בדצמבר 2020 נכנס האתר לרשימת מאה האתרים הניצפים בישראל, בהתאם למדד אלכסה.
בפברואר 2021 השיק האתר עיצוב חדש לעמוד הבית שלו, במסגרתו הוחזר לוגו האתר לצבעי השחור לבן שאפיינו את עיתון דבר המודפס בעבר. העיצוב החדש של האתר, שנעשה על ידי חברת RGB-Media, הפך את דף הבית לדינמי ומודולרי יותר, כך שיציג יותר כתבות בהתאם ל'מתחמי הסיקור' הנוגעים לנושאי הליבה השונים של האתר, תוך מתן הדגשה רבה יותר לכתבות המגזין.
לוריין לוצוף
לוריין לוצוף-אברמסון (באנגלית: Lorraine Lotzof Abramson; נולדה בשנת 1946), היא אתלטית יהודייה-דרום אפריקאית בעבר, אלופת המכביה השביעית (1965) בריצות 100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר.
מחברת הספר - "My Race: A Jewish Girl Growing Up Under Apartheid in South Africa", לשם הספר משמעות כפולה, הגזע שלי והמרוץ שלי.
ביוגרפיה.
לוצוף נולדה וגדלה למשפחת מהגרים יהודים ממזרח אירופה בעיירה קטנה שבפרובינציה מדינת אורנג' החופשית. אמה ילידת יוהנסבורג ואביה היגר עם משפחתו בשנת 1921 לדרום אפריקה מלודזה, לטביה וגידל בקר בחווה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכתה לוצוף בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות, אחרי דבורה טרנר מבריטניה (12.1 שניות) ולפני מדלין ברגמן מאוסטרליה (12.4 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.9 שניות, אחרי מדלין ברגמן שקבעה שיא מכביה חדש של 25.1 שניות ודבורה טרנר (25.9 שניות).
ב-1962 קראה העצרת הכללית של האומות המאוחדות להחרים את דרום אפריקה בשל משטר האפרטהייד שהונהג בה. הוועד האולימפי הבינלאומי אסר על דרום אפריקה להשתתף במשחקים האולימפיים ובכך נמנעה ממנה ההשתתפות באולימפיאדה, החלטה שהיא תמכה בה.
כוכבת המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו באוגוסט 1965 זכתה לוצוף ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא מכביה חדש של 11.9 שניות, לפני מרים סידרנסקי (12.2 שניות) וחנה סמוך (12.5 שניות), שתיהן מישראל בריצת 200 מטר בשיא מכביה חדש של 25.0 שניות, לפני מרים סידרנסקי (25.5 שניות) וגיסון מאוסטרליה (26.9 שניות) וברצת 400 מטר בשיא יסוד חדש של 59.4 שניות, לפני חנה צדיק מישראל (1:00.1 דקות) ובאומן מבריטניה (1:00.4 שניות).
על אף שניבחרה למשלחת האמריקאית למכביה השמינית היא לא השתתפה בה מאחר שהייתה בהריון.
לוצוף חזרה להשתתף בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 הפעם כנציגת ארצות הברית וזכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.03 שניות, אחרי אלה קציר מישראל (25.77 שניות) ולפני ג'נין קפלן מרודזיה (26.51 שניות) ומדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.59 שניות, אחרי אסתר שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 11.75 שניות ואלה קציר (12.26 שניות), שתיהן מישראל.
חייה האישיים.
במכביה הכירה לוצוף את השחיין האמריקאי ריצ'רד אברמסון. שלוש שנים לאחר מכן היא נישאה לו ביוהנסבורג. בעקבות נישואיה עזבה את משפחתה בדרום אפריקה ועברה להתגורר בארצות הברית. אברמסון היה נשיא מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
ב-1 באוקטובר 2010 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי - "My Race: A Jewish Girl Growing Up Under Apartheid in South Africa"
ב-17 בינואר 2016 נפטר בעלה.
