אסוואת ("קולות", בערבית), הארגון הראשון והיחיד עבור לסביות פלסטיניות החיות בישראל, נוסדה בשנת 2002 על ידי שלוש לסביות פעילות ששמו כמטרה את זכותן לממש את זהותן הלסבית בתוך החברה הערבית-פלסטינית בישראל. ראודה מורקוס היא אחת המייסדות ויו"ר הארגון. מורקוס הצהירה על כוונותיה לגבי הארגון: "אנחנו נגד כל סוג של כיבוש. אני לא רוצה לחיות תחת כיבוש כפלסטינית, כאישה או כלסבית".
לסביות פלסטיניות מבית חנינא, שועפאט, ירושלים וכן לסביות ישראליות התאחדו יחד באופן וירטואלי כבר בראשית 2002. פגישתן הראשונה פנים אל פנים נערכה ב-2003, ובמהלכה של שנה זו יצרו והקימו את הארגון. הן הגדירו את עצמן כקבוצה של נשים שהחליטו לאתגר את הסטטוס קוו ולפעול לשיפור איכות חייהן על מנת להבטיח שוויון זכויות לעצמן ולדורות הבאים. תהליך היציאה מהארון היא תהליך קשה עבור הומואים ולסביות רבים ורבות ברחבי העולם, וגם בקהילה ערבית. חוקרת הספרות והתאורטיקנית הקווירית איב קוסופסקי-סדג'וויק סברה כי יציאה מהארון היא פריבילגיה הקשורה במוצא אתני, תנאים גאוגרפיים ומצב כלכלי. מה שמחזק את הקושי לצאת מהארון בחברה שמרנית כמו החברה הערבית.
נשות אסוואת הצהירו על מחויבותן לעמוד בשמונה משימות:
מפלי טריברג
מפלי טריברג (בגרמנית: Triberger Wasserfälle) הם סדרה של מפלי מים רצופים הממוקמים בקרבת העיירה טריברג שביער השחור, במדינת באדן-וירטמברג, גרמניה. גובה המפלים הכולל הוא 163 מטרים, וביחד הם אחד המפלים הגבוהים ביותר בגרמניה (הגבוהים ביותר מחוץ להרי האלפים), והמפורסם שבהם. המפלים נחשבים בעיני רבים לאתר הטבע היפה ביותר במדינה.
מפלי טריברג מחולקים לשני חלקים עיקריים: המפלים העליונים הכוללים שלוש מדרגות סלע נמוכות יחסית, ומובילים את המים במדרון תלול מגובה 872 מטרים לגובה 856 מטרים מעל פני הים, והמפלים התחתונים הכוללים שבע מדרגות סלע גבוהות מגובה 805 מטרים ועד 713 מטרים מעל פני הים ובאורך כולל של כ-230 מטרים.
גאוגרפיה.
מקור המים במפלים הוא בנהר הגוטאך (Gutach) המנקז אליו זרימות מהרמה של מרכז היער השחור ודרך מספר מדרגות סלעי גרניט אל תוך העמק המיוער בכיוון מרכז טריברג.
אזור מפלי טריברג הוא תוצר של שחיקת הקרקע והסלע מתקופת הפשרת הקרחונים האופיינית לאזור המדרון הצפון מזרחי של הרמה. המדרון התלול אופייני לאזורי שבר בעלי מבנה חרוטי והוא מתפרס בכיוון צפון מזרח בהתאם לקו השבר וזרימת הנהר גוטאך. באזור אגן הניקוז של המפלים ניתן למצוא מספר מפלים נוספים קטנים יותר שנוצרו גם הם בהשפעת שחיקת הקרקע ותנועת הקרחונים באזור קווי השבר, ביחד עם התחתרות הזרימה של הנהר.
פיתוח ותיירות.
תיאודור הובר (Theodor Huber) סייר לראשונה במפלים בשנת 1805 בעזרת אמצעי טיפוס.
הפיתוח התיירותי של המפלים החל במחצית המאה ה-19 עם סלילת קו הרכבת של היער השחור ודרכי תעבורה וגישה נוספות. בשנת 1877 נערך במפלים ביקור של המשפחה המלכותית אשר כללה את וילהלם הראשון, קיסר גרמניה עצמו, וכן אשתו אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה ובנו הנסיך, לימים פרידריך השלישי, קיסר גרמניה.
