פיני-סמית' נולד וגדל בפורטסמות' שבווירג'יניה. בשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה טק, אך כבר לאחר שנה אחת עזב אותה ועבר לאוניברסיטת פלורידה. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של וירג'יניה טק רשם ממוצעים של 6.3 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק. על פי חוקי ליגת המכללות נדרשה עליו תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל, בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות. בעונתו הראשונה בפלורידה, 2013/2014, קלע 8.7 נקודות למשחק והעפיל עם הקבוצה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, בפעם החמישית בתולדות האוניברסיטה. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת קונטיקט הוגבל כוכב הקבוצה סקוטי וילבקין ל-4 נקודות בלבד, ופלורידה הפסידה בתוצאה 53–63. בשתי העונות הבאות היה פיני-סמית' השחקן המוביל של קבוצתו, עם ממוצעים של 14.0 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק, אך בשתי העונות לא העפילה פלורידה לטורניר אליפות המכללות.
קריירה מקצועית.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם פיני-סמית' על חוזה בלתי-מובטח ל-3 עונות בדאלאס מאבריקס. בעונת החמיץ 61 משחקים בשל דלקת גידים בברכו השמאלית. לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בדאלאס ל-3 עונות נוספות עבור כ-12 מיליון דולר. ב-18 בנובמבר 2019 קלע שיא קריירה של 22 נקודות במשחק מול סן אנטוניו ספרס.
דוריאן פיני-סמית
רשיון BSD
רשיון MIT
הרי חמרין
הרי חמרין (, ) הם רכס הרים קטן בצפון מזרח עיראק. הרי חמרין נמצאים בחלק המערבי ביותר של הרי זגרוס. ההרים נמשכים ממחוז דיאלא הגובל באיראן, צפון מערבה לחידקל, וחוצים את צפון מחוז סלאח א-דין ודרום מחוז כירכוכ.
כחל הודי
כחל הודי (שם מדעי: Coracias benghalensis) הוא מין של כחל שחי באסיה, ממערב אסיה ובעיקר בתת-היבשת ההודית (כולל הודו). זהו מין אקרובטי שבטקסי החיזור שלו מבצע תרגילים אווירובטיים בתעופה. הוא נפוץ על גבי עמודים וחוטי חשמל, מהם הוא משקיף על שטח הציד שלו, שבו הוא צד פרוקי-רגליים וחולייתנים קטנים. צבעיו העיקריים הם כחול ותכלת, אך החזה והראש שלו חומים.
תיאור.
הכחל ההודי הוא עוף מוצק באורך , ודומה לכחל המצוי שנפוץ באירופה וחולף במערב אסיה, בדרכו לאפריקה. עם זאת הצבעים של שניהם קצת שונים זה מזה. הכחל ההודי הוא בעל חזה חום (בניגוד לחזה הכחול של הכחל המצוי), כיפת הראש והבטן כחולים-תכולים. הכנפיים תכולים עם פסים כחולים עמוקים באברות הכנף, ופס חום בבסיס הכנף. הזנב הוא תכול עם פס כחול והנוצות המרכזיות בצבע ירוק דהוי. הצוואר והגרון עם פסים בגווני לילך-סגול שזורים בפסים לבנים. הכתם בכל עין הוא בצבע אוכרה.
שלושת האצבעות הקדמיות מאוחות בבסיס. המקור ארוך ודחוס עם קצה עליון מעוקל וקצה חד. הנחיריים ארוכים וחשופים ויש זיפים בבסיס המקור.
תפוצה ובית גידול.
הכחל ההודי נפוץ ברחבי אסיה, מעיראק ואיחוד האמירויות הערביות בדרום מערב אסיה, לאורך ורוחב כל תת-היבשת ההודית (כולל הודו, סרי לנקה והאיים המלדיביים). בית הגידול העיקרי שלו הוא אזורים מעובדים על ידי חקלאות, יערות דלילים וערבות דשא.
התנהגות ואקולוגיה.
הכחל ההודי ניפצה לעיתים תכופות כאשר הוא יושב על ענפי עצים חשופים, עמודים או כבלים בגובה 3–10 מטרים. הכחל סוקר את השטח מסביבו למציאת טרף וכאשר הוא מוצא אחד, הוא צולל לקרקע ולוכד אותו. הטרף כולל פרוקי-רגליים בהם חרקים, עכבישים ועקרבים וכן חולייתנים קטנים כמו דו-חיים ונחשים. החרקים שמהווים את העיקר הטרף הם חיפושיות (50% מהטרף) וחרגולים וצרצרים (25% מהטרף). בית הגידול והמזון שלהם דומים לאלו של הדרונגו השחור.
