שם הקבוצה "ברית הבריונים" ניתן על ידי אצ"ג. מקור השראתו היה במונח "בריונים" המופיע בשיריו של המשורר יעקב כהן אשר אהד את הקנאים הלאומיים, בעקבות הכינוי בו מכנה התלמוד הבבלי את הסיקריים (מסכת גיטין נו, א). אחד משיריו של כהן, "שיר הבריונים", שחובר בשנת 1903, היה גם המנון "השומר" והיה אהוב במיוחד על צעירי הרוויזיוניסטים, ומכאן קצרה הדרך לאימוץ השם באופן רשמי. בריונים זה גם במשמעות - לוחמים. אחימאיר ביקש לקרוא לתנועה "אגודת ש. א." - על שם שרה אהרנסון. שם נוסף היה "ברית ציונים מהפכנים".
האידאולוגיה של התנועה.
חברי התנועה ראו עצמם כממשיכי דרכם של הקנאים מימי המרד הגדול ברומאים, שכונו 'סיקריקים', שכן גם הם התנגדו לשיתוף פעולה עם השלטון המקומי הזר, ודרשו בכל מחיר עצמאות לאומית ומדינית. 'הבריונים' קראו להפסקת השותפות של המוסדות הציוניים עם הממסד הבריטי, ולשחרור הארץ בכוח המרי העברי.
בתחילה ראה ז'בוטינסקי את פעילותם בעין יפה, אך בהמשך, כשדעותיהם הקצינו, הוא התנער מהם וטען כי גישתם נוגדת את עמדתה הרשמית של התנועה הרוויזיוניסטית. ז'בוטינסקי טען אז שחובה לנסות להגיע להישגים מדיניים על ידי הידברות ושיתוף פעולה עם הממשל הבריטי, לפני כל שימוש בכוח. בוועידה העולמית החמישית של ברית הצה"ר יצא ז'בוטינסקי בחריפות כנגד חברי הקבוצה ה"מקסימליסטית". אולם למרות חילוקי הדעות במישור האידאולוגי, חלק ז'בוטינסקי כבוד רב ל"שלישייה" ולשאר חברי הקבוצה בשל אמונתם העזה בצדקת דרכם. הוא אף כינה את אחימאיר "מורי ורבי", בשל מסירותו לחינוך ולהוראה בקרב הנוער העברי וחברי תנועת הנוער בית"ר.
פעילות התנועה.
פובליציסטיקה.
ראשית פעילותה של התנועה הייתה בהפצת ביטאון בשם "חזית העם", אותו יסד וניהל יהושע ליכטר ("איש ברוריה") וערכו ייבין ואחימאיר, וכן פרסום עלון בשם "הבריון". בעיתונים אלה פרסמו ראשי התנועה את דעותיהם במאמרים הפובליציסטיים, בהם הביעו את דעתם בעיקר בנושאי חינוך ולאומיות.
תעמולה וחינוך.
עיקר פעולותיה של האגודה במגזר היהודי היו תעמולה נגד רעיונות תנועת העבודה וברית שלום, ולא פעם הם הפריעו לדובריהם בהרצאות ובכנסים. בערים שונות הוקמו קבוצות קטנות של צעירים שהיו חברי בית"ר והצה"ר. הקבוצות העיקריות פעלו בתל אביב, בירושלים ובקרב פלוגות העבודה הבית"ריות, ובייחוד בראש פינה. בירושלים פעלה קבוצת תלמידים מהסמינר למורים, אשר עיקר תרומתם לתנועה הייתה העמקת רעיונותיה והשמשתם לתוכנית לימודים מסודרות.
התנגדות לשלטון הבריטי.
עם התבססות התנועה והתחזקותה, החלו חבריה לפעול באופן אקטיבי להגשמת רעיונותיהם. הם ארגנו הפגנות כנגד פקידים וחברי ממשל בריטים, בהן קראו לסילוקה של בריטניה מארץ ישראל. הפעולה הראשונה הייתה ב-9 באוקטובר 1930, עת הפגינו אחימאיר וחבריו מול מלון פלטין בתל אביב נגד סגן שר המושבות הבריטי דרומונד שילס, הוכו, נאסרו - פעולה שהיא ראשית המרי האקטיבי נגד השלטון הזר הבריטי. בעקבות האיסור שהטילו הבריטים על יהודים לתקוע בשופר ליד הכותל המערבי במוצאי יום הכיפורים, קיימו אנשי התנועה טקס שנתי קבוע, בו אחד מחבריהם תקע בשופר על אפו ועל חמתו של השלטון. ראשון התוקעים היה משה צבי סגל. 'הבריונים' פעלו אף נגד מפקד האוכלוסין שערכו הבריטים בקרב היישוב היהודי.
