שרידיה של אנני פק נשרפו ואפרה נקבר בבית העלמין בפרובידנס, רוד איילנד.
תחנות בזמן
תחנות בזמן הוא אלבום אוסף של הזמרת ריטה שיצא בשנת 1996 ומכיל אוסף של שירים שהקליטה במהלך השנים, אשר לא נכללו באלבומיה הקודמים.
האלבום מכר 160,000 עותקים, הגיע למעמד של פלטינה מרובעת ונחשב לאחד האלבומים הישראליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
בית קרול גבהארדט
בית קרול גבהארדט (בלועזית: Karola Gebhardta) הוא אחוזה ומבנה ברחוב פומורסקה 18 בלודז', פולין. המבנה מוגדר כמבנה לשימור. כיום המבנה משמש כמרכזה של הקהילה היהודית בלודז' ושוכנים במתחם גם בית כנסת, מלון ומספר משרדים.
היסטוריה.
בשנת 1856 קיבלה איש עסקים מוורוצלב, קרול גבהארדט, חלקת אדמה ברחוב Niarednia, כיום רחוב פומורסקה (בפולנית: Pomorska). בארבע השנים שלאחר מכן הוא בנה ארמון רב קומות עם שני מבנים חיצוניים על צדיו, בית דפוס, בית צבע, אורווה עם בית קרונות ולול.
בשנת 1861 מכר גבהארדט את האחוזה שלו לוודיסלב קוחנובסקי. הקונה לא יכול היה לשלם את כל הסכום והתיק הסתיים בהוצאה לפועל. על הארמון והבניינים השתלטו על ידי הצבא הרוסי שהוצב במקום במהלך מרד ינואר. בשנת 1866 הועמד הנכס שוב למכירה פומבית, והפעם הוא נקנה על ידי סוחר יהודי מוורשה, ישראל גינזברג. חמש שנים לאחר מכן, הוא מכר אותו לבנק הנדלובי, שהוקם על ידי יצרנים מובילים של לודז'. לאחר מכן נבנה הארמון מחדש לסגנון נאו-רנסאנס, ויצר משרדי חילופי דברים עבור לקוחות בקומת הקרקע, ומשרדים וחדר ניהול בקומה הראשונה. הגידול במספר הפעולות הבנקאיות הוביל לשיפוץ נוסף שביצע קז'ימייז 'פומיאן-סוקולובסקי. הבנקאים התארחו שם עד שנת 1913, בהם עברו למטה החדש בצומת הרחובות של ימינו קושצ'יושקי (Kosciuszki) ורחוב 6 באוגוסט (6 Sierpnia). בשנת 1918 נקנה הארמון מבנק האנדלובי על ידי הזוג הנשוי אדלה והרמן גרינשפן. הרמן נפטר בשנת 1932 והרכוש החוב הוחזר במכירה פומבית. במשך כמה שנים לא היו קונים, ורק בשנת 1936 האחוזה נרכשה על ידי הקהילה היהודית בלודז' וכך הפך הארמון למושב הרבנות והוועד של הקהילה היהודית. בנוסף, היה בו אולם חתונות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגרמנים השתלטו על הרכוש, ולאחר שחרור העיר לודז' על ידי הצבא הסובייטי והקמת הרפובליקה העממית של פולין, נמסר המבנה לאוניברסיטת לודז' שמיקמה בו את הפקולטה לכימיה ופיזיה שלה. בשנת 1997 הוחזר הנכס לקהילה היהודית.
בקומה הראשונה של הארמון יש בית כנסת, המורכב מחדר תפילה, עזרת נשים ומטבח. במקום מתקיימות תפילות והרצאות על יהדות, היסטוריה ומסורת. בקומת הקרקע ישנו מטבח ואולם הרצאות. לארגונים יהודיים אחרים יש את מטהם בבניין הקהילה: הקרן מונומנטום יודאיקום לודז', האיגוד החברתי והתרבותי של היהודים, הקרן להגנה ומורשת של התרבות היהודית "שורשים משותפים". בקומת הקרקע נמצא גם בית מעון יום, הפתוח לחברי הקהילה. בית המלון "לינת אורחים" פועל גם הוא מאז 2005 בקומה השנייה, המציע אירוח לתיירים. בשנת 2008 הוקם בארמון מקווה עם חדרים נפרדים לגברים ונשים. מתקנים אחרים מספר משרדים ומרפאה.
