היא הופיעה בפרסומות עבור מותגים דוגמת באלנסיאגה, ג'יל סאנדר, גוצ'י, הוגו בוס, הרמס, H&amp;M, קלווין קליין, שאנל, רוברטו קוואלי, ג'יאנפרנקו פרה, אמפוריו ארמאני, קלואי, קרל לגרפלד, מקס מארה, ולנטינו גאראווני, פוליני, Jaeger, גאפ וטום פורד. היא אחת מהפנים של הבושם גוצ'י, לצידן של הדוגמניות נטשה פולי ורקל זימרמן, וכיכבה בפרסומת בטלוויזיה בבימויו של דייוויד לינץ'. היא הפנים של הבושם IN2U של קלווין קליין.
הופיעה בתצלומים של מאמרי מערכת עבור כתבי עת רבים לאופנה, בכללם המהדורות בשפות השונות של הווג, עבור Interview Magazine, W Magazine, המהדורות האמריקאית והרוסית של הרפרס בזאר, המהדורות הצרפתית והקוריאנית של נומרו, i-D, V ופרפל. היא גם הופיעה על גבי השער של ווג הבריטי, ווג האיטלקי, פרפרל, ווג פריז, נומרו הצרפתי והקוריאני, i-D, V, W Magazine והמהדורות הסינית, הפורטוגזית, הדרום קוריאנית והיפנית של ווג.
מספר פריטי אופנה מכונים על שמה של אריקסן, בכללם תיק היד פריה של ג'יל סטיוארט,
הצמיד פריה של קלואה ונעלי פריה של אלכסנדר ואנג.
היא מדורגת במקום השני ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות בעולם של המגזין models.com,
ווג פריז בחר בה כאחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים.
כיום היא מתגוררת בניו יורק.
פנקיאה
פנקיאה (ביוונית: Πανάκεια, Panakeia) היא אלת המרפא במיתולוגיה היוונית. היא בתם של אסקלפיוס ואפיאונה (אלת שיכוך הכאב).
פירוש השם פנקיאה ביוונית הוא "התרופה לכל דבר".
פנקיאה וכל אחת מחמש אחיותיה ביצעו היבטים שונים בעבודת אפולו, אל הרפואה: איסו הייתה אלת ההתאוששות, היגיאה הייתה אלת הגהות, אקסו הייתה אלת ההחלמה, ואגלאה הייתה אלת היופי הטבעי.
לפנקיאה ארבעה אחים: פודלריוס אשר נודע בכושר אבחנותיו, מָכָאוֹן שהיה מנתח אמן, תלספורוס נודע כגמד שהקדיש את חייו לשרותו של אסקלפיוס, ואראטוס, אחיה החורג היה גיבור יווני ומשחרר סיקיון.
על פנקיאה מסופר כי הייתה מצוידת בשיקוי שבעזרתו הייתה מרפאה את החולים. פנקיאה היא ההשראה למיתוס התרופה המרפאה כל מחלה ברפואה, אותו חומר אשר יאריך חיי אדם לנצח. בשפה המדוברת השתרש המונח פנקיאה כדימוי לאמצעי שפותר בצורה מלאה בעיה מורכבת. בתראקיה קרוי הנהר פנגה (בבולגרית: Zlatna Panega), על שם האלה פנקיאה.
גזה מרוצ'י
האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה
בלדסרה קוסה (איטלקית: Baldassare Cossa, 1370 לערך - 22 בדצמבר 1419) הוכתר והשתמש בתואר האפיפיורי "יוחנן העשרים ושלושה" בין השנים 1410 ו-1415, בתקופת הקרע המערבי, ונחשב כיום בעיני הכנסייה הקתולית כאנטי-אפיפיור.
קורות חיים.
קוסה נולד בפרוצ'ידה (או לפי טענות אחרות, באיסקיה) שבשטח ממלכת נאפולי דאז, בנו של הרוזן מטרויה שבאפוליה, דרום איטליה - איש אצולה שירד מנכסיו. שניים מאחיו הואשמו על ידי לאדיסלאו, מלך נאפולי, בעיסוק בשוד ימי ונדונו למוות.
