לאחר התבוסה הגרמנית, הסתתר אבץ בזהות בדויה, ועבד כחוטב עצים באזור היער השחור. העבודה הפיזית הקשה פגעה בבריאותו, ומשפנה לקבל סיוע רפואי נחשפה זהותו. אבץ הוסגר לצרפת, והועמד שם לדין באשמת פשעי מלחמה. בין היתר הודה אבץ במשפטו, כי הוא שהציע את רציחתו של המדינאי הצרפתי היהודי ז'ורז' מנדל שהוחזק במעצר, ונרצח על ידי אנשי המיליס הצרפתים. ביולי 1949 נדון ל-20 שנות מאסר עם עבודת פרך. בהרשעתו ניתן משקל של ממש לחלקו בגירוש יהודי צרפת למחנות ההשמדה. באפריל 1954 העניק נשיא צרפת רנה קוטי חנינה לאבץ ולמספר פושעי מלחמה אחרים שהוחזקו בכלא הצרפתי. אבץ עבר לגור עם אשתו בדיסלדורף, ובמאמצים רבים מצא עבודה כסגן עורך בעיתון של המפלגה הליברלית-דמוקרטית בשם "פורטשריט". ב-5 במאי 1958 מת בתאונת דרכים בגרמניה.
דליה פן
דוד הד
דוד הד (Heyd; נולד ב-31 ביולי 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מופקד הקתדרה לפילוסופיה ע"ש חיים פרלמן.
ביוגרפיה.
אביו, אוריאל הד, שימש פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ועמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. הד למד לתואר ראשון ושני בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד ב-1976. הדיסרטציה שלו, בהנחיית סר סטיוארט המפשייר וסר ג'פרי וארנוק, הייתה בנושא "The Status of Supererogatory Acts in Ethical Theory". לאחר מכן החל להרצות בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. הד היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ברקלי ועוד.
תחומי המחקר של הד הם אתיקה, פילוסופיה פוליטית וביואתיקה. הוא חבר במועצה הלאומית לביואתיקה ובוועדות ציבוריות בנושאים של פונדקאות, חוק החולה הנוטה למות, ניסויים רפואיים בבני אדם, טכנולוגיות גנטיות ואתיקה במחקר.
הד נשוי ואב לבן. אשתו, מילי הד, היא פרופסור לאמנות מודרנית ועכשווית באוניברסיטה העברית. אחיו, מיכאל הד (1943–2014), היה פרופסור להיסטוריה, גם הוא באוניברסיטה זו.
פרסים.
בשנת 2017 זכה הד בפרס א.מ.ת (פרס האמנות המדע והתרבות), בקטגוריה מדעי הרוח והיהדות: פילוסופיה.
ד&quot;ס
מרקוס סמואלסון
מרקוס סמואלסון (בשוודית: Marcus Samuelsson; נולד בשם Kassahun Tsegie ב-25 בינואר 1970 באתיופיה) הוא שף שוודי ובעלים-שותף של מסעדת "אקוואויט" (Aquavit) בעיר ניו יורק ושל מסעדת "סי-האוס" (C-House), במלון אפיניה בשיקגו, "מרק בורגר" (marc burger) בשיקגו ו"סטריט פוד" (Street Food) בסטוקהולם.
שנותיו הראשונות והקריירה.
לאחר לידתם נפטרה אמם משחפת, בהיותו בן שלוש, Kassahun Tsegie ואחותו המבוגרת Fantaye, אומצו בידי אן מארי ולנארט סמואלסון, עקרת בית וגאולוג, שהתגוררו בגטבורג, שוודיה. האחים המאומצים קיבלו שמות חדשים: מרקוס ולינדה סמואלסון. יש להם גם אחות מאומצת, אנה סמואלסון. אביהם הביולוגי של האחים, Tsegie, הוא כומר ואב לשמונה אחים חורגים של השף; הוא עדיין מתגורר בכפר באתיופיה שם נולד סמואלסון.
