בצוללות לשימוש צבאי מותקנים בדרך כלל שני פריסקופים. אחד לשימושי ניווט וצפייה, והשני לצורכי טיווח מטרות. טלסקופ הצפייה מאפשר מבט בגזרה רחבה אל היעד המבוקש, מגובה פני הים ועד לזווית אנכית לחלוטין, ובדרך כלל אינו מצויד באמצעי הגדלת תמונה. לעומת זאת פריסקופ הטיווח ההתקפי מאפשר מבט בזווית צרה יותר אך בהגדלה משמעותית של האובייקט הנצפה.
הפריסקופ הארוך בעולם הוא באורך 27 מטר ונמצא בכור גרעיני באיידהו, הוא משמש לצפייה בריאקציה של תהליכים גרעיניים.
שבלול (פירושונים)
קלף משחק
קלף משחק הוא לרוב חתיכה מלבנית של נייר מנויילן, פלסטיק דק או עבה, המשמש למשחקי קלפים. סט שלם של קלפים נקרא חפיסת קלפים. בקלפי משחק משתמשים בין היתר לביצוע קסמי קלפים ולשימושים שונים במיסטיקה. מספר משחקי קלפים מערבים הימורים.
צד אחד של הקלף (פני הקלף) נושא סימון אשר נועד להבדילו משאר הקלפים ולקבוע את שימושו תחת כללי המשחק אותו משחקים. הצד השני (גב הקלף) הוא זהה בכל הקלפים, בדרך כלל ציור מופשט או תבנית כלשהי. ברוב המשחקים מתקיים המשחק עם כל חפיסת הקלפים, כאשר סדר הקלפים בחפיסה הוא אקראי. את האקראיות משיגים באמצעות טריפת הקלפים.
טריפת קלפים.
ילדים עשויים לטרוף את הקלפים על ידי פיזורם וערבובם על גבי השולחן, כאשר פני הקלפים מופנים מטה. בעלי קואורדינציה טובה יותר טורפים את הקלפים במגוון שיטות, כאשר קלפנים מומחים עשויים לבטא מיומנות גבוהה ואף הצגה ראוותנית של טריפת קלפים. ניתן לטרוף את הקלפים על ידי חלוקתם לשתי ערימות, ואיחוד הערימות מחדש, כאשר קלפים מגיעים לסירוגין מאחת משתי הערימות. אחת השיטות לכך היא העמדת החפיסות זו מעל זו, ודחיקתן זו לתוך זו. שיטה אחרת, המכונה "טריפת רוכסן", היא פריטת שתי ערימות הקלפים בו זמנית בשתי ידיים, כך שקצותיהן מוצאים עצמם לסירוגין באותו מקום; אז מאוחדות הערימות. שיטה זו דורשת מיומנות גבוהה יותר.
היסטוריה מוקדמת.
למרות התפוצה הרחבה שקיבלו הקלפים בכל רחבי העולם בזמן המודרני, אין מידע חד משמעי על מקום היווצרותם הראשונית.
עם זאת, נראה שהקלפים הומצאו סמוך להמצאת הנייר בסין כשטרות משחק, כאשר המנצח לוקח את הקלפים של היריב.
לאחר מכן במאה ה-13, הקלפים הגיעו לצרפת, והוספו להם 4 צורות: "מטבעות", "גביעים", "חרבות" ו"מקלות פולו".
קלפים אלו היו דומים מאוד לקלפים של היום.
4 צורות, 10 קלפי מספר ו-12 קלפי ציור.
לאחר מכן, הקלפים הופצו באירופה והצורות שונו ל-"עלה" (באנגלית: spade), "יהלום" (diamond), "לב" (heart) ו"תלתן" (club) מכיוון שהיה יותר קל להעתיק צורות אלו עם נייר פחם.
הקלפים הישנים משמשים עדיין כקלפי טארוט (אם כי במספר חפיסות של אלה המטבעות שונו לפנטקלים, משטח עגול ושטוח דמוי צלחת שעליו חרוט סימן הפנטגרם) לצורך הגדת עתידות.
הקלפים העתיקים ביותר שהרשומות עליהם הגיעו עד ימינו שייכים לסין של המאה השביעית לספירה. קלפים אלה נוצרו באמצעות ציור על גבי נייר כותנה, כאשר הם חולקו לשני חלקים – על החלק העליון ציטוט מיצירה ספרותית כלשהי, ולמטה איור המציג סצנה מיצירה זו. מטרת המשחק הייתה לחבר את שני החלקים בצורה נכונה. באותה המאה היו בסין גם קלפי משחק, שהחפיסה שלהם כללה 36 יחידות, אשר התחלקו לארבעה צבעים. לכל קלף הייתה דרגה משלו, שהתאימה לדרגות הפקידים של סין. בקלפים אלה השתמשו למשחק ולהגדת עתידות.