הגנה על רכוש יהודי.
חברי התנועה שמרו במספר מקומות בארץ על רכוש יהודי (בעיקר חקלאי) שהיה מועד דרך קבע להתנכלות וגנבה מצד ערביי הסביבה, וכן הגנו על יהודים שחיו באזורי ספר או במקומות מבודדים.
חרם על גרמניה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, קרא ז'בוטינסקי לחרם על מוצרים גרמניים. חברי ברית הבריונים פשטו על בתי קולנוע במטרה למנוע את הקרנתם של סרטים גרמניים. כן הם הסירו את דגלי צלב הקרס מבנייני הקונסוליה של גרמניה ביפו ובירושלים. פעילותם זכתה להצלחה חלקית (סרטים גרמניים לא הוקרנו עוד בארץ), אך במקרים רבים אחרים הם נעצרו בידי השלטונות, אם כי לזמן קצר וללא הגשת כתב אישום. מעצריהם הפכו אותם לאסירים הפוליטיים הציוניים הראשונים, אחרי מאסרו של ז'בוטינסקי ואנשי ההגנה ב-1920.
סופה של התנועה.
את סופה של ברית הבריונים ניתן לקשר גם לפרשת רצח ארלוזורוב. חיים ארלוזורוב, מנהיג ציוני וחבר בהנהלת הסוכנות היהודית, נרצח בתל אביב ב-16 ביוני 1933. עם הוודע דבר הירצחו, נעצרו מנהיגי ברית הבריונים (אב"א אחימאיר, יהושע השל ייבין, חיים דבירי, משה סבוראי, יעקב אורנשטיין, יוסף כצנלסון, מרדכי אבניאל ויהושע ליכטר. אצ"ג, שהה אז בחו"ל) על ידי השלטונות הבריטיים. אב"א אחימאיר הואשם בשותפות לרצח בטענה כי הסית את הציבור לפגוע באופן פיזי בארלוזורוב במאמריו הקיצוניים בעיתון "חזית העם", על רקע המשא ומתן שניהל ארלוזורוב עם השלטונות הנאצים בגרמניה. את אחימאיר יצג הסניגור צבי אליהו כהן. עוד בטרם החל המשפט בוטל האישום על הסתה שהוליכה לרצח. במשך השנה בה התנהל משפטו שהה אחימאיר במאסר. הבריטים הותירו את אחימאיר במאסר שנה וחצי נוספות באשמת ארגון "תנועת הסתה לאומית". בתקופת שבתו במאסר בבית הסוהר המרכזי בירושלים בשנים 1933–1935 כתב יומן שראה אור בשם רפורטז'ה של בחור "ישיבה".
אחר שחרורו פנה אחימאיר להוראה ופובליציסטיקה, ונמנע מפעילות פוליטית בשל החשש מהמשטרה הבריטית. באין מנהיג שייקח על עצמו את הפעילות המתמדת והתובענית, בא הקץ לברית הבריונים.
חיתוך (מתמטיקה)
בתורת הקבוצות ובענפים אחרים במתמטיקה, החיתוך של שתי קבוצות formula_1 ו-formula_2 הוא הקבוצה המכילה את כל האיברים ב-formula_1 ששייכים גם ל-formula_2 (או באופן שקול, כל האיברים ב-formula_2 ששייכים גם ל-formula_1), ורק אותם. החיתוך של formula_1 ו-formula_2 נכתב בדרך כלל כך: formula_9.
מבחינה פורמלית:
חיתוך כלשהו.
בדומה לאיחוד ולפעולות אחרות בתורת הקבוצות, אפשר להגדיר את החיתוך של משפחה כלשהי של קבוצות. נניח כי formula_15 היא משפחה של קבוצות (כלומר, קבוצה של קבוצות שכל אחת מזוהה על ידי אינדקס formula_16 השייך לקבוצת אינדקסים formula_17), אז החיתוך שלהן יסומן formula_18, והגדרתו היא ש-formula_19 אם ורק אם לכל formula_20 מתקיים formula_21.
אם קבוצת האינדקסים formula_17 ריקה, אומרים שהחיתוך הוא חיתוך ריק, השווה כביכול לקבוצה האוניברסלית שכל דבר הוא איבר שלה. על-מנת להבטיח שהחיתוך יהיה קבוצה, מגדירים את החיתוך של משפחת קבוצות בתוך מרחב נתון formula_23, ואז החיתוך של משפחה ריקה שווה, כעניין שבהגדרה, למרחב formula_23 כולו.
