נראה כי מאמריו אלו שימשו מעין הכנה לקראת מפעלו הגדול, של הוצאה מדעית של ספרי תפילה ומחזורים של כל עדות ישראל, והוא לא עשה כן עד שלא ביקר בספריות בעלות אוספים של כתבים עבריים בארצות הברית, באנגליה ובצרפת, והקפיד לבדוק את כתבי היד הקשורים לנושא התפילה, הנמצאים בהן. בעת הכנת מהדורותיו המדעיות, ביקש גולדשמידט לקבוע נוסח אחד, שהוא הקרוב ביותר לנוסח המקורי, ובמקביל רשם את כל השינויים המצויים במקורות (אותם החשיב כמקורות רלוונטיים למהדורה בה עסק אותה העת). לתפילות הוא הוסיף ביאורים, ציוני מקורות ושינויי נוסחאות לפי כתבי היד, מבלי להיכנס לפלפול יתר, ובכך שמר על פירוש בהיר, המובן גם למי שאיננו מומחה בתחום. גם את הפיוטים הוא ליווה בביאור קצר, אך גם דאג להשיב להם חלקים שנמחקו על ידי הצנזורה הנוצרית, בימי הביניים. בנוסף, החזיר למחזורים השמטות של רבנים, שנעשו מתוך צרכים קהילתיים פנימיים. בתחילת הסידורים והמחזורים נהג להקדים פרק מבוא, בו תיאר את צורתם ותוכנם של התפילות, הפיוטים, הסליחות והקינות שבהם, וכן את סדר התהוותם ומגמתם. בנוסף, הוא דן בדרכי התהוות המנהגים והנוסחים השונים ופירט בקשר לכל הבעיות הקשורות בהם.
המחזורים והסידורים שהוציא לאור.
סידור התפילה הראשון שהוציא לאור, בשנת תשי"ח, היה "סדר התפלה של הרמב"ם", בו הראה שדברי הרמב"ם, בסדר התפילה שכתב, משקפים את שהיה נהוג במצרים באותה העת ולא נוסח משלו. סידור דומה שהוציא לאור היה סידורו של רב עמרם גאון, אותו הספיק להוציא לאור לפני שנפטר, בשנת תשל"ב. עם זאת, שלא כבסידורו של הרמב"ם, התקשה גולדשמידט לקבוע כאן נוסח אחד, והוכיח כי כל כתבי היד נובעים ממקורות משניים, עם תוספות ושינויים, ולא מוסרים נוסח מהימן.
בשונה משני הסידורים הנ"ל, שהיו למעשה סידורים היסטוריים, וקהל קוראיהם כלל את אלו המתעניינים בתולדות התפילה, החל גולדשמידט, משנת תשכ"ה ואילך, להוציא לאור גם מחזורים וסידורי תפילה, בצורה המאפשרת למתפללים כיום להשתמש בהם באופן שוטף, בעת תפילתם בבית הכנסת. תחילה הוציא לאור שני סידורים: הסידור הראשון, לפי נוסח האשכנזים, והשני לפי מנהג קהלות החסידים (שניהם הוגהו על ידי ישעיהו גבריאלי), ובהם הקפיד על הבאת נוסח מדויק ומנוקד. לסידור לפי מנהג קהילות החסידים צרף "ראשית דבר", שלדעת אורבך, הוא "ללא ספק המאמר החשוב ביותר על התהוותו של נוסח זה ועל השתבשותו בדפוסים השנים". באותה שנה (תשכ"ה) הוציא לאור גם שני סדרי סליחות, הסדר הראשון כמנהג יהדות ליטא וקהילות הפרושים בארץ ישראל, והשני כמנהג פולין ורוב הקהילות בארץ ישראל. שנה אחר כך, בשנת תשכ"ו, הוציא לאור, במהדורה חדשה, את ספרו של שמואל דוד לוצאטו, "מבוא למחזור בני רומא", וכלל בה את מחקרו על "מנהג בני רומא", וכן רשימת "פיוטים שהושמטו במנהג בני רומא המאוחר". בשנת תשכ"ח הוציא לאור את "סדר הקינות לתשעה באב", כמנהג פולין וקהילות האשכנזים בארץ ישראל.
