בתחילת ספטמבר 1939 הופצצה יוזפוב בידי מטוסים גרמניים, ורוב בתיה עלו באש. בעקבות זאת, נמלטו מהעיירה רוב יהודיה, אך לאחר כשבוע שבו אליה, והשתכנו במספר בתים ששרדו את ההפצצות. באמצע ספטמבר כבשו הגרמנים את העיירה, אך נסוגו ממנה כעבור מספר ימים, ואת מקומם תפסו הסובייטים. בתקופה הקצרה בה שהו הגרמנים בעיירה, נחטפו יהודים בה לעבודות כפייה, והועסקו בפינוי ההריסות שנגרמו מההפצצות. באוקטובר 1939 נסוגו הסובייטים מהעיירה, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, וכ-300 יהודים מהעיירה נלוו אליהם מזרחה.
עם שובם של הגרמנים ליישוב הובאו אליו יהודים נוספים מסביבה, וכן יהודים שגורשו מאוסטריה, מצ'כיה ומגרמניה, ואלו הועסקו בעבודות כפייה מפרכות בעיירה. באפריל 1941 רצחו הגרמנים כ-90 מיהודי היישוב, ובאוקטובר 1941 רצחו כ-180 יהודים נוספים בו. ביולי 1942 ערכו הגרמנים סלקציה בכ-1,800 היהודים שנותרו בעיירה, ושילחו בין 200 ל-400 גברים מהם למחנות עבודה בסביבת לובלין.
ב-13 ביולי 1942 רצחו שוטרים גרמנים כ-1,200 מיהודי היישוב ביער הסמוך, אליו הוסעו במשאיות, תוך ירי בחולים, בקשישים ובילדים עוד בשטח העיירה. כ-70 יהודים שהושארו בעיירה לאיסוף ולמיון רכוש הנרצחים הוצאו להורג ביום 21 בספטמבר 1942.
בית הקברות בעיירה.
בבית העלמין היהודי בעיירה, שנמצא בצדו הדרומי של היישוב, נמצאות כ-500 מצבות שחלקן שבורות, אך רבות מהן נמצאות במקומן המקורי. האותיות החקוקות במצבות מעידות על השנים 1762-1943. אנדרטה לזכר יהודי העיירה הוקמה בשנת 1975 על הכביש הראשי ממערב ליוזפוב, באחד מאתרי ההרג ההמוני של יהודי העיירה.
בספרות.
בספרו של יצחק בשביס-זינגר, "העבד", מתואר סיפור חייו של יהודי מיוזפוב אשר משועבד לאיכר פולני בעת גזירות ת"ח-ת"ט.
רעיה כהן
רעיה כהן (נולדה בשנת 1952) היא היסטוריונית ישראלית, שימשה מרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב.
חייה ופועלה.
רעיה כהן היא בתה של הציירת רות שלוס ושל ההיסטוריון בנימין כהן. למדה באוניברסיטת תל אביב ובסורבון בפריז. היא ממנהלות הוצאת הספרים "מפרש". סיימה תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של עם ישראל, עבודת המאסטר שלה (1985), שנעשתה בהדרכתה של אניטה שפירא, עסקה בנושא "פרשת ואדי חווארת 1939-1924". עבודת הדוקטור שלה (1992), שנעשתה בהדרכתם של אניטה שפירא ויהודה באואר, הייתה בנושא "סולידריות במבחן השואה: פעילות הארגונים היהודיים בז'נבה, 1942-1939", הדוקטורט היווה בסיס לספר שפרסמה, בשם: "בין 'שם' ל'כאן': סיפורם של עדים לחורבן, שווייץ, 1942-1939".
רעיה כהן לימדה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1987 ל-2003, והחל מאז היא מלמדת באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני בנאפולי שבאיטליה.
מחקריה עוסקים בחברה היהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה ובחברה הישראלית.
Ju 287
או.ג'יי סימפסון
הדרך הליקית
הדרך הליקית (טורקית: Likya yolu) היא נתיב הליכה ארוך המשתרע לאורך 509 ק"מ בליקיה שבמרכז הריביירה הטורקית, והמוביל לאורך חופי הים התיכון, מפטהייה לאנטליה. הדרך הליקית שנחנכה ב-1999 היא נתיב ההליכה הארוך והמסומן הראשון במדינה. היא תוצר של עבודת מחקר, הכנה ושכנוע של קייט קלואו (Cate Clow), אזרחית בריטית המתגוררת באנטליה אשר נתפסה לרעיון. קלואו ממשיכה ומתחזקת את הנתיב ומדריכה קבוצות מטיילים לאורכו.
