לוי גינצבורג טען שבעלותו לארץ ישראל, פעל רב אחא להפצת תורת ישיבות בבל (במסגרת המאבק בין המרכז הבבלי למרכז הארצישראלי), ולכן חיבר את ספר השאילתות, המורכב מהלכות שמקורן בתלמוד הבבלי, אך בארמית ארצישראלית.
אביגדור אפטוביצר טוען שחכמי בבל לא ראו בעין יפה את עלייתו של רב אחא לארץ ישראל, שהייתה בה מעין "עריקה" למרכז התורני המתחרה במרכז הבבלי.
יצירתו.
ספרו, ה"שאילתות", הוא הספר הראשון הידוע לנו אחרי תקופת התלמוד. הוא מאגד דרשות מסוג שאילתא על סדר פרשות השבוע. לא ידוע מה היה חלקו של רב אחא בשאילתות עצמן - האם חיבר אותן, או שמא רק ליקט שאילתות ידועות בזמנו. אין גם ידיעה ברורה האם חיבר רב אחא את הספר עוד בהיותו בבבל, או לאחר שעלה לארץ ישראל.
כאוס (מיתולוגיה)
בקוסמוגוניה, המונח "כאוס" (ביוונית: Χάος) מתייחס ל"תהום" או ה"ריק" הבראשיתי שעל פי דתות ומיתולוגיות רבות, קדם ליצירת העולם. ה"כאוס", מונח שמקורו במיתולוגיה היוונית, הוא למעשה המקבילה לתוהו ובוהו שבספר בראשית, לתהום הראשוני במיתולוגיה הכנענית, ועוד.
אטימולוגיה.
המילה Χάος ביוונית עתיקה משמעותה: חלל פעור, ריקנות, או תהום פעורה. מקור המילה מהפועל "χαίνω" שמשמעותו "לפעור", פועל שהתגלגל מהשפה הפרוטו-אינדו-אירופית הקדומה, אם השפות ההודו-אירופיות. ("*ǵheh2n-)." המילה גם יכולה להתפרש כ"חלל פתוח". פרקידס איש סירוס פירש את הכאוס כמעין מים, דבר חסר צורה שניתן להבדיל אותו מהמקיף אותו, ובכך לתת לו צורה של שמש..
"מלחמה בכאוס".
במיתולוגיות וסיפורי עם רבים ניתן למצוא מוטיב חוזר של דמות גיבור (שיכולה להיות אנושית או אלוהית), המייצגת את הסדר, הטוב והצדק שבעולם, נאבקת כנגד דמות אחרת, לרוב מפלצתית ומרושעת בדמות נחש או דרקון, המייצגת את הרע, הכאוס והאי-סדר שבעולם (הקרויה "מפלצת כאוס"). בפי חוקרי המיתולוגיות, המוטיב הנ"ל נקרא Chaoskampf, מגרמנית: מלחמה, או מאבק בכאוס. המונח נטבע על ידי הרמן גונקל בספרו "בריאה וכאוס". בעוד שהמונח התייחס במקור למיתולוגיות של עממים אירופיים קדומים, עם הזמן הוא הורחב גם למיתולוגיות של עמים אחרים בעת העתיקה, דוגמת עממי המזרח הקדום וצפון אפריקה ואף המזרח הרחוק, שבמיתולוגיות שלהם ניתן למצוא את המוטיב הזה.
המוטיב הזה אינו זר גם לתרבויות יותר "חדשות", דוגמת התרבות הנוצרית (ראו למשל: גיאורגיוס נגד הדרקון), שהרי הן הושפעו במידה רבה מתרבויות קדומות יותר שסבבו אותן, ולעיתים היו צריכים להתאים את הסיפורים בהתאם לעקרונותיה של התרבות החדשה.
במיתולוגיה היוונית והרומית.
כאוס במיתולוגיה היוונית - מקורו של כל הקיים, ממנו נוצרו האלים הראשונים וחלוקת העולם הראשונה. הכאוס היה החומר הראשוני הזה היה (כל יכול) וחסר הצורה העשוי מערבוביה של ארבעת האלמנטים הבסיסיים של העולם: אדמה, אוויר, מים ואש. על פי סיפור הבריאה היווני המובא בתאוגוניה מאת הסיודוס, ממנו נוצרו הישויות הראשונות:
במיתולוגיה הרומית.
