צימרמן נודע ביותר בפרשנויותיו למוזיקה רומנטית, אבל הוא מבצע גם מגוון רחב של יצירות קלאסיות ואף מעודד ביצועי מוזיקה בת זמננו. לדוגמה, ויטולד לוטוסלבסקי כתב את הקונצ'רטו שלו לפסנתר בשביל צימרמן, שאף הקליט אותו בהמשך. בין הקלטותיו המוכרות ביותר הקונצ'רטי לפסנתר של גריג ושומאן בניצוח קאראיין; הקונצ'רטי של ברהמס עם ליאונרד ברנשטיין, הקונצ'רטי לפסנתר של שופן, פעם בניצוח ג'וליני ובהקלטה מאוחרת יותר בניצוחו הוא מן הפסנתר; הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן בניצוח ברנשטיין; הקונצ'רטי הראשון והשני של רחמנינוב; הקונצ'רטי לפסנתר של ליסט עם סייג'י אוזאווה, ויצירות סולו לפסנתר מאת שופן, ליסט, דביסי ושוברט. ב-2006 הקליט צימרמן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של ברהמס עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח סיימון ראטל (DG 477 5413; Limited Edition DG 477 6021).
בשנת 2015 לרגל התחרות הבינלאומית שופן בוורשה הקים צימרמן את הפרס כריסטיאן צימרמן לביצוע הטוב ביותר לסונטות של שופן.
תחביב חשוב של האמן הוא בניית פסנתרים.
צימרמן נודע במזגו הסוער ובמודעותו הפוליטית. באפריל 2009 בעת קונצרט בלוס אנג'לס הודיע כי יפסיק לנגן בארצות הברית במחאה על החלטת הנשיא ברק אובמה להמשיך במדיניותו של ג'ורג' בוש הבן ולהציב טילים אמריקאים על שטח פולין, באומרו לקהל . יש הסבורים כי האמן כעס גם על חיזוק אמצעי הבידוק הביטחוני בשדות התעופה של ארצות הברית אחרי מספטמבר 2001, כשהפסנתר סטיינוויי שהביא איתו ניזוק קשות בעת בדיקתו בגלל ריח דבק חשוד.
בהזדמנויות שונות הביע האמן בפני הקהל מחאות נגד הסחר בסרטוני וידאו בלתי חוקיים ונגד הסחר בנשק של שווייץ.
ב-2013 הוא הפסיק קונצרט עם הפילהרמונית של אסן ברגע שהבחין בצופה שהקליט את הקונצרט.
ב-2015 הוציא צימרמן לאור את יצירותיו לפסנתר של הפסנתרן בן ארצו, ניצול גטו ורשה, ולדיסלב שפילמן.
חייו הפרטיים.
צימרמן חי עם אשתו, הכנרת מריה דריגיילו ושני ילדיהם - קלאודיה ורישארד - בבינינגן, על יד בזל בשווייץ.
אריס סאן
אָריס סאן (ביוונית: Άρης Σαν; 19 בינואר 1940 - 25 ביולי 1992) היה זמר ומוזיקאי יווני שהשתקע בישראל בסוף שנות החמישים ובמהלך שנות השישים. נחשב לאמן פורץ דרך שהביא את המוזיקה היוונית והים-תיכונית לישראל והפך אותה לפופולרית עד ימינו.
ביוגרפיה.
סאן נולד בשנת 1940 בקלמטה שביוון למשפחה יוונית אורתודוקסית והוטבל בשם אריסטידיס סאיסאנאס (Αριστείδης Σεϊσανάς). כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לאתונה, שם השלים את לימודיו בבית ספר עממי. כשהיה בן 11 זכה בתחרות כישרונות צעירים ובגיל 16 החל להופיע בטברנות כשהוא שר ומנגן בגיטרה.
ישראל.
בשנת 1957, בגיל 17, שט באונייה לישראל. ישנן כמה גרסאות חלוקות בדבר סיבת הנסיעה: לפי גרסה אחת, הוא התאהב בבחורה ישראלית ובא אחריה לישראל; גרסה אחרת – הוא הובא ארצה על ידי אמרגנים ישראלים; וגרסה שלישית היא שהתחמק מגיוס לצבא יוון. בראיון טלוויזיה שנערך עמו סיפר שבעת ביקורו בטורקיה הכיר נערה ישראלית והתאהב בה, וזמן מה אחרי ששבה לישראל בא בעקבותיה אך אז התברר לו שהיא מאורסת ועומדת להינשא; הוא ויתר על אהבתו לאותה נערה אבל לא היה מוכן לוותר על אהבתו לישראל ועל כן החליט להישאר ולחיות בה.