הדרך הליקית משולטת בשלטים בצבעי ירוק-צהוב ומסומנת בפסים בצבעי אדום-לבן. נתיב ההליכה מקביל לחוף וסמוך אליו למעט במספר מקומות בהם הוא עובר במרחק של למעלה מעשרה ק"מ ממנו. הדרך עוברת בדרך כלל בגובה של עד מספר מאות מטרים מעל פני הים, למעט בשלושה מקומות בהם היא מטפסת לגובה של 1,000 ויותר - סמוך לקאש, בין מירה לפיניקה ובעלייה להר אולימפוס הטורקי (Tahtalı Dağı) המתנשא מעל לעיירה קֶמֶר לגובה של 2,366 מטר. הדרך הליקית נחשבת לנתיב בינוני עד קשה וחלקה המערבי הסמוך לאנטליה נחשב לקשה יותר. ניתן ללכת לכל אורכה של הדרך הליקית ב-25 עד 30 ימי הליכה, אך ניתן גם לשלב מספר קטעי הליכה בני יום או מספר ימים.
החל משנת 2010 במסלול נערך אולטרה מרתון שאורכו 220-240 ק"מ והוא נמשך שישה ימים. תחילת המסלול בכפר אולודניז וסיומו באנטליה.
פתחייה
רמת אביב ג'
רמת אביב ג' (מוכרת גם בראשי התיבות רמא"ג) היא שכונה בתל אביב, אחת משכונות עבר הירקון בצפון מערב העיר. היא תחומה בין כביש החוף במערב, שדרות קק"ל ושכונת אפקה מדרום, נתיבי איילון במזרח ושטחי חקלאות באזור צומת גלילות ופארק אקולוגי גלילות מצפון.
השכונה משתרעת על פני כ-1,076 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ-573 דונם, מתוכן, 4,554 יחידות דיור. השכונה מונה 11,950 איש, מהם כ-16% מעל גיל 65 (נתוני שנת 2012).
השכונה מאופיינת ברבי קומות יוקרתיים לצד בתי מגורים צנועים יותר, ומספר רחובות שבהם בתים פרטיים צמודי קרקע. בנוסף, בשכונה "שטחים ירוקים" רבים ושירותים מגוונים. זו הייתה השכונה הראשונה בתל אביב בה הוטמנו כל התשתיות מתחת לפני הקרקע. מרבית שמות רחובות השכונה מנציחים את עולי הגרדום.
התפתחות השכונה.
השכונה התפתחה כחלק מהתפשטותה של שכונת רמת אביב צפונה, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, באזור שלא היה יוקרתי במיוחד עקב ריחוקו ממרכז העיר. השכונה תוכננה על ידי משרד האדריכלים "יצחק פרלשטין ושות' אדריכלים ובוני ערים" בתחילת שנות ה-70 .הקמת השכונה הייתה חלק מתנופת הבנייה של ממשלת רבין הראשונה, והיא אוכלסה בזוגות צעירים ובזכאים אחרים לדיור, ודירות רבות נרכשו בהגרלה של משרד השיכון.
האינפלציה של ראשית שנות ה-80 סייעה בידי זוגות רבים לשלם בקלות יחסית את המשכנתאות שלקחו, דבר שסייע להפיכת אוכלוסיית השכונה למבוססת במרוצת שנות ה-80. גם התפתחותה העירונית של תל אביב העלתה את קרנן של השכונות הצפוניות ורמת אביב ג' בכללן. בו בזמן התפתחו השירותים הקהילתיים בשכונה עם התבססותו והתרחבותו של בית הספר היסודי ע"ש ישראל אפשטיין, הקמת שבט הצופים בחצר בית הספר (בשנת 1987), אשר זכה מאוחר יותר למתחם משלו והקמת המרכז המסחרי "אלרם", ומאוחר יותר מרכז "שוסטר" לצדו. התפתחויות אלו הביאו להתגבשותה של השכונה סביב אירועים שכונתיים, כגון מצעד לפידים בחנוכה, טקסים שכונתיים ליום הזיכרון לחללי צה"ל, פסטיבל בשבט הצופים ופורימון.
