מוצא ומשפחה, ילדות ונעורים.
אמדאו נולד בטורינו שבפיימונטה באיטליה, למשפחת אצולה הקרובה בקרבת דם לבתי מלוכה אירופאים. אביו, הנסיך אמנואלה פיליברטו, הדוכס השני מאאוסטה, אחד מאנשי הצבא הבכירים באיטליה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה בנו של אמדאו הראשון, מלך ספרד, ואמו, הנסיכה הלן, הייתה צאצאית לבית אורליאן. אבי סבו היה המלך ויטוריו אמנואלה השני, ובכך היה צאצא לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי. עם לידתו נקרא בשם אמדאו אומברטו איזבלה לואיג'י פיליפו מריה ג'וזפה ג'ובאני די סבויה אאוסטה ( Amedeo Umberto Isabella Luigi Filippo Maria Giuseppe Giovanni di Savoia-Aosta), ובלידתו ניתן לו התואר דוכס מאפוליה.
את חינוכו קיבל אמדאו באיטון קולג' ואוניברסיטת אוקספורד באנגליה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה איטליה לצד מדינות ההסכמה התגייס לצבא האיטלקי ונלחם בהצטיינות כקצין תותחנים. ב-1921 עזב את הצבא וטייל באפריקה.
ב-1927 נישא בנאפולי לבת דודתו מדרגה הראשונה, הנסיכה אן מאורליאן, בתו של הנסיך ז'אן מאורליאן, אחד הטוענים לכתר הצרפתי. שניהם היו בעלי קרבת משפחה הדוקה למשפחת המלוכה הצרפתית. לזוג נולדו שתי בנות, שתיהן נישאו לבני מלוכה.
צ'רצ'יל תיאר אותו במילים - "איש אביר ויפה נימוסים זה, שקיבל קצת מחינוכו באנגליה, ונשא לו נסיכה צרפתית."
שירות צבאי בלוב.
בשנת 1931 מת אמנואלה פיליברטו, ואמדאו ירש את תארו, הדוכס מאאוסטה. בתואר זה היה אמדאו השני בתור לירושת כס מלך איטליה, לאחר יורש העצר, הנסיך אומברטו.
בשנת 1932 התגייס לצבא האיטלקי ושירת כטייס בלוב. הוא שירת תחת פיקודם של המרשל רודולפו גרציאני ומושל לוב פייטרו באדוליו בתקופת מרד מסדר הסנוסים, וסייע להביס את כוחות מפקדם עומר מוכתאר מן האוויר.
משנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית.
לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה כבשה איטליה שטחים נרחבים במזרח אפריקה, וכינתה אותם מזרח אפריקה האיטלקית. המושל על שטחים אלו מטעם איטליה, שהיה בעת ובעונה אחת מושל אזרחי ומפקד צבאי, היה המשנה למלך איטליה. בתחילה מילא רודולפו גרציאני תפקיד זה. הוא נהג בעריצות באוכלוסייה, וביצע מעשי טבח נוראים, ביניהם טבח "ה-12 ביכתית" בו נרצחו אלפים לאחר ניסיון התנקשות כושל בחיי המשנה למלך. בנובמבר 1937 הורה מוסוליני לנסיך מאאוסטה להחליף את גרציאני בתפקיד המשנה למלך.
אמדאו עמד בפני בעיות רבות. האוכלוסייה האזרחית האתיופית שנאה את הכובש האיטלקי, והקימה מחתרת פעילה ששלטה בחלקים נרחבים מממלכתו של הנסיך מאאוסטה, כאשר מרכזם בחבל גוג'אם. מעבר לכל אלו, ולקשיים הטבעיים שבניהול מושבה הנמצאת מרחק אלפי קילומטרים ממדינת האם, בתנאי אקלים קשים, נאלץ אמדאו גם להתמודד עם הקשיים הצבאיים שבהכנה להתמודדות האפשרית מול כוחות צרפת ובריטניה, שלהן בסיסים ומושבות שהקיפו את ממלכתו של אמדאו מכל עבריה. עם כל זאת, נחשב הנסיך אמדאו למנהיג מוכשר ובעל יכולת.
מלחמת העולם השנייה.
