בגרינלנד הוא מגיע לפאב ומבין כי אוקונול נמצא בספינה בלב ים. הוא פוגש בטייס מסוק שתוי שמטיס אותו לעבר הספינה. המסוק אינו יכול לנחות בים ולכן מיטי נדרש לקפוץ לעבר הספינה. במקום זאת הוא נופל ללב הים ומתעמת עם כריש, עד שחברי הספינה מצילים אותו. בשלב זה הוא מתחיל להפנים שאין מדובר בחלום בהקיץ וכי הוא חווה את ההרפתקה במציאות. בספינה הוא מבין כי אוקונול נמצא בהר געש באֶיְיַאפְיָאטְלָאיֶיקוּטְל אשר באיסלנד. בשלב זה הר הגעש מתפרץ ומיטי נדרש לסגת ולחזור לניו יורק.
עם הכישלון במציאת אוקונול הוא גם מגלה כי פוטר מעבודתו ושריל כנראה חזרה לגרוש שלה. הוא חוזר מאוכזב לביתו וזורק את הארנק שקיבל. במסגרת שיחה תמימה עם אמו הוא מצליח שוב להתחקות אחר דרכו של אוקונול הנמצא הפעם בהרי ההימלאיה בחיפוש אחר נמר שלג. שם אוקונול מסביר למיטי כי כתב במפורש שהשקופית נמצאת בארנק. מיטי חוזר לביתו ומגלה כי אמו שמרה לו על הארנק. מבלי להסתכל בשקופית הוא מעניק אותה להנדריקס. בשיחה עם שריל הוא לומד שבעלה לשעבר היה בביתה אך ורק כדי לתקן את המקרר. הוא מזמין אותה לדייט, והם נחשפים לפרסום הגיליון האחרון של "לייף". בעמוד השער תמונה של מיטי יושב מחוץ לבניין ה"לייף" ובוחן מול אור השמש סרט צילום.
האי סקוט
האי סקוט הוא אי געשי קטן ולא-נושב בים רוס, האוקיינוס הדרומי, 505 ק"מ צפונית-מזרחית לכף אדייר, הקצה הצפוני-מזרחי של ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. אורכו 565 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו בין 130 ל-340 מטרים. גובהו מגיע ל-54 מטרים מעל פני הים והוא מקיף שטח של 40 דונם. עמוד האגיטס, סטאק בגובה 62 מטרים מעל פני הים ובקוטר 50 מטרים, ששטחו פחות משני דונם, נמצא 250 מטרים מערבית לאי. באי יש שני מפרצונים עם כברת ארץ פתוחה כשפת-ים ושאר האי מוקף צוקים גבוהים. אחד המפרצונים נמצא על החוף הצפוני-מזרחי והשני מול עמוד האגיטס על חופו המערבי של האי.
רב החובל ויליאם קולבק, מפקד האונייה "מורנינג", ספינת האספקה והחילוץ של משלחת דיסקברי בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, גילה את האי ב-25 בדצמבר 1902 וירד אליו. תחילה התכוון קולבק לקרוא לאי בשם "אי מרקהם", על שמו של סר קלמנטס מרקהם, אבל לאחר זמן החליט לקרוא לו על שם סקוט. עמוד האגיטס נקרא על שם אמו של קולבק לפני נישואיה, האגיט. ב-2006 מצאה משלחת מיפוי אל ים רוס את האיים 2.3 ק"מ צפונית למיקום שנקבע להם תחילה.
האי סקוט הוא חלק משטח חסות רוס, שנמצא בחזקתה של ניו זילנד.
מדצמבר 1987 עד מרץ 1999 הייתה על האי תחנת מזג אוויר אוטומטית. הרישומים מראים טמפרטורה ממוצעת של כמה מעלות צלזיוס מתחת ל-0 בקיץ, ועד 40°- בחורף.
חיל האוויר המלכותי התאילנדי
חיל האוויר המלכותי התאילנדי (בתאית: กองทัพอากาศไทย, באנגלית: Royal Thai Air Force- RTAF), הוא חיל האוויר של ממלכת תאילנד ואחד מהזרועות של הכוחות המזוינים של תאילנד. מאז הקמתו ב-1913, כאחד מחילות האוויר הראשונים באסיה, לקח החיל חלק במספר רב של פעולות קרביות גדולות וקטנות. במהלך מלחמת וייטנאם השתמש החיל בציוד שנמסר לו על ידי חיל האוויר של ארצות הברית.
היסטוריה.