הקלפים היפניים של אותה התקופה היו שונים בתכליתם ונעשה בהם שימוש למטרות לימודיות בלבד. החומר שמהם נוצרו היו חלקי צדפים בצורות מרובעות, ועליהם שורות של שירים. על המשתתף במשחק היה ליצור שיר שהתאים מבחינה הגיונית.
קלפים מסוג שונה היו נפוצים בימי הביניים – אלה היו קלפי טארוט, כאשר מטרת הקלפים האלה הייתה קריאת עתידות. החפיסה התחלקה לשני חלקים – הארקנים הגבוהים והנמוכים. הארקנים הנמוכים, למעשה, הם דגם קרוב ביותר לחפיסת קלפים המודרנית, בזמן שמהארקנים הגבוהים הגיע רק קלף אחד – ג'וקר.
התפוצה של הקלפים באירופה החלה בזמן מסעות הצלב למזרח המוסלמי במאות ה-11 עד ה-13. אחד המקורות הראשונים שמדברים על הקלפים שייך לכרוניקה האיטלקית של שנת 1379: "בוויטרבו קיים משחק בקלפים שמקורה בארץ הסאראצין וקרויה על ידם נעיב". מאוחר יותר בספרד נוצר משחק מקומי שמקבל את השם "לומברה". המשחק הזה זכה לאהדה רבה ברחבי היבשת ואף שולחן ההימורים נקרא באופן מסורתי "שולחן לומברי".
במאה ה-16 הימורי הקלפים הפכו לפופולריים בכל רחבי אירופה וכתוצאה מכך צמח תחום חדש – רמאות מקצועית (שממנה יתפתחו בעתיד גם קסמי קלפים). ההימורים נעשו למשמעותיים עד כדי כך שבמאה ה-17 המלך אנרי השני ולואה חוקק חוק לפיו על הצד ההפוך של הקלפים צוירו פסים אלכסוניים צבעוניים – זאת במטרה להקשות על סימונים לצורכי זיהוי.
קלפי משחק כיום.
ל-52 קלפי המשחק הנפוצים ביותר כיום, קוראים קלפים אנגלו-אמריקאיים. קלפים אלה מכילים 13 קלפים בכל סדרה.
הרכב חפיסה.
בכל סדרה יש 9 קלפים הממוספרים מ-2 עד 10. אלה מכילים מספר תואם של ציורים. על קלפים מודרניים מצוין מספרם בשתי פינות נגדיות או בכל ארבע הפינות על מנת להקל בזיהוי הקלף כאשר הם מוחזקים פרושים במניפה. בנוסף בכל סדרה יש 4 קלפים נוספים: "נסיך", "מלכה", "מלך" ו"אס". נהוג לכלול בכל חפיסה שניים או שלושה ג'וקרים (שני ג'וקרים רגילים ואחד מעין סופר- או "על-ג'וקר", החזק מהם) (אך אלה עדיין אינם נחשבים כחלק מהחפיסה הסטנדרטית).
העיצוב המפואר והלוגו של היצרן המופיעים לרוב על אס עלה () התחיל להופיע לראשונה תחת שלטונו של ג'יימס הראשון באנגליה. מלך זה העביר חוק הדורש חתימה מיוחדת על הקלף כהוכחה לתשלום מס של יצרן הקלפים המקומי. עד ה-4 באוגוסט 1960 הייתה חובה לשלם מס על חפיסות קלפים שהודפסו ועל האס עלה היה רשום את שם המדפסת וצוינה העובדה שהמס שולם על הקלפים. כמו כן, חפיסות הקלפים היו חתומות בעטיפה ממשלתית רשמית.
ניתן להבחין בכמה עובדות מעניינות בקשר לקלפי המשחק. נסיך עלה, נסיך לב ומלך יהלום מצוירים בצדודית, בזמן ששאר קלפי המלוכה מצוירים כך שכל פניהם גלויים. כל המלכים עם חרב בידם, למעט מלך יהלום שאומרים שידו מושטת לשלום. המלך לב נראה עם חרב מאחורי ראשו, דבר שהוביל לכינוי הקלף כ-"המלך המתאבד" (suicide king) כמו כן הוא המלך היחידי ללא שפם. ה-אס עלה מיוחד בסימן העלה שעליו, שהוא גדול ומקושט במיוחד ומדי פעם נאמר שהוא קלף המוות (death card). כל קלפי המלוכה מטים את ראשם לצד שמאל מלבד קלפי המלוכה מסוג עלה ונסיך תלתן ולפעמים מלכה לב שמטים את ראשם לצד ימין. הרבה פעמים בקסמי קלפים משתמשים באס עלה במיוחד בגלל קישוטיו ובידולו משאר הקלפים.
