במפגש בין הכביש לבין נחל קנה נמצאות בריכות מים עונתיות המשמשות את רועי הצאן בסביבה. הן נובעות ממעיין "עין אל-מעקודיה". לאורך הכביש שמורת טבע "חורש מעקודיה", אחת השמורות הבודדות שנותרו בתחום השומרון ההררי. ליד המעיינות הכביש מתעגל ושדרות העצים מחבורת החורש הים תיכוני ניצבות בעיגול בשיפוע ההר, מראה הדומה לאמפיתיאטרון.
באזור המפגש, במורד הנגדי של הכביש, חורבה בשם "קצר אל-חרמיה" שפרושה "מצודת השודדים". עדות למשכנם של תושבים קדומים במקום. מאותו מקום נראים העיר עמנואל במזרח ואלוני שילה שהיא שכונה של קרני שומרון במערב.
ארון הקודש בקריית שמואל
ולדימיר ביסטרוב
ולדימיר ויטלייביץ' ביסטרוב (רוסית: Владимир Витальeвич Быстров, נולד ב-31 בינואר 1984 בלוגה, מחוז לנינגרד) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר הימני.
ביסטרוב נכלל בסגל נבחרת רוסיה בכדורגל ליורו 2008. הוא נכנס כמחליף במשחקה הראשון של רוסיה, בתבוסה 1–4 לספרד, כאשר החליף בדקה ה-46 את דמיטרי סיצ'ב. הוא הוחלף יותר מאוחר באותו המשחק, על ידי רומן אדמוב בדקה ה-71, גם במשחק השלישי של רוסיה בטורניר, נגד שוודיה, בו רוסיה ניצחה 0–2, הוא נכנס כמחליף לקראת הסיום.
עדינה בר-שלום
עדינה בר-שלום (נולדה בכ' טבת ה'תש"ה, 5 בינואר 1945) היא מייסדת המכללה החרדית ירושלים וכלת פרס ישראל על מפעל חיים ותרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשע"ד. ב-2014 הדליקה משואה בטקס הדלקת המשואות.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים, בתם הבכורה של הרב עובדיה ומרגלית יוסף.
מגיל 3 עד 6 התגוררה במצרים, שם כיהן אביה כסגן הרב הראשי של קהיר. למדה ברשת בית יעקב בירושלים. עם סיום בית הספר היסודי הופנתה, עם בוגרות אחרות ממוצא מזרחי, לתיכון מקצועי של בית יעקב ושם למדה תפירה.
בגיל 18 התחתנה עם הרב עזרא בר-שלום. היא לימדה תפירה ופתחה סלון לכלות שניהלה במשך שנים.
ב-1975 החלה ללמוד עיצוב אופנה במכללת שנקר, לאחר שבעלה ואביה התנגדו לרצונה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטה.
פעילות ציבורית.
בשנת 2000 הקימה את המכללה החרדית ירושלים, באישור אביה.
בשנת 2003 הצטרפה בר-שלום ליוזמת ז'נבה והייתה חברה במועצה הציבורית שלה.
הייתה חברה בתנועה "תפנית" בראשותו של עוזי דיין ופרשה, בשנת 2005, כאשר התנועה הפכה למפלגה ורצה לכנסת.
ייסדה פורום להידברות בין דתיים לחילונים. בקיץ 2011 השתתפה בצוות ספיבק-יונה שקם בעקבות המחאה החברתית.
ב-2009 הופיעה בפרק 'חֲרֵדות' במיני-סדרה צולם ביום חול, לצד המיילדת רחל שלקובסקי (במבי), ובו הן מנסות כל אחת בדרכה לתת מענה למצוקת העוני בחברה החרדית.
בראשית אפריל 2011 חתמה על עצומה הקוראת לסגת מרמת הגולן, ובמקביל להקים בגבולות 67' מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית. היא יצאה בפומבי נגד הדרת נשים במרחב הציבורי ותקפה את "קווי המהדרין" בתחבורה הציבורית בשכונות חרדיות.
בנובמבר 2016 המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב החליטו לסגור את המכללה החרדית בירושלים שהקימה בר-שלום. הוחלט שהחל מ-1 באוקטובר 2017 תסתיים פעילות המכללה והעמותה לא תתוקצב יותר. הסטודנטים שכבר לומדים במוסד יוכלו לסיים את התארים שהתחילו ובהדרגה יעברו תוכניות הלימודים לשלוחה של הקריה האקדמית אונו בירושלים.
