ביקורת נוספת שהועלתה נוגעת לשאלת הדטרמיניזם - אם התנהגותנו נקבעת על ידי האבולוציה בלבד, הרי שכולנו צועדים אל העתיד בשביל קבוע ובלתי ניתן לשינוי.
לגבי טענה זו חשוב להבין כי רוב החוקרים בתחום מאמינים כי הפסיכולוגיה האבולוציונית היא גורם אחד מני רבים בעיצוב התנהגות האדם - היא אינה הגורם היחיד ואולי, אף לא העיקרי שבהם.
אלטרואיזם ולמידה חברתית.
אלטרואיזם ולמידה חברתית (בפשטות - למידה על ידי חיקוי), הם שני נושאים שהפסיכולוגיה האבולוציונית מתקשה להסביר.
לדוגמה - בכולנו טבועה היכולת הגנטית לרכוש שפה, אך עצם רכישת השפה המקומית היא תהליך נלמד, שאינו מוכתב ככל הנראה על ידי הגנים.
בכל הנוגע לאלטרואיזם, האקולוגיה ההתנהגותית והפסיכולוגיה האבולוציונית בכללה, מציגות הסברים חלופיים המראים כי התנהגות הנדמית כאלטרואיסטית טהורה, היא למעשה הרחבה של זולתנות ביולוגית. לדוגמה, בספר "הגן האנוכיי" מקדיש הביולוג-אבולוציוני ריצ'רד דוקינס פרקים נרחבים להסברת התופעה שאותה הוא מכנה "אלטרואיזם הדדי", ומראה כיצד במצבים מסוימים, בעיקר אצל בעלי חיים חברתיים, תכונות של עזרה ונכונות להקרבה למען הזולת, משפרות את סיכויי ההתרבות של הגנים הנושאים תכונות אלו (תכונות התנהגותיות אלו מאפשרות לבעל החיים הנושא אותן להגדיל את תפוצת הגנים שלו, הן על ידי שיפור היכולת של כלל הפרטים בקבוצה בה הוא חי לפעול בשיתוף פעולה לצורך השגת מזון, התגוננות וכיוצא בזה, דבר שמגדיל את שרידות כלל הפרטים בקבוצה; הן על ידי שיפור מעמדו החברתי של הפרט הנושא גנים כאלו בתוך קבוצה שבה הפרטים גומלים זה לזה בהתנהגות זולתנית; והן על ידי סיוע של הפרט לקרוביו לשרוד ולהתרבות וכך סיוע לקרובים אלה לחלוק את הגנים הדומים לשלו).
קושי מתודולוגי ניבויי.
הקושי המרכזי ממנו סובלת הפסיכולוגיה האבולוציונית הוא קושי ניבויי - כיוון שהתהליכים האבולוציונים הם ארוכי שנים, לא ניתן לבדוק את נכונות הניבויים המוצעים על ידי התאוריה ועל כן לא ניתן להוכיחה אלא באמצעות מודלים מתמטיים - תחום הנמצא עדיין בחיתוליו.
ביקורות חוץ אקדמיות.
אאוגניקה, נאציזם והשבחת הגזע.
העובדה כי חלק מהתכונות האנושיות הן מולדות ונקבעות בהתליכים של ברירה טבעית וברירה זוויגית, גרמו לאידאולוגיות שונות לאמץ את רעיון האאוגניקה. אחד מהמשטרים שאימצו את רעיון זה, ואף סילפו את המדע בבסיסו לרוב, הוא הנאציזם. מדינות אחרות הנהיגו במאה העשרים עיקור כפוי, לרבות ארצות הברית, שוודיה ומדינות ארופאיות רבות.
הטענה היא כי לפסיכולוגיה האבולוציונית, ולתורת האבולוציה בכלל יש אשמה בנושא זה וכן ביתר נושאי האפליה הגזעית.
טיעוני המדע.
מנגד לטענות אלו, טוענת הקהילה המדעית כי תפקידו של המדע הוא לתאר את העולם כפי שהוא ללא כחל ושרק.
שתי טענות נוספות ראויות לציון הן כנגד השימוש בחצאי אמיתות לצרכים אידאולוגיים ובעד שימוש במדע על מנת ללמוד ממנו לטובת האנושות.
הקביעה מהי טובת האנושות, גורסים המדענים, אינה מנת חלקו של המדע אלא של הפילוסופיה, מדע המדינה ותחומים קרובים.