אחרי שהחל להתעניין בבישול בהשפעת סבתו מצד אמו בשוודיה, למד סמואלסון במכון הקולינרי בגטבורג, שם גדל, התלמד בשווייץ ובאוסטריה, והגיע לארצות הברית ב-1991 כטבח במסעדת "אקוויט". בהיותו בן 24, סמואלסון נעשה השף הראשי של "אקוויט" ומעט אחרי-כן נהיה השף הצעיר ביותר שקיבל ניקוד שלושה כוכבים בביקורת המסעדות של הניו יורק טיימס. ב-2003 הוא נבחר ל"שף הטוב ביותר: העיר ניו יורק" בידי קרן ג'יימס בירד. באותה שנה הוא פתח את מסעדתו השנייה ריינגו (Riingo), שמגישה אוכל אמריקאי בהשפעת המטבח היפני.
ספריו של סמואלסון פורסמו באנגלית ובשוודית. ב-2006 ראה אור ספרו בהשפעה אפריקאית The Soul of a New Cuisine שזכה בפרס "ספר הבישול הבינלאומי הטוב ביותר" מקרן ג'יימס בירד. ספרים אחרים שכתב הם Aquavit and the New Scandinavian Cuisine, En Smakresa (מסע של טעמים) ו-Street Food.
סמואלסון הוא פרופסור אורח למדעי הקולינריה הבינלאומיים באוניברסיטת אומאו (בבית הספר למסעדנות ולאמנויות הקולינריה של אוניברסיטת אומאו) בשוודיה. הוא בעל תוכנית הטלוויזיה Inner Chef, ששודרה ב-2005 בערוץ Discovery Home והגיש תוכנית נוספת ב-2008, Urban Cuisine בערוץ Centric. סגנון הבישול שלו משלב השפעות בינלאומיות עם מטבחים מסורתיים משוודיה, יפן ואפריקה. סמואלסון נשוי לדוגמנית גייט (מאיה) הייל. ב-29 בנובמבר 2009, שימש סמואלסון כשף אורח של ארוחת הערב הרשמית הרשמית בתקופת נשיאותו של הנשיא ברק אובמה. הארוחה, הייתה לכבודו של ראש הממשלה מאנמוהאן סינג של הודו והוגשה במדשאה הדרומית של הבית הלבן והייתה בעיקרה צמחונית ונכחו בה 400 אורחים. סמואלסון ניסה להרכיב מאכלים ברי קיימא ואזוריים שמשקפים את המיטב במטבח האמריקאי ועדיין מעוררים טעמים של הודו. הארוחה התבססה על ירקות ועשבים טריים מגן הבית הלבן, תפריטו של סמואלסון כלל מרק עדשים אדומות, כופתאות תפוחי אדמה צלויות, ופראונים בקארי ירוק.
סמואלסון משמש כיועץ למכון לחינוך קולינרי בעיר ניו יורק.
נכון ל-2010, הוא חי בהרלם, ליד המבנה בו שוכנת מסעדתו החדשה, "רד רוסטר" (Red Rooster), שפתחה את דלתותיה ב-2010.
במרץ 2010, אירחה "רד רוסטר" ארוחת ערב לגיוס כספים לוועדה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית, הנשיא אובמה השתתף בארוחת הערב. האירוע שעלה $30,800 דולר לסועד, גייס $1.5 מיליון.
בשנת 2021, השתתף בתוכנית הבישול של סלינה גומז, "סלינה + שף".
טלוויזיה.
מרקוס סמואלסון הופיע בתוכניות בערוצים רבים, בכללם: CNN, בתוכנית The Dylan Ratigan Show של רשת MSNBC, כשופט בתוכניות Top Chef, Iron Chef America וChopped והוא מרבה להופיע בתוכנית Today של רשת NBC. בעבר הוא הנחה תוכניות משלו: The Inner Chef וUrban Cuisine. לאחרונה, הוא חבר לאמריקה און ליין על-מנת ליצור את Kitchen Daily, תוכנית מבוססת-מרשתת, שבה סמואלסון יעביר שיעורי בישול מדי חודשיים למיליוני צופים מקוונים.
בראשית 2010 סמואלסון התמודד לצד 21 שפים בעלי שם בסדרה המצליחה Top Chef Masters בערוץ Bravo. בתום עשרה פרקים, הוכרז סמואלסון כמנצח, והרוויח $115,000 עבור פרויקט Tap של יוניסף.
דריאדות
המדריאדות
התזמורת הסימפונית של סן דייגו
התזמורת הסימפונית של סן דייגו (באנגלית: San Diego Symphony) היא תזמורת סימפונית אמריקאית, היושבת בסן דייגו שבקליפורניה.
היסטוריה.
