מווינה הסדירה שפירא את קבלתהּ ללימודים אקדמיים באוניברסיטת ברן שבשווייץ, שבהּ הוסמכה כדוקטור לפילוסופיה בשנת 1910. לאחר תקופה קצרה בעיירת הולדתהּ עברה לחיות בברלין, בה שהתה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובסופה התגוררה תקופה קצרה באודסה והשתקעה בצ'כוסלובקיה.
כתביה של שפירא התפרסמו לעיתים תכופות בכתבי העת העבריים "השילוח", "התורן", "התקופה", "העולם" ו"הדואר", וכן בעיתונות היידית "איזרייעליטישעס", "זעלבסוועהר" ו"פאמיליענבלאט". באלו, כמו גם בספריה, נקטה קו פמיניסטי ותבעה את שיתוף הנשים בתחיית הלשון העברית והתרבות הספרותית. מסריה הרדיקליים בנושאי חברה ופמיניזם הוצפנו בכתביה באמצעות משלים וסיפורת לילדים.
ממקום מושבה בפראג נלקחה שפירא לגטו טרזיינשטט, שבו נספתה בשנת 1943. יומנהּ האישי, המתעד את חייה בין השנים 1900–1941, מצוי בארכיון גנזים בתל אביב.
ברוך הגבר
"ברוך הגבר - ספר זיכרון לקדוש ד"ר ברוך גולדשטיין הי"ד" הוא ספר לזכרו של ברוך גולדשטיין, מבצע טבח מערת המכפלה, שבו גם נהרג. שם הספר מבוסס על הפסוק: . הספר הופץ במהדורה אחת. זהו הספר היחיד במדינת ישראל שעורכיו הועמדו לדין והורשעו בהסתה לגזענות.
תוכן הספר.
הספר הוא בעל מבנה דומה לספרי זיכרון המוצאים לאור על ידי אנשים מהציבור הדתי והוא מכיל ארבעה חלקים:
הוצאתו לאור.
את הספר ערך מיכאל בן חורין וסייעו לו נתנאל עוזרי, יואל לרנר ויוסף דיין (שהוגדרו בכריכת הספר "עורך משנה", "יועץ לשוני" ו"יועץ", בהתאמה). בית משפט השלום, שהרשיע את הארבעה בפרסום הסתה לגזענות ובעידוד לאלימות, קבע כי בן חורין "הינו הרוח החיה מאחרי הספר, הוא טרח הרבה מעבר לשלושה אחרים באיסוף החומר, ריכוזו ועריכתו, הנאשמים האחרים סייעו בידו פה ושם וחלקם קטן בהרבה". לטענת בן חורין הוא בכוונה פרסם את שמו כעורך הספר כדי להראות שהוא אינו מפחד לכתוב ספר זיכרון לידידו. הספר יצא לאור בפורים ה'תשנ"ה, ביום השנה לטבח מערת המכפלה ולמותו של גולדשטיין.
שם הספר נלקח משמה של חוברת בשם זהה ובה שיעור של הרב יצחק גינזבורג. השם הוא משחק מילים, המקובל במתן שמות לספרות תורנית: הוא מתבסס על הפסוק "ברוך הגבר אשר יבטח בה' והיה ה' מבטחו", הכולל את שמו הפרטי של גולדשטיין.
עם הוצאת הספר הושמעו גינויים כלפיו מרחבי הקשת הפוליטית בישראל, בטענה שהוא מסית כנגד ערבים.
אחת ממטרותיו המוצהרות של הספר הייתה לגרום לציבור החרדי והדתי לעסוק בפן ההלכתי של דיני "הבא להורגך השכם להורגו", מצוות נקמה בגויים, מצוות גאולת ארץ ישראל וכו'.
משפטם של עורכי הספר.
לאחר פרסום הספר הועמדו ארבעת עורכיו לדין, בבית משפט השלום הורשעו בהסתה לגזענות ובעידוד לאלימות. בגזר הדין קבע השופט יעקב צבן:
בית המשפט המחוזי, בפניו בא הערעור, דחה את הערעור, תוך שהוא מצטט דברים שכתב בית משפט השלום על אודות הספר:
בעסקת טיעון שנערכה בערעורם של חלק מהמורשעים לבית המשפט העליון, זוכו לרנר, דיין ועוזרי מההרשעה בעידוד לאלימות, אך ההרשעה בהסתה לגזענות נותרה על כנה.
