אילן נולד בפולין ועלה לארץ בשנת 1934, והיה מראשוני המתנדבים לחיל התותחנים של הצבא הבריטי. היה ממקימי חיל התותחנים של צה"ל, שימש כקצין תותחנים ראשי (קתמ"ר) בשנים 1949-1953. בשנים 1953-1954 שימש כראש מחלקת מבצעים במטה הכללי, כיהן כממלא מקום ראש אגף אפסנאות (אג"א, היום אט"ל) וב-1955 מונה לראש האגף, בספטמבר 1956 הועלה לדרגת אלוף. במלחמת סיני הוא היה אחראי לכל הפעילות הלוגיסטית. במרץ 1960 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
עם שחרורו מצה"ל נתמנה לממונה על הייצוא החקלאי במשרד החקלאות, ב-1961 מונה למנהל קריית הפלדה, בה הצליח להעלות את המפעל על מסלול של רווחיות לאחר מאבק נחוש עם העובדים על העלאת התפוקה.
ב-1965 מונה למנכ"ל חברת "כימיקלים ופוספטים" וב-1969 מונה במקביל למנהל החטיבה האנאורגנית בכימיקלים לישראל. כמו כן שימש יו"ר משק לשעת חירום בצפון. בפברואר 1971 נהרג בתאונת דרכים בכביש החוף, ונקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין קריית שאול.
ניקול קאה
אייטוליה
קורס מ&quot;מים
מנוליס רסוליס
מנוליס רסוליס (ביוונית: Μανώλης Ρασούλης; 28 בספטמבר 1945 – 5 במרץ 2011) היה משורר וזמר יווני שנמנה עם מחדשי הרמבטיקו. מנוליס כתב שירים לגדולי הזמרים היוונים, ביניהם חאריס אלקסיו, פפזוגלו, יורגוס דאלארס ועוד. בין שיריו המפורסמים: "זיליה מו", "אולה סה ת'ימיזון", "אי מנגס זדני פרחונפיה" "פותה בוז'ס".
רסוליס נולד בהרקליון שבכרתים. הוא שיתף פעולה עם אמנים ישראלים, ביניהם יהודה פוליקר, שיחד אתו הוציא את הדיסק "חומוס סאפיינס". כמו כן שיתף רסוליס פעולה עם להקת הרמבטיקו הישראלית "פרח אדום" ועם סולן הלהקה תומר כץ.
במהלך חודש מרץ 2011 נמצא האמן מת בדירתו שבסלוניקי באופן מסתורי.
נויזידלרזה
נוֹיזִידלֶרזֶה (גרמנית Neusiedlersee) או ימת פֶרטה (בהונגרית Fertő tó - "ימת הביצה") היא הימה חסרת הניקוז השנייה בגודלה באירופה. נמצאת בגבול בין המדינה הפדרלית בורגנלנד במזרח אוסטריה לבין מערב הונגריה, כ-45 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכזה של העיר וינה. הימה משתרעת על שטח של כ-320 קמ"ר אך שטחה נתון לשינויים קיצוניים הנובעים מגובה מפלס מימיה.
גאוגרפיה.
צורתה של הימה כשל רגל אנושית מהברך מטה, וחלקה הדרומי השוכן בתחומי הונגריה, מקושר בתעלה צרה אל חלקה העיקרי שמצפון לו. כשלושה רבעים משטחה של הימה, 240 קמ"ר, נמצאים בשטח אוסטריה, ויתר 80 הקמ"ר, השווים לרבע מהשטח, משתרעים בהונגריה. אורכה של הימה הוא 36 ק"מ, ורוחבה נע בין 6 ל-14 ק"מ. הימה רדודה למדי ועומקה המרבי עומד על 1.8 מטר בלבד, כאשר עומקה הממוצע מגיע למטר בודד. רום מימיה הממוצע של הימה הוא 115.45 מטר מעל פני הים, ואגן הניקוז שלה משתרע על שטח של 1,120 קמ"ר.
רום הימה.
שטחה של הימה נתון לשינויים קיצוניים, שלעיתים נדמים כמנותקים ממשטר המשקעים באזור. מאז שנוצרה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון, דהיינו לפני כ-13,000 עד 18,000 שנים, התייבשה הימה מספר פעמים לחלוטין. שני מקורות מהשנים 1318 ו-1324 התייחסו אל הימה כאל "נהר", דבר העשוי להראות כי רוחבה התדלדל במידה רבה עד שנדמתה לנהר הזורם מצפון לדרום. נוסף לכך התייחסו מספר מקורות אל הימה כאל "ביצה", דבר הרומז למפלס מים נמוך ביותר, ומושג זה השתמר בשמה ההונגרי של הימה.
