חלקים אחרים של הסיפור מתרחשים במקומות ובזמנים שונים. כמו למשל סיפורו של כפר הודי מוסלמי, בהווה, עם התגלותו של המלאך לאחת מבנות הכפר (עיישה) והובלתה את כל בני הכפר במסע עלייה לרגל רגלי למכה. כמו סיפור השתלטותו של הנביא מוחמד על מכה, וכמו סיפור אהבה ובגידה של זוג אנגלי בדרום אמריקה. קטעים אחרים בספר מספרים על עברם של שני הגיבורים ושל חלק מדמויות המשנה ושל פגישתו של המלאך גבריאל עם "האימאם" - דמות עם ביוגרפיה דומה מאוד לזו של ח'ומייני. ללא הרף מועבר הקורא מזמן לזמן וממקום למקום, ונדרש לסוגיות של טוב מול רע, עיקשות מול פשרה, שנאה, אהבה, גזענות, אטימות לב ועוד.
הספר מראה את השונה והשווה בין הסיפורים השונים ואחת ההשוואות היותר מעניינות בו היא בין חבורתו של הנביא מוחמד לבין אנשים בולטים בעולם המוסלמי המודרני. בנו של "האימאם" (ככל הנראה רמז לבנו של ח'ומייני שדאג ל המהפכה האירנית) מושווה לח'אלד - עוזרו של מוחמד. בילאל, אחד ממאמיני האסלאם הראשונים שהמשיך להצהיר בקול על עיקרי האסלאם למרות עינויים גופניים שעבר מושווה בתקופה המודרנית ל-"בילאל X שמשדר ברדיו וכובש שוב ושוב את צמרת מצעד הפזמונים" - ככל הנראה רמז למלקולם X ולקט סטיבנס. השוואה מאלפת היא בין סלמן המהגר, סופרו של מוחמד שבגד באמונו, כתב דברי כפירה ונרדף על ידי מוחמד, לבין סלמן רושדי עצמו.
תגובות של מוסלמים לספר.
ב-5 באוקטובר 1988 נאסר יבוא הספר בהודו, בעיקר בשל לחצו של סייד שאהבודין, חבר מפלגת הג'אנאטה. ב-24 בנובמבר הספר הוחרם בדרום אפריקה. בשבועות הבאים הוחרם הספר גם בפקיסטן, בערב הסעודית, במצרים, בסומליה, בבנגלדש, בסודאן, במלזיה, באינדונזיה ובקטר.
באותו חודש, עקב איומים על חייו, ביטל רושדי נסיעות שתכנן, והוא מלווה לעיתים בשומר ראש. הוצאת "ויקינג פרס אמריקה" שמוציאה את הספר בארצות הברית מקבלת "עשרות אלפי מכתבי איומים".
ב-2 בדצמבר נשרף הספר לראשונה בבולטון שבאנגליה, כחלק ממצעד מחאה של כ־7,000 מוסלמים.
ב־12 בפברואר 1989 כעשרת אלפים איש תקפו את מרכז התרבות האמריקאי באסלאמאבאד שבפקיסטן במחאה נגד הספר, ושישה אנשים נהרגו בהתקפה. למחרת נהרג אדם ויותר ממאה נפצעו במהומות בעיר סרינגאר שבקשמיר.
ב-14 בפברואר הוציא האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, המנהיג העליון באיראן, פתווה המורה לכל המוסלמים על הוצאתו להורג של רושדי ושל כל מי שהיה מעורב בהוצאת הספר. ח'ומייני קרא לספר "חילול קודש נגד האסלאם", והאשים את רושדי בכפירה. לפי דברי רדיו טהראן הובטח פרס של ארבעה מיליון דולר למי שירצח את רושדי.
באותו שבוע הוציא רושדי הצהרה, שתואמה מראש עם משרד החוץ האיראני, ובה הביע התנצלות עמוקה על פרסום הספר. תחילה הודיעה סוכנות הידיעות האיראנית אירנ"א כי נראה שההתנצלות מספיקה כדי לחון את רושדי. אך למחרת, ב־19 בפברואר, הודיע האייתוללה חומייני שגם אילו רושדי יהפוך למאמין האדוק ביותר באסלאם, חובה על כל מוסלמי לתרום את חייו ואת הונו כדי לשלוח את רושדי לגיהנום.
ב-24 בפברואר נורו למוות 12 אנשים במהומות נגד הספר במומבאי. מספר אנשים נהרגו גם במצרים ובמקומות נוספים. קהילות מוסלמיות ברחבי העולם ערכו אסיפות ציבוריות, ושרפו בהן את הספר.
