בעיה נוספת הייתה אספקת מים ליישובים החדשים. לפני העלייה לקרקע, הייתה כבר קיימת תוכנית מפורטת להנחת שני קווי מים מקידוח באזור ניר-עם אל היישובים החדשים. התוכנית הייתה של מהנדס המים של מקורות - שמחה בלאס שלמטרה זו יזם הבאת צינורות באורך של 200 ק"מ שהוצעו למכירה בלונדון, לאחר שבמשך מלחמת העולם השנייה השתמשו בהם במערכת להובלת מים לכיבוי השריפות שנגרמו על ידי התקפות האוויר הגרמניות. כמו כן הובער בחלק מהם דלק כדי לייצר מסכי עשן מעל לעיר ולהסתירה מהטייסים הגרמניים. על מנת לשמור על חשאיות המבצע, עוכבה הנחת הקווים ובפועל התבצעה רק ב-1947.
איוש הנקודות נעשה על ידי כל הזרמים ההתיישבותיים. נמסרה הודעה ל-11 גופים התיישבותיים. רובם ישבו כפלוגות עבודה במושבות במרכז הארץ ומיעוטם עדיין היו גרעיני נוער במסגרת הפלמ"ח. על כל גוף כזה היה להכין לליל העלייה על הקרקע 25 חברים ו-5 חברות. המיקום המדויק אליו היה מיועד לעלות כל גוף נשמר בסוד עד לליל העלייה.
התאריך המדויק למבצע, במוצאי יום הכיפורים, נבחר על מנת להקטין את ערנות הבריטים ונבע משתי סיבות: הקושי לצפות שיהודים יוציאו לפועל מבצע כה גדול מיד אחרי הצום וגם מאחר שהיה זה מוצאי שבת וערב היום החופשי (יום א') של החיילים הבריטיים.
המוסדות העריכו את המבצע כמורכב ומסוכן ולכן הטילו את תכנון המבצע וביצועו על מטה ההגנה. כמפקד המבצע נקבע יוסף אבידר שהיה אחד ממפקדי ההגנה. לצורך המבצע גויסו מתנדבים מיישובים ותיקים, כלי רכב רבים ונוטרים שתפקידם היה לאבטח את המבצע. כל הציוד וחומרי הבנייה רוכזו בבסיסי היציאה על ידי חברת סולל בונה.
העלייה לקרקע.
מספר שעות לאחר סיום צום יום הכיפורים החלו בהעמסת הציוד על המשאיות ובסביבות חצות יצאו משש נקודות הבסיס שיירות של מכוניות לעבר 11 הנקודות. השתתפו במבצע כ־200 משאיות וכלי רכב שונים וכ-1,000 איש. התנועה לנקודות עברה בשלום והשיירות לא התגלו (במקרה של חצרים, המשאיות הגיעו מבארות יצחק שבצפון והאנשים הגיעו במסע רגלי מבית אשל שבמזרח וזאת, כדי למנוע גילוי המשאיות על ידי תושבי באר שבע הערבית שלידה עבר מסלול ההגעה הרגלי). העבודה בנקודות עצמן נמשכה למעשה יומיים עד השלמת כל המבנים והגדרות שתוכננו.
העלייה עצמה נעשתה במתכונת הדומה לחומה ומגדל מבחינת ריכוז מאמץ של מספר רב יחסית של אנשים להקמה מהירה של התיישבות חדשה בשטח. אבל, החומה הייתה רק גדר תיל. המגדל היה מגדל עץ עם חבית מים. כמו כן הוקמו בכל נקודה מספר צריפים שהובאו במשאיות ואוהלים.
היישובים שעלו באותו לילה על הקרקע הם:
התגובות למבצע.
הבריטים הגיעו לרוב הנקודות כבר למחרת העלייה על הקרקע. אף על פי שעבודות הבנייה בנקודות היו עדיין בעיצומן, הם לא התערבו בנעשה ולא ניסו לפנות את המתיישבים בכוח ורק תחקרו את המתיישבים לגבי זהות בעלי הקרקע ומקורות המים.
גם בימים שאחרי כן נמנעו הבריטים מפעולה נגד היישובים החדשים. גם בשל העובדה כי החוק העות'מאני של איסור הריסת מבנה מקורה היה עדיין בתוקף, גם כי סברו שהנקודות הן מעין "תחנות ניסויים חקלאיים" (כפי שהיו שלושת המצפים), וגם (ואולי זו הסיבה העיקרית) מחשש לתגובה שלילית בעולם ובמיוחד מהתנגדות אמריקאית.
