עמדותיו של ד'אולבאק קיבלו תמיכה מחד וביקורת מאידך. וולטר היה אחד המתנגדים הידועים לגישת האנטי-דתיות, אך על פי ההיסטוריון , בתקופת המהפכה הצרפתית ההמונים תמכו באנטי-דתיות והפגינו עוינות כלפי מוסדות דתיים וכלפי נציגיה של הנצרות הממוסדת.
במאה ה-20, כריסטופר היצ'נס היה מנושאי הדגל של האנטי-דת, ובספריו טען כי חופש הביטוי וגילויים מדעיים צריכים להחליף את הדת כשיטה להגדרת מוסריות והעשרת התרבות האנושית.
אנטי-דתיות מדינתית.
ברית המועצות אימצה אידאולוגיה פוליטית של מרקסיזם-לניניזם וראתה את האמונות הדתיות השונות, החוצות גבולות ויבשות, כאיום על הזהות הסובייטית. בהתאם לכך, שלטונות ברית המועצות פעלו בנחרצות נגד כל הדתות במדינה: נצרות, אסלאם, בודהיזם, יהדות ושמאניזם. בדרך כלל היה צורך להזדהות כאתאיסט כדי להתקדם בקריירה פוליטית או מדעית, דבר שהרחיק רבים מהדת. בשנות ה-30, בתקופת שלטונו של סטלין, הממשלה הרסה מבנים ששימשו ככנסיות, מסגדים או בתי כנסת, או הסבה אותם לשימושים אחרים, כמו מועדונים או מתקני אחסון. הממשלה הוציאה להורג אנשי דת, אסרה על פרסום רוב החומרים הדתיים ודיכאה התארגנויות דתיות. על פי מספר הערכות, כ-15 מיליון נוצרים הוצאו להורג בברית המועצות משנת 1921 עד 1950, בהם כחצי מיליון נוצרים אורתודוקסים.
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה גירשה בשנת 1946 את נציגי הכנסייה הקתולית ששהו בה, ושמה לה למטרה לחסל כל סממן דתי במדינה, יעד שהושג בשנת 1967. בשנת 1976 נחקק במדינה חוק האוסר כל פעילות או תעמולה דתית.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה ניסתה אף היא לייסד חברה אנטי-דתית. המשטר השתדל להפיץ בקרב כל השכבות בעם מידע מדעי, פוליטי ותרבותי, שנועד להוות משקל נגד לאמונות טפלות ולמיסטיקה שהיו נפוצים באותה תקופה. כמו כן יזם המשטר קמפיין אנטי-דתי שנועד להקטין את השפעתה של הדת במדינה. לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית בשנת 1948 נכלאו נציגי הכנסייה הקתולית בגין פשעים פוליטיים.
מהפכת התרבות בסין הייתה אנטי-דתית במהותה, ומטרתה הייתה חיסול סממני התרבות הסינית הטרום-קומוניסטית , שהיו בעיקרם הרגלים דתיים. בתקופת המהפכה הרסו אנשי המשמרות האדומים את כל מבני הדת, השמידו ושרפו ספריות בהן אוחסנו כתבים דתיים, והרסו מקדשים, כנסיות, מסגדים, מנזרים ובתי קברות. התעמולה הסינית-מרקסיסטית תיארה את הבודהיזם כאוסף אמונות טפלות, והדת נתפסה כאמצעי המאפשר הסתננות זרה עוינת, כמו גם איום על השלטון. נזירים בודהיסטים נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז, ובודהיסטים טיבטים רבים אולצו תחת איום ברצח להרוס במו ידיהם את מבני המנזרים בהם התגוררו.
אנשי הקמר רוז' ניסו לחסל את המורשת התרבותית והדתית של קמבודיה, ובפרט את דת הטהרוואדה שהייתה הנפוצה במדינה. במהלך ארבע שנות שלטונם של קמר רוז' נהרגו לפחות 1.5 מיליון קמבודים. מבין שישים אלף נזירים בודהיסטים שהיו במדינה, רק שלושת אלפים שרדו את אימת הקמר רוז'.