המשטרה חקרה גם חלק מכותבי המאמרים לספר, אולם איש מהם לא הועמד לדין (הרב עידו אלבה אמנם הורשע ונדון למאסר בשל מאמרו הנכלל בספר, "בירור הלכות הריגת גוי", אך זאת בשל גרסה של המאמר שפורסמה עוד קודם לפרסום הספר).
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים
החטיבה המערבית (NHL)
החטיבה המערבית (באנגלית: Western Conference, צרפתית: Conférence de l'Ouest) היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NHL המחלקות את 32 קבוצות הליגה על פי בסיס גאוגרפי. החטיבה השנייה היא החטיבה המזרחית.
אלופת החטיבה המערבית משחקת בסדרת הגמר של הליגה מול אלופת החטיבה המזרחית על הזכייה בגביע סטנלי ועל תואר אלופת ה-NHL.
האלופה הנוכחית של החטיבה המערבית (2020) היא דאלאס סטארס, שנוצחה בסדרת גמר גביע סטנלי על ידי אלופת החטיבת המזרחית, טמפה ביי לייטנינג. כיוון שבעונת 2020/21 בוטלו החטיבות באופן זמני בשל מגפת הקורונה, לא הוכתרה אלופה חדשה לחטיבה.
מבנה.
החטיבה המערבית כוללת 16 קבוצות הנמצאות כולן במרכז ומערב יבשת צפון אמריקה.
בתוך החטיבה מחולקות הקבוצות לפי חתך אורך - 8 הקבוצות של מרכז היבשת, הכולל את אזור הזמן המרכזי ואזור זמן ההרים, נמצאות בבית המרכזי, ו-8 הקבוצות המערביות ביותר נמצאות בבית הפסיפי.
היסטוריה.
שמה המקורי של החטיבה היה חטיבת קלרנס קמפבל, על שם הנשיא המכהן של ליגת ה-NHL דאז.
החטיבה נוצרה לראשונה ביחד עם החטיבה המזרחית (בשמה המקורי חטיבת נסיך ויילס) ב-1974, כאשר בעקבות התרחבות הליגה, שחולקה עד אז לשני בתים ללא חלוקה גאוגרפית, הוחלט לחלק אותה לראשונה לשתי חטיבות בנות שני בתים כל אחת. כמו הבתים מהן חולקו החטיבות, החטיבות לא התחלקו לפי חלוקה גאוגרפית עם יצירתן.
הבתים בחטיבת קלרנס קמפבל בעת היווצרותה נקראו "בית פטריק" (על שם לסטר פטריק, שחקנה ומאמנה של ניו יורק ריינג'רס לאורך שנים, שנחשב לאחד ממייסדי ההוקי קרח בארצות הברית) ו"בית סמיית'" (על שם קון סמיית', שהיה בעליה של טורונטו מייפל ליפס לאורך עשרות שנים ומייסדו של אולמה המיתולוגי מייפל ליף גארדנס).
ב-1981, על מנת לחסוך בהוצאות הנסיעה לקבוצות וליצור יריבויות מסורתיות על בסיס קרבה גאוגרפית, חולקו מחדש החטיבות והבתים על בסיס גאוגרפי. חטיבת נסיך ויילס כיסתה את החלק המזרחי של היבשת. במסגרת החלוקה מחדש הועבר "בית פטריק" לחטיבת נסיך ויילס (כיום החטיבה המזרחית), ואחד הבתים של חטיבת נסיך ויילס, "בית נוריס", הועבר לחטיבת קלרנס קמפבל.
ב-1993 התמנה גארי בטמן לנציב הליגה. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה לשנות את שמן של החטיבות ושמם של הבתים המרכיבים אותן, כדי לפשט עבור אוהדי הענף את החלוקה הגאוגרפית. חטיבת קלרנס קמפבל הפכה לחטיבה המערבית, והבתים בתוכה היו הבית המרכזי, שכיסה את מרכז ארצות הברית ואת העיר ויניפג בקנדה, והבית הפסיפי שכיסה את קבוצות החלק המערבי של היבשת.
ב-1998, בעקבות המשך התרחבות הליגה ותנועתה לכוון דרום ארצות הברית, נוסף לחטיבה בית שלישי - הבית הצפון-מערבי, שהעביר אליו מהבית הפסיפי את הקבוצות מהחוף המערבי של קנדה ומצפון החוף המערבי של ארצות הברית. קולורדו אוולאנש, שלא הייתה קרובה לאף אחד מהאזורים, סופחה אף היא לבית הצפון-מערבי. מבנה זה החזיק מעמד עד החלוקה מחדש האחרונה של הליגה ב-2013, בה נוצר המבנה הנוכחי שלה.