הבדווים תושבי האזור נחלקו לשניים בתגובותיהם הראשוניות. חלקם העדיפו לקבל בברכה את היהודים, מתוך תקווה שבואם יביא ברכה לאזור, ואף סיפקו מים לחלק מהנקודות, וחלקם התנגדו ליישובים החדשים. העיתונות הערבית הביעה עמדה חריפה נגד "כיבוש הנגב על ידי היהודים".
נתן אלתרמן פרסם ב-10 בינואר 1947, כתגובה לביקורו בכפר דרום, את השיר "צריף בנגב" בטור השביעי בעיתון דבר. השיר מתאר את גבורתם של העולים לנקודות, ועל הנערה בצריף: "אוֹר חַדְרָהּ מְשַׁנֶּה אֶת מַפַּת הַמִּזְרָח".
השפעת המבצע על תוכנית החלוקה.
בינואר 1947, החלו בהנחת קו המים, שסיפק מים לנקודות החדשות מאזור ניר עם, ובאוקטובר באותה שנה הושלמה הזרמת המים גם לנקודות הדרומיות ביותר.
בתחילת פברואר 1947 עלו על הקרקע באזור עוד שלושה יישובים – מבטחים, צאלים ועלומים (יישוב בין באר שבע לרביבים שניטש לאחר מלחמת העצמאות).
בהמשך פברואר 1947 הכריז שר החוץ הבריטי - ארנסט בווין על מסירת בעיית ארץ ישראל להחלטת האו"ם.
ביוני 1947 ביקרה בנגב ועדת החקירה "אונסקופ" מטעם האו"ם והתרשמה מצינור המים החדש ומיכולת המתיישבים היהודים לקיים חקלאות באזור. בסופו של דבר מפת הצעת החלוקה של האומות המאוחדות כללה את רוב שטחו של הנגב בשטח המיועד להקמת המדינה היהודית.
המלצת הוועדה להכליל את הנגב בתוך שטח המדינה היהודית הושפעה בעיקר מעובדת קיומן של 11 הנקודות וקו המים אליהן. חשיבותו של קו המים הייתה כה בולטת, שעורך עיתון דבר השבוע טרח להדפיס על מפת החלוקה את שני הקווים, המערבי והמזרחי.
היפ-הופ
אייל (פירושונים)
הכספת
הכספת הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי שאותו המציא והנחה ארז טל. לאחר שזכה להצלחה בישראל, פורמט השעשועון נמכר לצרפת, הונג קונג, יוון וקפריסין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, אוקראינה, תאילנד, בריטניה ווייטנאם. בארצות הברית, רשת ABC הייתה אמורה להעלות את הפורמט בשנת 2003, אך הדבר לא יצא לפועל בסופו של דבר.
הפקה ושידור.
השעשועון פותח על ידי ארז טל, רות ניסן ואורי גרוס, והופק על ידי חברת הפקות של טל, "מנטה הפקות". "הכספת" התחרתה בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" שעלה במסגרת שידורי רשת בנובמבר 1999. "הכספת" עלתה ב-5 ביולי 2000 ורשמה באותו שבוע רייטינג של 22.4% מול 24.9% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". שבוע אחר כך עברה את המתחרה עם 23.4% מול 22.7%. ובסיום הקיץ היה ל"כספת" רייטינג ממוצע של 21.2% מול 19.7% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". עד נובמבר 2000 הגישה את התוכנית, לצד ארז טל, אילנה ברקוביץ'. שידור העונה הראשונה הסתיים בינואר 2001.
בסוף יולי 2000 הוגשה לבית המשפט בקשה לתובענה ייצוגית נגד "הכספת", בטענה לעריכת הגרלה ללא היתר, עקב הדרישה מהצופים לתשלום של 8 שקלים עבור השתתפות בתוכנית, כאשר הצופים נבחרים בהגרלה מתוך מאגר הצופים שמבקשים להשתתף בתוכנית באותו שבוע. ארז טל יצאה נגד מגיש התביעה בשידור חי, ואחר כך נדרש להתנצל. במאי 2001, בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע כי התוכנית אכן כוללת רכיבים של הגרלות אסורות. השופטת, רות שטרנברג-אליעז, קבעה כי חברת שידורי קשת וארז טל הפרו את הוראות החוק האוסרות הימורים, הגרלות ומשחקים אסורים. עם זאת, נדחתה הבקשתה לאשר תובענה ייצוגית בסך 2.4 מיליון שקל בטענה לנזקים הנגרמים למשתתפים בתוכנית.