אישים אנטי-דתיים בולטים.
בין הפילוסופים המביעים אנטי-דתיות בכתביהם נמנים לוקרטיוס, תומאס פיין, קרל מרקס (שנודע באמרתו על הדת כאופיום להמונים), פרידריך ניטשה, ג'ון דיואי, ברטראנד ראסל, איין ראנד, מדלין מארי אוהייר, ריצ'רד דוקינס, כריסטופר היצ'נס וסטיבן פינקר.
בין הפוליטיקאים האנטי-דתיים נמנים בעיקר מנהיגי המשטרים הקומוניסטיים שרדפו את הדתות הממוסדות במדינותיהם: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, ניקיטה חרושצ'וב, מאו דזה-דונג, אנוור הוג'ה ופול פוט.
בין הפוליטיקאים שאינם קומוניסטים והביעו עמדות אנטי-דתיות נמנים איטו הירובומי, שהיה ראש ממשלת יפן, ויוהאן מוסט. היה פוליטיקאי טמילי שפעל בדרום הודו והפיץ בה את עקרונות הרציונליזם, זכויות האישה ומיגור הקאסטות.
אנשי תרבות התבטאו לא פעם באורח אנטי-דתי, בהם הסופרים הרוקי מורקמי ופיליפ רות, הקומיקאי ביל מאהר, והקוסם ג'יימס רנדי.
אנטי-דתיות
מיכאיל יודין
מיכאיל יודין (ברוסית: Юдин, Михаил Алексеевич; 29 בספטמבר 1893 בסנקט פטרבורג – 8 בפברואר 1948 בקאזאן) היה מלחין רוסי. הוא למד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שם החל ללמד בשנת 1926 וזכור ביותר באופרה שלו משנת 1943, "פארידה".
יודין זכה לכינויו "באך הרוסי", משום שהקדיש את הקריירה שלו לחיבור יצירות רחבות-יריעה אורטוריות וקנטטות.
סדרת המיני-קורבטות רשף
ג'ורג' בלנצ'ין
קרחון ליסטר (רכס החברה המלכותית)
קרחון ליסטר (באנגלית: Lister Glacier) הוא קרחון בצד המזרחי של רכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז קרקס קרחוני גדול מצפון להר ליסטר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון נסקר ומופה לראשונה בשנת 1957 על ידי קבוצת חקר קרחון בלו מניו זילנד, שחקרה את אנטארקטיקה כחלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שמו של הר ליסטר הסמוך.
קרחון ליסטר (ארכיפלג פאלמר)
קרחון ליסטר (באנגלית: Lister Glacier) הוא קרחון המנקז את המורדות הצפון-מזרחיים של הרי סטריבוג בצד הצפון-מזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים, ורוחבו 2 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מפרץ בוקה, דרומית לנקודת דוקלו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה בשנת 1953; במפה זו אין לקרחון שם.
במסגרת משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד הקרחון צולם מן האוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של ג'וזף ליסטר, מנתח אנגלי, הנחשב לאבי שיטת החיטוי.
שם זה ניתן, בדומה לשמם של אתרים רבים אחרים בסמוך, הקרויים על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
לקריאה נוספת.
• Geological Survey (U.S.), Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands, P 28
קרחון ליסטר
כתר בוהמיה
מייק ג'יימס
מחיר האמת (סרט, 2019)
מחיר האמת (באוקראינית: Ціна правди; ידוע גם בשם מר ג'ונס, באנגלית: Mr. Jones) הוא סרט דרמה משנת 2019 בבימויה של אגנישקה הולנד. הסרט נבחר להתמודד על פרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-69 בברלין.
הסרט מגולל באופן רופף את סיפורו של עיתונאי מוויילס בשם גארת' ג'ונס, שבשנת 1933 נוסע לברית המועצות ומגלה אמיתות לא נעימות.
