פרופסור גפל נפטר במאי 1993, והותיר אחריו את אשתו נעמי, שנפטרה בשנת 2003, וכן שני בנים ובת: פרופסור אורי לביא גפל, גנטיקאי ממכון וולקני, ומרצה בפקולטה לחקלאות ברחובות, ד"ר דב גפל, ממשיך דרכו, מנהל מחלקה פנימית בבית החולים ברזילי באשקלון, ועו"ד רות שיקלר שכיהנה כסגנית היועץ המשפטי בבנק לאומי.
פרופסור גפל נטמן בבית העלמין ירקון
מייקל פ. אנדרסון
מייקל פיליפ אנדרסון (25 בדצמבר 1959 - 1 בפברואר 2003) היה לוטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית, פיזיקאי ואסטרונאוט בנאס"א. אנדרסון נמנה עם צוות מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימת STS-107 ונספה יחד עם צוות המעבורת באסון מעבורת החלל קולומביה – כאשר זו התפרקה עם כניסתה בחזרה לאטמוספירה של כדור הארץ. אנדרסון שימש כפיזיקאי האחראי על מבצעים וניסויים מדעיים בקולומביה. לאחר מותו זכה במדליות כבוד.
ראשית חייו.
אנדרסון נולד בשנת 1959 לברברה ובובי אנדרסון. אביו היה טכנאי מטוסים בבסיס חיל האוויר בפלטסבורג ליד ניו יורק ולאחר מכן הוצב בבסיס חיל האוויר פיירצ'יילד כ-12 ק"מ מחוץ לספוקיין, וושינגטון, בה אנדרסון גדל.
אנדרסון סיים את בית הספר התיכון "צ'ייני". הוא היה אחד מארבעת האפרו-אמריקאים מכל בית הספר בו למדו 200 תלמידים. בשנת 1981 אנדרסון סיים תואר ראשון במדעים בפיזיקה ובאסטרונומיה, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בשנת 1990 קיבל תואר שני בפיזיקה מאת אוניברסיטת קרייטון באומהה.
בחיל האוויר.
לאחר השלמת תואר ראשון אנדרסון התגייס לקצונה בחיל האוויר האמריקאי, לאחר השלמת האימונים בבסיס חיל האוויר קסלר במיסיסיפי, הוא הוצב בבסיס חיל האוויר רנדולף בטקסס. בטקסס שימש כראש צוות התמיכה בתקשורת עבור טייסת תחזוקה אווירית 2015, ולאחר מכן היה מנהל מערכת תיקשורת הנתונים בבסיס.
בשנת 1986 הוא נבחר ללכת לקורס טיס בבסיס חיל האוויר ואנס באוקלהומה. לאחר סיום הקורס הוא הוצב בטייסת 2 של פיקוד ושליטה בבסיס חיל האוויר אופוט (offutt) בנברסקה, כטייס מטוסי בואינג EC-135. הוא הטיס את מטוס השליטה ובקרה "זכוכית מגדלת" () של פיקוד האוויר האסטרטגי. במהלך השירות שם הוא השלים את התואר השני שלו.
החל ינואר 1991 ועד ספטמבר 1992 הוא שירת כמפקד ומדריך טיסה בטייסת תדלוק אווירי 920 בבסיס חיל האוויר וורטסמית' במישיגן. מספטמבר 1992 ועד פברואר 1995 היה מדריך טיסה וקצין טקטי בכנף הטיסה 380 בפלטסבורג, מדינת ניו יורק.
אנדרסון הטיס מספר כלי טיס (בהם בואינג KC-135 סטרטוטנקר ו-T-38 טאלון) וצבר יותר מ-3,000 שעות טיסה. הוא גם תיפקד כמדריך טיסה בסוף שנת 1994, כשנאס"א בחרה בו כמועמד לאסטרונאוט.
בנאס"א.
אנדרסון נבחר לכיתת האסטרונאוטים של 1994, כיתה שכללה 19 אסטרונאוטים מתוך 2962 מועמדים. הוא התחיל את האימונים בפברואר 1995, ולאחר ההכשרה הוא הוסמך כמומחה משימה, וקיבל משימות לתמיכת משימות המעבורת במשרד האסטרונאוטים.
אנדרסון ביצע שתי טיסות לחלל, ושהה בחלל 593 שעות.
