סאמרסקיל מופיעה ברשימה היוקרתית של חברי אגודת פביאן משנת 1942 עד 1947. היא הייתה מנהיגה פמיניסטית וקידמה את מאבקי הנשים בתקופתה. החל מ"חוק החלב הנקי" בשנת 1949. לאחר מכן, כנשיאת אגודת הנשים הנשואות, פעלה בתוך הפרלמנט ומחוצה לו כדי להבטיח את שוויון זכויותיהם של עקרות הבית ושל נשים גרושות. מאבק זה הוביל לחוק נכסי הנשים הנשואות בשנת 1964 ולחוק מוסד הנישואין ב-1967.
"מכתבים לבתי".
בשנות ה-50 של המאה ה-20 כתבה סאמרסקיל סדרת מכתבים לבתה שירלי, שבאותו זמן למדה רפואה באוניברסיטת אוקספורד. כמו אמה שירלי הייתה גם היא רופאה, פמיניסטית ופוליטיקאית. לאחר סיום הלימודים הפכה לרופאה וחברה בפרלמנט ובממשלה. המכתבים של אדית סאמרסקיל לשירלי נאספו ופורסמו בספר ״מכתבים אל בתי״ (1957). במכתביה מסבירה האם לבתה את אמונתה כי נשים עדיפות על גברים כמעט בכל דבר. כדי לתמוך בתיזה הזאת סאמרסקיל מציגה שלוש הוכחות: ראשית, היא מאמינה שרק נשים יכולות ליהנות משני עולמות של יוזמה יצירתית, ביולוגית אינטלקטואלית. שנית, היא סבורה שנשים חזקות יותר מבחינה פיזית כי הן מאריכות ימים יותר מהגברים. בנוסף, לדעתה לנשים כושר גופני העולה על זה של הגברים. סאמרסקיל מאמינה שלנשים יש אינטלקט שווה, ואף מפותח מזה של הגברים.
אף על פי שספרה של סאמרסקיל מבוסס רק על מכתבי האם לבתה, התשובות שלה לשאלות שמעלה שירלי, בסוגיות של חינוך לנשים שוויון והישגים, יוצרות תחושה של דיאלוג מתמשך בין השתיים, לשאלתה של שירלי על התפקיד שממלאות נשים נשואות בענייני המדינה, עונה אמה: "הדרישה העקבית של הנשים להכרה בזכותן לעבוד מחוץ לבית, שהתקדמה לה בשקט אך ללא הפסקה במהלך מאה השנים האחרונות, הושגה. כרופאה וכחברת פרלמנט אני מודעת לכך שנשים מתוסכלות וזועמות צבאו על דלתות בתי הספר לרפואה, הסגורות בפניהן, לפני שניתנה הכרה בדרשותיהן. לא ניתן כלל לטעון שקיבלו אותנו בברכה באוניברסיטאות או בחיים הציבוריים."(143) לאורך הקריירה שלה סאמרסקיל נאבקה והעלתה את המודעות לשוויון זכויות האישה. בתגובה לתלונתה של שירלי על ה"שאלה הסטנדרטית" של האנטי-פמיניסטים, "מדוע נשים לא הגיעו להשגים גבוהים יותר באמנויות ובמדעים?" האם עונה: "באופן אישי אני נפעמת מכך שנשים רבות כל כך הצליחו להצטיין ולהגיע להשגים למרות התנאים שהחברה כפתה עליהם״ (181). סאמרסקייל טוענת שלמרות הקשיים והדעות הקדומות, נשים מגיעות להישגים במוזיקה, באמנות החזותית ובספרות, וגם בקידום המדע והטכנולוגיה (181). עם זאת, מסקנתה של סאמרסקיל ב־1956 אינה שונה מזאת שהגיעה אליה וירג'יניה וולף, עשרים וחמש שנה מוקדם יותר. וולף טענה שגם כאשר הנשים מצליחות להתגבר על כל המכשולים החיצוניים, עדיין נותרים הקונפליקטים הפנימיים "החוויות שלי בגופי" (1942: 206).
במכתבה מביעה סאמרסקיל את דעתה ש"הכוח החזק ביותר שמעכב את האישה ומסיט אותה מהמסלול לקידום וקריירה, הוא "הדחף הביולוגי לקיום משפחה" (187).
