הגישה הבריטית הדוגלת בעצמאות הקהילות הדתיות בנושא דיני משפחה נשמרה עד לעצמאות הודו ב-1947. ברוח גישה זו הועבר בשנת 1937 "חוק השריעה", המחיל על כל המוסלמים בהודו את דיני המשפחה על פי חוקי האסלאם בנושאי נישואין, גירושין, מזונות, אימוץ וירושה.
באותה שנה הועבר חוק המקנה לנשים זכות ברכוש המשותף.
בשנת 1950 חוקקה חוקת הודו, אך על תושביה המוסלמים עדיין הוחלו דיני השריעה על פי החוק מ-1937. על פי חוקים אלה, למשל, אישה לא רשאית לרשת אדמה חקלאית שהייתה שייכת לבעלה.
שינויים בחוקה ההודית הנוגעים לאוכלוסייה המוסלמית הוכנסו במהלך השנים, באופן הדרגתי. השינוי העיקרי שהוכנס הוא התיקון לחוק הנישואים האזרחיים, בשנת 1954, המחיל אותו גם על מוסלמים. תיקון זה הקנה לנשים מוסלמיות זכויות רבות בנושאי גירושין, מזונות וירושה, שנמנעו מהן בחוקי השריעה, וכן אסר על פוליגמיה.
חוקי היסוד האזרחיים שהעבירה ממשלתו של ג'ווהרלל נהרו הוחלו רק על האוכלוסייה ההינדית, ולא על המוסלמים. לאחר מכן כמעט ולא נחקקה חקיקה אזרחית בהודו בנושא דיני משפחה, והנפגעות העיקריות במצב זה הן נשים מוסלמיות, שעליהן חלים חוקי השריעה. בית המחוקקים בהודו נמנע מלחוקק חוקים אזרחיים המנוגדים לחוקי השריעה מחשש לפגיעה ברגשות המוסלמים, והשינויים היחידים שמתרחשים בתחום זה קורים רק בהתערבות בית המשפט העליון של הודו, שהחוקה וזכויות האזרח הם נר לרגליו. שתי הפסיקות העיקריות של בית המשפט העליון בנושא זה הן:
חקיקה אזרחית בגואה.
בשנת 1961 מדינת גואה, שנשלטה עד אז על ידי פורטוגל, סופחה להודו. במדינה זו נחקקו עוד במאה ה-19 דיני משפחה אזרחיים ושוויוניים המבוססים על החוק הפורטוגזי, וזו המדינה היחידה בהודו בה מיושמת חקיקה אזרחית מלאה. עם השנים ניסו גורמים פוליטיים להחיל את "חוק השריעה" גם בגואה, אפילו באופן חלקי, ולא הצליחו. החקיקה האזרחית בגואה נחשבת כיום כדוגמה ומופת למחוקקים ההודים.
פיאט סוג 1
פיאט סוג 1 (באיטלקית: Fiat Tipo 1) היא מכונית משפחתית, דגם טורפדו בסגנון מכונית עידן פליז בתצורות סדאן, קבריולה, ולנדולט אשר יוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1908-1910. סך הכול יוצרו 6,181 יחידות. הרכב יועד ל-6 נוסעים (כולל נהג).
הגרסה הראשונה של הדגם הייתה קרויה "Tipo 1 Fiacre".
יוצרו יותר מ-1,600 יחידות שיועדו לטקסי, ("Taxi mod. 1T"), אשר נמכרו באיטליה, ניו יורק, לונדון ופריז.
יחסי סומליה–תימן
יחסי סומליה–תימן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של סומליה לבין הרפובליקה של תימן. שתי המדינות ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-18 בדצמבר 1960. שתי המדינות גם חברות בליגה הערבית.
לסומליה שגרירות בצנעא, ואילו לתימן שגרירות במוגדישו.
היסטוריה.
ראשית היחסים בין שתי המדינות מצויה כבר בימי קדם. מסמכים שנמצאו מדווחים כי כבר במאה ה-1 לספירה התנהל סחר בין ערי המדינה ששכנו על חוף הים. חפצים רבים המתוארכים לתקופה זו נמצאו בסומליה, לדוגמה באתר "דאמו" שבפונטלנד.