טיסתו הראשונה לחלל הייתה ב-1998, כשהוא טס כמומחה משימתי על מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-89, בין התאריכים 22–31 בינואר 1998. משימה זו הייתה המשימה השמינית של תוכנית מיר ומעבורות החלל. במסגרת המשימה המעבורת הביאה את האסטרונאוטים סאליזן שאפירוב ואנדרו תומאס לתחנה והחזירה את דייוויד וולף. המשימה נמשכה 8 ימים, 19 שעות ו-47 שעות.
טיסתו השנייה עשה כמפקד מטען ייעודי על מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-107. המשימה נמשכה 15 יום, 22 שעות ו-22 דקות עד שהמעבורת התפרקה באסון מעבורת החלל קולומביה בה נספה יחד עם שאר אנשי הצוות, 16 דקות לפני הנחיתה.
הותיר אחריו אישה ושתי בנות.
פרסים והוקרה.
לאנדרסון הוענקו מספר פרסים והוקרה, חלקם לאחר מותו באסון מעבורת החלל קולומביה.
הסמל † מציין שהאות הוענק לאחר מותו.
אוניברסיטת שטרסבורג
אוניברסיטת שטרסבורג (בצרפתית: "Université de Strasbourg" , Unistra) בעיר שטרסבורג, בחבל גראנד אסט, במזרח צרפת, היא האוניברסיטה השנייה בגודלה בצרפת (אחרי אוניברסיטת אקס-מרסיי), בה לומדים כ־48,000 סטודנטים, ויותר מ -4,000 חוקרים, אוספים ידע ומנתחים אותו.
מקורה של האוניברסיטה הוא באוניברסיטת שטרסבורג הגרמנית (Universität Straßburg) זו צמחה מתוך הגימנסיה ההומניסטית הלותרנית הגרמנית, שנוסדה בשנת 1538 על ידי יוהנס שטורם. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט וחברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר.
מחלקות ופקולטות.
באוניברסיטת שטרסבורג 37 מחלקות. במוסד הלימוד ניתן ללמוד חמישה תחומים אקדמיים מרכזיים הכוללים אמנויות; משפטים, כלכלה, ניהול ומדעי המדינה; מדעי החברה והרוח; מדעים וטכנולוגיה; מדעי הבריאות.
בוגרים ידועים.
בין בוגרי אוניברסיטת שטרסבורג ארבעה זוכי פרס נובל:
בוגרים ידועים נוספים של אוניברסיטת שטרסבורג כוללים:
אוטה הגן
יחסי לטביה–פולין
יחסי לטביה–פולין הם יחסי החוץ בין לטביה לבין פולין.
היסטוריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיתפו פעולה כוחות פולניים ולטביים, בלחימה נגד הצבא האדום. פולין הכירה בעצמאות הלטבית ב-27 בינואר 1921, ובאותה העת שתי המדינות חלקו גבול משותף. שתי המדינות כוננו ברית בשנת 1922, אולם היא התבטלה בעקבות כיבוש פולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הייתה לטביה חלק מברית המועצות, אשר שיתפה פעולה עם פולין במסגרת ברית ורשה. לאחר נפילתה של ברית המועצות, כוננו שתי המדינות מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים ב-30 באוגוסט 1991. ישנם כ-57,000 פולנים המתגוררים בלטביה.
כיום, שתי המדינות הן חברות במועצת הים הבלטי, בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים.
לטביה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה, ו-5 קונסוליות בגדנסק, בקטוביץ, בקרקוב, בלודז' ובורוצלב. מאידך, פולין מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה בלבד.
תאום סיאמי
פרנצ'סקו מוריני
פרנצ'סקו מוריני (; 12 באוגוסט 1944 – 31 באוגוסט 2021) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
מוריני החל את הקריירה בסמפדוריה, ולאורך שנות ה-70 שיחק במרכז ההגנה של יובנטוס. עם יובנטוס זכה מוריני, בין היתר, בחמש אליפויות ובגביע אופ"א, שהיה התואר האירופי המשמעותי הראשון של המועדון. את הקריירה סיים בטורונטו בליזארד הקנדית. לזכותו של מוריני 11 הופעות במדי נבחרת איטליה, אותה ייצג בטורניר מונדיאל 1974.
לאחר פרישתו, ובמשך למעלה מעשור, אייש את תפקיד המנהל הספורטיבי של יובנטוס.
