בדומה ללילה הקודם, נפסקה הלחימה לאחר החשיכה והחטיבה התארגנה מחדש. שיירות אספקה של החטיבה הגיעו אל הטנקים לתדלוק ואספקה מחדש. תקלות תוקנו וטנקים הוחזרו לכשירות. כ-20 טנקים נוספים שתוקנו הגיעו מהסדנה החטיבתית, חלקם מדגם שוט-קל המשופר. יחד עם פלוגת צ'סנר מחטיבה 7 והטנקים החדשים שהגיעו מהסדנה, שוב עמדו לרשות החטיבה כ-60 טנקים בראשית יום הלחימה של 9 באוקטובר. ההערכה הייתה כי עם הזריחה ינסו שוב הסורים לתקוף לכיוון נפח. במהלך הלילה נערכה החטיבה למארב כאשר הגדוד של הראל באגפה השמאלי, על מורדות תילי שיפון ויוסיפון, ודנון באגף הימני.
עם שחר חידשו הסורים את מתקפתם בגזרת נפח, כאשר חטיבות השריון ה-51 וה-91, שספגו אבדות כבדות בלחימה בימים הקודמים, תוגברו על ידי החטיבה המשוריינת ה-76. המתקפה הסורית החלה בהפגזה ארטילרית על כוחות החטיבה ובחסותה יצאו הטנקים סוריים מעמדותיהם ברכס רמת'ניה, כשהשמש בגבם. כוחות חטיבה 679 ניצלו את העמדות השולטות שתפסו בלילה הקודם, ועד לשעות הצהריים בלמו בהצלחה את ניסיונות ההתקדמות הסוריים.
בסביבות ארבע אחר הצהריים עברה החטיבה להתקפת נגד, כדי להדוף את הסורים מזרחה. הטנקים התקדמו באיטיות תוך שהם סופגים אש טנקים ונ"ט מתילי רמתנייה. משה הראל, המג"ד היחיד שנותר משלושת המג"דים המקוריים של החטיבה, נפצע ופונה לאחור. במהלך המתקפה החטיבה תוגברה בכוח נוסף, שכלל 17 טנקים בפיקוד ששי קרן, והורכב מחיילי החטיבה ומיחידות אחרות. כוח בן-דוד חזר גם הוא מסיוע לפלס"ר 7 ליד בוקעתא. במאמץ אחרון, ממש לפני רדת החשיכה, הצליח גדוד 57 של החטיבה לכבוש את אזור הכפר רמת'ניה.
במהלך היום עברה החטיבה תחת פיקודה של אוגדה 210 בפיקודו של דן לנר. בסוף יום הלחימה חלשה חטיבה 679 על כל רכס רמת'ניה, והכוחות הסורים נסוגו מזרחה מאזור חושנייה לרכס שאפ א-סינדין שהיה צמוד לקו הסגול (הגבול הבינלאומי עם סוריה).
10 באוקטובר.
התקפת הנגד של כוחות פיקוד צפון הדפה את הסורים מהשטחים שכבשו בדרום ובמרכז רמת הגולן, ואילצה אותם לפנות את כיס חושנייה, לסגת לשטח סוריה ולהיערך שם למיגננה. מעבר לקו הסגול נותרו רק כוחות חי"ר וקומנדו מצוידים בטילי נ"ט, כדי לחפות על הנסיגה. בליל 9/10 באוקטובר החליף עמוס בן-דוד את הראל שנפצע, וששי קרן מונה למג"ד השלישי של חטיבה 679. עם עלות השחר נערכו טנקי החטיבה על קו הרכס כדי לקדם אפשרות של התקפה סורית נוספת. משנוכחו כי השריון הסורי נסוג החלו להתקדם לעבר הקו הסגול. האיום על טנקי החטיבה היה בעיקר מירי נ"ט ומאש ארטילריה, ולכן ההתקדמות נעשתה בזהירות. בשעה 15:00 לערך כבר התייצבו כוחות החטיבה על הקו הסגול.
פיקוד החטיבה רצה לנצל את ההצלחה כדי לכבוש את מערך ההגנה הסורי בגזרתו ולהתקדם לעומק השטח הסורי, אך מהפיקוד לא ניתן לכך אישור. החטיבה קיבלה הוראה לנוע לשטחי כינוס צפוניים יותר. במטכ"ל הייתה הסכמה כי אין להסתפק ברדיפת הסורים מהשטחים שכבשו ברמת הגולן, אלא צריך להמשיך במתקפה לעומק שטח סוריה, כדי להוציא את סוריה ממעגל המלחמה. בערב נפגש המח"ט אור עם מפקד האוגדה דן לנר אשר עידכן אותו כי למחרת תתחיל ההבקעה לשטח סוריה בגזרה הצפונית של רמת הגולן. החטיבה ניצלה את הלילה לצורך התארגנות לקראת ההבקעה כמו גם למנוחה, לאחר ארבעה ימי לחימה כמעט רצופים.