בימי הביניים גייסו הסולטנים הסומליים לעיתים קרובות חיילים מאזור תימן. במהלך השנים היו גלי הגירה רצופים מתימן לסומליה, כאשר מהגרים מתימן סייעו לגיבוש הקהילה המוסלמית באזור החוף של בנאדיר.
במהלך התקופה הקולוניאלית, תימנים שהתייאשו מהמלחמות השונות בתימן, ביקשו וקיבלו מקלט בערים סומליות שונות.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסומליה בתחילת שנות ה-90 פתחה תימן את גבולותיה ללא הגבלה לאזרחים סומלים שנמלטו מהלחימה.
במהלך תקופת הביניים שלאחר מכן קיימו שלטונות תימן קשרים עם ממשלת המעבר החדשה של סומליה, שירשה את סמכויות הממשלה הפדרלית. בספטמבר 2012, בוועידת פסגה שעסקה בסומליה, שהתקיימה במושב ה-67 של העצרת הכללית של האו"ם, בירך שר החוץ התימני אבו בכר אל-קירבי, בשם נשיא תימן עבד רבו מנסור האדי, על השלמת הממשלה הסומלית לעבור מממשלת מעבר לממשלה קבועה וקרא לקהילה הבינלאומית להמשיך את תמיכתה במאמצי השיקום המתמשכים בסומליה לאחר סכסוך.
הממשלה הפדרלית של סומליה הוקמה ב-20 באוגוסט, בחודש שלאחר מכן נבחר חסן שיח' מוחמד לנשיא סומליה. הבחירות התקבלו בברכה על ידי השלטונות התימניים, שאימצו מחדש את תמיכתה המתמשכת של תימן בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה.
במהלך ההתקוממות החות'ית בשנת 2015 בתימן, שר החוץ של סומליה עבדאללה עומר, חזר על תמיכתו בלגיטימיות של ממשלת תימן בראשות הנשיא עבד רבו מנסור האדי.
סחר והסכמים.
בחודש מאי 2014 נפגש שר החוץ הסומלי מוחמד חמאזה עם שגריר תימן בסומליה, פואד מוחמד אל-זורקה, ודן עמו בשיתוף הפעולה בין המדינות. השיחה התקיימה במתחם משרד החוץ במוגדישו ועסקה במספר נושאים, בהם פתיחת טיסה ישירה בין צנעא ומוגדישו. הקו מופעל על ידי אל סעידה איירליינס. זהו נתיב האוויר הראשון המקשר ישירות בין שתי הערים מאז קריסת ממשלת סומליה ב-1991.
בחודש יוני 2014 הודיע שר הדיג של מדינת פונטלנד, חסן מחמוד כי ממשלות סומליה ותימן אמורות לחתום על מזכר הבנות כדי להסדיר את הדיג במים הטריטוריאליים של סומליה לדייגים תימנים, במטרה לשמר ולנצל באופן יעיל את המשאבים הימיים.
משלחות דיפלומטיות.
לסומליה שגרירות בתימן, שגריר סומליה בתימן הוא איסמעיל קאסם נג'י.
לתימן שגרירות במוגדישו, שגריר תימן בסומליה הוא אחמד עומאר.
במאי 2015 פתחה תימן קונסוליה בפונטלנד. פונטלנד עתידה לפתוח קונסוליה בצנעא.
Airbus A321
התאחדות הכדורגל של אסטוניה
התאחדות הכדורגל של אסטוניה (באסטונית: Eesti Jalgpalli Liit, ר"ת: EJL) היא הגוף המנהל את כל פעילות הכדורגל הכולל את הליגות הסדירות, משחקי הגביע האסטוני ופעילות הנבחרת הלאומית. בנוסף, אחראית ההתאחדות על הפעילות בענפי הקטרגל וכדורגל החופים.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1921 ושנתיים לאחר מכן הצטרפה לפיפ"א. לאחר כיבוש המדינה על ידי ברית המועצות בשנת 1940 פורקה ההתאחדות. היא שבה ונוסדה מחדש בשנת 1992, לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות. באותה שנה הצטרפה לאופ"א.
