אחיה הצעיר של הורגן, שיין היה בעבר שחקן רוגבי יוניון ששיחק עבור ליינסטר ועבור אירלנד, והוא פרשן רוגבי בערוץ RTÉ Sports. אחיה מארק הורגן הוא מפיק של חברת המדיה Second Captains.
סרטן המעי הגס והחלחולת
נקר קיסרי
נקר קיסרי (שם מדעי: Campephilus imperialis) הוא מין של עוף נדיר ממשפחת הנקריים אשר חי ביערות אמריקה הצפונית וייתכן שנכחד מהעולם.
מאפיינים.
נקר זה הוא קרוב משפחתו של הנקר המגלני והוא בעל מראה דומה. הוא מגיע לאורך 56–60 ס"מ, מה שהופך אותו לגדול הנקרים מעולם. הנקר בעל מקור ארוך וצהוב המיועד לנקר עצים, עיניים לבנות, נוצות ראש וגוף שחורות, כנפיים לבנות והזכרים בעלי ציצה אדומה מעל ראשם. כמו רוב הנקרים הוא היה בעל רגליים בעלות ארבע אצבעות מקבילות, בצורה העוזרת לו לעמוד אנכי מעל ענף.
תפוצתו המקורית של הנקר היא סביב רכס סיירה מדרה אוקסידנטל שבמקסיקו והוא נמצא בין סונורה וצ'יוואווה לחליסקו ומיצ'ואקאן. תפוצתו הטבעית של הנקר הייתה ביערות מחטניים של אורנים הרריים בתחומי מקסיקו. הוא ניזון בקבוצות קטנות מזחלים שגדלו בין קליפות האורן. הנקרים התרבו בין פברואר ליוני והטילו 1–4 ביצים. בתנאים קשים הם יצאו לחיפושים נרחבים בחיפוש מזונם.
כיום נקר זה די נדיר עקב כריתת היערות והרשימה האדומה של IUCN הגדירה אותו כשרוי בסכנת הכחדה חמורה (CR). עם זאת יש אפשרות שבינתיים הנקר נכחד, כשהפעם האחרונה בה נראו פרטים שלו בטבע הייתה ב-1956.
פסגת דגאלאן
פסגת דגאלאן או פסגת דיגאלאן (באנגלית: DeGalan Peak) היא הר ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובה הפסגה 2,470 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בראשו של עמק מגניס.
היסטוריה.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שמו של לי דגאלאן (Lee DeGalan), שהיה אחראי על הבאת מטענים והבאת אספקה ועל הספקה עבור התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program), במשך למעלה מ-20 שנים.
נסטור נורפלוקס
נסטור נורפלוקס (שם מדעי: Nestor productus) הוא מין נכחד של תוכי מהסוג נסטור אשר חי רק באי נורפוק שממזרח לניו זילנד. הוא היה קרובם של הקיאה והקאקא החיים והוא התגלה ב-1836 בידי האורניתולוג ג'ון גולד, אם כי אולי נצפה עוד לפני זה בידי ג'יימס קוק שהגיע לאי ב-1774.
נסטור זה היה בעל מקור בולט שיועד לפיצוח אגוזים קשים והוא הגיע לאורך 38 ס"מ, יותר קטן מהנסטורים החיים. הוא היה בעל נוצות אדמדמות עם גב וכנפיים בצבע חום-זית וחזה צהבהב. הראש היה כהה יחסית עם מקור אפור. תוכי זה היה מעופף איטי שחי על הקרקע, מעל עצים גבוהים ובין סלעים ביערות באי נורפוק והאי השכן לו, האי פיליפ . הוא השמיע קולות צרודים לתקשורת.
תוכי זה חי לצד המאורים אשר צדו אותו במשך שנים. כאשר הגיעו האירופאים ב-1788 לערך, החלו להקים באי מושבת עונשין גדולה שהרע את חיי התוכי. דחיקתו ממקום החיות, ציד לבשר והפצת טורפים כמו חתולים וחולדות גרמו לתוכי להידחק עד להכחדה. התוכי האחרון מת בשבי בלונדון ב-1851.
