על פי הסכם ריבנטרופ מולוטוב עברה העיר לשליטה סובייטית, אך בראשית אוקטובר 1939 נסוגו ממנה הכוחות הסובייטיים, וביום 6 באוקטובר 1939 נכנסו לעיר כוחות גרמנים, והחלו במעשי התעללות פומביים ביהודיה, בשוד חנויות היהודים, ובשליחת זקני היהודים לעבודות פרך. כמו כן, הופקעו המוסדות הדתיים והתרבותיים היהודיים, הוצא צו איסור על השחיטה הכשרה, ונאסר על יהודים להתאסף בקבוצות.
ביום 23 באוקטובר נמסר לרב דוד ליפשיץ כי על היהודים בעיר להתפנות מבתיהם בתוך שלושה ימים. בתום מספר ימים, נמלטו רוב יהודי העיר לאזורי ברית המועצות וליטא, ולא מעטים מתו בדרכם.
כ- 2,000 היהודים שנותרו בעיר גורשו על ידי הגרמנים למחוז לובלין, וגורל רובם המכריע היה שנספו בשואה. כמו כן, נספו חלק גדול מהנמלטים לליטא.
לאחר סיום המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים לעיר, ומצאו כי בית המדרש של העיר נשרף, ובית העלמין הוחרב. את בית הכנסת הגדול של העיר פירקו רשויות פולין בשנות החמישים.
בשנת 1957 עוד היו בעיר 11 יהודים.
בעיר נולדו מארק זמנהוף, אביו של הרופא והבלשן היהודי אליעזר לודוויג זמנהוף יוצר שפת האספרנטו, אברהם שטרן, מפקד הלח"י, ופנחס ספיר, שר האוצר השלישי של מדינת ישראל.
מראנוס
מרדכי חביב לובמן
מרדכי חביב לובמן (1857, י' בטבת ה'תרי"ח – 1895, ט' בטבת ה'תרנ"ו), מחלוצי החינוך העברי בארץ ישראל ומייסד בית הספר בראשון לציון, אשר נחשב לבית הספר העברי הראשון בעת החדשה.
ראשית חייו.
מרדכי לובמן נולד בגורקי שבפלך מוהילב ברוסיה למשפחת סוחרים ופקידים ממשלתיים יהודית מסורתית. לובמן קיבל חינוך מסורתי וכבר בילדותו התגלה כבור סוד וגילה בקיאות בתלמוד ובלימודי העברית. בשנת 1874, בגיל 17, ברוח ההשכלה, פנה ללימודי חול ושפות זרות וסיים את לימודיו בהצטיינות כמודד מוסמך בבית הספר לחקלאות ולמדידה שבעירו. במהלך לימודיו ייסד בית ספר לילדים מעוטי-יכולת בעזרת תרומות מעשירי העיר ואף לימד בו בהתנדבות.
בשנת 1878 נרצח אביו בעת מילוי תפקידו כפקיד ממשלתי בתחנות הרכבת, ולובמן עקר לחרקוב, שם התחתן והתפרנס כמהנדס ומודד מומחה. בשנת 1881 החלו הסופות בנגב, וכמו יהודים רבים נוספים בתקופתו, החל לגלות עניין באגודות חובבי ציון, ובשנת 1884 עלה לארץ ישראל.
בארץ ישראל.
בהגיעו לארץ ישראל התיישב תחילה ביהודיה יחד עם בן דודו דב חביב לובמן. ברוח תנועת חובבי ציון, השניים עבדו בחלקה שניתנה מטעם חובבי ציון בחרקוב. שנה מאוחר יותר עבר לראשון לציון שהייתה אז מרכז למשכילי המתיישבים. שם עבד לובמן מטעם פקידות הברון כמודד קרקעות במושבות. בשל השכלתו הרחבה, היהודית והכללית כאחד, פנה אליו פקיד הברון יהושע אוסוביצקי בבקשה להפוך למנהל מוסד תלמוד התורה שהיה קיים בראשון לציון בזמנו ולהפכו לבית ספר עברי.
לובמן הסכים לאתגר ופקידי הברון הקצו לו בניין במושבה לצורך הקמת המוסד החדש - בית הספר העברי הראשון בתבל. בשנתו הראשונה (1886-1887) לימד לובמן לבדו עברית בשיטת התרגום מיידיש.
