איגוד ערים כנרת הוא תאגיד הרשאי להתקשר בחוזים, לרכוש נכסים, להחזיק בהם ולהעבירם, והוא נתון לביקורת של מבקר המדינה בהיותו "גוף מבוקר". לאיגוד ישנה מועצה מנהלת המונה 12 חברים: נציג של משרד הפנים, נציג של המשרד להגנת הסביבה, נציג של משרד החקלאות, נציג של משרד התיירות, עובד מינהל מקרקעי ישראל, עובד רשות הניקוז כנרת, עובד הרשות הממשלתית למים ולביוב, ונציגים של שלוש רשויות מקומיות בסביבת הכנרת (עמק הירדן, גולן ועיריית טבריה). בנוסף, נציג ציבור של גופי איכות הסביבה וכן נציג ציבור בעל מומחיות בתחום שמירת הטבע מטעם המשרד להגנת הסביבה. יושב ראש המועצה מחויב למסור דין וחשבון לחברי המועצה.
המועצה תקיים ישיבה מן המניין לפחות אחת לרבעון במועד קבוע שהוחלט עליו מראש.
חברי המועצה מתמנים לתקופה של חמש שנים וניתן למנותם לתקופה של חמש שנים נוספות.
במקרה שנתפנה מקום של חבר מועצה מסיבה כלשהי, כגון ליקוי במינוי וכדומה, לא יפגעו סמכויותיה ותוקף החלטותיה של המועצה, וזאת על מנת לאפשר ניהול תקין ולמנוע מצב של סחיטה באמצעות איום בהתפטרות או פרישה.
משהב&quot;ר
סוני (פירושונים)
בוסקילה
שם משפחה צפון אפריקאי. על פי סברה אחת, השם הוא גרסה של המונח "בשקילה", שמשעותו בערבית היא "אורג של שקילה". שקילה היא בגד מגונדר בצבעי אדום ולבן, שהיה נהוג בקרב יהודי צרפת וצפון אפריקה. לפי סברה אחרת השם נגזר מהביטוי הערבי "זגוקה", שמשעותו "יחיד" או "מוזר". ייתכן גם שההברה "בו" מייצגת תחילית שמשמעותה "אבא של", כמו התחילית "אבו".
מלקולם מק אלכסנדר
מלקולם מק אלכסנדר (בגאלית סקוטית: Máel Coluim mac Alaxandair - "מלקולם בנו של אלכסנדר") היה בנו של מלך סקוטלנד אלכסנדר הראשון. מלקולם מרד כנגד דודו, המלך דייוויד הראשון, ובשל כך זכה לכינוי "בן העוולה" - "The bastard" (בעיקר לאור העובדה שמרבית המקורות ההיסטוריים תמכו במלך דייוויד).
לאחר מותו של אביו בשנת 1124 השתלט דייוויד על כס המלוכה בסיועו של מלך אנגליה הנרי הראשון. מלקולם סבר כי הכתר הגיע לו (על אף היותו בן מחוץ לנישואים של אביו).
אורדריקוס ויטליס ציין כי מלקולם הביא למותו של בנו הבכור של דייוויד, אולם מקור אחר ציין כי הבן הבכור נהרג על ידי כומר נורווגי (אשר הוצא להורג על ידי קשירתו אל ארבעה סוסים בשל מעשהו). מקורות אחרים אינם מציינים את אבלו של דייוויד בשל מות בנו הבכור, והיסטוריונים רבים משערים שאירוע זה לא היה ולא נברא.
מלקולם נאלץ להימלט מדייוויד לאזורים מבודדים בסקוטלנד שלא היו בשליטתו, ושם ניסה למצוא תומכים למרידה. לאחר שמלקולם השיג את תמיכת מלך מוריי בשנת 1130, שש שנים לאחר מכן, שב מלקולם וטען לזכותו לכתר.
הקרב בין כוחותיו של דייוויד לכוחותיו של מלקולם ותומכם התרחש בסטרקת'קו הסמוכה לברכין. על פי "דברי הימים של אלסטר" השתתפו בקרב 1,000 לוחמים מטעם דייוויד ו-4,000 מטעם תומכי מלקולם, אולם צבאו של מלקולם נחל מפלה והוא נמלט משדה הקרב.
