במלחמת סיני שירת כטייס אוראגן ומיסטר, ובין השאר ליווה את מטוסי DC-3 דקוטה שהצניחו את גדוד 890 סמוך למעבר המיתלה. בשנת 1961 עבר הסבה למיראז' בצרפת, ומונה לסגן מפקד טייסת המיראז' הראשונה של החיל, טייסת 101. בסוף 1962 מונה למפקד טייסת 113 אוראגן, ובשנת 1965 מונה למפקד טייסת 101 מיראז' עליה פיקד במלחמת ששת הימים. אחרי חופשת לימודים, בה למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, מונה לראש מחלקת אמצעי לחימה במטה החיל, ובאפריל 1973 מונה למפקד בסיס חצור עליו פיקד במלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה לקח חלק בגיחות כטייס פנטום בטייסת 201, באחת הגיחות נפגע מטוסו והוא נאלץ לבצע נחיתת אונס ברפידים. בשנת 1975 מונה לראש להק המודיעין, ובהמשך מונה לראש להק אוויר. בשנת 1980 קיבל את מטוס ה-F-16 הראשון שנמסר לישראל. בשנת 1981 מונה לראש מנהלת פרויקט הלביא ובדצמבר 1982 קודם לדרגת אלוף, ומונה למפקד חיל האוויר.
בתקופת כהונתו נקלטו בחיל האוויר מטוסי ה"ברק" (F-16C/D) וטילי ה"פופאיי". מבצע בולט שנערך בתקופתו היה מבצע רגל עץ, בו תקפו מטוסי חיל האוויר את מפקדת אש"ף בחמאם אל-שאט בתוניסיה, באוקטובר 1985. בספטמבר 1987 העביר את הפיקוד על החיל לאביהו בן-נון. בשנת 1988 הקים חברה לייעוץ. בתחילת שנות ה-90 עמד בראש האגף לאמצעים מיוחדים (אמ"ם) במשרד הביטחון.
היה בעל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתוכנית הנדסת מערכות כלכליות של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1998–2001 כיהן כנשיא הטכניון בחיפה. כיהן גם כיו"ר הוועדה האקדמית של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל.
במשך השנים עמד בראש ועדות חקירה לחקירת דליקות שונות. בתחילת 1988 הוציא דו"ח חריף על השרפה במתקני פזגז בקריית אתא. בהמשך 1988 בדק עבור משרד האנרגיה את משק הגז בישראל. בשנת 1995 עמד בראשות "ועדת בירור לחקירת הדליקה בהר יהודה", שחקרה את השרפה הגדולה בשער הגיא, ושהגישה המלצות לשיפור מערך הכבאות ותכנון היערות בישראל. בשנת 2007 עמד בראש ועדה ציבורית שמינה שר התחבורה, שאול מופז, לבחינת בטיחות התעופה האזרחית. במאי 2008, לאחר שהמלצות הוועדה לא יושמו, התפטר מתפקידו זה תוך שהוא מאשים את מופז וראשי משרד התחבורה באוזלת יד ומתריע מפני אסון.
עם פרישתו מצה"ל הצטרף למועצה לשלום וביטחון וטען ש"מבחינת הגנתה של ישראל, אין לשטחים כל ערך". לאורך השנים התבטא נגד חרדים ומתנחלים, והביע תמיכה בפעילות "שוברים שתיקה". בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-108 ברשימת התנועה החדשה מרצ. בשנים 2004–2012 היה יושב ראש עמותת "אפשר אחרת".
היה אב לארבעה, שניים מבניו שירתו אף הם כטייסים בחיל האוויר. נפטר ב־20 בנובמבר 2019.
דוד עברי
דוד אלקנה עברי (נולד בספטמבר 1934) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית. בעבר מפקד חיל האוויר הישראלי, ראש אג"ם, סגן הרמטכ"ל, מנכ"ל משרד הביטחון, שגריר ישראל בארצות הברית, יו"ר התעשייה האווירית, יועץ בכיר לשר הביטחון, ראש המועצה לביטחון לאומי, יו"ר מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, נשיא חברת בואינג בישראל וסגן נשיא בואינג העולמית.
ביוגרפיה.