קרבוניל
קרבוניל (באנגלית: Carbonyl) הוא קבוצה פונקציונלית המופיעה בתרכובות אורגניות רבות.
קרבוניל מורכב מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חמצן (C=O). קבוצת הקרבוניל היא מהחשובות שבקבוצות הפונקציונליות. היא מופיעה במאות אלפי תרכובות אורגניות והיא משפיעה רבות על התכונות הכימיות והפיזיקליות של התרכובות בהן היא נכללת (חומציוּת, נטייתיות להגיב מול קבוצות אורגניות אחרות, נקודת רתיחה, מסיסות במים).
כשקבוצת קרבוניל מהווה שייר בתרכובת כלשהי, היא מכונה קבוצת אציל (Acyl; שם מדעי: אלקאנואיל, Alkanoyl).
קבוצת התרכובות הבסיסית ביותר הכוללת קבוצת קרבוניל היא הקטונים; הללו מכילים קבוצת קרבוניל הקשורה לשתי קבוצות פחמניות כלשהן. לקטונים נגזרות רבות המכילות קבוצת קרבוניל:
מרדכי מנו
מרדכי מנו (1922 – 1969) היה מחלוצי הספנות העברית, בן למשפחת ספנים מסלוניקי.
ביוגרפיה.
מנו נולד ב-1923 בסלוניקי שביוון, ועלה לארץ ישראל בשנת 1932 בטרם מלאו לו עשר שנים, עם גל העלייה מסלוניקי שאורגן על ידי אבא חושי מהסוכנות היהודית, לחזק את העבודה העברית בנמל חיפה.
את הידע בעולם הספנות ירש מאביו, שמואל מנו (1880–1962), אשר עסק בתחום הספנות בסלוניקי לפני עלייתם לארץ ישראל. האב ואחיו הבכור מוריס עבדו בנמל חיפה עד הפרישה לגמלאות כמו חלק גדול ממשפחת מנו.
תחילת דרכו המקצועית של מנו הייתה בעבודה כשליח ופקיד נמל בסוכנות האוניות "ניסים משולם" ומאוחר יותר בחברת הספנות "עתיד" (שהוקמה בשנת 1934 מיסודה של משפחת בורכרד) שם למד את רזי המקצוע.
מרדכי מנו דיבר ברהיטות 7 שפות (כולל טורקית וערבית), דבר אשר סייע לו ביצירת קשרי עבודה. בשנת 1943 הקים סוכנות אוניות עצמאית בשם "מרדכי מנו סוכני אוניות". הסוכנות טיפלה באוניות הסחר החופשי שפקדו את נמל חיפה ובשלב מאוחר יותר אף רכש את האוניה הראשונה, אוניית עץ קטנה שעיקר עיסוקה היה בייבוא מוצרי מזון מטורקיה בשיתוף פעולה עם סוכנות האוניות "ישראל גוטסמן ובנו", שעסקו אף הם בסחר מוצרי מזון בימי הצנע של תחילת שנות ה-50.
בשנת 1956 הוקמה חברת הספנות "נתיבי הים התיכון בע"מ" כאשר מרדכי מנו מנהל ושותף בכיר בה. החברה רכשה מספר אוניות בנוסף לאוניה "כרמלה" והאוניה "מלכה" (ע"ש שתי בנותיו), האוניה "אייל", האוניה "ליאורה" וכלים נוספים. החברה הפכה במהרה ל"ליינר" מוביל בתנועת המטענים לישראל בים התיכון במיוחד מהים האדריאטי.
בשנת 1956, בעת "מבצע קדש, ארגן מרדכי מנו, ביוזמת ממשלת ישראל, מעבר ניסיוני של מטענים ישראליים - העברת מלט מנמל חיפה לנמל אילת דרך תעלת סואץ באמצעות האוניה "פאנגיאה", אך המצרים מנעו את מעבר האונייה, ועיכבו אותה במשך כארבעה חודשים.
בשנת 1965 פוצלה השותפות של "נתיבי הים התיכון בע"מ" ומרדכי מנו הקים את חברתו המשפחתית החדשה בשם "מנו נתיבי ים". לחברה זו הועברו חלק מאוניות "נתיבי הים התיכון" ובנוסף הופעלו מספר אוניות חכורות. החברה עסקה בניהול אוניות, בעלות וסוכנות בנמלי חיפה ואשדוד.
