בשנת 1968 עלתה לישראל, השתקעה בעין הוד והקימה עם קאי לוטמן בית ספר למחול ולהקת בלט בחיפה. תלמידים רבים, מהם חובבים ומהם רקדנים מקצועיים, נרשמו ללימודים בבית ספרה, הודות לגישה המקצועית, למגוון סגנונות הריקוד ולמורים בעלי השם, ששוברט הזמינה מרחבי העולם, הודות לקשריה המקצועיים.
משנת 1974 התמקדו שוברט ולוטמן בבלט הקלאסי והקימו את להקת "בלט פיקולו חיפה" בתמיכת משרד התרבות, משרד החינוך ועיריית חיפה. רקדנים צעירים, בוגרי בית הספר, הופיעו בלהקה זו בחיפה, בתל אביב ובירושלים ובמספר תוכניות טלוויזיה. ליה שוברט יצרה מספר ריקודים ללהקה, בהם "סינדרלה" (1974), "קופליה" (1975) ו"אגדת הדוכיפת" (1976)
בשנת 1974, לאחר שצמח ובגר דור של רקדנים קלאסיים בבית הספר שלהם, החליטו שוברט ולוטמן להתמקד בסוגת הבלט והקימו את בלט פיקולו חיפה, שנתמכה על ידי משרד התרבות, משרד החינוך ועיריית חיפה. הלהקה נתנה הזדמנות להתנסות בימתית לרקדנים צעירים בוגרי בית הספר, וטיפחה את אישיותם האמנותית. הלהקה הופיעה בחיפה, תל אביב וירושלים ובמספר תוכניות לטלוויזיה. בין הריקודים שיצרה שוברט ללהקה: סינדרלה (1974), קופליה (1975), ואגדת הדוכיפת (1976).
חיפה הייתה למרכז מחול חשוב, שמשך אליו מורים מישראל ומחוצה לה, בהם לינדה הודס, לימים מנהלת להקת מרתה גרהם, ג'ין היל סאגאן, כוריאוגרף, רינה גלוק ועוד. בין בוגרי בית הספר רקדנים נודעים, בהם איריס גיל-להד, שרקדה בבלט הישראלי ובלהקת בת-שבע והייתה מנהלת אנסמבל בת-שבע, איריס בירנבאום ויעל פנקס, שרקדו בבלט הישראלי ורות אשל.
עם הזמן נתקלה הלהקה בקשים כלכליים, שהכבידו על ניהולה. בשנת 1976 פרש לוטמן ועבר לניהול אמנותי של להקת בת-שבע ושנתיים אחריו עזבה גם שוברט את חיפה את ישראל וחזרה לשוודיה עם בעלה, הצייר יאן ואן דן בורגן. הם השתקעו בגטבורג, שם ניהלה שוברט אקדמיה למחול בתמיכה ממשלתית.
ליה שוברט נפטרה בגטבורג ממחלת ריאות קשה, ב-16 בינואר 2000.
לינדזי אל
לינדזי אליזבת אל (באנגלית: Lindsay Elizabeth Ell; נולדה ב-20 במרץ 1989) היא זמרת-יוצרת קנדית, אשר פועלת בעיקר בקנדה. לינדזי אל נולדה בקלגרי, באלברטה שבקנדה, והחלה את הקריירה שלה בשנת 2003. את אלבום הבכורה שלה "Consider This", הוציאה בשנת 2008 על ידי חברת תקליטים לא מסחרית.
בשנת 2017 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, "The Project". האלבום זכה להצלחה רבה, והנפיק את הלהיט "Criminal" שזכה להצלחה רבה: הוא כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי בסמוך לצאתו, מה שהפך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית שהצליח לעשות זאת מאז שנת 2008.
בהמשך, הוציאה את אלבומה הרביעי, "The Continuum Project". האלבום זכה להצלחה נאה והצליח להיכנס למצעד האלבומים העצמאיים.
ביוגרפיה.
לינדזי אל נולדה ב-20 במרץ 1989, בקלגרי, באלברטה שבקנדה. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל בשש, עד שבגיל מסוים התחילה לנגן בגיטרות של אביה. היא הצהירה כי הגיטרות הן חלק בלתי נפרד ממנה. בשנת 2003, התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה באופן רשמי, כאשר הוציאה את אלבום הבכורה הלא מסחרי שלה, "Consider This".