עברי נולד בתל אביב, לאברהם ושושנה קרואיז. כשהיה בגיל צעיר עברה משפחתו לגדרה. בדצמבר 1952 התגייס לצה"ל, החל בטירונות כללית ומשם עבר לחיל האוויר לקורס טיס מס' 14. שירת כטייס P-51 מוסטנג. בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, נשאר בחיל לשירות קבע, נשלח בשנת 1956 לקורס מדריכי טיסה קרבית בבריטניה, ומונה למדריך בבית הספר לטיסה בתל נוף.
במלחמת סיני שירת כטייס אוראגן, בגיחה הראשונה ליווה את מטוסי הדקוטות שביצעו את ההצנחה במעבר המיתלה, בהמשך תקף את שדה התעופה באל עריש. בשנת 1957 מונה לסגן מפקד טייסת 113, בשנת 1960 מונה למפקד טייסת בסיסי בבית הספר לטיסה, בשנת 1961 היה חבר במשלחת חיל האוויר לצרפת לקליטת מטוסי המיראז' 3 ובשנת 1962 מונה לסגן מפקד טייסת מיראז' הראשונה של החיל. בשנת 1963 מונה למפקד טייסת המיסטרים 109, ובשנת 1964 מונה למפקד טייסת 117. בשנת 1966 מונה למפקד בית הספר לטיסה והיה מפקדו הראשון בבסיס חצרים. במהלך שירותו זכה דוד עברי בצל"ש ראש מחלקת אוויר (מקביל לצל"ש מח"ט) על מבצע חשאי.
במלחמת ששת הימים שירת בהצבת חירום כטייס מיראז' בטייסת 101 וכמפקד טייסת פוגה מגיסטר לאחר נפילתם של מפקד הטייסת, רב-סרן אריה בן אור (אורבך), וסגנו, סרן , בקרבות במלחמה. באוקטובר 1968 מונה לראש ענף אוויר-3 וב-1969 מונה לעוזר ראש מחלקת אוויר למבצעים בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1970 מונה למפקד בסיס תל נוף. בשנת 1973 מונה לראש מחלקת אוויר, ובשנת 1974 מונה לראש להק אוויר. באוקטובר 1977 קודם לדרגת אלוף, ומונה למפקד חיל האוויר.
בתקופת כהונתו פונו בסיסי החיל מסיני לנגב, וחיל האוויר השתתף במבצע ליטני בלבנון (1978), בתקיפת הכור הגרעיני בעיראק (מבצע אופרה, 1981), ובמלחמת לבנון הראשונה, ובמסגרתה מבצע ערצב-19 להשמדה של מערך טילי קרקע-אוויר הצפוף של צבא סוריה בבקעת הלבנון. בדצמבר 1982 העביר את הפיקוד על החיל לעמוס לפידות, ופרש מצה"ל.
במשך תקופה קצרה כיהן דוד עברי כיו"ר התעשייה האווירית, ובשנת 1983 חזר לצה"ל ומונה לסגן הרמטכ"ל ולראש אג"ם. בשנת 1985 מונה ליו"ר התעשייה האווירית, ובשנים 1986–1996 היה מנכ"ל משרד הביטחון. בשנת 1996 מונה לעוזר בכיר לשר הביטחון לנושאים אסטרטגיים. בפברואר 1997 עמד בראש הוועדה שחקרה את תאונת מסוקי היסעור מעל שאר ישוב ("אסון המסוקים"). שימש כראש המועצה לביטחון לאומי החל ממרץ 1999 ועד לינואר 2000, וכשגריר ישראל לארצות הברית בשנים 2000–2002.
דוד עברי הוא יושב ראש מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל. הוא נשיא חברת בואינג ישראל וסגן נשיא בואינג העולמית. עברי חבר בהנהלת היועצים של העמותה הישראלית להגנה בפני טילים. עמד בראש ועדה לכינון שירות לאומי-אזרחי עליה הוטל להציע מסגרת ותכנים למנהלת השירות.
לעברי הוענק עיטור אות לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד של ארצות הברית, ואות השירות המיוחד (DSO) של סינגפור. בישראל הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון, על תרומתו לביטחון ישראל וכלכלתה, ואות אמיתי (אזרחים למען מנהל תקין וטוהר מידות) על בניית נוהלי מנהל תקין בגופים אותם ניהל.
לעברי תואר ראשון ותואר שני בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון.
דוד עברי מתגורר ברמת השרון, נשוי לעפרה לבית סברדלוב ואב לשלושה בנים. בנו, , היה טייס קרב F-16 שנהרג בתאונת אימונים ב-1987. ב-2008 זכה בתואר יקיר העיר רמת השרון.
