הולמברג II (מופיעה בקטלוגים גם כ-Arp 268 וכן כ-DDO 50) היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה במרחק של כ-10.7 מיליון שנות אור ממערכת השמש, ושייכת לקבוצת M81. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.4 והיא התגלתה ב-1950 על ידי האסטרונום אריק הולמברג בזמן שסקר את האזור של M81. הגלקסיה נמצאת כ-5 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ (רו) בדובה הגדולה, באזור חסר כוכבים בהירים סמוך לגבול של הקבוצה עם קבוצת הכוכבים ג'ירף. כ-8.3 מעלות ממזרח לה נמצאות M81 ו-M82, שתיהן שייכות גם כן לקבוצת M81, וכ-4.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 2366 שככל הנראה שייכת גם כן לאותה קבוצת גלקסיות.
מאפיינים.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-8 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-25,000 שנות אור, כרבע הקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, פחות מ-2% ממסת שביל החלב, אך פחות מ-20% ממסתה, כ- מסות שמש בלבד, היא של חומר נראה ולמעלה מ-80% ממסתה היא חומר אפל שמהותו אינה ידועה. מהמסה הנראית, רק 8% הם כוכבים ולמעלה מ-90% מהמסה הנראית, כ- מסות שמש היא של גז חופשי. הגז החופשי יוצר אזורי H I גדולים שבהם נוצרים כוכבים חדשים. יצירת הכוכבים משאירה אזורים חסרי גז המוקפים במעטפות גדולות של חומר. בתוך המעטפות מתרחשת יצירת כוכבים חדשים אינטנסיבית והכוכבים המסיביים והצעירים יוצרים קרינה על-סגולה שמייננת את הגז במעטפות ויוצרת בהם אזורי H II שזוהרים באור אדמדם. המעטפות שמתנפחות מתנגשות לעיתים זו בזו וכתוצאה מכך הגז נדחס ומתאפשרת יצירה של כוכבים חדשים נוספים. בגלקסיה יש מקור חזק מאוד של קרינת X שככל הנראה מקורו בחור שחור עם מסה של אלפי מסות שמש ושגורם לענני הגז שסביבו להאיץ ולהתנגש במהירויות גבוהות. הקרינה גורמת ליינון חזק של החומר שמסביב לחור השחור ולפליטה של קרינה בספקטרום רחב. תצפיות בתחום התת-אדום מצביעות על קיומו של על-ענק כחול שנמצא בסמיכות לחור השחור ומאבד את שכבותיו החיצוניות, שנסחפות לכיוון החור השחור ותורמות חומר לדיסקת הספיחה שמקיפה אותו.
רוברט שטולץ
רוברט אליזבת שטולץ (בגרמנית: Robert Elisabeth Stolz 25 באוגוסט 1880 - 27 ביוני 1975) היה
פזמונאי ומנצח אוסטרי, כמו גם מלחין אופרטות ומוזיקה לסרטים.
חייו.
שטולץ נולד להורים מוזיקליים בגראץ. אביו היה מנצח ומלחין, אמו הייתה פסנתרנית קונצרטים, והוא היה קרוב משפחה של זמרת הסופרן טרזה שטולץ. בגיל שבע, סייר באירופה כפסנתרן וניגן מיצירות מוצרט. הוא למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה אצל רוברט פוקס ואנגלברט הומפרדינק. משנץ 1899 כיהן משרות ניצוח במריבור (שנקראה אז מרבורג), זלצבורג וברנו, לפני שתפס את מקומו של ארטור בודנצקי בתיאטר אן דר וין בשנת 1907. הוא ניצח שם, בין השאר, על ביצוע הבכורה של "חייל השוקולד" מאת אוסקר שטראוס בשנת 1908. בשנת 1910 פרש ממשרתו כדי להיות מלחין ומנצח עצמאי. בינתיים החל להלחין אופרטות ושירים נפרדים וקצר כמה וכמה הצלחות בתחומים אלה.