נסטור פרודוקטוס
מכושפות (סדרת טלוויזיה, 2018)
קווארי
הקווארי (שם מדעי: Dasyuroides byrnei; קרוי גם חולדת כיס זנב-מברשת), הוא מין של טורף כיס קטן דמוי חולדה ממשפחת נמיות הכיס, האנדמי ליבשת אוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1896 על ידי הביולוג הבריטי וולטר בולדווין ספנסר, וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג מולגרה. בעבר היה מקובל לפצל את הקווארי ל-2 תת-מינים, אולם חלוקה זו אינה קיימת עוד.
אנטומיה.
הקווארי הוא בין טורפי הכיס הגדולים במשפחת נמיות הכיס לאחר הדסיור המנומר, נמיית הכיס והשד הטסמני: אורכו הכולל 24–32 ס"מ (ראש וגוף 13–18 ס"מ, זנב 11–14 ס"מ) ומשקלו 70–140 גרם; בכך הוא מתקרב לגודלה של חולדה מצויה. הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
הפרווה של הקווארי רכה וצפופה ומורכבת משערות קצרות; היא דלילה יחסית באזור הראש ובפרט באוזניים. הפרווה בהירה בדרך כלל עם צבע אפרפר-צהבהב, אך לעיתים היא עשויה להיות אפורה כהה עם גוון חום דהוי. הבטן, המפשעה, הגרון, הסנטר והגפיים של הקווארי בצבע לבן בוהק, וסביב העיניים יש לו טבעות לבנות בולטות. האוזניים, החוטם וכפות הרגליים בצבע ורדרד, ועל החרטום יש לעיתים פס שחרחר דהוי.
לקווארי מבנה גוף גוצי ושמנמן, ראש רחב וחרטום מחודד. האוזניים הדקיקות שלו גדולות ורחבות ולהן צורה משולשת. יש לו עיניים גדולות, שחורות ובולטות, וחוטם קטנטן וריבועי המוקף בשפם דקיק וארוך במיוחד. הירכיים שלו גדולות ורחבות, והרגליים האחוריות ארוכות באופן ניכר מהקדמיות ומקנות לו תנוחה שפופה; לרגליים הקדמיות חמש אצבעות לעומת ארבע אצבעות ברגליים האחוריות. השיניים והטפרים שלו קצרים וחדים.
סימן ההיכר הבולט של הקווארי הוא זנבו העבה והייחודי; חציו הקדמי של הזנב בצבע צהבהב, בעוד שחציו האחורי מתאפיין בציצת שיער שחורה דמוית מברשת, אשר גדולה אף יותר משל מיני המולגרה.
תפוצה.
הקווארי אנדמי לאוסטרליה, בה הוא מצוי באזור מצומצם יחסית בדרום קווינסלנד וצפון אוסטרליה הדרומית. התפוצה הגאוגרפית שלו היא בעיקר באזור הגאוגרפי המכונה ארץ הערוצים (Channel Country), וכן בדרום שפלת עשב-מיטשל ומזרח מדבר סימפסון המקיפים את ארץ הערוצים. דיווחים של זואולוגים משנות ה-60 של המאה ה-20, מצביעים על כך שטווח התפוצה שלו השתרע בעבר על כל החלק המזרחי של אגן אגם אייר, ובחלקים נרחבים של מדבר סימפסון כולל בטריטוריה הצפונית. שרידים ומאובנים של הקווארי מצביעים על כך שהתפוצה ההיסטורית שלו הייתה רחבה ביותר והשתרעה עד לרכס פלינדרס ומישור נולבור לאורך החופים של דרום אוסטרליה.
הקווארי שוכן בבית גידול המכונה גיבר (gibber) שהוא סוג של מדבר המכוסה בסלעים וחלוקי נחל וקשור באופן הדוק למניפת סחף הנוצרת מזרימת נחלים. בתוך הגיבר, הקווארי מצוי בעיקר בטלאים של מרעה, תלוליות חול קטנות ואדמה רכה או ביצתית לאורך ערוצי הנחל שבהם הוא יכול לחפור מאורות ולמצוא את מזונו בנקל; בתקופות בצורת, הקווארים מתקבצים בטלאים הנזכרים. מלבד הגיבר, ניתן למצוא את הקווארי גם בערבות עשב צחיחות למחצה.
אקולוגיה.