לא ידוע רבות על תקופת ילדותו ונעוריו, אך ידוע שלמד משפטים באוניברסיטת בולוניה והחל את חייו המקצועיים כאיש צבא. ב-1389 נקרא על ידי בוניפקיוס התשיעי לחצר הוותיקן (הקוריה הרומאית), אך גם כאן, לא ידוע אם בגלל שהיה מקורב לאפיפיור או מסיבה אחרת. מכל מקום, תחילה הוא לא הוסמך ככומר, אלא מילא תפקידי מנהלה ומשמר, אם כי קיימות שמועות כי היה מעורב בשמעונות, מכירת שירותי דת תמורת אתנן. בשלב מאוחר יותר הוא שירת בלשכת האפיפיור, וב-27 בפברואר 1402 קיבל תואר כחשמן ונשלח לניהול עסקי האפיפיור בבולוניה, אותה הכיר מתקופת לימודיו.
אפיפיור או אנטי אפיפיור.
שנות פעילותו בכנסייה היו שנים סוערות, תקופת ה"קרע המערבי". בשנים בהן קוסה שירת בבולוניה את האפיפיור בוניפקיוס, כיהן במקביל כאנטי-אפיפיור מתחרה לבוניפקיוס באביניון, האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר.
ב-1410 הוכתר קוסה על ידי מועצת פיזה כאפיפיור וכיורשו של האנטי-אפיפיור אלכסנדר החמישי. תקופת פעילותו כאפיפיור (שהוכרז אחר כך כאנטי אפיפיור) המשיכה להיות מאופיינת במחלוקת קשה בכנסייה. בנוסף לקרע המערבי, התקיימה מחלוקת תאולוגית גם עם תומכי יאן הוס. בפברואר 1411 פרסם קוסה בולה, להוצאת צו נידוי כלפי פראג ולגירושו של הוס מהכנסייה, אך המחלוקת נותרה בעינה.
ב-1415 הדיחה ועידת קונסטנץ את קוסה מכהונתו, חרף תמיכתו של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בטענתו לאפיפיורות וב-1419 הוא מת בפירנצה.
קליפר
קְלִיפָּר (באנגלית: Clipper) הוא סוג ספינת מפרש מהירה מן המאה ה-19 שלה שלושה תרנים, או יותר, ומפרשים מרובעים. ספינות אלה היו צרות ביחס לאורכן, כושר נשיאת המטען שלהן היה מוגבל וקטן ביחס לספינות שנבנו לקראת סוף המאה, ושטח מפרשיהן היה גדול. ספינות הקליפר יוצרו בעיקר במספנות בבריטניה ובארצות הברית, אולם מספר קטן של ספינות קליפר יוצר אף בצרפת, הולנד ומדינות נוספות. ספינות הקליפר שייטו בכל ימי תבל, בעיקר בנתיבי המסחר שבין בריטניה למושבותיה במזרח, בנתיב הסחר החוצה את האוקיינוס האטלנטי, וכן בין ניו יורק לסן פרנסיסקו דרך כף הורן בתקופת הבהלה לזהב. החל משנות ה-50 של המאה ה-19 החלו ההולנדים לבנות ספינות קליפר לצורך המסחר בתה וכספינות נוסעים לג'אווה.
עיצובו הייחודי של חרטומן של ספינות הקליפר איפשר להן לחצות גלים במהירות רבה יותר ומכאן אף מקור שמן. היסטוריונים רבים רואים בתקופת ספינות הקליפר את תור הזהב של ספינות המפרש. שיא השימוש בספינות הקליפר היה בין 1843, עם עליית הדרישה לתעבורה ימית מהירה ולשינוע תה ממזרח אסיה לאירופה, לשנת 1869 עם פתיחת תעלת סואץ.
מקור המונח.
מקורו של המונח "קליפר" (clipper) הוא ככל הנראה בפועל האנגלי clip, אשר משמעותו בימים עברו הייתה, בין השאר, לרוץ או לטוס במהירות. המשורר האנגלי, בן המאה ה-17, ג'ון דריידן השתמש במילה clip כדי לתאר את מעוף הבז. ספינות הקליפר נראו כטסות במהירות על פני הים.
בעוד שאין ודאות באשר למקור המונח קליפר בהקשר הימי, בכל הקשור לדגם ספינות ה"בולטימור קליפרס" משלהי המאה ה-18, ידוע כי אוניות אלה עוצבו באופן שתשייטנה במהירות מעל פני הגלים, ולא תחצנה את הגלים, כפי שאוניות בדרך כלל שטות. מסיבה זו קיבל דגם זה את שמו.
דעיכה.
