קנדה וכנופייתו החדשה ממשיכים במתקפה על האצטדיון שהחלה בסוף כרך קודם. טטסואו חוזר לאצטדיון ומתעמת מול צוותו של ימאדה, אך הוא סופג את התקפותיהם הביולוגיות ומקבל חזרה שליטה על כוחותיו באופן זמני. או אז, הוא מתחיל בקרב אפי נגד קנדה, אך קרב זה נפסק בחטף על ידי הצי האמריקני, שמנסה לפוצץ באופן שיטתי את נאו-טוקיו בעזרת לוויין לייזר משלו. טטסואו מצליח לטוס לחלל ולהשמיד את הלוויין, שמתרסק על נושאת המטוסים. האדמירל וכמה מהמדענים נהרגים. לאחר הקרב, טטסואו עושה את דרכו לתא ההקפאה הישן של אקירה, הממוקם מתחת לאצטדיון.
עיבודים נוספים.
ב-18 ביוני 1988 יצא סרט אנימה המבוסס על המאנגה, בבימויו של קצוהירו אוטומו, יוצר המאנגה. בשעה שרוב עיצובי הדמויות והתפאורות עובדו ישירות מהמאנגה בת 2,182 העמודים, עלילת הסרט בנויה מחדש ושונה לחלוטין מגרסתו המודפסת, ומקצצת הרבה מחלקה השני של המאנגה. סרט האנימה מיוחס על ידי רבים כציון דרך במדיום האנימה, והוא הפך במהרה לסרט פולחן. ככזה, הוא היווה השראה לסרטים שבאו אחריו.
משחק הרפתקאות המבוסס על סרט האנימה יצא לקונסולת ה-Nintendo Entertainment System בשנת 1988 בידי חברת Taito. השחקן משחק בדמותו של קנדה, והסיפור מתחיל כאשר קנדה וחברי כנופיית האופנוענים שלו מוחזקים על ידי כוחות המשטרה. בשנת 1994 יצא משחק פעולה לאמיגה CD32, ובשנת 2002 יצא משחק הפינבול "Akira Psycho Ball" לקונסולת פלייסטיישן 2 בידי חברת Bandai.
גוסטב לודוויג הרץ
ארץ המרדפים
ארץ המרדפים הוא כינויו של אזור במזרח ארץ ישראל, הכולל את בקעת הירדן, מדבר שומרון וחלקו הצפוני של מדבר יהודה, לאורך המורדות המזרחיים של שדרת ההר המרכזית מצפון לים המלח. הכינוי ניתן לאזור במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שהתנהלה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים (1970-1968), בשל המרדפים שנערכו בו אחר מחבלים שחדרו מירדן לישראל דרך אזורים אלו.
תקופת המרדפים.
התקופה שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) התאפיינה במאבק מתמשך במחבלים ערביים שחדרו לשטחה של ישראל דרך הגבול עם ירדן. בתקופה זו הוקמה חטיבת הבקעה שתפקידה היה להגן על גבולה המזרחי החדש של מדינת ישראל. מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לצה"ל היו עשרות נפגעים, רבים מהם מפקדי הכוחות בשטח.
כנגד החוליות שהצליחו לחצות את הירדן ולחדור לשטחים שבשליטת ישראל הופעלה במלחמת ההתשה צורת קרב חדשה - המרדף. בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר (צנחנים וסיירות) שהשתמשו במסוקים ובזחל"מים. לאיתור המחבלים החודרים נעשה שימוש בקשתות - מכ"ם קרקעי נייד לאיתור תנועת בני אדם. המרדפים התנהלו בתנאי שטח קשים ביותר ולעיתים בתנאי מזג אוויר קשים. לאחר שאותרה חדירת מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי להמשיך ולעקוב אחרי המחבלים. כשאותרו המחבלים היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע. אם סירבו היו כוחות צה"ל נכנסים איתם לקרב.
תקופת המרדפים הסתיימה במהלך שנת 1970. באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים. ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה. 40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני. מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית משמעותית. חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר ללא חשש, ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן במקומות שקודם לכן לא העזו להתקרב אליהם.
