נולד בפתח תקווה לשרגא והדסה לוונשטיין. אביו הוא ממשפחה מיוצאי גרמניה שכמה מבניה שימשו ברבנות ובעסקנות ציבורית. סבו היה חבר הכנסת מאיר דוד לוינשטיין. למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בישיבת "היכל התורה" בירושלים אצל הרב צבי קושלבסקי. נישא לבתו של המשפטן החרדי יעקב הורביץ. אחיו הוא העסקן הדתי טוביה לוונשטיין, שהיה המייסד של ארגון קו לחיים וכיהן כַּיושב ראש שלו.
לאחר נישואיו למד בכולל אברכים, ועם הזמן פנה לתחום הדרשנות. אחת לכמה זמן הוא מוזמן לקהילות היהודיות בחו"ל. שיעורו ב"עין יעקב" בבית הכנסת הגדול בבני ברק מושך קהל רב. מדי שנה לפני חג הפסח הוא מעביר סדרת הרצאות ובה הוא מתאר בתיאורים חיים את סיפור יציאת מצרים ועשר המכות. שיעוריו ודרשותיו מועברים בערוצים שונים, ובהם קול הלשון, וכמו כן מופצות הדרשות בקלטות שמע ובתקליטורי די.וי.די לצפייה.
הרב לוונשטיין הוא מראשי ארגון משמרת הקודש והחינוך, הפעיל בתחום שמירת גדרי הצניעות של בני הנוער החרדי בבני ברק.
בשנת 2012 הוא החל לשדר ברדיו קול חי תוכנית שבועית בשם "ומתוק האור" על פרשת השבוע, ב-2015 עבר לשדר את תוכניתו ברדיו קול ברמה.
שיטתו וסגנונו.
הרב לוונשטיין מחשיב עצמו כתלמידו של הדרשן הרב ראובן קרלנשטיין, ההולך בסגנונו של הרב שלום שבדרון, והרב יוחנן דוד סלומון (נכדו של יואל משה סלומון) מחבר ספרי עין יהודית. הרב לוונשטיין מעביר את המסרים באמצעות סיפורים ומשלים. הרב לוונשטיין היה מקורב, לרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, לרב נסים קרליץ ולרב חיים קניבסקי, והוא משלב בדרשותיו סיפורים מחצרותיהם.
בשונה מדרשנים ומרצים בעלי סגנון המותאם לקהל יעד מסוים, דרשותיו והרצאותיו של הרב לוונשטיין מותאמות לקהלים שונים ומגוונים - החל מציבור אברכים, תלמידות סמינר, ילדי בתי ספר חרדים, ציבורים עממיים מהפריפריה, וכלה בציבור אקדמאי חילוני.
עלוני פרשת השבוע.
מאז שנות ה-90 יוצאים לאור עלונים שבועיים ובהם לקט מדרשותיו של הרב לוונשטיין. במשך שנים רבות יצא העלון השבועי "אש-דת", שהיה מבוסס על דרשתו השבועית בפרשת השבוע המתקיימת בבית הכנסת "דברי שיר" במרכז בני ברק. לאחר מכן יצא לאור העלון במסגרת ארגון "רוצים יהדות", וכיום יוצא העלון תחת השם "לאור הנר" (הקרוי על שם אביו 'שרגא', שהוא שם ארמי ופירושו בעברית נר).
מספריו.
בין ספריו בולטת סדרת הספרים 'ומתוק האור', ספרים המסודרים על פי נושאים, וכוללים משלים, סיפורים, הנהגות ופנינים אודות גדולי הדור.
New Fang
שלמה לווינשטיין
בכחוס (אל)
משפטים (כתב עת)
משפטים הוא כתב העת העברי העיקרי שמפרסמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. הגיליון המודפס של כתב העת יוצא לאור שלוש פעמים בשנה, ולצדו מתפרסמים באופן שוטף מאמרים בכתב העת האינטרנטי "משפטים על אתר".
כתב העת "משפטים" הוא כתב עת משפטי מהוותיקים בישראל, המתנהל במתכונת ייחודית המבוססת על היותו סטודנטיאלי לגמרי, מתכונת המבדילה אותו משאר כתבי העת המשפטיים המתפרסמים בישראל. הן העורכים והן חברי המערכת של כתב העת הם סטודנטים מצטיינים הלומדים בפקולטה, האחראים על כל היבטי המערכת, מההחלטה האקדמית אילו מאמרים ראויים לפרסום ועד להבאתם לדפוס. מודל זה הוא המודל המאפיין את כתבי העת באוניברסיטאות הגדולות בארצות הברית.