בשנת תש"ל יצאה לאור אחת מעבודותיו החשובות ביותר, "המחזור לימים הנוראים", לפי מנהג בני אשכנז, שכלל שני כרכים, הראשון לראש השנה והשני ליום כיפור. בהקדמה לכרך הראשון, כתב גולדשמידט:
לאחר פטירתו.
גולדשמידט נפטר בירושלים בשנת 1972, ולא הספיק להשלים את מפעלו, אך בארכיונו נותרו מחקרים רבים עליהם עבד בזמן פטירתו. לאחר מותו יצא לאור, בשנת תשמ"א, ספרו "מחזור סוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה", לפי מנהגי בני אשכנז, שהושלם בידי חתנו, יונה פרנקל; ובשנת תש"ן, יצא לאור, "מחזור ירושלים", נוסח אשכנז. למחזור שני כרכים, הראשון לראש השנה והשני ליום כיפור, והוא כולל הגהה וביאור של גולדשמידט ועריכה של פרנקל; כמו כן, יצא לאור, בשנת תשנ"ג, "לקט פיוטי סליחות", מאת פייטני אשכנז וצרפת, שאסף גולדשמידט מכתבי יד, בהגהה, עיבוד וביאור מאת אברהם פרנקל (נכדו של גולדשמידט).
החל משנת תשנ"ב הוציא לאור חתנו, יונה פרנקל, מחזורים שהם "על-פי שיטתו של דר’ דניאל גולדשמידט". ביניהם יצאו לאור מחזור פסח, מחזור לשלוש רגלים ומחזור שבועות, שלושתם לפי נוסח אשכנז.
מאמריו האחרים.
מחוץ למאמריו המוקדמים ומאמריו בתחום התפילה והפיוט, פרסם גולדשמידט במשך השנים מאמרים בנושאים נוספים. חלק מהמאמרים היו מתחום הלימודים הקלאסיים, בעיקר מאמרי ביקורת על מחקרים וספרים חדשים. מאמרים נוספים הוא כתב בנושאים הקשורים לחגי ישראל השונים, מוזיקה יהודית, וכן מאמרים לזכרם של חוקרים אחרים או עמיתים למקצוע.
גולדשמידט ועגנון.
בשנת 1965 פרסם הסופר ש"י עגנון מעשה ששמע מגולדשמידט על ר' יעקב לוי, והנסיבות שאפפו את חיבור ספרו "אוצר לשון התלמודים והמדרשים". לפי הסיפור, לאחר דין ודברים שהיה ללוי עם אביו, וויתר הלוי על משרת הרבנות שהחזיק בעיר רוזנברג שבשלזיה התחתונה ועבר לברסלוי, כדי לכתוב את חיבוריו על התרגום ועל התלמוד והמדרשים. את הסיפור פתח עגנון במילים אלה: "מחיבת הספר אספר מעשה הספר ששמעתי מפי ר' דניאל גולדשמידט".
קישורים חיצוניים.
שונות
רשימות עליו
מאמרי ביקורת על ספריו
ממחזורי התפילה שהוציא לאור
ממאמריו
ערכים אנציקלופדיים שכתב
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה]]
[[קטגוריה:חוקרי תפילה ופיוט]]
[[קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית]]
[[קטגוריה:חוקרי יהדות]]
[[קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים]]
[[קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים]]
[[קטגוריה:ביבליוגרפים ישראלים]]
[[קטגוריה:ספרנים ומידענים ישראלים]]
[[קטגוריה:ספרני הספרייה הלאומית]]
[[קטגוריה:אנשי העלייה החמישית]]
[[קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין]]
[[קטגוריה:פרשני הגדה של פסח]]
[[קטגוריה:ספרני ספריית המדינה בברלין]]
[[קטגוריה:ערכים מומלצים שנבדקו]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1895]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972]]
[[קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות]]
הארמייה הששית של ארצות הברית
שטייגער
אברהם חיים רובינשטיין
אברהם חיים רובינשטיין (1 במאי 1912 – 19 בדצמבר 1983) היה איש חינוך ישראלי מאנשי הציונות הדתית, חוקר החסידות והציונות הדתית ופרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
רובינשטיין נולד בטומשוב מזובייצקי וגדל בוורשה. הוא למד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, ובסיימו בשנת 1931 עבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין. לאחר שנה הוא שב לוורשה והיה בין מייסדי השומר הדתי. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והיה פעיל בהנהלה הארצית של בני עקיבא. עמד בראש מחלקת ההדרכה של התנועה והיה עורך הביטאון "זרעים". הוא ניהל את בית הספר "תחכמוני" ברחובות, ולאחר מכן היה מפקח בעליית הנוער. בשנים 1944–1966 נהל את האגף הדתי של עליית הנוער ואת הסמינר להדרכת מדריכים של האגף הדתי.