יעקב אריאל
הרב יעקב אריאל (נולד בי"א בחשוון ה'תרצ"ח; 16 באוקטובר 1937) הוא רב העיר רמת גן לשעבר ואב בית הדין לדיני ממונות בה. חתן פרס ישראל בספרות תורנית לשנת ה'תש"ף (2020). התמודד בשנת 2003 לתפקיד הרב הראשי לישראל אך הפסיד לרב יונה מצגר. נחשב כאחד מזקני ומחשובי הפוסקים והרבנים בציונות הדתית.
הרב אריאל הוא נשיאן של ישיבת ההסדר רמת-גן (שבה הוא מלמד באופן קבוע), הישיבה הקטנה דרך חיים (גמזו), ושל ארגונים רבניים רבים, ביניהם חותם, מכון התורה והארץ, פורום תקנה, קרן יחד, מדרשות אוריה ואביב, ועדת קרן אחד לאחד, ואחרים. כמו כן הוא הפוסק הראשי ומוביל הקו ההלכתי של כולל ארץ חמדה, מכון צומת וארגון "בקדושה". מחברי נשיאות איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
הרב אריאל גם משמש כדיין בבית הדין לערעורים של ארץ חמדה גזית, והוא חבר הועידה הארצית, ההנהלה הארצית והמליאה של תנועת בני עקיבא.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
נולד בחיפה למשה ואסתר שטיגליץ. בגיל 3 עבר עם משפחתו לירושלים. למד בבתי הספר "אלומה" ו"דוגמה". לאחר מכן בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, במדרשית נעם ובישיבת מרכז הרב, שם היה לתלמידם של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן (הרב הנזיר) והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. שיטתו ההלכתית יונקת מזו של מורו הרב שאול ישראלי, שאף אצלו למד במרכז הרב. נישא לנחמה לבית מנדלסון, המלמדת במכללת אורות ובמדרשת בר-אילן. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אריאלי, הרב אברהם אדלר והרב אברהם שפירא.
שירת במילואים כרב חטיבת שריון וחטיבת גבעתי, בדרגת סרן. בעל אות יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
רבנות.
משנת ה'תשכ"ד (1964) שימש במשך כ-25 שנה כרב המושב כפר מימון, והשתתף בהקמת הישיבה התיכונית במקום, בראשה עמד במשך כ-20 שנה. לאחר מכן ייסד ועמד בראשותה של ישיבת ההסדר ימית יחד עם אחיו.
בשנת ה'תש"ן (1990) נבחר הרב אריאל כרב העיר רמת גן, בתמיכתו של הרב אברהם שפירא. הוא כיהן בתפקיד זה עד הגיעו לגיל 80 (שבו רב עיר נדרש לפרוש לפנסיה), בסוף אוקטובר 2017
התמודדות לתפקיד הרב הראשי לישראל.
בשנת 2003 התמודד על משרת הרב הראשי לישראל בתמיכת המפד"ל, אך הרב יונה מצגר - שנחשב לקטן משמעותית מהרב אריאל מבחינה תורנית - נבחר. עובדה זו גרמה אכזבה לתומכיו בציבור הדתי לאומי, ועוררה אצל רבים מהם תהיות לגבי יחסם למוסד הרבנות הראשית ולהתנהלותו.
בכ"ג באלול ה'תשס"ח (23 בספטמבר 2008) התמודד בבחירות למועצת הרבנות הראשית אך לא נבחר.
בשנת 2013 שבה ועלתה מועמדותו לכהונת הרב הראשי לישראל. בעקבות זאת עלתה יוזמה בכנסת לשנות את החוק הקיים המגביל את גילו של הרב הראשי, כיוון שהרב אריאל כבר עבר את גיל 70. במאי אותה שנה נערך כינוס רבנים בביתו של הרב חיים דרוקמן בדרישה מהרב דוד סתיו להסיר את מועמדותו כדי לאפשר את בחירת הרב אריאל, הרב סתיו סירב. המתיחות בנושא זה חידדה פערים בתוך ארגון צוהר ותרמה לכך שהרב אריאל פרש מנשיאות הארגון.
נשיאות מוסדות והוראה בישיבות.
במשך תקופה בצעירותו שימש הרב אריאל כר"מ בישיבת מרכז הרב.