בנו הבכור, תיאודור טהון (שנקרא על שם תיאודור הרצל), הצטרף בשנות ה-20 למושב הראשון, נהלל, ועסק בו בחקלאות. בראשית שנות ה-30 פנה לעסוק בתיירות במזרח התיכון ופתח סניף של סוכנות הנסיעות "פלתורס" בבגדאד. בהמשך נדד עם משפחתו בעקבות עבודתו לקהיר. היה נשוי לשרה ואב לשניים: אורי טהון (1927–2005) וליה טהון-אופנבך (נולדה ב-1929). נפטר ב-1978 בחיפה.
בנו של תיאודור, אורי טהון, ליווה ספינות רכש בפלי"ם, היה אחראי על רכישת הקרקעות וזכויות המעבר של המוביל הארצי ויתר מפעלי חברת מקורות (1952–1968), כיהן כמושל הצבאי של א-טור שבדרום סיני בעקבות מלחמת סיני (1956-7), כמושל צבאי ברמת הגולן בעקבות מלחמת ששת הימים (1967) וקצין קישור לשיעים בדרום לבנון במבצע ליטני (1978). בוגר המחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. מנכ"ל החברה לפיתוח קיסריה (1968-9), יועץ לענייני ערבים של שר החינוך יגאל אלון (1969–1974), מרכז הקמת מפעלים משותפים ליהודים ולערבים בחברת העובדים (1974–1977).
בתו יהודית הייתה עובדת סוציאלית. נישאה לבן-זוגה מימי נעוריה, ישעיהו הלב"ץ, התגוררה בחיפה והייתה אם למיכל, גדעון (גידי) ותמר (תמי). בעלה ישעיהו, המפקח הראשי על רשת החשמל בצפון, יצא ב-18 במרץ 1948, במהלך מלחמת העצמאות, בטנדר משוריין לכיוון עכו בליווי חיילים בריטיים; השיירה הקטנה נקלעה למארב במבואות עכו, וארבעת העובדים נפלו קורבן ללינץ'.
בנה של יהודית, (1937–1967), נהרג בקרב בצור באהר שבמסגרת הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
בנו רפי טהון היה חבר קיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, נבחר ב-1950 כיו"ר מועצה אזורית בקעת בית שאן במקום יוסף רייסקין (עדן) (ממייסדי קיבוצו מעוז חיים). הוא כיהן בתפקיד זה עד 1957.
בנעוריו השתתף, כחבר המחנות העולים, במסע לחרמון שהסתיים בהגעה לדמשק (1933), והנציח אותו בספרו "הלכנו לחרמון והגענו לדמשק" (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ט.), וכן בהקפת ים המלח (1934), שאותה הנציח בספרו "הקפנו את ים המלח ברגל" (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ח). לאחר יציאתו לגמלאות חקר את תולדות אמו שרה טהון ופרסם בהוצאה עצמית את הספר "המאבק לשוויון זכויות האישה: סיפור חייה של שרה טהון" (תל אביב: ר’ טהון, תשנ"ו 1996).
בתו הצעירה של יעקב טהון, נורית, מורה במקצועה, נישאה ליצחק זיו (זלמנסון), חבר ההנהגה הראשית של "השומר הצעיר" בפולין לפני מלחמת העולם השנייה ובראשיתה, חבר קיבוץ עמיר שבאצבע הגליל ופסיכולוג במקצועו.
משה שפירא (רב)
הרב משה שפירא (כ"ה באייר ה'תרצ"ה, 28 במאי 1935 - י' בטבת ה'תשע"ז, 7 בינואר 2017) היה הוגה דעות חרדי ליטאי. תחום עיסוקו העיקרי היה מחשבת ישראל. הרב שפירא היה ראש כולל, ראש ישיבת שב שמעתתא, נשיא ישיבת פתחי עולם לחוזרים בתשובה ולימד במוסדות נוספים.
תולדותיו.
נולד בפתח תקווה לרחל ולרב יצחק מאיר, אחיינו של הסבא מקלם ומתלמידי רבי נתן צבי פינקל, לימים משגיח בישיבת נחלת דוד. למד בתלמוד תורה בפתח תקווה. בגיל 11 עבר לישיבת אור ישראל לצעירים שם למד אצל הרב יוסף רוזובסקי. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז', בין היתר למד בחברותא עם משגיח הישיבה הרב אליהו דסלר. בעצת החזון איש עבר בשנת תשי"ג ללמוד בישיבת חברון. באותה תקופה אף עמד בקשר עם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תשי"ח עבר ללמוד אצל רבי יחיאל מיכל פיינשטיין ואצל הרב יצחק הוטנר.
