בתיאור אדם וחוה, הנקרא לעיתים גם "נפילתו של האדם" מופיע תיאור אלגורי של ההתרחשויות. בצד אחד של הקומפוזיציה מופיעים אדם העומד בפרופיל 3/4 ואוחז בענף עץ הדעת. לצידו שוכבת חוה וידה מושטת אל עבר הנחש הכרוך סביב העץ. הוא מתואר כהיבריד המשלב בין פלג עליון של אישה עם זנב ארוך של נחש. בצידה השני של הקומפוזיציה מופיע מלאך המגרש בחרב את הזוג. בתיאור זה ניתן למצוא הקבלות לציור הפרסקו של מזאצ'ו "הגירוש מגן עדן".
תיאור בריאתה של חוה מתרחש בחלל פתוח הנחסם על ידי גוש סלעי גדול בשמאלה של הקומפוזיציה. חוה משמשת בציור כאלמנט מתווך בין דמותו של אדם לבין דמות האל, המופיע הפעם כאדם ההולך על הקרקע. סידור הדמויות במרחב יוצר השטחה של הקומפוזיציה ומעניק תחושה אינטימית יותר של החלל.
התיאור המפורסם של בריאת אדם מציג את האל במלוא הדרו. הבד הסגול המתנופף ברוח חושף קבוצה גדולה של מלאכים המלווים אותו. במידה רבה דמותו היא האנושית ביותר - רגלו חשופה ובגדו הסגלגל והדק מתנופף ברוח ומדגיש את תווי גופו. ידו האחת נשענת על כתפו של אחד המלאכים וידו השנייה מושטת קדימה לעבר אדם. אדם שוכב בהסבה, נשען על ידו האחת ואילו ידו השנייה מושטת לעבר האל. מיכלאנג'לו בחר להנציח את הרגע שלפני הנגיעה בין שתי הדמויות, ובכך יצר אפקט של מתח המזכיר יצירות מן האמנות הקלאסית כגון זורק הדיסקוס.
הבריאה.
שלושת תיאורי הבריאה לקוחים מתוך המתואר בפרק הראשון של ספר בראשית. הסצנה הראשונה מתארת את בריאת העולם על ידי הפרדת האור מן החושך.
אלוהים מתואר במבט מלמטה ובהקצרה חריפה של פניו. גופו ממלא את רובו של הציור. הוא מתואר מרחף כבתוך ערפל סמיך ולבן. רגלו נוגעת בשולי הקומפוזיציה, כאילו היא נשענת עליה כעל חלון. בכך היא מעניקה תחושה חדה של תלת ממדיות.
בסצנת בריאת המאורות, הגדולה מבין שלוש הסצנות, בחר מיכלאנג'לו לכלול תיאור כפול של האל. בצד ימין מופיע האל במלא הדרו. הוא מרחף בחלל ותחת גלימתו מתוארים ארבעה מלאכים. ידו האחת מושטת בהקצרה קדימה, בה הוא בורא באצבעו את כדור השמש. בצידה השני של הקומפוזיציה מתואר האל מאחור, מרחף קדימה וידו מושטת לעבר צמחייה, המייצגת את הארץ. הדינמיות של התיאור הפרספקטיבי מועצמת על ידי תיאור בגדו הסגול של האל המתנפנף ברוח ומצביע על התנועה.
בסצנת הפרדת המים מופיע האל שוב בליווי המלאכים. האל מתבונן למטה אל הארץ ואילו המלאכים, האוחזים בגלימה המנפנפת, מביטים לכיוונים אחרים. הדבוקה נעה משמאל הפורמט אל צד ימין. ידי האל פרושות ואחת מהן מתוארת בהקצרה חריפה.
שלוש הסצנות, אשר הושלמו בשלב השלישי של מלאכת הציור, מכילות מן הצד האחד דימוי ברור ותחום, ותחושה גדולה של תנועה ודינאמיות.
גאגיק, מלך קאחתי
גאגיק (בגאורגית: გაგიკი, גאגיקי) (נפטר ב-1058) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1039 ועד למותו בשנת 1058.