במהלך שנות ה-90 התרחבה השכונה ועל בנייניה, שעד אז התנשאו רובם לגובה של שש עד שמונה קומות לכל היותר, וכללו דירות של שלושה וארבעה חדרים לרוב, התווספו מגדלי מגורים יוקרתיים, ובהם דירות רחבות ידיים. בשנת 1990 הוקם בשכונה מרכז קהילתי רוזין על ידי קרן תל אביב לפיתוח ונקרא על שם משפחת רוזין ממיאמי, אשר תרמה את הסכום הדרוש להקמתו. במרכז ספרייה (שהחליפה את הספרייה הניידת העירונית), חוגים ואודיטוריום. מאוחר יותר הוקם בסמוך למתנ"ס גם מרכז ספורט, ושטחים ריקים בלב השכונה הוכשרו והפכו לגינות.
מוסדות ואתרים בשכונה.
בשכונה שני מרכזי קניות עיקריים, ועוד מספר מרכזים קטנים יותר. כמו כן בשכונה מספר סניפי בנקים, ייצוג לכל קופות החולים ובהם תחנת בריאות לאם ולילד, סניף דואר ומרכז שיטור קהילתי.
בשכונה מספר גני ילדים ובמרכזה בית הספר היסודי רמת אביב ג' ע"ש ישראל אפשטיין. עד שנת 2021, רוב בוגרי בית הספר היסודי רמת אביב ג׳ המשיכו את לימודיהם בבית הספר התיכון אליאנס ברמת אביב, ומיעוטם למדו בבתי ספר תיכוניים אחרים בצפון תל אביב. בשנת 2021, מנהל החינוך של עיריית תל אביב החליף את שיוך בית הספר רמת אביב ג׳, מבית הספר התיכון אליאנס שברמת אביב, לבית הספר תיכונט ע״ש אלטרמן שנמצא בצפון תל אביב. לפיכך, החל משנת הלימודים תשפ״ב רוב בוגרי בית הספר ימשיכו את לימודיהם בבית הספר תיכונט. כמו כן החל מראשית המאה ה-21 פועל בשכונה בית ספר אזורי לחינוך מיוחד, "ברושים". בשכונה שבט של תנועת הצופים וכן מתנ"ס ובו פעילויות לנוער ולמבוגרים. החל משנת 1991 פועלת במתנ"ס להקת "השכנים של צ'יץ'", בה הופיעו, בין השאר, נועה תשבי, יעל בר זוהר יהודה לוי ו אריק צ׳רנו. בשכונה שני מרכזי ספורט המפעילים בריכה, חוגים ומגרשי טניס ושאר משחקי כדור. אחד משני מרכזי הספורט, "קאנטרי ג'", מקיים החל משנת 2005 מרוץ בשכונה ובסביבתה.
בשכונה עצמה ניתנים שירותי דת שונים על ידי בית חב"ד ברמת אביב ג' המופעל על ידי הרב יהודה ליפש וממוקם במרכז שוסטר. בעבר פעל בית כנסת בנוסח תימני בשבתות ובחגים במבנה בית הספר היסודי "רמת אביב ג' " אך בשנת 2015, בעקבות תלונות הורי תלמידי בית הספר לעיריית תל אביב, נסגר בית הכנסת. מצפון לשכונה ממוקם פארק אקולוגי גלילות בו נמצאות מערות אפקה, מערכת מערות קבורה שומרוניות עתיקות. עד תחילת שנת 2000 עמד בצדה המערבי של השכונה "בית ידלין", שלד חשוף של מבנה בלתי גמור שהיה מיועד להיות בית קופת חולים כללית בשכונה. השלד שהיה קשור בפרשת ידלין נהרס, ובמקומו נבנו על השטח 6 מגדלי מגורים הנקראים פרויקט "אביב בגימל" של חברת אביב-אוסיף. מטרים ספורים צפונית לפרויקט המגדלים נבנה על ידי חברת הבנייה א. דורי מגדל "גימל על הים" ומספר מטרים מערבה נבנה על ידי חברת הבניה "שמשון זליג" מגדל מגורים חדש. בשנת 2015 החלה בניית בית הכנסת הראשון בשכונה שיהיה במבנה קבוע בצומת הרחובות אליהו חכים ועקיבא ברון. בשנת 2019 נחנך בית הכנסת, ובהגדרתו משמש לכל עדות ישראל.
מאבקים לשימור אופי השכונה.
במהלך שנות קיומה של השכונה התחוללו בה מספר מאבקים, רובם על רקע של איכות חיי התושבים בשכונה.