אַבִּי הַר-אֶבֶן (7 במרץ 1937 – 6 ביוני 2021) היה מבכירי התעשייה האווירית. מנהל סוכנות החלל הישראלית בשנים 1995–2004, אלוף-משנה בצה"ל וחתן פרס ביטחון ישראל.
נרצח במהומות בעכו בהצתת מלון האפנדי.
ביוגרפיה.
נולד ברומניה ב-7 במאי 1937 בשם אבא הרטשטיין. עלה לישראל באוגוסט 1950. ב-1955 סיים לימודי תיכון בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. הוא החל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון במסגרת של עתודה אקדמאית, אך לאחר שבועות בודדים הופסקו לימודי כלל מחזור העתודה והסטודנטים גויסו לחיל התותחנים ולחיל השריון.
הר-אבן עבר הכשרה כלוחם תותחנים ונשלח לקורס קצינים. הוא שירת כקצין בגדוד 404 ובגדוד 402. ב-1959 נשלח על ידי הצבא להשלים את לימודיו האקדמאיים במטרה לשמש קצין ביחידת טילים עתידיים של התותחנים. הוא סיים ב-1963 תואר ראשון בהנדסת חשמל מהטכניון. בתקופת לימודיו עברה האחריות לתחום הטילים לחיל האוויר והוא שובץ כקצין בתחום מחקר ופיתוח במפקדת קצין תותחנים ראשי. במסגרת זאת סייע בהכנסת מכשור מתקדם לחיל וקליטת תותחי בופורס L-70 במערך הנ"מ. הוא עבר לשרת בנ"מ ושימש ראש ענף קצינים בחיל ומפקד סוללת טיל הוק שנפרסה בסמוך לכור הגרעיני בדימונה. ב-1965 נשלח לאוגנדה על מנת להקים את מערך ההגנה האווירית במדינה.
ב-1968 עבר לשרת במחלקת מחקר ופיתוח (לימים מפא"ת) בצה"ל. במהלך שירותו עמד בראש קבוצה שזכתה בפרס ביטחון ישראל בשנת 1977. הוא הקים את יחידת "מיטל" שהייתה אחראית לשיתוף פעולה מחקרי ומדעי עם מערכות ביטחוניות של מדינות ידידותיות לישראל. לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לעמוד בראש קבוצה להפצת לקחי המלחמה והטמעתם ביחידות צה"ל. הוא שימש ראש האגף לאמצעים מיוחדים במשרד הביטחון. בתפקידו האחרון שימש ראש מחלקת מחקר ופיתוח עד לשחרורו ב-1979 בדרגת אלוף-משנה.
במקביל לשירותו הצבאי, השלים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1975.
לאחר שחרורו מצה"ל.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת Fischer &amp; Porter Israel, חברת בת של Fischer &amp; Porter העוסקת בפיתוח מכשור מדויק למדידה ובקרה.
בשנת 1982 החל לעבוד בתעשייה האווירית, בה שימש בתפקידי ניהול ומחקר ופיתוח, ועמד זמן מה בראש צוות פיתוח משגר הלוויינים הישראלי שביט. בין השנים 1987 - 1990 שימש ראש מינהלת משגרים וחלל במפעל מלמ. לאחר מכן, שימש אחראי על השיווק והמו"פ בגוף מרכזי של התעשייה האווירית. הר אבן פרש מהתעשייה האווירית ב-31 בדצמבר 1994.
בסוכנות החלל הישראלית.
ב-1995 מונה למנהל הכללי של סוכנות החלל הישראלית, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2004. במשך שנים רבות מתקופה זו, היה הר-אבן ומזכירתו העובדים היחידים בסוכנות החלל הישראלית. עד לכהונתו, משרת המנכ"ל הייתה משרה חלקית ללא תשלום.
בין הפרויקטים העיקרים וההישגים של סוכנות החלל הישראלית בתקופתו ניתן למנות:
לאחר סוכנות החלל הישראלית.
משנת 2008 היה עמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן. במקביל, עסק הר-אבן בפעילות ציבורית ענפה כחבר הוועד המנהל של עמותת "עתיד בטוח".
