בפעילותה במרכז הספורט, פגשה בספורטאי הנכה, אריה רובין, השניים נישאו ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר שנות נישואים ארוכות הם התגרשו.
ראובן גפני (חוקר)
ראובן גפני (נולד בתשל"ד, 1974) הוא חוקר ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה. במוקד מחקריו עומדת הקהילה היהודית בירושלים; הנוכחות היהודית בערים ערביות עד מלחמת העצמאות; בתי הכנסת של ארץ ישראל בעת החדשה; וסוגיות שונות הנוגעות לקשר שבין דת, תרבות ולאומיות עברית. לשעבר עורך כתב העת "עת־מול", סגן ראש המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה ביד יצחק בן-צבי בירושלים, מנהל הוצאת "תבונות" של המכללה האקדמית הרצוג, וכיום ראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל במכללה האקדמית כנרת.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בירושלים, בנם של ההיסטוריון ישעיהו גפני והאמנית והציירת נעמי גפני. בילדותו התגוררה המשפחה בשכונת תלפיות ולאחר מכן בשכונת רחביה בירושלים. למד בבית הספר היסודי "חורב", ולאחר מכן בישיבה התיכונית "חורב" בירושלים. לאחר תום לימודיו התיכוניים למד שש שנים בישיבת ההסדר "הר עציון" באלון שבות, ובמסגרת זו שירת כחייל "הסדר" בחיל השריון.
לאחר תום לימודיו בישיבה למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לספרות עברית ומדעי המדינה. לאחר מכן למד לתואר השני במסגרת החוג לגאוגרפיה. במסגרת עבודת המאסטר שלו, שעסקה בבתי כנסת בשכונות ירושלים הראשונות, החל לעסוק באופן ממוקד בקורותיהם של בתי הכנסת בארץ ישראל בעת החדשה, תוך בחינתם במבט רב ממדי, תרבותי, לאומי ודתי גם יחד.
בשנים 2000-2016 עבד ביד יצחק בן-צבי בירושלים, תחילה כמדריך, רכז סיורים, עוזר למערכות שונות, ועורך כתב העת עת־מול, העוסק בתולדות ארץ ישראל ועם ישראל.
בפברואר 2013 מונה לתפקיד סגן ראש המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה של יד יצחק בן-צבי.
במקביל, בשנים 2014-2009 שימש כמנהל הוצאת "תבונות" הפועלת במסגרת מכללת הרצוג להכשרת מורים באלון שבות.
כתב את עבודת הדוקטור בנושא "הבניית הלאומיות העברית בבתי כנסת בארץ ישראל בשנים 1948-1917", בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית.
נשוי לאורית ואב לארבעה. מתגורר ביישוב שדמות מחולה שבצפון בקעת הירדן. כתושב הבקעה, יזם מראשיתו את הכנס השנתי של "מחקרי בקעת הירדן", שנערך עד כה (2022) שש פעמים.
ספריו ופרסומיו.
כמו כן היה שותף (יחד עם פרופ' דוד קאסוטו וד"ר אריה מורגנשטרן) לעריכת הספר "החורבה: שש מאות שנים של התיישבות יהודית בירושלים", שראה אור בראשית 2010 לרגל חנוכתו המחודשת של בית הכנסת החורבה בעיר העתיקה, ולעריכת הספר "גבוה מעל גבוה: בית הכנסת תפארת ישראל והקהילה החסידית בירושלים" (יחד עם ד"ר יוחאי בן-גדליה וד"ר אוריאל גלמן), שראה אור בשנת 2017. כן היה שותף (יחד עם ראובן ציגלר) לעריכת הספר "לעבדך באמת: לדמותו ולדרכו של הרב יהודה עמיטל", שראה אור בשנת 2011, במלאת שנה לפטירת הרב עמיטל.
לאורך השנים פרסם מספר רב של מאמרים על נושאים אלו ואחרים, במגוון כתבי עת אקדמיים ופופולריים, ביניהם "קתדרה", "כנישתא", "עלי ספר", "אריאל", "סגולה", "אופקים בגאוגרפיה", "ארץ ישראל" ואחרים.
