פתיחת פקק בקבוק שתייה בשבת, יש הסבורים כי יש איסור לפותחו בשבת משום מכה בפטיש שכן על ידי פתיחתו, מכשירים את הפקק והופכים אותו לכלי; שכן עד הפתיחה הוא היה מחובר לטבעת שמנעה ממנו לשמש כפקק, ורק על ידי הפתיחה הוא משמש כפקק. אולם יש מתירים לפתוח פקקים בשבת, מהם הרבנים עובדיה יוסף וישראל יעקב פישר לשיטתם הפקק נחשב לכלי כבר לפני פתיחתו למרות הטבעת המהדקת אותו.
ואילו הרב שלמה זלמן אוירבך אסר זאת, אם כי הוא סייג את דבריו, והתיר לפתוח את הבקבוק אם משליכים מיד לאחר הפתיחה את הפקק לאשפה, שכן במקרה כזה פותח הבקבוק "מצהיר" במעשיו כי הוא אינו משתמש בפקק כבכלי. בעקבות הפולמוס, מיוצרים במקומות רבים בקבוקים מיוחדים בהם הפקק הוא ללא רשת המחברת אותו לבקבוק, כך שמותר לפתוח אותו בשבת.
אף פתיחת קופסאות שימורים אסורה בשבת, אם מתכוננים להשתמש בה שימוש חוזר.
האיסור היה קיים יותר בעבר שהיו משתמשים בקופסאות השימורים שימוש חוזר לאחסון חפצים קטנים. כיום שעל פי רוב זורקים את הקופסאות שימורים לאחר השימוש יש המתירים מהם הרב שלמה זלמן אוירבך שלדעתו קופסת שימורים נחשבת לכלי גם בהיותה סגורה, ושימושה החדש לאחסון האוכל לאחר פתיחתה, נחשב לשימוש ארעי.
מאידך פוסקים אחרים אוסרים לפתוח גם אם מתכוננים לזרוק לאחר השימוש הראשוני מכיוון שעל ידי הפתיחה נהפכה הקופסה לכלי אחסון (ולפני כן לא הייתה ראויה לכלום כי הייתה אטומה לחלוטין). עם זאת גם לדעת המחמירים רוב הפוסקים אומרים שניתן לפותחן אם עושים חור בצד השני כך שעל פי רוב לא משתמשים בקופסה שוב וכן מותר לפתוח אם מקלקלים את הקופסה שאי אפשר להשאיר בה את המאכל
דרבנן.
חז"ל אסרו פעולות שונות שמהם אפשר לבוא לידי איסור מכה בפטיש;
ביטוי.
ה"מכה בפטיש" משמש גם כביטוי שבזכות משהו מסוים הדבר הסתיים, כלומר במקרה שאדם הגיע וזרק משפט באמצע הרחוב והמשפט הזה גרם ללכת ולקנות מוצר מסוים, אז אומרים שהאמירה של אותו אדם הייתה ה"מכה בפטיש" של כל המכירה
גלית בורג
גלית שירה בורג (נולדה ב-8 ביוני 1968) היא זמרת ישראלית, שהייתה חברה בצמד "גילי וגלית" שייצג את ישראל באירוויזיון 1989 בשיר "דרך המלך".
ביוגרפיה.
בורג נולדה וגדלה בבת ים כבת בכורה במשפחה בת שישה ילדים. אביה היה בן דודו של הזמר מייק ברנט. אל הבמה הגיעה באקראי. בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם אירוויזיון והוא בחר בילד גילי נתנאל, שהיה אז בן 12, לבצע את שירו. זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת. האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את בורג, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית". לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות קדם-אירוויזיון 1989 הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ. השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. השניים הקליטו גרסה אנגלית לשיר בשם "SHINE FOR TOMORROW". על אף שהשיר לא זכה להצלחה בחו"ל, בישראל הוא הפך ללהיט. הגרסה האנגלית לשיר לא זכתה להצלחה, והצמד התפרק מיד לאחר מכן.
בשנת 1991, שנתיים לאחר ההופעה באירוויזיון, הקימה בורג את להקת "טרמפ", עמה הופיעה ב"טלרוק" בחולון. ב-1995 התחרתה על תואר "נערת גלגל המזל".
בורג נישאה לגיטריסט הלהקה ועברה להתגורר לסירוגין בארצות הברית, שם עסקה במוזיקה. בשנת 1994 הוציאה בישראל אלבום רוק שלא זכה להצלחה. ב-1997 יצאה לשוק הארופאי תחת שם הבמה "גאלסיה" (Galecia), ופרסמה שיר דאנס באנגלית בשם "You Are The One" שזכה להשמעות רבות.
