כבר בנעוריו הצטרף לתנועת "צעירי ציון" ונפשו נלכדה ברעיונות הציוניים. בשנת 1923 ארגן פרופס קבוצת אקטיביסטים צעירים אשר תמכה במשנתו של זאב ז'בוטינסקי. בנובמבר אותה שנה ביקר ז'בוטינסקי בריגה והרצה בפניה על תוכניתו להכשרת הנוער היהודי ככוח צבאי שיגיע לארץ ישראל להגשמת המטרות הלאומיות. לאחר ביקורו החלו להתארגן בגוש מלוכד קבוצות מבתי ספר שונים ובראש ועד מנהיגי הקבוצות עמד פרופס. כאשר הוחלט על הקמת "הסתדרות תרומפלדור" נבחר פרופס להיות נשיאה. התואר "הבית"רי הראשון" הוענק לו על ידי צעירי בית"ר ביום השנה החמישי להיווסדה. ב-1929, לאחר גידול משמעותי בהיקף שורותיה, נבחר פרופס כאחד מחברי המפקדה העליונה של בית"ר העולמית. ב-1938, בכינוס העולמי השלישי של בית"ר, נבחר פרופס כאחד מקציני שלטון בית"ר (הנהגת התנועה). במשך שנותיו בפולין היה עורך היומון הבית"רי "המדינה". פרופס כיהן כנציב הראשון של בית"ר עד שנת 1939, אז הוחלף במנחם בגין. באותה שנה הגיע פרופס בשליחות התנועה לרומניה וממנה עלה לארץ ישראל. בהגיעו לארץ נעצר פעמיים על ידי משטרת המנדט הבריטי על פעילותו הרוויזיוניסטית. לאחר שנאלץ לעוזבה הגיע פרופס לניו יורק, ושם הניח יסוד לסניפי בית"ר בארצות הברית.
היה נשוי למרים לבית אהרונשטאם.
פועלו האמנותי.
ב-1935 ייסד פרופס שתי אגודות בשם "זמיר" בוורשה ובתל אביב תחת רעיון של קיום מפגשי מקהלות יהודיות מרחבי העולם. רעיון זה יצא אל הפועל בשנת 1952 כאשר ייסד פרופס את "הזמריה", אספה עולמית של מקהלות יהודיות, בקונצרט גדול ברמת גן. מאז מתקיימת הזמריה מדי שלוש שנים. בשל התמעטות המקהלות היהודיות בעולם, הפכה הזמריה פתוחה למקהלות באשר הן. היה זה הראשון מבין שלושה מפעלי אמנות שייסד.
פרופס, אשר לא היה מוזיקאי אך היה חובב מוזיקה, העלה רעיון נוסף לגבי חזונו להעלאת ישראל על מפת המוזיקה העולמית. לאחר שתהה לאיזה כלי מוזיקלי לא נערכות תחרויות בינלאומיות, עלה בו הרעיון לקיום תחרות בינלאומית בנבל, כלי המזוהה גם עם דוד המלך ועם המזרח התיכון הקדום. מאז נערכת תחרות הנבל הבינלאומית בישראל פעם בשלוש שנים.
בשנת 1961 ייסד פרופס פסטיבל קיץ למוזיקה שנערך בתיאטרון קיסריה. עם השנים גדל היקף הפסטיבל ולימים הוא נקרא "פסטיבל ישראל" הנערך עד ימינו.
אהרן צבי פרופס נפטר בכ"ה בטבת תשל"ח. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בערי ישראל קרויים רחובות על שמו.
מדם דה שאטלה
ריאה (אלה)
במיתולוגיה היוונית, ריאה (ביוונית: Ῥέα) הייתה בתם הטיטאנית של אורנוס, אל השמים ומלך האלים הראשון, ואשתו גאיה, אלת האדמה וראשית הכל. ריאה הייתה אחותו ואשתו של קרונוס, שליט הטיטאנים, ואמם של הדור הראשון של האלים האולימפיים: זאוס, פוסידון, האדס, הרה, דמטר והסטיה. בקרב הרומאים היא זוהתה עם אופס.
בעלה, קרונוס, שפחד מאיבוד שלטונו לאחר שנובא לו על ידי הוריו שיודח בידי בנו, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד לכשנולדו. ריאה סלדה מכך, וכאשר נולד בנה השישי, זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו. כך הצילה ריאה את בנה, שהגשים את הנבואה על ידי כך ששם לאביו קרונוס בנקטר (משקה האלים) שיקוי הקאה (תערובת חרדל ויין) וגרם לקרונוס להקיא את בניו שנשארו חיים בבטנו. בעזרת אֶחָיו, זאוס הדיח את אביו והפך למלך האלים.
