כשדון אלוי לקאנדה אי צ'אבס נטע את הכרמים של וגה סיסיליה הוא כלל בין הגפנים את זני הענבים קברנה סוביניון, מרלו, טמפרניו ומלבק. השימוש הנרחב בענבי בורדו היה חריג בריברה דל דוארו באותה עת ולמרות שבעתיד התמקדו הנטיעות בטמפרניו, הרי שקרוב ל-40% מכרמי וגה סיציליה נטועים עדיין בזני ענבים מסורתיים מבורדו, בכללם 25% של קברנה סוביניון בלבד.
חלק גדול מ-250 האקרים של כרמי היקב נטוע בגפנים מבוגרות, כמה מהן בנות למעלה ממאה שנה, ולכן הן מניבות בדרך-כלל יבול נמוך מאוד במהלך הבציר. למעשה, רבות מהנטיעות שגפניהן נכללות ביינות הדגל "אוניקו" (Unico), נבצרות לעיתים בפחות מטון אחד לאקר.
היינות.
וגה סיסיליה ידוע בשל סבלנותם של הייננים ונכונותם להמתין עד שיינותיהם יתיישנו בחביות ובבקבוקים במשך שנים רבות עד שהם משיגים את אופי היין בו הם חפצים. בהתאם לבציר, וגה סיסיליה יכולים להחזיק את היין ביקב עד לשיווקו. לדוגמה, בשנת 1991 היקב הפיץ את בצירי השנים 1968 ו-1982 לאחר 23 ו-9 שנות יישון.
וגה סיסיליה מייצרים שלושה סוגים שונים של יין:
יינות נוספים.
עד 1998 הפיקו וגה סיסיליה גם את יין ולבואנה 3° (הסימן מעל המספר מצביע על-כך שהיין התיישן במשך שלוש שנים טרם יציאתו לשוק), אלא שמאז אותה שנה הם הפסיקו למכור יין זה.
ב-1991, משפחת אלווארז ייסדה את יקב אליון בסמוך לוגה סיסיליה במטרה לייצר יינות אדומים בסגנון טינטו פינו מודרני יותר שמתיישנים בחביות עץ אלון צרפתיות חדשות. ב-1997, הם רכשו את יקב פינטיה, באזור היין טורו.
תל-אור
אהרון בן-אור
אהרון בן-אור (אורינובסקי) (28 ביולי 1890 – 25 בדצמבר 1972) היה מורה, סופר עברי וחוקר תולדות הספרות העברית.
מהלך חייו.
אהרון בן-אור נולד כאהרון אורינובסקי בעיר ביילסק פודלסקי שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין). בילדותו למד בחדר ובצעירותו למד בישיבות בליטא ולמד פדגוגיה בעיר גרודנו שבפולין ובאוניברסיטאות קייב, אודסה וורשה. לאחר מכן עסק בהוראה ברוסיה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עבר לווילנה, שם ניהל את הקורסים הפדגוגיים של רשת החינוך "תרבות" בפולין. בשנים 1929–1933 שימש כמנהל הגימנסיה העברית בביאליסטוק.
בשנת 1933 עלה אהרון בן-אור לארץ ישראל. עם הגיעו לארץ החל לעבוד כמורה בגימנסיה נורדיה בתל אביב. ברבות השנים עבר ללמד בגימנסיה גאולה. בן-אור פעל כיוצר ומחנך בארץ במשך 40 שנה. נפטר בכ' בטבת תשל"ג, 25 בדצמבר 1972.
יצירתו.
שנים רבות נשא את שם משפחתו המקורי אורינובסקי, ובשם זה נתפרסמו רוב ספריו. רק בראשית שנות החמישים, לאחר קום המדינה, עִברת את שמו ל"בן-אור".
בשנת 1918 החל לפרסם מאמרים בעלוני צעירי ציון, תנועה של צעירים שנוסדה בשנת 1903, אשר שילבה ציונות מעשית של עלייה וחלוציות עם שאיפות סוציאליסטיות, וכן השתתף בעיתונות העברית הכללית ובעיתונות העברית הפדגוגית בפולין. בפולין החל גם לפרסם את ספריו בעברית. הראשונים היו ספרי לימוד, "הנמלים" שהתפרסם בשנת 1921 בווילנה ולאחריו "גאוגרפיה: אוסטרליה, אפריקה" משנת 1923.
