ירושת התואר קיסר ביפן מעוגנת בחוקי הפרלמנט. על פי החוקים הקיימים בימינו (החל מ-1867, קודם לכן היו קיסריות ביפן, פעמים רבות קיסרים התפטרו מתפקידם באותם בחיים וקיסר יכול היה לאמץ חבר ממשפחת המלוכה כבנו ויורשו) לא יועבר התפקיד לבתו של הקיסר אלא רק לאחד מבניו הזכרים. בסעיף 2 לחוקת מייג'י נרשם: קביעה זאת, המבוססת על חוק פרלמנטרי, נותרה בתוקף גם עם הסדרה של החוקה החדשה בעקבות המלחמה. חוק בית המלוכה הקיסרי שנחקק ב-1947 בידי המושב האחרון של הפרלמנט הקיסרי, שימר את הקביעה של חוקת מייג'י להבא. בנוסף, הקביעה הבסיסית של הסעיף, כי ירושת הקיסר תבוצע למעשה לפי קביעת הפרלמנט, נרשמה בחוקה לפי עצת רשויות השלטון הזמני האמריקאיות ביפן, שראו בכך צעד מגביל מבחינה סמלית של סמכות מוסד הקיסרות ומכפיף אותו לפרלמנט הדמוקרטי.
עוד נקבע בחוק כי יורשו של הקיסר יהיה בנו הבכור, ובמקרה שזה נפטר ירש את הקיסר בנו הבכור של בנו הבכור. רק במקרה שלבן הקיסר הבכור אין צאצאים זכרים כלל, ירש אותו אחד מבניו הצעירים. במקרה שלקיסר אין כלל צאצאים זכרים, ירש אותו אחיו. ב-2005 נשקלה בפרלמנט היפני האפשרות לשנות חוק הגבלת הירושה של נשים כיוון שליורש העצר באותו הזמן, הנסיך נארוהיטו, בנו של הקיסר שכיהן אז, אקיהיטו, יש רק בת אחת. בחורף 2006 הושעה הדיון לגבי שינוי החוק עד שיתקדם הריונה של הנסיכה קייקו, אשתו של הנסיך פומיהיטו, בנו השני של הקיסר. ב-6 בספטמבר 2006 נולד לנסיכה קיקו בן זכר, ובכך נפתרה לעת עתה סוגיית הירושה, אשר העסיקה את המשפחה הקיסרית ואת העם היפני.
ב-2017 העביר הפרלמנט היפני תיקון לחוק, המאפשר לקיסר לפרוש מתפקידו בעודו בחיים, זאת בעקבות בקשתו של הקיסר המכהן, אקיהיטו. ב-1 במאי 2019 נארוהיטו החליף את אביו בתפקיד הקיסר. בכך אקיהיטו הפך למעשה לאדם החי היחיד שמחזיק בתואר של קיסר לשעבר. במקביל, הנסיך פומיהיטו התמנה ליורש העצר לקיסר ובנו, היסאהיטו, נסיך אקישנו, הוא המיועד לרשת את הכתר אחריו.
סעיפים 3 ו-4; סמכויות הקיסר ביחס לממשלה.
סעיף שלוש:
הסעיף קובע כי חתימה על חוקים, אמנות והסכים, כמו גם מסעות בינלאומיים ממלכתיים שיבצע הקיסר, יעשו כולם לפי קביעות הממשלה או הפרלמנט במקרים ל חקיקה (הקיסר חותם על חוקים לאחר שהם מאושרים בפרלמנט). למען מסעות וביקורים ממלכתיים מחוץ ליפן. הקיסר, כמו גם ראש הממשלה וחבריה ופעילי ממשל בדרג גבוהה, משתמשים בשני מטוסי בואינג 777 המכונים Japanese Air Force One ו-Japanese Air Force Two . אלו מטוסים באחזקת המדינה, שתפעולם נעשה בידי כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן (חיל האוויר היפני) והם מיועדים לפינוי אזרחים וגיוס חיילים ממשלחות בחו"ל בשעת חירום.
סעיף ארבע:
הקיסר מוגבל בתחום פעילותו המדינית לקבוע עבורו בחוקה (הסעיפים הנוגעים לסמכויותיו מפורטים להלן) ואין ביכולתו לפעול מעבר להם על דעת עצמו. כמו כן, הקיסר יכול להאציל את סמכויותיו ותפקידיו לגורמים שונים לפי הקבוע בחוק הפרלמנטרי. לדוגמה: הקיסר יכול לשלוח מטעמו חבר משפחת המלוכה לייצג אותו באירוע טקסי או ביקור ממלכתי בחו"ל. החוקה היפנית למעשה מפצלת את הרשות המבצעת בין שני גופים ממלכתיים: הקבינט (ממשלה) והקיסר.
