כאשר אדם השחור החל לצבור כוחות פוליטיים במזרח התיכון, הממשל האמריקאי ראה אותו כטרוריסט. וולר ואטום סמאשר הרכיבו צוות חדש של יחידת המתאבדים, אליו צירפו את קפטן בומרנג השני, הרוזן ורטיגו ופלסטיק בין היתר. באומה בדיונית הממוקמת בין ישראל למצרים, יחידת המתאבדים התעמתו נגד אדם השחור ומשפחת מארוול השחורה - איזיס, אוסיריס וסובק. כאשר אחד מחברי הקבוצה איים להרוג את איזיס, אוסיריס המפוחד הרג אותו. לפני ששתי הקבוצות המשיכו בקרב, וולר פקדה על יחידת המתאבדים לסגת בטענה כי יש לה את הדרוש לה. מתגלה כי היא צילמה את הרצח, מה שהספיק כדי להרוס את המוניטין הפוליטי של אדם השחור. במהלך מלחמת העולם השלישית אותה אדם יצר, היחידה נשלחו לחסל אותו. כאשר וולר אמרה לו כי ריק פלאג בחיים, טיגריס הארד חזר לצוות. במהלך הלילה האפל ביותר, היחידה צוותו לששת הסודיים. הם הותקפו על ידי חיל הפקחים השחורים, שבין חבריהם נמנו חברי היחידה לשעבר.
באתחול המחודש שעשתה חברת DC קומיקס ביקום DC לאחר אירועי "פלאשפוינט", נראה צוות של יחידת המתאבדים. הצוות הנוכחי כולל את אמנדה וולר כמפקחת בעוד ריק פלאג משמש כמנהיג בשטח של הקבוצה הראשית, הכוללת את דדשוט, הארלי קווין, קפטן בומרנג, מכשפת, קילר קרוק וקטאנה.
נידוף באור
נידוף באור, או פוטו-אוופורציה (אנגלית: Photoevaporation) הוא תהליך בו כוכב לכת מאבד חלק מהאטמוספירה שלו או את כולה עקב קרינה אלקטרומגנטית מהכוכב שלו. תהליך דומה מנדף חומר מדיסקה קדם-פלנטרית. נידוף באור משמעותי במרחקים קטנים מאוד מהכוכב, פחות ממרחקו של מרקורי מהשמש. באופן דומה, קרינה מספיק חזקה מכוכב אחד יכולה לנדף חומר מכוכב אחר במערכת של כוכב כפול.
תיאור התהליך.
באופן כללי, מהירות של מולקולות בגז מתפלגת באופן דומה להתפלגות מקסוול-בולצמן, כלומר באטמוספירה של כוכב לכת קיימות מולקולות הנעות במהירויות שונות וכלל שמגדילים את הטמפרטורה, כך המהירות הממוצעת, הנתונה על ידי formula_1 עולה. אם מולקולה נמצאת קרוב לקצה האטמוספירה, כלומר באקסוספירה עם מהירות תרמית הגבוהה ממהירות מילוט הנתונה על ידי formula_2, קיים סיכוי שמולקולה זו תעזוב את הכוכב. תהליך בו מולקלות עוזבות את הכוכב עקב מהירות תרמית נקרא "בריחה תרמית", "בריחת ג'ינס" או "נידוף".
כאשר פוטונים אנרגטיים מהכוכב פוגעים במולקולות בשכבות החיצוניות של כוכב הלכת, המולקולות מתייננות ופולטות אלקטרונים שפוגעים במולקולות אחרות. מולקולות אלו מקבלות אנרגיה קינטית ותנע ולכן טמפרטורת האקסוספרה עולה. כך נוצר מצב שיותר מולקולות נמצאות במהירות העולה על מהירות מילוט ולכן יותר מולקולות עוזבות את כוכב הלכת בתהליך של בריחה תרמית. ככל שמספר המסה של חלקיקי הגז קטן יותר, כך החלקיקים יקבלו יותר מהירות מפגיעת האלקטרונים. לכן מימן מתאדה הכי הרבה ביחס לגזים אחרים.
ברגע שהשכבות החיצוניות ביותר מתנדפות, השכבות הפניות יותר נחשפות לקרינה מיינת וכך התהליך ממשיך. ככל שכוכב הלכת מאבד יותר מסה, כך הכבידה שלו יורדת דבר המגביר עוד יותר את התהליך. הנידוף נספק ברגע שכל הגזים הקלים התנדפו מהפלנטה.
קצב הבריחה.