משה סולובייצ'יק (רופא)
משה סולובייצ'יק (1910- 2001) היה כירורג וכירורג ילדים, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה כירורגית ב' וכירורגית ילדים בבית החולים איכילוב (1965-1980), ממלא-מקום מנהל בית החולים איכילוב (1975-1980).
קורות חיים.
סולובייצ'יק נולד בוורשה שבפולין. אביו הד"ר אהרון סולובייצ'יק היה כירורג ומנהל בית חולים כירורגי פרטי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד סולובייצ'יק רפואה באוניברסיטת ורשה (1928-1935).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבד סולובייצ'יק במחלקה הכירורגית של בית החולים היהודי בוורשה.
בשנת 1939 נשא לאשה את ד"ר הלן סולובייצ'יק (לבית צ'רניאק). בהמשך נולדו הבנים אילן ורוני. הלן סיימה התמחות ברפואת ילדים.
בשנת 1940 עברו לווילנה. בווילנה סולובייצ'יק ורעייתו טיפלו בפליטים באמצעות החברה לשמירת הבריאות באוכלוסייה היהודית (OZE, אָזע).
בארץ-ישראל.
בשנת 1941 עלו בני הזוג סולובייצ'יק לארץ ישראל. בשנת 1942 גויס סולובייצ'יק לצבא אנדרס, שירת בחזית איטליה והיה רופא ביחידה הכירורגית שיועדה לצבאות בעלות הברית.
עם שחרורו מצבא אנדרס עבד סולובייצ'יק במשך מספר חודשים במרפאה כירורגית בירושלים.
בשנת 1946 החל סולובייצ'יק לעבוד ככירורג בבית החולים הדסה תל אביב, תחילה אצל הפרופ' מכס מרכוס, ומשנת 1948 במחלקתו של הד"ר אריה אלוטין. באפריל 1958 מונה סולובייצ'יק לסגן מנהל מחלקת כירורגית ג'.
בשנת 1963 יצא סולובייצ'יק להשתלמות בלונדון בכירורגיה של ילדים.
בשנת 1965 התמנה סולובייצ'יק למנהל מחלקה כירורגית ב', בנוסף ייסד וניהל את מחלקת כירורגית ילדים, בבית החולים איכילוב.
משנת 1975 עד 1980 כיהן כממלא מקום מנהל בית החולים איכילוב, בנוסף לכהונתו כמנהל מחלקה כירורגית וכירורגית ילדים.
סולובייצ'יק היה פעיל מאוד בהסתדרות הרפואית בישראל. הד"ר רם ישי, יו"ר הר"י בין השנים 1971-1990, העיד: "התפתחותה ושגשוגה של הר"י אינם ניתנים לתיאור מבלי שדמותו של סולובייצ'יק תהיה שזורה ומשולבת בהם".
שנים רבות עמד סולובייצ'יק בראש ארגון רופאי בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב.
לאחר פרישתו לגמלאות כיהן סולובייצ'יק כנציב תלונות הציבור במשרד הבריאות.
סולובייצ'יק נפטר בשנת 2001. נקבר בבית העלמין הדרום (בת ים) לצד רעייתו שנפטרה בשנת 1987.
פעולות טרור בישראל ב-2017
הקורפוס ה-16 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-16 (בגרמנית: XVI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה גוטליב פון היזלר. מטה הקורפוס היה במץ, וחייליו גויסו מאזור לורן. בתחילה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הועבר הקורפוס בפיקודו של ברונו פון מודרה תחת פיקוד הארמייה החמישית. הקורפוס לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית עד סוף המלחמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
המתקפה על חברי הקונגרס בוירג'יניה
הקורפוס ה-58 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-59 (האימפריה הגרמנית)
אלצחאבה
פאלאנוק
רוזביהובו
פידהורוד
פידמונסטיר
פידהורני
אורוס-וג
אורוסוג
רוסביגף
ראסוויגעף
הליכי חקירה
הנשיקה האחרונה
ג'ק וויליאמסון
שלושת המוסקטרים (סרט, 2013)