דמיטרי בלאייב
קזחסטן באירוויזיון
מלחמת טורקיה-ארמניה
מלחמת טורקיה-אתיופיה
דרדרת
דרדרת (בלועזית Talus או Scree) היא אוסף של שברי סלע בבסיס צוקים, מדרונות הרים תלולים, הרי געש או שולי עמקים, שהצטברו עקב מפולת סלעים תקופתית מפני הצוקים הסמוכים. תצורות נוף הקשורות לחומרים אלו מכונות לעיתים קרובות "מרבצי דרדרת" (Talus deposits). למרבצי דרדרת יש צורה קעורה כלפי מעלה, שהנטייה המקסימלית מקבילה לזווית השיפוע הטבעי של גודל החומר המפורר הממוצע, ונעה לכן בין 26 ל-42 מעלות.
דרדרת יכולה להיווצר גם מתחת למים, למשל התפוררות של שונית (למשל של אלמוגים) שמקורה ביולוגי. השטח המכוסה בשברי השונית מכונה "אזור הדרדרת".
המקור של המונח בלועזית טאלוס (Talus) הוא מצרפתית ופירושו מדרון או מתלול, מקורו של המונח סקרי (Scree) מנורדית עתיקה ופירושו מפולת אדמה (skriða).
יצירה.
היווצרות הדרדרת היא תוצאה של פעילות בליה וסחיפה פיזית וכימית על פני הסלע. התהליכים העיקריים הגורמים להתפוררות המדרונות הסלעיים תלויים במידה רבה באקלים האזורי (טמפרטורה, כמות הגשמים וכו'). דוגמאות:
בדרך כלל מייחסים היווצרות דרדרת להיווצרות קרח במורדות הסלעיים של ההרים. במהלך היום מים יכולים לזרום אל סדקים בסלע. אם הטמפרטורה יורדת מספיק, למשל בערב, מים אלה עשויים לקפוא. מכיוון שהמים מתרחבים ב-9% כאשר הם קופאים, הם יכולים לייצר כוחות גדולים שיוצרים סדקים חדשים או גושי סלע במצב לא יציב. ייתכן ויהיה צורך בתנאי סף מיוחדים (קפיאה מהירה וכליאת מים) כדי שתהליך זה יקרה. יצירת דרדרת כתוצאה מתהליך קפיאה-הפשרה מתרחשת בעיקר באביב ובסתיו, כאשר הטמפרטורות במהלך היממה מתנדנדות סביב נקודת הקיפאון של המים, והפשרת שלגים מהווה מקור הספקה מתמשך למים זורמים.
קיימת מחלוקת בין המדענים לגבי יעילותם של תהליכי קפיאה-הפשרה בייצור דרדרת. חוקרים רבים מאמינים כי היווצרות קרח במערכות סדקים גדולות פתוחות אינה יכולה לייצר לחצים גבוהים, ובמקום זאת הם טוענים שהמים והקרח פשוט יזרמו מהסדקים ככל שהלחץ יבנה. יש הטוענים שתופעת התרוממות קפיאה, שידוע שהיא פועלת על הקרקע באזורי קפאת-עד עשויה לשחק תפקיד חשוב בהתפוררות הצוק במקומות קרים.
דרדרת יכולה להסתיר בתוכה מעיינות או קרחונים. לדוגמה, האגם לצ'ה דל דרגון בקבוצת סלה בהרי הדולומיטים, מקבל את מימיו ממי הפשרת הקרחון המוסתר תחת שכבה עבה של דרדרת. תהליך ההפשרה של הקרחון שמתחת לדרדרת מואט בשל שכבת הדרדרת הפועלת כמגן בפני קרני השמש והטמפרטורות החיצוניות.
בסופו של דבר, מדרון סלעי עשוי להיות מכוסה לחלוטין על ידי הדרדרת שנוצרה ממנו, כך שייצור חומר חדש ייפסק. מדרון כזה מתואר כ"מעורבב" עם חומר מפורר.