ההבקעה לשטח סוריה.
11 באוקטובר.
למשימת ההבקעה לסוריה הוקצו שתיים מתוך שלוש האוגדות אשר ניצבו ברמת הגולן. בעוד אוגדה 146 נותרה להגנה בדרום הרמה, תוכננה הבקעה לאזור הצפוני של רמת הגולן. אוגדה 36 הסדירה יועדה לפרוץ ראשונה בחלק הצפוני של גזרת ההבקעה ואוגדה 210, וחטיבה 679 בתוכה, בחלק הדרומי של הגזרה, באזור קוניטרה.
החטיבה הייתה מחולקת ל-4 כוחות בפיקודם של ששי קרן, משה הראל (שיצא מבית החולים וחזר לחטיבה), חיים דנון, וכוח קטן בפיקוד עמוס בן-דוד. בסך הכל מנתה החטיבה כ-50 טנקים. בנוסף, צורף לחטיבה גדוד צנחים במילואים בפיקוד סא"ל חזי שלח.
חטיבה 179 תוכננה לפרוץ ראשונה בגזרת אוגדה 210 במטרה לכבוש את העיירה ח'ן ארנבה, כאשר הכוחות של הראל ובן-דוד יועדו לחיפוי לחטיבה 179 מאזור קו הגבול. לאחר מכן הייתה אמורה חטיבה 679 לנוע בעקבות חטיבה 179 עד ח'ן ארנבה, לעבור אותה ולהוביל מזרחה עד אזור תל שער.
אוגדה 210 יצאה לדרכה בשעה 12:40, כאשר כוח החיפוי ניצב באזור תעלת הנ"ט בחיפוי לחטיבה 179. הסורים המשיכו לירות מטחי ארטילריה מאסיביים על כוחות צה"ל המתקדמים, וזו, בשילוב עם הארטילריה הצה"לית, העלתה ענני אבק גדולים אשר הפכו את החיפוי לבלתי יעיל. חטיבה 179 נתקלה בהתנגדות עזה וכוחותיה נפגעו ממוקשים, מאש ארטילרית ומאש נ"ט. גדוד אחד של החטיבה נעצר בשדה מוקשים בפאתי ח'ן ארנבה ונפגע כולו, ואילו לגדוד השני של חטיבה 179 נותרו רק שישה טנקים. בשלב זה הוחלט לשנות את התוכנית האוגדתית ולהכניס את חטיבה 679.
כוחות החיפוי של החטיבה התקדמו ושיפרו עמדות לחיפוי, בעוד שני הגדודים הנותרים (של ששי קרן וחיים דנון) החלו להתקדם על הציר לכיוון ח'ן ארנבה. הכוחות הסתערו קדימה תוך כדי ירי אל עבר תותחי נ"ט וטנקים סורים נייחים שהיו בעמדות חפורות היטב. בשלב מסוים נפגע זחל"ם הפיקוד של המח"ט והקשר נתן קפלן נהרג. מ"פ הסיור אסף את המח"ט וצוותו על נגמ"ש. המח"ט אור וצוותו עלו על הטנק של סגן זהר יואב (מהגדוד של דנון) וממנו פעל אור עד תום הפריצה. כוחות החטיבה עברו את ח'ן ארנבה והחלו לירות על תל שער. בשלב זה זיהו נסיגה של כוחות סורים, אולם בשטח שמאחוריהם עדיין נותרו חיילים סורים ויחידות נ"ט. גדוד הצנחנים הוכנס אל השטח במטרה לטהר אותו אולם עד הלילה טרם טוהר ציר הפריצה במלואו.
עד סוף היום הצליחה החטיבה לכבוש את תל שער ולהתקדם מזרחה ממנו, עד לעומק של כ-10 קילומטרים מהקו הסגול, אולם החטיבה ספגה אבדות כבדות בקרב ההבקעה. עמוס בן-דוד נהרג ומשה הראל נפצע בשנית, כמו גם חיילים רבים נוספים שנפגעו בקרבות היום. טנקים רבים נפגעו ובסוף היום נותרה החטיבה עם כ-30 טנקים בלבד. בניגוד ללילות הקודמים, לא יכלה החטיבה להוביל דלק ותחמושת לטנקים, כמו גם לתקן טנקים פגועים, משום שהשטח שנכבש על ידי הטנקים של החטיבה, עדיין לא טוהר מחיילים סוריים ומחוליות נ"ט. מטרות האוגדה שהוצבו בראשית היום הושגו והחטיבה התכוננה להמשך ההתקדמות ביום המחרת, אולם כוחה היה דל והטנקים סבלו ממחסור בדלק ובתחמושת.
