תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה הפתיעה רבים בפיקוד היפני בסינגפור. רבים מן הקצינים סירבו להיכנע ונשבעו להמשיך ולהילחם עד מותם. איטגאקי נרתע תחילה מהפקודה להיכנע, ובמקום הורה לארמייה ה-25 שבפיקודו להילחם בחיילי בעלות הברית, כאשר אלה ינחתו בסינגפור. שלושה ימים לאחר הכניעה ב-15 באוגוסט, טס איטגאקי מסינגפור לסייגון על מנת להיוועד עם מפקד הכוחות היפניים בדרום-מזרח אסיה, פילדמרשל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י. טראוצ'י הצליח להפיס את דעתו של איטגאקי, וזה שלח את איתותו למאונטבאטן.
בעלות הברית נחתו במלאיה ב-28 באוגוסט, כאשר חלק קטן מהצי פונה למדינת פֶּנָאנג, כחלק ממבצע זיפר. לאחר שפנאנג נכנעה ללא קרב, המשיך הצי לסינגפור ב-2 בספטמבר. הוא הגיע לסינגפור, דרך מצר מלאקה, ב-4 בספטמבר, ולא נתקל בכל התנגדות. אולם, אוניית המערכה הצרפתית רישלייה נפגעה ממוקש ימי ב-9 בספטמבר, בעת שחצתה את מצר מלאקה, אך הצליחה להגיע לסינגפור ב-11 בספטמבר.
איטגאקי עלה עם תת-אדמירל שיגרו פוקודומה ועוזריו על סיפון אה"מ סאסקס בנמל קֶפֵּל שבדרום סינגפור, על מנת לדון בתנאי הכניעה. בשעה 18:00 נכנעו הכוחות היפניים על האי. כ-77,000 חיילים יפניים נשבו בסינגפור, ועוד כ-26,000 במלאיה.
הכניעה הרשמית נערכה ב-12 בספטמבר בהיכל העירייה של סינגפור. מאונטבאטן הגיע לסינגפור על מנת לקבל באופן רשמי את הכניעה היפנית בדרום-מזרח אסיה מאיטגאקי, בשמו של טראוצ'י, אשר לקה בשבץ שנה קודם. מנהלה של הצבא הבריטי הוקמה על מנת לשלוט באי עד מרץ 1946. זמן קצר לאחר מכן, נשלח איטגאקי ליפן לעמוד למשפט על פשעי מלחמה.
התגובה היפנית לכניעה.
איטגאקי כינס את אנשי מטהו במפקדתו שבבוקיט תימה ואמר להם כי עליהם להישמע לפקודת הכניעה ולשמור על השלום. באותו לילה, יותר מ-300 קצינם התאבדו באמצעות רימוני יד, לאחר שקיימו מסיבת פרידה.
כ-200 חיילים יפניים החליטו להצטרף ללוחמי הגרילה הקומוניסטים, נגדם נלחמו יום לפני, על מנת שיוכלו להמשיך וללחום כנגד הבריטים. אולם הם שבו ליחידותיהם זמן קצר לאחר מכן, לאחר שגילו כי לקומוניסטים במלאיה אין כוונה להילחם בבעלות הברית.
על אף האמור, אחדים מהחיילים היפנים התחבאו בג'ונגל עם לוחמי הגרילה, ולאחר שהתפרקה המפלגה הקומוניסטית המלאית ב-1989, יצאו שני חיילים יפניים מהג'ונגל ביחד עם שאר הקומוניסטים ונכנעו.
מרכז קשר
מרכז קשר הוא מקום סגור המופעל על ידי משרד הרווחה ומאויש על ידי עובדים סוציאליים ופקידי סעד, המאפשר מפגש מוגן ומפוקח בין ילדים לבין אחד מהוריהם. המפגשים נערכים במרכז קשר לאחר הפניה של עובד סוציאלי או של בית המשפט, לרוב במקרים של מאבק גירושין קשה, סכסוך זוגיות, אלימות במשפחה, התעללות בילדים, צווי הרחקה, העברת הילד למשפחת אומנה או פנימייה, ועוד. מרכזי הקשר עשויים לשמש כתחליף להסדר זמני שהות של הורה עם ילדו. המרכז מהווה "תחנה זמנית" לקראת קשר עצמאי בעתיד בין ההורה לילדיו, ומטרתו לסייע בחידוש הקשר בין ההורה לילד, בנייתו ושימורו, תוך הדרכה והכוונה.