מלחמת טורקיה-צרפת
מלחמת יוון-טורקיה
מלחמת יוון-טורקיה (פירושונים)
שטח פתוח (צפון אמריקה)
שטח פתוח (באנגלית: Open Range) במערב ארצות הברית ובקנדה, הוא מושג בעל משמעות היסטורית ומשפטית. בהכללה, המושג כולל אזורי בר הניתנים לרעייה על ידי בקר וצאן שניתן לרעות ולשנע בהם מקנה ללא קשר לבעלות על הקרקע. במקום שמתקיימים בו חוקי השטחים הפתוחים, בעלי קרקע הרוצים להרחיק בעלי חיים מרכושם חייבים להקים גדר כדי למנוע את כניסת בעלי החיים; חוק זה תקף גם לכבישים ציבוריים. בקרקעות המצויות באזור שטח פתוח אך הוגדרו כ"אזור עדר" (Herd District) מתהפכת האחריות, וזו מחייבת את בעל הבהמות לגדר אותן או להחזיק אותן בדרך אחרת בשטח שבבעלותו. מרבית מדינות המזרח בארצות הברית ובקנדה מחייבות בעלים לגדר את בעלי החיים שלהם או לרכז אותם בעדר.
מבחינה היסטורית, לחוקים ולמנהגי "השטח הפתוח" הייתה השפעה משמעותית על עיצוב ההיסטוריה והתרבות במערב ארצות הברית, כאשר עדרי בקר גדולים שונעו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בין מדינות הדרום, דוגמת טקסס ובין מדינות הצפון, דוגמת ויומינג ומונטנה. עם המצאת גדר התיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 ובמקביל, עם פיתוח אזורי המערב ורישותם בכבישים ובמסילות ברזל הוגבל מאוד השימוש בחוקי השטח הפתוח. עם זאת, בחלק ממדינות מערב ארצות הברית, עדיין שרירה וקיימת הלכת השטח הפתוח, אם כי במגבלות מעשיות רבות.
היסטוריה ונוהג.
מקורה של מסורת השטח הפתוח במערב ארצות הברית הוא בנוהג המוקדם של רעייה בלתי מוסדרת בטריטוריות החדשות שנוספו לארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19. נוהג זה עוגן בקובצי החוקים המוקדמים של אותן מדינות. עם השנים, כשמדינות המערב עברו תהליך פיתוח (מסילות ברזל, כרייה, חקלאות וכו'), חוקי השטח הפתוח החלו להיבחן מחדש והוגבלו, אך הם עדיין שרירים באזורים מסוימים ברוב מדינות מערב ארצות הברית. תנאי "שטח פתוח" שררו גם במערב קנדה קודם לחוק אדמות הדומיניון ב-1889, שאסר על רעיית בקר באדמה לא חכורה, למרות שנוהג השטח הפתוח הופסק רק בהדרגה גם לאחר החקיקה. התנהלות במשטר "שטח פתוח" התקיימה גם באזורים אחרים, כמו האיים הקריביים ודרום קרוליינה בתקופה הקולוניאלית.
נוהג השטח הפתוח היה מקובל במקסיקו, ויש הטוענים כי הנוהג במקסיקו קדם לנוהג השטח הפתוח בארצות הברית והועתק ממקסיקו, כמו גם טכניקות נוספות לגידול ולטיפול בבקר.
שלא כמו מדינות המזרח בארצות הברית, הפרריה בארצות המערב הייתה רחבת ידיים, לא מעובדת ובלתי מפותחת. עד המצאת גדר התיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 היה מעשי יותר לגדר את השטחים המפותחים כדי למנוע את גישת הבקר אליהם מאשר לגדר את הבקר. בשנים שלאחר ההשתלטות על הטריטוריות המערביות, אדמה שטרם הוגדרה תחת בעלות פרטית, נחשבה כאדמה בבעלות ציבורית וכמותרת לרעיית בקר עליה, למרות שעימותים בקשר לתביעות על קרקע ומלחמות מול השבטים האינדיאנים של המישורים הגדולים הציבו מגבלות מעשיות על שטחי מרעה בתקופות מסוימות.
השטח הפתוח שימש להעברת בקר בין אדמות מרעה ולשינוע עדרים לתחנות רכבת על ידי בוקרים ומשם לשוק. סימון הבקר באמצעות כווייה שימש לזיהוי בקר השייך לבעלים שונים. בקר שלא היה מסומן היה ידוע בשם "mavericks" ויכול היה להיות נחלת כל מי שיכול לתפוס ולסמן את הבהמות הלא מסומנות.