לאחר שהרב דוד בניזרי מבית שמש טען שבר שלום היא רפורמית, תבעה אותו בר שלום. השניים פנו להליך גישור בפני הרב שלמה עמאר, שפסק כי הרב בניזרי יפצה את בר-שלום ב-20 אלף ש"ח. ההחלטה קיבלה מעמד של פסק דין.
פעילות פוליטית.
בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, מונתה לעמוד בראש מועצת נשים מייעצת למפלגת ש"ס, לצד יפה דרעי, אשת היו"ר אריה דרעי, אך בפועל המועצה לא התכנסה מעולם. בנוסף באותה עת הביעה תמיכה פומבית באריה דרעי ובהדחת אלי ישי מהמפלגה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הקימה ועמדה בראש מפלגת אחי ישראלי. מצעה של המפלגה התמקד בסוגיות חברתיות של חלוקת המשאבים ודת ומדינה. בין מייסדי המפלגה היו אלוף (מיל') גדעון שפר, רות ירון וראש עיריית ירוחם לשעבר מיכאל ביטון.
המפלגה הגישה רשימה לקראת הבחירות לכנסת ה-21, שכללה 13 מתמודדים, אולם פרשה כחודש וחצי לפני הבחירות. בר-שלום הודיעה שתתמוך במשה כחלון.
משפחתה.
בר-שלום מתגוררת בתל אביב. בעלה, הרב עזרא בר-שלום, היה דיין בבית הדין הרבני הגדול ואב בית דין בתל אביב.
לבני הזוג שלושה ילדים:
קישורים חיצוניים.
מכתביה:
ויקטור צ'אנוב
ויקטור ויקטורוביץ' צ'אנוב (ברוסית: Ви́ктор Ви́кторович Ча́нов ; 21 ביולי 1959 – 8 בפברואר 2017) היה כדורגלן סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת השוער.
נולד בעיר דונצק. אביו, ויקטור גברילוביץ' צ'אנוב, שיחק בעמדת שוער בקבוצת שחטאר דונצק. אחיו הבכור, ויאצ'סלאב, שיחק כשוער בקבוצות טורפדו מוסקבה, שחטאר דונצק ונפטצ'י באקו. נרצח על ידי אלמוני שירה בראשו ב-8 בפברואר 2017 ליד קייב.
קריירה.
צ'אנוב החל את דרכו בקבוצת שחטאר דונצק, ואת מרבית הקריירה עשה בקבוצת דינמו קייב, עמה זכה בשלוש אליפויות וחמישה גביעים, וכן בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1986.
בשנים 1982 - 1990 שיחק צ'אנוב 21 משחקים במדי נבחרת ברית המועצות. בכל תקופת השתתפותו בנבחרת היה צ'אנוב שוער שני, כאשר הבכורה ניתנה לרינאט דסאייב. צ'אנוב היה בסגל הנבחרת בשלוש אליפויות עולם (מונדיאל 1982, מונדיאל 1986, מונדיאל 1990) וביורו 1988. אבל, בכל המפעלים הללו, השתתף בשני משחקים בלבד - במשחק מול נבחרת קנדה בשלב הבתים של מונדיאל 1986 ובמשחק מול נבחרת אירלנד בשלב הבתים של יורו 1988 (נכנס כמחליף בדקה 69).
בתחילת שנות ה-90 הגיע צ'אנוב לישראל והוחתם בקבוצת מכבי חיפה על ידי יעקב שחר, מספר ימים לאחר ששוער הקבוצה, גיורא אנטמן, הפגין יכולת חלשה בהפסד הקבוצה 0–5 למכבי נתניה. בארבעת המשחקים הראשונים שלו בישראל לא ספג צ'אנוב אף שער, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בדאבל. בסך הכל שיחק שלוש שנים בחיפה, ובעונתו האחרונה בישראל הושאל לקבוצת בני יהודה תל אביב. לאחר מכן חזר למולדתו, ושיחק את עונתו האחרונה בקריירה בקבוצת צסק"א קייב.
לאחר פרישתו אימן את ארסנל קייב לתקופה קצרה, ובעונת 2006/2007 היה חלק מהצוות המקצועי בדינמו קייב.
עדינה בר שלום
מפקד האוכלוסין
קולקטיב
קולקטיב (Collective) הוא קבוצת אנשים הפועלת לאורו של רעיון משותף, או לשם הגשמת מטרה משותפת, תוך קיום שוויון חברתי בין חברי הקבוצה - לכל חברי הקבוצה משקל שווה בקבלת החלטות, והם מתחלקים שווה בשווה בהכנסות הקבוצה (כאשר יש לה הכנסות). להבדיל מקואופרטיב, קולקטיב אינו ממוקד בהיבט הכלכלי של פעילותו (אף שזו עשויה לכלול גם יעדים כלכליים או מוסריים).