בפברואר 1911 הנחית טייס בלגי בשם שארל ואן דר בורן (Charles Van Den Born) את המטוס הראשון שהגיע לסיאם על גבי מסלול מרוצי סוסים. השלטונות התרשמו מההמצאה החדשה וב-28 בפברואר 1912 נשלחו שלושה קצינים לצרפת, שהייתה אז מרכז התעופה העולמי, לצורך לימודי טיסה. בנובמבר 1913, לאחר שסיימו את הכשרתם, שבו הקצינים למולדתם עם שמונה מטוסים (ארבע מטוסי Breguet וארבע מטוסי Nieuport IV). בחודש מרץ 1914 הועברו המטוסים לשדה התעופה דון מואנג, 40 ק"מ מבנגקוק, שמשמש כיום כבסיס הראשי של חיל האוויר.
משרד ההגנה התאילנדי הכפיף את "גיס התעופה הסיאמי" (Siamese Flying Corps) תחת פיקודו של המהנדס הראשי של הצבא המלכותי של תאילנד. הנסיך פורצ'אטרה (Purachatra) ואחיו הנסיך צ'קרבונגסי בהובנאדה (Chakrabongse Bhuvanadh) היו התורמים העיקריים להקמתו של "שירות האוויר המלכותי הסיאמי" (Royal Siamese Aeronautical Service) כפי שנקרא בעת הקמתו בשנת 1919. ב-1937 שונה שמו שוב ל"לחיל האוויר המלכותי הסיאמי" (Royal Siamese Air Force) ובשנת 1939, בעקבות שינוי שמה של הממלכה מ"סיאם" ל"תאילנד", שונה שמו של החיל ל"חיל האוויר המלכותי התאילנדי". במהלך מלחמת צרפת-תאילנד השיג החיל כמה ניצחונות במהלך קרבות האוויר כנגד חיל האוויר של צרפת של וישי. במהלך מלחמת העולם השנייה ביצע החיל משימות תמיכה בצבא המלכותי של תאילנד במסגרת כיבושן של המדינות השאניות בבורמה כבעל ברית של יפן ב-1942 והגן על בנגקוק בזמן שהופצצה על ידי בעלות הברית בשלביה האחרונים של המלחמה. חלק מהטייסים של החיל סייעו לתנועת ההתנגדות כנגד היפנים. לאחר המלחמה שלח החיל שלושה מטוסי C-47 Skytrain לסיוע לכוחות האו"ם במלחמת קוריאה. כוחות אלה השתתפו גם במלחמת וייטנאם. בהמשך השתתף החיל בפשיטות כנגד הכוחות הקומוניסטים באזורי הגבול, כמו הפשיטות האוויריות ללאוס ובלחימה כנגד הכוחות הוייטנאמים לאורך הגבול עם קמבודיה. לאחר המלחמה הקרה השתתף החיל בפעולות לאורך גבול תאילנד-בורמה ב-1999 ושיגר משלחת לפינוי אזרחים זרים מקמבודיה במהלך המהומות בפנום פן ב- 2003.
בסיסים.
חיל האוויר המלכותי התאילנדי מחזיק כמה בסיסים טיסה מודרניים שנבנו בין השנים 1954-1968. כולם פרט לאחד נבנו והיו בשימושם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית עד אשר התפנו מתאילנד ב-1976 והם הועברו לשימושו של חיל האוויר המלכותי התאילנדי. בסיסים אלה, בתקהלי (Takhli Royal Thai Air Force Base, ממוקם 240 ק"מ מצפון לבנגקוק) ובקורט (Korat Royal Thai Air Force Base, שממוקם 250 ק"מ מצפון-מזרח לבנגקוק), יחד עם הבסיס הראשי בדון מואנג, שאותו חולק החיל עם גופי התעופה האזרחית, הם בסיסיו הראשיים של החיל. תחזוקת הבסיסים לאחר עזיבת הכוחות האמריקנים התבררה כיקרה ומעבר לצרכים של החיל. עם זאת, המסלולים בבסיסים פעילים לצורכי מבצעיים והדרכתיים.
מבנה החיל.
בראש החיל עומד מפקד חיל האוויר, כשהחל משנת 2012 התפקיד מאויש על ידי מרשל אוויר ראשי פראג'ין ג'אנטונג (Prajin Jantong). מפקדת החיל ממוקמת בבסיס דון מואנג שבפרברי בנגקוק.
המבנה הפיקודי של החיל מורכב מחמש קבוצות:
פלוגת הקומנדו של חיל האוויר המלכותי התאילנדי.