תפקידו של הקיסר המוגדר בחוקה דומה במידה רבה לתפקיד הסמלי בו אחזו קיסרי יפן לאורך תקופת שלטון השוגון. תחת אלף שנות שלטון השוגונות ביפן, היה הקיסר דמות סמלית בלבד (שמקום מושבו היה בקיוטו), בעוד הסמכות השלטונית הואצלה בידי השוגון וחצרו - הבָּאקוּפוּ (שמאז ימי טוקוגאווה איאיאסו ישבו בעיר אֵדוֹ, היא טוקיו המודרנית). בשונה ממונרכיות חוקתיות באירופה, הקיסר אינו ריבון ולכן המשלה גם לא פועלת באופן סמלי מטעמו.
סעיף 5; שלטון עוצרות.
סעיף זה מבוסס על סעיף 17 מחוקת מייג'י הקובע כי: בהיסטוריה היפנית החוקתית (מאז 1890) רק פעם אחת מונה עוצר למלא את סמכותו ותפקידו של הקיסר המכהן: בין 1921 ל-1926 (תקופת טאישו) כיהן יורש העצר הנסיך הירוהיטו כעוצר האימפריה היפנית במהלך תקופת הקיסרות של אביו, יושיהיטו, שלקה כבר מילדות בדלקת קרום המוח, מה שערער את בריאותו הגופנית, הנפשית והשכלית. הוא הוסתר מהציבור היפני ככל שניתן, גם לאחר הכתרתו כקיסר בשנת 1912. בשונה מאביו ומבנו, יושיהיטו היה מעורב במידה מועטה יחסית בנושאי המדינה. על כן, ליועצי הגנרו, שומרי החותם הפרטי ויועצים אחרים בחצר הקיסרית הייתה השפעה רבה על קבלת ההחלטות שלו. ב-1926 נפטר הקיסר יושיהיטו והוא בן 47 ובנו העוצר הירוהיטו ירש אותו.
סעיפים 6 ו-7; סמכויותיו של הקיסר.
סעיף שש:בדומה למונרכיות חוקתיות אחרות, הקיסר, לפי הרכב הפרלמנט, ממנה את ראש ממשלת יפן. מאז קינונה של החוקה החדשה ועד היום, רוב שנותיה של יפן הייתה המפלגה הליברלית-דמוקרטית מפלגת השלטון. כמו כן, נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי ממשלת יפן וממונה על ידי הקיסר. לצדו שופטים 14 שופטים נוספים הנבחרים אף הם על ידי הממשלה. נשיא בית המשפט העליון הנוכחי הוא נאוטו אוטאני , שמונה לתפקיד ב-2018 בידי הקיסר אקיהיטו.
סעיף שבע:סמכויות אלו של הקיסר הן אלו שמפצלות למעשה את הרשות המבצעת בינו לבין הקבינט. כל פעולה של הקיסר בתחום סמכויות אלו הוא ייצוגי בעיקרו ונעשה מבחינה תאורטית מטעם העם, כפי שפעולות הממשלה נעשות לפי מנדט שניתן לה לבצע אותם מהעם. בשלושה תחומים יכול הקיסר למעשה לפעול באופן עצמאי: הענקת אותות כבוד מטעמו; ביצוע חנינה עבור עוברים על החוק (בדומה לחנינה נשיאותית בארצות הברית וחנינה נשיאותית בישראל); ועריכת טקסים, שחלק גדול מהם טקסים דתיים שעל הקיסר להעביר במסגרת היותו הכהן הגדול (מנהיג) דת השינטו.
ליפן אין דת מדינה רשמית, אבל האמונה הלאומית המסורתית היא שינטו, (ביפנית: "דרך האלים"). ההיסטוריה של הדת קשורה קשר הדוק לקיומו של מוסד הקיסרות ולפי השינטו משפחת המלוכה היא מצאצאי אלת השמש אמטראסו. נכון ל-2019 יש ביפן כ-88,000 מקדשי שינטו, והפולחן בהם נעשה על ידי כ-80% מהאוכלוסייה (בערך). באופן מסורתי, הקיסר הוא כאמור הכהן הגדול של אמונת השינטו, והוא עורך מספר טקסים דתיים שונים. הקיום של טקסים דתיים בידי הקיסר עולה על מסלול התנגשות עם עצם היותה של יפן מדינה שבה מתקיימת הפרדת הדת מהמדינה. כיוון שהקיסר הוא אישיות ממלכתית המייצגת את המדינה, העם והחוקה, העובדה שהוא מקיים טקסים דתיים מסמלת התערבות של המדינה בתוך הדת מבחינה חוקית. מתוך כך, מקובל שהטקסים הדתיים שמבצע הקיסר הם טקסיים פרטיים ולא ממלכתיים, ומכאן שהמדינה לא מעניקה להם חסות מטעמה.