דארן מקדיו
דארן מקדיו (באנגלית: Darren W. McDew; נולד ב-29 בספטמבר 1960) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד התובלה במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
מקדיו נולד ברנטול שבאילינוי. ב-1982 סיים את לימודיו במכון הצבאי של וירג'יניה. התגייס לחיל האוויר ושירת כטייס מטוסי תדלוק ותובלה.
בשנים 1997–1999 פיקד על טייסת התובלה 14. ביולי 2000 מונה למפקד להק המבצעים של כנף תובלה 62 ובמסגרת זו שימש מפקד כוח המשלוח למזרח התיכון לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בינואר 2002 מונה למפקד כנף תובלה 375 (מטוסי תובלה מקדונל דאגלס C-9 ומטוסי C-37). ביולי 2003 מונה לקצין קישור לסנאט בלשכת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. בינואר 2005 מונה למפקד כנף תובלה 43 (מטוסי לוקהיד C-130 הרקולס), בתפקיד זו שימש בתחילת 2006 גם כמפקד כוחות התובלה באזור דרום-מערב אסיה. ביולי 2006 מונה לסגן מפקד חיל האוויר ה-18 (שמשימתו תובלה אווירית) ובנובמבר 2007 עבר לשרת בפנטגון, תחילה כעוזרו של מזכיר חיל האוויר ולאחר מכן כסגן ראש מחלקת תכנון במטות המשולבים.
בדצמבר 2010 מונה למפקד כוחות חיל האוויר בוושינגטון די. סי. בבסיס אנדרוז. באוגוסט 2012 מונה למפקד חיל האוויר ה-18.
במאי 2014 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד התובלה של חיל האוויר. באוגוסט 2015 מונה למפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית במחלקת ההגנה. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
במהלך שירותו צבר מעל 3,300 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, בואינג KC–135, בואינג C-17, לוקהיד C-14 סטארליפטר, מקדונל דאגלס C-9, לירג'ט C-21, לוקהיד C-130 הרקולס, C-37, ומסוקי בל UH-1N.
מקדיו נשוי לאוולין והם הורים לבן ובת.
דרן מקדיו
רן ישי
רן ישי (יליד תש"ל, 1970) הוא דיפלומט, שירת כשגריר ישראל בקזחסטן, וכמנכ"ל משרד ירושלים והמורשת.
רקע משפחתי.
מצד אביו, שלמה, בן למשפחת ישי, ממגורשי ספרד, שהסתעפו בתקופת הגירוש לצפון אפריקה, צפון אירופה והבלקן (התיעוד הכתוב הקדום ביותר שנותר, לנוכחות בן משפחת ישי בתוניס, מופיע אצל רשב"ש, במחצית הראשונה של המאה ה-15, כשכתב על "רבי נתן מגזע ישי" שניהל דיון הלכתי מול רבי יוסף מחכמי תוניס). מצד אמו, רחל (למשפחת שור), בן למשפחת כובאני, שחלק מבניה היו מראשוני המתיישבים במושבה מגדל עדר שבגוש עציון, בשנות ה-20 של המאה הקודמת. נשוי ואב לחמישה, מתגורר בגוש עציון.
ביוגרפיה.
רן ישי סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, בד בבד עם הצטרפותו לקורס הצוערים של משרד החוץ ב-1995. בין השנים 1999–2001 שירת בשגרירות ישראל בבלגיה ובמשלחת לאיחוד האירופי בבריסל. בשנת 2002 התמנה ראש הצוות המדיני בלשכתו של שר החוץ, בנימין נתניהו ולאחר הקמת הממשלה ה-30, עבר עמו למשרד האוצר כיועץ מדיני. בין השנים 2005–2006 כיהן כראש האגף לקשרי חו"ל מדעיים במשרד המדע והטכנולוגיה ובמסגרת זו חידש את קשרי המדע בין ישראל למדינות ברית המועצות והגוש המזרחי לשעבר.
