אחד הסופרים הנוספים שנולדו בהונגריה וכתבו בהונגרית הוא מוריץ בלוך (מאוחר יותר שינה את שמו למור בלאגי 1815-1892). הוא היה הראשון כבר בשנת 1840 שתיאר את תשוקת ההתבוללות, כאידיאל של היהודי ההונגרי, בעל לאומיות הונגרית ודת יהודית. בשנת 1841 פרסם את חמשת חומשי תורה בהונגרית ובעברית. בהוקרה על תרגום התורה, הוא התקבל כחבר האקדמיה ההונגרית למדעים והיה החבר היהודי הראשון באקדמיה. במאי 1843 התנצר. סופרים אלה של המאה ה-19 הטמינו את זרעי הספרות ההונגרית-יהודית של המאה ה-20 והצמיחו את הסופרים ההונגרים היהודים הגדולים כמו מפרידיש קרינתי דרך אלדאר קומלוש כדוגמה אחת ועד אימרה קרטס בעל פרס נובל ההונגרי-יהודי לספרות. בתקופת העוצרות התבלט לאיוש הטווני (דויטש), שספרו המפורסם ביותר, "אדונים ופשוטי עם" מ-1927, עסק בקורותיה של משפחה יהודית מתבוללת בסגנון שחיקה את "בית בודנברוק".
דרמה.
ענף הדרמה ההונגרית-יהודית היא הרחוקה ביותר מהשורשים היהודיים מבין כל ענפי הספרות היהודית, אך על ז'אנר ספרותי זה השפיע הכי הרבה האינטלקט היהודי. קארוי הוגו (ברנשטיין) (1877-1808) הוא אחד היוצרים הראשונים שהשמיע את דברו בשפה הפורמטיבית של הדרמה. מחזותיו - כמו גם שיריו - מתפרסמים בעיקר בגרמנית. בהשפעת הרומנטיקה הצרפתית יוצר את הדרמה "בנקאי וברון". הוא מדבר בקושי הונגרית, ואת יצירתו זו המוצלחת ביותר מבין כולן מתרגמים להונגרית מִיקְשָה פַלק וגאַבּוֹר אֶגְרֶשִי. שאנדור ברודי (1863-1924) עומד על קרקע סוגת הנטורליזם בתיאורו את האדם ואת החיים. יצירתו בשם "האומנת" מציגה את עולם האיכרים במלוא עליבותו, תוך הבעת ביקורת נוקבת על החברה הבורגנית. גם הדרמה שלו ""הסטודנט לרפואה" ביקורתית מאוד עם סימנים ריאליסטיים, בעוד שיצירתו "המורה"", שהנושא לכתיבתה נלקח מתוך מאמר בעיתון, מסתיימת בשתי סיומות שונות (שתי גרסאות). האחת נכתבה על ידי המחזאי לקהל הבורגני עם סוף טוב, "הפי אנד" בעוד השנייה, הספרותית, עצובה וקודרת. ברודי הניח את יסודות הדרמה בספרות ההונגרית לכל הדורות הרבים אחריו.
בתום כחצי מאה מן ההתחלה בשנות הארבעים של המאה ה-19, המשוררים, הסופרים והמחזאים ההונגרים-יהודים כבר המייצגים ביצירותיהם את הספרות ההונגרית גם מחוץ להונגריה ובכך תורמים למעשה להכללת הספרות ההונגרית בספרות האירופית.
ג'ון דגליש
ג'ון דגליש (באנגלית: John Dagleish; נולד בפברואר 1981) הוא שחקן בריטי הידוע מעבודתו בתיאטרון.
בין השנים 2008 ל-2011 גילם דגליש את אלף ארלס בסדרת הדרמה "הדרך לקנדלפורד" של ה-BBC. ב-2011 שיחק בתפקיד ריי דייוויס בהפקה המקורית של המחזמר "Sunny Afternoon" בתיאטרון המפסטד. באוקטובר 2014 הועברה ההפקה לווסט אנד, על הופעתו זו זכה דגליש בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר. הוא היה גם מועמד לפרס הכישרון העולה של לונדון איבנינג סטנדרד. כחלק מהקאסט המקורי השתתף דגליש באלבום של המקורי של המחזמר.
