בזמן ששהתה במקגיל בעת לימודיה לתואר הראשון, סידיי חקרה בשיתוף עם סוכנות החלל הקנדית (CSA) והמועצה הלאומית למחקר של קנדה (National Research Council Canada) על התפשטות להבה במיקרוגרביטציה – חוסר כוח משיכה, וכעת מתכננת לבצע ניסויים מעשיים בנושא בתחנת החלל. סידיי מספרת שבחרה בתחום האש והבעירה מכיוון שעניין אותה איך עובדים דברים מורכבים, ואש היא אחד הדברים המורכבים והמרתקים ביותר בעיניה. בין השנים 2012–2017 היא עסקה במחקר על תולדות האש ועל תפקידיה בהתפתחות של המין האנושי וגילתה שמעבר לקשר המדעי המובהק האש מופיעה גם בדת, בספרות ובתרבות, והעובדה שאף על פי שהאש נמצאת הרבה זמן בהיסטוריה, אבל עדיין יש הרבה מה לחקור עליה זה מה שמעיד על המורכבות שלה. בשנת 2015, בעבודת הדוקטורט שלה עסקה סידיי במחקר הבוחן דרכים להפחתת ההשפעה הסביבתית של בעירה. טענתה היא שכל עוד הבעירה היא חלק ממגזרי האנרגיה והתעבורה העולמיים, יש לעבוד ולחקור דרכים שיעזרו להגביל את הנזק שהיא גורמת. במחקרה בדקה דרכים שונות לעשות זאת כגון: שיפור הטכנולוגיות הקיימות, פיתוח דלקים חלופיים ועבודה להפחתת מזהמים. מחקר נוסף שלה היה להבות, בעירה, איך אנו משתמשים בהן ואיך למנוע מהן לפלוט מזהמים מזיקים. בנוסף, עבדה על פיתוח מבערים בעלי פליטה נמוכה עבור מנועי טורבינת גז.
קריירתה כאסטרונאוטית ובחירתה על ידי סוכנות החלל הקנדית.
סידיי הייתה אחת משני המתגייסים שנבחרו על ידי ה- CSA ביולי 2017 באמצעות קמפיין הגיוס האסטרונאוטים הקנדי הרביעי. ביולי 2017, סידיי עברה ליוסטון, טקסס, שם התחילה את תוכנית ההכשרה למועמדים להיות אסטרונאוטים (NASA Astronaut Candidate Training Program) במרכז החלל ג'ונסון כחברה בכיתת האסטרונאוט הלאומית לאווירונאוטיקה ומינהל החלל לשנת 2017. נכון לשנת 2019, היא לא נשלחה למשימה בחלל, ונמצאת עדיין באימונים.
פעילותה החברתית.
סידיי גם פועלת כמודל לחיקוי עבור נשים צעירות ששוקלות קריירה בתחומים הקשורים למדע והנדסה. הפעילות החברתית הבולטת ביותר שלה היא שהיא המייסדת השותפה של מחלקת ה-Robogals באוניברסיטת קיימברידג', ארגון בינלאומי שמטרתו לעורר מוטיבציה והשראה בנשים צעירות ללמוד מדעים, הנדסה, טכנולוגיה ומתמטיקה (STEM) באמצעות יוזמות חינוכיות ומהנות כגון, תחרויות רובוטיקה וסדנאות הנדסה ואפילו פרויקטים בשיתוף עם חברות כמו אמזון. במהלך עבודה זו לימדה למעלה מ-3,000 נערות צעירות ברחבי בריטניה. בנוסף, ג'ני פועלת על מנת להפוך את עולם ההנדסה למגוון יותר, והיא מעורבת ביוזמות להעלאת המודעות לנושאי שוויון מגדרי, במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג' ומחוצה לה. פעילויות אלה, יחד עם ההצלחה הטכנית שהשיגה בקריירה האקדמית שלה, הובילו לכך שהיא זכתה בפרס הנדסאית השנה הצעירה של הנדסה וטכנולוגיה (prestigious Institution of Engineering and Technology's Young Woman Engineer of the Year Award) ופרס מהנדס השנה הצעיר של RAEng (RAEng Young Engineer of the Year Award) בשנת 2016.