באוקטובר 2000, חברת הטלוויזיה קינג וורלד, חברה-בת של רשת CBS מארצות הברית, רכשה את זכויות ההפצה של "הכספת" ברחבי העולם. ההסכם קבע, כי קשת ו"מנטה הפקות" יקבלו אחוזים ממכירת התוכנית למדינות שונות בעולם לפי מפתח משתנה, שמותנה בגודל השוק באותה מדינה. במסגרת ההסכם, ניתנה לרשת CBS האופציה להפיק את התוכנית בתוך גבולות ארצות הברית, אך היא לא הפיקה אותה.
ביולי 2001 החל שידור העונה השנייה של "הכספת", אך היא זכתה לרייטינג נמוך יוצר מהעונה הראשונה. בעונה השנייה שודרה התוכנית במקביל בטלוויזיה, באינטרנט ובסלולר, באמצעות שיתוף פעולה בין החברות "קשת אינטראקטיב" וסלקום, שפיתחו ביחד משחק לטלפונים סלולרים ולאינטרנט.
במאי 2002 עלתה גרסה של התוכנית בערוץ ITV הבריטי בשם "The Vault", שבמקביל מכרה קשת גם את הזכויות למשחק האינטרנט "הכספת אונליין" לחברה בריטית.
ביולי 2002, החל ערוץ 10 במשא ומתן לרכישת "הכספת"
, אך שידורי "קשת" הפעילה את זכות הסירוב שהייתה לה, והתוכנית לא עברה לערוץ 10.
בדצמבר 2002, הודיע ארז טל שהוא עובר לערוץ 10, לאחר שחתם על חוזה בסכום של 5 מיליון דולר. אולם לאחר שערוץ 10 נקלע לקשיים, ההסכם הוקפא במרץ 2003, ובוטל סופית במרץ 2004 מבלי שטל הפיק אף תוכנית לערוץ.
באוקטובר 2000, חברת הכבלים HOT השיקה ערוץ חדש שהוקדש לתוכנית. הערוץ אפשר משחק בשעשועון האינטראקטיווי בעזרת השלט.
העונה האחרונה של השעשועון שודרה בשנת 2007 בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בהנחיית גבי גזית.
מבנה התחרות.
בכל תוכנית משתתפים שלושה מתחרים.
שלב ראשון.
בשלב הראשון כל מתמודד משחק בנפרד, כאשר לרשותו עומדות 3 דקות לענות על 10 שאלות. בכל שאלה מקבל המתמודד כרמז את מספר האותיות בכל מילה בתשובה המבוקשת ולעיתים גם מספר אותיות מתוך התשובה. המתמודד עונה על השאלות בעצמו, ולאחר שמוצגות בפניו כל השאלות, אם לא הצליח לענות על כולן, הוא יכול לקבל תשובות משני עוזרים שהביא עמו למשחק. לרשות העוזרים עומדים מקורות מידע, כגון אינטרנט, אנציקלופדיות, ומילונים. עבור כל שאלה שפתר בעצמו מקבל המתמודד סכום כסף, ועבור תשובה שקיבל מעוזרים, סכום נמוך יותר. אם הצליחו המתמודד ועוזריו לפתור את כל 10 השאלות שהוצגו, המתמודד מקבל בונוס.
שאלת נכון / לא נכון.
בסיום השלב הראשון יכול המתמודד לענות על "שאלת נכון / לא נכון". כדי לענות על השאלה, עליו לסכן לפחות חצי מהסכום שצבר. למתמודד מוצגת עובדה, שאת אמיתותה עליו לקבוע. אם צדק, מתווסף לחשבונו הסכום שסיכן. אם טעה, מופחת מחשבונו הסכום שסיכן.
הצגת הסכומים.
לאחר שכל המתמודדים סיימו את השלב הראשון ואת שלב "שאלת נכון / לא נכון", הם נחשפים להישגיהם של עמיתיהם. המתמודד בעל הסכום הנמוך ביותר בשלב זה עוזב את המשחק, ושני הנותרים ממשיכים לשלב הבא.
ראש בראש.