סוזן פוונסי - השנייה לבית פיוונסי. לסוזן דמות "חיוורת" משהו - היא תמיד נגררת, חסרת יוזמה, ועם הזמן מתנתקת מנרניה. סוזן מופיעה בשלושה ספרים: "האריה, המכשפה וארון הבגדים" (שם הוכתרה כמלכה בנרניה), "הנסיך כספיאן" ו"הסוס ונערו", סוזן לא חוזרת לנרניה עם אחיה ב"קרב האחרון". היא מתוארת בתור המלכה היפה ביותר שמלכה על נרניה.
אדמונד פוונסי - השלישי מבין ילדי פיוונסי. ב"אריה, מכשפה וארון הבגדים" אדמונד מגלה את נרניה בנפרד מלוסי, אחריה, ועקב מפגש עם המכשפה הלבנה בוגד באֶחיו ומנסה להסגירם לידיה. לאחר שאסלן מציל אותו מהוצאה להורג בידי המכשפה, מתחרט אדמונד על מעשיו ומוכתר יחד עם אחיו למלך בנרניה. דמותו של אדמונד לפני הצלתו היא של ילד קנטרני ונוטר טינה, ולאחר הצלתו משתנה אופיו לטובה. אדמונד מופיע כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר". ב"סוס ונערו" מופיע אדמונד בקטע קצר, ומגיע שוב לנרניה ב"קרב האחרון".
לוסי פוונסי - הצעירה ביותר, היא הראשונה שמגלה את הדרך לנרניה בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", ובהמשך מוכתרת כמלכה שם. דמותה היא של ילדה מאוד עליזה אך כנה, הוגנת ורחמנית. לוסי מופיעה כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר". ב"סוס ונערו" מופיעה לוסי בקטע קצר, וכמו אדמונד ופיטר מגיעה שוב לנרניה ב"קרב האחרון". ללוסי מערכת היחסים הקרובה ביותר מבין כל הדמויות עם אסלן, והיא מצטיינת בריפוי.
דמויות נוספות מעולם האדם.
יוסטס קלרנס סקרב - בן דודם של ארבעת ילדי פיוונסי, המגיע לנרניה בספרים "המסע בדורך השחר", "כס הכסף" ו-"הקרב האחרון". בתחילה עובר יוסטס לנרניה יחד עם הצעירים מבין האחים - אדמונד ולוסי, דרך ציור של ספינה. שם הם פוגשים את הנסיך כספיאן, שעכשיו הוא כבר מלך, ואת ריפיצ'יפ, העכבר-האביר הנועז. בתחילת הסיפור, יוסטס הוא ילד אנוכי ומפונק, ובמידה מסוימת אף מרושע, אולם במהלך החוויות שהוא עובר במסע ופגישתו עם אסלן אופיו משתנה והוא מתחיל לשפר את דרכיו.
ג'יל פול - שותפתו של יוסטס להרפתקה בספרים "כס הכסף" ו"הקרב האחרון". ב"כס הכסף", השניים נכנסים לנרניה דרך השער האחורי של בית הספר, הנעול בדרך כלל. הם נשלחים על ידי אסלן למצוא את הנסיך ריליאן, בנו האובד של מלך נרניה הזקן. הם עוברים הרפתקאות רבות ולבסוף צריכים להתמודד עם מלכת ארץ תחתיות, אשר מסתבר כי כישפה את הנסיך ריליאן, כדי להשתלט על נרניה.
פולי פלמר ודיגורי קירק - גיבורי הספר "אחיינו של הקוסם". הם מגיעים לנרניה באמצעות טבעות קסומות שענדו על אצבעותיהם: הם מגיעים אל היער שבין העולמות (מקום בו כל בריכה מובילה לעולם אחר), תחילה הם מגיעים לעולם של המכשפה הלבנה, לאחר שבטעות העירו את המכשפה הלבנה, חזרו ליער והגיעו לנרניה עם המכשפה, שם זכו לראות את אסלן יוצר את נרניה. פולי ודיגורי נשלחים על ידי אסלן למסע על גבי סוס מכונף בחיפוש אחר עץ תפוחי כסף, שלפירותיו כוח קסום. המכשפה הלבנה, אותה העירו פולי ודיגורי בבלי דעת, מחפשת גם היא אחר העץ הקסום כדי לטעום מהפרי, דבר שיאפשר לה להפוך לשליטה הנצחית של נרניה. דיגורי מופיע מאוחר יותר כפרופסור הזקן בהאריה, המכשפה וארון הבגדים.
