שקדי פיקד על חיל האוויר בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בה ביצעו מטוסי ומסוקי הקרב של החיל אלפי גיחות הפצצה, ומסוקי הסער ביצעו עשרות גיחות לחילוץ פצועים. על פעולות אלו הוענק צל"ש יחידתי לשתי טייסות הבלקהוק. אחד ההישגים העיקריים של חיל האוויר במלחמה היה מבצע משקל סגולי להשמדת מערך הרקטות ארוכות הטווח של חזבאללה בימים הראשונים של הלחימה. כמו כן פיקד שקדי על מבצע חד וחלק, שבמהלכו ערכו כוחות של סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג פשיטה על מרפאת השדה "דר אל חיכמה" של ארגון חזבאללה בבעלבכ שבבקעת הלבנון ב-2 באוגוסט 2006. שקדי התנדב לפקד על המבצע ממוצב הפיקוד העליון כשלצידו טל רוסו כיועץ להפעלת כוחות מיוחדים. על הכוח בשטח פיקד אלוף-משנה ניצן אלון, יוצא סיירת מטכ"ל.
בתקופת כהונתו כמפקד החיל התבצע מבצע מחוץ לקופסה ב-6 בספטמבר 2007, תקיפה אווירית בסוריה שבה השמיד חיל האוויר הישראלי כור גרעיני בשלבי בנייה, שהוקם בעזרתה של קוריאה הצפונית. שקדי פיקד על התכנון וההכנות לתקיפת הכור ועל התקיפה עצמה מחדר השליטה ב"בור".
שקדי היה ממקימי המיזם שח"ר כחול לשירות חרדים בחיל האוויר, ביחד עם רב החיל, הרב משה ראב"ד. היוזמה הייתה לסיפור הצלחה עוד בתוך כהונתו של האלוף שקדי, הורחבה לחילות נוספים, והפכה לפרויקט כלל צה"לי.
ב-13 במאי 2008 הוחלף על ידי אלוף עידו נחושתן בטקס רשמי בבסיס רמת דוד.
לאחר שחרורו היה שקדי אחראי על תכנון התקיפה האווירית המסיבית בתחילת מבצע עופרת יצוקה. התקיפה נחשבה להצלחה ונפגעו בה מאות מטרות טרור ונהרגו מעל 300 פלסטינים, רובם פעילי חמאס (מחבלים ושוטרים במשטרה האזרחית של חמאס).
קריירה אזרחית.
ב-21 באוקטובר 2009 בחרה בו מועצת המנהלים של חברת אל על למנכ"ל החברה, במקומו של חיים רומנו. בזמן כהונתו כמנכ"ל החברה הקים את פרויקט שגרירי אל על, המקדם הסברה ישראלית של טייסי ודיילי אל על ברחבי העולם. ב-1 בדצמבר 2013 הודיע על התפטרותו. דוד מימון החליף אותו ב-20 במרץ 2014.
מכהן כנשיא ארגון מסע ישראלי.
באוגוסט 2021 יצא לאור ספרו "למה מי זה מייקל?!" בהוצאת ידיעות ספרים.
ליוורפול
מון בלאן
מוֹן בּלָאן (בצרפתית: Mont Blanc "הר לבן"), מונטה ביאנקו (באיטלקית: "הר לבן") או לה דאם בלאנש ("הגברת הלבנה" בצרפתית), הוא ההר הגבוה ביותר בהרי האלפים ובאגן הים התיכון, וגם ההר השני בגובהו באירופה. גובהו מוערך בכ-4,808 מטרים, אך הוא משתנה משנה לשנה במספר מטרים, בהתאם למצב האקלים אשר משפיע על כמות השלג בפסגתו.
חלק אחד של המון בלאן נמצא בשטחה של צרפת, במחוז סבואה עילית וחלקו האחר באיטליה במחוז ואל ד'אוסטה. שלוש העיירות המקיפות את המון בלאן הן קאורמיור (Courmayeur) האיטלקית וסן ז'רווה ל'בן () ושאמוני (Chamonix) הצרפתיות (האחרונה אירחה את משחקי החורף האולימפיים הראשונים בהיסטוריה). בין שאמוני וקאורמיור מחבר רכבל העובר דרך רכס ההרים. בשנים 1957–1965 נחפרה מנהרת המון בלאן המחברת בין קורמאיור לשאמוני. אורכה של המנהרה 11.6 קילומטרים והיא אחד מנתיבי התחבורה העיקריים שבהם חוצים את האלפים.
המון בלאן הוא מההרים המפורסמים בעולם ואתר פופולרי מאוד בקרב מטפסי הרים וחובבי סקי. בנוסף הוא מושך אליו תיירים בשל נופיו המרהיבים.
