תדאוס ת'ון הוא כפיל של בארט אלן שנוצר במאה ה-30 בידי סבו של בארט, הנשיא ת'ון. הנשיא ת'ון - צאצא של איאוברד ת'ון, אויבו של הפלאש בארי אלן - מאס בלחימתו של נכדו בפשע במאה ה-20 ויצר כפיל שלו באמצעות עירוב DNA של בני משפחת ת'ון, מתוך כוונה להפכו לחסר רחמים. בנוסף לכך, קצב גדילתו והתפתחותו הואטו, בניגוד גמור לקצב גדילתו המואץ של בארט, מתוך כוונה לאפשר לו ללמוד ולהתאמן בצורה שלא התאפשרה לבארט. משימתו הייתה לחזור בזמן ולהחליף את בארט, אך הוא הובס בנקל.
בניסיון השני שלו להחליף את בארט, הוא נמלט לאחר שהיה עד לנכונותו של בארט (כאימפולס) להקריב את עצמו כדי להציל את מקס מרקורי, מורהו הרוחני. תדאוס נחרד לגלות את ההבדל התהומי שבין משפחתו המאמצת של בארט לבין יחסו של סבו אליו כאל נשק.
חזרה.
לאחר אירועי "שנה לאחר מכן", תדאוס שב להופיע כאינרציה ונראה עובד עם מאנפרד מוטה, נבל-על שהתעמת מול כל הפלאשים מכל הזמנים והיה ידוע בכינויו "אטום סמאשר". תדאוס מציין כי הוא מתכנן לגנוב את מהירויותיהם של המאיצים השונים ובכך להפוך לאדם המהיר ביותר בחיים. מטרותיו העיקריות הם יריבו המושבע בארט אלן, שהפך לפלאש החדש, וג'יי גאריק. לאחר שבגד במוטה, תדאוס חטף את בתו ולרי פרז והשתמש בה כפתיון לבארט. למרות שתותח פוטונים מיוחד - שהורכב להשמדת כוח המהירות אשר באותה עת אוכלס בגופו של בארט - כיוון אליו, בארט הצליח להציל את ולרי מידיו של תדאוס ולהשמיד את התותח בכך שרץ מסביב לעולם, הגיע לתותח עצמו, והתחמק בשנייה האחרונה בדיוק כשקרן הפוטון פגעה חזרה בתותח והשמידה אותו. לאחר תבוסתו, תדאוס אסף את קבוצת הנבלים ותכנן את מתקפתו הבאה.
תדאוס עבד גם עם שכיר החרב דת'סטרוק. משום שגופו של בארט הכיל את כוח המהירות במלואו, תדאוס אולץ להזריק לעצמו חומר בלתי יציב וידוע לשמצה המאפשר לרוץ במהירות על-אנושית ואשר הומצא בידי "היריב", פלאש הפוך מתור הזהב ואויבו של ג'יי גאריק. אולם, החומר אותו קיבל מדת'סטרוק היה משולל כל תופעות לוואי. לאחר שהובס בחוברת "The Flash: The Fastest Man Alive #8", הוא חוזר בחוברת מספר 10 ומגייס את גל חום לתוכניתו המסתורית. בתקופה זו, תדאוס היה גם חבר בקבוצת טיטנים מערב בתמורה לעזרתו של דת'סטרוק. בהתחפשו לאימפולס ולקיד פלאש, תדאוס תקף את חברי קבוצת הטיטאנים הצעירים רובין ורייבן. לאחר שבארט החליט לשנות את זהותו מאימפולס לקיד פלאש, תדאוס חשב לשנות את זהותו לקיד זום אך נותר בזהותו כאינרציה. בחוברת "Teen Titans Vol.3 #44", הוא היה מעורב רומנטית על חברת קבוצת "טיטנים מזרח" סאן-גירל, שטוענת כי הייתה שותפתו של אינרציה בעתיד ושניהם החזיקו בגברת מאדים כשפחה שלהם. בסוף העימות, אינרציה ודת'סטרוק היו היחידים שנמלטו, כאשר שאר חברי הקבוצה נלכדו או ערקו לצד הגיבורים.
בעוצמה מלאה.