בנוסף בחלק מהקלפים יש תכונה של סימטריה סיבובית (אם נסובב את הקלף ב-180 מעלות הוא ייראה כמו הקלף במצב רגיל), הקלפים הם:
כל הקלפים של 2, 4, 8, 10, כל קלפי המלוכה, וכל קלפי היהלום חוץ מהקלף של 7.
משחקי קלפים רבים דורשים סדר של דרגת הסדרה והם מסודרים מהחזק לחלש כמו במשחק ברידג': עלה, לב, יהלום, תלתן (ניתן לזכור את הסדר בעזרת ראשי התיבות עלי"ת),או לפי סדרות: מייג'ור= , מיינור= .
מידות הקלפים.
על פי התקן הבינלאומי ישנן שתי מידות סטנדרטיות לקלפים: "מידת ברידג'" ו"מידת פוקר"; ההבדל ביניהן הוא ברוחב.
על פי התקן, גובה של חפיסה סטנדרטית (לא משנה איזה סוג) הוא 88.9 מ"מ ("3.5). רוחב הקלפים במידת פוקר הוא 63.5 מ"מ ("2.5), והרוחב במידת ברידג' הוא 57.15 מ"מ ("2.25 צר ברבע אינץ' ממידת הפוקר).
עשרת השבטים האבודים
בני ישראל (הודו)
בני ישראל (במראטהית-יהודית: बेने इस्राएल, תעתיק: "בֶּנֶה ישראל") הוא כינויה של קהילה יהודית שהתקיימה במערב הודו לצד קהילת יהודי בגדאד ויהודי קוצ'ין. מאז הקמת מדינת ישראל עלתה רוב הקהילה לארץ ובה מצוי הריכוז הגדול ביותר של בני הקהילה.
בטרם העלייה לישראל באמצע המאה העשרים מנתה הקהילה כ-24,000 נפשות שהתרכזו בעיקר במומבאי,קולקטה, דלהי, אחמדאבאד וטהאנה. כיום, על-פי ההערכות, מונה הקהילה כ-85,000 נפשות בישראל, כ-3,000 נפשות באזור מומבאי, כמה מאות נפשות ברחבי הודו ועוד כ-5,000 נפשות ברחבי העולם כולל צאצאי נישואין בין עדתיים.
היסטוריה.
קיים קושי לקבוע מה הוא מוצאם של בני ישראל וזאת מכיוון שבני העדה לא תעדו בכתב את קורותיהם, לא קיימו כל קשר עם קהילות יהודיות אחרות ואין בידנו כל תיעוד חיצוני של נוסעים שפגשו בהם.
על פי המסורת של בני העדה אבותיהם הם ניצולים מספינה שנטרפה סמוך לחוף "קונקאן" דרומית למומבאי. מהספינה ניצלו 7 גברים ו-7 נשים, כל ספרי הקודש ותשמישי הקדושה שלהם אבדו באסון. הניצולים קברו את מתיהם באתר סמוך לכפר נאווגאון, במקום ששימש לימים כבית הקברות של קהילת בני ישראל והתיישבו באזור. ישנה אי-בהירות לגבי התקופה בה קרה האירוע. יש מבני ישראל הסוברים כי אבותיהם נמלטו מארץ ישראל בדרך הים החל בשנת 175 לפני הספירה, בימי מלכותו של אנטיוכוס אפיפאנס. ישנם מבני העדה שטוענים שהיו מצאצאי עשרת השבטים.
על פי המסורת של בני בני ישראל, חלה אצלם תחייה דתית במאה ה-10, כאשר אדם בשם דוד רחבי שזיהה שהם יהודים על פי מנהגיהם, לימד אותם דינים והנהיג את חג השבועות ואת חג הסוכות. אותו דוד רחבי נהרג על ידי פרש מוסלמי כאשר היה על חוף הים. ישנם הסבורים שהיה זה דוד הסוחר, אחי הרמב"ם אשר נסע לסחור בהודו במאה ה-12, אך אין לכך עדויות מבוססות.