הרב יהודה דוד וולפא (נולד בשנת תרצ"א, 1931) הוא הרב הראשי האשכנזי של ראשון לציון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, בנם של ליפא-יהונתן וגיטל וולפא. אמו הייתה בתו של הרב אהרן שיפמן-ידלר, חתנו של רבי יצחק זאב ידלר ומגיד שיעור בישיבת עץ חיים. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת תשי"ד (1954) נישא לבת דודו אלטה-מלכה גולדמן, נכדת הרב בן ציון ידלר והרב אהרן שיפמן-ידלר. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בישיבת מיר, ובמשך תקופה למד בחברותא עם הרב חיים שמואלביץ. כעבור זמן עבר להתגורר בבני ברק. באותה תקופה פתח עם אחיו, הרב יעקב וולפא, את "ישיבת אשקלון". בין השנים תשכ"ח–תש"ל התגורר בקריית ישמח משה שבגני תקווה.
הוציא לאור את פירוש "תפארת ציון" על הספרא, שחיבר סבו הרב יצחק זאב ידלר.
רבנותו.
בשנת תש"ל (1970) נבחר לרבה האשכנזי של ראשון לציון. בתקופת רבנותו הקים מוסדות תורה וחינוך בעיר, ובהם: "ת"ת ראשון לציון", "הישיבה לצעירים ראשון לציון", כולל אברכים "כינור דוד" והמכון ללימודי יהדות "מצאנו מים".
הרב וולפא נחשב כבעל גישה מחמירה בתחומי פעילותו הרבנית, בנושאי כשרות, קבורה, נישואין וגיור. בשנת 1984 פסק לגבי קבורת תרזה אנגלוביץ כי אם הגופה לא תועבר ממקומה יש לפנות את כל הקברים סביבה עד למרחק של שמונה אמות. משפחתה של אנגלוביץ עתרה לבג"ץ כנגד העברת הגופה, וזה הוציא צו ביניים שאסר על העברתה עד להכרעה בעתירה.
הרב וולפא נוהג להפנות זוגות שנרשמו לנישואין לחוקרים פרטיים לצורך בירור יהדותם, והמשרד לענייני דת יצא נגד נוהל זה.
בספטמבר 2014 הוגשה נגדו תלונה במשטרה על ידי משגיח כשרות בעיר בחשד לעבירות שוחד. לאחר לחצים שהפעיל על המשגיח האחרון חזר בו מעדותו. בעקבות זאת הורשע וולפא בדצמבר 2018 בהטרדת עד. באפריל 2019 נגזרו עליו קלון ומאסר על תנאי. ערעוריו של וולפא לבית המשפט המחוזי ולבית המשפט העליון נדחו, ובית המשפט העליון הבהיר בעניינו כי "מעשהו של המבקש, שנעשה תוך ניצול סמכותו שניתנה לו כעובד ציבור בכיר, פגע באופן חמור בערכים של טוהר המידות ושמירה על תקינות ההליך הפלילי".
צמח אויר
עמנואל בן-עמוס
עמנואל בן-עמוס (1923 – 2007) היה שחקן ישראלי.
קורות חיים.
עמנואל בן-עמוס נולד בפתח תקווה. בנעוריו למד משחק בסטודיו של תיאטרון הבימה בהנחיית צבי פרידלנד והשתתף בהצגות התיאטרון כניצב. הצטרף לפלמ"ח והיה ממייסדי קיבוץ מנרה בצפון. בשובו לתל אביב בשנת 1946 הצטרף לתיאטרון הקאמרי שנוסד זמן קצר קודם לכן. תחילה לוהק לתפקידי ניצב ותפקידים קטנים. בהצגה הוא הלך בשדות (בכורה: 31 במאי 1948) מאת משה שמיר, לוהק בן-עמוס לתפקיד הראשי, דמותו של אורי. הוא זכה לתהילה והפך לכוכב. בהצגות הבאות ששיחק בהן בתיאטרון הקאמרי לוהק בן-עמוס לתפקידים ראשיים, בתחילת שנות החמישים הוא חלה במחלה ממושכת ואושפז כשנתיים. בשובו לאיתנו הוא לא לוהק יותר לתפקידים מרכזיים.