כשבארט אלן הוא הפלאש החדש, אינרציה החליט להכריז מלחמה על אויבו הוותיק. הוא ארגן את קבוצת הנבלים יחדיו במטרה לבנות מכונה שיכולה לעצור את הזמן ותאפשר להם לבצע פשעים באין מפריע. הקבוצה לכדה את תשומת לבו של הפלאש, אך הייתה זו כוונתו של אינרציה מלכתחילה - התברר כי המכונה לא עצרה את הזמן כי אם שאבה את כוח המהירות מבארט והעבירה אותו לתדאוס ת'ון כדי שהוא יכול לרוץ במהירויות-על ולא יצטרך להסתמך על החומר המלאכותי אותו נהג להזריק לעצמו.
אינרציה הפסיד, והחלילן ואברה קדברה גילו את דבר בגידתו והכניעו אותו. אינרציה ברח וניסה להגיע למכשיר בניסיון למנוע מחברתו של בארט לשחרר את כוח המהירות, אך הותקף בידי פלאש, שזעם על מעשיו. בחששם כי יחזרו לבארט כוחותיו, הנבלים הורגים את בארט.
השלכות.
מעט לאחר הריגתו של בארט, הנבלים מפנים את זעמם לאינרציה, אך הוא נמלט מאחיזתם לאחר שהמשטרה מגיעה. באותו זמן, וולי וסט חוזר ורודף אחר אינרציה לאחר שהוא מגלה שבארט מת. וסט זועם על כך שאינרציה שמח לאיד על מותו וגם על רמיזתו כי מותו של בארט נגרם משום שחזרתו של וסט מנעה ממנו להתחבר לכוח המהירות. הקשר בין אינרציה לבארט הייתה הסיבה היחידה שמנעה מווסט להרוג אותו, והוא עשה לו דבר גרוע בהרבה: הוא השתמש ביכולותיו כדי להאט את מהירותו של אינרציה עד אשר נהפך לפסל אנושי דומם, ושם אותו לראווה במוזיאון פלאש מול פסליהם של קיד פלאש ואימפולס. אינרציה נדון להביט, לחשוב ולשמוע בקצב נורמלי לנצח נצחים, במצב של כמעט-שיתוק, כשמול עיניו דמותו של בארט. כדבריו של וסט, "נאלץ לבהות - עם עיניים שלוקח להם מאות בשנים למצמץ - ברוחו של אדם שהוא לעולם לא יהיה".
קיד זום.
בסיפור "Rogues Revenge" של המשבר האחרון, גופתו המשותקת של אינרציה מיועדת לעבור למתקן הכליאה "איירון הייטס" כאשר מכה בו ברק אדום שמשחרר את גופו מהשיתוק. בשומעם את החדשות, הנבלים מחליטים לרדוף אחריו כתגמול על כך שהוא תמרן אותם לתועלתו. לאחר שהרג את השומרים, אינרציה נעצר בידי אותו אחד שעזר לשחרר אותו: האנטר זולומון, הפלאש ההפוך הידוע בכינויו זום, שרוצה שאינרציה יהפוך לקיד פלאש החדש.
אינרציה לוקח על עצמו את הזהות "קיד זום" ונלחם יחד עם זום בקבוצת הנבלים. או אז, חבר כנופיית אי-צדק ליברה מופיע כשהוא מחזיק בילדו של אשף האוויר כקלף מיקוח. ת'ון הורג את הילד ומתקיף את ליברה, אך נעצר בידי זום. עד מהרה הוא מפנה עורף למורהו הרוחני, ומבטל את כוחותיו, מה שמחזיר את האנטר זולומון בחזרה לכיסא הגלגלים. ת'ון מתקיף לבדו את קבוצת הנבלים, אך מוקפא בידי החלילן ונהרג בהתקפה משולבת של יתר הנבלים - אותה צורה בה נהרג בארט. גופתו מועברת לקי-סטון סיטי עם פתק מהנבלים שמציין כי הם והפלאש נמצאים בשוויון.
כוחות ויכולות.
ככפילו של בארט אלן, כוחו היחיד של תדאוס ת'ון הוא מהירות, והוא לא הציג כל כוח נוסף מלבדו. למשך זמן מה בעקבות המשבר האינסופי, ת'ון נותר לא מחובר לכוח המהירות ונאלץ להזריק לעצמו תרכובת מלאכותית ובלתי יציבה ששמרה על מהירות העל שלו. לזמן מוגבל לפני מותו, תדאוס חלק בכוח עם זום, שמשאיל לו את מהירותו מתוך שאיפה שיחליף את בארט אלן כקיד פלאש. ניסיונו נכשל, ואינרציה הפך לקיד זום - המיומן בתימרון הזמן ולביטול כוחותיו של זולומון.