דמויות נרניניות.
אסלן - אסלן הוא אריה מדבר, בעל יכולות מאגיות ומהווה סוג של אלוהות עבור יצורי נרניה. הוא שבורא בהבל פיו את עולמה של נרניה, והוא גם זה אשר מורה על הבאת הקץ לעולם זה. דמותו מופיעה בכל ספרי הסדרה והוא הדמות המכוונת את האירועים. מעשיו של אסלן מכוונים בדרך כלל להנחלת מוסר השכל. ההקבלה בין דמותו של אסלן לזו של ישו מובהקת: הוא בנו של "הקיסר השולט על הימים" (כלומר אלוהים), הוא מקריב את חייו למען נרניה וקם לתחיה מן המתים, הוא המושיע של נרניה אליו מייחלים ובו מאמינים כל תושביה.
הנסיך כספיאן העשירי - יורש העצר החוקי של ממלכת נרניה, המנסה לחזור לכס המלוכה שנתפס על ידי דודו מירז. כספיאן הוא גיבור הספר "הנסיך כספיאן" ו"מסע בדורך השחר", ומופיע גם כמלך זקן בספר "כס הכסף".
שסטה - גיבור הספר "הסוס ונערו", הנמלט יחד עם הסוס ברי מקלורמן אל נרניה בתקופת מלכותם של פיטר, סוזן, אדמונד ולוסי.
השפעות נוצריות.
לואיס היה נוצרי אדוק, וחיבר גם מספר ספרים העוסקים בתאולוגיה. השקפותיו הנוצריות באות לידי ביטוי גם בספרי נרניה, ומוטיבים רבים הלקוחים מהמחשבה הנוצרית מגולמים בצורה שונה בדמויות ובאירועים בסיפורים. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא בדמותו של אסלן, המסכים לתת את עצמו כקורבן על חטאו של אחר, ולאחר הריגתו חוזר לתחיה, ומזכיר בכך את דמותו של ישו.&lt;br&gt;
לואיס מדגיש בעיקר את רעיון הכפרה והמחילה, ומבקש להראות שגם לחוטאים קשים יש את האפשרות לזכות במחילה ולהגאל, והספרים משופעים בדמויות המתחילות את דרכן באופן שלילי, אבל מצליחות בהמשך לעלות על דרך הישר בעזרת הדרכתו של אסלן, כשהבולטות בהן הן דמויותיהם של אדמונד ויוסטס, ובמידה פחותה יותר גם דמויותיהם של דיגורי, טרמפקין, ארויס, ברי, ועוד. הוא מדגיש את חוסר יכולתו של האדם לגאול את עצמו ואת הזדקקותו לעזרת ההשגחה העליונה לצורך כך, אך עם זאת, באחרון בספרי הסדרה הוא נותן ביטוי בספריו גם להשקפתו - החריגה במחשבה הנוצרית האורתודוקסית - שהאמונה בנצרות אינה בהכרח הדרך היחידה לגאולה, אלא שגם מי שמצליח להגיע לערכי הנצרות באופן עצמאי, לאו דווקא מתוך חברות בכנסייה, עשוי למצוא בכך גאולה.
בשל ריבוי הרעיונות הנוצריים בסדרה, יש המנסים לראות בה אלגוריה לסיפורי התנ"ך והברית החדשה, אבל לואיס עצמו הכחיש טענות אלו, וטען שלא בא לכתוב אלגוריה, אלא סיפורים בדיוניים, השואבים השראה מרעיונות נוצריים (לצד מקורות אחרים) ומנסים ליישם אותם באופן שבו היו מתגלמים לו היו מתקיימים בעולם פנטזיה.
ביקורת.