13-12 באוקטובר.
לפנות בוקר קיבלה החטיבה חיזוק בדמות "כוח נתי". היה זה כוח אשר כלל 23 טנקי שוט-קל, אשר הורכב בעיקר מאנשי צוות שחזרו מחו"ל לאחר פרוץ המלחמה ומלוחמים חסרי ציוות. על הכוח פיקד נתי גולן. כוח נתי היווה חיזוק משמעותי לחטיבה ושימש כגדוד השלישי בה, לצד הגדודים של חיים דנון וששי קרן, שכללו כ-15 טנקים כל אחד.
החטיבה החלה לנוע מצומת מעץ לכיוון דרום-מזרח, במטרה לכבוש את כפר נסג'. הכוח הטרי של נתי נע ראשון ומאחוריו שאר החטיבה. כוח נתי התקדם מספר קילומטרים מבלי להתקל בכוחות סורים, בשעות הצהריים הגיע לנסג' אולם ממזרח לכפר נסג' נכנסה אחת הפלוגות למארב סורי. נגמ"ש הפיקוד של נתי גולן ו-5 טנקים נוספים נפגעו. גולן נפצע קשה בראשו ו-19 חיילים נהרגו. הפלוגה השנייה של כוח נתי נתקלה בטנקים הסורים מהאגף והשמידה אותם. המח"ט הורה לכוח נתי לעצור במקומו להתארגנות וקרא לסמג"ד, עמרי נגב, שהיה מאחורי החטיבה. שני הגדודים הוותיקים של החטיבה המשיכו בהתקפה. החטיבה המשיכה להתקדם והשלימה את כיבוש כפר נסג'. החטיבה הייתה אמורה להמשיך צפונה לכיוון כנכר, אולם כיוון שלא הוכנסה שיירת אספקה מסודרת בלילה הקודם נוצר מחסור קריטי בדלק ובתחמושת והחטיבה הייתה חייבת לעצור ולפרוס לתדלוק, חימוש ועבודות תחזוקתיות.
זמן קצר לאחר ההתכנסות זוהה כוח גדול שמתקרב מדרום לאזור בו חנתה החטיבה. היו אלה הכוחות הראשונים מחיל המשלוח העיראקי שנשלח לסייע לסורים. טנקי החטיבה תפסו עמדות על הרכסים אותם כבשו זמן קצר קודם לכן והחלו לירות מטווחים קצרים בטנקים העיראקים שלא היו מוכנים למפגש הזה. בסך הכול נפגעו כמה עשרות טנקים עיראקים והכוח העיראקי נסוג. לאחר מכן עזבה החטיבה את צומת נסג' והרכסים אותם כבשה בתחילת היום לטובת חניון לילה מאובטח יותר, בהתאם להוראות האוגדה.
בבוקר 13 באוקטובר השתתפה החטיבה במארב לכוחות העיראקיים. בהמשך היום כבשה החטיבה מחדש את צומת נסג'.
14-24 באוקטובר – הימים האחרונים.
ב-15 באוקטובר השתתפה החטיבה במאמץ של אוגדה 210 לכיבוש תל ענתר. בימים הבאים ועד הפסקת האש, ניסו הסורים, יחד עם חילות המשלוח הערביים, לתקוף את כוחות צה"ל במובלעת ללא הצלחה. ב-16 באוקטובר השתתפה חטיבה 679 בבלימת המתקפה של חטיבה 40 הירדנית.
ב-24 באוקטובר פסקה הלחימה ברמת הגולן כתוצאה מהחלטה 338 של מועצת הביטחון של האו"ם. עד הפסקת האש הספיקו כוחות צה"ל לכבוש מהסורים את כל השטחים שנכבשו בראשית המלחמה, כולל מוצב החרמון ב-22 בחודש. בנוסף כבש צה"ל את שטח המובלעת הסורית והגיעו למרחק ירי תותחים מפרברי הבירה הסורית.
הנצחה ומורשת.
חטיבת השריון 679 לקחה חלק חשוב בפעולות צה"ל בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים, החל מהורדת האיום המיידי על נפח, הדיפת הסורים ממרכז הרמה, ההבקעה לסוריה, וביסוס השליטה במובלעת הסורית. מספר לוחמים מהחטיבה זכו בעיטורים על פועלם במלחמה, ביניהם: (עיטור העוז), משה הראל, , ואורי אלמליח (עיטור המופת).