היסטוריה.
הראשונים שהגיעו לפסגתו היו ז'אק באלמה וד"ר מישל פאקאר ב-8 באוגוסט 1786. כיבוש הפסגה בוצע במסגרת פרס אשר הובטח לראשון שעולה לפסגה על ידי הפיזיקאי ומטפס ההרים הורס בנדיקט דה-סוסור. הכיבוש נחשב לתחילתו של עידן טיפוס ההרים המודרני. האישה הראשונה שהעפילה לפסגה הייתה מארי פאראדיס ב-1808.
כיום עולים לפסגה כ-20,000 מטפסים ותיירים כל שנה. הטיפוס עצמו נחשב ליחסית קל, אם כי ארוך, למיטיבי לכת אשר מורגלים לשהיה בגובה רב. תחילת רוב מסלולי הטיפוס היא בתחנת הרכבל על פסגת ההר מחט הצהרים כ-1,000 מטר מתחת לפסגה. חלק מהמסלולים דורשים ידע מוקדם וניסיון בטיפוס הרים ומחייבים שימוש בציוד ייעודי ובמדריכים מקצועיים.
בעלות על הפסגה.
מאז המהפכה הצרפתית והשינוי הגאוגרפי, השלטוני והחברתי שעברה צרפת בעקבותיה, ישנה מחלוקת בשאלה למי שייכת הפסגה. בשנים 1416–1792, רכס המון-בלאן היה שייך לדוכסות סבויה). בשנת 1723, דוכס סבויה, ויטוריו אמדאו השני, קיבל לידיו את ממלכת סרדיניה העתידה להצטרף לאיטליה במסגרת איחודה במאה ה-19. בספטמבר 1792, צבא המהפכה הצרפתית האחראי על האלפים () השתלט על סבויה ללא התנגדות רבה. הצבא הקים את מחוז המון-בלאן. במסגרת הסכם השלום בשנת 1796 העביר ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, את האחיזה בסבויה וניס לידי צרפת. בהסכם, כמו כן, רשום כי הגבול אמור להיות נראה הן משאמוני והן מקאורמיור, כאשר הפסגה אינה נראית מקאורמיור.
אחרי מלחמות נפוליאון ונפילת הרודן משלטון צרפת, הקונגרס הוינאי החזיר את המלוכה על שטחי סבויה וסרדיניה ואיתם את פסגת המון-בלאן תוך ביטול ההסכם שנחתם ב-1796. לאחר כ-45 שנה, לאחר מלחמת העצמאות השנייה של איטליה, נחתם הסכם בין נפוליאון השלישי וויטוריו אמנואלה השני ב-1860. ההסכם נחתם עקב הימנעותה של צרפת להתערב במלחמת העצמאות לטובת האפיפיור (אויבו של ויטוריו) וקובע כי הגבול בין איטליה המאוחדת לצרפת יעבור ברכס המון-בלאן ובפרט בדיוק דרך הפסגה עצמה. המסמך עצמו והמפות הנלוות נמצאות בשימוש עד היום על ידי שלטונות צרפת ואיטליה.
תאונות אוויריות.
בהר אירעו שתי תאונות אוויריות קטלניות, שתיהן של חברת התעופה ההודית אייר אינדיה, טיסות מספר (ב-1950) ו- (ב-1966). בשני המקרים התאונות קרו עקב טעויות טייסים אשר לא חישבו נכון את קצב הירידה לקראת נחיתה בנמל התעופה של ז'נבה. על סיפון טיסה מספר 101 שהה אשר היה אבי תוכנית הגרעין ההודית.
מנהרת המון בלאן.
ב-1946 החלו עבודות הקידוח למען בניית מנהרה מתחת לרכס אשר מקשרת את העיירות שאמוני וקורמאיור. המנהרה נחנכה בשנת 1965 ומהווה אחד מנתיבי התחבורה החשובים באלפים. אורך המנהרה 11.6 קילומטר.
בשנת 1999 עלתה משאית באש בתוך המנהרה. כתוצאה מהתפשטות הלהבות בתוך המנהרה ומחסור חמור באמצעי בטיחות, איבדו 39 אנשים את חייהם. המנהרה נפתחה שוב רק כעבור 3 שנים אחרי שיפוצים ושיפורי בטיחות נרחבים.
קביעת גובה הפסגה.