ב-2015 הצטרף דגליש ללהקת התיאטרון של קנת בראנה, והופיע במחזות "Harlequinade" ו"אגדת חורף" בתיאטרון גאריק. ב-2016 שיחק בתפקיד ליסנדר במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון יאנג ויק. במאי 2017 שיחק במחזה "Common" בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד באותה שנה השתתף בסרט "ליגת הצדק".
ג'ון דאגליש
קירסאו כחול
טקאשי סיקסניין
סוכנות הביון הלאומית (תאילנד)
סוכנות הביון הלאומית (สํานักข่าวกรองเเห่งชาติ) היא סוכנות ממשלתית של תאילנד לסיכול ריגול המודיעין ולביטחון. הסוכנות פועלת בכפוף למשרד ראש הממשלה (OPM). המטה נמצא בארמון פרוסקאבן, בנגקוק.
היסטוריה.
הממשלה הקימה את המחלקה למודיעין מינהלי תחת הקבינט של תאילנד ב-1 בינואר 1954. ב-2 בדצמבר 1959 המחלקה שינתה את שמה למחלקת הביון המרכזית ואז שינתה שוב את שמה, הפעם לסוכנות הביון הלאומית בתקופת ממשלתו של ראש הממשלה פרם טינסולנונדה.
ב-1985 נחקק בתאילנד "חוק המודיעין הלאומי", ולפי סוכנות הביון הלאומית נעשתה לסוכנות העיקרית בתאילנד בתחום זה בתאילנד. אם כי עד 2016 הסוכנות עדיין התקשתה לפעול בחופשיות מול סוכנויות המודיעין הצבאיות של המדינה. ב-2017, נרקמה תוכנית לאחד את כלל גופי הביון לכדי סוכנות מודיעין אחת, אך התוכניות לא יושמו.
קארל בראון
קארל אוגוסט בראון הבן (באנגלית: .Carl August Braun Jr; 25 בספטמבר 1927 – 10 בפברואר 2010) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1947–1962, ואימן במקביל בשנים 1959–1961. לאורך קריירת ה-NBA זכה באליפות אחת (בעונת 1961/1962), השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 13.5 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה.
בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובנערותו עבר עם משפחתו לגארדן סיטי שבלונג איילנד. בין השנים 1945–1947 למד באוניברסיטת קולגייט.
ניו יורק ניקס.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-BAA 1947 חתם בראון על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס, לקראת עונתה השנייה בליגת ה-BAA (שהפכה בהמשך לליגת ה-NBA). במשחקו העשירי בקריירה שבר את שיא הליגה לנקודות במשחק בודד, כשקלע 47 נקודות בניצחון קבוצתו על פרובידנס סטימרולרס. מלבד עונות ו-, בהן שירת בצבא ארצות הברית, המשיך בראון לשחק עבור הניקס עד סיום עונת , כאשר בשתי עונותיו האחרונות הוא שימש במקביל גם כמאמן הקבוצה. בכל אחת מ-7 עונותיו הראשונות בניו יורק הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של כ-14.8 נקודות למשחק, ובעת עזיבתו בשנת 1961 היה הקלע המוביל בתולדות המועדון עם 10,449 נקודות בסך הכול. ב-8 מתוך 12 עונותיו עם הניקס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובעונת אף הגיעה לגמר הליגה, בו הפסידה למיניאפוליס לייקרס בתוצאה 1–4.
בוסטון סלטיקס.
בעונת , שהייתה האחרונה בקריירה שלו, שיחק בראון בבוסטון סלטיקס. באותה עונה זכה עם הסלטיקס באליפות היחידה שלו, והרביעית ברציפות של הקבוצה. בעת פרישתו ממשחק מוקם בראון במקום העשירי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 10,625 נקודות.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו ממשחק עבד בראון כברוקר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, ובשנות ה-70 עבר להתגורר בפלורידה. ב-10 בפברואר 2010 נפטר בראון, בגיל 82, שבוע בדיוק לאחר פטירתו של חברו לקבוצה בניו יורק ניקס, דיק מקגווייר. נשיא הניקס דוני וולש ספד לו: "קארל בראון היה ה"סופרסטאר" הראשון של ניו יורק ניקס, ואבן פינה בהצלחת הקבוצה בשנותיה הראשונות. הייתה לנו, תושבי ניו יורק, הזכות לצפות בו משחק כדורסל".