במשך מספר שנים פרסם מדור קבוע על בתי כנסת בארץ ישראל במסגרת "מוסף שבת" בעיתון מקור ראשון. במסגרת המדור, "פתח לפנים מפתח", פורסמו לאורך השנים כ-70 סקירות על בתי כנסת שונים בכל רחבי הארץ, והסיפורים המרכיבים את זהותם הציבורית, הדתית והחברתית. בשנים האחרונות מפרסם במסגרת "מוסף שבת" של העיתון מקור ראשון ובבמות אחרות רשימות ומאמרים אישיים על נושאים שונים הנוגעים לחוויית התפילה, המסורת המשפחתית, בית הכנסת, ועולם התורה. בשנה האחרונה החל מפרסם במדיות החברתיות מדור שבועי, "סדור אחד בשבוע", המוקדש בכל פעם לסיפורו של סידור אחד שראה אור בארץ ישראל בעת החדשה.
טמקת
טמקת (געז ጥምቀት; התגלות) נקרא גם אסתרעייו ("מאורע") ואפיפנייה (יוונית 'Eπιφάνεια) הוא חג ההתגלות הנחוג בכנסייה האורתודוקסית האתיופית ביום העשירי בחודש טר לפי לוח השנה האתיופי, המקביל ל-19 בינואר, או ל-20 בינואר בשנה מעוברת.
טמקת מעלה על נס את טבילת ישו בנהר הירדן, ועל כן נערכים בו טקסים המשחזרים את ההטבילה. במהלך אירועי החג, התבות, העתק-הדמיה של לוח עשרת הדיברות או של ארון הברית, השמור בכל כנסייה אתיופית, נעטף בבדים עשירים, ונישא בתהלוכה על ראשו של כהן הדת. התבות, שבדרך כלל אינו מוצג לראווה בפני המוני המאמינים, מסמן את גילויו ברבים של ישו כמשיח, בהגיעו להיטבל בידי יוחנן המטביל. בליל הטמקת צמים המאמינים משקיעה ועד זריחה. הטקס נערך ליד נהר או מקווה מים מוקדם מאוד לפנות בוקר, ולקראת שחר המים מבורכים ומותזים על המאמינים. חלק מהמשתתפים נכנסים אל המים וטובלים בהם את כל גופם, ובכך מחדשים באופן סמלי את ברית טבילתם. מעשה זה אינו עולה מבחינה דתית כדי טבילה נוספת, שכן כאמור בתפילת אני מאמין, מצהירים המאמינים כי הם נטבלים פעם אחת למחילת חטאיהם. עם זאת, הטקס גרם לנוסעים אירופים מוקדמים שהזדמנו אליו, לפרש את מעשי המאמינים כסותרים את הצו הדתי. לקראת צהרי היום מוחזר התבות אל הכנסייה בתהלוכה המלווה בריקוד ובזמרה.
קישורים חיצוניים.
Like I Love You
Like I Love You הוא שיר של זמר הפופ האמריקאי ג'סטין טימברלייק בהשתתפות צמד ההיפ הופ קליפס. השיר הופק על ידי חברי הנפטונז פארל ויליאמס וצ'אד הוגו והוא נכלל באלבומו הראשון של טימברלייק, Justified, ויצא כסינגל הבכורה של טימברלייק ב-20 באוגוסט 2002. השיר זכה בעיקר לביקורות חיוביות והוא היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיתוף הפעולה הטוב ביותר של ראפ ושירה", אך לא זכה.
לשיר בוצעו מספר גרסאות כיסוי. בלטו מתוכן הגרסה של להקת האינדי הבריטית מקסימו פארק שביצעה אותו לרגל ציון 40 שנה ל-BBC רדיו 1, וכן גרסת בל X1 וגרסת רמיקס שיצרו הרכב הדיג'יים דיפ דיש.
100 סיפורים ראשונים
100 סיפורים ראשונים הוא אוסף בן שלושה כרכים המרכזים מקבץ של מאה סיפורים נבחרים לגיל הרך. הספרים יצאו בהוצאת כנרת, ופורסמו לראשונה בין 1983 ל-1984. הסיפורים לוקטו ונערכו על ידי דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, ואוירו על ידי דוש (קריאל גרדוש; אביה של דניאלה).