גאגיק היה בנו של הבגרטיד הארמני - שושלת בגרטוני, דוד הראשון, מלך ממלכת לורי ואשתו הגאורגית, אחותו של קוויריקה השלישי הגדול, שאימץ את גאגיק כבנו ויורשו. עם מותו של קוויריקה השלישי, בשנת 1029 סיפח בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, את ממלכת קאחתי-הרתי (კახეთ-ჰერეთის სამეფო) לממלכתו. אולם בשנת 1039, הצליחו קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את גאגיק עליהם.
בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו. הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט, וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי.
עם מותו בשנת 1058 ירש אותו בנו אר'סרתן.
אר'סרתן הראשון, מלך קאחתי
אר'סרתן הראשון (בגאורגית: აღსართან I) (נפטר ב-1084) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1058 ועד למותו בשנת 1084.
אר'סרתן ירש את אביו גאגיק עם מותו בשנת 1058. תקופת שלטונו חפפה לתקופת הפלישות של הסלג'וקים לגאורגיה, ונסיונותיה העקשניים של המלכים הבגרטידים להביא לאיחוד כל הממלכות הגאורגיות.
בשנת 1068, נכנע אר'סרתן לסולטאן הסלג'וקי, אלפ ארסלאן, הסכים להעלות לו מיסים, וקיבל את תמיכתם של הסלג'וקים במאבקו כנגד בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהשתלט על חלק גדול משיטחי קאחתי.
אר'סרתן המשיך להאבק במדיניות איחוד הממלכות הגאורגיות של המלוכה הגאורגית גם תחת יורשו של בגרט הרביעי, גיאורגי השני, וכרת ברית עם השבט המורד של הליפריטים. אולם העביר מאוחר יותר את תמיכתו לגיאורגי השני ועזר לו במסעו למיגור האופוזיציה הפיאודלית, ומאוחר יותר, בשנת 1074, להילחם כנגד הפלישה הסלג'וקית של מאליק שאח הראשון (ملكشاه).
אף על פי כן, כאשר חתם גיאורגי השני על הסכם שלום עם הסלג'וקים בתחילת שנות השמונים של המאה האחת עשרה, הכיר הסולטאן הסלג'וקי בגיאורגי השני כשליט הלגיטימי היחיד של קאחתי, והשאיר לו כוח סלג'וקי כדי שיוכל לכבוש את . גיאורגי, שעמד בראש הצבא הגאורגי-סלג'וקי המשותף, הטיל מצור על מצודת וז'יני (בקאחתי), אבל נכשל בניסיון הכיבוש ונסוג. אר'סרתן קפץ מיידית על ההזדמנות, והזדרז למאליק שאח, הבטיח לו את נאמנותו והתאסלם. בכך השיג את הגנתם של הסלג'וקים מול שאיפותיו של מלך גאורגיה.
אר'סרתן נפטר בשנת 1084 ובנו קוויריקה ירש אותו.
גאגיק
מפתח (בסיס נתונים)
אר'סרתן
הישיבה לאומנויות ולמדעים בר אילן
שדה (בסיס נתונים)
יוסטיניאן השני
לואיס פרנקלין פאוול הבן
אריך פון פלקנהיין
עצב התווך
עצב התווך או העצב המדיאני (TA: Nervus medianus) הוא אחד מהעצבים העיקריים של הגפה העליונה. עצב התווך קיבל את שמו בזכות מהלכו בגפה העליונה לאורך קו האמצע שלה. הוא מעצבב את מרבית השרירים במדור הכופפים (במדור הקדמי) של האמה ואת חלק מהשרירים בכף היד.
מהלך.
תחילתו של עצב התווך באיחוד התפצלויות מהכבל הצידי ומהכבל התיכון של מקלעת הזרוע. העצב נע לאורך הזרוע כשהוא סמוך לעורק הזרוע, בין שריר הזרוע הדו ראשי לשריר הזרוע, ועובר יחד עם עורק הזרוע דרך גומץ המרפק ונכנס לאמה.
העצב נכנס לאמה כשהוא חולף בין שני ראשיו של השריר הכפן העגול. באמה נע העצב בין השריר כופף האצבעות השטחי לשריר כופף האצבעות העמוק עד הגיעו בסמוך לשורש כף היד. מהלכו לתוך כף היד נעשה דרך תעלת שורש כף היד.
ענפים ועצבוב.
שרירים.