וולדה חיוות
נסים
כתב מחילה
ג'יימס ויטמור
ג'יימס אלן ויטמור, ג'וניור (באנגלית: James Allen Whitmore, Jr; 1 באוקטובר 1921 - 6 בפברואר 2009) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס הטוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים "שדה הקרב" ו"תעשה להם את המוות, הארי".
ביוגרפיה.
ויטמור נולד בעיר וייט פליינס שבניו יורק לפלורנס בל ולג'יימס אלן ויטמור האב.
למד במכללה הפרטית "צ'וט רוזמרי הול" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ייל" שם היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות
ויטמור שירת בתור קצין בחיל הנחתים האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והוצב באזור תעלת פנמה.
קריירה.
לאחר שחזר מהמלחמה שיחק בברודוויי במחזה הצבאי "החלטת פיקוד" וקיבל על הופעתו פרס טוני לשחקן החדש הטוב ביותר.
תפקידו הראשון של ויטמור בקולנוע היה ב-1949 בדרמת המלחמה של ויליאם ולמן, "שדה הקרב", בה גילם את סמל יחידה הרגלים האמריקאית קיני. על הופעת בכורתו קיבל ויטמור את פרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ויטמור עלה על גל ההצלחה המוקדם שלו והתפרסם בדרמת המתח הקלאסית של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בה שיחק בעל מסעדה שמגויס להיות נהג מילוט בשוד, ובסרטים "מעל ומאחור" בתור קצין הביטחון מייג'ור ביל אונה ו"הם!" בתור שוטר משטרת ניו מקסיקו סמל בן פטרסון.
ב-1952 שיחק לצידו של מריו לנצה בסרט בגלל שאת שלי.
ב-1955 שיחק בסרט המלחמה "זעקת הקרב" לפי ספרו של לאון יוריס. ב-1958 שיחק בדרמה "השנים הסוערות" לצדם של סנדרה די וג'ון סקסון.
שיחק בסרטים המוזיקליים "אוקלהומה!", "נשקיני קייט", "בגלל שאת שלי" (לצדו של מריו לנצה) ובדרמה הביוגרפית-מוזיקלית "סיפורו של אדי דוצ'ין".
ב-1968 שיחק בסרט המדע הבדיוני האפוקליפטי "כוכב הקופים" בתפקיד ד"ר זאיוס ראש מועצת המחוקקים.
ב-1970 גילם את סגן האדמירל ויליאם הלסי בדרמת המלחמה "טורה! טורה! טורה!".
ב-1975 היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שהועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על סרט בו הוא היה השחקן היחיד. היה זה על תפקידו בסרט "תעשה להם את המוות, הארי", בו גילם את נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
ב-1994 שיחק בדרמת בית הכלא "חומות של תקווה" בתור ברוקס האטלן הספרן ואחד האסירים הוותיקים ביותר של כלא שושנק.
ב-1997 שיחק במותחן האימה "הרליק" בתפקיד ד"ר אלברט פרוק, המורה הרוחני של הביולוגית ד"ר מרגו גרין.
בשנת 2000 זכה בפרס אמי על הופעת האורח שלו בסדרת הדרמה "הפרקליטים".
ב-2001 הופיע בתור סטן קלר המוצא את התסריטאי ו"גיבור מלחמת העולם השנייה" פיטר אפלטון (ג'ים קארי) בדרמה הקומית "מג'סטיק".
חיים אישיים.
ויטמור נישא והתגרש ארבע פעמים במהלך חייו: פעמיים לננסי מייגט איתה גידל את שלושת ילדיהם, פעם לשחקנית אודרה לינדלי ולבסוף לסופרת נורין נאש, לה היה נשוי עד למותו.
ויטמור, שסבל בשנותיו האחרונות מסרטן הריאה נפטר בשנת 2009 מהמחלה כשהוא בן 87 בביתו שבמאליבו. על פי בקשתו האחרונה גופתו נשרפה ואפרו פוזר באוקיינוס השקט.
מלודרמה (סוגה קולנועית)
תת-ז'אנר
עלי-רזא עסגרי
עלי-רזא עסגרי (בפרסית: علی رضا عسگری; נולד ב-1 בנובמבר 1952, ארדסטאן (מחוז אספהאן) היה גנרל במשמרות המהפכה האסלאמית, סגן שר ההגנה וחבר קבינט בממשלתו של נשיא איראן מוחמד ח'אתמי. הוא הודח מתפקידו לאחר שמחמוד אחמדינז'אד, יריב קודם, עלה לשלטון בשנת 2005.