הקצב בו חומר בורח מהאקסוספירה תלוי במספר גורמים:
סוג הפוטונים.
על מנת שהתהליך יתרחש, הקרינה הפוגעת צריכה להיות מייננת. קרינה בלתי מיינת כדוגמת אור נראה או קרינה אינפרה-אדומה חודרות למעמקי הפלנטה ומחממות את השכבות הפנימיות יותר, אך הליך זה לא תורם לנידוף, כיוון שהמולקולות בשכבות הפנימיות אינן חופשיות לעזור את הפלנטה. כך ששני תחומים של אורכי גל רלוונטיים לתהליך: קרינת X (קרינת רנטגן) וקרינת EUV (קרינה אולטה סגולה קיצונית).
קרינת X.
לפוטונים של קרינת X, יש חתך פעולה קטן יותר מפוטונים של EUV ולכן הם חודרים לעומק רב יותר אל תוך האטמוספירה החיצונית. בשלבים הראשונים של אבולוציית הכוכב קרני ה-X הם מקור החימום העיקרי כיוון שהכוכב הצעיר פולט שטף גובהה מאוד של קרינה בתחום זה. לחלק מאותה האנרגיה הנפלטת מכוכב הופכת לעבודת לחץ נפח (formula_3) של הפלנטה.
קצב איבוד המסה נתון על ידי:
כאשר formula_5 וformula_6 הם מסת ורדיוס הפלנטה בהתאמה, F הוא שטף של קרינת X בתחום של 1–20 אנגסטרום, formula_7 היא פונקציה של יחס בין רדיוס הפלנטה לבין גבול רוש (או רדיוס היל) שלה וformula_8 הוא קבוע.
פוטונים בתחום העל-סגול בעלי אנרגיה formula_9 יכולים ליינן חלקיקי מימן דרך האפקט הפוטואלקטרי. החלקיקים המיוננים יעברו רקומבינציה וייווצר שיווי משקל בין פוטו-יוניזציה (יינון באור) לבין רקומבינציה בטמפרטורה של כformula_10 מעלות קלווין.
חשיבות הנדידה.
תהליך נידוף באור משמעותי עבור כוכבי לכת המכילים כמות גדולה של מימן והליום הנמצאים קרוב מאוד לכוכב שלהם, כלמר כוכבי לכת מסוג של צדק חם. כוכבי לכת כאלה ככל הנראה לא יכולים להיווצר קרוב לכוכב שלהם בתהליך של ספיחה על ליבה. ההסבר המקובל הוא שכוכבי אלו נוצרו מעבר לקו השלג ונדדו לרדיוס קרוב יותר בשלבים הראשנים של היווצרות מערכת כוכבי הלכת. כאשר כוכב לכת גזי מתקרב לכוכב שלו ומקבל ממנו יותר שטף פוטונים, הטמפרטורה הכללית שלו עולה והוא מתנפח כלומר רדיוסו גדל מבלי להגדיל את המסה. בכך הכבידה באקסוספרה יורדת וכוכב הלכת נחשף יותר לתהליך של נידוף באור.
אידוי עם דיסקה.
דיסקה קדם-פלנטרית, שהיא דיסקת ספיחה המקיפה כוכבים צעירים יכולה להתפזר עקב רוח כוכבית וחימום. הקרינה פוגעת בחומר ומאיצה אותו החוצה מן הכוכב. האפקט מורגש בעיקר סביב כוכבים בעלי קרינה חזקה, כמו כוכבי O או כוכבי B, או כאשר קדם-כוכב מגיע לשלב של היתוך גרעיני.
הדיסקה מורכבת מגז ואבק. הגז ברובו הוא מימן והליום - גזים בעלי מולקולות קלות. מולקולות אלו, המקבלות אנרגיה קינטית מהפוטונים מקבלות מהירות גובהה יותר ולכן מפוזרות מהר ובכך מגדילות את היחס בין מוצקים לגז בדיסקה.
קרינה מהכוכב מעורר את החלקיקי בדיסקה. ככל שמתרחקים מהכוכב, כך צריך פחות אנרגיה בשביל להימלט מהכוכב. ניתן להגדיר "רדיוס כבידתי" (formula_11) מהכוכב:
כאשר formula_13 עבור גז מונו-אטומי, G הוא קבוע ניוטון, M מסת הכוכב, formula_14 מסת שמש, formula_15 משקל אטומי של הגז, formula_16 הוא קבוע בולצמן וT זו טמפרטורה.