ב-6 בדצמבר 1910 הופיעה בקונצרט הראשון שלה כ"תזמורת העירונית של סן דייגו". המנהל המוזיקלי שלה הוא המנצח הוונצואלי רפאל פייראר.
התזמורת מגישה למעלה מ-100 קונצרטים בעונה. היא מופיעה בסדרות מנויים בקופלי הול, אולם מופעים שנבנה בשנת 1929 כאולם קולנוע מפואר בסגנון רוקוקו צרפתי בשם "תיאטרון פוקס". האולם נמסר לתזמורת בשנת 1984. "מגדלי סימפוני", הבניין השני בגובהו במחוז סן דייגו, נבנו סביב קופלי הול בשנת 1989. תוכנית הקונצרטים של תזמורת סן דייגו כוללת סדרות שונות ומגוונות, בהן יצירות מופת, מוזיקה קלה וקונצרטים לכל המשפחה. בחודשי הקיץ מציגה התזמורת עונת קונצרטים קלים תחת כיפת השמיים. מאז 2005 משמשים נגני תזמורת סן דייגו כתזמורת האופרה של סן דייגו.
התזמורת עברה במהלך שנות קיומה כמה תקופות של קשיים פיננסיים, שאילצוה להפסיק את פעולתה. התקופה הראשונה חלה בין 1921 ל-1926. התזמורת חידשה קונצרטי קיץ מוגבלים בשנת 1927, אבל התפרקה שוב ב-1936. ב-1949 חזרה התזמורת להופיע בקונצרטים. קשיי המימון של התזמורת הובילו להודעה על פשיטת רגל במאי 1996 ולהפסקת הופעות, שבאה לסיומה בשנת 1998, עם ג'ונג-הו פאק, מי שהיה עוזר המנצח בשנת 1994, כמנהל מוזיקלי. בין השנים 2004 - 2017 המנהל המוזיקלי היה ג'אג'ה לינג.
מלווין ג. גולדצבאנד, הארכיבר של תזמורת סן דייגו, הוציא לאור ספר על התזמורת, "הסימפונית של סן דייגו מפתיחה עד הדרן".
לימה גבואי
צורן (חברה)
צורן קורפוריישן (באנגלית: Zoran Corporation) הייתה חברת חומרה, שנוסדה על ידי יזמים ישראלים ומרכז הפיתוח העיקרי שלה היה בישראל, בחברת בת בשם צורן מיקרואלקטרוניקה (Zoran Microelectronics) שישבה בחיפה. החברה עסקה בפיתוח שבבים למוצרי אלקטרוניקה בידורית כמו מצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ומדפסות ונסחרה בנאסד"ק. צורן נמכרה בשנת 2011 לחברת CSR Plc הבריטית תמורת 484 מיליון דולר. בשנת 2014 נרכשה CSR על ידי חברת קוואלקום.
היסטוריה.
הקמת החברה.
צורן נוסדה בשנת 1981 על ידי ד"ר לוי גרצברג, מהנדס חשמל, בעל תואר שני מטעם הטכניון שעשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בשנות השבעים.
גרצברג החל לעבוד בתעשיית האלקטרוניקה כיועץ לחברות כמו זירוקס ואינטל לאחר מכן כיהן כסגן מנהל המעבדות בסטנפורד והנחה דוקטורנטים. בשנת 1981 החליט להקים את צורן, אך רק בשנת 1983 החל בהקמה מעשית של החברה כאשר פגש את יובל אלמוג שצורף כשותף. בהמשך פגשו, במקרה, את עוזיה גליל, נשיא אלרון, ואת דן טולקובסקי, יו"ר דיסקונט השקעות, כאשר נחתו בבן-גוריון זיהו אותם והציגו את עצמם. אלרון יחד עם פרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק, השקיעו בחברה. עוזיה גליל מונה ליו"ר (תפקיד שמילא עד שנת 2011).
בתחילה תכננו לבנות מפעל לייצור בישראל, אך הוחלט שהאתר בישראל יתמקד בתכנון בלבד. המוצר הראשון שהחברה פיתחה היה שבב לעיבוד אותות, המסוגל לבצע עיבודים מורכבים ומרובים בעלויות נמוכות, על ידי מתמטיקה חכמה. בשנת 1985, היה המוצר מוכן והחל להימכר.
קווי מוצר.