ב-1991 נדקר למוות בטוקיו המתרגם ליפנית של רושדי, היטושי איגראשי.
37 אורחים מתו כאשר המלון שבו שהו בסיבס שבטורקיה, הוצת על ידי מפגינים שמחו נגד עזיז נסין, מתרגם רושדי לטורקית.
רושדי עצמו לא ספג באותה תקופה פגיעה פיזית. בת זוגו באותה תקופה, הסופרת האמריקאית מריאן וויגינס , סיפרה שבחודשים הראשונים לאחר פרסום הפתווה, הם נאלצו לעבור מדירת מסתור אחת לשנייה כל שלושה ימים, 56 פעם בסך הכול. בני הזוג נפרדו כעבור כמה חודשים, גם אם רשמית התגרשו כמה שנים מאוחר יותר, ב־1993.
ב-1998, לאחר דברי פיוס מהשלטון האיראני, הודיע רושדי שיצא ממחבואו. הצו, עם זאת, עדיין תקף, שכן רק מפרסמה של פתווה יכול לבטלה, וח'ומייני אינו עוד בין החיים.
באותה שנה (2012) הוציא רושדי ספר אוטוביוגרפי בשם "ג'וזף אנטון: ממואר", בו הוא מספר את תקופת הסתתרותו מפני הפאתווה.
ב-12 באוגוסט 2022 הוכה ונדקר רושדי מספר פעמים כאשר עמד לנאום באירוע של מכון צ'וטקווה, על ידי האדי מטאר, בן 24 תושב ניו ג'רזי.
הפצת הספר בישראל.
ב-20 בפברואר 1989 הכריזה הוצאת כתר כי היא עומדת לפרסם מהדורה עברית של הספר. באותו היום יצא אחמד נאטור, הקאדי של יפו, נגד פרסום הספר, אך לא הביע תמיכה מפורשת בפתווה שקראה להוציא את רושדי להורג. מספר ימים לאחר מכן כתב מנכ"ל משרד הדתות זבולון אורלב מכתב למנכ"ל הוצאת כתר יעקב פכטר, בו אורלב קרא לפכטר לשקול מחדש את הוצאת הספר, בשל הפגיעה ברגשות המוסלמים; חבר הכנסת יוסי שריד ושר החינוך יצחק נבון תמכו בפרסום בשל עקרון חופש הביטוי.
ב-6 במרץ 1989 הביע המטיף במסגד אל-אקצא, השייח' מוחמד כהראווי, תמיכה מלאה בפסק דין המוות שהוציא חומייני נגד רושדי. הרב הראשי אברהם אלקנה כהנא שפירא קרא אף הוא לאסור על פרסום הספר, וטען כי תוכנו "לא אנושי ולא מוסרי". למחרת, העלה יוסי שריד את נושא פרסום הספר כהצעה לסדר היום במליאת הכנסת, ונתקל בהתנגדות מצד חבר הכנסת אברהם רביץ מדגל התורה.
באותו החודש התרחש יריד הספרים הבינלאומי בירושלים. מנכ"ל הוצאת ויקינג האנגלית, שהוציאה את הספר לאור, הורה לנציגי ההוצאה בארץ שלא להציג את הספר בדוכנה. עם זאת, הוצאת כתר החלה להפיץ את המקור האנגלי, והספר נמכר ביריד בדוכני כתר וסטימצקי. במאי 1989, לקראת שבוע הספר, יצא התרגום לעברית. הספר תורגם בידי משה הנעמי, אך ההוצאה השאירה את שמו חסוי על מנת להגן על חייו, והוא נחשף כמתרגם היצירה רק ב-1994, לאחר מותו.
המהפכה הכתומה
המהפכה הכתומה (באוקראינית: Помаранчева революція) הייתה סדרה של הפגנות ומאורעות פוליטיים שהתרחשו ברחבי מדינת אוקראינה בשנים 2004–2005. אירועים אלו נערכו בטענה לשחיתות מסיבית, הפחדת מצביעים וגנבת קולות ישירה בזמן הבחירות לנשיאות בשנת 2004.
קייב, בירת אוקראינה, הייתה אזור המפגש של ההתארגנות עם אלפי מפגינים שמחו מדי יום בכיכר העצמאות "מאידאן נזאלז'נוסטי". ברמה הארצית המהפכה הדמוקרטית הודגשה בשורה של מעשים, ובהם מרי אזרחי, חסימת כבישים והשבתות נרחבות שאורגנו על ידי תנועת האופוזיציה.