בארץ שינה את שמו ל"אריס סאן" והחל להופיע ביפו במועדון "מפגש הסבלים" של שמואל ברזילי. המקום, שעד מהרה שינה את שמו ל"אריאנה", היה מועדון הלילה היווני הראשון בישראל והפך לאחד ממוקדי הבילוי המועדפים באזור תל אביב. במועדון שר סאן משיריו ביוונית והתחכך עם אנשי תרבות ותקשורת ישראלים רבים.
בתחילה, הגיעו למועדון בעיקר יהודים ממוצא יווני. אחד מהם, מרדכי (מנטש) צרפתי, היה מקורב מאוד לראשי מפא"י -מפלגת השלטון דאז, ולראשי צה"ל. הוא נהג לארגן להם מסיבות, ונחשד בידי המשטרה כעבריין בכיר. מנטש הביא למועדון את החברה הגבוהה של ישראל הצעירה, והביא את סאן למסיבות פרטיות שלה. סאן הופיע גם במסיבות פרטיות של בכירי צה"ל, בהם שר הביטחון משה דיין. הוא התחבב על הקצונה הבכירה וביקש מהם שיפעלו כדי שיקבל אזרחות ישראלית, ואכן לאחר זמן קצר התאזרח. בגיל 20 התחתן עם פופי, יוונייה נוצרייה מרמלה.
סאן החל להרוויח והיה שותף בארבעה מועדונים. הוא החל להקליט גם בעברית, ושירו "בחיים הכול עובר" הפך ללהיט. הוא הופיע במספר סרטים ישראליים: "פורטונה" (לצד גילה אלמגור, שגם הקליטה הוציאה תקליטון משיריו) ו"הסנדלר העליז" (לצד גדעון זינגר ויענקל'ה בן-סירא). באותם הימים הכיר זמרת צעירה, בוגרת להקה צבאית - עליזה עזיקרי, אשתו הטרייה של השחקן ניסים עזיקרי, ואמא טריה לבתו של ניסים עזיקרי. סאן החל לחזר אחר עזיקרי, שנענתה לחיזוריו ועזבה את בעלה. הוא כתב לה את שירי האלבום "נערה ממש אוצר".
לאחר מלחמת ששת הימים יצאו אריס סאן ולהקתו להופיע בפני חיילים בכל קצות הארץ. הוא שמר על קשר חם עם שועי המדינה והופיע בחתונה הכפולה של ילדיו של משה דיין, אסי ויעל.
בשנת 1968 הוציא את התקליט "אריס" והיה מועמד לפרס כינור דוד, אך לא זכה. שירו "בּוּם פָּם" היה הצלחה גדולה, והוא היה לזמר הישראלי הראשון אשר מכר יותר ממאה אלף עותקים. גם השיר "סיגל", שכתב לאחייניתו, זכה להצלחה רבה.
סאן שילב במוזיקה שלו אלמנטים של מוזיקה יוונית מסורתית עם עיבודים של מוזיקה פופולרית – שילוב ייחודי לאותה תקופה – כאשר הצליל הדומיננטי היה צליל הגיטרה החשמלית שלו אשר עליה ניגן בטכניקת נגינה הדומה לנגינה בבוזוקי, גם צליל ייחודי לאותה תקופה. סגנון נגינה זה נקרא כיום ״גיטרה מזרחית״. הסגנון אומץ בידי יהודה קיסר, שליווה את בכירי ההזמר המזרחי הישראלי, והפך לאחד מסימני ההיכר שלו. בשיר "בום פם", שילב סאן קטעים משירו הערבי של מוחמד עבד אל-והאב (ששרה אום כולתום) "אינתה עומרי" – צעד שנחשב נועז באותה תקופה.
בשנת 1969 הוציא סאן את אלבומו "הוקלט ביוון".
בארץ פשטה שמועה לפיה אריס סאן הוא מרגל, וסאן הכחיש שמועה זו מכול וכול. הוא שב לככב בטורי הרכילות, אשר היו מלאים בצילומים שלו עם כוכבניות תורניות. בינתיים, הרתה עזיקרי לסאן. הילדה שנולדה קיבלה את השם סאני. הלידה הייתה שיאה של התפוררות מערכת היחסים בין סאן לעזיקרי, אשר אף התדרדרה לאלימות.
