ממשלתו של נאג' עמדה בלחץ מבחוץ, מן הרוסים והיוגוסלבים ומבפנים, מן הכוחות המהפכניים שהלכו וצברו תאוצה. נאג' הכיר בגופים המהפכניים שנוצרו בעת המהפכה. ב-30 באוקטובר הצהיר על סיום העידן החד מפלגתי והקים קואליציה בה שותפו זולטאן טילדי, והקרדינל יוז'ף מינדסנטי, שני סמלים אנטי קומוניסטיים, אשר ישבו שנים במעצר בית ובתאי הכלא. המפלגות הישנות - הסוציאל-דמוקרטים, מפלגת החקלאים הזעירים, ומפלגת החקלאים, הוקמו מחדש. אנשי הקו הנוקשה במפלגה הקומוניסטית כארנו גרו ואנדראש הגדיש נמלטו למוסקבה. אף קאדאר, שעמד בקשר עם השגרירות הסובייטית, נמלט מבעוד מועד.
ב-1 בנובמבר הכריז נאג' על פרישת הונגריה מברית ורשה ועל נייטרליות של המדינה. הוא פנה אל האו"ם כי ייתן למדינה עזרה והגנה. בניגוד לסברה מקובלת לפיה פעולה זו היא אשר שכנעה לבסוף את חרושצ'וב להתערב במלוא הכוח ולדכא את המרידה, ההחלטה על התערבות מזוינת נתקבלה על ידי חרושצ'וב, בעצה אחת עם הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, כעשרים וארבע שעות לפני הכרזתו של נאג'. חרושצ'וב ראה כיצד מדינה סטליניסטית, קומוניסטית ודוגמטית הופכת בתוך כמה ימים לדמוקרטיה רב מפלגתית, וזה היה דבר שבאווירה של אותם הימים לא ניתן היה לשאת בתוך שטח ההשפעה הסובייטי. אף ארצות הברית הבינה כי המדובר במעין עניין סובייטי פנימי, שכן הייתה זו הסכמתה של ארצות הברית בועידת יאלטה וועידת פוטסדאם אשר יצרה את מרחב ההשפעה של ברית המועצות במזרח אירופה. שר החוץ האמריקני, ג'ון פוסטר דאלס הכריז כי אינו רואה בהונגריה בעלת ברית. הייתה זו אמירה שבקריצה אל הרוסים כי אינם צריכים לחשוש מהתערבות של מדינות נאט"ו לטובת הונגריה.
ייתכן שתמיכה מערבית נמרצת יותר בשלב זה הייתה מביאה לחשש סובייטי מהתערבות מזוינת ומדיכוי המרד בכוח הזרוע, אך העיתוי בו אירעה המרידה היה בלתי מוצלח. ארצות הברית התקרבה אל הבחירות לנשיאות, בהן ביקש הנשיא אייזנהאואר תקופת כהונה נוספת, ואילו בריטניה וצרפת היו שקועות במשבר סואץ שכלל התערבות צבאית מסיבית הרחק מגבולותיהן, שהביאה לכלל עימות עם ארצות הברית, ופילוג בדעת הקהל בבריטניה עצמה. בנסיבות אלו, קשה היה לראות כיצד מתערב מישהו מבחוץ לטובת המורדים ההונגרים. הרוסים ידעו לנצל זאת היטב לטובתם.
דיכוי המרד.
עם שחר ה-4 בנובמבר 1956, פלשו כוחות גדולים של צבא ברית המועצות להונגריה דרך רומניה. כעבור מספר שעות התפרקה ממשלתו של נאג', והוא וחלק מאנשי המפתח בממשלתו חיפשו מקלט מדיני בשגרירות יוגוסלביה. כעבור כמה ימים, לאחר דיכויה האלים של המרידה, יצאו משם נאג' ואנשיו מרצונם, לאחר שקיבלו הבטחה כי לא יגעו בהם לרעה. ההבטחה הופרה באופן מיידי. נאג' ואנשיו נלקחו לרומניה, על מנת להרחיקם ממוקד המרידה, ולאחר מכן הושבו להונגריה, נשפטו, והוצאו להורג.