אחרי ששירת בצבא אוסטריה במלחמת העולם הראשונה, הקדיש שטולץ את זמנו בעיקר לקברט, ובשנת 1925 עבר לברלין. בסביבות 1930, החל לחבר מוזיקה לסרטי קולנוע, בהם הסרט המדבר הגרמני הראשון "שני לבבות בקצב הוואלס", שוואלס הנושא שלו היה עד מהרה לחביב הקהל. כמה יצירות קודמות של שטולץ, כגון "Adieu, mein kleiner Gardeoffizier" מתוך האופרטה שלו "נשות וינה העליזות", התפרסם בקהל הרחב באמצעות מדיום הקולנוע, לאחר ששולב ב"פונדק הסוס הלבן".
עקב עליית המשטר הנאצי בגרמניה חזר שטולץ לווינה, שם היה שיר הנושא שלו לסרט Ungeküsst soll man nicht schlafen gehn ללהיט. הוא המשיך בפעילותו גם בברלין. בנסיעותיו הלוך ושוב מעיר לעיר הבריח יהודים ופליטים פוליטיים מגרמניה לאוסטריה בתא המטען של הלימוזינה שלו. הוא חזר על כך 21 פעמים. אז הגיע האנשלוס ושטולץ עקר שוב את מושבו, תחילה לציריך ואחר לפריז, שם נכלא בשנת 1939 כגורם עוין. הוא שוחרר בעזרת ידידים וב-1940 יצא לניו יורק.
בארצות הברית נחל שטולץ תהילה הודות לקונצרטים של מוזיקה וינאית שערך, החל ב"לילה בווינה" בקרנגי הול. כתוצאה מכך, קיבל הזמנות רבות להלחין מוזיקה להצגות ולסרטים, והיה מועמד לשני פרסי אוסקר: "ואלס בעננים" ל"מצעד האביב" היה מועמד ל"שיר המקורי הטוב ביותר" ב-1941, והמוזיקה שלו לסרט "זה קרה מחר" הייתה מועמדת לפסקול הסרט לדרמה או קומדיה הטובה ביותר ב-1945.
ב-1946 חזר שטולץ לווינה, שם חי את שארית חייו. בשנות ה-60' וה-70' הרבה להקליט אופרטות של מלחינים כיוהאן שטראוס הבן, פרנץ להאר, אמריך קלמן ולאו פאל, שהכיר קודם לכן.
בשנת 1952 החל שטולץ להלחין ל"רביו הקרח של וינה". הוא הקדיש את הראשונה ב-19 אופרטות הקרח שלו ("אוה הנצחית") לאלופת אירופה אוה פאווליק. ב-1970, לציון יום הולדתו ה-90, הוענק לו תואר "אזרח כבוד של וינה", המוזיקאי השני שזכה לכבוד זה אחרי ריכרד שטראוס. דמותו מונצחת גם על בול דואר בסדרת זיכרון של הדואר הווינאי.
בשנותיו המאוחרות השתמש בשרביט ניצוח שירש מפרנץ להאר; השרביט היה שייך במקור ליוהאן שטראוס וראשי התיבות של שטראוס היו חרותים בו בכסף.
לאחר מותו בברלין בשנת 1975 נקבר סמוך ליוהנס ברהמס ויוהאן שטראוס הבן בבית הקברות המרכזי בווינה, ופסל שלו הוצב בגן העיר של וינה. רחוב נקרא על שמו - סמוך לבית האופרה.
נישואים.
רוברט שטולץ נישא חמש פעמים. נשותיו הראשונה והשנייה (גרטה הולם ופרנצי רסל) היו זמרות. אשתו השלישית הייתה יוזפינה צרניץ והרביעית נקראה לילי. אשתו החמישית הייתה איבון לואיז אולריך, שכונתה "איינצי" (2004-1912) או "די איינציגה", על שום תפקידה כמסייעת לאמנים גרמנים ואוסטרים גולים בפריז במלחמת העולם השנייה, הייתה מנהלת עסקיו עד מותו. הייתה לה בת אחת, קלאריסה, מנישואיה הראשונים, ורוברט שטולץ אימץ אותה.
מבחר סרטים.