חדר 101
"חדר 101" (באנגלית: Room 101) מופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", כחדר עינויים שבו חושפים את האסיר לסיוט הגרוע ביותר שלו. בעקבות זאת, מספר חדר זה מופיע בהקשרים תרבותיים נוספים כבעל משמעות מפחידה.
חדר 101 בספר "1984".
"חדר 101" הוא חדר עינויים במיניסטריון האהבה, שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו. הדבר אפשרי משום שבעולם הטוטליטרי של הספר "1984", השלטון יודע הכול על כל חבר מפלגה. פחדו הגדול של וינסטון סמית' (גיבור הספר), עכברושים, מביא לכך שהוא יעונה בחדר זה בעזרת עכברושים. מכניסים אותו לחדר 101, ומציגים בפניו כלוב מוארך בעל ידית, המחולק לשני מדורים שבהם משתוללים המוני עכברושים. אל חזית הכלוב מחוברת מסכה שצידה הקעור מופנה כלפי חוץ, אליה מקרבים את פניו של סמית'. כדי להתחמק, מתחנן סמית' שיענישו בעונש זה את אהובתו, ג'וליה, במקומו. העינויים ומה שווינסטון עשה כדי לחמוק מהם מרסקים את רגשותיו לג'וליה, את האידאולוגיה בה דבקו ואת חלומותיהם לעתיד. לשלטון לא הייתה כוונה לענות את סמית' לשם עינוי גרידא, אלא לגרום לו לבגוד באדם היחיד אותו אהב, וכך לשבור את רוחו.
השם "חדר 101" נובע כנראה ממספרו של חדר הישיבות של ה-BBC שבו ישב אורוול בפגישות משעממות ומעיקות.
דן טולקובסקי
דן טוֹלקוֹבסקי (נולד ב-17 בינואר 1921) הוא איש צבא בדימוס. היה המפקד החמישי של חיל האוויר ממאי 1953 עד יולי 1958.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
טולקובסקי נולד בשנת 1921 בתל אביב, בנם של שמואל טולקובסקי, מראשי הפרדסנים בארץ ופעיל ציוני נודע, וחנה, בתו של יצחק ליב גולדברג. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, וב-1936 החל לפעול ב"הגנה". ב-1938 המשיך לימודיו באימפריאל קולג' בלונדון והוסמך כמהנדס מכונות.
קריירה צבאית.
בשנת 1942 התגייס לחיל האוויר הבריטי, עבר קורס טיס בטרנסוואל שבדרום אפריקה, קיבל את כנפי הטיס ב-1943, ועבר אימון מבצעי במצרים. שירת כטייס ספיטפייר בטייסת 238 והשתתף בקרבות באיטליה ובדרום צרפת. באוקטובר 1944 הוצב בטייסת 94 והשתתף בקרבות ביוון. בתום מלחמת העולם השנייה שירת בטייסת תובלה ולאחר מכן שירת בבסיס חיל האוויר הבריטי בלוד עד שהשתחרר בדרגת לוטננט טיסה ביוני 1946. טולקובסקי עבד בבריטניה כמהנדס מכונות ובמקביל גויס חזרה ל"הגנה", ועסק ברכש חשאי של מטוסים והטסתם לישראל. באחת הטיסות נפצע ושבר את ידו באורח קשה והושבת מהטסה במשך כחצי שנה.
בשנת 1948 חזר לארץ ישראל, ימים ספורים לפני הכרזת העצמאות. הוא גויס לצה"ל ושירת בחיל האוויר, השתתף כאיש צוות אוויר בגיחות הפצצה בחזית המצרית. בהמשך מילא תפקידי מטה והדרכה, בהם ראש להק ההדרכה ושימש "מפקח כללי" בחיל. השתחרר מהשירות אך גויס חזרה עם מינויו של חיים לסקוב למפקד החיל ביולי 1951, ומונה לראש המטה שלו. במאי 1953 מונה למפקד החיל. בתקופת כהונתו נקלטו בחיל מטוסי הסילון הראשונים, והחיל השתתף במלחמת סיני. ביולי 1958 העביר את הפיקוד על החיל לעזר ויצמן, השתחרר מהצבא ועבד שנה אחת במשרד הביטחון.
קריירה אזרחית.