לעומת זאת הקבלה הלוריאנית סכמה את התפיסות שמבנה האילן לא עולה בקנה אחד עם הגישה הגנוסטית. אלא, היא מראה את המבנה של יכולות ההשתלשלות של יצור חומרי מהאין סוף הבלתי חומרי וחסר הגדרה כל שהיא. במקומות מסוימים במבנה האילן יש מעין גילוי של אנרגיות בעלות תכונות זכריות ונקביות שמהותם נתינת אנרגיה או צמצומה לצורך בריאת מערכות. יחד עם זאת, בתורת האצילויות, תורת הצמצום, ובמיוחד בתורת הניצוצות האלוהיים, יש מקבילות מפתיעות לקוסמולוגיה המאניכאית - אבל גם כאן לא נמצא קשר היסטורי מוכח.
התפישה כי הקבלה הושפעה עמוקות מן הגנוזיס, קיבלה ביטוי נרחב במחקריהם של גרשום שלום ותלמידיו. ברם משה אידל, מחוקרי הקבלה המובילים כיום, אינו מקבל הנחה זו, וטוען כי לא מצינו שום ראיה מובהקת להשפעה מעין זו. המחלוקת על זיקת הגנוזיס והקבלה, היא חלק ממכלול רחב יותר, של שאלת מקוריותה של הקבלה במסורת היהודית: בעוד שלדעת שלום ותלמידיו הקבלה צמחה כמעט יש מאין במאה השלוש עשרה בספרד, אידל וחוקרים נוספים מצביעים על שורשיה הקדומים של הקבלה, כשרשרת ארוכה מן המקרא דרך חז"ל ועד למאה השלוש עשרה בספרד. לפיכך, לדעתם, אין לדבר דווקא על השפעה מבחוץ, כאשר ניתן לאתר את שורשי התופעה מתוך המסורת עצמה.
בשונה מהגישה הגנוסטית רואה התפיסה הקבלית בכל מערכת אנרגטית - תת-מערכת המורכבת מיסודות זכריים ונקביים, כך שהחלוקה אינה שחור ולבן אלא גם השחור מורכב משחור ולבן וכן הלבן עצמו - במבנה שהולך ומסתעף כדמות אילן. דוגמאות לשוני בין התפיסה הגנוסטית לבין הקבלה הם תיאור בריאת העולם.
בריאת העולם.
יש הבדל מהותי בין סיפורי הבריאה הגנוסטיים, לבין תיאור הבריאה הקבלי.
העולם הקבלי מתאר את מערכת הבריאה כמערכת של השתלשלות מהאחד המוחלט והאין-סופי ועד למציאות החומר הפשוט ביותר הנמצא על פני האדמה. במערכת הזו בשונה מהמערכת הגנוסטית קיימים שלושה מרכיבים שהם צד ימין, צד שמאל, וקו האמצע הממצע ביניהם.
מערכת הטוב והרע אינה נמצאת בעולם האלוהות אלא בעולם הנבראים בלבד, ובהיותה מערכת נבראת הרי שאינה עומדת בשום קנה מידה עם האלוהות וכל כוחותיה ותכונותיה נובעות מתוך היותה מערכת נבראת נפרדת מהאלוהות ושייכת בהגדרה הקבלית "לעולם הנפרדים".
על פי התפיסה הקבלית, מערכת הרע הייתה במקורה פוטנציאלית בלבד. טעות ביצוע הציווי האלוהי על ידי האדמה ביום השלישי לבריאת העולם בכך שצוותה להוציא "עץ פרי עושה פרי" שמשמעותו טעם העץ כטעם הפרי והיא בטעותה הוציאה "עץ עושה פרי", דרך קטרוג הלבנה ביום הרביעי לבריאה שטענה שאין שני מלכים יכולים לשמש בכתר אחד וכלה בחטאו של האדם הראשון בעץ הדעת טוב ורע הם אלה אשר גילמו ונתנו תוקף לכוח הרע בעולם.
המקובלים מתארים את ההבחנה של האדם הראשון קודם החטא כברירה בין אמת לשקר ואילו מערכת הטוב והרע חיצונית לו. אולם לאחר החטא התעברה מערכת הרע והפכה לחלק מהאדם עצמו. התפיסה הקבלית טוענת שהיות שהרע הוא ישות נבראת ו"אין רע יורד מן השמים" הרי שב "אחרית הימים", סופו של הרע להיאבד ולהיכחד ולא לשמש יותר כברירת מחדל לתהליך הבחירה בעולם.