הקווארי הוא בעל חיים פעיל לילה המתחיל את פעילותו זמן קצר לאחר רדת החשיכה, אך מדי פעם נראה גם בשעות המוקדמות של הבוקר. הפעילות שלו מוכתבת על מחזורי אור וחושך בדומה למכרסמים. בתקופות בצורת או בטמפרטורות קרות במיוחד, הקווארי נופל לעיתים קרובות למצב זמני של נמנום ומטבוליזם מואט (Torpor) על מנת לחסוך באנרגיה; גם בתקופות רגילות, הקווארי נכנס למצב זה לפרקים קצרים במהלך השינה בשעות היום אשר נמשכים כ-4 שעות. לעומת טורפי כיס זעירים אחרים כמו הנינגאווי והפלניגל, הקווארי פחות מושפע מהטמפרטורות הקרירות הרגילות בשעות הלילה, ושומר על רמת פעילות גבוהה עד עלות השחר.
הקווארי יונק קרקעי מובהק, אף שהוא יכול לטפס ללא קושי על עצים באמצעות טפריו החדים. הוא יונק מתחפר אשר מבלה את שעות המנוחה שלו במאורה שנחפרה על ידו או להשתלט על מאורה נטושה שנחפרה בעבר על ידי בעל חיים אחר (במיוחד מאורות של בילבי ענק); הוא עשוי לתפוס גם עד 5 מאורות במקביל. המאורה של הקווארי כוללת כניסות ויציאות מרובות שיאפשרו לו להימלט במקרה הצורך, ובמרכזה הוא נוהג לבנות מעלים ועשב קן לשינה. אף שהקווארי הוא יונק סוליטרי הפעיל בגפו, התנהגותו יוצאת דופן יחסית לטורפי כיס אחרים בכך שהוא נוהג לעיתים לישון במשותף עם קווארים אחרים. טיפוח נצפה בעיקר אצל קווארים צעירים, ורק לעיתים רחוקות אצל בוגרים. הקווארי הוא יונק זריז, ובעת הצורך מסוגל לזנק לגובה של 43 ס"מ.
תזונתו של הקווארי מבוססת אך ורק על מזון מהחי. התזונה העיקרית מורכבת מחסרי חוליות למיניהם (חיפושיות, תולעים, עכבישאים, ונמליים), אך גם מכרסמים ועופות קטנים, ביצים, לטאות (בעיקר חרדוניים), ולעיתים אף פגרים. השיניים החדות שלו טוחנות את המזון עד דק. הקווארי מותאם לחיים במדבר בכך שהוא אינו זקוק כלל לשתות מים, ומקבל את הלחות הנדרשת לו ממזונו. הקווארי מאתר את טרפו באמצעות חוש הריח, כאשר טרף זעיר נלקט ישירות עם הפה, וטרף גדול יותר נתפס בעזרת הגפיים הקדמיות הקצרות. טרף זעיר יאכל על ידי הקווארי במקום, בעוד שטרף גדול יגרר על ידו למחסה.
הקווארי הוא בעל חיים טריטוריאלי אשר חי בסביבת מחיה קבועה המשתרעת על מספר קילומטרים; עם זאת, שטחו חופף לזה של קווארים מאותו הזוויג לעיתים קרובות. הקווארי מתקשר עם בני מינו במגוון אמצעים. הוא מסמן את השטח שלו באמצעות צואה, שתן, וסימון מבלוטות הריח בחזה, ועל מנת להשאיר חותם ריח קבוע, הוא נוהג להתרחץ בחול תוך שפשוף בלוטות הריח. התקשורת החזותית והקולית מתבטאת בכך שבתגובה לאיום הקווארי פוער את פיו בעמדת מגננה תוך כדי השמעת קולות רועשים. כאשר הקווארי נסער הוא מזיז בעצבנות את זנבו מצד לצד בדומה לחתור. הזכרים אגרסיביים זה כלפי זה, אך פציעות כתוצאה ממאבקים נגרמות רק לעיתים רחוקות. האויבים העיקריים של הקווארי הם השועל האדום וחתול הבית שהובאו על ידי האדם ליבשת, ובמידה פחותה גם דינגו, נמיית כיס, ומיני ינשופיים.