מאז צאתם זכו ספרי נרניה לביקורות רבות, חלקן אוהדות וחלקן שליליות. מבקרים רבים רואים בשלילה את האופן הבוטה והנחרץ בו לואיס מעביר את מסריו הנוצריים בספר, ואת ההתנשאות והבוז שהוא מפגין כלפי דעות שונות. כמו כן, הסדרה גם הואשמה בהבעת עמדות גזעניות ומיזוגניות: בני העם הקלורמני, שמוצגים באופן ברור כסטריאוטיפ מזרחי (הם כהי-עור, מגודלי-זקנים, ועוטי טורבנים), זוכים ליחס שלילי מאוד בספרים, ומוצגים כחנפנים, אנוכיים, רמאים ואכזריים (אם כי קיימות גם דוגמאות מועטות לדמויות קלורמניות המוצגות באור חיובי, ויוצאות נגד התרבות הקלורמנית). מיניות האישה מוצגת לרוב באור שלילי, כגורם פתייני ומזיק. מסוזן נמנעת הכניסה לארצו של אסלן מכיוון שהיא הגיעה לגיל בו "דבר אינו מעניין אותה פרט לשפתונים, גרבי ניילון ופגישות", ולעומת זאת דמויות נשיות חיוביות מוצגות לרוב כ"טום בוי".&lt;br&gt;
מבקר בולט וחריף ביותר של הסדרה הוא הסופר פיליפ פולמן, שקורא להורים שלא לתת לילדיהם לקרוא את ספרי נרניה.&lt;br&gt;
למרות הרעיונות הנוצרים בספרים, הם זכו להתנגדות גם מקרב גורמים נוצרים מסוימים, המאשימים אותם כמעודדי כישוף ועבודת אלילים, בגלל המוטיבים הרבים הלקוחים מתוך אמונות טרום-נוצריות המופיעים בהם, כגון הופעתם של אלי-נהר או דריאדות.
קרוס
מספר רב משוכלל
במתמטיקה, מספרים רב משוכללים הוא הכללה של המספרים המשוכללים.
לכל מספר טבעי k, מספר מסוים n נקרא מספר רב משוכלל מסדר k אם סכום כל המחלקים החיוביים (פונקציית המחלקים שלו, formula_1 ) שווה ל-kn; לפי הגדרה זו, מספר משוכלל הוא בעצם מספר רב משוכלל מסדר 2. נכון לינואר 2009, ידועים מספרים רב משוכללים עד לסדר 11.
ניתן להוכיח שמתקיימות התכונות הבאות:
קארינוס
מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס קַארִינוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Carinus; סביב 250 - יולי 285) היה קיסר רומא בין 283–285, בנו הבכור של הקיסר קארוס, ואחיו של נומריאנוס, שותפו לשלטון ולקיסרות.
המקור ההיסטורי הראשי הנוגע לקארינוס הוא ההיסטוריה אוגוסטה, המציגה את קארינוס כקיסר מושחת וכושל, ששקע בחיי הוללות ולא היה ראוי לשלטון. אף על פי כן, ההיסטוריון משה עמית סבור שקארינוס היה מצביא מוכשר, שהצליח בתקופת שלטונו הקצרה להדוף פלישה גרמנית בגליה, ולדכא מרידות שונות בבריטניה ובצפון איטליה.
חייו.
בשנת 282 הכריזו הכוחות הצבאיים של רומא ברייטיה ונוריקום על קארוס, אביו של קארינוס ופריפקט המשמר הפרטוריאני, כקיסר הרומי החדש. קארוס מינה את קארינוס ואת אחיו נומריאנוס לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). קרינוס קיבל את סמכויות השלטון בחלקה המערבי של האימפריה, בעוד אביו ואחיו יצאו מזרחה, להדוף את הפלישה של הסרמטים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה.
בתחילת שלטונו נלחם קארינוס בהצלחה בשבטים הגרמאנים על גדות נהר הריין העליון, אולם במהרה הוא עזב את החזית לפיקודם של הלגאטים שלו, וחזר לעיר רומא. במהלך שהותו ברומא, לפי דיווחים היסטוריונים מסוימים, קארינוס שקע בחיי התהוללות והפגנת עושר רהבתנית, הפגנה שכללה את חגיגות הלודי רומאני המפוארות ביותר שנערכו בתולדות העיר.
בתחילת שנת 283 אביו של קארינוס פלש למסופוטמיה, הביס את הצבא הפרסי, וכבש את הבירה הפרסית קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום), אולם הצלחתו לא ארכה ימים; בסוף יולי, הוא נמצא מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. הצבא הרומי במזרח הכריח את אחיו של קארינוס ושותפו לשלטון, נומריאנוס, להפסיק את מסע המלחמה נגד פרס, ולחזור לאירופה. במהלך עצירה שעשה הצבא בעיר כלקדון (העיר שמול ביזנטיון, בצד האסייתי של מצר הבוספורוס) נרצח נומריאנוס, ודיוקלטיאנוס הוכרז כקיסר על ידי חיילי הצבא.