יוליה לרמונטובה
יוליה לרמונטובה (ברוסית: Юлия Всеволодовна Лермонтова; 21 בדצמבר 1846 - 16 בדצמבר 1919), הייתה כימאית רוסייה. האישה הראשונה בעלת תואר דוקטור לכימיה ברוסיה, וייתכן שגם בעולם. קיבלה את הדוקטורט על ידי אוניברסיטת גטינגן בשנת 1874. הצטרפה לחברה הרוסית לכימיה בשנת 1875. התפרסמה בזכות מחקרה בנושא פחמימנים אליפטיים, רוויים ובלתי רוויים.
ביוגרפיה.
יוליה וסבולודובנה לרמונטובה נולדה ב-21 בדצמבר 1846 בסנט פטרסבורג, רוסיה, לייליזווטה אנדרייבנה קוסיקובסקי ולגנרל וסבולוד לרמונטוב (בן דודו השני של המשורר הרוסי מיכאיל לרמונטוב), בן המשפחה האריסטוקרטית לרמונטוב. במשך רוב חייה הצעירים התגוררה במוסקבה, מכיוון שאביה היה אחראי על חיל הצוערים במוסקבה. כתוצאה מכך שהוריה היו חברים בעלי מעמד והשכלה גבוהים, הוריה יכלו להעניק לה חינוך איכותי, ולרמונטובה רכשה את השכלתה היסודית ממורים פרטיים. מאז ילדותה חיבבה כימיה ורפואה. בעוד שמשפחתה לא הבינה לגמרי את עניינה במדע, המשיכה לעסוק בו, והיא הייתה נוהגת לקרוא ספרות מקצועית ולנהל ניסויים פשוטים בבית.
בשנת 1868 לרמונטובה ניסתה להתקבל ללימודי כימיה באקדמיה לחקלאות על שם פטרובסק שבמוסקבה (כיום אקדמיית טיריישה), אבל מועמדותה, כמו של רבות אחרות באותה העת, נפסלה.
חברתה הטובה סופיה קובלבסקיה, לימים המתמטיקאית המפורסמת, עזרה ללרמונטובה לשכנע את הוריה לאפשר לה לצאת ללמוד בחו"ל, ובסתיו 1869 התחילה ללמוד באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה ביחד עם קובלבסקיה. בהתחלה הן נתקלו באותה בעיה בה נתקלו ברוסיה, ולאחר מאבק עיקש קיבלו אישור להיכנס להרצאות של מרצים בכירים כמו רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף.
פעילות מחקרית.
ללרמונטובה הוענקה גישה למעבדה של רוברט בונזן בעזרתו של דימיטרי מנדלייב, איתו הייתה בקשר במשך כל שהותה בגרמניה. במעבדתו של בונזן למדה את שיטותיו לניתוח עפרות מתכת ועסקה בפיתוח שיטות להפרדת המתכות בסגסוגות פלטינום, רעיון שהוצע לה על ידי מנדלייב. לאחר מכן עברה למעבדתו של אוגוסט פון הופמן באוניברסיטת ברלין. היא חקרה ובדקה מאפיינים של קבוצות פחמימנים (תרכובת אורגנית המכילה פחמן ומימן בלבד) אליפטיים. בשנת 1872 פרסמה את מאמרה הראשון, שעסק במחקרה על תרכובות ארומטיות. באותה התקופה הן אוניברסיטת היידלברג והן אוניברסיטת ברלין סירבו להעניק תואר לאישה. בסופו של דבר אוניברסיטת גטינגן קיבלה את לרמונטובה כמועמדת לדוקטורט, ולאחר שעברה מבחן בעל פה קיבלה את התואר דוקטור לכימיה בדרגת הצטיינות magna cum laude (בכבוד רב).
לאחר לימודיה שבה לרוסיה, ועם שובה התקבלה בחום על ידי מיטב המדענים הרוסים, ביניהם דימיטרי מנדלייב ואלכסנדר באטלרוב, בחגיגה שנערכה בביתו של מנדלייב. באטלרוב אף הציע לה במפגש להצטרף לקבוצת המחקר שלו באוניברסיטת סנט פטרסבורג. למרות זאת לרמונטובה החליטה לחזור למוסקבה שם עבדה במעבדתו של ולדימיר מרקוניקוב, שם החלה לחקור נפט, ואף פיתחה מתקן לזיקוק נפט, אך בסופו של דבר מתקן זה לא הצליח להתאים לקנה מידה תעשייתי.