עם הסיפורים הנבחרים נמנים יצירות מהספרות העברית (כמו דירה להשכיר או האריה שאהב תות), לצד נכסי צאן ברזל של ספרות הילדים העולמית (כמו סיפורי האחים גרים או סיפוריו של הנס כריסטיאן אנדרסן). חלק א', שנדפס ב-1983, כולל 50 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים פשוטים, והוא מיועד לילדים בראשית הקריאה. חלק ב', שנדפס ב-1984, מכיל 25 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים מורכבים קצת יותר, והוא מיועד לבני הארבע והחמש. חלק ג' נדפס גם הוא ב-1984, והוא מכיל 25 סיפורים; הוא מעט יותר מורכב, ובאופן כללי גם מיועד לגיל הגן, לבני הארבע עד שש.
בכתיבת ובעריכת הסיפורים השתתפו, מלבד גרדוש ואליגון, גם עדנה פלג, יעל רוזמן ואבירמה גולן.
שמונה סיפורים נבחרים מתוך הספר הראשון אף הומחזו בקלטת וידאו בשם "100 סיפורים ראשונים" בהוצאת קלסיקלטת, בכיכובם של ציפי שביט ונתן דטנר, בבימויו של חנן קמינסקי.
מקבץ הסיפורים היווה המשך למקבץ השירים "100 שירים ראשונים" שיצא בהוצאת כנרת.
מאה ספורים ראשונים
100 ספורים ראשונים
סעיף 78
Fireflies (שיר)
"Fireflies" (בתרגום חופשי לעברית: גחליליות) הוא השיר הראשון של פרויקט המוזיקלי האמריקני Owl City מתוך אלבום הבכורה Ocean Eyes. הסולן של להקת Relient K מאט טייסן השתתף בהקלטת השיר.
השיר זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים באוסטרליה, בלגיה, דנמרק, אירלנד, פינלנד, שוודיה, נורווגיה, בריטניה, ארצות הברית והולנד.
הווידאו קליפ.
הקליפ "Fireflies" בוים על ידי סטיב הובר. הקליפ כולל קטעי וידאו בהם אדם יאנג מנגן על עוגב בחדר שינה מלא בצעצועים, בו רוב הצעצועים (בהם בובת אסטרונאוט, מכוניות צעצוע, וצפלין) מתעוררים לחיים. רוב הצעצועים הם צעצועים ישנים מסביבות שנות ה-70 ושנות ה-80. בחדר ישנם גם מכשירים ביתיים כגון טלוויזיה שחור לבן ופטפון.
הווידאו קליפ שודר לראשונה בבכורה בלעדית ב-MySpace.
מאה סיפורים ראשונים
מחיצה (מחשב)
מחיצה היא חלק לוגי של דיסק קשיח, אשר מערכות ההפעלה מתייחסת אליו כאל כונן נפרד. לכל מחיצה מוקצה חלק מקיבולת האחסון של הדיסק, וניתן לאתחל אותה, לקבוע את מאפיינה, וכל זאת ללא תלות במחיצות האחרות החולקות את אותו דיסק פיזי.
חלוקה למחיצות נהוגה גם בתחומים אחרים במחשוב, כגון במסדי נתונים והיא מאפשרת בין השאר, ניהול נוח יותר של מידע, ניהול הרשאות, והגנה על מידע, וכן האצת ביצועים. מחיצה של מסד נתונים נקראת לעיתים שבר.
Odds &amp; Ends
Odds &amp; Ends הוא האלבום הראשון של דיידו, אך מעולם לא יצא באופן רשמי. האלבום יצא בשנת 1995, בגרסה מצומצמת כאלבום דמו.
הפקה.
ב-1995, לאחר שפרשה מלימודי משפטים ובמקביל לשיתוף פעולה עם פיית'לס, הקליטה דיידו את אלבומה הראשון. האלבום כלל שירים חדשים מוגמרים ושירים שנכתבו בשנים קודמות שנכללו באלבום בגרסת דמו. רוב השירים באלבום הולחנו והורכבו על ידי דיידו. האלבום היווה פריצת דרך ועצמאות מעבודתה עם אחיה רולו והרכבו פיית'לס. האלבום משלב סגנון קלאסי עם טריפ הופ (לדוגמה: Hurry Home) ואלקטרוני עם טריפ הופ (לדוגמה: Me).
האלבום גרם להתעניינותה של חברת התקליטים האמריקאית אריסטה רקורדס. החברה פנתה לחברת Cheeky Records שבבעלות אחיה- רולו והחתימה את דיידו על חוזה.
הקלטות קודמות.