מרכזי קשר פרוסים בכל רחבי ישראל; פועלים בה 63 מרכזי קשר נכון ל-2010. בני המשפחה נפגשים במרכז הקשר כשעה או שעתיים בשבוע, בימי חול. צוות המרכז צופה במפגשים ומדווח על מהלכם לפקיד הסעד, אשר כותב לבית המשפט דוחות תקופתיים על הקשר.
פנייה למרכז קשר.
בדרך כלל ילדים והורים מופנים למרכז קשר כאשר ישנו חשש למסוכנות מצד ההורה הלא משמורן. לעיתים נוצר הצורך במרכז הקשר כאשר ישנו סכסוך עוצמתי בין ההורים ומרכז הקשר משמש נקודת העברה של הילדים בהסדרי הראייה. מקרה אחר שבו נפגשים הורים עם ילדיהם במרכז קשר הוא כאשר יש החלטה של משרד הרווחה או בית המשפט לנוער להוציא את הילדים להשמה חוץ ביתית (אומנה, פנימיות או מוסדות), לאחר בדיקת מסוגלות הורית של ההורים והכרזה על הקטין כ"נזקק"; במקרה זה, ההורים הביולוגיים יכולים לפגוש את ילדיהם במרכז קשר.
במקרים של הסדר זמני שהות עם הורה לא-משמורן, ההפניה למרכז נעשית על ידי בית משפט לענייני משפחה, בית דין רבני או יחידות הסיוע שליד בית המשפט, בכפוף להמלצה של פקיד הסעד לסדרי דין לאחר מינויו לחקור ולהמליץ או לפקח על הסדר זמני שהות לאחר פסק דין. גם עובד סוציאלי יכול להפנות למרכז קשר לאחר התייעצות עם ראש הצוות, מדריך או פקיד סעד. ניתן להתקבל גם בהסכמת שני ההורים על כך.
בסוף 2017 פעלו בישראל 66 מרכזי קשר הורים–ילדים הפרוסים בכל רחבי הארץ. מדי שנה מטופלים באותם המרכזים כ־2,400 משפחות, בהן מעל 4,000 ילדים. במרכז הקשר ישנן שתי אוכלוסיות עיקריות: 51% מן המשפחות בטיפול ממושך הופנו למרכזי הקשר על רקע של השמה חוץ-ביתית ו- 49% על רקע של סכסוך גירושין. ב-30% מן המשפחות בטיפול ממושך הייתה היסטוריה של הפסקת קשר או של נתק שנמשך מעל שנה. מרבית המשפחות המטופלות במרכזי הקשר בטיפול ממושך, נמצאות בטיפול 3–5 שנים, וממוצע משך הטיפול בהן עומד על 4 שנים. בעבור 73% מן המשפחות ההתערבות במרכזי הקשר כוללת פיקוח בלבד.
מרכזי קשר בעולם.
בבריטניה הוקם מרכז הקשר הראשון בסקוטלנד ב-1988, וכיום פועלים בה כ-350 מרכזים. המרכזים מופעלים כיום לרוב באמצעות גופים קהילתיים מקומיים שאינם ממוסדים, כגון הכנסייה המקומית. הגוף התומך במרכזים אלו הוא האגודה הלאומית למרכזי קשר.
באוסטרליה הוקמו מרכזי הקשר תחת התוכנית הממשלתית לשירותי יחסי משפחה, והם פועלים תחת פיקוחה. ב-2004 פעלו באוסטרליה כ-35 מרכזי קשר, ובנוסף פועלים בה מספר מרכזי קשר לא ממוסדים.
בישראל פועלים 63 מרכזי קשר נכון ל-2010, בהם נפגשות לאורך השנה כ-2,000 משפחות עם יותר מ-4,000 ילדים.
ביקורת על מרכזי קשר.
הורים לא-משמורנים רבים טוענים כי מניעת מפגשים חופשיים עם ילדיהם ושליחתם להיפגש עימם במרכזי קשר תחת פיקוח, מתאפשרת בקלות רבה מדי על ידי בתי המשפט ושירותי הרווחה, ועשויה לשמש כקלף מיקוח וכנשק עבור ההורה המשמורן בכל מקרה של אי-הסכמה בסכסוכים זוגיים ומאבקי גירושין. כן נטען שהמפגשים במרכזי קשר, המפוקחים בתצפית של עובד סוציאלי מאחורי חלון זכוכית חד-כיווני, פוגעים בחופשיות ואותנטיות הקשר בין ההורה לילד, עלולים ליצור פגיעה רגשית בקרב הילדים וההורים, ואף ריחוק בין ההורים לילדיהם.