ויויאן ווינג-ווה ים
פרופסור ויויאן ווינג-ווה ים (באנגלית: Vivian Wing-Wah Yam; בסינית: 任詠華 ) נולדה ב-10 בפברואר ב-1963 בהונג קונג. פרופסור ווינג-ווה ים היא פרופסור לכימיה ולאנרגיה באוניברסיטת הונג קונג והחברה הצעירה ביותר שנבחרה להיות באקדמיה הסינית למדע, (בגיל 38 בלבד). ב-2011, זכתה ווינג-ווה ים בפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע על עבודתה בנושא חומרים הפולטים אור ודרכים שונות של תפיסת אנרגיה סולארית בעזרתם.
קורות חיים.
ווינג-ווה ים נולדה בהונג קונג הבריטית, אימה הייתה עקרת בית ואביה היה מהנדס אזרחי. פרופסור ים השלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1985 ואת הדוקטורט לכימיה בשנת 1988, שניהם באוניברסיטת הונג קונג. בשנים אלו עבדה וחקרה במעבדתו של פרופסור צ'אי מינג-שי שהיווה לה מנטור לעבודתה.
פרופסור ווינג-ווה ים נשואה לפטריק שינג-טאט אותו הכירה במעבדה של פרופסור מינג-שיי וערכה איתו מחקר משותף, לזוג שתי בנות.
קריירה.
בשנת 1988 הפכה ווינג-ווה ים לחברת סגל זוטר במחלקה למדע יישומי, באוניברסיטה הפוליטכנית של הונג קונג; באותה תקופה לא היו מתקנים להוראת כימיה בכל העיר הפוליטכנית של הונג קונג. ווינג-ווה ים פעלה לשיפור מצב זה. החל מפעולות כמו הזמנת ספרי הכימיה הראשונים לספריות לפעולות כמו הזמנת הכימיקלים הראשונים לפיתוח דרכי ההוראה בכימיה באזור. עבודתה של ים נמשכה באוניברסיטת קלטק בקליפורניה, שם הצטרפה לחוג לכימיה והמשיכה את התמחותה האקדמית.
בשנת 1990 ווינג-ווה ים המשיכה את התמחותה במכללה האימפריאלית בלונדון. שם בשנים 1991–1992 עבדה ביחד עם חתן פרס נובל לכימיה ג'פרי וילקינסון.
בהמשך, כאשר שחזרה לאוניברסיטת הונג קונג, עלתה בדרגה האקדמית למרצה בכירה ב-1995. פרופסור ווינג-ווה ים מונתה כיו"ר פרופסור בשנת 1999. כיום, ווינג-ווה ים היא פרופסור לכימיה ואנרגיה וראש מחלקה זאת באוניברסיטת הונג קונג.
פרופסור ווינג-ווה ים נבחרה לחברת האקדמיה הסינית למדעים בשנת 2001 בגיל 38 כחברה הצעירה ביותר באקדמיה. האחרון שנבחר לאקדמיה הסינית למדעים לפניה היה המנטור שלה צ'אי. בנוסף, ווינג-ווה ים נבחרה להיות חברה זרה באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים בשנת 2012.
מחקר.
פרופסור ים ראתה את המחקר כחלק מהותי ועיקרי מחייה.
"לעשות מחקר זה כמו לאכול אורז, לשתות מים ולישון כל יום. זה חלק מהחיים."
תחומי המחקר שלה כוללים כימיה אורגנית ואורגנית-מתכתית, כימיה סופרא מולקולרית וחומרים פונקציונליים מולקולריים מבוססי מתכת לחישה, אלקטרואופטיקה ומחקר אנרגיה.
המחקר העיקרי שלה עוסק בדיודות אורגניות פולטות אור שהן בהירות ויעילות יותר מאשר הדיודות הפולטות אור אחרות. תגליותיה בכימיה מאפשרות ליצור תצוגות יעילות יותר עבור טלפונים ניידים ומחשבים ניידים כדי ליצר OLED ניידים מהחומרים הללו. תחליפים לפלסטיק, זכוכית או חומרים חריגים יותר. בערך חמישית מהאנרגיה בעולם מושקעת בתאורה. תגליות על חומרים אלו יאפשרו יצירת תאורה יעילה יותר תשפיע באופן משמעותי על צריכת החשמל בעולם. היא מאמינה בתאוריית הקוונטים הפנימית ומצביעה על כך שאנחנו עשויים לפתח מנורות המבוססות על מתכת המכילה כימיקלים יעילים.