בחודשים הראשונים למלחמה לא הצטרפה איטליה למלחמה לצד גרמניה הנאצית, אך בזמן המערכה על צרפת, ביוני 1940 הכריז מוסוליני מלחמה על בריטניה וצרפת. עד מהרה החלה לוחמה פעילה במזרח אפריקה, כאשר לפקודת הנסיך אמדאו עומד צבא ענק המונה 290,000 חיילים, כ-90,000 מהם איטלקים והיתר חיילים סומלים ואתיופים.
בתחילה פתח אמדאו במתקפה כנגד כוחות הבריטים בסודאן ובקניה. הוא הצליח לכבוש שתי עיירות גבול חשובות בשם קסאלה ומויאלה, ולבצר אותן, כנגד מגננה בריטית עיקשת. באדוליו דרש כי יתקדם מעבר לכך ויכבוש את ח'רטום אך הוא סירב, בטענה כי אין לו מספיק דלק לעשות כן. באוגוסט 1940 השיג את הניצחון הצבאי הגדול ביותר של איטליה במלחמת העולם השנייה, כאשר הגנרל גוליילמו נאסי הצליח לכבוש את סומלילנד הבריטית ולגרש ממנה את הבריטים. לאחר ניצחון זה החליט לנקוט בעמדת מגננה.
בינואר 1941 פתחו הבריטים במתקפה משולבת מהצפון ומהדרום בתנועת מלקחיים שנועדה לכתר את כוחותיו של הנסיך אמדאו ולהשמידם, שלוותה במרידה רחבת היקף שחולל אורד וינגייט בעזרת כוחות מקומיים שכונו כוח גדעון בחבל גוג'אם. כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט בחוזק של שתי דיוויזיות פלשו לאריתריאה ולאתיופיה מצפון, בעוד שכוחותיו של הגנרל אלן קנינגהם בכוח של שלוש דיוויזיות פלשו לסומליה ולאתיופיה מדרום. התקדמותם של הבריטים הייתה מהירה ביותר. ב-6 באפריל נפלה אדיס אבבה, ובחודש מאי התבצר הנסיך אמדאו עם שארית כוחותיו על פסגת הר אמבה אלגי בניסיון לבצע עמידה אחרונה והרואית כנגד המתקפה. ב-18 במאי 1941 נכנע הנסיך אמדאו ונפל בשבי, ביחד עם 7,000 מחייליו. נפילתו בשבי הייתה מכובדת, ונעשתה באופן צבאי ראוי וללא השפלה. הנסיך אמדאו, מצידו, הורה כי כל הנשק והאספקה יימסרו לבריטים ולא יושמדו, וכי המוקשים שפוזרו בשדה הקרב יפונו בטרם הכניעה.
מותו ומורשתו.
לאחר כניעתו שהה הדוכס במחנה שבויים בניירובי שבקניה. הוא היה אחראי על כל יתר השבויים. ב-3 במרץ 1942 מת בשבי, משחפת ומלריה. את תואר הדוכס מאאוסטה ירש אחיו איימונה, שהוכתר באותו הזמן למלך מדינת הבובות האיטלקית בקרואטיה וכונה "טומיסלב השני, מלך קרואטיה".
המלחמה שניהל אמדאו במזרח אפריקה הייתה מלחמה אצילית, בה המעיטו הצדדים בפגיעה באוכלוסייה האזרחית, בניגוד ליתר חזיתות מלחמת העולם השנייה. אמדאו נתפס בעיני הבריטים שלחמו בו כאציל. צ'רצ'יל כתב עליו כי לא היה מקובל על מוסוליני ו"בצדק מה היה הדוצ'ה סבור שהוא חסר אכזריות וכושר שליטה צבאי". שר החוץ האיטלקי, גליאצו צ'אנו, כתב ביומניו: "הדוכס מאאוסטה מת. עמו נעלמת דמות אצילית של נסיך ואיטלקי. פשוט בהליכותיו, רחב בראיית עולמו, אנושי ברוחו. הוא לא רצה במלחמה זו. הוא היה משוכנע שהאימפריה תוכל להחזיק מעמד רק חודשים אחדים, ומעבר לכך שנא את הגרמנים. במלחמה זו, המטביעה את העולם בדם, חשש מניצחון גרמני יותר משחשש לניצחון בריטי. כאשר יצא לחבש בשנת 1940 היה לו חיזיון של גורלו העתידי. הוא היה נחוש לעמוד מולו, אך היה רווי בעצבות. סיפרתי את החדשות לדוצ'ה, שהגיב באופן לאקוני".