בעונת 2020/21, בעקבות היערכות הליגה למגפת הקורונה, בוטלו שתי החטיבות באופן זמני והקבוצות חולקו מחדש לארבעה בתים עצמאיים זמניים, על מנת למנוע מפגשים בין קבוצות מאזורים שונים ולמנוע מעברי גבול בין קנדה וארצות הברית.
גביע אליפות החטיבה.
גביע קלרנס קמפבל (באנגלית: Clarence S. Campbell Bowl) הוא הגביע המוענק לאלופת החטיבה המערבית בתום הגמר החטיבתי של הפלייאוף, ומשמר את שמה המקורי של החטיבה.
הגביע נתרם על ידי קבוצות הליגה ב-1967 כאות כבוד לקלרנס קמפבל, נשיא הליגה דאז, שהיה אחראי על סיום עידן "שש המקוריות" - 25 שנה בהן הרכיבו את הליגה 6 קבוצות קבועות - ועל תחילת עידן ההתרחבות הגדולה של הליגה. עם ההתרחבות הראשונה שהכפילה את כמות הקבוצות בליגה ל-12, וחלוקתה לשני בתים, חולק הגביע לקבוצה שסיימה ראשונה את הבית המערבי. למרות שמו, חלוקת הליגה לבתים לא בוצעה על בסיס גאוגרפי - הבית המערבי כלל את 6 קבוצות ההתרחבות שהצטרפו לליגה באותה שנה.
ב-1974, עם חלוקתה של הליגה לראשונה לשתי חטיבות, הוענק הגביע לקבוצה סיימה ראשונה בחטיבת קלרנס קמפבל בעונה הרגילה. החל מ-1981 ועד היום מחולק הגביע לאלופת חטיבת קלרנס קמפבל שהפכה לחטיבה המערבית בתום הגמר החטיבתי בפלייאוף, לפני המפגש עם אלופת החטיבה המזרחית בסדרת הגמר על גביע סטנלי ועל תואר אלופת ה-NHL.
כיוון שהזוכה בגביע - אלופת החטיבה המערבית - צריכה עדיין להתחרות על הזכייה בגביע סטנלי ועל תואר אלופת ה-NHL, קיימת אמונה טפלה בקרב שחקני הליגה שאין לגעת או להניף את הגביע בעת קבלתו. שחקני הקבוצה הזוכה נוהגים להצטלם עם הגביע בעודו מונח על הדוכן בטקס הענקתו, אך נדירים המקרים בהם השחקנים אכן מניפים את הגביע.
דפתרדאר
דִפְתִרְדַאר (בטורקית עות'מאנית: دفتردار, בטורקית: Defterdar) פירושו "נושא הפנקס". היה זה תוארו של הממונה על האוצר. הוא היה הגזבר הראשי של המערכת המינהלית של האימפריה העות'מאנית.
במקביל לו היו דפתרדארים לתחומי פעילות מינהליים ולמחוזות של האימפריה. ארץ ישראל הייתה כפופה לדפתרדאר של חלב שהיה כפוף לדפתרדאר של דמשק, אך החל מהמאה ה-16 הכפיפות הייתה ישירות לדפתרדאר של דמשק.
הדפתרדאר הראשי היה בראש מנהל הכספים העות'מאני. מקביל לו היה "ראיסולכותאב" שעמד בראש מערכת משרדים של הדיוואן האימפריאלי. אגפים אלו היוו את מוסדות הבירוקרטיה העות'מאנית.
בתולדות העיר יפו מוכר "הגביר" ר' ישעיהו אג'ימאן מאיסטנבול, שהיה השולחני, מנהל הכספים, הדפתרדאר של ראש חיל "יניצ'רים", כוחות העילית של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1820 הוא קנה חצר ביפו והקים אכסניה עבור העולים המגיעים לארץ ישראל בדרכם לירושלים. היא כונתה בשם "דאר אל יאהוד" - דהיינו חצר היהודים.
פסיכולוגיה אינדיבידואלית
פסיכולוגיה אינדיבידואלית היא אסכולה פסיכולוגית מיסודו של אלפרד אדלר, המתייחסת לאינדיבידואל בצורה הוליסטית (אחדותית) ללא חלוקתו לרכיבים שונים של האישיות, כפי שנעשה באסכולות אחרות.
אדלר, שהיה מתלמידי פרויד, לא הסכים עם חלק מהתאוריה הפסיכואנליטית של מורו, וכמו קרל גוסטב יונג שפרש שנה לפניו ופיתח את הפסיכולוגיה האנליטית, החליט ב-1913 להיפרד מפרויד.