בשנים 1923–1930 ראה אור בוורשה ספרו הראשון בחקר תולדות הספרות העברית "שעורים בתולדות הספרות העברית החדשה" (בשלושה כרכים), ולאחריו בשנת 1931 התפרסם בביאליסטוק ספרו "תולדות השירה העברית בימי הביניים" (שני כרכים). ספריו האחרים בחקר תולדות הספרות העברית ראו אור כבר בארץ. הנודעים שבהם היו "תולדות הספרות העברית החדשה" (בשלושה כרכים) שנתפרסם בשנים 1946–1950. הספר היה הוצאה חדשה מעודכנת ומורחבת של ספרו הקודם "שעורים בתולדות הספרות העברית החדשה", שהתפרסם כשני עשורים קודם לכן. הספר בן 1,174 העמודים הקיף את תקופת ההשכלה בישראל, את תקופת התחייה בישראל ותקופת הציונות המדינית. היה זה ספר יסוד שממנו למדו ספרות עברית תלמידי שנות החמישים ושנות השישים, וספר ההמשך שלו "תולדות הספרות העברית בדורנו" (בשני כרכים), שהתפרסם בשנים 1954–1955, ובו סקירות על עשרות סופרים משוררים ומבקרים ספרותיים של תקופתו.
גם השירה העברית מילאה מקום ביצירתו ועוד בטרם עלה לארץ יצא לאור בביאליסטוק בשנת 1930 ספרו "תולדות השירה העברית בימי הבינים.
בן-אור כתב מאמרים רבים בנושא הוראת הספרות בעיתונות הפדגוגית כ"הד החינוך", "שורשים" ואחרים, חיבר רומן היסטורי בשם "הורדוס ומרים" וכן תרגם לעברית את הספר "דניאל דרונדה" מאת ג'ורג' אליוט.
הוגו מייזל
הוגו מייזל (גרמנית: Hugo Meisl; 16 בנובמבר 1881, בוהמיה - 17 בפברואר 1937) היה מאמן כדורגל יהודי-אוסטרי שהתפרסם בזכות אימון "נבחרת הפלא האוסטרית" בשנות ה-30 וכשופט. ב-1981 הוכנס שמו של מייזל ל"יד לאיש הספורט היהודי". ב-1928 היה בין האישים שסייעו לקבלת ההתאחדות לכדורגל כחברה בפיפ"א.
ביוגרפיה.
מייזל נולד למשפחה יהודית בבוהמיה, ולאחר שעבר לווינה ב-1893 עבד כפקיד בנק. תוך זמן קצר החל להתעניין בכדורגל, ובתחילת שנות ה-40 לחייו החל בקריירה בהתאחדות הכדורגל האוסטרית, ששיאה היה במינויו למזכיר הכללי של ההתאחדות. ב-10 ביוני 1908 שפט במשחק הבינלאומי הראשון בין נבחרת לנבחרת , שהסתיים בניצחון האנגלים בתוצאה 7 - 0. באולימפיאדת סטוקהולם שנערכה ב-1912 זכה מייזל לשמש כשופט בטורניר הכדורגל האולימפי.
התעניינותו של מייזל בכדורגל ורצונו ליצור חיבורים בינלאומיים שונים הובילו אותו ליזום את הקמתו של הטורניר הכלל-אירופאי הראשון למועדונים: גביע מיטרופה, הגביע הבינלאומי המרכז-אירופאי והקמת ליגת כדורגל מקצוענית באוסטריה ב-1924. הוא אף טיפח קשרים עם מאמנים ידועים באותה עת, בהם ויטוריו פוצו מאיטליה והרברט צ'פמן מאנגליה. ביחד עם המאמן האנגלי ג'ימי הוגאן, שעבד גם כן בווינה, פיתח מייזל שיטה ששמה דגש על הימנעות ממסירת הכדור במסירה דרך האוויר ובמקום זאת למסור אותו על הקרקע.
ב-1913 מונה מייזל למאמן הנבחרת האוסטרית ביחד עם היינריך רטשורי, וב-1919 החל לכהן לבדו בתפקיד. מייזל הוביל את הנבחרת לשיא כוחה בשלהי שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30. בין 12 באפריל 1931 ל-7 בדצמבר 1932 קבעה הנבחרת שיא של 14 משחקים ללא הפסד כולל ניצחונות על מספר יריבות אירופאיות משמעותיות, ובזכות כך נודעה הנבחרת כאחת הטובות ביותר בעולם וזכתה לכינוי "נבחרת הפלא". הרצף שאליו הוביל מייזל נקטע על ידי ב-1932. ב-11 בפברואר 1934 אימן מייזל את הנבחרת האוסטרית בניצחון 4 - 2 על בטורינו במסגרת הגביע הבינלאומי המרכז-אירופאי, שסימן את הפיכתה של אוסטריה לאחת המועמדות לזכות במונדיאל 1934.