סאמרסקיל נישאה בשנת 1925 לד"ר ג'פרי סמואל. ילדיהם אימצו את שם משפחתה של אמם. בתה, ד"ר שירלי סאמרסקייל, שימשה גם היא כחברת פרלמנט וכשרה בממשלה. נכדה בן סמרסקייל מונה בשנת 2003 למנכ"ל ארגון הצדקה הבריטי לשוויון זכויות להומוסקסואלים סטונוול, הארגון הגדול בסוגו באירופה.
סיסל
סיסל (שם מדעי: Agave sisalana; לעיתים ידוע גם כסיזל) הוא מין ממשפחת האגבה, המגיע במקור מדרום מקסיקו, המגדל סיב קשיח המשמש לייצור מוצרים שונים, בהם חבלים, חוטים, נייר, בד, נעליים, כובעים, תיקים ושטיחים.
מהסיסל מפיקים סיבים הקרויים גם הם סיסל. הם מוצאים מתוך העלים באופן ידני או על ידי מכונות ייעודיות, ולאחר ניקוי וייבוש משמשים להכנת חבלים ומברשות. הייצור העיקרי של סיבי סיסל בעולם הוא בהודו, אינדונזיה, טנזניה ואפריקה שמדרום לסהרה.
היסטוריה.
תוצרי הסיסל יוצאו לראשונה לאירופה מנמל סיסל במדינת יוקטן ומכאן שם הצמח. בהתאם לכך גם היה מקובל שמקור הסיסל בחצי האי יוקטן. הבוטנאי הווארד סקוט גנטרי העלה את הסברה שמקור הסיסל בצ'יאפס, בהתאם למורשת של שימוש בו באזור.
בסביבות שנת 1834 הובא הסיסל לדרום פלורידה ושם הוא גדל פרא. בעקבות עליה בביקוש לסיבים לאחר שנת 1885, הועבר הסיסל מפלורידה למקומות רבים ברחבי העולם, בהם האיטי, מזרח אפריקה, אלג'יר, הודו והוואי. בשנות ה-40 של המאה ה-20 גודל הסיזאל באופן נרחב בקמפצ'ה, האיטי, קניה, טנגניקה, מוזמביק, טוגולנד, סנגל, ג'אווה וסומטרה. באותה תקופה היה מקובל שגידול הסיזאל כלכלי רק בחוות עם שטח של יותר מ-10 קמ"ר, גישה לכמויות גדולות של מים לניקוי התוצרת, כוח אדם זול ואמצעי תחבורה נוחים להעברת התוצרת לשוק.
תיאור.
הסיסל כולל שושנת עלים, של בין 75–150 עלים ירוקים כהים דמויי חרב שמגיעים לגובה של 0.75-1.5 מטר ורוחב של 10–15 סנטימטר. בקצה העלים קוץ באורך של 20–25 סנטימטר ועובי של כ-4–5 מילימטר. לעלים הצעירים יש מספר שיניים חדות בקצוותיהן אך אלו נעלמות בהתבגרות העלים. אורך החיים של הסיסל הוא בין 7–10 שנים ובתקופת חייו הוא מייצר בממוצע 200–250 עלים הראויים לתעשייה. לקראת סוף חייו גדל במרכז הסיסל מקל בגובה של 3–7 מטר המוציא ענפים עם פריחה צהובה. מהפרחים יוצאים בצלצולים ואז הצמח מת.
כל עלה כולל בממוצע כ-1,000 סיבים. הסיבים מהווים כ-4% ממשקל הצמח.
הסיסל הוא צמח טרופי או סוב-טרופי הגדל באופן מיטבי בטמפרטורה של 25 מעלות ומעלה.
ישראל.
ניסיון ראשון לגדל את הסיסל בנגב התקיים בשנת 1943, אך אלפי השתילים נבלו. בשנת 1947 הוקצו 10 דונם במשמר הנגב לגידול הסיסל. כן הוקמה משתלה ברעננה לשתילים עבור קיבוץ אורים ומשתלה נוספת ליד גדרה. לאחר הקמת מדינת ישראל נשלח יוסף ויץ להביא שתילי סיסל מקניה או ברזיל. מפני שנאסר על הוצאת השתילים מאותה מדינה הוא הבריח אותם, אך הם נבלו בבטן האונייה בה הוחבאו. בשנה שאחרי כן הצליחו להביא את השתילים לישראל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ניטעו בנגב, בבקעת באר שבע, כ-15,000 דונם של צמחי סיסל, שיועדו לשמש לתעשיית חבלים ושקים. מטרת המיזם הממשלתי היה לפתח מקורות תעסוקה לעיירות הפיתוח שהוקמו באותה עת, דימונה, אופקים ונתיבות. הוקם אף מפעל לעיבוד הסיבים. המיזם נכשל מסיבות מסחריות בשנות ה-60 של המאה ה-20 וחלק משטחי הסיסל הוסבו ברבות השנים לשטחים חקלאיים רגילים, אך ריכוזים של אגבות עדיין קיימים בנגב.
