התוכנית היא תוכנית חידונים לקהל הצופים בבית. התוכנית מוגשת על ידי מנחה צעירה ומצולמת באולפן צבעוני, כאשר המצלמה נעה ללא הרף ומשדרת דינמיות. התפאורה מצועצעת (קיטשית) ומורכבת מעצמים בגדלים שונים ובצורות גאומטריות שונות ומשונות, כאשר פעמים לא מועטות, צורתם אמביוולנטית או כלל לא מזוהה, וכוללת גם מסכי טלוויזיה שטוחים, המקרינים את אנימציית פתיח התוכנית ללא הרף. ברקע מושמעת מוזיקה קצבית, מְלֻוּוָה (מדי פעם) באפקטים קוליים, כגון קולות של רשרוש מטבעות, צלצולי טלפון ומחיאות כפיים. כל זאת, במטרה לעורר את הצופה (בשעות הלילה המאוחרות), ולתת לו הרגשה של כיף, דינמיות, עליצות כללית והרגשה שכדאי להשתתף.
רוב התוכנית מורכב ממונולוג ארוך ומאולתר של המנחה, שעיקרו שכנוע של הצופים להשתתף, וגם הסברים אודות החידות המוקרנות על המסך, אופן ההשתתפות וחוקי התוכנית. מדי מספר לא קבוע של דקות (לרוב, מדי כמה דקות, לעיתים, מדי כמה עשרות דקות (20, 30 ואפילו יותר, ולפעמים, מדי כמה שניות), נערכות שיחות טלפון קצרות של התוכנית והמנחה עם הצופים בבית, המנסים לפתור את החידות. סכומי הזכייה בתוכנית מוזכרים באופן תדיר ומופיעים באופן קבוע, גדול, ולעיתים מונפש, על המסך, על מנת לשדל את הצופים להשתתף. מספר שיחות הטלפון המועברות לאולפן מדוד מאוד, כאשר לפעמים ההפקה מנצלת פרקטיקה זו, ומנסה לשדר לצופים את ההרגשה שאין להם מתחרים בשעות הללו, ושהפרס עומד ומחכה רק להם. אפקט זה מועצם על ידי מונולוג מעודד של המנחה.
אופן ההשתתפות.
בתחילת הדרך, שיטת ההשתתפות הייתה על ידי משלוח הודעת SMS בעלות של חצי שקל, וקבלת הודעת תשובה, הכוללת שאלת ידע כללי, שעליה יש לענות במסרון נוסף, מהר ככל האפשר, בעלות של 4.50 שקלים (סך הכול, 5 שקלים לכל ניסיון השתתפות). בעקבות ביקורת ציבורית (ראו להלן), שונתה שיטת ההשתתפות להתקשרות למספר טלפון בחו"ל, בעלות של חמישה שקלים, ומענה על שאלת ידע כללי, מהר ככל האפשר.
מנחות התוכנית.
בחודשיה הראשונים, הוגשה התוכנית על ידי לבנת קראוס. בשלב זה, שודרה התוכנית ברצועת הצהריים וספגה ביקורות רבות. כשהתוכנית הועברה לשעות הלילה, על פי דרישת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, נוצר צורך להפוך אותה לדינמית ומשעשעת יותר. בשלב זה, התווספה לתוכנית מנחה נוספת - גילי ברסלרמן, אשר הנחתה את התוכנית עם לבנת, לסירוגין (בימים שונים). העברת התוכנית לרצועת הלילה פגעה ברייטינג התוכנית וחתכה אותו בחצי. בהמשך, צורפו מנחות נוספות: שירלי פרקש, שהנחתה את התוכנית לזמן קצר בלבד (כשבועיים-שלושה), וכנרת אריאלי, שהחליפה לבסוף את לבנת. גילי ברסלרמן שידרה את התוכנית במשך כשנה וחצי, ועזבה לטובת לימודים בישראל. כנרת אריאלי הנחתה במשך עוד כחודשיים, ולאחר מכן, הוחלט בערוץ 10 על סיום שידורי התוכנית.
ביולי 2013, כארבע וחצי שנים לאחר רדתה של התוכנית מהמסכים, חזרה התוכנית באותו פורמט, באותו ערוץ ובאותה רצועת שידור לילית תחת השם "Moon Time", אך עם מספר הבדלים: לוגו חדש, פסקול חדש, אולפן חדש, צוות הפקה חדש, מנחות חדשות, תמהיל (יחס סוּגֵי) חידות שונה ועלות השתתפות יקרה יותר עבור הצופים.