בתרבות.
ארץ המרדפים היוותה השראה לשירו של ירון לונדון "מרדף", ולשיריו של חיים חפר, "האיש מן הבקעה" ו"יש לי אהוב בסיירת חרוב".
תקופת המרדפים
יעקב מנצ'ל
יעקב מֶנצֶ'ל (Menczel; נולד ב-23 באפריל 1923) הוא רופא פנימי, פרופסור לרפואה ויו"ר המועצה הלאומית לגריאטריה, מומחה בעל שם עולמי למחלת האוסטאופורוזיס. לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות.
ביוגרפיה.
מנצ'ל נולד בצ'רנוביץ שברומניה, למד רפואה באוניברסיטת יאשי ובשנת 1949 עלה למדינת ישראל. הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית ובשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת כרופא ומנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הצבאי בצריפין. לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בבית חולים הדסה והחל להרצות באוניברסיטה בתחום רפואה פנימית.
בשנת 1961 מונה לרופא ראשי בהדסה עין כרם. בשנת 1963 הקים את המכון הירושלמי לאוסטאופורוזיס ובשנת 1969 הקים בבית החולים שערי צדק את המחלקה הגריארטית ועמד בראשה. באוניברסיטה העברית קודם לדרגת פרופסור חבר.
בשנים 1974–1977 היה מנכ"ל משרד הבריאות.
בסיום תפקידו במשרד הבריאות היה למנהל המחלקה הפנימית ומעבדות המחקר בבית החולים הדסה בהר הצופים. בבית החולים עזרת נשים הקים את האגף הגריאטרי והתקדם בהנהלת בית החולים עד למנכ"ל המוסד. בשנת 2001 ייסד בבית חולים הרצוג את המכון לאוסטאופורוזיס והחל לעמוד בראשו.
מנצ'ל פעיל בארגונים רפואיים שונים ובין תפקידיו עמד בראש מחלקת הפרויקטים של מכבי שירותי בריאות.
בשנת 2008 הוענק לו אות יקיר ירושלים.
היה נשוי ללילי עד למותה ב-2021. היא הייתה מדריכת ירי בהגנה, וגם לה הוענק אות יקירת ירושלים. בין היתר היא הקימה את עמותת "דלת פתוחה".
מאיר אורן
מאיר אורן (נולד ב-14 באוגוסט 1948) הוא רופא ישראלי, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות ומנהל בית חולים הלל יפה.
ביוגרפיה.
מאיר אורן נולד בתל אביב. בפברואר 1967 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. הוא שימש כמפקד מחלקה והשתחרר מצה"ל ב-1970. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושימש מאבטח באל על. נסע לאיטליה וסיים לימודים פרה-קליניים באוניברסיטת פאביה. בשנת 1973 חזר לישראל ובשנת 1977 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב. המשיך בהתמחות ברפואת ילדים ובבריאות הציבור והתמחה ברפואת ילדים בבית חולים שיבא (1977–1983).
בשנים 1983 - 1984 היה מנהל מרכז רפואי באור יהודה ורופא ילדים בבית חולים שיבא. בשנת 1985 מונה למנהל בית החולים פוריה ובשנת 1989 מונה למנהל בית חולים הלל יפה. במילואים שימש מפקד פלוגת הרפואה החטיבתית של חטיבת הצנחנים הסדירה, ולחם בראש פלוגתו במלחמת לבנון הראשונה, מהנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, בחוף נהר האוואלי שמצפון לעיר צידון בלבנון, ועד לקרב בעיירה דאמור שבה נורה ונפצע קשה בפלג גופו העליון מקליע שחדר מבעד לשכפ"ץ, בעת שטיפל בנפגעים מן הכוח של גדוד 890. פלוגתו המשיכה בלחימה עד תום המלחמה וכיבוש ביירות. אורן שירת במילואים עד 1987 והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
משנת 1983 ואילך מרצה בבתי הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ובטכניון. בשנים 1990–1993 היה נציג שר הבריאות בוועד הפועל של "מגן דוד אדום". בין תפקידיו הציבוריים היה חבר ברשות העליונה לאשפוז בשעת חירום, יו"ר ועדת הבדיקה בנושא תפקוד הנהלת בית החולים כפר שאול, יו"ר ועדת חקירה בעניין הפסקה באספקת החמצן בבית חולים איכילוב, יו"ר ועדת מכרזים למינויים בכירים במערכת הבריאות ותפקידים אחרים.