בשנתו השנייה (1887-1888) עבר ללמד עברית בשיטת עברית בעברית וכן חשבון וטבע על בסיס תרגומיו מרוסית לעברית של ספרי הלימוד. באותה שנה הזמין לובמן את דוד יודילוביץ, איש חינוך עברי פעיל באותה התקופה, להצטרף אליו להוראה בבית הספר. יודילוביץ נענה מיד בחיוב והשניים המשיכו יחד בפיתוח בית הספר העברי הראשון בארץ, שלימים נודע כבית ספר חביב, הפעיל עד היום. בתקופה זו אף השתתף בהגהת השיר התקווה לנפתלי הרץ אימבר, בסגנונו ובתוכנו, יחד עם ישראל בלקינד ודוד יודילביץ.
בהמשך מונה על ידי פקידות הברון למפקח הראשי על בתי הספר של פתח תקווה, ראשון לציון ועקרון (לימים מזכרת בתיה) וכן עמד בראש אספת המורים (לימים הסתדרות המורים). הוא גם השתתף בכתיבת עיתון הילדים עולם קטן. לובמן שימש בתפקידיו עד מותו משחפת.
וולטה (אלבום)
דיני משפחה
דיני משפחה הם כינוי כולל לדיני ענף משפטי, שבהתאם למיון המקובל בתורת המשפטים, כוללים מעמד אישי (יוחסין, הורות, נישואים וגירושים), וזכויות וחובות הנובעים מן המעמד האישי.
מגוון הנושאים בהם מטפלים דיני המשפחה רחב, ונהוג לכלול בו את הנושאים הבאים:
הדין המהותי הנוהג בענייני המשפחה הוא לעיתים הדין הדתי, ולעיתים הדין האזרחי, תלוי בשיטת המשפט הנוהגת במדינה, ובנסיבות העניין. במדינת ישראל קובע החוק כי נישואין וגירושין ייעשו באופן בלעדי על-פי הדין הדתי (דוגמת המשפט העברי או השריעה), בהתאם לעדה הדתית אליה משתייכים בני הזוג. שיטה זו אשר קיימת גם במדינות ערב ובאופן מוגבל יותר בארצות הבלקן, מקורה בתקנות המילט מהאימפריה העותמאנית אשר קבעו בין היתר כי דיני המשפחה נקבעים לפי הקהילה הדתית (אומה/עדה) אליה הוא משתייך. לקביעה זו יוצאי דופן. לדוגמה, חלוקת הרכוש בעת גירושין נעשית על-פי חוק יחסי ממון בין בני זוג באופן שווה, בניגוד למשל, למשפט העברי. עוד קובע החוק, כי הן בתי הדין הדתיים והן בתי המשפט למשפחה מורשים לדון בדיני משפחה, על-פי הדין הדתי. אמנם, על-פי החוק, הסמכות לדון בתיק מסוים נתונה לערכאה בה החל הדיון בתיק. עקב כך, פעמים רבות מתקיים מרוץ סמכויות בין בני הזוג, בו כל אחד מבני הזוג ממהר לפתוח תיק בערכאה הנוחה לו, כדי שכל הדיון יימשך בה.
בחוק הישראלי ישנם כמה מאפיינים ייחודיים, הנובעים מהנחות היסוד עליהן הושתת. קושי עשוי להתעורר כאשר בני הזוג אינם בני אותה דת, או כאשר הם אינם משתייכים לאף עדה דתית.
במקומות רבים מוקם בית משפט למשפחה המתרכז בדיני המשפחה. במדינת ישראל הוקם בית משפט כזה בעקבות חקיקת חוק בית המשפט לענייני משפחה בשנת 1995. מאפייניו העיקריים של בית המשפט לענייני משפחה הם שופטים המכירים את התחום ובקיאים בו, פרוצדורה המאפשרת גמישות, כמתבקש מאופיו של הדיון, ויחידת סיוע הכוללת פסיכולוגים ועובדים סוציאליים המסייעים לבית המשפט ולמתדיינים. עם זאת הגדרת סמכות הדיון של בית המשפט למשפחה בישראל רחבה, וכוללת כל סכסוך שהוא בין בני משפחה, בנוסף לסמכות בכל התחומים המסורתיים הנמנים בענייני משפחה. כך שגם סכסוך כספי בין אחים, למשל, נדון בפני בית משפט זה ולא בפני בית משפט רגיל, על אף שמבחינה מהותית אינו שונה מסכסוך כספי אחר.
Summer Of 99
עבדולאי וואד
בית ספר שדה הר הנגב
בית ספר שדה הר הנגב הוא בית ספר שדה הנמצא במצפה רמון, במרחק הליכה מצוקו של מכתש רמון. מסלול רגלי יוצא מבית הספר אל מכתש רמון כולל הפריזמות והמנסרה. אזור ההדרכה של בית הספר כולל את כל מרחבי הנגב – מבאר שבע ודרומה עד למישורי מדבר פארן.