החידות.
החידות בתוכנית מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
עם פתרון חידה, המנחה אינה מסבירה את הפתרון, אלא עוברת מייד לחידה הבאה. ככל שעובר הזמן, וחידה אינה נפתרת, סכומי הפרס מועלים. מדי פעם, מכניסה הפקת התוכנית אלמנט של הגבלת זמן לפתרון החידה, המוסיפה עניין ומתח. לעיתים, כאשר "נתקעים" על חידה מסוימת יותר מדי זמן, הפקת התוכנית מחליטה לעבור לחידה אחרת. גם במקרה זה, מוצג רק הפתרון הסופי, והמנחה אינה מסבירה את הפתרון.
המודל הכלכלי.
התוכנית אינה מתיימרת להיות תוכנית איכות או להגיע למדרוג גבוה. מטרת התוכנית היא כלכלית – להגיע להכנסה מקסימלית ולהוצאה מינימלית.
ההכנסות מגיעות מהצופים, המבקשים להשתתף בתוכנית. כל צופה, המבקש להשתתף, משלם עלות השתתפות של 5 שקלים. הצופה מתקשר ונדרש לענות על שאלת ידע כללי, במהירות המקסימלית (ראו "אופן ההשתתפות", לעיל). הצופה שענה הכי מהר בכל תקופת זמן עולה לשידור.
על מנת לחסוך בהוצאות, וגם בהתאם לדרישות החברה המפעילה, התוכנית משודרת מאולפנים בהונגריה, אשר עלות השימוש בהם לשעה זולה ביחס לאולפנים בישראל.
ביקורת על התוכנית.
בראשית דרכה, עלתה התוכנית לשידור ברצועה יומית בשעות אחר הצהריים. הקהל הישראלי, ובעיקר בני נוער, אשר לא הכיר עד כה את הפורמט הזה, הגיב בהיענות רבה. סיפורים רבים פורסמו בתקשורת על צופים, ובהם בני נוער רבים, אשר השקיעו מאות שקלים בניסיונות להשתתף בתוכנית. זאת, על אף האזהרות וההסברים כי ההשתתפות בתוכנית מוגבלת לבני 18 ומעלה.
ביקורת ציבורית רבה הושמעה באמצעי התקשורת השונים, ובאתרי הבלוגים וקטעי סאטירה שונים נוצרו בנושא זה. הביקורת הייתה על רדידות התוכנית, המניפולציות המתבצעות בה כדי להשפיע על הצופה, חוסר ההגינות בשיטת ההשתתפות, ועל תקלות טכניות. בין השאר, הוגשה תובענה ייצוגית כנגד ערוץ 10, בטענה כי נתונים טכניים מקריים משפיעים על מהירות קבלת התשובה באמצעות מסרון, ובכך הופך המשחק למשחק הגרלה, האסור על פי חוק העונשין (ת.א. 1135/07, בשא 17771/07), אך זו נמחקה מאוחר יותר.
בעקבות הביקורת, החליטה מועצת הרשות השנייה להגביל את שידור התוכנית לשעות הלילה, החל מהשעה 22:00, ובכך, למנוע, במידה מסוימת, מבני נוער לצפות ולהשתתף בתוכנית. הביקורת גרמה גם לשינוי שיטת ההשתתפות, מהסתמכות על מסרונים, למספר טלפון קווי רגיל (בחו"ל).
על אף הביקורת, התוכנית השיגה את מטרותיה, והפכה את שעות השידור המתות למקור הכנסה. בעקבות זאת, זכייניות ערוץ 2, רשת וקשת, החלו בשידור תוכניות מתחרות בפורמט דומה בשם "צלצול הכסף" (בהנחיה, לסירוגין, של שי-לי שינדלר, שרון חיימי וקרין פוזיילוב) ו"לילה לבן" (בהנחיית ירון ברובינסקי ושני שחקני משנה). זאת, חרף ניסיונותיו של ערוץ 10 למנוע מהלך שכזה.
לאחר ירידת ה"באז" סביב התוכנית, ועלייתו של ערוץ 20, אשר שידר את "האח הגדול", ההכנסות מהתוכנית פחתו. אבי אלקלעי, עורך התוכנית "מצלצלים", טען אז כי אין צידוק כלכלי להמשך שידורה של התוכנית.