בגיל 10 החלה אל לכתוב שירים. במהלך הקריירה שלה כתבה אל שירים רבים, ובשנת 2020 הייתה מעורבת בהפקת אלבומה החמישי, "Heart Theory".
קריירה.
את אלבום הבכורה הלא מסחרי שלה, "Consider This", הוציאה לינדזי אל בשנת 2008. האלבום לא זכה להצלחה רבה. שנה לאחר מכן, הוציאה את אלבומה השני "Alone". אלבום זה לא זכה להצלחה רבה גם כן, ובעקבות כך לקחה הפסקה מעולם המוזיקה.
לאחר עשור, הוציאה את אלבומה השלישי, "The Project". הוא זכה להצלחה חסרת תקדים ונמכר בשבוע צאתו בארצות הברית בעשרות אלפי עותקים. מתוכו יצא הלהיט "Criminal" שזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של קנדה, דבר שהפך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית שהצליח לעשות זאת, מאז שנת 2008. בנוסף, יצאו מתוך האלבום שני סינגלים נוספים; "Waiting on You" ו-"Champagne". באותה השנה, הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Worth the Wait". המיני-אלבום זכה להצלחה מסחרית נאה.
באמצע שנת 2018, הוציאה לינדזי אל את אלבומה הרביעי, "The Continuum Project". האלבום הצליח להיכנס למצעד האלבומים העצמאיים. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים. בשנת 2019, הוציאה את "I Don't Love You". בשנת 2020, הוציאה את "Want Me Back". באותה השנה, הוציאה את אלבומה החמישי "Heart Theory".
מתורגמנות שפת הסימנים הישראלית
מתורגמנות שפת הסימנים הישראלית (שס"י) לחירשים מבוצע על ידי מתורגמניות השולטות בשס"י, אחרי שהשתלמו בתחום זה במוסד להשכלה גבוהה. השירות ממומן על ידי שירותי תמיכה בתקשורת ("סל תקשורת" בשמו הקודם) וניתן על ידי עמותות ישראליות בדרך של מכרז המבוצע על ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
משנת 2001, סופקו התרגומים לחירשים על ידי אגודת החרשים בישראל (אח"א), עמותת שמע, המכון לקידום החירש בישראל ושמעיה. לחלופין, ניתן השירות על ידי נותני השירות עצמם, כמו ערוצי הטלוויזיה בישראל.
היסטוריה.
המתורגמניות הראשונות היו כמו אביבה גר ואסתר ברק, ותירגמו לפי תקני .
באח"א נערך קורס ראשון למתורגמניות בשנת הלימודים ה'תשנ"ה, שבו למדו המתורגמניות על מבנה האוזן, דציבל ואודיוגרמה, תרבות החירשים, שפה מסומנת מול שפת סימנים, ואתיקה בתרגום. באותו הזמן לימדה אוניברסיטת תל אביב חינוך ללקויי שמיעה, ושם למדו גם שפת סימנים, אך זה היה מסלול להוראת ילדים חירשים וכבדי שמיעה בבית הספר ובגן, כולל חינוך בלתי פורמלי, ולא מסלול למתורגמניות שס"י.
בישראל אין חקיקה למתורגמניות, והן פועלות מכוח סל התקשורת. לכך התייחסה לי דן בתגובתה מאפריל 2003 לחירשים וכבדי שמיעה בנושאי תרגום, כשטענה כי עליהם לקדם את העניין.
עם התפתחותו של סל התקשורת, פתחה היחידה ללימודי המשך של בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן תוכנית להכשרת מתורגמניות בשס"י. במסלול זה מלמדת האוניברסיטה את המתורגמנים לפי סילבוס שהיא קבעה.
נוכח היעדר חקיקה למתורגמניות, קבע להן משרד הרווחה כללי אתיקה בנספח ו' למכרז 245/2010 עבור שירותי התרגום. עיקרי הכללים היו:
כמו כן הקים משרד הרווחה ועדה מייעצת שבה חברים נציגי אגף השיקום במשרד הרווחה, משרד החינוך, ארגוני החירשים, מתורגמנים והמוסד לביטוח לאומי. בראש הוועדה נמצאת קלינאית התקשורת הארצית של משרד הרווחה.