מלחמת אזרחים זו נמשכה כארבע שנים, בהן קיבל דייוויד סיוע מפטרונו - הנרי הראשון מלך אנגליה. בשנת 1134 שלח הנרי כוחות צבא דרך הים האירי שהגיעו לפירת' אף קלייד ובשנת 1134 נתפס מלקולם ונכלא בטירת רוקסבורג.
תאריך מותו של מלקולם אינו ידוע.
סלט ירקות
מבוי (הלכה)
בהלכה, מבוי (באנגלית: "Dead end", בצרפתית: "cul-de-sac". פירוש: רחוב ללא מוצא) הוא סמטה או רחוב קטן הסגור משלוש רוחותיו, כלומר רחוב ללא מוצא המשמש אך ורק את דייריו. צורת רחוב זו הייתה נפוצה בעבר, וקיימת בהיקפים קטנים גם בבנייה חדשה.
בעבר היו המבואות נפוצים, כיוון שעיר הייתה בנויה מגושי בתים ולהם חצר מרכזית, הנפתחת למבוי צר המשותף לכמה חצרות, שבו יוצאים לשטח הציבורי של העיר (צורה בנייה זאת נקראת שכונת חצר). בכתבים הלכתיים נקרא רחוב כזה בשם "מבוי", לעומת הפתוח משני צדדיו הנקרא "מבוי מפולש". לעיתים נקראים רחובות קטנים ללא מוצא בני זמננו בשם "מבוי", על שם המבוי העתיק.
ישנם דינים בהלכה העוסקים במבוי, בעיקר לגבי הלכות ערובין. דינים אלו אינם רלוונטיים לימינו, בשל הקפת כל העיר באמצעות עירוב, דבר ההופך את כל העיר על מבואותיה, אם קיימים, מבחינת הלכתית - לחצר אחת, המכונה 'חצר של רבים', היינו שהיא משותפת לרבים.
על מנת שמבוי יחשב למבוי מבחינה הלכתית, עליו להיות בצורה מלבנית, היינו שהוא צר וארוך (אם המבוי בנוי בצורת ריבוע - הוא נחשב מבחינה הלכתית לחצר לעניין תיקון מבואות). תנאי נוסף להגדרה כמבוי הוא קיומן של לפחות שתי חצרות, שבתוכם לפחות 2 בתים, הפתוחות למבוי. תנאים נוספים למבוי הם שאורכו יהיה לפחות ד' אמות (כ־1.80 מ') וגובה מחיצותיו לפחות י' טפחים (כ־80 ס"מ).
ככלל, מבוי נחשב לרשות היחיד לעניין רשויות השבת, כיוון שהוא מוקף במחיצות משלושה כיוונים. אולם מדרבנן, יש לתקן את פתחו הרביעי באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח, על מנת להבדיל בין רשות היחיד המשותפת לדיירים רבים לבין רשות הרבים, שאף היא משותפת לרבים, ובה אסור לטלטל חפצים. אם המבוי לא תוקן, הוא נחשב מדרבנן לכרמלית ואסור לטלטל בתוכו.
על מנת להתיר לטלטל בשבת כלים ששבתו בבתים אל המבוי ודרכו לחצרות אחרים, על כל החצרות במבוי להשתתף ביחד באמצעות 'שיתוף מבואות'.
בקה
בקה (גם זבוב החול; שם מדעי: "Phlebotomus") הוא סוג של יתושים בתת-המשפחה Psychodinae אשר שייכת למשפחת היתושעשיים. הסוג מכונה לעיתים בשפה העממית "זבוב החול" או "זבובון החול" אך למעשה השם מטעה מאחר שמדובר בסוג של יתוש שאינו נראה כזבוב הבית. בדומה לשאר היתושים הנקבה ניזונה מדם ולכן מהווה מטרד לבני האדם. הבקה אף עלול להעביר מחלות כגון שושנת יריחו. לרוב המינים בסוג זה בהירים וקטנים מאוד לכן קשה מאוד להבחין בהם בעין בלתי מזוינת.
זיהוי הבקה.
זבובי החול הבוגרים הם חרקים שעירים ובהירים בעלי רגלים ארוכות שאורכם 1–3 מ"מ. הם ניכרים בכנפיים המורמות בצורת V בשעת מנוחה, ובתעופה בצורת דילוגים ללא זמזום. הבקה פעילים בעונה החמה בשעות החשיכה ובין הערביים. רק הנקבות עוקצות, ועקיצותיהן מכאיבות ומטרידות.