חשיבותו העיקרית של בית הספר היא בקרבתו למכתש רמון. האתרים בסביבות המכתש הם מגוונים: חוות האלפקות, מצפה הכוכבים, המנסרה, קיר האמוניטים, המכתש הגדול, המכתש הקטן, מדבר צין, דרך הבשמים הנבטית ועבדת.
מיקומו של בית הספר באזור המאוכלס בדלילות יחסית - ללא תאורת בתים, רחובות ומכוניות - מאפשר יכולת צפייה טובה בכוכבים. יתרון נוסף הוא העובדה כי הסיכוי לעננות באזור הנגב נמוך יותר מאשר במרכז הארץ. בית הספר מארגן מפגשים במועדים בהם חזויים אירועים כמו מטר מטאורים.
ארנולד דה לאנטינס
ארנולד דה לאנטינס (בפלמית: Arnold de Lantins; פעל בשנות ה-20' של המאה ה-15, נפטר לפני 2 ביולי 1432) היה מלחין פרנקו-פלמי מסוף ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס. הוא בין המלחינים המעטים, שיצירתם מגלה היבטים סגנוניים הן של ימי הביניים והן של הרנסאנס, פעל במקביל לגיום דופאי בשנים שדופאי שהה באיטליה.
חייו.
מעט מאוד ידוע על חייו של דה לאנטינס, להוציא את התקופה שבין 1420 בקירוב ל-1430. ההנחה היא, שמוצאו מפלנדריה או מסביבותיה. בראשית שנות ה-20' של המאה ה-15 היה כנראה בשירותה של משפחת מלאטסטה, או ברימיני או בפזארו, כיוון שדופאי הזכיר אותו בטקסט של רונדו שנכתב בין 1420 ל-1424. לאנטינס היה בוונציה ב-1428 וברומא ב-1431, בזו האחרונה כזמר במקהלת הקאפלה של האפיפיור, יחד עם דופאי. ברומא שהה רק שישה חודשים; אחר כך נעלם מדפי ההיסטוריה. רומא נכנסה לתקופה של חוסר שקט עקב פעילות המועצה לאחר מותו של האפיפיור מרטינוס החמישי בפברואר 1431; מוזיקאים רבים עזבו באותה תקופה או זמן קצר אחריה, וייתכן שלאנטינס היה ביניהם.
לא ידוע בוודאות, אם ארנולד דה לאנטינס היה קרוב משפחה של הוגו דה לאנטינס, מלחין שהיה פעיל באותה תקופה, אך מאחר שיצירותיהם מופיעות, במקרים רבים, יחד באותם קבצים ונראה שנמצאו באותם מחוזות גאוגרפיים, אין זה בלתי סביר. (שוני סגנוני חד בין יצירותיהם של שני המלחינים מלמד, שלא ייתכן שמדובר באותו אדם.)
למוזיקה של ארנולד נודעה הערכה רבה והיא התפרסמה לצד זו של גיום דופאי, ז'יל בנשואה ויוהנס צ'יקוניה בכתבי יד מקובצים מאותה תקופה. מוטט אחד בייחוד - Tota pulchra es - נמצא במקורות שזכו לתפוצה רחבה; כיון שמדובר בתקופה שקדמה להופעת טכנולוגיית הדפוס, מקובל לראות בתפוצה רחבה של העתקים אות לתהילתו של מלחין ולפופולריות שלו. ארנולד כתב מיסה שלמה, שנמצאה ב"בולוניה Q15" (כל הפרקים מצויים ב-OX 213, אם כי השניים האחרונים נפרדים - רק שלושת הפרקים האחרונים נמצאים ב"בולוניה 2216"), וכן נמצאים ב"בולוניה Q15" כמה חלקי מיסה לא שלמה, שנועדו להרחיב פרקים שכתב יוהנס צ'יקוניה. יש כמה דוגמאות למלחינים, שהוסיפו פרקים למיסות חלקיות שכתבו מלחינים אחרים, לדוגמה זאקארה דה טראמו, בייחוד בבולוניה Q15. מבחינה מוזיקלית, פרקי המיסה של ארנולד פשוטים למדי; הוא משתמש בשלושה קולות ובטכניקה של מוטיב ראשי ונמנע מכתיבת אימיטאטיבית. חלק משאר מוזיקת הקודש שלו, כמו המוטטים המריאניים שלו, מכילה כתיבה מלודית עתירת קישוטים ושימוש מסוים באימיטאציה.