אובידיוס, בספרו מטמורפוזות מתחיל (שורות 5–31) בכאוס ובהתהוות היסודות ממנו. הכאוס אצל אובידיוס כבר אינו ריק, חלל, אלא, בדומה למסופר בספר בראשית - תוהו ובוהו. היסודות (עפר, אוויר, מים, אש) קיימים בכאוס בערבוביה
הכאוס הוא מצב של מאבק תמידי בין ניגודים . הכאוס בא לקיצו כאשר אל והפריד בין היסודות על פי כובדם כך שה"אתר" הקל תופס את מקומו ברקיע עם גרמי השמים, מתחתיו האוויר והאדמה
הכאוס ביהדות: תוהו-ובוהו.
המונח "כאוס" כפי שהוגדר לעיל, מזוהה לרוב עם התֹהוּ וָבֹהוּ המקראי מספר בראשית. על ביטוי זה נכתבו פרשנויות ומאמרים רבים. הפירוש הדתי הוא ריקנות ושיממון.
הפרשנות המסורתית מפרשת את המונח במספר דרכים. בבראשית רבה 1:14, רבי עקיבא מפריך דעות גנוסטיות ותפיסות כופרות אחרות, שטענו שהפסוק רומז שלא אלוהים לבדו יצר את העולם. ב, רב אבהו ורבי יהודה בן סימון המשילו את הארץ לעבד או שפחה שחווים אפליה, ולא מבינים מדוע היא קיימת; על כך הם אומרים: "כך ישבה לה הארץ תוהא ובוהא, אמרה: העליונים והתחתונים נבראו בבת אחת; העליונים חיים והתחתונים מתים. לפיכך: וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ".
פרשנות יותר מודרנית, מזהה את המונח "תוהו ובוהו" דווקא עם השפעות זרות, ושהמונח מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית..
בנוסף ל"תוהו ובוהו" הבראשיתי, "מפלצות כאוס" לא מעטות מופיעות בתנ"ך ובמקורות היהודיים, ביניהם הלווייתן מספר תהילים, "לווייתן נחש בריח" ו "לווייתן נחש עקלתון" ו"התנין הגדול אשר בים" מספר ישעיהו, בספר איוב, וכדומה. בעוד שחיות תחת שמות דומים מופיעות בספר בראשית כיצורים שנבראו על ידי ה' וכפופים למרותו, במקורות האלו הם מתוארים כאויבים ומפלצות, אותן ה' מביס (או עתיד להביס, באחרית הימים).
במיתולוגיה הסינית.
במיתולוגיה הסינית הונדון ( 混沌: ; שמשמעו: 'בלבול') הוא גם "ישות חסרת פנים" וגם "הכאוס הקדמוני והמרכזי" בקוסמוגוניה הסינית, הדומה לסיפור "הביצה הקוסמית", או "ביצת העולם". בכתובים הסיניים מופיע הונדון לראשונה בקלאסיקות הסיניות בתקופת המדינות הלוחמות.
בעוד שבתורת קונפוציוס המונח כמעט ואינו נזכר, לא מעט מהיצירות הדאואיסטיות הקלאסיות מרבות להשתמש במונח. חלק מהטקסטים הסיניים מתארים את המונח כ"גן עדן אבוד".
אלכימיה והרמטיקה.
המונח היווני-רומי "פרימה מטריאה" (החומר הקדמוני, הבראשיתי) שהוזכר גם בכתבי כת האורפיזם מהמאה ה-6 לפנה"ס, התמזג עם הזמן יחד עם המונח "תוהו ובוהו" התנ"כי והגיע במרוצת השנים אל האלכימיה והכישוף בימי הרנסאנס. האלכימאים באותה תקופה, ביניהם האלכימאי הנודע פרסלסוס, האמינו כי השלב הראשון ביצירתה של "אבן החכמים" מתקשר ישירות לחומר הנקרא "כאוס", שהוא לטענתם "החומר הקדמוני" שנוצר עם בריאת העולם. מהאלכימיה, התגלגל המונח "כאוס" אל הכימיה המודרנית, כאשר הכימאי ההולנדי יאן בפטיסט ואן הלמונט טבע לראשונה את המונח "גז" בהתבסס על המונח האלכימי "כאוס".
הכינה נחמה
הכינה נחמה הוא ספר ילדים ישראלי שחיבר הסופר מאיר שלו, ושיצא לאור בשנת 1990 בהוצאת עם עובד. את הספר אייר יוסי אבולעפיה.
הספר, המתאר את הרפתקאותיה של כינה בשם נחמה, זכה לפופולריות והשפעה רבה, עובד להצגה על ידי תיאטרון אורנה פורת ולמחזמר בבימוייה של צביה הוברמן, לפזמונים של יאיר פרומר ומוזיקה של יוני רכטר, ושם הספר הפך לשם נפוץ על מנת לתאר כינים, בזכות פופולריותו של הספר. מאיר שלו ויוסי אבולעפיה שיתפו פעולה גם ביצירת סרט אנימציה המבוסס על הסיפור, אשר הופיע בקלטת "להיטים מצוירים משלנו" שהופצה בשנת 1992, יחד עם סרטוני אנימציה של ספרי הילדים מיץ פטל ודירה להשכיר.