עצב התווך מעצבב את שריר הזרוע תוך כדי מהלכו, אך הוא חסר ענפים בזרוע.
במהלכו דרך האמה, הוא מעצבב את כל השרירים השטחיים והביניימים שבמדור הקדמי של האמה (למעט השריר כופף שורש היד הגומדי המעוצבב על ידי עצב הגומד). העצב הבין גרמי הקדמי (Nervus interosseus antebrachii anterior) שמתפצל מעצב התווך בסמוך למרפק מעצבב את כל השרירים העמוקים של המדור הקדמי (למעט מחצית מהשריר כופף האצבעות העמוק המעוצבב גם הוא על ידי עצב הגומד).
בתוך כף היד הוא מעצבב את שרירי בליטת כף היד המניעים את האגודל ואת השרירים התולעיים הצידיים. יתר השרירים האינטרינסים של כף היד מעוצבבים על ידי הגומד.
עור.
בסמוך לשורש כף היד מתפצל מעצב התווך ענף כף היד (Ramus palmaris nervus interossei antebrachii anterior). האחרון נכנס לכף היד כשהוא שטחי יותר מרצועת שורש היד הרוחבית (המגדירה את תעלת שורש כף היד) ומעצבב את העור בחלקה הצידי של כף היד (ללא האצבעות).
החלק הראשי של עצב התווך שנמצא בכף היד מעצבב את עורן של האצבעות התיכונות.
מעבר חום
מעבר חום הוא מעבר של אנרגיית חום מגוף בטמפרטורה גבוהה לגוף בטמפרטורה נמוכה. מעבר החום מתבצע בשלוש דרכים: הולכה, הסעה וקרינה.
הולכת חום.
הולכת חום היא העברה של חום בעזרת מגע בין שני גופים, או בתוך גוף מוליך. הפיזיקאי הצרפתי ז'וזף פורייה קבע בחוק פורייה כי הולכת חום בין שני גופים פרופורציונית להפרש הטמפרטורות ביניהם ביחס ישר, ולמרחק ביניהם ביחס הפוך, או מתמטית:
כאשר formula_2 זרם החום שעובר, formula_3 הפרש הטמפרטורות בין שני הגופים, ו-formula_4 הוא מקדם הולכת החום במעבר.
להולכה בתוך גוף מחלקים את הגוף לחלקים קטנים, וביניהם יעבור חום לפי מקדם הולכת החום של החומר. מתוך שימור אנרגיה בבעיה מגיעים למשוואת הולכת החום:
כאשר formula_6 היא פונקציית הטמפרטורה בזמן ובמרחב, והמקדם formula_7 (לפעמים formula_8) הוא מקדם הולכת החום של הגוף, למשל במוט מוליך מקדם ההולכה הוא
כאשר formula_4 מקדם הולכת החום של החומר, formula_11 צפיפות המסה של החומר, formula_12 קיבול החום הסגולי של החומר, ו-formula_13 שטח החתך של המוט.
לפתרונות המשוואה והמחשה ראו הערך משוואת הולכת החום.
הסעת חום.
הסעת חום היא העברה פיזית של חום, כלומר תנועה של גוף כלשהו שמכיל חום, ממקום אחד למקום אחר. לרוב מתבטאת הסעה בזורמים, כאשר זרם כלשהו של חומר מחליף חומר קר בחומר חם. פעמים רבות אפשר לתאר את תנועת החומר, ואי לכך גם את תנועת החום, באמצעות פעפוע.
גוף שספח חום- נפחו גדל. הדבר זניח במוצק אך ניכר בנוזל ובעיקר בגז; עם העלייה בנפח צפיפותו קטנה (מסה ליחידת נפח). כאשר הנוזל או הגז מצויים בהשפעת כוח משיכה האזור הצפוף יותר ישאף לשקוע (יש בו יותר מסה ליחידת נפח) ואילו הפחות צפוף יעלה כלפי מעלה; תנועה זו יוצרת זרמים המסיעים את הנוזל או הגז החם.
הסעת חום נפוצה מאוד בטבע. הסעת חום באטמוספירה משפיעה על מטאורולוגיה והיווצרות סופות; וזרימה באוקיינוסים מושפעת גם היא רבות.
משוואת ההסעה הכללית :