במאי 2021, במהלך המהומות בישראל (2021), נפגע הר-אבן בהצתת מלון האפנדי בעכו על ידי פורעים ערבים, ואושפז במצב קשה כשהוא מורדם ומונשם. כעבור שלושה שבועות, ב-6 ביוני נפטר מפצעיו.
חיים אישיים.
הר-אבן היה נשוי למרים לבית קלדרון. בנו, יואב הר אבן, שירת כקצין בצה"ל בדרגת אלוף וראש אגף המבצעים, ולאחר מכן מונה למנכ"ל רפאל.
הנצחה.
ביולי 2022 התקיים לראשונה "פורום אבי הר-אבן לחלל" על ידי סוכנות החלל הישראלית. פורום זה נוסד כאירוע שנתי לזכרו של הר-אבן ומוצגים בנו נושאים מתחום החלל, הביטחון והטכנולוגיה.
מעז יצא מתוק
שום גבוה
שום גבוה (שם מדעי: "Allium ampeloprasum") הוא גאופיט בעל בצל גדול באדמה, המגדל עמוד תפרחת שגובהו 80 עד 150 ס"מ. זהו מין הבר ממנו תורבתה הכרישה.
עמוד התפרחת זקוף, בלתי מסועף, ובבסיסו עלים שטוחים מעטים. בראשו מתנשאת קרקפת דמוית כדור בקוטר 3-5 ס"מ. לפעמים צבע הפרחים ירוק חיוור ולפעמים סגול-ארגמן.
השום הגבוה פורח בחודשים מאי-יוני, והפריחה במקומות הנמוכים מתחילה מוקדם יותר, כחודש לפני הפריחה בהרים הגבוהים.
שכיח במעזבות, בבתי הגידול הפתוחים בחבל הים-תיכוני, וניכר בעיקר בצידי דרך. ממיני השום הנפוצים ביותר בישראל. ריחו - ריח שום עז, הנודף בחוזקה עם פציעת איברי הצמח.
השום נזכר במקרא "זכרנו את הדגה אשר נאכל במצרים... ואת השומים" (), והיה בתקופת התלמוד מאכל עממי אהוב.
הצמח מקובל ברפואה העממית, ומשמש לריפוי מחלות דרכי העיכול, להרחקת תולעי מעיים, וכן לטיפול בטחורים ולריפוי פצעים (כשהוא ספוג בתחבושת).
שום גבוה הוא ערך טבע מוגן בישראל.
הרובע השבעה עשר של פריז
הרובע ה-17 של פריז
הרובע השבע-עשרה של פריז
הרובע השבע עשרה של פריז
התנועה למען איכות השלטון
אבנט
אבנט הוא סרט רחב עשוי מבד המעטר בגדי שרד טקסיים. לעיתים נחגר במתניים (אך לא נועד להחזיק את המכנסיים), לעיתים נמתח באלכסון מכתף אלי מותן. משמש גם כאביזר נוי אופנתי.
האבנט גם נלבש באירועים רשמיים תחת טוקסידו מהודר,ובכך מוסיף לרשמיות של הלובש אותו.
האבנט גם נלבש על ידי אומנים ובעיקר על ידי חזנים, בקונצרטים ובאירועי תרבות.
ביהדות.
אבנט הוא אחד מארבעה בגדי כהונה שהיו הכהנים לובשים בשעת העבודה בבית המקדש. האבנט היה עשוי מחוטי פשתן הטוויים יחד עם חוטי צמר הצבועים בצבעי תכלת, ארגמן ותולעת שני. כיום מקובל אצל חלק מהגברים החרדים ללבוש אבנט המכונה גרטל, בדרך כלל רק במהלך התפילה.
גלית חזן-רוקם
גלית חזן-רוקם (נולדה ב-29 באוגוסט 1945) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
גלית חזן-רוקם נולדה בהלסינקי שבפינלנד, לאברהם ולבת שבע, ילידי פינלנד, שם חיה עד גיל 12. עלתה לישראל ב-1957 והתיישבה בקריית חיים, שם סיימה תיכון וקיבלה תעודת בגרות בשנת 1963. הייתה חברת השומר הצעיר ומדריכה בתנועה ושירתה בנח"ל בשנים 1963–1965. עשתה את חוק לימודיה לתואר ראשון בספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית. בשנת 1968/9 למדה שנה פולקלור פיני והשוואתי בהלסינקי כמילגאית של משרד החינוך הפיני. למדה במסלול ישיר לדוקטורט, אותו קיבלה ב-1978, תחת הכותר: "פתגמים בספורי עם: יחסים מבניים עם פתגמים וספורים". מדריכה לדוקטורט היה פרופסור דב נוי.