קונסטנס טיפר
קונסטנס טיפר (באנגלית: , 16 בפברואר 1894 - 14 בדצמבר 1995) נולדה כקונסטנס פליג אלם (Constance Fligg Elam) הייתה מטלורגית (חוקרת מתכות) וקריסטלוגרפית אנגלייה. חקרה את כוח השבר של מתכות, ששימשו לבניית ספינות מלחמה, והייתה האישה הראשונה שמונתה כחברה מלאה במחלקת ההנדסה של אוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה.
קונסטנס טיפר נולדה בניו ברנט , הרטפורדשייר למנתח ויליאם הנרי אלם ולידיה קומבס. חונכה בבית הספר סנט פליקס ולאחר מכן למדה הנדסה בניוהאם קולג' קיימברידג' ב-1912. טיפר השיגה מקום שלישי בחלק הראשון של הקורס טריפוס למדעי הטבע והייתה אחת הנשים הראשונות שהשתתפו בקורס זה.
ב-1915 הצטרפה טיפר למחלקת מטלורגיה של המעבדה הלאומית לפיזיקה בטדינגטון , שמטרתה לחקור תכונות מתכות שונות, אך לא להרבה זמן, ב-1916 היא עברה לבית הספר המלכותי למכרות בקנסינגטון , שם, ב-1917 מונתה כעוזרת המחקר של סר הרולד קרפנטר ולאחר כמה שנים נבחרה למלגת המחקר Frecheville. בהמשך, טיפר מצאה עבודה במעבדות Cavendish שבקיימברידג'.
ב-1921 מונתה על ידי Worshipful Company of Armourers and Braziers שבלונדון לעמיתה חוקרת במטלורגיה, טיפר היא האישה הראשונה שהגיעה למעמד זה.
בשנת 1928 קונסטנס נישאה לג'ורג' טיפר, בוגר מכללת קלייר בקיימברידג' ומפקח הסקר הגאולוגי בהודו. טיפר סיימה את לימודי הדוקטורט במדעים מדויקים בבית הספר המלכותי למכרות ב-1929, והתמקמה בקיימברידג' שם המשיכה את עבודתה במשך יותר משלושים שנים. טיפר מונתה כמרצה במחלקה להנדסה בשנת 1939 והייתה לאחת הנשים הראשונות שהרצו באוניברסיטה בזמן שמרצים גברים רבים עבדו בעקבות המלחמה.
בשנת 1949 קיבלה קונסטנס טיפר את התואר "Reader" מאוניברסיטת קיימברידג'. תואר זה מוענק לאקדמאיים בחירים בעלי מוניטין בין לאומי מכובד במחקר או במלגה, ובכך הפכה לאישה הראשונה הנחשבת חברה מלאה בפקולטה להנדסה. טיפר נשארה בקיימברידג' עד פרישתה לגמלאות בשנת 1960 בגיל 66. לאחר פרישתה המשיכה לעבוד כיועצת בצפון מערב אנגליה וייעצה על מטלורגיה בהרכבת צוללות. יום הולדתה ה-100 בשנת 1994 נחגג על ידי מכללת ניונהאם עם נטיעת עץ הטיפר, ערמון מתוק.
קונסטנס טיפר נפטרה ב-14 בדצמבר 1995 בגיל 101.
פעילות המחקרית.
קונסטנס טיפר התמחתה בחקירת חוזק של מתכות והשפעותיו על בעיות הנדסיות. בזמן מלחמת העולם השנייה היא חקרה את הגורמים לשבר מתכות באוניות ליברטי, אוניות שנבנו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941 ו-1945. טיפר קבעה כי השברים לא נגרמו כתוצאה מריתוך, אלא הם נבעו מתכונות הפלדה עצמה. היא טענה כי יש טמפרטורה קריטית שמתחתיה המתכת מאבדת את גמישותה ועוברת ממצב בו היא מתכופפת למצב בו היא שבירה ובלתי ניתנת לשימוש. משום שהספינות בצפון האוקיינוס האטלנטי היו נתונות לטמפרטורות נמוכות הן היו רגישות יותר לסכנה שבהפיכת הפלדה למצב שביר. קונסטנס טיפר פיתחה את מה שידוע כיום כ"מבחן טיפר" שמטרתו לוודא את העמידות של המתכות ללחץ ולטמפרטורות נמוכות ובכך להקטין את הסיכוי לשבר במתכות שבהן משתמשים לבניית ספינות.