גלבר פרסם מספר רב של מחקרים היסטוריים בגרמנית, פולנית ועברית.
עבד באנציקלופדיה יודאיקה וב-"Jüdisches Lexikon" ("הלקסיקון היהודי" בשפה הגרמנית) והיה מחברי מערכת "אנציקלופדיית ארץ ישראל" בשפה הפולנית ("Encyklopedia palestyńska") שיצאה בוורשה בשנים 1938–1939. בין השנים 1921–1931 היה עורך היומון הווינאי היהודי "Wiener Morgenzeitung" ("וינר מורגנצייטונג") והשבועון היהודי "Die Stimme" ("די שטימה", 'הקול'). בשנים 1930–1931 ערך את העיתון "Nasze Słowo" בוורשה.
בנוסף כתב בכתבי עת מכובדים אחרים כמו הירחון להיסטוריה ומדעי היהדות ("Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums") וב"כתב העת לסטטיסטיקה ודמוגרפיה של היהודים" ("Zeitschrift für Statistik und Demographie der Juden").
לאחר השואה כתב מונוגרפיות על קהילות יהודיות בפולין שהוכחדו, אשר פורסמו בשורה של ספרי יזכור.
ארכיונו שמור בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים.
משפחתו.
בשנת 1915 נשא את שרה וישניצר. היה אב לבן ובת.
בנו עמנואל גלבר (1917–1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (1949–1957), בדרגת אלוף-משנה, ושגריר.
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה:
נציב מצודת לונדון
נציב מצודת לונדון (אנגלית: Constable of the Tower) הוא התפקיד הבכיר ביותר במצודת לונדון. בימי הביניים היה הנציב אחראי על המצודה כאשר הבעלים - המונרך האנגלי או האציל - לא שהה במקום. לנציב המצודה היה תפקיד בעל חשיבות רבה כאדם האחראי על המבצר העיקרי שהגן על לונדון, בירת אנגליה.
היסטוריה.
משרד נציב המצודה הוא אחד העתיקים ביותר באנגליה, והוא קיים החל משנים אחדות לאחר כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הראשון, ותמיד היה בעל חשיבות וכבוד רבים. בעבר ניתן התפקיד לבכירי הכנסייה, פוליטיקאים בכירים וחיילים מצטיינים. הנציב הראשון, ג'פרי דה מנדוויל, מונה על ידי ויליאם הראשון (1066–1087) במאה ה-11. בעבר, ובהיעדרו של המונרך, הנציב היה אחד מהאנשים החזקים ביותר בלונדון. גם כיום יש לנציב זכות גישה ישירה לריבון הבריטי. כל הנציבים שכיהנו מאז 1784 הם קציני צבא בכירים.
בימי הביניים הנציב ניהל את המצודה, ותפקידו כלל את תחזוקת הבניינים, תשלום לחיילים, וכן את הפיקוח על בעלי החיים כאשר גן החיות המלכותי היה בשטחי המצודה. הנציב היה אחראי גם לאסירים שהוחזקו במצודה. האסיר הידוע הראשון הוא הבישוף הנורמי רנולף פלמבארד מ-1100, והגנגסטרים הלונדוניים רוני ורג'י קריי הם האסירים הרשמיים האחרונים, שנכלאו במצודה למשך ימים אחדים ב-1952. אחריותו של הנציב כלפי האסירים בוטאה גם במסגרת הטקסט שהוא היה אומר בטקס כניסתו לתפקיד. עד לגירוש יהודי אנגליה ב-1290 הנציב היה אחראי גם על קביעת התקנות הקשורות ליהודי לונדון.
תפקידו של נציב המצודה היה רווחי מאוד בימי הביניים; בין זכויותיו היו:
כל ספינה ששטה במעלה הזרם לכיוון לונדון הייתה חייבת לעגון במזח המצודה על מנת לתת חלק מהמטען שלה לנציב, ובתמורה לכך זכתה להגנה מתותח שהיה במצודה. מטענים אלה כללו, בין היתר, צדפות מסוגים שונים, סוף ויין. מסורת זו נשמרת כיום על ידי הצי המלכותי, כאשר בטקס השנתי של חובות הנציב (Ceremony of the Constable's Dues) כלי שיט גדול של הצי מעניק לנציב חבית של רום.
