הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנת 2010 קרא הפרלמנט האירופי לשחרורו המיידי של החייל החטוף גלעד שליט, שנחטף בשנת 2006. נשיא הפרלמנט האירופי, יז'י בוז'ק, נפגש עם אבי החייל, נועם שליט, והציע את עזרתו בשחרור. בהמשך קראה גם שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, לשחרורו המיידי של גלעד ודרשה מהחמאס לאפשר לצלב האדום לבקר אותו. אשטון גם נפגשה עם הוריו של החייל החטוף.
בפברואר 2011 הגיעו 420 משרי האיחוד האירופי וכן חברי פרלמנט מהאיחוד לירושלים במסגרת כנס תמיכה בישראל שנערך על ידי ארגון "החברים האירופאים של ישראל" (European Friends of Israel, EFI), המהווה שדולה למען ישראל באירופה. בכנס נכחו גם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא המדינה שמעון פרס, יו"ר האופוזיציה ציפי לבני, נגיד בנק ישראל ושרים ישראלים רבים.
רקע ועמדת האיחוד האירופי.
בתחום המדיני מדינות האיחוד פעלו לקידום פתרון המדינה הפלסטינית תוך התעלמות מהעמדה הישראלית הרשמית ושלילת עמדת ישראל על הסף. ב-1980 התקבלה באיחוד האירופי "הצהרת ונציה" שבה דובר לראשונה על זכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית ועל היותו של אש"ף שחקן מרכזי שיש לשתפו במשא ומתן עתידי. צרפת בראשות ד'סטן פעלה מול כלל המדינות החברות באיחוד האירופי לצורך אימוץ ההצהרה כמקשה אחת. מאז פועל האיחוד האירופי להעצמת כוחה ומוסדותיה של הרשות הפלסטינית.
האיחוד האירופאי מעוניין להגביר מבחינה עולמית את השפעתו הפוליטית והכלכלית. לאור זאת החל משנות האלפיים האיחוד האירופי פועל במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי-פלסטיני המוכר, כשהשתלבותו בפתרון הסכסוך נתפס כדרך לקידום מעמד האיחוד האירופי באזור ובעולם. האיחוד האירופי רואה בפתרון הסכסוך כעדיפות אסטרטגית, כמו כמפתח לפתרון כל יתר הבעיות והקונפליקטים הקיימים במזרח התיכון. כשהאיחוד האירופי רואה בחוסר היציבות האזורי ובשטחי הרשות, הכוללים הקצנה והתפשטות טרור, כגורם המחייב את זירוז קידום רעיון שתי המדינות.
עמדה ביחס לחרם צרכני.
בשנים האחרונות האיחוד משתמש נגד ישראל בעוצמה רכה, תוך שילוב אלמנטים של סנקציות כלכליות. אף על פי שלפי הסכמי אוסלו והמשפט הבינלאומי אזור שטחי C, קרי יהודה ושומרון נמצאים תחת שליטה ישראלית; ביולי 2013 אימץ ­האיחוד האירופי המלצות לפיהן כל הסכם חדש שייחתם עם ישראל לא יתייחס להתנחלויות ולשכונות היהודיות במזרח ירושלים, אלא רק לגבולות 67'.
לאור זאת, בהתייחס לתעדוף במענקים ובתנאי המיסוי המקלים שמקבלים יצואנים ישראלים, בהתייחס לסחר מול אירופה, נכתב בפורום קהלת: "ההנחיות שאומצו על ידי הנציבות האירופית בדבר מתן מענקים לישראל מהוות אפליה ייחודית נגד ישראל. הן סותרות את המשפט הבינלאומי כפי שנקבע במסמכי האו״ם ובתיקים משפטיים בולטים וכן את הפרשנות של האיחוד האירופי למשפט הבינלאומי." כשעוד נטען כי פעולות האיחוד האירופי מעידים על רצון לחתור תחת ההסדרים הטריטוריאליים שנקבעו בהסכמים בין ישראל לאש״ף ובעניינים שאמורים להיקבע במסגרת המו״מ. כמו כן טוען הדוח למוסר כפול של האיחוד האירופי ביחס לישראל. זאת לעומת מדינות נוספות המחזיקות בהתנחלויות בשטחים המוגדרים על ידי אירופה ככבושים, כמו: סין, אינדונזיה, מרוקו, טורקיה ורוסיה.
לאחר שהאיחוד האירופי פעל לתיוג מוצרים ישראלים המיוצרים באזורי שטחי C, קרי יהודה ושומרון; החל משנת 2015 המועצה האירופאית ליחסי חוץ החלה לקבל קריאות בבקשה להחרמת בנקים ישראלים ולמניעת הלוואות ומשכנתאות לפועלים ומתגוררים באזורים אלו.
עמדה ביחס לשימוש באלימות.
האיחוד האירופי שם לו למטרה למגר את השימוש בנשק קל, תחמושת ומוקשים, זאת כחלק מהשותפות באו"ם ונאט"ו; עם זאת בהתייחס לסכסוך הישראלי פלסטיני האיחוד האירופי לרוב מתמהמה בגינוי ירי הרקטות והשימוש בנשק או אלימות פלסטינית נגד ישראל ותושביה. כשלפי מרכז שמעון ויזנטל ב-15 באפריל 2002 מדינות כמו שוודיה, אוסטריה, צרפת, בלגיה, ספרד, ופורטוגל אף תמכו בהחלטת ועדת האו"ם לזכויות האדם ש"אימץ את הטרור הפלסטיני והאשים את ישראל בביצוע רצח המוני בשטחים השנויים במחלוקת". כשרק בשנת 2005 גינה האיחוד האירופי לראשונה את ירי הרקטות הפלסטיניות על ישראל.
נקיטת פעילות אקטיבית בסכסוך.
אף על פי שלפי הסכמי אוסלו והמשפט הבינלאומי אזור שטחי C, קרי יהודה ושומרון, נמצאים תחת שליטה ישראלית ולכן יש לקיים תיאום מלא עם מדינת ישראל בהקשר לכל פעולה באזור זה; בשנת 2015 האיחוד האירופי תמך במימון ואף באופן אקטיבי, ללא תיאום מול ישראל, בבניה לא חוקית וללא היתרי בנייה באזורים אלו ובכך לא רק הפר את האמנה לפיו ניתנה לו האפשרות לפועל בשטחי מדינת ישראל אלא גם עבר על החוק הבינלאומי. דבר המהווה עילה לתביעה ישראלית את האיחוד האירופי בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בתקופת האינתיפאדה השנייה, בין השנים 2000–2003, חלקו של האיחוד האירופי במימון הרשות הפלסטינית, שתמך בטרור הפלסטיני נגד תושבי ישראל, עמד על 945 מיליון דולר.
משימות ייעודיות.
בשנת 2005 העבירה ישראל לאיחוד האירופי את תפקיד הצד השלישי בסמכויות והבקרה על מעבר האנשים והסחורות אל ומעזה. באותה השנה, האיחוד האירופי בהנהגת בריטניה, סייע לאש"ף להדריך את המשטרה הפלסטינית, וכן סייע בהנהגת וקביעת חוקי המדיניות הציבורית. האיחוד האירופי מעניק סיוע בהדרכות ובמימון גורמי ממשל פלסטינים ובמיוחד בתחומי זכויות אדם ומשפט בינלאומי, זאת על מנת לסייע במאבק המשפטי של הפלסטינים נגד ישראל.
מימון ארגוני מגזר שלישי.
דוגמה לשימוש האיחוד האירופי בכוח קשה דמוי עוצמה רכה; הוא סירובו של האיחוד האירופי לשחרר את כלל המסמכים המשמעותיים הקשורים לתהליך מימון האיחוד האירופי ארגוני NGO העוסקים בסוגיות ערביות-ישראליות, הכוללים שמות ותפקידי פקידים מעורבים. בטענה כי מידע שכזה מהווה סוד מדינה. לפי NGO Monitor נציבות האיחוד האירופי הקצה כ-48 מיליון דולר למימון NGOs ישראלים ופלסטינים. לאחר 13 חודשים בהם NGO Monitor ניסו להשיג תיעוד מפורט על מימון האיחוד האירופי, הגישו האחרונים בינואר 2010 לבית המשפט האירופי לצדק בבקשה לשחרור פרטי המימון, בטענה כי הנציבות האירופיות לא ממלאת אחר התחייבותה לשקיפות. בשנת 2012 בית המשפט האירופי לצדק דחה את תביעת NGO Monitor בטענה כי מדובר בעניין הנוגע ל: "ביטחון הציבור", "פרטיות" ו- "אינטרסים מסחריים". אף על פי שלפי חוק חופש מידע האירופי, על פרטי מימון אלו להיות זמינים על פי בקשה.
אפשרות הצטרפות ישראל לאיחוד.
האפשרות שישראל תצטרף לאיחוד האירופי הועלתה הן על ידי פוליטיקאים בישראל והן על ידי פוליטיקאים באיחוד האירופי, בהם מספר חברי הפרלמנט האירופי. בדצמבר 2013 הציעו 28 שרי החוץ של האיחוד האירופי להעניק לישראל מעמד של שותפה מועדפת מיוחדת. ההצעה כוללת את הרחבת קשרי המסחר התרבות והמדע, והעמקת הדיאלוג המדיני והביטחוני. ההצעה מותנית בהשלמת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. אף על פי כן ישראל אינה נכללת בין 9 המדינות בתוכנית ההרחבה העתידית של האיחוד האירופי .
במאי 2003 הכריז שר החוץ דאז סילבן שלום שהאיחוד האירופי שוקל את צירופה של ישראל לשורותיו. שלום טען שקיימת לישראל אפשרות להצטרף לאיחוד, כיוון שהיא ואירופה חולקות ערכים דומים בנושאי כלכלה ודמוקרטיה. סילביו ברלוסקוני, ראש ממשלת איטליה באותה עת, היה המנהיג האירופי הראשון שתמך בגלוי באפשרות שישראל תצטרף לאיחוד האירופי. בפברואר 2010 חזר ברלוסקוני על דבריו כי הוא מעוניין שישראל תצטרף לאיחוד האירופי. בדצמבר 2010 הביע גם ראש ממשלת ליטא, אנדריוס קוביליוס, תמיכה ברעיון של הצטרפות ישראל לאיחוד האירופי. ביוני 2011 נערך מחקר באוניברסיטת בן-גוריון שגילה כי 81% מהישראלים תומכים בהצטרפות ישראל לאיחוד האירופי, עלייה של 12% לעומת אחוז התמיכה ב-2009.
מאז הועלה לראשונה רעיון הצטרפותה של ישראל לאיחוד האירופי הועלו גם התנגדויות רבות, הן מצד פוליטיקאים בישראל ובאירופה.
כשספרד כיהנה כנשיאה התורנית של האיחוד האירופי, שר החוץ הספרדי מיגל מורטינוס טען כי כל עוד אביגדור ליברמן מכהן כשר החוץ של ישראל, כניסתה לאיחוד אינה סבירה.
מאורייה
כיבוש המובלעת הסורית
כיבוש המובלעת הסורית על ידי ישראל היה שלב במערכה הצבאית בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים, במסגרתו פרצו כוחות צה"ל מרמת הגולן לתוך שטח סוריה, כשהם מנצלים את החלשות הצבא הסורי בעקבות האבדות הכבדות שספגו כוחותיו במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. בתוך יומיים השתלט צה"ל על מובלעת ששטחה כ-400 קמ"ר בתוך שטח סוריה, והגיע למרחק של כ-35 ק"מ משדה התעופה מאזה שבפאתי דמשק. הצבא הסורי עמד על סף התמוטטות, וניצל רק בעקבות שורת מתקפות הנגד שביצעו חיילות המשלוח הערביים על כוחות צה"ל במובלעת.
רקע.
בשלבי הפתיחה של מלחמת יום הכיפורים תקף כוח קרקעי סורי גדול, שכלל חמש דיוויזיות משוריינות וממוכנות, את כוחות צה"ל ברמת הגולן. הכוח הסורי, שנהנה מעדיפות מספרית גדולה, הצליח להבקיע את החזית בדרום ובמרכז רמת הגולן, וחדר לעומק השטח הישראלי. ביומיים הראשונים של המלחמה התמקדו כוחות צה"ל בסדיר ובמילואים בבלימת התקדמות הכוחות הסוריים. החל מ-8 באוקטובר עברו אוגדות המילואים הישראליות להתקפת נגד ועד ה-10 בחודש השתלטו מחדש כמעט על כל השטח, שנכבש על ידי הסורים, והדפו אותם חזרה אל מעבר לקו הסגול.