בין רכושו של הקיסר ומשפחת המלוכה הם שלושת אוצרות הקודש של דת השינטו. אוצרות אלו לעולם אינם נראים בציבור ואין ציור או צילום ידוע שלהם. הם אמורים להיראות רק על ידי הקיסר וקבוצה נבחרת ומצומצמת מאוד של כמרים. הם נוכחים בטקסים הפרטיים שבהם נכנס הקיסר לתפקיד, ולפחות שניים מהם היו נוכחים במהלך טקסי הכתרתם של הקיסרים אקיהיטו ונארוהיטו כאחד.
סעיף 8; העברת רכוש למשפחת המלוכה.
הסעיף מגביל את האפשרות של אזרחים להעביר רכוש לידי משפחת הקיסר, בין היתר במטרה לשמור על הממלכתיות של המוסד הקיסרי ובין היתר בשביל לשמר את הרכוש המוגדר כרכוש בבעלות המוסד הקיסרי כפי שהוא. ליפן יש מספר נכסי מדינה ברחבי שהוקצו לשימוש המשפחה הקיסרית בידי המדינה. הבולט שבהם הוא הארמון הקיסרי בטוקיו , מקום מגוריהם של הקיסר והקיסרית של יפן (הארמון יושב על טירת אדו לשעבר, מקום מושבם של מנהיגי שוגונות טוקוגאווה). בנוסף לארמון הקיסרי בטוקיו ישנם עוד מספר ארמונות ומושבים מלכותיים בכל רחבי יפן המיועדים עבור משפחת המלוכה הקיסרית. הארמון הקיסרי של קיוטו היה באופן מסורתי מקום מושבו של הקיסר ועדיין משמש את הזוג המלכותי כאשר הם מבקרים באזור.
פרק ב': ויתור על מלחמה (סעיף 9 לחוקה).
הסעיף, שהוא השנוי במחלוקת והמוכר בציבור ביותר מכל החוקה, אוסר על יפן לצאת למלחמות מטעמה ומונע ממנה להקדיש לצורכי ביטחון מעל שני אחוזים מהתקציב המדיני השנתי. מקור הסעיף אינו ברור. על פי המפקד העליון של כוחות הברית דאגלס מקארתור, את הסעיף הציע ראש ממשלת יפן קיג'ורו שידהרה, שראה בכל גוף צבאי ביפן של אחרי המלחמה חסר משמעות מכיוון שהרעיון של מלחמה יזכה לגינוי מצד הציבור היפני. מצד שני, ייתכן שאת הסעיף הציע צ'ארלס קיידס, אחד מעוזריו של מקארתור. הדיאט של יפן אישר את הסעיף ב-3 בנובמבר 1946.
החזון האמריקאי של יפן לא חמושה שחיה בשלום תחת פיקוח של ממשלה עולמית היה קצר מועד, מכיוון שהסצנה הבינלאומית השתנתה במהירות בסוף שנות ה-40 עם הקמת הרפובליקה העממית של סין ואובדן בעלת בריתה הגדולה של ארצות הברית במזרח אסיה. בשנת 1950 מלחמת קוריאה הובילה להפיכתה של המלחמה הקרה למאבק מזוין דרך מדינות חסות של שני הגושים. לפיכך, ב-1950 מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון פוסטר דאלס מונה להתחיל במשא ומתן על הסכם שלום עם יפן לסיום הכיבוש האמריקאי. במשא ומתן על הסכם השלום שיסיים את הכיבוש ויחזיר את השליטה הפוליטית לממשלת יפן, ביקש דאלס גם ללחוץ על היפנים להתחמש מחדש ולנהל ברית צבאית עם ארצות הברית. אף על פי שרוב מדינות בעלות הברית חתמו על אמנת השלום, שהוצגה בסן פרנסיסקו ב-1951, כמה מדינות באסיה לא חתמו, כולל הרפובליקה העממית החדשה של סין (שנציגיה לא הוזמנו לוועידה) וברית המועצות.