באמנות, ריאה לרוב שורטטה על מרכבה המובלת על ידי שני אריות.
במיתולוגיה היוונית, סמליה של ריאה הם הירח, ברבור (בשל עדינותו) ושני אריות (בדומה לאלו שהובילו את מרכבתה).
הירח של שבתאי ריאה והאסטרואיד 577 Rhea , נקראים על שמה.
נבחרת קנדה בכדורגל
נבחרת קנדה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קנדה.
הישגי הנבחרת.
נבחרת קנדה הצליחה להעפיל לגביע העולם בכדורגל פעם אחת בלבד ב-1986, אך הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים, ואף לא כבשה שער אחד. נבחרת קנדה העפילה למונדיאל 2022 והיא הבטיחה את השתתפותה גם במונדיאל 2026, כמארחת משותפת עם ארצות הברית ומקסיקו.
נבחרת קנדה זכתה להצלחה בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון ומרכז אמריקה בכדורגל). היא זכתה בו בשנת 2000, לאחר שגברה במשחק הגמר 2–0 על קולומביה. כמו כן, הגיעה קנדה למקום השלישי באליפויות של 2002 ו־2007. בנוסף, סיימה במקומות 3–4 בשנת 2021.
בניגוד לנבחרת הגברים של קנדה, נבחרת הנשים נמצאת בצמרת העולמית.
הפשיטה על האי גרין
הפשיטה על האי גרין (בצה"ל: מבצע בולמוס 6) הייתה פשיטה של כוחות שייטת 13 וסיירת מטכ"ל בלילה שבין 19 ו-20 ביולי 1969, במהלך מלחמת ההתשה, על האי גרין שבצפון מפרץ סואץ. מפקד שייטת 13, סא"ל זאב אלמוג פיקד על הפעולה, מפקד סיירת מטכ"ל, סא"ל מנחם דיגלי פיקד על אנשי הסיירת וקצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל רפאל איתן, כמפקד הבכיר על כולם, נמצא בסירה בקרבת האי.
בפשיטה נהרגו שישה חיילי צה"ל ו-11 נפצעו. למצרים נגרמו 70–80 הרוגים.
רקע.
האי גרין היה מתחם ימי מבוצר שהוקם על שן סלע בקצה הדרומי של תעלת סואץ, כ־2.5 ק"מ מפורט תאופיק בקרבת העיר סואץ. כחלק ממאמצי הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה להגן על התעלה במהלך המערכה במזרח התיכון, נבנה באי גרין שובר גלים שהקיף חלקית את השונית, ועליו נבנו מספר בונקרים כדי להגן על פתחה הדרומי של התעלה מתקיפות של כוחות הציר דרך האוויר או הים. הצבא המצרי ירש את המתחם והפך אותו ליעד מבוצר, 145 מטר אורכו ו- 68 מטר רוחבו. המתקנים המצריים על האי כללו פילבוקס שנחשד כעמדת מכ"ם, אליו הוביל גשר באורך 45 מטר. נתוני המודיעין הצביעו על כך שבאי ממוקמים עמדת מכ"ם לבקרת אש נגד מטוסים, תותחי נ"מ בני 37 ו-85 מ"מ ו-14 מקלעים, ושהוא מאויש על ידי 80–100 חיילים מצרים, כולל יחידת קומנדו.
המבצע באי גרין נערך בחודש החמישי למלחמת ההתשה בתעלה, לאחר עשרות רבות של הרוגים בתקריות בקו, וזמן קצר לאחר פשיטה מצרית על חניון טנקים ישראלי במוצב המזח מול פורט תאופיק שבה נהרגו 8 חיילים, נפצעו תשעה ונחטף חייל אחד. ממשלת ישראל החליטה לתקוף את המוצב באי גרין כתגובה לפשיטה המצרית, וכן מתוך כוונה להשיב לצה"ל את כוח ההרתעה ההולך ונשחק וכן להרתיע את הנשיא נאצר מלהמשיך בהתשה. שם הקוד שנבחר היה "בולמוס 6". קדם לו מבצע בולמוס 5 שנערך חודש לפניו והיה מבצע הפשיטה הראשון של שייטת 13 במסגרת יחידתית.
הכנות למבצע.