בין פברואר 1995 לאוגוסט 1996 שימש מנכ"ל משרד הבריאות ובמסגרת תפקידו יו"ר ועדת הלסינקי, יו"ר מועצת הבריאות ויו"ר הרשות העליונה לאשפוז בשעת חירום. בסיום התפקיד חזר לעמוד בראש בית החולים הלל יפה ובנובמבר 1996 מונה ליו"ר הוועדה המייעצת למשרד הבריאות להיערכות בתי חולים לתרחיש ביולוגי.
אורן נשוי ואב לשלושה.
בלדכילדיס
בלדכילדיס או בלדתילד או בטילדיס (Baldechildis וגם Balthild, Bathilda, Baudour או Bauthieult; נולדה ב-626 לערך - נפטרה ב-30 בינואר 680) הייתה אשתו של כלוביס השני מלך נויסטריה ובורגונדיה.
שתי מסורות, נפרדות ואף סותרות מתייחסות אליה. אחת היא הגיוגרפיה שנועדה לקדם את הכרזתה כקדושה והשנייה היא כרוניקה המאוששת על ידי ממצאים ארכאולוגיים.
שתי המסורות מציגות אותה כבת העלית האנגלו-סקסית, ייתכן שהייתה קרובת משפחה של ריקברט, מלך ממלכת מזרח אנגליה, המלך הפגאני האחרון שם. אחרי שריקברט הודח מכס השלטון על ידי סיגיברט נמכרה בלדכילדיס לעבדות. היא הגיעה, עדיין כנערה צעירה, למשק הבית של ארכינולד (Erkinoald), שהיה המיורדומוס בנויסטריה, תחת כלוביס השני.
על פי ההגיוגרפיה "Vita Sanctae Bathildis", בלדכילדיס הייתה נערה יפה, חכמה, צנועה וקשובה לצרכיהם של אחרים. ארכינולד, שאשתו נפטרה, נמשך לשפחה ורצה להינשא לה. בלדכילדיס שלא רצתה להינשא לו התחבאה עד שהוא נישא בשנית. בשלב זה הבחין בה המלך כלוביס עצמו וביקש את ידה בשנת 649. על פי המסופר הייתה בת 19 בהינשאה לכלוביס והוא עצמו היה, לפי הגרסאות השונות, בין גיל 12 ל-16.
לפי המקורות, גם כמלכה נשארה צנועה וחסודה והתפרסמה בזכות תרומותיה הנדיבות ומעשי הצדקה שלה. בין תרומותיה היו מנזר קורבי (וכן מענק קיום שנתי עבורו מתוך המיסים שנאספו בעיר פוס) ומנזר של (Chelles). היא תמכה גם בקדוש קלאודיוס ובמנזר שלו.
נולדו לה שלושה בנים שהפכו למלכים: כילדריך, כלותאר ותיאודריך.
לאחר שנפטר בעלה, ככל הנראה בין השנים 655 ל-658 (התאריך המדויק אינו ידוע) ירש אותו בנה בן ה-5, כלותאר השלישי והיא הפכה לעוצרת בשמו עד הגיעו לגיל בגרות בשנת 664. כמלכה הייתה מדינאית מיומנת, ביטלה את המנהג של מסחר בעבדים נוצרים ואף ביקשה את שחרורם של ילדים שנמכרו לעבדות. על פי הסיפור, כאשר שלושת בניה הגיעו לגיל מתאים וקיבלו כל אחד נחלה (כלותאר בנויסטריה, כילדריק באוסטרזיה ותיאודוריך כנראה בבורגונדי) ויתרה בלדכילדיס על סמכויות השלטון ועל תוארה והצטרפה (או אולצה להצטרף) למנזר. את שארית חייה הקדישה כדי לשרת את העניים וחולים.