פלוגת הקומנדו היא היחידה המיוחדת של החיל והוקמה בסוף שנות השבעים. היחידה ממוקמת ליד בסיס דון מואנג והיא בעלת יכולות ללוחמה בחטיפות מטוסים. הפלוגה כולל שלוש מחלקות תקיפה כשכל אחת מהן מחולקת לשני צוותים.
ראו גם.
הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד
קטניות מאכל בתקופת הברזל בדרום הלבנט
תקופת האבן הקדומה
ממלכת גוויניד'
ממלכת גוויניד' (בוולשית: Teyrnas Gwynedd; בלטינית: Venedotia) הייתה ממלכה ולשית בימי הביניים אשר שכנה בצפון-מערב ויילס.
הממלכה נוסדה לאחר סיום השלטון הרומי בבריטניה במאה ה-5 ולבסוף הצליחה אף לייסד את נסיכות ויילס בשנת 1216 אשר התקיימה עד לסיפוחה המלא אל תוך אנגליה ב-1542. לאורך ההיסטוריה של הממלכה, לא פעם זכו מלכי גוויניד' בתואר "מלך הבריטונים", זאת כדי להבדיל אותה ממלכות שהוקמו בבריטניה על ידי עמים ושליטים זרים, בעוד שגוויניד' נחשבה לממלכה בריטונית אמיתית.
בארבע המאות הראשונות של הממלכה היא נשלטה בידי בית קונד'ה, שושלטו של המלך הראשון של גוויניד' קונד'ה אפ אדרן. בתקופה זו, ככל הנראה עיר הבירה של הממלכה שכנה בדגנווי עיירה בצפון ויילס (כיום בצפון מחוז קונווי). בשנת 878, התעוררו מאבקי שליטה בין בניו של רודי הגדול ולבסוף אנרוואד אפ רודי זכה בכתר ובכך הקים שושלת חדשה בית אברפראו שעתידה הייתה לעמוד בראש הממלכה לסירוגין לאורך רוב ההיסטוריה של הממלכה. עם עליית השושלת החדשה עיר הבירה של הממלכה עברה לעיירה אברפראו במערב האי אנגלסי, שעל שמה נקראה גם השושלת.
כיום, מחוז גוויניד' משמר את שם הממלכה ההיסטורית, אף על פי שגבולות המחוז קטנים במידה מגבולות הממלכה.
היסטוריה.
ייסוד ושושלת קונד'ה (878 - 450).
בסביבות שנת 380 עזבו השלטונות הרומאים את אזור ויילס לאחר שלטון של כ-300 שנים, מה שהשאיר את ויילס ללא מבנה שלטוני וללא הגנה. כתוצאה מכך, בשנים שלאחר העזיבה הרומית, החלו להתבצע פשיטות ותקיפות של שבטים מהאי מאן ומאירלנד, כנגד יישובי צפון ויילס (אשר כונה בלטינית וונדוטיה - "Venedotia"). לפי המסורת הרווחת, קונד'ה שהיה שליט בריטוני מאזור מזרח סקוטלנד ("הצפון הקדום"), היגר עם משפחתו לצפון-מערב ויילס כדי להילחם בפשיטות האיריות, להשליט סדר ולהקים שלטון יציב בסגנון בריטנו-רומי.
אף על פי שישנם חוקרים אשר כיום מטילים ספק בסיפור זה, אין ספק שבתקופה הטרום-רומית היה שליט בריטוני רב עוצמה אשר הגיע לאזור וביסס בה ממלכה יציבה. מקור השם גוויניד' נובע ככל הנראה מהשפה האירית והגיע כנראה מההתיישבות האירית הנכבדת באזור. ייתכן ומקור השם מגיע מהמילה האירית פאני (Féni); "אנשים אירים", וייד (Weidh); "אנשי היערות"/"אנשי פרא" או לחלופין מהמילה פיאן (fían); "חבורת מלחמה". הממלכה בשנותיה הראשונות הצליחה להעלים את האיום האירי באזור ולשלב את כל המתיישבים ועמים לתוכה. הנוכחות הרומית המשיכה להתקיים באופן השלטון בממלכה, כאשר המלכים המשיכו להתגאות בשורשים רומאיים, חוקרים שונים מזהים בבירור רוח רומית בגוויניד' הצעירה בין היתר בשימור השימוש בשפה הלטינית וכוחה של הנצרות (שהובאה לבריטניה על ידי האימפריה הרומית). לפי מחקרו של ד"ר בריאן וורד-פרקינס: