בשנת 1875 הצטרפה לרמונטובה לחברה הרוסית לכימיה. ב-1878 החליטה להסכים להצעתו של באטלרוב, ועברה לסנט פטרסבורג. באטלרוב ולרמונטובה ביצעו יחדיו עבודה ניסויית מקיפה על אלקנים ואלקאנים. רוב עבודתה פורסמה תחת שמו של באטלרוב (עם תודות).
בינואר 1878 בכנס של החברה הרוסית לכימיה, הפרופסור של אוניברסיטת חרקוב, אנטולי איוונוביץ' אלטקוב, דיווחו על תוצאות ראשוניות של שיטה חדשה לסינתוז (יצירה באופן כימי) של אלקנים.
פרופסור באטלרוב השתתף בפגישה זו והבחין כי מספר ניסויים בתחום זה בוצעו על ידי יוליה לרמונטובה שנה קודם לכן. מאוחר יותר כתבה ד"ר לרמונטובה במאמר שפרסמה כי לא מיהרה לפרסם את תוצאותיה משום שלא חשבה שישנם מדענים רבים שחוקרים את התחום באותה העת, והיא רצתה להגיע לתנאים ולתוצאות הטובות ביותר שאפשר לפני פרסום התוצאות. משום כך, היא זנחה את כל הניסויים שהתחילה באותו הזמן על מנת לסיים ולתעד את הניסויים האחרים שנערכו וכבר פורסמו, ובכך להגיע למסקנות. תהליך הסינתזה הזה נקרא מאוחר יותר ריאקציית באטלרוב-אלטקוב-לרמונטובה. על בסיס הסינתזה שפיתחו שלושת המדענים הללו, פותחו סוגים שונים של דלקים לכלי תחבורה.
2018 VG18
(שם כינוי: "הרחוק ביותר" - Farout) הוא גוף טרנס-נפטוני, המרוחק בממוצע מרחק של 95.2 יחידות אסטרונומיות. בזמן גילויו ב-2018 הוא היה במרחק של כ-120 יחידות אסטרונומיות, והוא הגוף הרחוק ביותר במערכת השמש אשר נצפה, והגוף הראשון שהתגלה מעבר למרחק של 100 יחידות אסטרונומיות (ומכאן כינויו). עם זאת הוא לא הגוף עם המסלול הכי רחוק, כיוון שחצי הציר הגדול הממוצע שלו הוא רק 95.2 יחידות אסטרונומיות.
התגלה על ידי סקוט שפרד, צ'אד טרוחיו ודייוויד ת'ולן בנובמבר 2018 במהלך החיפוש של כוכב לכת התשיעי המשוער.
מאפיינים.
מוערך להיות בעל קוטר של 500 ק"מ. מגודלו ייתכן שיהיה מוגדר ככוכב לכת ננסי. מהאור הנראה המוחזר הוא נראה בצבע ורדרד, דבר שמצביע על ריכוז גבוה של על משטח קרח.
שם והגדרה רשמית.
עקב אי ודאות במסלול הגוף טרם קיבל אישור רשמי על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. נכון לדצמבר 2018 הוא קיבל שם זמני על ידי המרכז לכוכבי לכת מינוריים (ה־MPC) שהעניק לו את ההגדרה .
גילוי ומסלול.
האסטרונומים גילו את הגוף במהלך החיפושים אחר עדויות לכוכב לכת תשיעי. נצפה לראשונה בנובמבר 2018 על ידי טלסקופ סובארו , ואושר לאחר מכן באמצעות תצפיות שערך טלסקופ מגלן הענק בצ'ילה הגילוי נעשה בשיתוף פעולה של אוניברסיטאות בארצות הברית, טלסקופים בהוואי וצ'ילה המתופעלים ביפן.
בזמן גילויו, היה במרחק של 120 יחידות אסטרונומיות, יותר מפי שלושה מהמרחק הממוצע של פלוטו מהשמש, וכפול מהמרחק הממוצע של אריס עם זאת, חצי הציר הגדול שלו משוערך ב-92.5 יחידות אסטרונומיות.
נראה כי המסלול אינו מושפע ממסלולם של נפטון ואורנוס, ומכאן שהאליפטיות נובעת מכוכב הלכת התשיעי המשוער. אי הוודאות המסלולית שלו עולה על 100% ובשל תנועתו האיטית, והעובדה שלוקח לו קרוב ל-1000 שנים להקיף את השמש, ידרשו מספר שנים של תצפיות כדי לקבע את מסלולו.
יואב רוזנבוים
הרב יואב רוזנבוים (מכונה גם ר' יואב ממטרסדורף או ר' יואב ביליצר. נפטר בד' בסיון ה'תק"ע, יוני 1810) היה רב במספר קהילות בפולין ובהונגריה, ומחבר ספרים.
תולדות חייו.
בנם של רייזל (רייצל) והרב ירמיהו רוזנבוים, שהיה רב במטרסדורף וסאנטוב, בנו של הרב יצחק אייזיק רוזנבוים, רבה של אושפיצין. למד בישיבתו של אביו במטרסדורף (שעל שמה נקרא), וכבר בגיל צעיר אביו מינה אותו ללמד בישיבתו ולמסור בה שיעורים. נשא לאשה את בילא.
בשנת ה'תקמ"ח התמנה לרב בזרנופצי שבפולין, ובשנת ה'תקנ"א נקרא למלא את מקום הרב לוי פולק ברבנות העיר צעהלים שבבורגנלנד, שם עמד בראשות ישיבה. בשנת ה'תקנ"ח עבר להתגורר בקרולי, בה כיהן ככל הנראה כראש בית מדרש. בשנת ה'תקס"א החל לכהן כרבה של אונסדורף, וגם שם עמד בראשות ישיבה. משבקשתו להעלאה במשכורתו לא נענתה, עבר בשנת ה'תקס"ח לכהן בסאנטוב, למלא את מקום אביו. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו בד' בסיון ה'תק"ע. החת"ם סופר הספיד אותו.
משפחתו ותלמידיו.
יש אומרים שלאחר פטירתו נשא הרב מאיר אייזנשטטר את אלמנתו, ויש אומרים שנשא את בתו לאחר פטירת חתנו.
בנו הרב משה שמואל יצחק - אב"ד סיסקא.
מתלמידיו היה הרב דוד יהודה רוטנברג רבה של סנפטר (מחבר "תהלה לדוד").
טריניטאיט
ג'יימס קיילב בוגס
ג'יימס קיילב "קייל" בוגס (באנגלית: James Caleb "Cale" Boggs; 15 במאי 1909 - 26 במרץ 1993) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית אשר כיהן שתי קדנציות כמושל דלאוור, שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית ושתי קדנציות בסנאט של ארצות הברית כנציג דלאוור.
ביוגרפיה.
בוגס נולד ב-15 במאי 1909 בצ'סוולד שבדלאוור. הוא היה בנם אדוארד ג'פרסון ולטי ווהן בוגס. בוגס סיים את לימודיו באוניברסיטת דלאוור ב-1931 וב-1937 סיים ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1938 הוא התקבל לראשונה לבר משפטים, והחל את התמחותו בחוק ומשפט בדובר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת בדיוויזיית השריון השישית של צבא ארצות הברית אשר לחמה בחבל הריין, בנורמנדי, בארדנים ובמרכז אירופה. על שירותו במלחמה עוטר בחמישה כוכבי מערכה, אות לגיון ההצטיינות, מדליית כוכב הארד עליו נוסף אשכול עלי עץ אלון (Oak leaf cluster), ובעיטור נוסף של הכוחות המזוינים של צרפת.
ב-1946 מונה לשופט בית המשפט לענייני משפחה של מחוז ניו קאסל. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה השנה כאשר הביס את פיליפ א. טריינור הדמוקרטי. הוא זכה בבחירות חוזרות לבית הנבחרים בסך הכל שלוש פעמים, ב-1948 וב-1950. בבית הנבחרים כיהן מ-3 בינואר 1947 עד 3 בינואר 1953.
בוגס נבחר למושל דלאוור ב-1952, לאחר שניצח בבחירות את אלברט קארוול, ונבחר לכהונה נוספת ב-1956. הוא שימש בתפקידו כמושל מ-20 בינואר 1953 עד 30 בדצמבר 1960, לאחר שהתפטר במטרה לקבל עליו את תפקידו כסנאטור אמריקאי. בוגס נבחר אל הסנאט של ארצות הברית ב-1960, לאחר שהביס בבחירות את הסנאטור המכהן ג'יי אלן פריאר ב -1.4 אחוז, והפך לרפובליקני היחיד שהביס סנאטור דמוקרטי מכהן. הוא נבחר בשנית לסנאט ב-1966. הוא כיהן כסנאטור במשך שתי תקופות כהונה בשנים 1961–1973. במהלך כהונתו בסנאט, תמך בוגס בחוק זכויות האזרח מ-1964. בוגס הפסיד בבחירות לתקופת כהונתו השלישית בסנאט לג'ו ביידן, שהיה אז מועצת מחוז ניו קאסל.