הנסיך אמדאו זכה לפופולריות עצומה באיטליה ולאחר מותו נקראו על שמו רחובות ומבני ציבור רבים במדינה. הנסיך אמדאו התגורר תקופה מסוימת בטירת מירמרה, בקרבת העיר טריאסטה שבאיטליה. אגף המגורים של הנסיך ומשפחתו מוצג בטירה.
משפחתו.
ב-5 בנובמבר 1927 התחתן אמדאו עם בת דודתו אן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך ז'אן, דוכס גיז ואיזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו שתי בנות:
חיפוש גופני
דייויד ארקט
כרוניקון פסחלה
כרוניקון פסחלה (יוונית Πασχάλιο χρονικό - "הכרוניקה של חג הפסחא"), הוא השם המקובל לרישום אירועים שמקורו בעולם הביזנטי של המאה השביעית לספירה. זהו חיבור הכתוב יוונית שמחברו כינה אותו "קיצור תולדות הזמנים מאדם הראשון ועד לשנה העשרים למלכותו של הרקליוס הנאור".
החיבור.
כרוניקון פסחלה הוא רשימה גדולה של אירועים הניתנים באופן כרונולוגי. בבסיסה מצוי רישום הזמנים הרומי (הביזנטי) שמתחיל בבריאת העולם. לפי הכרונולוגיה הביזנטית נברא העולם ביום ה-21 במרץ בשנת 5509 לפני הספירה, ונמשך עד כיבושה של האימפריה הרומית המזרחית (האימפריה הביזנטית) בידי העות'מאנים. רישום האירועים מבוסס על המחזור הפסחאלי (מועד חג הפסחא אינו קבוע ביום מסוים בלוח השנה הנוצרי אלא הוא משתנה ומחושב על פי נוסחת חישוב מסוימת). זוהי אסופה של אנקדוטות היסטוריות העוסקת בדמויות היסטוריות ובאירועים יוצאי דופן.
המחבר.
כתב היד העיקרי של הכרוניקון פסחלה הוא קודקס ותיקנוס גרקוס 1941. כתב יד זה פגום הן בראשו והן באחריתו ולכן זהות המחבר אינה ידועה. כל שידוע עליו שחי בזמנו של הקיסר הרקליוס (641-610 לספירה). יש חוקרים בדעה כי האיש היה איש דת שהיה בקשר עם הפטריארך סרגיוס הראשון. אחרים בדעה שמדובר בפקיד ממשלתי אזרחי (וזאת משום שעשה שימוש גם בשפה הלטינית, דבר שהוא בלתי רגיל עבור איש דת נוצרי בעת ההיא).
המקורות.
המקורות העיקריים של החיבור הם כתבים של סקסטוס יוליוס אפריקנוס, אוסביוס (תולדות הכנסייה), יוחנן מלאלס, אפיפניוס מסלמיס (על המידות והמשקלות), ועוד. לדור האחרון הנכלל בחיבור (מאז מות הקיסר מאוריקיוס) המחבר עצמו הוא עד לאירועים שהוא מתאר, ולכן עבור פרק זמן זה (628-601 לספירה) הכרוניקון פסחלה הוא מקור היסטורי חשוב ביותר.
מרד בר כוכבא.
אזכור קצר למרד בר כוכבא מופיע בכרוניקון:
איליה קפיטולינה.
בחיבור ישנו קטע המתאר את בניית איליה קפיטולינה על ידי אדריאנוס.
נוסח החיבור.
H. Dindorf (ed.), Chronicon Paschale, (Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae), Bonn, 1832.
קיים תרגום חלקי לאנגלית המביא רק את פרק הזמן הכולל את התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית:
Mary and Michael Whitby (trans.), Chronicon Paschale 284-628, Liverpool 1989
גמלא העתיקה
סוסיא העתיקה
עודד משה פז
סידיבה
תצוגת אפנה
המנון אל סלוודור
ההמנון הלאומי של אל סלוודור (בספרדית: Himno Nacional de El Salvador) נכתב על ידי הגנרל חוסה חואן, ומנגינתו הולחנה על ידי האיטלקי חואן אבארל בשנת 1856. ההמנון אומץ ב-15 בספטמבר 1879, והוכר רשמית ב-11 בדצמבר 1953 על ידי הממשלה.
באירועי ספורט וטקסים דיפלומטיים רשמיים נהוג לרוב לנגן את הפזמון של ההמנון בלבד.
פנטגון
קונסטנטינוס (אפיפיור)