טלסקופ החלל צ'נדרה
טלסקופ החלל צ'נדרה (באנגלית: Chandra X-ray Observatory) הוא לוויין ששוגר בעזרת מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-93 של נאס"א ב-23 ביולי 1999. טלסקופ צ'נדרה מכיל מספר מכשירים רגישים לקרינת רנטגן (קרינת-X), ומיקומו בחלל מאפשר לו לצפות בתחום קרינה זה שכמעט אינו חודר דרך אטמוספירת כדור הארץ. צ'נדרה הפך, מאז הצבתו בחלל, לכלי מחקר חשוב באסטרופיזיקה ולכלי המחקר המרכזי של מקורות קרינת רנטגן ביקום.
הטלסקופ נקרא על שם האסטרופיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר שהכינוי שלו היה צ'נדרה. החל משנת 2014 התוכנית מנוהלת על ידי בלינדה וילקס.
תגליות ותצפיות חשובות.
התצפיות שבוצעו על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה היו לעיתים קרובות פורצות דרך וקידמו משמעותית את התחום של אסטרונומיית רנטגן:
האימהות והאבות
רפובליקת מוזמביק
גלקסיה ננסית לא-סדורה
דאגלס (עיר)
דאגלס (באנגלית: Douglas, במאנית: Doolish) היא עיר הבירה של האי מאן, וכן העיר הגדולה ביותר בו. העיר היא המרכזית בארץ בכל מה שקשור לימאות (תחום חשוב במדינות אי), עסקים, ממון, תחבורה, קניות ובידור.
העיר מונה כ-26,218 אנשים באוכלוסייתה (נכון למפקד אוכלוסין שנערך ב-2006), מה שאומר, שבקירוב, כל אדם שלישי שחי באי מאן, הוא תושב העיר.
דאגלס שוכנת במזרח האי, על יד מפגש נהרות הדהו והגלאס. שני הנהרות זורמים לתוך העיר, עד למזח ומשם למפרץ דאגלס. העיר נמצאת על עמק הנוטה מעט בשיפוע. גבעות משתרעות מצפון-מערב לעיר, ומדרום-מזרח לעיר.
העיר מוקפת במספר כפרים וערים קטנות יותר, שהעיקריים שבהם הם אונכאן בצפון (בו ממוקם בית הממשלה, והוא חלק מאגד ערים עם דאגלס) ויוניון מילס במערב.
האקדמיה הגאורגית למדעים
האקדמיה הלאומית למדעים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს მეცნიერებათა ეროვნული აკადემია) מאגדת בתוכה 63 מוסדות מחקר מדעיים בגאורגיה ומחקר בסיסי. האקדמיה מתאמת את פעולות המחקר ושומרת על קשר עם מדינות אחרות. משרדה הראשי ממוקם בטביליסי.
סגל האקדמיה כולל 69 איש. נשיא האקדמיה הוא תמז גמקרלידזה. האקדמיה מחולקת למחלקות הבאות: מתמטיקה ופיזיקה, גאולוגיה, מכניקה שימושית, הנדסה ותהליכי פיקוח, כימיה וטכנולוגיה כימית, ביולוגיה, פיזיולוגיה ורפואה ניסיונית, בעיות מדעיות שלחקלאות, מדעי החברה, שפה וספרות.
האקדמיה כוללת בתוכה גם את הגנים הבוטניים של טביליסי והגנים הבוטניים של בתומי. האקדמיה מעורבת גם בחפירות מאובני הומו-גאורגיקוס מדמניסי.
האקדמיה חברה ב"פדרציה האירופאית לאקדמיות הלאומיות של מדעי-הטבע ומדעי-הרוח". ביטאונה המדעי נקרא "ביטאון האקדמיה הגאורגית למדעים".
מלבד האקדמיה הגאורגית למדעים ישנם בגאורגיה את האקדמיה הגאורגית למדעי-החקלאות והאקדמיה הגאורגית למדעים ביו-רפואיים והאקדמיה האבחזית למדעים. שתי האחרונות ממוקמות בטביליסי.
היסטוריה.
האקדמיה נוסדה בפברואר 1941 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית בשם האקדמיה הלאומית של גאורגיה ס.ס.ר. בנובמבר 1990 שונה שמה לשמה הנוכחי. המייסדים היו חברי הסניף הגאורגי של האקדמיה הרוסית למדעים שייסדה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 לשכות מחקר של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.