בוגס נישא לאליזבת מיור ולהם היו שני ילדים: קייל ג'וניור ומרילו. בני המשפחה היו חברים בכנסייה המתודיסטית. הוא נפטר ב-26 במרץ 1993 בביתו שבווילימנגטון.
יון נקולצ'ה
יְוׂן נֶקוּלְצֶ'ה (ברומנית: Ion Neculce, 1672 פּרִיגוֹרֶנִי מִיץ' - 1745 טרגו פרומוס) היה כרוניקן רומני מנסיכות מולדובה, בן לאצולה הגדולה המולדובנית, שהגיע לדרגת הטמאן גדול. נקולצ'ה מילא תפקידים חשובים בימי שלטונו של דימיטריה קנטמיר. מבחינה פוליטית צידד בברית של נסיכות מולדובה עם האימפריה הרוסית מול האיום הטורקי. נודע בעיקר בספרו "כרוניקת ארץ מולדובה החל בשלטונו של דביז'ה וודה ועד לשלטונו השני של קונסטנטין מברוקורדט", שנועד להוות המשך לכרוניקה של מירון קוסטין ומדווח על האירועים בתקופה 1743–1661.
ביוגרפיה.
יון נקולצ'ה נולד בשנת 1672 בכפר פריגורני מיץ' על יד טרגו פרומוס, בנסיכות מולדובה, כיום הכפר יון נקולצ'ה במחוז יאשי במזרח רומניה. אביו היה הויסטיירניק נקולצ'ה, ממוצא יווני, אולי מן האי כיוס, מכיוון שלאחד אחי האב קראו סטמאטה כיוטול (כלומר "מכיוס"). אמו קתרְינה הייתה בת לענף המולדבי של משפחת הבויארים קטנקוזינו הידועה, גם ממוצא יווני. אביה היה הוויסטיירניק יורדאקה קנטקוזינו ואמה- קטינקה בוּצ'וֹק.
בילדותו התייתם נקולצ'ה מאביו ואמו התחתנה בשנית עם ה"גרמטיק" (מזכיר ממשלתי) ינאקי.
בגיל התיתם נקולצ'ה גם מאביו החורג שנרצח בבית המשפחה על ידי קבוצת חיילים פולנים ("פודגיאז") ששדדו את המשק המשפחתי. קתרינה מלווה בשלושת ילדיה, יון ושתי אחיותיו, נאלצה להימלט לוולאכיה אצל קרובי משפחתה, ובראשם הסטולניק קונסטנטין קנטקוזינו. הצטרפו אליה גם אמה, "יורדקיואיה" ואחיה הסטולניק יורדאקי.
בשנת 1691 שב למולדובה, השתתף בחתונתם של קונסטנטין דוקה עם בתו של קונסטנטין ברנקוביאנו וקיבל את המשרה של פוסטלניק. ב-1700 התמנה לווטאף אחראי על נושאי הכלים (ה"אפרוד"ים), אחר כך, בסוף שלטונו הראשון של מיכאי רקוביצה היה לוול-אגא (אגא גדול), שכיהן כמפקד המשטרה והופקדה עליו המשימה לארח את השליח הפולני רפאל לשצ'ינסקי ביאשי. באותה תקופה התחתן נקולצ'ה עם מריה, בתו של ביוו-הטמאן לופו בוגדאן ואחיינית של דימיטריה קנטמיר, מאחת מאחיותיו.
כשהועלה לתפקיד סולג'ר גדול נכנס נקולצ'ה לדיוואן, מועצת הבויארים הבכירים.
בימי שלטונו של אנטיוך קנטמיר ב-1705 התמנה לספטאר גדול. השליט דימיטריה קנטמיר (1711-1710) מינה אותו בשנת 1711 שוב לדרגת ספטאר גדול, אחר כך כהטמאן גדול, כלומר מפקד הצבא. נקולצ'ה הצטיין כאיש צבא מעולה ותמך בברית עם הצאר פטר הגדול בעימות עם האימפריה העות'מאנית.
אחרי שהפסידו הרוסים את הקרב סטנילשט ב-1711, נמלט נקולצ'ה יחד עם קנטמיר לרוסיה. הוא נשאר שם שנתיים ואחר כך עוד שבע שנים נוספות בפולין, עד שנת 1719.
באותה שנה בימי השלטון השני של השליט מיכאי רקוביצה, באישור עות'מאני, הורשה לחזור למולדובה אולם את אחוזותיו ונכסיו שהופקעו, קיבל בחזרה רק אחרי שהשליט פסק במשפט לטובתו. הוא התיישב באחוזתו בבויאן, בנובוסליצה.