המאמרים המוגשים למערכת כתב העת עוברים הליך שיפוט על ידי הסטודנטים החברים במערכת, וכן הליך של ביקורת עמיתים על ידי איש אקדמיה המצוי בתחום בו נכתב המאמר. אם מאמר עובר את שלב השיפוט הראשוני, עובר המאמר עריכה מהותית שתפקידה לבחון את המאמר לעומקו, ולהציע לכותב הצעות לשיפורו. לבסוף, המאמר מובא לפרסום במהדורה האינטרנטית או במהדורה המודפסת.
היסטוריה.
כתב העת "משפטים" נוסד בשנת 1969, ביזמתם של פרופ' יצחק זמיר ופרופ' אהרן ברק, כאשר ברק מימש את חזונו להקים כתב עת משפטי שינוהל ויצא לאור על ידי סטודנטים, באותה מתכונת בה מנוהלים כמה מכתבי העת המשפטיים המובילים בארצות הברית. כאשר הוקם כתב העת, מתוך רצון לשמור על ייחודו כמנוהל על ידי סטודנטים בלבד, הוא הוקם כחברה בע"מ, שמניותיה עברו בין עורכי המערכת לדורותיהם. פרקטיקה זו נמשכה כשני עשורים, עד אשר בוטלה על ידי עו"ד טל בנד. אף שהיום כתב העת כפוף למכון סאקר למחקר משפטי, נשמרת בו המתכונת האוטונומית של ניהול כתב העת.
גיליונו הראשון של כתב העת ראה אור באלול תשכ"ח (1969), ומאז יצאו 43 כרכים בהם פורסמו מאמרים של אנשי אקדמיה ושופטים מלומדים לצד רשימותיהם של עורכי דין ותלמידים.
בין חברי המערכת לאורך השנים נמנים שופטי בית המשפט העליון מרים נאור, יצחק עמית, נעם סולברג ומני מזוז, פרופ' דוד גליקסברג, פרופ' מרדכי קרמניצר, פרופ' רות גביזון, פרופ' יואב דותן, פרופ' איל זמיר, פרופ' אסף חמדני, פרופ' אהוד גוטל, פרופ' אריאל בנדור, פרופ' משה הירש, פרופ' אלון הראל, פרופ' דפנה לוינסון, פרופ' ברכיהו ליפשיץ, פרופ' מרים גור-אריה, פרופ' ישראל גלעד, פרופ' נטע זיו, פרופ' איל בנבנשתי, פרופ' אמנון רייכמן, ד"ר אירית חביב-סגל, פרופ' ישי בר, פרופ' סיני דויטש, פרופ' שמעון שטרית, פרופ' זהר גושן, השופטים מיכל אגמון-גונן, שירלי רנר, אריאל ואגו, יצחק ענבר, דוד חשין, שולמית וסרקרוג, חגי ברנר, משה דרורי, ועורכי הדין אלקס הרטמן, טל בנד, ראובן בכר, אסף פוזנר, יורם טורבוביץ', עמוס האוזנר, פרקליט המדינה שי ניצן ועוד.
מקומו של כתב העת בשיח המשפטי.
המתחרה העיקרי של "משפטים" הוא כתב העת המקביל באוניברסיטת תל אביב, "עיוני משפט". מבין כתבי העת המשפטיים בישראל, ל"עיוני משפט" ול"משפטים" מיוחסת ההשפעה הרבה ביותר על השיח האקדמי.
מחקר שנערך בשנת 2005 בחן את השפעתם של כל כתבי העת המשפטיים בישראל שמתפרסמים בעברית. בדירוג על-פי מידת ההשפעה של כתבי העת על השיח האקדמי (כפי שזו מתבטאת במניין האזכורים בספרות העתית) נתגלה מרוץ צמוד בין שני כתבי עת: "עיוני משפט" ו"משפטים". לעומת זאת, בדירוג על-פי מידת ההשפעה על בית המשפט העליון, נהנה "משפטים" מיתרון משמעותי על פני כל המתחרים.
"משפטים על אתר".
"משפטים על אתר" היא המהדורה המקוונת של כתב העת "משפטים". מהדורה זו נוסדה בשנת 2009.
בין היתר, מפרסם "משפטים על אתר" תגובות לרשימות אשר ראו אור בכתב העת "משפטים" או ב"משפטים על אתר", רשימות קצרות בנושאים משפטיים הנמצאים על סדר היום הציבורי והאקדמי, הערות פסיקה, וביקורות ספרים.