הבקה הם יתושים קטנים מוצצי דם העוקצים באזורי עור חשופים בעיקר הפנים והגפיים. מאחר שהנקבה של הבקה משחרת לטרף עם שקיעת החמה יהיו רוב העקיצות בלילה. ברוב המקרים העקיצות הן קלות, מגרדות למספר שעות ונעלמות בהדרגה. עיקר הסכנה היא עקיצה על יד בקה באזור ים המלח או קציעות. באזורים אלו נושא הבקה את טפיל הלישמניה הגורם ל"שושנת יריחו". במקרה של העברת הטפיל מהבקה לאדם, עלול להתפתח לאחר מספר שבועות פצע מוגלתי, שנשאר לחודשים רבים ומותיר צלקת.
הבקה נוהג לעופף קרוב לקרקע, ולכן, מומלץ לישון באזורים אלו על מיטה או משטח מורם ולא על הקרקע (עם זאת, הבקה מסוגל גם לטפס על קירות ולהגיע לקומות הגבוהות ברבי קומות). בעת שהות באזורי רבייה של הבקה, מומלץ להקפיד על לבישת מכנסיים ארוכים, אי-הפשלת השרוולים בשעות החשיכה ושימוש בחומרים דוחי חרקים.
רקע ביולוגי.
הנקבה מטילה את הביצים בתנאי לחות גבוהים מאוד וב-30% רטיבות, הביצים מועפות בלחץ ונדבקות בתהליך שנמשך מספר ימים.
ארבע דרגות זחל שנמשך בין 14 יום לחודשיים, הגולם מתפתח תוך עשרה ימים, אורך הגולם כ-5 מ"מ כמו בזחל בדרגה 4. אורך הבוגר כ־1.5–3 מ"מ, צבעו צהבהב - חום, ולו גפי פה דוקרות - מוצצות.
הבקה, השייכים לקבוצת היתושים, עלולים להעביר לאדם טפילים חד תאיים מהסוג ליישמניה (Leishmania). טפילים אלה גורמים למספר מחלות הנקראות בשם כללי לישמניאזיס.
התנהגות.
הבקה פעילים בעיקר בזמן החשכה. הם קטנים ולכן תעופתם מושפעת מאוד מרוחות, הם נעים קרוב לקרקע אך כאשר נתקלים במחסום אנכי מסוגלים לעלות לאורכו עד גובה של כמה מטרים.
המחלה ותפוצתה.
בישראל נפוצים מספר טפילי ליישמניה המועברים על ידי הבקה וגורמים למחלת שושנת יריחו. הבקה נדבקים בטפילים על ידי עקיצת בעל חיים נגוע, ומעבירים אותם הלאה על ידי עקיצת פרטים אחרים, בדרך כלל מאותו המין. בני האדם נדבקים באקראי כשהם נעקצים על ידי בקה נגוע. בישראל שתי צורות עיקריות למחלה: ליישמניה של האיברים הפנימיים (ליישמניה ויסצרלית) וליישמניה של העור (חבורת יריחו).
במחלת הליישמניה של האיברים הפנימיים, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים באיברים הפנימיים ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות כלב הבית. במהלך השנים דווחו מקרי מחלה בודדים, בעיקר בגליל המערבי. בעבר אותרו כלבים חולים וכלבים הנושאים את הטפילים ביישובים נטף, ניל"י ומתתיהו.
במחלת הליישמניה של העור, הטפילים מחוללי המחלה מתרכזים בשולי הפצע, ומועברים לאדם על ידי הבקה, בדרך כלל באמצעות מכרסמים נגועים. מאגר הטפילים מצוי ברוב אזורי הארץ בעיקר בגרבילים. המחלה מתבטאת בהופעת פצעים בעור העלולים להישאר פתוחים זמן רב, ולהשאיר צלקות ניכרות. מוקדי מחלה התגלו באזור הערבה, מרכז הנגב, בקע הירדן (דרומית למשואה), המורדות המזרחיים של הרי יהודה ואזור ואדי אל-חמאם.
הטיפול.
הטיפול בעקיצות רגילות זהה לטיפולים שהומלצו לגבי עקיצות היתושים. אם מתפתח פצע מוגלתי שאינו נרפא יש לפנות בהקדם לרופא עור כדי לשלול אפשרות של התפתחות שושנת יריחו (לישמניה). טיפול מוקדם בשושנת יריחו, בזריקות או משחות מיוחדות למטרה זו, יכול למנוע היווצרות צלקת לאחר ריפוי הנגעים.