחוג יום הולדתה הרשמי של המלכה בתאריך בו חל יום הולדתה של אליזבת השנייה בפועל - ב-21 באפריל.
החג נחוג בהונג קונג עד העברתה לידי הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997.
בפיג'י נחוג החג, אף שפיג'י היא רפובליקה, בשם העובדה שהמלכה אליזבת השנייה נושאת בתואר הצ'יף העליון של פיג'י.
יום הולדתה הרשמי של המלכה
יום הולדתה של המלכה
יום הולדתו הרשמי של המלך
יום הולדתו של המלך
סולפיד
המונח סולפיד מתייחס לכמה סוגים של תרכובות כימיות, המכילות גופרית בדרגת החמצון הנמוכה ביותר שלה, 2-.
רשמית, "סולפיד" הוא היון הדו-שלילי, S−2, המופיע בתמיסות מימיות בסיסיות מאוד, ונוצר בתגובה של בסיס עם H2S או מלחי מתכות אלקליות כמו Li2S, Na2S או K2S. סולפיד הוא בסיסי מאוד, עם pKa גבוה מ-14, ולכן אינו מופיע בריכוזים גבוהים אפילו בתמיסות בסיסיות מאוד. לא ניתן לזהותו בתמיסה כאשר רמת החומציות (pH) נמוכה מ-15 (מקביל לכ-8 מולר NaOH) מפני שאז הסולפיד מתרכב עם יון מימן (פרוטון) ליצירת HS−, המכונה "יון מימן גופרתי", "יון הידרוסולפיד", "יון סולפוהידריל" או "יון ביסולפיד". בדרגות חומציות נמוכה אף יותר (pH&lt;7) היון −HS מתרכב עם יון מימן נוסף ליצירת H2S, מימן גופרתי. על כן, צורון הגופרית שנוצר בהמסת מלחי גופרית תלוי ברמת החומציות של התמיסה המתקבלת.
תמיסות מימיות של קטיוני מתכות מעבר מגיב עם מקורות סולפיד לשיקוע סולפידים מוצקים. סולפידים אנאורגניים מסוג זה מתאפיינים במסיסות נמוכה מאוד במים, ורבים מהם מופיעים בטבע, כמינרלים. דוגמאות מוכרות לכך הן קדמיום צהוב (פיגמנט צהוב, CdS), והכתמים השחורים שנוצרים על גבי כסף מתכתי, Ag2S. לקישור בין מתכות מעבר לסולפידים אופי קוולנטי מאוד, ולכן יש להם תכונות של מוליכים למחצה.
בכימיה אורגנית, המושג "סולפיד" מתייחס בדרך כלל לקישור C-S-C, למרות שנעשה שימוש גם במונח יותר ברור, תיואתר. לדוגמה, לתיואתר דימתיל סולפיד המבנה CH3-S-CH3.