בעניין זה פנו בכתב בשנת 2016 חבר הכנסת אילן גילאון וד"ר לורה ורטון אל שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ, וציינו בפניו כי מחויבות המתורגמנית ללקוח צריכה להיות כמו מחויבותו של עורך דין ללקוחו, גם אם נשכרה המתורגמנית על ידי נותן השירות. בהמשך, הודיע במאי 2019 ארגון המתורגמנים לשפת הסימנים הישראלית על השקת מיזם מתורגמן חונך, שבו יקבל מתורגמן חדש או חוזר ליווי של מתורגמן ותיק.
בועז אחד העם מהמרכז הישראלי ללימודי חירשות פרסם סרטון עם ארבע הנחיות: 1. אין לחתום על טופס ריק ללא שעות תרגום, כפי שאין לחתום על שיק ללא סכום. 2. יש לצלם את הטופס החתום. 3. במקרה של הבדל בשעות, ניתן לפנות לוועדה במשרד הרווחה. 4. שמעיה מאפשרת מעקב אחרי השעות עם שם משתמש וסיסמה.
תרגום לחירשים-עיוורים.
בישראל, התרגום לחירשים-עיוורים נעשה בדרך כלל על ידי מתורגמנים חירשים, הנקראים בשפה מקצועית "מתווך תקשורת", משום שהם מעבירים את שפת הסימנים במגע עם ידי החירשים-עיוורים. הלן קלר למדה את האיות האצבעות של שפת הסימנים האמריקאית באיות על כף ידה, והמילה הראשונה שלמדה הייתה מים. בישראל, חירשים-עיוורים הדוברי שפת סימנים זכאים לקבל תרגום בשפת הסימנים במגע, משום שרובם מכירים את שפת הסימנים מהזמן שבו ראו, ושפת הסימנים מהירה מאיות אצבעות. ניתן לתרגם לחירשים-עיוורים גם משחק כדורגל בשידור חי. יש חירשים-עיוורים המעדיפים שיכתבו להם אותיות רגילות על כף ידם.
פונדמנטליזם נוצרי
איאת אל-אח'רס
איאת אל-אח'רס (; 20 בפברואר 1985 - 29 במרץ 2002) הייתה המחבלת המתאבדת הפלסטינית השלישית, המחבלת הצעירה ביותר שעשתה פיגוע התאבדות בישראל. במהלך האינתיפאדה השנייה וביום שבו יצאה ישראל למבצע חומת מגן, ב-29 במרץ 2002, כשהייתה בת 18, ביצעה את הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל עם מטען נפץ שנשאה, רצחה שני ישראלים ופצעה 28 איש, והשאירה הלום קרב אחד. הפיגוע עורר תשומת לב בינלאומית בשל גילה הצעיר של המתאבדת ומינה, וכיוון שבפיגוע נהרגה גם נערה בגיל דומה.
בעקבות הפיגוע הגיב נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש: .
רקע משפחתי וילדותה.
אח'רס גדלה במחנה פליטים בדהיישה ליד בית לחם, בת לפליטים פלסטינים, חאדרה קטוס ומוחמד אל-אח'רס, שגדלו במחנה אוהלים ברצועת עזה. משפחותיהם של הוריה של אל-אח'רס נמלטו מכפרם במלחמת העצמאות. לאחר ניצחונה של ישראל במלחמת ששת הימים וכיבוש עזה, עברו הוריה למחנה הפליטים דהיישה.
אביה, מוחמד אל-אח'רס, הועסק על ידי חברה ישראלית בתחום הבנייה בביתר עילית. הוא בנה לעצמו בית בן שלוש קומות, שבו גדלה אל-אח'רס לצד ארבעת אחיה ושש אחיותיה. היא הייתה תלמידת תיכון מצטיינת, ורצתה לעסוק בעיתונות.
הקצנה ורקע לפיגוע.
במהלך האינתיפאדה הראשונה שהחלה ב-1987, נעצר אחיה הבכור, סמיר, על ידי צה"ל בשל יידוי אבנים על חיילים. במהלך האינתיפאדה השנייה, ב-8 במרץ 2002 בפעולה של צה"ל במחנה הפליטים דהיישה, נפגע אחד השכנים של אל-אח'רס, עיסא פארג', באופן קשה. בני משפחתה של אל-אח'רס ניסו להביאו לטיפול בבית החולים, אך הוא מת זמן קצר לאחר מכן.