אחד מן הנציבים הידועים ביותר הוא ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, שכיהן בין 1825 ל-1852. בתקופת כהונתו הועברו מהמצודה גן החיות המלכותי ומשרד התעודות, ומבנים רבים שופצו כך שייראו כפי שנראו בימי הביניים. החפיר יובש והומר לרחבת מצעדים. שומרי המצודה לא הורשו יותר לקנות או למכור את תפקידם, ובמקום זאת נבחרו בהגרלה מבין הסרג'נטים של הצבא. בתקופת כהונתו של הדוכס חל גידול ניכר בנפח התיירות למצודה, בניגוד מוחלט לרצונו.
כיום התפקיד הוא בעל מהות טקסית בעיקר, והוא כולל בעיקר השתתפות בטקסים המסורתיים שנערכים במצודה וכן חלק מהצוות הקבוע שמתגורר בה. באירועים לאומיים הנציב אחראי על תכשיטי הכתר והוא בעל גישה ישירה למלכה. הנציב הנוכחי הוא גנרל לורד דנט, שהחל לכהן בו ב-1 באוגוסט 2009, והוא הנציב ה-159 בהיסטוריה של המצודה (קיימות הערכות שונות ביחס למספר הנציבים של המצודה).
לפי תקנות המלכה לצבא תפקיד הנציב מוענק לפילדמרשל או לגנרל בדימוס, והכהונה נמשכת חמש שנים. בסיום טקס הכניסה לתפקיד של הנציב הלורד צ'מברלין מעניק לו באופן סמלי את המפתחות לבית המלכה, כסמל לתפקידו. לאחר מכן מעביר הנציב את בית המלכה ל"המושל התושב של מצודת לונדון ושומר בית התכשיטים", שאחראי על הניהול השוטף של המצודה.
נציב המצודה
זקנה (ספר)
זִקנה (באיטלקית: Senilità) הוא רומן מאת הסופר האיטלקי איטלו זְבֶבוֹ שיצא לאור בשנת 1898. זהו הרומן השני של זבבו, ולאחריו נמנע זבבו מלפרסם במשך 25 שנים, ורק בשנת 1923 יצא לאור הרומן הבא שלו, "תודעתו של זנו".
בשנת 1962 עובד הרומן לסרט באותו שם (Senilità) בידי הבמאי מאורו בולוניני.
דמויות.
ברומן ארבע דמויות, המשתתפות בשתי עלילות של אהבה נכזבת.
מאפיינים אוטוביוגרפיים.
בסיפור יש מאפיינים אוטוביוגרפיים אחדים, וזבבו ציין שתושבי טריאסטה עירו הכירו את הדמויות עליהן התבססו גיבורי סיפורו. דמותו של אמיליו ברנטאני מכילה פרטים אחדים מהביוגרפיה של זבבו עצמו. הפסל סטפאנו באלי נבנה על פי דמותו של הצייר אומברטו ורודה, ידידו של זבבו. אנג'יולינה נבנתה על פי דמותה של ג'וזפינה זרגול, שבה היה זבבו מאוהב בצעירותו. עמליה זוהתה כאחותו של זבבו, אורטנסיה שמיץ או כאחות של אחד מידידיו.
תרגום לעברית.
לראשונה יצא הספר לאור בעברית בשנת 1969, בהוצאת "עם עובד". תרגום זה נעשה בידי שושנה חן זהבי מהתרגום לאנגלית של הספר. צעד בלתי שגרתי זה, של תרגום שלא מהמקור, ניכר כבר בשמו של הספר, "גבר מזדקן", שמשקף נאמנה את השם שניתן לגרסה האנגלית, As a Man Grows Older, שאינו נאמן לשם המקורי.