אחד הטקסטים הגנוסטיים הקדומים מסביר את התהליך, שקדם לבריאה. הוא מדבר על דמות הקרויה בתוך העולם הקודם להיווצרות העולם הנקרא 'פיסטיס' (ביוונית: אמונה) שמתוכה נבעה ה'סופיה' – החוכמה. תיאור זה שונה לחלוטין מהתאור הקבלי המדבר על מערכת עליונה הנקראת "אדם קדמון" שהיא מערכת עליונה אלוהית שאיננה מתחלקת אפילו לימין ולשמאל אלא רק בלשון מושאלת. מערכת זו אף קודמת ליצירת העולם האלוהי הנקרא "אצילות" וכן לעולמות שתחתיו שהם "עולם הבריאה" "עולם היצירה" ו"עולם העשיה" הנקראים בדרך קיצור עולמות אבי"ע (אצילות, בריאה, יצירה, עשיה). האדם הראשון נברא רק לאחר שכל המערכת עמדה על תילה וגופו, נפשו, רוחו ונשמתו נחצבו מתוך העולמות הרוחניים השונים - עולמות אבי"ע. בנוסף, לאדם הראשון ניתנה התורה - שהיא מעל מערכות הבריאה. בשונה מהתפיסה הגנוסטית ניתן לתאר את התורה כ'ספר אדריכלות' שבאמצעותו נברא העולם, ולכן על האדם להעמיק בה על מנת להתחבר למקורות החכמה.
האל שהניח את אדם הראשון בגן עדן, הניח גם את הנחש שהוא הנקרא בלשון הקבלה שטן וסמא"ל, ושם את הנחש בראש ההיררכיה הנקראת "הצד האחר" (בארמית: "סטרא אחרא"). כל מערכות הצד האחר הם עולמות הנמצאים מתחת למערכות עולמות אבי"ע, ובשל כך סופם להיאבד.
לאדם שלאחר החטא נבחרה משימה ליצור הפרדה בין העולם החומרי המורכב מטוב ורע, כלומר - לבחור בהנהגת עולמות אבי"ע ולא בהנהגת עולמות הסטרא אחרא.
ההפרדה בין היסודות הזכריים והנקביים באלוהות.
הכלל הנקוט בגנוסיס הוא שכשם שבטבע יעמדו צאצאים רק מכוח הזיווג בין זכרים לנקבות – כך גם בעולם הרוח לא ייווצרו תוצרים ללא זיווגים בין היסוד הזכרי והיסוד הנקבי. ישנן אפילו גישות הגורסות שלאיאונים יש פנים לזכרים ולנקבות.
מתנגדי הקבלה ראו את ספר הבהיר כנושא רעיון גנוסטי בצורתו הטבעית, ולכן סירבו לקבל אותו ואת גישתו. לעומתם הזרם המרכזי שתפיסתו היא היום השלטת והמקובלת - אינה רואה את המונחים זכר ונקבה וממילא את זיווגם כדרך ארצית אלא מדברת על המושג "זכר" כמערכת "משפיעה" "חסד" ו"נותנת", ואת המערכת הנקבית כמערכת "מצמצמת" "דין" ו"מקבלת". תפקידם של המערכות הוא ליצור איזון בין הרצון להשפיע שפע אין סופי שסופו כליה לבין מערכת מצמצמת אין סופית שגם סופה כליה.
המערכות נבראו בצורה זו כדי לאפשר למוצר הסופי שהוא האדם את קיומו באותה תבנית סביבתית יקומית בעלת מבנה מסודר בה הוא נמצא.
השפעות מודרניות של רעיונות גנוסטיים.
הרעיונות הגנוסטיים החלו להיחקר באופן מדעי במהלך המאה ה-19, וחדרו לאחר מכן למגוון תנועות ורעיונות. בין השאר מקובל לראות בהפרדה בין אל ארצי טוב ואל שמימי רע בסיס לגישת ״פילוסופיית החיים״ ("Lebensphilosophie") שרווחה בגרמניה בשלהי המאה ה-19. תנועה זו השפיע לאחר מכן גם על תפיסות יסוד של התנועה הנאצית, והן על מספר הוגים ציוניים, ביניהם ארתור רופין.