קולקטיביזם הוא אידאולוגיה התומכת בפעילות במסגרת קולקטיב, וגורסת שטובת הקבוצה עדיפה על טובת הפרט.
בתקופת שלטונו של סטלין בברית המועצות נכפתה קולקטיביזציה של החקלאות, כלומר מעבר מחקלאות שבה לכל איכר יש משק לעצמו (שבו הוא מעסיק גם שכירים), לחקלאות מאורגנת ושיתופית, שבה כל אחד מהאיכרים שותף לעבודה החקלאית ולפירותיה. יוזמה זו גרמה לירידה דרסטית ברמת החיים של האוכלוסייה עד כדי רעב המוני.
הקיבוץ והקבוצה בארץ ישראל הוקמו כקולקטיב. במשך שנים רבות היווה הקיבוץ מודל להצלחה של רעיון זה, אך בסוף המאה ה-20 נקלעו קיבוצים רבים למשבר כלכלי הידוע בשם "משבר הקיבוצים" והחלו בתהליכי הפרטה, שעיקרם ביטול הקולקטיב.
בתחילת המאה ה-21 חזר רעיון זה לקנות עדנה, בעיקר בקרב אמנים, פעילי שמאל רדיקלי, היפסטרים, פעילי ימין ופעילים חברתיים שמקימים קולקטיבים העוסקים ביצירת אמנות, אקטיביזם פוליטי וקידום אורח חיים אנרכיסטי, אלטרנטיבי, רוויזיוניסטי ושמרני בהתאמה.
גוסטב דאלן
נילס גוסטב דאלן (בשוודית: Nils Gustaf Dalén; 30 בנובמבר 1869 - 9 בדצמבר 1937) היה פיזיקאי שוודי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1912, על המצאת שסתום אוטומטי לשימוש במצבורי גז להארת מגדלורים ומצופים.
חיים אישים.
דאלן נולד למשפחת חוואים בעיר סטנסטורפ (Stenstorp) שבמחוז יטאלנד המערבית. הוא ניהל את חוות המשפחה, שמאוחר יותר גם סחרה במוצרי חלב. ב-1892 המציא שיטה לבדיקת איכות החלב שיוצר. הוא הרשים את גוסטב דה-לבל, ממציא שתרם רבות לתעשיית החלב, שעודד אותו לרכוש השכלה פורמלית בתחום. דאלן התקבל למכון שאלמרס לטכנולוגיה בגטבורג, וסיים עם תואר מהנדס ב-1896. לאחר מכן למד במשך שנה במכון הטכנולוגי של ציריך.
ב-1901 נישא דאלן לאלמה פרסון ולזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.
המצאות.
בתחילת דרכו המדעית עבד דאלן עם אצטילן, גז פחמימני נפיץ. הוא המציא את האגאמסן (Agamassan, ידוע גם בשם אגא, Aga), מצע (Substrate) שמשמש לספיגה של הגז לצורך אחסון ושינוע, וכך איפשר שימוש בו בתעשייה. ב-1906 מונה כמהנדס ראשי בחברה השוודית לצבירת גז, שייצרה והפיצה את האציטלן.
אצטילן יצר אור לבן בהיר במיוחד, ולכן נמצא מתאים לשימוש בתאורה במגדלורים, ונעשה בו שימוש עד לשנות השישים, אז עברו לשימוש בתאורה חשמלית. מקור האור נקרא על שמו של דאלן (Dalén light) והמתקן כלל שסתום גז מיוחד, הנקרא "Sun Valve". השסתום מורכב מארבעה מוטות מתכת קטנים בתוך שפופרת זכוכית. שלושה מהמוטות מבריקים ואילו הרביעי נצבע בשחור. כאשר אור יום עובר דרך השפופרת, פוטונים נבלעים במוט השחור וגורמים לו להתרחב ולהפסיק את זרימת הגז. המצאה זו הבטיחה שהמגדלורים יאירו אך ורק בשעות החשיכה וייכבו אוטומטית עם הופעתו של אור יום בעוצמה מספקת, ובכך יצרה חיסכון אדיר בגז האצטילן, צמצמה את השימוש במגדלורים מאוישים, וכן האריכה את חייהם של המצופים שגם בהם נעשה שימוש במתקן.