מייזל המשיך לאמן את הנבחרת גם במונדיאל עצמו. בשלב הראשון הדיחה אוסטריה את לאחר ניצחון בהארכה בתוצאה 3 - 2, ובשלב הבא פגשה פעם נוספת בתולדותיה את הונגריה, במשחק שבו הורחק שחקן, הוענק פנדל להונגריה והכוכב האוסטרי יוהאן הורוואט נפצע ולא היה יכול להשתתף בחצי הגמר מול איטליה, שבו הפסידה אוסטריה לאחר שער יחיד של אנריקה גואיטה. אוסטריה ואיטליה חזרו ונפגשו בגמר טורניר הכדורגל האולימפי באולימפיאדת 1936 בברלין, וגם הפעם איטליה ניצחה, בתוצאה 2 - 1. הייתה זו הפעם היחידה שבה מייזל הצליח להוביל את נבחרתו להעפלה למשחק גמר של טורניר בינלאומי חשוב.
מייזל נפטר ב-1937 לאחר שלקה בהתקף לב, ושנה לאחר מכן פירקו הנאצים את הנבחרת האוסטרית בעקבות האנשלוס.
לאון גוסנס
לאון גוסנס (באנגלית: Léon Goossens 12 ביוני 1897 - 13 בפברואר 1988) היה אבובן בריטי.
חייו.
גוסנס נולד בליברפול ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. אביו היה הכנר והמנצח הבלגי אז'ן גוסנס הבן, בנו של המנצח אז'ן גוסנס האב; אחיו היה המנצח והמלחין יוג'ין גוסנס ואחותו הייתה הנבלנית סידוני גוסנס.
במחציתה הראשונה של המאה ה-20 נחשב גוסנס לאחד מחשובי האבובנים בעולם. הוא הצטרף לתזמורת קווינ'ס הול (בניצוח הנרי ווד) בגיל 15 ובשנת 1932 הביא אותו סר תומאס ביצ'ם אל התזמורת הפילהרמונית של לונדון שאך זה נוסדה, אך במקביל פיתח גם קריירה עשירה של נגינת סולו ומוזיקה קאמרית. אבובני העבר נטו להתחלק בין האסכולה הצרפתית (אלגנטית אך בעלת גון צליל דק וצפצפני) לגרמנית (מלאה ומעוגלת אך מגושמת למדי, כמעט ללא ויבראטו), אבל גוסנס השכיל לשלב את מיטב הסגולות של שני הסגנונות גם יחד.
גוסנס הזמין יצירות רבות לאבוב אצל מלחינים ידועי-שם כמו אדוארד אלגר, ראלף ווהן-ויליאמס וראטלנד בוטון והרבה לעבוד עם סולנים חשובים, בהם יהודי מנוחין. בין תלמידיו הרבים היו האבובנים אוולין ברבירולי, ג'וי בוטון (בתו של ראטלנד בוטון) ופיטר גרם, האבובן של הרכב מלוס.
בשנת 1950 קיבל גוסנס את אות מסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1962 היה לחבר בוועד המנהל של הקולג' המלכותי למוזיקה.
בית (ספר)
בית הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית זוכת פרס פוליצר מרילין רובינסון. הספר יצא לאור בשנת 2008 והוא ספרה השלישי של הסופרת. קדמו לו הספרים משק בית שיצא בשנת 1980 וגלעד שיצא ב-2004.
הרומן זכה באחד מפרסי לוס אנג'לס טיימס, בפרס פוליצר לפרוזה ב-2009 ועלה לגמר של פרס הספר הלאומי לפרוזה.
בית נמנה עם אחד מרשימת 100 הרומנים של השנה על ידי הניו יורק טיימס, ונכלל ברשימת הספרים הטובים של 2008 על ידי הוושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס, סן פרנסיסקו כרוניקל וכן ברשימת 10 הספרים הטובים של השנה של מבקר הספרות ג'יימס ווד בניו יורקר.
עלילה.
גלורי בת ה-38 חוזרת לבית נעוריה כדי לטפל באביה, כומר מזדקן של קהילה כפרית. חזרתו של אחיה הגדול ג'ק המופיע לבית לראשונה מזה 20 שנה, הכבשה השחורה של המשפחה ואלכוהוליסט בגמילה הופך את הבית לזירה של רגשות שעד כה הודחקו.