לקראת סוף שנות החמישים שיחק בן-עמוס בתיאטרון זוטא, שייסדו זיגמונט טורקוב ומאיר ינאי. באותה העת התחולל "המשבר הגדול" בתיאטרון הקאמרי בו הודחו שני מנהליו, יוסף מילוא ויצחק קדישון. כששב בן-עמוס לקאמרי לא מצא בו את מקומו, עבד כמנהל הצגה ונאבק על זכותו לשחק. ב-1962 שיחק בסרט חבורה שכזאת בבימויו של זאב חבצלת. באמצע שנות השישים נסע בן-עמוס לארצות הברית ללמוד טלוויזיה. הוא שב לישראל בניסיון להשתלב בטלוויזיה הישראלית, אך ללא הצלחה ושב לארצות הברית.
בנו, אבנר בן-עמוס, הוא פרופ' להיסטוריה של החינוך באוניברסיטת תל אביב.
אחיו, דן בן-עמוס, הוא פרופ' לאנתרופולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה שבארצות הברית.
ויקטוריה (ספינה)
פיגוע הדקירות בקונמינג
פיגוע הדקירות בקונמינג, שבדרום סין, התרחש ב-1 במרץ 2014. בפיגוע נהרגו 31 אנשים (וארבעה מהתוקפים) ונפצעו 143.
מהלך האירוע.
בשעה 9:20 בבוקר פרצו שמונה עד עשרה גברים ונשים לבושי שחורים למבואה של תחנת הרכבת בעיר קונמינג שבמחוז יונאן שבדרום סין. הם שלפו סכינים ארוכות והחלו לדקור ולשסף עוברים ושבים ללא הבחנה. עדי ראייה מסרו שהתוקפים כיוונו את פגיעותיהם לפלג הגוף העליון של הקורבנות ודקרו גם פצועים ששכבו על הקרקע.
שוטרים מקומיים ניסו להשתלט על התוקפים באמצעות גז מדמיע, אך ללא הצלחה, ואז ירו והרגו ארבעה מהם. אחת התוקפות נעצרה כשהיא פצועה. לטענת המשטרה המקומית נעצרו שלושה חשודים נוספים בפיגוע כעבור יומיים.
בין הנפגעים היו שבעה שוטרים ושני מאבטחים מקומיים. הנפגעים הובלו ל-11 בתי חולים בעיר. תנועת הרכבות לתחנה הוסטה ממנה וחודשה בהמשך אותו יום.
שום קבוצה לא נטלה אחריות לפיגוע, אך הממשל המקומי מייחס אותה למוסלמים בני המיעוט האויגורי, הנאבקים על מתן עצמאות לחבל שינג'יאנג שבמערב סין, שאותו הם מכנים מזרח טורקסטן. המשטרה המקומית טענה שתפסה בזירת הפיגוע דגל שחור מצויר ביד של מזרח טורקסטן.
ראשי השלטון בסין מינו פקיד בכיר לעמוד בראש חקירת הפיגוע. מזכ"ל האו"ם ומועצת הביטחון של האו"ם גינו את ההתקפה.
ויקטוריה (אונייה)
הוויקינגים (סדרת טלוויזיה)
סויוז 34
סויוז 34 (ברוסית: Союз-34) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־26 ביוני 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה אין קוסמונאוטים. ב־10 באפריל 1979 המריאה מקוסמודרום בייקונור החללית סויוז 33. בעקבות תקלה במנוע הראשי של שהוביל לכך שלא הצליחה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6, היה צורך לשנות את תוכנית הטיסות לשנת 1979. ראשית, בוצעה הערכת מצב והוכנסו שיפורים במנוע הראשי של חלליות מסדרת סויוז. בנוסף, מכיוון שמנוע בסויוז 33 היה זהה למנוע בסויוז 32, הוחלט לשגר חללית לא מאוישת עם מנוע משופר ובטוח יותר - סויוז 34 - לסאליוט 6 בה שהה צוות הקוסמונאוטים והמתין למציאת פתרון. לאחר השיגור, סויוז 34 התקרבה לסאליוט 6 וב־8 ביוני בוצעה עגינה בתא העגינה האחורי. החללית הביאה איתה אספקה וציוד מדעי חדש. לאחר העגינה, החללית סויוז 32 התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה תוצאות המחקרים וציוד מדעי שדרש תיקון. בעקבות התפנות תא העגינה הקדמי, החללית סויז 34 התנתקה מתחנת החלל וחוברה מחדש לתא העגינה הקדמי. בכך הסתיימו פעולות החירום.
ב־19 באוגוסט התנתקה החללית מתחנת החלל סאליוט 6 וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה ולדימיר ליאחוב וואלרי ריומין (משלחת קבועה השלישית).