בקיץ 2006 מונה שגריר ישראל בקזחסטן. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2008. במהלך כהונתו נסגרה שגרירות ישראל בעיר הבירה הישנה, אלמאטי ונפתחה מחדש בעיר הבירה הנוכחית, נור-סולטן (בשמה דאז, אסטנה) ונחשבת כיום לשגרירות הישראלית הקרה ביותר בעולם (החליפה בכך את אוטווה). בעקבות שירותו במדינה, קיבל את אות , לאחר שיזם את מבצע "ידידות" להצלת עשרות תינוקות נשאי נגיף האיידס, במחוז צ'ימקנט בדרום המדינה. בין השנים 2010–2016 שירת כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה למינהל ומשאבי אנוש. במסגרת זו, היה אחראי על מינהלת ההקמה של מטה הסייבר הלאומי. כמו כן, היה אחראי להקמת יחידות נוספות, כמו אגף הממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה ומטה היישום להתיישבות ופיתוח כלכלי של הבדואים בנגב ולסגירת יחידות אחרות, כמו מינהלת תנופה (במקור מינהלת "סלע"), לסיוע למפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון, בהליך חריג בו צומצמו עשרות תקנים בשירות המדינה מבלי שיפוטרו עובדים, לאחר שלכולם נמצאו שיבוצים חדשים במסגרת תקנים פנויים קיימים בשירות.
בשנת 2013 נבחר למזכירות האגודה השיתופית ביישובו וכיהן כיו"ר (ברוטציה). בשנת 2021 נבחר שוב.
בנובמבר 2016 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, במסגרתו יזם הענקת עיטור חדש, אות "מגן ירושלים", לאישים שתרמו לחיזוק מעמדה של העיר המאוחדת כבירת ישראל.
בשנת 2019 פרש מתפקיד מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת והתמודד לכנסת ה -21 על המקום המיועד לנציג מחוז יש"ע בליכוד, אולם לא נבחר.
בשנים 2017–2018 השתתף בארגון "קמפ ישי", מרפאת שדה שהקים ארגון הסיוע ההומניטרי האמריקני Friendships עבור נפגעי מלחמת האזרחים בסוריה, מעבר לגדר המערכת ברמת הגולן, במסגרת פרויקט שכנות טובה של פיקוד הצפון.
בתחילת 2020 מונה חבר במועצת הנציגים של בוניורו-קיטארה ובמסגרת זו קיבל אות מסדר אומוקמה צ'ווא, על פעילות הומניטארית.
ספרים ומאמרים.
לאחר תום תקופת כהונתו כשגריר, כתב את הספר שחר בחצות ליל, מטעם הקהילה היהודית בקזחסטן. ספרו השני, שומר גבולך, הוא ספר היסטוריה של ישראל באנגלית. בנוסף, ערך את הפרסום הממשלתי "Israel's Right", בדבר זכותה של ישראל לריבונות בירושלים על פי הדין הבינ"ל וכתב מספר מאמרים בנושאים מדיניים וביטחוניים בכתבי העת "נתיב" ו"מערכות".
שירות ביטחוני.
שירת בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים וכיום מתנדב כקצין סיור במשמר הגבול וביחידה האווירית של משטרת ישראל, במסגרתה טס, בין היתר, במהלך מבצע עמוד ענן ואינתיפאדת הסכינים.
בן ציון אלקלעי
הרב בן ציון אלקלעי (1858–1913) היה שד"ר מטבריה, מורה צדק בחברון ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה.
נולד ברבאט שבמרוקו בשנת 1858 (ה'תרי"ח) לרחל ולרב משה, צאצאו של הרב מאיר אלקלעי, שהיה מעשרת היהודים הראשונים שעלו ארצה מטורקיה עם הרב חיים אבולעפיא להתיישב בארץ ישראל. בהיותו כבן 8 התעוור לאחר מחלת אבעבועות רוח שבה חלה, ואביו התמסר ללמדו בעל פה. הודות לכך כבר בגיל צעיר התפרסם בעירו כבעל זיכרון מיוחד.