בשנת 1884 הייתה העיירה טריברג הראשונה בגרמניה שבה הותקנה תאורת רחוב חשמלית וזאת באמצעות ניצול כוח המים הנופלים במפל להנעת גנרטור. גם כיום מותקנות לאורך המפל, בהפרשי גובה של כ-100 מטר האחת מהשנייה, שתי טורבינות המפיקות 2.4 מיליון קוט"ש בשנה.
מסלול הסיור התיירותי לאורך המפלים סלול היטב וכולל שני גשרי עץ המאפשרים תנועה גם בימי החורף. המפלים הם יעד לביקור של כ-500,000 תיירים מדי שנה.
טריברג.
טריברג (בגרמנית - Triberg im Schwarzwald) היא עיירה בת 4762 תושבים (דצמבר 2013) הצמודה למפלים. יש בה חנויות רבות של שעוני קוקייה והיא ידועה כ"בירת שעוני הקוקייה של היער השחור". את המפלים מבקרים יותר מחצי מיליון תיירים בשנה התורמים לכלכלתה. בטריברג נמצא גם שעון הקוקייה הגדול בעולם.
סברמן
סַבְּרָמן (מלשון "צבר" באנגלית, Sabra) הוא סיפור קומיקס ישראלי מאת אורי פינק משנת 1978 שנושאו הרפתקאות גיבור-על ישראלי בשם "סברמן". זהו ספר הקומיקס הראשון בישראל שעסק בגיבור-על כלשהו וכן אחד הקומיקסים הראשונים שיצאו בארץ. הגיבור, "סברמן", הוא גיבור-על ישראלי פטריוטי בישראל בהשראת גיבור-העל האמריקאי סופר מן.
היסטוריה.
"סברמן" נוצר על ידי אמן הקומיקס הישראלי אורי פינק בשנות השבעים, כשהיה בן 15. את החוברות החל ליצור בלי כוונה לפרסמן, אך לאחר שחבריו לחצו עליו להוציא כרך ראשון של הרפתקאות סברמן, פנה פינק למו"ל הישראלי דייוויד הרמן. זה הסכים להדפיס כמה חוברות קומיקס שצייר וצבע פינק ומתארות את עלילותיו הנבחרות של סברמן. הצלחת הקומיקס הייתה נמוכה יחסית. בסך הכל הודפסו פחות ממאה עותקים, אשר מהם נשארו רק מעטים, הנמכרים בשווקים וחנויות אספנים ברחבי הארץ. ברם, הקומיקס נחשב "מקפצה" אדירה לקריירת הקומיקס של פינק, והיה לנקודת מפנה בהיסטורית הקומיקס הישראלית, בשל החלוציות שבחוברת עברית המתארת גיבור על, בעל מוטיבים ישראליים במובהק.
גיבור הקומיקס הופיע שוב בשנת 1998 בפרסום אחר של פינק בשם "פרופיל 107", שם מאבד הגיבור את כינויו סברמן וחי במציאות שבה גיבורי-על מוצאים מחוץ לחוק אך הממשלות משתמשות בהם בסתר, בדומה לעלילת הקומיקס המפורסם "Watchmen" שפינק אמר כי היה אחד מ"מקורות ההשראה" שלו.
דמותו של סברמן.
הגיבור של החוברת, סברמן, הוא אזרח ישראלי בשם דן בר-און, חייל אמיץ ואידיאליסטי, בן להורים ניצולי שואה. בר און נפצע בקרבות החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים, שחלה 5 שנים לפני פרסום הקומיקס. בגופו הושתל איבר תותב בשם "מוט אטומי" שמעניק לו כוחות על טבעיים. הגיבור נלחם בשרות צה"ל והמדינה בשם "סברמן", מן המילה צבר, שהיא כינוי לאזרחים ישראלים שנולדו בארץ. החוברת הראשונה של הקומיקס זכתה להצלחה יחסית וצוירה מחדש על ידי פינק לגרסה בשפה האנגלית. חוברת נוספת הופיע בשם "סברמן נגד שליחי השאול", ובה עלילה פנטסטית יותר, בה סברמן נלחם נגד מכשפים שעבדו בשירות צה"ל בעבר. חוברת שלישית אותה חיבר פינק נגנזה על ידי המוציא לאור, ולא פורסמה לעולם. לעומת קודמותיה, החוברת הכילה מוטיבים פציפיסטיים; בחוברת, סברמן הוצג מנסה להשכין שלום בין גיבורי על ישראלים וערבים הנאבקים זה בזה.