מחוץ לרדיוס זה, העירור מהקרינה מסוגל לגרום לחלקיקים להתאדות החוצה. ברדיוס הקטן מformula_11, לאחר תקופה של כformula_18 שנים, שיעור הספיחה הופך לקטן משיעור האידוי. נפתח פער ברדיוס של formula_11 והחומר בתוך הדיסקה הפנימית יותר נופל על הכוכב, או מפוזר הרחק מהכוכב לרדיוס הגדול מformula_11, שם הוא מתאדה. נוצר חור בדיסקה המתפשט עד לformula_11. ברגע שהוא נוצר, הדיסקה החיצונית יותר לformula_11 מתנקה מחומר במהירות.
אסו (הר געש)
הר אסו (ביפנית: 阿蘇山 – "אסו-סאן") הוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר ביפן, ואחד הגדולים בעולם. ההר, קלדרה שבה 17 חרוטים געשיים, שוכן בפארק הלאומי אסו קוג'ו (阿蘇くじゅう国立公園) במחוז קוממוטו במרכז האי קיושו, האי הדרומי מבין איי הבית של יפן. הר אסו צורף לרשת הפארקים הגאולוגים של יפן באוקטובר 2009.
תיאור.
הר אסו הוא הר געש מטיפוס סומה, כלומר הוא קלדרה שבה פועלים חרוטים געשיים. קוטר הקלדרה 25 קילומטרים מצפון לדרום ו-18 קילומטרים ממזרח למערב, והיא אחת הקלדרות הגדולות ביותר בעולם. היקף הקלדרה הוא כ-120 קילומטרים. בתוך הקלדרה שוכנות הערים אסו, טקמורי-צ'ו ומינאמיאסו. קבוצת החרוטים המרכזיים של אסו כוללת חמש פסגות: הר טקאוקה (高岳; 1,592 מטרים מעל פני הים), הפסגה הגבוהה ביותר, הר נקו (根子岳; 1,408 מטרים), הר נאקה או גם פסגת נאקה (中岳; נאקה-דאקה, 1,408 מטרים), הר אבושי (烏帽子岳; 1,337 מטרים) והר קישימה (杵島岳; 1,270 מטרים). הלוע של הר נאקה, שצידו המערבי נגיש באמצעות כביש, מכיל שבעה לועות, שבהם הצפוני ביותר, המכיל אגם, הוא הר געש פעיל בלוע. המכלול הגעשי של נאקה-דאקה היה פעיל בכל ההולוקן כאשר ההתפרצות הראשונה המתועדת בתולדות יפן (בשנת 553) התרחשה בהר זה. חרוטים געשיים נוספים היו פעילים בהולוקן, בהם חרוט הסקוריה קומצוקה שהיה פעיל עד שנת 210 לפנה"ס. אופי ההתפרצויות ההיסטוריות היה בזלתי עד בזלתי-אנדזיטי. נאקה-דאקה פולט עשן בצורה רצופה במשך 70 השנים האחרונות, ומתפרץ מדי פעם, בדרך כלל התפרצויות פריאטיות קלות, לדוגמה בשנים 1974, 1979, 1985-1984, 1991-1989, 2009, 2011 ו-2014.
היסטוריה.
הקלדרה הנוכחית של אסו נוצרה כתוצאה מארבע התפרצויות גדולות מאוד שהתרחשו בין לפני 300,000 שנים ללפני 90,000 שנים המסומנות מ-Aso 1 ועד Aso 4. בהתפרצויות נפלטו כמויות גדולות של לבה ואפר געשי ותא המאגמה מתחת לשטח התרוקן. עקב כך התמוטט גג התא ונוצר שקע הקרוי קלדרה. ההתפרצות הגדולה ביותר הייתה ההתפרצות הרביעית (Aso 4), לפני 90,800 שנים, והייתה ככל הנראה התפרצות-על. חומרים שנפלטו מההתפרצות הגדולה של הקלדרה כיסו שטח המשתרע על למעלה מ-600 קילומטרים רבועים, בערך שווה לנפח של הר פוג'י. משערים כי רמה שמקורה בזרמים פירוקלסטיים כיסתה כמחצית מקיושו, כשאפר געשי כיסה את כל אזור קיושו והגיע עד מחוז ימאגוצ'י.
החרוטים של הר טאקה, הר נאקה, הר אבושי והר קישימה נוצר בעקבות התפרצות הקלדרה הרביעית הגדולה. נכון ל-2014 הר נאקה עדיין פעיל. ההשערה המקובלת היא שהר נקו נוצר לפני ההתפרצות הרביעית.