הגופים החדשים שקמו במהלך המרידה, הונגרים פשוטים ממעמד הפועלים, סטודנטים ואיכרים, נלחמו עתה נגד הפולש הרוסי המצויד בטנקים, אך ללא כל סיכוי. הצבא הרוסי החמוש והמאומן הלם במורדים בכל כוחו, וגרם לאלפי הרוגים.
יאנוש קאדאר הובא ממוסקבה עם הכוחות הפולשים. הוא הכריז על הקמת ממשלה (לאחר שקרא, עוד ממוסקבה, בשידור רדיו ל"עזרת" הרוסים, כביכול בשם הממשלה המהפכנית של הפועלים והחקלאים ההונגרים). הייתה זו ממשלתם של אנשי הקו הנוקשה הקומוניסטי שמלפני המהפכה, הפועלת בתכתיב ממוסקבה.
עיקרה של ההתנגדות המזוינת דוכא עד אמצע חודש דצמבר, אך אירועי אלימות פזורים, התנגדות אזרחית ושביתות נמשכו עוד בשנת 1957. נקמתם של הקומוניסטים במורדים הייתה אף היא אלימה, לאור התכתיב ממוסקבה. הסי איי איי מעריך כי 1,200 איש הוצאו להורג.
בחודשי המרידה עזבו כרבע מיליון פליטים הונגרים את הארץ. ביניהם עשרות אלפי יהודים, שרובם עלו לישראל.
תוצאות המרד.
דרישות המורדים.
המרידה לא הייתה אירוע בו הייתה הנהגה מרכזית אשר כיוונה את מהלך האירועים. אנשים כנאג' או כקאדאר נסחפו אחר מהלך האירועים שיצא משליטתם. לא ניתן להשוות בין ציפיות סטודנט עירוני בן המעמד הבינוני, לבין ציפיותיו של פועל או ציפיותיו של איכר באחוזה בלב המדינה. נראה כי דרישותיהם העיקריות של המורדים היו:
מטרותיהם של המורדים קיבלו את התוכן והצורה שנתנו להם המסתכלים מבחוץ. יש שראו במרידה רצון להקמת משטר סוציאליסטי מוחלש נוסח יוגוסלביה של טיטו, או אפילו סוציאל-דמוקרטי נוסח שוודיה. יש שראוה כניסיון להקים אוטופיה אנרכיסטית באמצעות מועצות פועלים. האמריקאים ראו אותה כהתקוממות לאומית דמוקרטית במטרה לכונן כלכלת שוק קפיטליסטית (ואף בחרו במורד ההונגרי כאיש השנה של השבועון טיים בשנת 1956), והסובייטים טענו כי המדובר במרידה פשיסטית שבאה להשיב להונגריה את משטרו של מיקלוש הורטי ואת אנשי צלב החץ.
אין לדעת לאן היו מוליכים מנהיגי המרידה לו ניתן להם להמשיך ולהנהיג את הונגריה. דיכויה המיידי כמעט של המרידה, והעובדה כי רוב מנהיגיה הוצאו להורג, נותנת כר נרחב לאפשרויות ולספקולציות על שעתיד היה להיות לו הצליחה המרידה.
התוצאות במישור הבין-לאומי.
מראית העין לפיה משטרו של חרושצ'וב אינו המשך למדיניותו המדכאת והטוטליטרית של סטלין, וכי הגוש הסובייטי יהפוך לליברלי יותר, נופצה כאשר דיכא חרושצ'וב את המרידה העממית של פועלי ואיכרי הונגריה בטנקים סובייטיים. חרושצ'וב הפך מן האיש המביא תקווה, מן האיש שנאומו המגנה את פשעי הסטליניזם הביא לרוח חדשה, לסוהר הראשי של מדינות מזרח אירופה, איש המלחמה הקרה אשר הופעותיו הפומביות (במיוחד זו בעצרת האו"ם בשנת 1960) מתאפיינות בביטויים כ"נקבור את כולכם".
המרידה ההונגרית שימשה הן כתמרור אזהרה לשאר המדינות שמצאו עצמן מאחורי מסך הברזל, והן כהשראה ומקור תקווה. אירועים דומים אירעו בצ'כוסלובקיה בשנת 1968 ולאחר מכן בפולין, בשנות השמונים. האינטלקטואלים והפועלים במדינות מזרח אירופה ניסו ללמוד את האירועים, לקבל מהם השראה מחד, וללמוד את הלקחים העולים מהם מאידך.