חברי המערכת של "משפטים" משמשים גם כחברי המערכת של "משפטים על אתר", ובנוסף למערכת כתב העת האינטרנטי ישנו עורך משנה הפועל תחת העורכים המכהנים.
הרצג בוסניה
בונדסראט
בּוּנדֶסרָאט (בגרמנית: Bundesrat, "המועצה הפדרלית") הוא גוף פרלמנטרי המייצג את 16 המדינות המרכיבות את גרמניה ברמה הפדרלית, והוא משמש כבית העליון של הפרלמנט הגרמני. מקום מושבו של מוסד זה הוא במקום שבו ישב בעבר בית הלורדים של פרוסיה, בברלין. הבונדסראט לוקח חלק בתהליך החקיקה לצד הבונדסטאג. חוקים הנוגעים לסמכויות המדינות וכן כל שינוי חוקתי חייבים את אישורו.
הרכב.
הרכבו של הבונדסראט שונה מהרכבם של גופים פרלמנטריים דומים, כלומר כאלה שמייצגים מדינות פדרטיביות (כגון מועצת הפדרציה של רוסיה או הסנאט האמריקני). חברי הבונדסראט אינם נבחרים על ידי הציבור בבחירות כלליות, או על ידי הפרלמנטים של המדינות, אלא הם ממונים על ידי הממשלה של המדינה שלהם, שבדרך כלל הם גם חברים בה. לרוב, משלחת המדינה לבונדסראט כוללת את ראש הממשלה של המדינה, ועוד כמה מחברי הקבינט שלו.
הייצוג של המדינות בבונדסראט איננו שווה, והוא נקבע על פי מספר הקולות באוכלוסיית כל מדינה. קבינט המדינה רשאי לשלוח לבונדסראט נציגים ככל שמאפשר מספר הקולות של המדינה; לחלופין, הוא יכול לשלוח נציג בודד, שקולו שווה למספר המושבים של המדינה אותה הוא מייצג. מאז שהבחירות למדינות אינן מתואמות עם הבחירות הכלליות בגרמניה, ויכולות למעשה להתקיים בכל זמן שהוא, משתנה הרכב הבונדסראט מעת לעת בהתאם לבחירות, וכך גם הרוב משתנה בהתאם לבחירות.
חלוקת הנציגים בין המדינות מבוססת על החוקה הגרמנית. מספר הנציגים של כל מדינה, מבוסס על שיעור האוכלוסייה במדינה, אולם הוא מתוקן בצורה כזאת, שלמדינות הקטנות יהיה ייצוג גדול יותר ממה ששיעור האוכלוסייה בלבד יכול היה להעניק להן. לכל מדינה יש לכל הפחות שלושה נציגים, מעבר לכך, ייצוגה גדל ככל שאוכלוסייתה גדולה יותר, אולם מספר הנציגים למדינה לא עולה על שישה:
ע"פ שיטה זו יוצא שלמדינה בעלת אוכלוסייה גדולה, כמו נורדריין-וסטפאליה, שבה למעלה מ-18 מיליון תושבים, יש שישה נציגים בבונדסראט, כלומר נציג אחד לכל שלושה מיליון תושבים; ואילו למדינה כמו ברמן, שהיא בעלת אוכלוסייה של 660 אלף תושבים, יש שלושה נציגים, כלומר נציג אחד לכל 220 אלף תושבים. מספר הנציגים לכל מדינה ביחס לכמות האוכלוסייה שלה מפורט בטבלה הבאה:
ההצבעות.
בניגוד לפרלמנטים דומים, הנציגים לבונדסראט מכל מדינה שהיא נדרשים לפעול בהצבעות כגוף אחד (כיוון שהקול אינו שייך לכל נציג, אלא למדינה שהוא מייצג). יתרה מזאת, ישנה אפשרות (והיא אפילו מקובלת), שרק נציג אחד מטעם המשלחת של המדינה (ראש המשלחת – בדרך כלל מדובר בראש ממשלת המדינה), מצביע בשביל כל נציגי המדינה, אפילו אם הם נוכחים.
בשל העובדה שממשלות קואליציה שכיחות במדינות גרמניה, לעיתים קרובות בוחרות המדינות להימנע בהצבעה במקרה שאין הסכמה בקואליציה על עמדה אחת. מכיוון שכל החלטה של הבונדסראט דורשת רוב מוחלט, להימנעות מהצבעה יש השפעה אפקטיבית ביותר. הצבעה נגד הצעה, בניגוד לעמדת המדינה, פוסלת את ייצוגה של המדינה בהצבעה.
נשיאות.