בשנות ה-50 למד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור על עבודתו "ראשיתה של החסידות בפולין המרכזית", בהנחייתו של פרופ' בן-ציון דינור. בשנים 1965–1966 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומשנת 1967 כיהן כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1979–1980 עמד בראש המחלקה לתולדות ישראל. הוא עמד בראש הקתדרה לחסידות והקים את המכון לחקר הציונות הדתית.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ספריית יונס וסוראיה נזריאן
חוק שיקום נכי נפש בקהילה
חוק שיקום נכי נפש בקהילה, התש"ס-2000 הוא החוק המסדיר את זכאותם של אנשים עם פגיעה נפשית לשירותי שיקום בקהילה. מטרתו של החוק היא "לשקוד על שיקומם ושילובם בקהילה של נכי הנפש כדי לאפשר להם להשיג דרגה מרבית אפשרית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח חוק-יסוד כבוד האדם וחירותו". החוק מתייחס להסדרת השירותים בתוספת השנייה לחוק הקרויה סל שיקום, וכן מסדיר ומגדיר את הרכבה של המועצה הארצית לשיקום.
רקע.
חוק שיקום נכי נפש בקהילה ותהליך האל-מיסוד בישראל
חוק שיקום נכי נפש בקהילה 2000 מהווה חלק מתהליך אל-מיסוד (Deinstitutionalization) תהליך שתכליתו היא העברת מרכז הכובד בטיפול באנשים עם מגבלה נפשית מבית החולים הפסיכיאטרי לקהילה. חוק זה נועד למעשה להיות חלק מהרפורמה המבנית בשירותי בריאות הנפש.
בעבר המענה לצרכיהם של אנשים החולים במחלת נפש קשה היה ממוקד בבית חולים הפסיכיאטרי. החוק היה שיאו של מהלך רחב יותר, שהסיט את עיקר המענים מבית החולים לקהילה. עד לחקיקת החוק, מתמודדים בתחום בריאות הנפש מצאו את עצמם מאושפזים לתקופות ארוכות של שנים ולעיתים עשרות שנים. החוק נועד לספק למתמודדים אלו כלים שיאפשרו להם להשתלב בקהילה.
אחת ההשלכות המיידיות של החוק הייתה שחרור מאשפוז של חולים רבים ששהו בבית החולים לאורך חודשים ושנים, לעיתים בהיעדר מענה אחר בקהילה. חלק מאנשים אלה נקלט בהוסטלים, וחלקם הסתייע במסגרות דיור אחרות כמו דיור מוגן.צד נוסף של האל-מיסוד בישראל היה צמצום הדרגתי של מספר המיטות בבתי החולים הפסיכיאטריים. מהלך האל מיסוד הישראלי היה אמור להיות מלווה בסגירה של בית החולים הפסיכיאטרי אבארבנאל בבת ים (מהלך שהתרחש בשנת 2022 כאשר שר הבריאות ניצן הורביץ סיפח את אברבנאל לבית החולים איכילוב
). כמו כן הוא היה אמור להיות מלווה בהקמה של מחלקות פסיכיאטריות בבתי חולים כלליים (דבר שקרה במידה פחותה בהרבה מהצפוי).