נשא את צפורה, בתו של הרב אהרן ביאלוסטוצקי, ראש כולל אוהל תורה, בעלת דוקטורט בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית ומרצה במדרשת נתיב בינה. התגוררו בשכונת בית וגן בירושלים ונולדו להם חמישה ילדים.
בשנת 2013 הוגש נגד הרב שפירא כתב אישום שבו הואשם בעבירה של שידול לחבלה בכוונה מחמירה. לפי כתב האישום הוא הורה לתלמידיו לתקוף אישה כבת שבעים שבה חשדו כי היא מעורבת ברשת פדופילית ובהטפה לנצרות.
נפטר ממחלת הסרטן במוצאי שבת, ליל עשרה בטבת תשע״ז -7 בינואר 2017 ונטמן למחרת בהר הזיתים.
פעילות תורנית.
הרב שפירא היה ראש ישיבת בית בנימין, בסטמפורד, קונטיקט, לצד הרב שמחה שוסטל.
סייע בהקמת ישיבת תפרח וישיבת בית התלמוד. היה מראשוני המורים בישיבת אור שמח בירושלים לחוזרים בתשובה ומעל עשרים שנים לימד שם ביום חמישי בלילה את השיעור בפרשת השבוע שייסד ידידו ר' איקא ישראלי. מפאת הצפיפות הועבר השיעור לבית הכנסת "חניכי הישיבות" בשכונת סנהדריה ולאחר מכן לבית הכנסת "משכן משה" בשכונת רמת שלמה. העביר כשלושים שיעורים בשבוע בענייני מחשבה, תלמוד ועוד.
הרב שפירא עמד בראש כולל אברכים גדול בירושלים, מיסודה של קרן וולפסון (לצדו שימש בתפקיד זה גם תלמידו הרב זבולון שוורצמן). הכולל מכשיר את תלמידיו גם להחזרה בתשובה. הוא מסר שיעורים במוסדות העוסקים בהחזרה בתשובה בחו"ל, בקהילות בצרפת ובישיבת תורת חיים במוסקבה שם גם היה נוהג לערוך את ליל הסדר. מלבד בישיבתו, מסר הרב שפירא שיחות השקפה ומוסר שבועיות גם בישיבות משכן משה, ישיבת באר יצחק ועוד.
בשנת 2001 ייסד את ישיבת "שב שמעתתא" בראשותו. ראשי התיבות של הישיבה מנציחים את בתו (שולמית שפירא) שנפטרה בגיל צעיר. צוות הישיבה מורכב מתלמידיו. בשנת 2010 הקים בעיר העתיקה בירושלים את ישיבת "פתחי עולם" לאקדמאים חוזרים בתשובה. כיום הישיבה שוכנת במרכז ירושלים, ובה כ־60 תלמידים. צוות הישיבה כולל את תלמידיו הוותיקים, בהם הרב אליהו מאיר פייבלזון כראש ישיבה, הרב דן צבי שטיינברגר והרב דוד פרנק.
הרב שפירא היה מעורב בארגוני החזרה בתשובה, בהם ערכים ו"יוזמת אורות". בשנת 2018 יצא לאור קובץ "המאור שבה" ובו הדרכות שנתן לפעילים בתחום זה.
הרב שפירא נמנע בדרך כלל מייעוץ לאנשים, מלבד בחורים שנפלטו ממסגרת הישיבה. על תלמידיו נמנה בעבר הפילוסוף החוזר בתשובה בני לוי.
תורתו.
הרב שפירא הושפע מספרי קבלה בכלל, ובפרט כתבי האר"י, הגר"א ותלמידיו, כתבי המהר"ל וספרי חסידות, ובמיוחד הספר מי השילוח של רבי מרדכי יוסף ליינר מאיזביצא וספרי רבי צדוק הכהן מלובלין. בשיעוריו נהג לפרש את דברי חז"ל, תוך קישורם למקומות אחרים בתלמוד ובמדרשים, בספרי הקבלה ובספרי המחשבה.
הרב שפירא נודע בכוח הזיכרון שלו. הוא ציטט בשיעוריו בעל פה קטעים מהתנ"ך, התלמוד וספרים נוספים. שיעוריו נמסרו בעברית ישראלית, בעברית בהגייה אשכנזית, ביידיש ואף באנגלית - לפי השומעים. נהג לחזור על רעיונותיו כמה פעמים במהלך השיעור, כאשר בכל פעם הדגיש וחידד נקודות נוספות בנושא הנידון.