תרגום נוסף לעברית, הפעם מהמקור באיטלקית, נעשה בידי אריאל רטהאוז ויצא לאור בהוצאת כרמל בשנת 2006. שמו של הספר בתרגום זה, "זִקנה", נאמן יותר למקור.
בשני המקרים בחרו המתרגמים לתעתק את שם המחבר כ"סבבו", אף שהתעתיק "זבבו" משקף טוב יותר את ההגייה האיטלקית.
גבר מזדקן
קובה במשחקים הפאראלימפיים
קובה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה קובה חלק מעולם.
היסטוריה.
המשלחת הראשונה אותה שלחה קובה למשחקים, בשנת 1992 חזרה עם תשע מדליות פאראלימפיות. (שלוש מדליות זהב, שלוש כסף ושלוש מדליות ארד). בקרב המשלחת הצטיינו האצנים עומאר טואו שזכה במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, במדליית הכסף במירוץ ל-100 מטרים ובמדליית הארד במירוץ ל-200 מטרים (קטגוריה B2) ואוסקר פופו שזכה במדליית הזהב במירוץ ל-800 מטרים ובמדליית הכסף במירוץ ל-400 מטרים (קטגוריה B1).
באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) הצליחו האתלטים הקובנים להביא למדינה 8 מדליות זהב פאראלימפיות. בין האתלטים בלטו אנריקה קבלרו שזכה בשתי מדליות זהב, בקפיצה למרחק ובקפיצה משולשת (קטגוריה F12) ובמדליית כסף במירוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T12) ועומאר מויה שזכה בשתי מדליות זהב במירוץ ל-200 מטרים ובמירוץ ל-400 מטרים (קטגוריה T11)
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) הצליחה המשלחת הקובנית לזכות בסכום שיא של תשע מדליות זהב, בהן שלוש מדליות של האצנית יונידיס קסטילו, שאף שברה שני שיאי עולם במירוץ ל-200 מטרים עם 24.45 שניות, ושיא נוסף של 55.72 שניות בתחרות ל-400 מטרים.
טקס המפתחות
טקסים הידועים כטקס המפתחות (באנגלית: Ceremony of the Keys) נערכים בכמה מקומות בממלכה המאוחדת: לונדון, אדינבורו וגיברלטר.
לונדון.
הטקס הלונדוני הוא ככל הנראה הידוע ביותר. טקס זה נערך בכל לילה במצודת לונדון, ככל הנראה מאז המאה ה-14. בשעה 21:53 בדיוק נפגשים מפקד שומרי המצודה (לבוש במעיל טיודורי) ומשמר ליווי צבאי שמורכב מחברי משמר מצודת לונדון. מפקד השומרים ו"תצפיתן" שנבחר מקרב החיילים נועלים את השערים הראשיים של המצודה. עם חזרתם במורד ווטר ליין הם נעצרים על ידי זקיף ונדרשים לזהות את עצמם:
לאחר מכן המשלחת עוברת דרך קשת מגדל הדמים ונכנסת למצודה, ונעצרת בתחתית מדרגות ברודווק. בראש המדרגות, לפי פקודה של הקצין המפקד שלהם, שומרי המצודה מציגים את סמליהם והמפקד שלהם מרים את כובעו ומכריז:
לאחר מכן לוקח מפקד השומרים את המפתחות לבית המלכה שבו הם נשמרים, ולאחר מכן מושמעת מנגינת המוצב האחרון.
אדינבורו.
טקס מפתחות נערך גם בארמון הולירוד, בתחילת חופשתו בת השבוע של המונרך במקום, שמתרחשת ביולי. לאחר הגעת המונרך נערך טקס בחצר הקדמית שבו הוא מקבל באופן סמלי את מפתחות העיר אדינבורו מהלורד פרובוסט. לאחר מכן מחזיר המונרך את המפתחות, ומכריז .
גיברלטר.
טקס המפתחות בגיברלטר הוא אירוע המשחזר את הטקס העתיק שבו ננעלו השערים המובילים אל העיר העתיקה ואל המחנה הצבאי.