פסבדו-מדע
חיים בהקיץ
חיים בהקיץ (באנגלית: Waking Life) הוא סרט אנימציה עצמאי אמריקאי שיצא בשנת 2001 בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר. הסרט עוסק בטבעם של החלום, התודעה והאקזיסטנציאליזם.
הסרט כולו נעשה בשיטת הרוטוסקופיה - צילום וידאו של התרחשות עם שחקנים חיים, כשלאחריו צוות של אמנים עוברים על כל פריים במחשב ומציירים על הסצנה והדמויות, מוסיפים קווים מסוגננים וצבעים. הסרט מכיל מספר הקבלות לסרט "בטלנים בטקסס" (1991) של לינקלייטר. כמו כן באחת מהסצנות בסרט מופיעים ג'ולי דלפי ואית'ן הוק עם הדמויות של סלין וג'סי מהסרט "לפני הזריחה" גם הוא של לינקלייטר, מה שבסופו של דבר עורר את הרעיון לסרט ההמשך "לפני השקיעה".
עלילה.
בחור עלום שם חי בחלום בו כל חוקיות הנוגעת לחיי היום יום איננה תקפה, פיזיקלית ורעיונית. הוא עובר מסצנה לסצנה ללא היגיון בין המעברים. בכל סצנה מעורבות דמויות נוספות החל מחוקרים מוזרים, אמנים וכלה בלקוחות קבועים של מסעדות וחברים, כשבמהלכן עוסקים בדיונים פילוסופיים כגון מטאפיזיקה, בחירה חופשית, חברה ומשמעות החיים. במשך רובו של הסרט הגיבור מקשיב בשקט, אך מאוחר יותר הוא משתתף בדיונים באופן פעיל ונלהב. ישנן סצנות שאינן אפילו כוללות את נוכחותו של הגיבור, אלא מראות מונולוג של אדם בודד או דיאלוג של צמד על נושאים פילוסופיים מנקודת מבט חסרת גוף. לאורך הדרך הסרט נוגע בנושאים נוספים כגון אקזיסטנציאליזם, אינטרנציונל סיטואציוניסטי (Situationist International), פוליטיקה, פוסט-יומניטי (Posthuman), התאוריה הקולנועית של אנדרה באזאן, וחלימה מודעת. בנוסף יש אזכורים בסרט של דמויות ספרותיות ואינטלקטואליות מפורסמות בשמן, כגון פיליפ ק. דיק. (מאוחר יותר הוציא לינקלייטר סרט בטכניקה זהה לסרט זה - "סורק אפלה", המבוסס על ספר בעל אותו שם של ק. דיק.)
בהדרגה מתחיל הגיבור להבין שהוא חי בחלום נצחי שמדי פעם נשבר בהתעוררויות שווא. עד לרגע זה הוא בעיקר צופה מן הצד על הכל באופן פסיבי, אם כי זה משתנה במהלך שיחה עם אישה שבתחילה חלפה על פניו, אך חזרה בה והחלה לשתף אותו ברעיונותיה היצירתיים. הוא נזכר שמכורח הגילוי שלו חייבת היא איפוא להיות דמות בחלום שלו ואף שואל אותה על כך. בעקבות זאת הוא משוחח בפתיחות רבה יותר עם דמויות החלום שנקרות בדרכו. עם זאת הוא מתחיל לשקוע בייאוש בהיותו לכוד בתוך עולם החלומות הבלתי פוסקים ופתירים.
השיחה האחרונה של הגיבור היא עם דמות שנראית במקצת דומה לו עצמו, אשר פגש אותה בקצרה מוקדם יותר בסרט (הדמות היא הבמאי של הסרט, לינקלייטר). השיחה חושפת את תובנותיה של הדמות; המציאות עשויה להיות רגע יחיד שהאדם מפרש אותה בטעות כזמן (ובכך, חיים), שהחיים כפי שחיים אותם הם השלילה המתמדת של ההזמנה של אלוהים להיות אחד עם היקום. החלומות מציעים לנו הצצה אל הטבע האינסופי של המציאות, ועל מנת להיות חופשיים מההזייה ששמה חיים, האדם רק צריך לקבל את ההזמנה של אלוהים.