Comprehensive list on IMDb Robert Stolz
פורד מודל K
פורד מודל K (באנגלית: Ford Model K) היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב פורד האמריקאית אשר יוצרה בין השנים 1906–1908.
יואל רוזנקיאר
יואל ברונו רוזנקיאר (נולד ב-18 בספטמבר 1986) הוא סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע ישראלי.
יואל הוא אחיו של השחקן והבמאי יונה רוזנקיאר.
ביוגרפיה.
רוזנקיאר נולד וגדל בקיבוץ יחיעם. הוא אחיו הצעיר של הבמאי והשחקן יונה רוזנקיאר. התחנך בקיבוצו ובמוסד החינוכי "אופק" שבקיבוץ עברון, במהלך הלימודים הופיע באירועים של המוסד בערבי תרבות.
שירת בצה"ל בסיירת גולני. למד משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך לימודיו הופיע במספר סרטים קצרים של אחיו הבמאי יונה רוזנקיאר.
לאחר סיום לימודיו התקבל רוזנקיאר להופיע במספר הצגות על תקן שחקן משלים ולרבות ההצגה "אהבה וכסף". בהמשך התקבל כשחקן בתיאטרון חיפה והופיע בין היתר בהצגות "איך לקום מהכיסא", "אמסטרדם" ועוד.
יואל כתב והופיע בקטעי סטנד-אפ לצד חברים מקיבוץ יחיעם.
ב-1 באוגוסט 2018 הוקרן סרט הביכורים של יונה רוזנקיאר "הצלילה" בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו מככב יואל בתפקיד הראשי לצד שני אחיו. על משחקו בסרט זה קיבלו יואל את פרס השחקן המצטיין של הפסטיבל יחד עם שני אחיו. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל בקיץ 2019.
ב-2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים".
בספטמבר 2020 פורסם שנמצא בזוגיות עם השחקנית דניאל גל, והם מתגוררים יחדיו בקיבוצו, יחיעם.
יואל ברונו רוזנקיאר
אמדאו קרבוני
אמדאו קרבוני (; נולד ב-6 באפריל 1965 בארצו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת המשחק של קרבוני נמשכה לאורך 22 שנים וכללה קרוב ל-700 הופעות רשמיות בכל המסגרות. את עיקר הקריירה העביר ברומא ובוולנסיה. לזכותו זכיות בשני תארים אירופים משמעותיים (גביע אירופה למחזיקות גביע עם סמפדוריה, גביע אופ"א עם ולנסיה), וכן שתי אליפויות ושלושה גביעים מקומיים. קרבוני ערך 18 הופעות במדי נבחרת איטליה, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 1996.
לאחר פרישתו המשיך לקריירה מקצועית, בה שימש כמנהל מקצועי בוולנסיה ובמוסקרון, וכיועץ טכני באינטר מילאנו.
קריירת משחק.
תחילת הקריירה.
קרבוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ארצו מעיר הולדתו. בעונתו הראשונה בבוגרים הושאל קרבוני לפיורנטינה מהסרייה א', אך לא שותף כלל במהלך העונה. הוא שב לקבוצתו בסרייה ב' בעונת , וסייע לה לשרוד בליגת המשנה עם שער אחד ב-22 הופעות ליגה. עונה לאחר מכן הושאל קרבוני פעם נוספת, הפעם לבארי. בעונה זו ערך קרבוני את הופעות הבכורה שלו בליגה הבכירה, ועד לתום העונה צבר עשר הופעות ליגה אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה.
קרבוני נותר בליגה הבכירה, כאשר לקראת עונת 1986/1987 חתם באמפולי. קרבוני היה לשחקן רוטציה וערך 11 הופעות ליגה בלבד, כאשר קבוצתו הצליחה לשרוד בליגה עם נקודה בלבד מעל לקו האדום. בתום עונה אחת, החליף קרבוני קבוצה רביעית בארבע עונות ועבר לפארמה מליגת המשנה. במדיה של פארמה לא זכה קרבוני להצלחה, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במרכז הטבלה, אך הפגין יכולת טובה שזיכתה אותו ב-28 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
סמפדוריה.