המפגינים הונעו על ידי דיווחים ממשגיחי בחירות (מקומיים וזרים), כמו גם מהתפיסה הציבורית שהבחירות לנשיאות שנערכו ב-21 בנובמבר 2004 בין ויקטור יושצ'נקו, מועמד פרו-מערבי, לויקטור ינוקוביץ', מועמד פרו-רוסי, זויפו על ידי הרשויות לטובת האחרון.
המהפכה הצליחה כאשר הבחירות שזויפו בוטלו על ידי בית המשפט העליון והוחלט על קיום בחירות חוזרות ב-26 בדצמבר 2004, תחת השגחה קפדנית, מקומית ובינלאומית. הבחירות החוזרות הוגדרו כ"הוגנות וחופשיות". בבחירות הסופיות ניצח ויקטור יושצ'נקו שקיבל כ-52% מהקולות לעומת 44% לינוקוביץ'. ויקטור יושצ'נקו הוכרז כנשיא אוקראינה רשמית ב-23 בינואר 2005 בקייב.
ניתן לראות במקרה זה צעד נוסף של כניסת השפעה מערבית למדינה, לאור ניצחונו על ינוקוביץ'; אך ניתן גם לראותו כהתעצמות לאומית במדינה, לאור יציאתה מההשפעה של רוסיה.
הישגיה של המהפכה הכתומה התמוססו עם בחירתו של ינקוביץ' לתפקיד הנשיאות בשנת 2010, ופתיחתו של מסע רדיפות פוליטיות נגד יוליה טימושנקו שהתמודדה על תפקיד הנשיאות לאחר שכיהנה כראש הממשלה תחת נשיאותו של יושצ'נקו. טימושנקו נכלאה לאחר שהואשמה בכך שהורתה לחברת הגז הלאומית של אוקראינה לחתום על חוזה עם רוסיה, כאשר היא עצמה גרפה רווחים מהעסקה המפוקפקת, כך לפי טענת התביעה. בעולם המערבי הגיבו בדאגה גוברת לנוכח הרדיפה הפוליטית והפגיעה החמורה בזכויותיה של טימושנקו, שאף נכלאה בפועל עוד לפני שהורשעה בניגוד לחוקה האוקראינית. במקביל העביר הפרלמנט האוקראיני חקיקה הקובעת כי השפה הרוסית תיחשב לשפה רשמית באוקראינה, מה שבעצם מוסס לחלוטין את ההתעוררות הלאומנית של האוקראינים ה'כתומים'. טימושנקו עתרה לבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה שזכויותיה נרמסו על ידי מערכת המשפט האוקראינית תחת שלטונו של ינקוביץ', אך התביעה האוקראינית הקדימה והאשימה אותה ברצח של חבר פרלמנט בשנת 1996, כדי להשאיר אותה כלואה גם אם עתירתה בנושא עסקת הגז תתקבל בבית המשפט האירופי לזכויות אדם.
בעקבות מאורעות יברומאידאן, הודח ינקוביץ' על ידי הראדה העליונה ושוחררה טימושנקו.
אוקריוטים
אריאנה הרן
מיוגלובין
מיוגלובין הוא חלבון גלובין קטן, המשמש לצד ההמוגלובין לנשיאת חמצן בגופם של בעלי חיים.
מיוגלובין מורכב מ-153 חומצות אמינו. במרכזו נמצאת קבוצת הם - מערכת טבעות חנקניות שבמרכזה אטום ברזל. קבוצת ההם היא זו המאפשרת את נשיאת החמצן, על ידי קשירת המולקולה הדו-אטומית של החמצן לאטום הברזל במרכזה.
מיוגלובין הוא נושא החמצן העיקרי בשרירים. האפיניות שלו לחמצן (זיקתו לקשירת חמצן) גדולה מזו של ההמוגלובין, המשמש לנשיאת חמצן בדם. ההבדל באפיניות בין שני החלבונים מאפשר את מעברו של החמצן מההמוגלובין למיוגלובין, וכך, את המשך זרימתו של החמצן לכיוון תאי הרקמות. בנוסף, ההבדל באפיניות מותאם למיקומם ותפקידם הפיזיולוגי: בריאות, בהן ריכוז החמצן גבוה, משמש ההמוגלובין לקשירת חמצן; ובשרירים, בהם ריכוז החמצן נמוך, משמש המיוגלובין לקשירת חמצן המשתחרר מההמוגלובין.