עלילה.
בשנת 1933, גארת' ג'ונס הוא עיתונאי צעיר ושאפתן שזכה לתהילה מסוימת בזכות הראיון שלו עם אדולף היטלר. בזכות קשריו לממשלת לויד ג'ורג' הוא מקבל אישור רשמי מבריטניה לנסוע לברית המועצות.
ג'ונס מנסה לראיין את סטלין ולברר פרטים נוספים על התרחבותה הכלכלית של ברית המועצות ותוכנית החומש המצליחה שלו. ג'ונס מוגבל לביקור במוסקבה, אך נוסע באופן לא רשמי לאוקראינה הסובייטית כדי לגלות את הרעב ההמוני באוקראינה.
ביקורת.
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 63% על סמך ביקורות של 6 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". פיטר ברדשאו מ"הגרדיאן" העניק לסרט 4 מתוך 5 כוכבים וכינה אותו "סרט נועז ולבבי עם השפעות רבות מדייוויד לין". טים רובי מהטלגרף העניק 3 מתוך 5 כוכבים. הוא שיבח את סארסגארד, על הופעתו והעלאת הפוטנציאל "עצוב הלא מנוצל" של הסרט. רובי היה ביקורתי כלפי התסריט והסיק ש"יש מספיק בסרט כדי לגרום לך לרצות עסקה טובה יותר". דייוויד ארליך מאתר אינדיווייר העניק לסרט ציון C.
עלי עות'מאן (בלם)
עלי חוסיין עות'מאן (בערבית: علي عثمان: נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל ירושלים.
ביוגרפיה.
עות'מאן נולד וגדל בחלק הישראלי של בית צפאפא, כפר ערבי בדרום ירושלים שחולק בין ישראל לירדן, ובמלחמת ששת הימים נכבש בידי ישראל. כשהיה ילד המתנ"ס ספורט בבית צפפה הוזמן להשתתף באליפות ירושלים במגרש קטמון. מרדכי כהן, שאימן נערים בהפועל ירושלים, צפה בעות'מאן והזמין אותו להתאמן בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, אליה עלה בגיל 14.
בעונת 1970/1971 השתייך עות'מאן לסגל הבוגרים כאשר מאמן הפועל ירושלים באותה תקופה, משה (מוסי) ליטבק העלה אותו לבוגרים, ואת הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים עשה לאחר מכן תחת אברהם מנצ'ל, נגד קבוצת שמשון תל אביב ב-1970. בסך הכל שיחק עות'מאן בקבוצת הבוגרים כ-15 שנים. ב-1974 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. עות'מאן היה לשחקן הערבי הראשון ששיחק בליגה הבכירה בכדורגל בישראל, ולשחקן הערבי הראשון שהוזמן ושיחק בנבחרת ישראל, כאשר הוזמן על ידי המאמן דוד שווייצר להשתתף במשחק ידידות נגד קבוצת סטוק סיטי האנגלית במאי 1975, ומיד אחר כך הצטרף גם למסע של משחקי ידידות בארצות הברית.
בשנת 1978 מונה לקפטן הפועל ירושלים, לאחר בחירות פנימיות בין השחקנים. בסיום עונת 1978/1979 ירדה הקבוצה מהליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה) לליגה הארצית, והחל משא ומתן על מכירתו לקבוצת בית"ר ירושלים. ברגע האחרון בוטלה העסקה עות'מאן נשאר בהפועל ועזר לה לעלות חזרה ללאומית.
בעונת 1982/1983 עבר עות'מאן לשחק במכבי שפרעם בליגה הארצית עד לחודש נובמבר ולאחר מכן חזר להפועל ירושלים.
באוקטובר 1984, חתם על חוזה לשנה בקבוצת בית"ר רמלה מהליגה הארצית. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות מרכז בית״ר, ששחקן ערבי חתם בקבוצה המסונפת אליו.