הדעיכה בשימוש בספינות קליפר החלה עם הנפילה הכלכלית ב-1857 (הפאניקה של 1857) והמשיכה עם ההכנסה ההדרגתית לשימוש של ספינות הקיטור. למרות שספינות הקליפר היו מהירות מספינות הקיטור הראשונות, הן עדיין היו תלויות בתנאי הרוח בעוד שספינות הקיטור נהנו מתפעול שוטף ולפיכך יכלו לעמוד בצורה טובה יותר בלוחות זמנים.
בתקופה זו פותח גם סוג ספינה היברידית – ספינת קליפר קיטורית שהייתה בעלת מפרשים ומנועי קיטור שיועדו לשימוש בהיעדר רוח. ה- Royal Charter שנבנתה ב-1857 היא דוגמה לסוג ספינה זה.
הגורם המשמעותי ביותר לנפילה של ספינות הקליפר היה הפתיחה של תעלת סואץ ב-1869 שאיפשרה קיצור דרך לספינות קיטור בין אירופה ואסיה בעוד שהיה קושי בשימוש בתעלה עבור ספינות קליפר. כתוצאה מכך, הופסק השימוש בספינות קליפר לצורך מסחר בתה והן הוגבלו להעברת מהגרים בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד. בשנות ה-80 של המאה ה-19 היו ספינות הקליפר עדיין אחראיות על שינוע רוב הסחורות (כמו צמר) בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד אך לבסוף גם פעילות זו הפכה ללא רווחית וצי ספינות הקליפר הפך ללא שמיש.
נמל התעופה הבין-לאומי פילדלפיה
נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה (באנגלית: Philadelphia International Airport) הוא נמל התעופה הגדול ביותר בעמק דלאוור פנסילבניה, והוא משרת את העיר פילדלפיה. בשנת 2008 דורג במקום ה-11 בעולם מבחינת היקף תנועת הנוסעים העוברת דרכו, והוא אחד מבסיסי הפעולה המרכזיים של חברת אמריקן איירליינס. נמל התעופה הוא אחד מנמלי התעופה העמוסים ביותר בעולם ובשנת 2006 עברו דרכו 31,768,272 נוסעים. קצב גדילת התנועה דרך הנמל מהיר והוא סובל ממחסור ברחבות חניה למטוסים ובמערכת אספקת הדלק למטוסים. מנמל התעופה יוצאות טיסות לארצות הברית, קנדה, האיים הקאריביים, אמריקה הלטינית, אירופה והמזרח התיכון. הטרמינל הבינלאומי ורוב מתקני הנמל ממוקמים באזור טיניקום טאונשיפ (Tinicum Township), במחוז דלאוורי.
היסטוריה.
נמל התעופה נפתח והחל לפעול בשנת 1925. במהלך מלחמת העולם השנייה השתמש חיל האוויר האמריקאי בשדה התעופה כבסיס מרכזי לאימון טייסים. במהלך השנים, עד 1945, השדה היה כמעט בשליטה מלאה של צבא ארצות הברית אך לאחר מלחמת העולם השנייה החל הצבא לעזוב את המקום ורוב הפעילות חזרה להיות אזרחית.
טרמינלים.
בנמל התעופה פילדלפיה ישנם שבעה טרמינלים, המחוברים זה לזה, למעט טרמינל F.
פיחת
קנדלאריה
קנדלריה
מתיו מוריסון
קורי מונטית
דני קרי
טיסה 236 של אייר טראנסט
טיסה 236 של אייר טראנסט (air transat) הייתה טיסת נוסעים מסחרית, שנשאה 306 נפשות, והייתה מעורבת באירוע אווירי חמור בשמי האוקיינוס האטלנטי ב-24 באוגוסט 2001. הדלק במכלי המטוס שנשא את הטיסה דלף ואזל בדרכו מקנדה לפורטוגל ומנועיו כבו. טייסי המטוס הצליחו להנחית את המטוס בשלום בשדה תעופה באיים האזוריים ללא אבדות בנפש. במהלך הטיסה דאה המטוס ללא כוח מנועים במשך 19 דקות – הדאייה הארוכה ביותר אי פעם של כלי-טיס שלא נועד לדאייה.
האירוע.
ראשית הטיסה.
טיסה 236 הופעלה על ידי חברת אייר טראנסט, חברת שכר קנדית, שבסיסה ממוקם בשדה התעופה הבינלאומי במונטריאול. המטוס שנשא את הטיסה היה מדגם A330 בעל שני מנועים מתוצרת חברת איירבוס. הוא יוצר בשנת 1999 ונמסר לאייר טרנסאט באותה שנה.