עמודי תפרחות האגבות שנכרתו שימשו את חניכי תנועות הנוער בישראל כ"סֶנָדוֹת" לבניית מתקנים בפעילויותיהם.
אוליבר טוויסט (סדרת הנפשה)
אוליבר טוויסט (באנגלית: Saban's Adventures of Oliver Twist) היא סדרת הנפשה צרפתית-אמריקאית לכל המשפחה, שהופקה על ידי Saban Entertainment ו-Saban International Paris, אשר מבוססת על רומן בעל אותו שם שנכתב על ידי צ'ארלס דיקנס.
הסדרה שודרה במקור בארצות הברית בסינדיקציה בדיבוב אנגלי, החל מ-1 בפברואר 1996 עד 12 בפברואר 1997, ואילו בצרפת היא שודרה בדיבוב צרפתי בערוץ TF1. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ולאחר מכן בערוץ Fox Kids, החל משנת 1997 עד שנת 2000. לסדרה הופקה עונה אחת בעלת 52 פרקים באורך 26 דקות.
תקציר העלילה.
הסדרה מבוססת על הרומן "אוליבר טוויסט", כאשר בה הדמויות מואנשות לחיות. הסדרה מתרחשת בלונדון במהלך המאה ה-19, ומתחילה כאשר אוליבר בורח מבית יתומים ופוגש את פרחח החמקמק, איתו הוא הולך לפייגן, בוס של כנופיה קטנה. בשביל להישאר בכנופיה, אוליבר מוכרח להוכיח את עצמו. באותו זמן המנהל של בית היתומים מנסה להחזיר את אוליבר חזרה אליו. במהלך הסדרה אוליבר וחבריו, פרחח החמקמק וצ'רלי בייטס, עוברים הרפתקאות שונות ועושים הכל בשביל למצוא את אמא של אוליבר.
מדבבים.
בימוי הדיבוב העברי בשנת 1997 נעשה על ידי סיון שביט, ואילו בשנת 2000 נעשה על ידי שרית וינו-אלעד. הדיבוב העברי הופק על ידי נטע בן צבי.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אביטל פסטרנק, אלברט כהן, אלי לולאי, אפי בן ישראל, דלית שחף ויורם יוספסברג.
פסטיבל קולנוערבי
פסטיבל קולנוערבי הוא פסטיבל קולנוע חברתי, המציג סרטים שיצרו בני נוער מן החברה הערבית בישראל. השם הוא הלחם של המילים קולנוע, נוער וערבי. הפסטיבל הראשון התקיים באום אל-פחם ב-27 ביוני 2019.
חזון הפסטיבל.
פסטיבל הקולנוע ייצור שיח בחברה הערבית בישראל סביב סוגיות מורכבות וחשובות הקיימות בה.
בני נוער מהחברה הערבית ברחבי הארץ, יצאו למסע יצירה קולנועי. באמצעות הסרטים, הם יחקרו סוגיות חברתיות ויביטו אל עבר עתיד טוב יותר. הם יצמחו, יתפתחו ויתגבשו לקבוצות מנהיגות משפיעות היוצרות סרטים לקהילה בה הם חיים.
רציונל.
טיפוח מנהיגות, יזמות ומעורבות חברתית:
אירוע הפסטיבל והתהליך המקדים לו יהוו פלטפורמה מעשית ליצירת קהילת מנהיגים, יוצרים ויזמים צעירים בחברה הערבית.
יוזמי הפסטיבל.
ג'לאל ספדי, מנהל מינהל חברה ונוער בחברה הערבית במשרד החינוך ועופר סלע, המנכ״ל של המרכז הארצי לווידאותרפיה. ספדי: "אלה סרטים שיצרו בני נוער בעצמם. כתבו, הפיקו וצילמו. 500 בני נוער לקחו חלק בפרויקט ששם על השולחן, בשקיפות, את הבעיות הכי קשות של החברה הערבית. הם מסתכלים לנו כאן בעיניים ואומרים- החברה שלנו מדרדרת. היום הם 500, מחר הם יהיו 10,000. ומכאן יבוא השינוי".