מעמדו של האו"ם נחלש מאוד בעקבות האירועים. העובדה היא כי לא ננקטה על ידי האו"ם כל פעולה של ממש. העניין עלה לדיונים בעצרת הכללית, וב-16 בנובמבר 1956 גינתה העצרת את פעולות הצבא הסובייטי ודרשה חקירה בינלאומית, (הממשלה ההונגרית לא איפשרה את כניסת אנשי ועדת החקירה לתחומה). באופן כללי ניתן לומר שהאו"ם ראה מן הצד את ההתערבות המזוינת של ברית המועצות בענייניה הפנימיים של הונגריה מבלי לפעול. העובדה כי בה בעת התערב האו"ם באופן אקטיבי בפלישת בריטניה וצרפת (בצוותא עם ישראל) אל שטחה של מצרים, הביא להפסקת אש, והקים כוח בינלאומי אשר נטל לידיו אחריות על סיני, הראתה את דרכו של המוסד הבינלאומי בשנים הקרובות - כניעה למדינות העולם השלישי, ולמדינות הקומוניסטיות, כאשר התערבות סובייטית בענייני מדינות גרורות נחשבת ללגיטימית, ועוברת בשתיקה, בעוד שהתערבות דומה מצד מדינות המערב או מצידה של ישראל מקבלת גינוי גורף, וזוכה להתערבות אקטיבית. סטנדרט כפול זה הפך לנורמה הבינלאומית המקובלת בדיוני האו"ם למשך שנים רבות.
תוצאות המרידה בהונגריה.
הונגריה שבה והייתה לגרורה של ברית המועצות. ממשלתו של יאנוש קאדאר החלה את דרכה כממשלת המשך לממשלות הקו הנוקשה הקומוניסטי של מתיאש ראקושי ואנשיו בתחילת שנות החמישים. אלפי הרוגים, חורבן והרס נרחבים בבירה בודפשט ואובדן התקווה לשינוי היו התוצאה המיידית. כ-200 אלף איש נצלו את המצב על מנת לחצות את מסך הברזל ולברוח למערב.
בטווח הרחוק, הביאה המרידה לעצמאות מסוימת של הונגריה בתוך המסגרת של הגוש המזרחי. הכלכלה ההונגרית ראתה במהלך שנות השישים והשבעים, תחת הנהגתו של קאדאר, אלמנטים של שוק חופשי, רפורמות ליברליות מסוימות, ומתן זכויות אזרח שהיו במידת מה מתקדמות מעבר לנהוג בגוש המזרחי. כמובן שבאלה לא היה די, והקפיאה הקומוניסטית במקום במשך שלושים השנה שבין עלייתו של קאדאר לשלטון, ונפילת מסך הברזל, הביאה את הכלכלה ההונגרית אל סף פשיטת רגל כאשר הגיע המשטר הקומוניסטי אל סופו.
תוצאה נוספת של המרידה היא כי השירות החשאי השנוא, ה-AVH (בהונגרית -Államvédelmi Hatóság - הרשות להגנת המדינה), אשר הקים לאסלו רייק ככלי להשלטת השלטון הקומוניסטי בסוף שנות ה-40, ואשר היה מטרה ראשית לתקיפות המורדים, ובימים שלאחר מכן נקם בהם נקמה אכזרית, לא הצליח להמשיך בפעילותו לאחר המרידה. לאחר דיכוי המרידה הובאו להונגריה אנשי ק.ג.ב. אשר "סייעו" ב"הבאת נאג' וחבר מרעיו לדין", ולקחו לעצמם את סמכויותיה של המשטרה הפוליטית החשאית. קאדאר, אשר היה אופורטוניסט, ראה בכך משום הזדמנות לפרק את המוסד השנוא, אשר הוא עצמו היה קורבן ל"טיהורים" שבוצעו באמצעות אנשיו, בימי שלטונו של ראקושי. הוא ניהל מאבק פנימי בתוך המפלגה, אשר אף הוכתר בהצלחה בשנת 1963 כאשר התאפשר מתן חנינה כללית לכל מורדי 1956 שנותרו בחיים. במהלך יתר שנות השלטון הקומוניסטי בהונגריה, הייתה הונגריה למדינה היחידה במסגרת ברית ורשה, אשר לא הפעילה שירות מודיעין משלה.