מנו נפטר בתחילת שנת 1969, השאיר אחריו אישה, שתי בנות, שני בנים, ונכד. בנו הבכור שמואל מנו ייסד את חברת סי-גל ספנות, משה מנו ייסד את חברת מנו ספנות.
ב-2020 נקראה על שמו “כיכר מנו” בחיפה.
נכדו, דן מנו, הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי, שהתפרסם כשהשתתף בתוכנית "הישרדות".
בן אפלק
בנג'מין גיזה "בן" אפלק-בולדט (באנגלית: Benjamin Geza "Ben" Affleck-Boldt; נולד ב-15 באוגוסט 1972) הוא שחקן וקולנוען אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
אפלק נולד בברקלי, קליפורניה שבארצות הברית. משפחתו עברה לקיימברידג' שבמסצ'וסטס כשהיה קטן, והוריו התגרשו ב-1984, כשהיה בן 12. אחיו הצעיר של אפלק הוא השחקן קייסי אפלק. אפלק גדל בקיימברידג' ולמד באוקסידנטל קולג' שבלוס אנג'לס, בבית ספר למשחק של לי מייג'ורס ובאוניברסיטת ורמונט.
כתלמיד בית הספר התיכון של Cambridge Rindge &amp; Latin School פעל אפלק בהפקות תיאטרון וקיבל השראה מהמורה לדרמה גרי ספקה. הוא התיידד מקרוב עם הסטודנט העמית מאט דיימון, אותו הכיר מגיל שמונה. אף על פי שדיימון היה מבוגר בשנתיים, לזוג היו "אינטרסים זהים" ושניהם רצו להמשיך בקריירת משחק. הם נסעו יחד לניו יורק לאודישני משחק וחסכו כסף עבור כרטיסי רכבת וטיסה בחשבון בנק משותף. בעוד שאפלק זכה לציוני SAT גבוהים, הוא היה סטודנט לא ממוקד עם נוכחות ירודה. הוא בילה כמה חודשים בלימודי ספרדית באוניברסיטת ורמונט, שנבחר בגלל קרבתה לחברתו דאז, אך עזב לאחר ששבר את הירך בזמן ששיחק כדורסל. בגיל 18 עבר אפלק ללוס אנג'לס, למד ענייני מזרח תיכון במכללת אוקסידנטל במשך שנה וחצי.
קריירה.
פריצתו הגדולה של אפלק הייתה בסרט "סיפורו של ויל האנטינג" (1997). אפלק ודיימון, חברו הטוב, כתבו את תסריט הסרט ושיחקו בו, וזכו ביחד בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת התסריט. ביחד עם דיימון והמפיק כריס מור הקים אפלק את חברת הפקות Pearl Street Films, שדרכה הפיקו את סדרת התעודה "פרויקט גרינלייט" עבור רשת HBO.
בשנת 1998 הגיע אפלק למעמד של כוכב קולנוע בזכות הופעותו הראשית בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון" בתפקיד איי ג'יי, והמשנית בדרמה זוכת 7 פרסי האוסקר "שייקספיר מאוהב" בתפקיד השחקן נד אליין.
אפלק ידוע גם במשחק בסרטיו של הבמאי קווין סמית': הוא שיחק בכולם, חוץ מאשר ב"מוכרים בלבד".
הסרטים שבהם שיחק אפלק בתחילת שנות ה-2000, ביניהם "אהבה מחוץ לחוק", "צ'ק פתוח", "לשרוד את חג המולד", ו"ג'רזי גירל", סבלו מהכנסות נמוכות בקופות. בשנת 2006 שיחק בדרמה הביוגרפית "הוליוודלנד", בה גילם את דמותו של השחקן ג'ורג' ריבס. אפלק זכה על הופעתו בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2007 ביים אפלק את סרטו הראשון - "נראתה לאחרונה", שבו משחק אחיו, קייסי אפלק, בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 ביים את הסרט "ארגו" ואף הופיע בו בתפקיד הראשי. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר. אפלק זכה גם בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר, ועל הופעתו בסרט בתפקיד סוכן ה-CIA טוני מנדז הוא הועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטקס.
בשנת 2014 שיחק בסרט נעלמת מותחן פסיכולוגי בבימויו של דייוויד פינצ'ר, המבוסס על ספר באותו שם מאת גיליאן פלין.