מספר מחקרים שפורסמו לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 מצביעים כי בבריטניה, שיעור האובדנות של ילדים אשר פגשו את אביהם במרכזי קשר היה גבוה עד פי 40 מזה של ילדים אשר גדלו במשמורת-משותפת. בין השאר, על רקע פרסומם של מחקרים אלו פתחו ארגוני אבות קיצוניים בבריטניה (בהם ארגון F4J הבריטי), בקמפיין אלים במיוחד כנגד רשויות הרווחה בבריטניה אשר כלל השחתת רכוש ממשלתי, דבר שהוביל מחד להתנגשות עם רשויות אכיפת החוק, ולהגדרה עצמית של ארגון F4J כ"ארגון מפר-חוק", אך מאידך צמצם במידה רבה את השימוש במרכזים אלו ברחבי הממלכה. ההסלמה בבריטניה גררה בין השאר גם התלהמות והקצנה בקרב ארגוני אבות נוספים, בישראל ובעולם כולו, ושימשה דגל למאבק הבינלאומי בתופעת מרכזי הקשר, ואף להתמרדות כללית שכללה אבות שלא הסכימו להופיע למפגשים עם ילדיהם במרכזי קשר.
אלישה פוקס
ויקטוריה קרופורד (באנגלית: Victoria Crawford; נולדה ב-30 ביוני 1986 בפונטה ודרה ביץ', פלורידה, ארצות הברית), הידועה יותר בשם הבמה שלה אלישה פוקס (באנגלית: Alicia Fox), היא דוגמנית ומתאבקת מקצועית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE.
בתחילת דרכה בארגון ה-WWE, הופיעה פוקס בתוכנית סמאקדאון כמארגנת החתונה של אדג' וויקי גאררו. היא נעלמה מהמסכים, וחזרה בתור המנהלת של DJ Gabriel תחת דמות "טובה". פוקס עשתה את הקרב הראשון שלה ב-ECW בשנת 2009, בו היא הפסידה למתאבקת קייטי לי בורצ'יל. מספר חודשים לאחר מכן, הועברה בדראפט לתוכנית סמאקדאון כדמות "רעה". בקרב הראשון שלה, הצטוותה פוקס עם מישל מק'קול אשר נלחמו נגד מריה וגייל קים. ביוני 2009, פוקס הועברה לתוכנית Raw והמשיכה בדמותה.
ב-17 באוקטובר 2019 היא הודיעה על פרישה מהיאבקות, אך לאחר קצת יותר משנה חזרה פוקס לWWE בליל האגדות ב-4 בינואר 2021. היא נכנסה בקרב הרויאל ראמבל של אותה השנה כמספר ה-21, באותו אירוע פוקס זכתה באליפות 24/7 של ה-WWE לאחר שלקחה אותה מ-R-טרות', אך לאחר שהודחה מן הקרב, האחרון החזיר את האליפות אליו.
זכייה באליפות הדיוות.
ב-"Fatal 4-Way", פוקס התחרתה בקרב מרובע נגד אלופת הדיוות איב טורס, גייל קים ומאריס. היא הצמידה את מאריס לספירת 3 כדי לזכות באליפות הראשונה שלה.
היא הגנה בהצלחה מספר פעמים על האליפות נגד איב טורס. כעבור מספר שבועות, מלינה חזרה לזירה ותקפה את פוקס אחרי סיום הקרב. שבוע לאחר מכן, פוקס הפסידה למלינה בקרב רגיל לא על האליפות. בסאמרסלאם 2010, פוקס הפסידה את אליפות הדיוות למלינה, אחרי חודשיים שבהם החזיקה את התואר.
העברה ל-Raw וחזרה לסמאקדאון.
לאחר ההפסד של אליפות הדיוות, אלישה המשיכה בתוכנית Raw והופיע בעיקר בתוכנית WWE Superstars. לאחר כמה חודשים של הפסדים בארגון אלישיה פוקס הועברה בדראפט לסמאקדאון. ב-6 במאי 2011, אלישה נלחמה בקרב הבכורה שלה בסמאדקאון אחרי שהועברה בדראפט. בקרב זה היא הפסידה לליילה ולאחר מכן הותקפה על ידי קארמה. במהלך ההתקפה, אלישה נפצעה בכתפה ורק לאחר שלושה שבועות, ב-27 במאי, אלישה חזרה לזירה בקרב זוגות עם טמינה נגד AJ וקייטלין, אלישה וטאמינה ניצחו בקרב אחרי שאלישה ביצעה את תרגיל הסיום שלה, בעיטת המספריים. שבוע לאחר מכן בשלישי ביוני אלישה המשיכה ברצף הניצחונות שלה שוב בקרב זוגות, ולאחר כמה שבועות שוב המשיכה ברצף הפעם בקרב יחידים.