קריירת משחק.
מוריני החל את קריירת המשחק במדיה של סמפדוריה בסרייה א'. כבר בעונתו הראשונה בבוגרים, עונת , השתלב היטב ברוטציה. את הופעת הבכורה בסרייה א' ערך בהפסדה של סמפדוריה 0–2 לרומא, ב-2 בפברואר 1964. עונה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע, בקבוצה שנאבקה על מקומה בליגה הבכירה. בסיום עונת , השלישית של מוריני במועדון, נשרה סמפדוריה לליגת המשנה, אך שבה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת בלבד, לאחר שסיימה ראשונה בטבלת הסרייה ב'. בתום שתי עונות נוספות, ושש עונות בסך הכול במדיה של סמפדוריה, עבר מוריני ליובנטוס. לזכותו של מוריני 162 הופעות ליגה במדיה של סמפדוריה.
מוריני, שחתם ביובנטוס כמחליפו של ג'אנקרלו ברצלינו שעזב את הקבוצה, היה לשחקן הרכב במרכז ההגנה של יובנטוס במשך עשור. בעונת זכה מוריני עם יובנטוס לראשונה בקריירה באליפות איטליה. עונה אחר כך התקרבה יובנטוס לזכייה בגביע אירופה לאלופות, כאשר העפילה למשחק הגמר מול אייאקס אמסטרדם. יובנטוס, עם מוריני בהרכב הפותח, נכנעה 0–1 משער מוקדם של ג'וני רפ.
יובנטוס הפגינה עליונות בכדורגל האיטלקי של אותן השנים, ואליפות זו סימנה את הדרך לחמש זכיות בתואר מתוך שבע עונות, כאשר בשתיים הנותרות סיימה כסגנית האלופה. במקביל לאליפות של עונת , תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני, רשמה יובנטוס הישג מרשים נוסף כאשר זכתה בתואר אירופי ראשון בתולדותיה, גביע אופ"א. יובנטוס רשמה קמפיין מוצלח והעפילה לגמר הטורניר מול אתלטיק בילבאו. הגמר, ששוחק בצמד מפגשי בית-חוץ, הוכרע לטובת יובנטוס עקב חוק שערי חוץ, לאחר שניצחה 0–1 בבית והפסידה 1–2 בחוץ. מוריני פתח במרכז ההגנה של טרפטוני בשני המפגשים.
בעונת זכה מוריני עם יובנטוס בקופה איטליה, לאחר ניצחון בגמר על פלרמו. מוריני פתח בהרכב קבוצתו לגמר, בו עלתה פאלרמו ליתרון כבר בדקה הראשונה. ארבע דקות מפתיחת המחצית השנייה הוחלף מוריני בחלוץ רוברטו בונינסניה, חילוף שהשתלם ליובנטוס שהשוותה בדקות הסיום והשלימה מהפך בהארכה, בדרך לניצחון 2-1. בזכות הזכייה השתתפה יובנטוס בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת , והעפילה עד לחצי גמר המפעל. הייתה זו העונה ה-11 והאחרונה של מוריני בן ה-35 במועדון, והוא סיים את העונה ללא הופעות בליגה. בסך הכול ערך 256 הופעות ליגה במדי יובנטוס. לאחר שעזב את יובנטוס, עבר לתקופה קצרה לטורונטו בליזארד מה-NASL, ובסיומה פרש ממשחק פעיל. לאורך כל הקריירה המקצועית, לא כבש מוריני שער במשחק רשמי, וסיים את הקריירה ללא שערי ליגה כלל לאורך 440 הופעות.
בקיץ 1981, לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שב מוריני ליובנטוס לתפקיד מנהל ספורטיבי, תפקיד אותו נשא עד לסיום עונת .
נבחרת איטליה.
על אף היותו בלם מוביל ביובנטוס, זכה מוריני לאשראי מועט במדי נבחרת איטליה. את הופעת הבכורה בנבחרת ערך בגיל 29 בלבד, תחת המאמן פרוצ'ו ולקארג'י, ב-25 בפברואר 1973, בניצחון החוץ 1-0 של איטליה על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974. עד לפתיחת טורניר הגמר הוסיף מוריני הופעה אחת נוספת בטורניר המוקדמות, וארבע הופעות נוספות במשחקי ידידות.