במאות השנים האחרונות נערך תיעוד מדויק יותר של משטר מפלס מימי הימה, וזה מראה על תנודות קיצוניות. נויזידלרזה נעלמה לחלוטין בין 1740 ל-1742. לאחר מכן, ב-1768 התפשטה לשיא שטחה המתועד וכיסתה 515 קמ"ר, ובשנת 1811 שבה ונעלמה לתקופה של שנתיים. לאחרונה התייבשה הימה בשנת 1866, וקיים דיווח של אדם שחצה את הימה בהליכה באותה עת. חלק מהשטח שנחשף נוצל לשימוש חקלאי, אך ב-1871 החלה הימה להראות סימני התאוששות ותוך חמש שנים נוספות שבה וכיסתה את שטחה המקורי. אירוע הנסיגה האחרון של מי הימה התרחש בשנת 1949 כאשר חלקה הצפוני של הימה התייבש למשך מספר שבועות. לכל אירועי ההתייבשות נודעה השפעה סביבתית משמעותית בשל צניחה בלחות ובהשפעה הממתנת שיש לגוף המים על האקלים המקומי, ובשל כך שהרוחות נשאו עימן אבק מלוח מהשטח שנחשף בתהליך.
כיום מווסת מפלס מימיה של הימה באמצעות סכר ליד פרטאוילק (Fertőújlak) בהונגריה, ובפיקוח ועדה משותפת של שתי המדינות שלחופי הימה שהוקמה בשנת 1956. למרות זאת, הימה ממשיכה להפגין תנודות מינוריות במפלסה, ובשנת 1965 עלה זה ב-35 ס"מ בתוך חודש בודד. לעומת זאת בשנת 2003 ובעקבות גל החום שפקד את אירופה איבדה הימה 30 ס"מ ממפלסה, אך שני האירועים גם יחד נמצאים בתחום טווח התנודה הטבעי.
הסביבה הטבעית.
לאורך רוב חופי הימה משתרעים אזורים נרחבים של צמחיית קנים המשמשים בית גידול טבעי ונקודת עצירה חשובה בדרכן של ציפורים נודדות. עם בוא החורף, נאספים הקנים כדי למנוע את ריקבון מימיה של הימה, ומנוצלים למטרות שונות, בעיקר לצורכי בנייה. בחודשי הקיץ מתחוללות לעיתים שריפות המכלות אזורים נרחבים של קנים יבשים ודליקים, והאש מתפשטת במהירות בשל הרוח המתמדת הנושבת בימה.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 תוכננו בסביבה מספר פרויקטים של בנייה אשר היה ביכולתם לערער את המאזן האקולוגי העדין של הימה, אך אלה לא התממשו, ותוכנית להקמת גשר לרוחב חלקה הצפוני של הימה נגנזה גם היא בשנת 1971. בשנת 2001 הוכרה הימה על שני הפארקים הלאומיים שלחופיה - הפארק הלאומי נויזידלרזה-זווינקל באוסטריה (Nationalpark Neusiedlersee-Seewinkel) והפארק הלאומי פרטה-הנשוג בהונגריה (Fertő-Hanság Nemzeti Park) - כאתר מורשת עולמית.
תיירות.
הימה נחשבת לנקודת נופש תיירותית פופולרית, ומכונה "הים של תושבי וינה" (Meer der Wiener). מעבר לאטרקציות הטבע ולשני הפארקים הלאומיים, כוללת הפעילות התיירותית סביב הימה שיט, גלישת רוח, דיג, כדורעף חופים ואתרי ספא. שביל סביב הימה שאורכו 135 ק"מ מאפשר הליכה ברגל, גלישה על גלגיליות או רכיבה על אופניים.
מוזיאון הרב קוק
היפריון (דן סימונס)
היפריון (באנגלית: Hyperion) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי דן סימונס. הספר, שהוא הראשון ברביעיית הקאנטוס של היפריון, יצא לאור בשנת 1989 וזכה בפרס הוגו ובפרס לוקוס. עלילת הספר עוקבת אחר מסעם של שבעה צליינים במאה ה-28, דרך עלייתם לרגל לכוכב הלכת היפריון, למפגש אפשרי עם יצור מיתי בשם "השרייק", שלפי האמונה, מעניק משאלה לאחד מהעולים לרגל, והורג את כל השאר. בדרכם למפגש, מספר כל אחד מהצליינים את סיפור חייו, ומה הניע אותו להגיע למסע זה. הספר כולל בתוכו התייחסויות רבות ליצירתו וחייו של המשורר האנגלי ג'ון קיטס וליצירות ספרותיות והיסטוריות רבות נוספות. הספר יצא לאור בעברית בשנת 1999 ותורגם על ידי יעל סלע.