פסגת ההר היא כיפה העשויה קרח ושלג בעלי עוביים משתנים, עובדה המקשה על קביעת גובה הפסגה המדויק של המון-בלאן. למרות זאת, חישובים ומדידות רבות של הפסגה נעשו לאורך השנים ובמשך תקופה ארוכה הגובה הרשמי של ההר היה 4807 מטרים (15,771 רגל). בשנת 2002, ה- (המכון הגאוגרפי הצרפתי) יחד עם קבוצת מומחים ובעזרת טכנולוגיית GPS מדדו וקבעו כי גובה הפסגה 4807.4 מטר (15,772 רגל ו-4 אינץ').
לאחר , שפקד את אירופה ובמיוחד את צרפת (הקשה מאז 1540), משלחת גדולה של מדענים מכמה מדינות באירופה ובשיתוף עם עלו להר ב-6 וב-7 בספטמבר ומדדו מחדש את הפסגה. במדידות נקבע כי גובה הפסגה הוא 4808.45 מטר (15,775 רגל ו-9 אינץ'). כמו כן נקבע כי הפסגה נמצאת במרחק 75 סנטימטרים (30 אינץ') מהמדידה של 2002.
בדצמבר 2005 נמדדה הפסגה שוב וגובהה נקבע על 4808.75 מטר (15,776 רגל ו-9 אינץ'). גובה הפסגה הארצית (אבן עצמה, לא מעטה השלג והקרח) נקבע בגובה 4792 מטרים (15,722 רגל) ובמרחק של 40 מטרים מהפסגה מכוסת הקרח והשלג.
בשנת 2007 נמדדו 4807.9 מטר (15,744 רגל) וב-2009 נמדדו 4807.45 (15,772 רגל).
מסלולי עלייה לפסגה.
רכס המון-בלאן גובה חיים של כמאה מטיילים ומטפסי הרים מדי שנה. בסך הכל, מספר בני האדם שנהרגו בהר נאמד בין 6,000 ל–8,000.
ישנם מספר מסלולי טיפוס אל הפסגה:
ביום צלול ניתן לראות מפסגת המון-בלאן את הרי היורה, הרי הווז', היער השחור, ו-.
הגנה סביבתית.
רכס המון-בלאן בתהליכי כניסה להכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו מכיוון שהוא היווה את מיקום הלידה של טיפוס ההרים המודרני. על מנת להכלל ברשימה זו על צרפת, שווייץ ואיטליה להגיש בקשה לאונסק"ו ביחד.
המון בלאן הוא אחד המקומות הכי מתויירים בעולם ומכיוון שכך ארגונים רבים רואים בו כמצוי תחת איום סביבתי. בשנת 2002 ארגון האוגר בתוכו את כל הארגונים הסביבתיים למען הרכס הוציאו לאור את הספר "Le versant noir du mont Blanc (המדרון השחור של מון-בלאן)," המציף את שלל הבעיות המאיימות על ההר והצורך הדחוף לשמור עליו.
בשנת 2007, הוקמו שני תאי השירותים הגבוהים ביותר באירופה על ההר (בגובה של 4,260 מטר). התאים הועלו על ידי מסוק ומטופלים בעזרת מסוקים. תאי השירותים משרתים כ-30,000 מטפסים וגולשי סקי מדי שנה.
ההתחממות העולמית גורמת להפשרה של שלגים וקרחונים, דבר אשר גורם להגדלת כמות מפולות השלג המתרחשות על ההר וגורמות להגברת הסיכון בעלייה להר.
מקומות ברכס המון בלאן.
גני חיות אלפינים
ערוצי נחל
קאלאבי-יאו
כטב&quot;מ
כטב&quot;ם
טבח דאמור
טבח דאמור (בערבית: مجزرة الدامور) הוא טבח שערכו אנשי אש"ף ב־20 בינואר 1976 בנוצרים מארונים תושבי העיירה דאמור שבלבנון השוכנת על הכביש הראשי מביירות לדרום לבנון. בטבח נרצחו בין 200 ל־600 נוצרים, רובם המוחלט לא חמושים.
טבח זה היה חלק מסדרת מעשי טבח שערכו הנוצרים והפלסטינים בלבנון זה בזה, החל בטבח שבוצע על ידי הנוצרים בשכונת קרנטינה בביירות, דרך טבח זה, הטבח הנגדי במחנה הפליטים תל א-זעתר, ולבסוף טבח סברה ושתילה.
לטבח זה הייתה השפעה רבה על התנהגות הנוצרים במלחמת האזרחים בלבנון. הטבח אירע לאחר שהנוצרים הסתכסכו עם סוריה (אותה הזמינו ללבנון), ולאחר טבח זה פנתה המנהיגות הנוצרית לכיוון ישראל, דבר שהביא בסופו של דבר למלחמת לבנון הראשונה.
לאחר הטבח התבסס אש"ף במקום עד מלחמת לבנון הראשונה.
טבח דמור
עולם הבא