בעקבות הספר, הוקמו בגן סיפור ברחוב מוטה גור שבחולון שני פסלים מעשי ידי הפסלת ישראלה הרגיל המתארים את הראש הקרח ואת הראש מלא השיער המהווים רקע לעלילות הספר, וכן את דמויות הכינים שבסיפור, וזאת על מנת להמחיש לילדים המבקרים בגן את העלילה.
הפקידו
הפקידו (בקוריאנית: 합기도, באנגלית: Hapkido) היא אמנות לחימה קוריאנית שהתפתחה מתוך אמנויות הלחימה היפניות אייקידו וג'ו ג'יטסו.
היסטוריה.
מקור הפקידו הוא בקבוצת קוריאנים לאומנים בתקופה שלאחר הכיבוש היפני של קוריאה (תקופה זו נקראת גם התקופה הפוסט-קולוניאלית של קוריאה). אמנות זו הומצאה על ידי צ'וֹי יוֹנג סוּל ותלמידיו, סוּה בוֹק סוּב, התלמיד הראשון, צ'י הוֹן טסוּי (נכתב גם ג'י האן ג'אה) הנחשב לדמות שקידמה ופרסמה את האמנות יותר מכל, קים מוּ הוֹנג שחידש והוסיף מגוון טכניקות לאמנות, ומיוּנג ג'אה נאם שיצר חיבור חזק יותר לאמנות האייקידו היפנית. צוי יונג סול טען שביסס את אמנות לחימה זו על זרם של ג'ו ג'יטסו הנקרא "דאיטוֹ-ריוּ אייקי-ג'וּג'יטסוּ" (כיום נקראת אייקידו) שלמד מטאקֶדָה סוֹסאקוּ, מייסד שיטת ה"דאיטו ריו", במנזר בודהיסטי ביפן, אם כי טענות אלו מעולם לא הוכחו.
בשנת 1951 הקימו צ'וֹי יוֹנג סוּל וסוּה בוֹק סוּב (ראו למעלה) את בית הספר הראשון ללימוד הפקידו, אשר אז נקרא "יוּ קוואן סוּל האפקי דוֹג'אנג". בשנת 1958 פתח צ'וי לבדו בית ספר חדש בשם המקוצר הפקידו.
עקרונות השיטה.
על סולם ה"קשה-רך" הפקידו נמצאת במרכז. היא משלבת טכניקות "קשות" כגון בעיטות הדומות לטאקוונדו וטכניקות "רכות" המנצלות את מומנטום היריב כגון הפלות ובריחים הדומים לאייקידו וג'ו ג'יטסו. הפקידו היא אמנות לחימה אקלקטית, מכאן שכל בית ספר ומורה מדגישים ומלמדים טכניקות שונות אך ישנן מספר שיטות הנמצאות בכל בית ספר ושיטה וכל הטכניקות מצייתות לשלושה חוקים:
ווא, או עקרון חוסר ההתנגדות, הוא העיקרון הראשון של הפקידו ופירושו הוא שאין להתנגד למתקפה ישירות. לדוגמה, אם אדם ידחוף אמן הפקידו האמן, במקום להתנגד ולדחוף חזרה יזוז מכיוון הדחיפה וינצל את התנע של האויב מהדחיפה על מנת להטיל אותו.
וון, עקרון המעגל, הוא העיקרון השני של הפקידו. עיקרו הוא שבהפקידו משתמשים בתנועה מעגלית כדרך של צבירת תנע בשביל לבצע טכניקה בצורה טבעית וזורמת. כשהעיקרון הראשון והשני משולבים יחד, האמן יכול להוסיף את תנע האויב לתנע שלו עצמו בעזרת תנועה סיבובית.
יו, עקרון המים וההרמוניה, משמעותו שאמן ההפקידו אינו צריך להסתמך על כוחו. עליו "לזרום" עם כוח האויב. כוונתו שאמן ההפקידו צריך להסיט את מתקפות האויב באופן דומה לאופן בו המים הפוגשים בסלע מקיפים אותו, ולא מנסים לעבור דרכו.
הכרה בינלאומית.
השם הפקידו נהפך לנפוץ באמצע שנות השישים וממשלת קוריאה הכירה בו רשמית.
שיטה זו נפוצה מאוד בקליפורניה, בארצות הברית.
אסטריה