תקציר העלילה.
עלילת היפריון מתרחשת יותר משבע מאות שנים בעתיד; כדור הארץ ננטש לפני שנים רבות בבריחה שכונתה היג'רה והאנושות מחולקת לשני חלקים עיקריים: ההגמוניה והמנושלים. אנשי ההגמוניה התפרשו בכוכבים שהוארצו ונעים בקלות ביניהם על ידי "שערי משגרחוק"; שערים המאפשרים גישה מיידית לכל כוכב תחת שליטת ההגמוניה. השערים (ומכשירים אחרים) ניתנו להגמוניה על ידי ה"טכנו-ליבה": רשת אינטליגנציה מלאכותית שפותחה על ידי בני האדם שהגיעה למודעות עצמית.
המנושלים החליטו להתרגל לתנאי הכוכבים אליהם הגיעו בין השאר על ידי שינויים גנטיים בגופם ולא להאריץ אותם. לכן עם הדורות גופם הסתגל לכוכביהם והם הגיעו ליכולות פיזיות מפותחות; וכך הקיטוב בין שתי הקבוצות הולך וגדל.
בעולם ששמו היפריון, עולם שנמצא מחוץ לשלטון ההגמוניה האנושית, נמצא השרייק, יצור מפלצתי וקוצני. ישנם כאלה שסוגדים לו, ישנם כאלה שלא מאמינים בקיומו ויש מי שנשבעו להרוג אותו. השרייק שוכן באזור עמק קברי הזמן שבהיפריון, מבנים מסתוריים שאיש אינו יודע מדוע הם נבנו ומה מטרתם. בכל מספר שנים כנסיית השרייק, הכת הסוגדת לו כאל, שולחת משלחת של עולי רגל לעלות אל קברי הזמן והשרייק. על פי האגדה, השרייק מגשים את משאלתו של אחד העולים לרגל והורג את השאר.
עלילת הספר מתחילה כאשר איום המנושלים על ההגמוניה גדול מתמיד. ספינות מנושלים נראו מתקרבות להיפריון ונראה שהמלחמה היא בלתי נמנעת. שבעה עולי רגל נשלחים לעלות להיפריון, במסע שיהיה כנראה העלייה האחרונה לשרייק. לכל אחד מעולי הרגל סיפור חיים מורכב ובקשה נואשת מהשרייק.
הספר מתאר את מסעם של הולכי הרגל אל השרייק. לאורך המסע כל אחד מעולי הרגל מספר את סיפור חייו והנסיבות שהובילו אותו אל העלייה לרגל וכך לאורך הספר מתגלים לקורא פרטים על עברן של הדמויות.
ביקורת וקבלה.
הספר זכה לשבחים רבים, ואף זכה בפרסי הוגו, לוקוס לרומן הכי טוב לשנת 1990, והיה בין המועמדים הסופיים לפרס נבולה. ג'רלד ג'ונס מהניו יורק טיימס שיבח את היכולת של סימונס להיענות לאתגר שסופרי מדע בדיוני נוטים לקחת על עצמם, לתאר תרבות עתידנית יחד עם הניסיון לתאר את קיומו של אל והשאלה של הקיום שלו אל מול הקיום האנושי, מבלי להעליב את האינטליגנציה של הקוראים שלו. הסופרת והמשוררת, ג'ו וולטון, משבחת את היקף ועומק היריעה של הספר, משווה אותו לסיפורי קנטרברי ומציינת לטובה את היכולת של סימונס לספר כל אחד מהסיפורים השונים של הצליינים, באופי וטון של סוגים שונים של סיפורי מדע בדיוני. נועה מנהיים, משבחת את הספר והסדרה כולה, כאחת מהסדרות המרתקות והמאתגרות ביותר שנכתבו
קישורים חיצוניים.
סקירה על הקנטוס של היפריון באתר בלי פאניקה.
ימת פרטה
לוגיקה מעורפלת
ימת נויזידלר
ברני מק
ברנרד ג'פרי מקָאלוֹ (באנגלית: Bernard Jeffrey McCullough; 5 באוקטובר 1957 - 9 באוגוסט 2008), ידוע כברני מק (Bernie Mac), היה קומיקאי ושחקן.