רבים משיעוריו נמסרו כסדרות, שחלקן נמשך לעיתים שנים. כך למשל, סדרת השיעורים על פרקי אבות כללה כארבע מאות שיעורים ונמשכה קרוב לעשרים שנה. הסדרה על התפילה כללה כשישים שיעורים וכמוה גם סדרות בנושאי אמונה, י"ג עיקרים ועוד.
הרב שפירא עסק רבות בהתייחסות ההשקפה היהודית לנושאים אקטואליים. הוא הקדיש שיעורים לאינתיפאדה השנייה, לפיגועים במגדלי התאומים בארצות הברית ולצונאמי הקטלני באוקיינוס ההודי.
הפצת תורתו בציבור.
שיעוריו הוקלטו והופצו בציבור החרדי בקלטות וב-MP3. חלק משיעוריו הועברו בשידור חי בעזרת מערכת קול הלשון. מספר שיעורים שבועיים שודרו בחו"ל.
הרב שפירא עצמו לא פרסם בכתב כמעט דבר. כמה מתלמידיו הוציאו לאור ספרים המבוססים על שיעוריו:
גבעת ושינגטון
חוש הומור
אבטולמוס
אַבְטוֹלְמוֹס (ביוונית: ) היה תנא מן הדור השלישי. נזכר פעמים ספורות במשנה ובתוספתא כאשר רבי יוסי מוסר בשמו עדויות על ענייני הלכה משמם של "חמישה זקנים".
ייתכן שזהו אבטולמוס בן ראובן, הנזכר ב כמי שהותר לו, בשל קרבתו למלכות, לגדל תספורת מסוג "קומי" – קרחת מהמצח עד אמצע הראש ומאמצע הראש עד העורף שערות – שהייתה נהוגה בקרב הגויים.
בספרות התנאים מופיע תנא בשם רבי יונתן בן אבטולמוס, ואפשר שהוא בנו.
שופרון (כדורגל)
מועדון הכדורגל שופרון (בהונגרית: FC Sopron) היה מועדון כדורגל הונגרי בעיר שופרון שבמערב הונגריה. מועדון הכדורגל לא נמנָה עם אחד המועדונים הגדולים במדינה, והתואר היחיד בו החזיקה הקבוצה הוא מחזיקת הגביע ההונגרי בשנת 2005.
הקבוצה העפילה שלוש עונות בלבד בתולדותיה למפעלים האירופיים. העונה הראשונה הייתה עונת , אז שיחקה בגביע האינטרטוטו, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת טפליצה הצ'כית.
בעונת שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אך הפסידה בסיבוב המוקדם השני לקבוצת מטאלורג דונייצק האוקראינית. הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו בעונת 2006, אז הפסידה בסיבוב השני לקבוצת קייסריספור הטורקית.
הקבוצה פורקה בשנת 2008 על ידי התאחדות הכדורגל ההונגרית בעקבות התנהלות כספית בלתי תקינה.
מועדון הכדורגל סופרון
גיר פסטל
עטאש - צמאון
גדעון ביגר
גדעון בִּיגֶר (נולד ב-30 באפריל 1945) הוא גאוגרף והיסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס לגאוגרפיה היסטורית ומדינית בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם באוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו.
גדעון ביגר נולד וגדל בירושלים, הוא דור שמיני בעיר מצד אביו. סבו עבר טרגדיה במלחמת העולם הראשונה: אשתו נהרגה ושנים מילדיו נפטרו ממחלות. לאחר המלחמה, ב-1922/3, היה סבו ממייסדי בת ים (שנקראה אז "בית וגן") וחי בה חמישים שנה. אביו שהתחנך בירושלים למד רפואה באיטליה ושירת כרופא בצה"ל מיום הקמתו ועד לפטירתו בשנת 1973.
ביגר שירת בחטיבה 16 במהלך מלחמת ששת הימים והשתתף בלחימה ביהודה ושומרון. שירת כשליש מילואים באחד מגדודי החטיבה במלחמת יום כיפור ושהה עם הגדוד כחצי שנה ממערב לתעלת סואץ. במלחמת לבנון הראשונה שימש קצין חינוך של החטיבה בשהותה בלבנון בקיץ 1982.