ב-2005 הוציאה אלבום בשם "נוגעת בך" המורכב מחומרים שלה ושל בעלה דאז.
חיים אישיים.
בורג היא אם לשניים. בעשור הראשון של המאה ה-21 חזרה בתשובה והחלה לעסוק בשירה בערבי הפרשת חלה והופעות מוזיקליות לנשים בשילוב סיפור התשובה האישי. בורג נישאה בשנית, לחסיד חב"ד. את השם "שירה" הוסיפה לשם המקורי בהמלצת הרב שלה.
גיטו לחווא
Non finito
Non finito (באיטלקית: לא גמור, או בתרגום חופשי: "אסתטיקת אי-השלמות") היא טכניקה באמנות פלסטית, שבה האמן אינו מביא את הפסל לידי ליטוש וגימור. בהרחבה משמש הביטוי לכל יצירת אמנות שלא הושלמה בין אם באופן מקרי, ובין אם באופן מכוון מתוך ראיית אי-השלמות כערך אסתטי בפני עצמו, או מתוך כוונה להדגיש את שלמות היצירה על ידי חיבול בה והשארה של חסרונות מינוריים.
בעוד שהנון-פיניטו כטכניקה אמנותית מופיע לראשונה אצל דונטלו כאמצעי לביטוי הדרמטיות והעוצמה הרוחנית של האובייקט המוצג, מיכלאנג'לו הוא ללא ספק חסידה המובהק של אסתטיקת האי-שלמות, היות שבתנאים הנוחים שהתקיימו במאה ה-15, רק נסיבות נדירות היו עלולות לגרום לאי-השלמת עבודת אמנות.
להבדיל מטכניקת ה"טורסו", בה האומן מותיר חללים (בדרך כלל זרועות או רגליים) בפסל, בנון-פיניטו משתמש האמן בכמות חומר מעבר למה שדרוש להשלמת היצירה, ומותיר גושי חומר מקוטעים בלתי גמורים על הפסל, תוך הצגת הדמות כ"תקועה" בתוך גוש של חומר.
הביטוי נון-פיניטו משמש גם ככינוי למבנים שנבנו באופן חלקי, כמו הפלאצו "Nonfinito" בפירנצה שהפך ל"מוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ואתנולוגיה של פירנצה".
כדוגמאות בולטות ל-Non finito מציינים לעיתים קרובות פסלים אלו:
פקק
פקק הוא אמצעי לאטימת בקבוק. המילה העברית פקק היא אונומטופיה שמקורה בצליל ה"פק" ששומעים בעת חליצת פקק מבקבוק.
לפקק מטרות שונות, ובהן שהנוזל בבקבוק לא ישפך בעת היפוכו או טלטולו, מניעת אידוי הנוזל, חימצונו, נידוף ריח ממנו והשפעות נוספות מחשיפת הנוזל לאוויר. במשקאות מוגזים, למשל, מונע הפקק נידוף הגז פחמן דו-חמצני מהמשקה.
לפקק דגמים נפוצים אחדים:
הפקק מחובר לבקבוק בשלב מתקדם של תהליך הייצור, לאחר מילוי הבקבוק. בדרך כלל, הפקק מחובר לבקבוק באופן המאפשר להבחין שהבקבוק טרם נפתח. פקק פלסטיק, למשל, מחובר לבקבוק באמצעות טבעת, וחיבור זה נקרע בעת פתיחתו הראשונה של הבקבוק.
הפקק משמש גם כאמצעי בטיחות חשוב, ומשמש כהגנה על תינוקות וילדים קטנים מפני גישה לחומרים רעילים ומסוכנים. כחיזוק אמצעי ההגנה, מיוצרים בקבוקי תרופות עם פקק מיוחד, שאינו נפתח על ידי סיבוב רגיל של הפקק, ויש צורך ללחוץ על הפקק בחוזקה תוך כדי סיבוב הפקק, כדי לפותחו.
אי-גמירות
מלאכת מנפץ
מְלֶאכֶת הַמְּנַפֵּץ היא אחת מל"ט מלאכות שבת, שהיו נהוגות במשכן ואסורות בשבת. היו מנפצים חוטים לצורך הכנת החוטים ששימשו לצורך יריעות המשכן.
הגדרת המלאכה.