יולי כהן גרשטל
סויוז 33
סויוז 33 (ברוסית: Союз-33) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־10 באפריל 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס כשעל סיפונה זוג הקוסמונאוטים ניקולאי רוקאבישניקוב וגאורגי איוואנוב מבולגריה, שהיה הבולגרי הראשון בחלל.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור, אך במהלך ההתקרבות לתחנת החלל התברר שקיימת בעיה במנוע הראשי של החללית. לאחר התייעצות עם מרכז הבקרה, סוכם על הפסקת תהליך העגינה. החללית חזרה לכדור הארץ בעזרת מנוע עזר בלבד. בעקבות ניצול מנוע עזר הקוסמונאוטים סבלו מעומס g גבוה אך הנחיתה הסתיימה בשלום.
בעקבות כישלון בחיבור לסאליוט 6 היה צורך לארגן מחדש כל תוכנית השיגורים לשנת 1979 במטרה להביא לתחנת החלל חללית אחרת. כמו כן היה חשש לפגיעה במנוע הראשי של החללית סויוז 32 שהייתה מחוברת לתחנת החלל.
הפגנת היהדות החרדית נגד גיוס בני ישיבות (2014)
פטר קלאסן
פטר (דוד בן אברהם) קלאסן (בגרמנית: Peter Klassen; נולד ב-1809, נפטר ב-10 ביולי 1865) היה גר ממוצא גרמני אשר פעל באמצע המאה ה-19 בארץ ישראל לקידום החקלאות היהודית.
חייו ומפעלו.
שנותיו הראשונות כנוצרי בא"י.
פטר קלאסן נולד בכפר טיגנהוף, דנציג, פרוסיה כנוצרי השייך לעדת המנוניטים למשפחה מבוססת כלכלית שעסקה בחקלאות. בגיל 40 עלה לארץ בעקבות אחותו אגנטה קלאסן, יחד עם משפחתו: אשתו שרה, בנו הבכור, גאורג פטר פרדיננד ובתו אנה בת הארבע. אליהם הצטרף גם אחיו איזק. המטרה לעליה לארץ הייתה משיחית, להכין את הארץ ויושביה לקראת התגלותו המחודשת של ישו.
בשנת 1850 משפחת קלאסן הגיעה לירושלים והתחברה למומר ג'ון (יוחנן) משולם שהקים בחסות הקונסול ואיש המיסיון הפרוטסטנטי ג'יימס פין התיישבות חקלאית בכפר הערבי ארטאס. לקבוצה הצטרפה גם קבוצת מתיישבים אמריקאים בראשותה של קלורינדה מיינור. בירושלים נפטר אחיו של פטר, איזק וכן אשתו שרה.
ההתגיירות וההתיישבות ביפו.
לאחר מות אשתו התגייר פטר בבית החולים הרוטשילדי בנוכחות הרב שמואל סלנט, רבה של ירושלים, ושמו היה מעתה דוד בן אברהם קלאסן. מל אותו גיסו, בעלה של אגנטה אחותו, ד"ר ניימן. בנו, גאורג פטר פרדיננד סירב להתגייר ואילו בתו אנה התגיירה עמו ושינתה את שמה לחנה (לימים תנשא ליעקב מלמד מחברון שם התגוררה עד למותה ב-1928). דוד בן אברהם נישא למרים (מירקה) בת שמעון לבית שטיינר, אלמנה ירושלמית ולה שני ילדים, שבעלה הראשון, יודל שמיד, נרצח בידי ערבים בירושלים. הם עזבו את ירושלים וקנו פרדס ביפו (ביארה). בנו גאורג פרדיננד עזב למצרים והצטרף כיזם בהקמת תעלת סואץ.
השותפות החקלאית בארטאס התפרקה בשל סכסוכים פוליטיים וב-1851 הקבוצה האמריקאית, יחד עם משפחת סבו של ג'ון סטיינבק, החליטה להתיישב ביפו וחכרה מידיו של קלאסן שטח של 30 דונם אדמה בהר התקווה (MOUNT HOPE) אותו נטשו ב-11 בינואר 1858 עקב התקפה רצחנית מצד הערבים (רועה הצאן במשק של קלסן, ערבי בשם עבדאללה, נזכר בעדות שמסרו בני משפחת סטיינבק בדבר הרצח).
פעילות ציבורית לעידוד ההתיישבות החקלאית היהודית ביפו.