חזן-רוקם החלה ללמד באוניברסיטה העברית בשנת 1970, קיבלה תקן של מרצה ב-1978, עם סיום הדוקטורט. מרצה בכירה מ-1984, פרופסור חבר מ-1993 ופרופסור מן המניין מ-1998 בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי (החל משנת 2008/9 ייקרא החוג לספרות עברית, ליידיש ולפולקלור). מופקדת על הקתדרה על שם מקס ומרגרטה גרונולד לפולקלור משנת 1993. כיהנה כראש המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל באוניברסיטה העברית בשנים 2001–2004. הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, אוניברסיטת הלסינקי ואוניברסיטת סטוקהולם. שימשה כעמיתת מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ובמכון למחקר מתקדם בברלין והחל משנת 2009 תשהה שלוש שנים כעמיתה במרכז סכוליון למחקר בין-תחומי ביהדות שבאוניברסיטה העברית.
בין מוריה ניתן למנות את פרופ' דב נוי, מן האוניברסיטה העברית בירושלים, את פרופ' מטי קוסי ואת פרופ' לאורי הונקו מאוניברסיטת הלסינקי. בין תלמידיה ניתן למנות את פרופ' דינה שטיין וד"ר אסתי יוהס מאוניברסיטת חיפה, פרופ' אילנה רוזן ופרופ'חיים וייס מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, פרופ' הגר סלומון, ד"ר מיכל הלד, ד"ר עמוס נוי, ד"ר ענת שפירא וד"ר האני מוסא מהאוניברסיטה העברית, ד"ר נילי אריה-ספיר מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר חנאן כרכבי-ג'רייסי מהמכללה למורים ערביים בגליל, ד"ר נינה פינטו אבקסיס מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר בוגואה ווא-מונגאי מאוניברסיטת קנייתה בניירובי.
חזן-רוקם היא מייסדת ועורכת-שותפה בכתב העת "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" החל מ-1982. עורכת משנה של כתב העת Proverbium, שהוא כתב עת בינלאומי לחקר הפתגם, שימשה במערכת כתבי העת Journal of Folklore Research, "תיאוריה וביקורת", Indian Folklore Journal, מכאן, Cultures of the Jews – A New History, וב- Jewish Quarterly Review מעורכות האנציקלופדיה לנשים יהודיות. בשנים 1998–2005 כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לחקר הספרות העממית. חברת חוץ של החברה המלכותית לפולקלור, חברה של חברת הספרות הפינית, וכן הייתה חברת הוועדה הבינלאומית של החברה האמריקאית לפולקלור.
גלית חזן-רוקם נשואה לפרופסור פרדי רוקם, מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולהם שלושה ילדים. בנם, אמיתי רוקם, נהרג בתאונה בטיול כיתתי בשנת 1990 בהיותו בן 17. בתה, נעמה רוקם, היא פרופ' במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שיקגו.
פעילות ציבורית.
ב-1989 הייתה בין מייסדות רשת הנשים לשלום בישראל לשיתוף פעולה בין נשים ישראליות ופלסטיניות. היא בין מקימות הארגון בת שלום ב-1994, מרכז נשים ירושלמי לשלום. בשנת 1994 הייתה בין מייסדי כתב העת Palestine Israel Journal והיא ממשיכה לכהן כחברת מערכת שלו. חברת הנהלה בארגון עיר עמים וחברה במועצה הציבורית של ארגון בצלם.
מחקריה.
תחומי מחקרה.
גלית חזן-רוקם חוקרת את הספרות העממית הישראלית והיהודית, במיוחד את היצירה העממית שבספרות חז"ל.
פתגמים בספורי עם: יחסים מבניים בין ספורים ופתגמים.