שמאי גולן
שמאי גולן (5 באפריל 1933 - 10 בדצמבר 2017) היה סופר ועורך ישראלי.
ספריו של גולן עסקו בעיקר בשואה, בניסיונות ניצולי השואה להיאחז בארץ ובחייהם של בני הדור השני לשואה, שנולדו בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בפולטוסק שבפולין בשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה ארצו על ידי הנאצים, ולאחר מכן על ידי הסובייטים, וגולן חי תחת שני שלטונות הכיבוש הללו. עלה ארצה ב-1947, במסגרת עליית הנוער. התחנך בקיבוץ רמת הכובש ושימש כקצין בצה"ל. בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בספרות ובהיסטוריה.
בשנות השישים שימש גולן מורה לספרות ולעברית בגימנסיה העברית בירושלים ובבית הספר האזורי הר יהודה. היה בין מייסדיו של בית הסופר בירושלים, ושימש כמנהלו הראשון במשך שבע שנים. בבית הסופר ארגן גולן סדנאות כתיבה יוצרת והקים ספרייה שעיסוקה ב"ירושלים בספרות היפה", כדבריו. ארגן את כינוס ארגון הסופרים הבינלאומי בירושלים ב-1974, בו השתתפו כמה מגדולי הסופרים בעולם בעת ההיא - סול בלו, אז'ן יונסקו והיינריך בל. שימש ארבע פעמים יושב ראש אגודת הסופרים העברים בישראל.
גולן יצא לשליחויות חינוכיות במקסיקו ובארגנטינה, בה שימש ראש נציגות המחלקה לחינוך ולתרבות הגולה. שירת כיועץ בשגרירות ישראל במקסיקו. בתקופתו באמריקה הדרומית פעל למען עליית יהודי ברית המועצות. לאחר חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לרוסיה מונה גולן לנספח התרבות הראשון של שגרירות ישראל במוסקבה.
שמאי גולן כיהן כחבר בכמה וכמה מועצות ציבוריות. ביניהן מועצת "יד ושם", הנהלת אקו"ם והנהלת פא"ן - ארגון הסופרים הבינלאומי.
ספר סיפוריו הראשון של גולן, "באשמורת אחרונה" פורסם בשנת 1963. במהלך חייו, פרסם גולן ארבעה קובצי סיפורים וארבעה רומנים, ערך ספרים ופרסם מאות מאמרים. הנושא העיקרי של יצירתו הוא השואה ודמויות יהודיות במהלכה ולאחריה. יצירתו, ובכלל זה מאמריו, תורגמה לשפות רבות. יצירותיו עובדו לסרטים, לתסכיתי רדיו, ואף למחזה שהוצג בברית המועצות.
גולן נפטר בדצמבר 2017, והותיר אחריו אישה (ד"ר ארנה גולן, חוקרת ספרות) וארבעה ילדים.
ביסמרק (אונייה)
ביסמרק (גרמנית: Bismarck) הייתה אוניית מערכה גדולה של צי גרמניה הנאצית. היא הייתה אחת מאוניות המלחמה המפורסמות ביותר במלחמת העולם השנייה. יחד עם אוניית האחות שלה טירפיץ, הייתה "ביסמרק" אחת מאוניות המערכה המהירות, המשוריינות ובעלות החימוש הכבד ביותר בעולם באותה תקופה, וככזו היוותה איום חמור על השיירות הבריטיות במהלך המערכה באוקיינוס האטלנטי. על אף ש"ביסמרק" הספיקה לבצע משימה אחת בלבד, היא זכתה לפרסום רב, וזאת בשל הקרב במצר דנמרק, שבו הטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ הוד, ובעקבות המרדף הדרמטי של הצי המלכותי הבריטי אחריה, מרדף שארך שלושה ימים והסתיים בהטבעתה.
האונייה נקראה על שם אוטו פון ביסמרק, קנצלר פרוסיה ולאחר מכן ראש הממשלה הראשון של האימפריה הגרמנית במחצית השנייה של המאה ה-19. למרות ההגבלות על הדחק ספינות המלחמה לפי אמנת וושינגטון, שהגבילו את הדחק אוניות המלחמה ל-35,000 טונות, התעלמו הגרמנים מהגבלה זו, וההדחק של "ביסמרק" הגיע ל-41,700 טון ללא מטען, ול-50,900 טון עם מטען.
בנייה, השקה, וכניסה לשירות.
תכנון, בנייה והשקה.