ארצות הברית.
בשנת 1970 עזב סאן את ישראל וטס לניו יורק. שם שינה את מראהו – גילח את שפמו וחבש פאה נוכרית. הוא הביא לשם את הנגנים שלו, ובאוקטובר 1971 פתח בלב מנהטן את מועדון "סירוקו" (Sirocco). בין נגני המועדון היה אבי פרין. במשך תקופה מסוימת, שרה שם גם ריקי גל. אמרגנו, אלי דישי, שכנע אותו להופיע גם באולמות גדולים יותר, והוא אמנם הופיע בקרנגי הול ובאולמות מפורסמים נוספים ברחבי ארצות הברית וקנדה. סאן לא שכח את ישראל, ובמלחמת יום הכיפורים שב אליה כדי להופיע בפני החיילים.
לאחר שחזר לארצות הברית נחל המועדון הצלחה גדולה, ומשך אליו שחקנים כגון מלינה מרקורי, טלי סוואלס ואנתוני קווין. עם השנים התחלף קהל המבלים, ובמועדון החלו לבקר אנשי המאפיה, ובראשם ג'וזף גאלו, ואלו הביאו עימם את הסמים גם לחייו של סאן, שהתמכר לקוקאין. המשטרה פשטה על המועדון ותפסה בו את אנשיו של גאלו וכמות ניכרת של סמים. גם סאן נעצר. חוקרי ה-FBI דרשו מסאן להעיד נגד גאלו ואנשיו, אך הוא סירב. הוא נשפט ונגזר עליו מאסר של שנתיים על ניסיון להדחת עד בחקירה.
לאחר שנתיים יצא סאן מהכלא אדם שבור. הוא מכר עופות ופתח מספר בתי עסק אך אלו כשלו ונסגרו. אמרגנו, דישי, שכנע אותו לשוב לבמה, ואריס החל להשתקם. הוא ביקר מדי פעם בישראל, אך הפרויקט הגדול הבא שלו היה המועדון "קוסמיקו" בניו יורק, אלא שמועדון זה לא נחל הצלחה כמו מועדון "סירוקו", וסאן ודישי שקעו בחובות, למלווי כספים מפוקפקים. דישי וסאן חוו איומים ואלימות.
הונגריה.
בשנת 1992 ברחו סאן ואמרגנו לבודפשט מפחד הנושים, שם מצאו עבודה במועדון "קזבלנקה" של הישראלי יוסי שפילמן. נראה היה שמזלו של סאן שוב מאיר לו פנים, אך אז הותקף על ידי בריונים וידו נשברה. בריאותו התדרדרה והוא אושפז, ולאחר כמה ימים נפטר מדום לב. גופתו נשרפה במצוות אשתו פופי, שאמרה שכך ביקש בצוואתו, ושרידיו נקברו בבית העלמין פלאשינג בניו יורק. (באופן מקרי, הקבר צמוד לקברו של נגן הג'אז המפורסם לואי ארמסטרונג.)
מחוות.
סרט.
בשנת 2007 הוקרן בפסטיבל ירושלים הסרט "תעלומת אריס סאן" (בבימוי דני דותן ודליה מבורך), המגולל את סיפור חייו, יצירתו ומותו המסתורי. בסרט התראיינו אנשים רבים שהיו שותפים לתחנות חייו הרבות של סאן. אולם אשתו החוקית, ילדיו החוקיים, הוריו ואיחיו לא רואיינו.
מופע.
בספטמבר של שנת 2002 העלו מופע מחווה בהשתתפות אמנים שונים ובהנחיית שמעון פרנס הנקרא: "אריס סאן חוזר ליפו", ערב הוקרה לזכרו. בשנת 2008 העלה הזמר היווני-ישראלי ניסים אלחנטי את המופע "נערה ממש אוצר" (על שם אחד מלהיטיו הגדולים של סאן, שהוקדש לעליזה עזיקרי), אשר בוסס על סיפור חייו של אריס סאן וכלל את מיטב הלהיטים שכתב וביצע ביוונית ובעברית. במופע השתתפה בתם של סאן ועליזה עזיקרי, סאני עזיקרי כרמל. אלחנטי וסאני הקליטו במסגרת המופע את הלהיט הגדול של סאן "סיגל" בעיבוד חדש של גדי גולדמן. במסגרת זאת סאני הוקלטה שרה לראשונה בחייה.
מחזמר.