אחר שמלבנים צמר חובטים אותו במקלות עד שהחוטים נפרדים זה מזה. באופן דומה פירש באבני נזר שמנפץ היא הפרדת הסיבים ביד זה מזה, וכך היא גם שיטת רש"י.
שיטת הרמב"ם הוא שמלאכת המנפץ הוא הכאת הצמר במקלות, ויש שביארו את דבריו שעיקר מטרת פעולה זו הוא לפורר את החומר הצמחי שהפך אחר הליבון לפריך, כי הצמר החי מכיל כמות גדולה של חומר צמחי כגון גבעולים וקוצים מסורבלים בתוך סיביו. לפי שיטת הרמב"ם לא ניתן להחשיב מלאכה זו כמלאכת מפרק, שכן לשיטת הרמב"ם מלאכה זו אינו אלא כשמפרק שני דברים שהם יחד מטבעם, אבל הקוצים בצמר אינם גדלים עם הצמר.
שיטת המאירי היא, שמלאכת המנפץ, היא מלאכה שאותה עושים במהלך ייצור קדירה (סיר), שאותה היו מכינים על ידי מסרקות של ברזל. ככל הנראה גם הרמב"ם מודה שגם זו היא בכלל מלאכת מנפץ אלא שכל אחד ואחד נקט אופן אחר.
דוגמאות אקטואליות.
יש שכתבו שסירוק פאה נכרית בשבת, היא בכלל חשש של איסור מלאכת מנפץ.
מלאכת מפרק
מלאכת טווה
מְלֶאכֶת הַטּוֹוֶה היא אחת מל"ט מלאכות שבת, כמו שאר המלאכות היא מלאכה אותה עשו במשכן, בה טוו את סיבי הצמר עד שעשו ממנו חוט, שמוכן לטווייה במלאכת המשכן. טווייה היא התהליך בו נשזרים סיבים לכדי חוטים. הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט.
הגדרת המלאכה.
לפי שיטת הרמב"ם, גם עשיית לבד, היא תולדת טווה.
שיטת הראב"ד.
הראב"ד מפרש את המונח "לבד" כצמר מלובן ומנופץ ששוטחים אותו על גבי בגד, ושכבה על שכבה עד שנעשה עבה, מרטיבים במים. אחר כך מקפלים עליו בגד אחד, עד שנמצא בגד מלמעלה ומלמטה וביניהם שכבה של מוך עבה.
על פי הראב"ד פעולה זו אינה מלאכת טווה, הוא חולק על הרמב"ם וסבור שפעולה זו היא תולדה של מלאכת בונה.
שיטת הרמב"ם.
על פי פרשנים אחרים המקבלים את דברי הרמב"ם, לבד זה אינו כפי שהגדירו הראב"ד, אלא מדובר ביריעה של צמר דחוס (או סיבי שיער אחרים) שאינם טוויים ואינם ארוגים אלא אחוזים יחדיו, מרדדים את הצמר עד שנעשה יריעה של צמר ועדיין היריעה רפויה ולא ראוי להשתמש בה עד שהצמר מתקשה ומתאחד ונעשה חזק כאריג, (הגורמים לחיזוקו והידוקו של הצמר עד שנעשה טוב ויפה הם לחץ, חום, חיכוך, ולחות), ולכן העושה את הלבד נחשב כאילו טווה, כי העיקרון במלאכת טווייה הוא אחיזת ואיחוד סיבי הצמר זה בזה עד שנעשה חוט. גם העושה לבד פעולתו דומה כי הוא מאחז ומקשר סיבי צמר זה בזה עד שנעשים יריעה. אופן אחיזת הסיבים זה בזה והתקשרותם בעשיית לבד על ידי דחיסה שונה מאשר בעשיית החוט, שם הסיבים מתקשרים ומתאחזים כי האדם סובב ומגלגל אותם זה עם זה. תוצר הטווייה הוא חוט ותוצר הלבד הוא יריעה.
לפי זה, ייתכן כי אין למעשה מחלוקת בין הראב"ד והרמב"ם.
מלאכת מיסך
מְלֶאכֶת הַמֵּסֵךְ היא אחת מל"ט מלאכות שבת, והיא סידור חוטי השתי לצורך האריגה כדי שיוכל אחר כך לארוג עליהם את חוטי הערב (מלאכת אורג), מלאכה זו הייתה במשכן כאחד משלבי ההכנה של חוטי יריעות המשכן. שיעור המלאכה הוא שיכין חוטים ברוחב שתי אצבעות. תולדת המלאכה הוא המכה על החוטים כדי לישרם שיהיו מוכנים לאריגה.