הצעות שונות לתקיפת הכוח המצרי באי עלו עם תחילת מלחמת ההתשה ובהן הנחת מוקשים או שימוש בסירת נפץ. על המבצע נאבקו שייטת 13 וסיירת מטכ"ל אך בשל כמות הלוחמים הנדרשת הוחלט ששתיהן ייקחו בו חלק. מערכת היחסים בין מפקדי היחידות, אלמוג ודיגלי, הייתה גרועה באותה עת, אך דיגלי קיבל את סמכותו של אלמוג כמפקד המבצע. רפול היה מעוניין להצטרף למבצע כדי למנוע בעיות פיקוד אך הוחלט כי הוא יישאר בכוח הסירות ולא יעלה לאי.
ב-20 באפריל נערך סיור מקדים של צוללים על גבי חזירים שסקרו את הזרמים, עומקים, מבנה הקרקע באזור האי ואת השמירה עליו. רס"ן אמנון בן-ציון מפקד יחידה 838 יצא עם שתי ספינות ברטרם ובדק באור יום את הזרמים באזור. הוא דיווח על זרם צפוני וזרם דרומי בשעות שונות. בנוסף, דיווח כי אינו רואה שעל האי הוצבו תותחים או מכ"ם.
בעקבות הפשיטה המצרית על חניון הטנקים, שר הביטחון והרמטכ"ל הורו לשלב את חיל האוויר בתקיפות בגזרת התעלה. ב-11 ביולי זאב אלמוג העלה שוב את תוכנית הפשיטה בפני המטכ"ל ובוצע תרגיל מודל ראשון משותף לשייטת והסיירת. ב-14 ביולי יצאה פקודת מבצע עם תאריך ביצוע ל-19 ביולי. הפצצת חיל האוויר תוכננה למחרת-השאיפה הייתה שהמכ"ם והתותחים יושמדו, אך הדבר לא היה תנאי לקיום ההפצצה.
ב-17 ביולי התקדמה לאזור המבצע שיירת ציוד ואחד המובילים שנשאו חזיר עלה על מוקש. תצפית אחרונה לפני המבצע זיהתה נקודה באזור צפון-מערב האי שבה תיתכן פרצה בגדר התיל המקיפה את האי.
הפשיטה.
את האי תקפו כוחות שייטת 13 וסיירת מטכ"ל. כוח צה"ל, שמנה כ-70 לוחמים, הפליג מראס מיסאלה (כ-12 ק"מ דרומית-מזרחית לאי גרין), ב-12 סירות גומי, עד לנקודת פיצול כמה מאות מטרים מהיעד. הפשיטה התבצעה בשני גלים: אנשי השייטת הגיעו ראשונים, בשחייה ובצלילה, וחיילי הסיירת נחתו בשלב שני בסירות גומי. כוח שלישי שייט ב"חזיר" לעמדת הרתק - תמרור-אבן ימי 140 מטרים מדרום לאי, וברגע הפריצה ליעד של הגל הראשון המטיר אש כרתק והסחה על עמדות התותחים והמקלעים הכבדים שבדרום המבצר.
הלחימה באי נמשכה 39 דקות, ובמשך 38 דקות נוספות הכוח שנותר באי חילץ נפגעים, פיּנה ציוד שנָשר מהם ופוֹצץ את האגף הצפוני של המבצר בעזרת כ־80 ק"ג חומר נפץ – כל זאת ללא הפרעה מצד הכוח המצרי.
פינוי כוחות צה"ל מהיעד תוכנן להתבצע לכל אורך שלב התקיפה – תחילה פונו נפגעים ובהמשך, כל מי שסיים את תפקידו בלחימה נסוג בקבוצות של 2–4 סירות גומי, זאת על-מנת להימנע מנפגעים עקב הארטילריה המצרית הצפויה. הפינוי מהאי בוצע כמתוכנן, אך ארך זמן ניכר, בעיקר עקב קשיים בחילוץ הנפגעים בתנאי הצפיפות והסיבוך של היעד; הסירה האחרונה, ובתוכה מפקד הפעולה, יצאה את האי 25 דקות לאחר הזמן האחרון שנקבע בתוכנית, ואז כבר החלו ליפול פגזים על שפת היעד שפגעו באחת מסירות הגומי ופצעו קל את אחד הלוחמים. הסירה הפגועה טבעה בתחילת דרכה בים וששת אנשיה נאלצו לשחות (3.5 ק"מ) לעבר החוף שבשליטת ישראל. הם הקימו קשר וחולצו מהמים באמצעות שני מסוקים.