הכחל ההודי נפוץ גם באזורים כפריים וחקלאיים, ומנצל את מעשי האדם ומבניו כדי להשיג מזון. בעונת הקיץ הוא צד גם בשעות הערב כאשר הוא נעזר בתאורה מלאכותית המושכת חרקים. הוא נמשך גם לנחילים של טרמיטים מכונפים. הוא נמשך לאש, כנראה מפני שהיא מושכת בעלי-חיים הנמצאים בתפריטו ועוקב גם אחרי טרקטורים העובדים בשדות. הכחלים צדים גם ליד כבישים, דבר שגורם לעיתים למותם בהתנגשויות עם כלי רכב. בצפון הודו נרשמה ירידה בכמות הכחלים בצידי הדרכים.
בבתי הגידול שלהם בדרום הודו, הם נצפו בצפיפות של 50 פרטים לקילומטר רבוע. באחד המקרים נצפו כ-40 פרטים יושבים על תיל חשמל באורך 70 מטר.
במחקר על התנהגות הקינון של הכחל ההודי נמצא שמיד אחרי היקיצה הם מבלים מספר דקות בטיפוח הנוצות ואז מעופפים סביב אתרי הקינון שלהם. הם יושבים על חוטי חשמל וטלפון. הם יושבים גם על עצים ושיחים. הם נוהגים לשבת בגובה 3–10 מטר מעל במקום שמעליו הם משחרים לטרף. לעיתים הם ניזונים גם מחרקים שנמצאים על צמרות העצים.
כמו שאר מיני הכחלים, בעת החיזור מרהיב הכחל במופעי אווירובטיקה הכוללת מעוף נמרץ מלא פיתולים, גלגולים וסיבובים - דבר שהעניק לו את שמו העממי באנגלית: Roller. עונת הרבייה היא בין מרץ ליוני (בדרום הודו היא קצת מוקדמת יותר). בנוסף למעוף החיזור הכחל גם מציג לראווה את מקורו, מבצע קידות, מטפח את נוצותיו בפני המחוזרת ומנופף בכנפיו וזנבו. הכחל מקנן בדרך כלל בחורים בעצים, לרוב חורים שנקדחו על ידי נקריים או חרקים בעצי דקל, אך גם חורים בעצים רקובים שהוא מרחיב בעצמו, וחורים במבנים מעשי אדם.
בתטולה ממוצעת יש 3–5 ביצים. הביצים רחבות ואליפטיות, אך לעיתים כמעט כדוריות. שני הזוויגים דוגרים על הביצים במשך 17–19 ימים. הגוזלים חיים בקן למשך כחודש ואז מצמיחים נוצות ופורחים ממנו.
הקול העיקרי שמשמיע הכחל ההודי דומה לזה של עורב, אך הוא משמיע גם קולות אחרים, אחדים דומים ל"בוינק" מתכתי. הוא צווח בעיקר בעונת הרבייה.
מצב שימור.
טווח התפוצה שלו רחב מאוד וה-IUCN דירג אותו כ"לא נתון בסיכון" (LC).
בתרבות.
הכחל ההודי נפוץ מאוד במישורים המאוכלסים של הודו ושמו נקשר למספר אגדות בדת ההינדו. הוא נחשב לקדוש לאל וישנו, ונתפס ומשוחרר במהלך פסטיבלים כגון הדוסרה או היום האחרון של הדורגה פוג'ה. הוא מכונה בהינדית נילקנת' שפירושו "גרון כחול", שם שנקשר גם לאלה שיווא. אמונה טפלה גורסת שקציצת נוצותיו לאבקה והאכלת הפרות בהם תגדיל את תפוקת החלב שלהן.
הכחל ההודי נבחר לעוף הרשמי של מספר מדינות בהודו בהן אודישה, קרנאטקה וטלנגאנה.
דוסה
דוסה היא חביתית דקה ופריכה העשויה מבלילה מותססת של אורז וקטניות, והיא אופיינית למטבח של דרום-הודו. הדוסה מוגשת בדרך כלל עם מילוי של תבשיל ירקות, ולצידה מטבלים אופייניים כמו סמבר וצ'אטני.
על המנה.
הבלילה הבסיסית לדוסה עשויה מאורז, קטנית מסוג אוראד וזרעי חילבה. אוראד () היא קטנית בהירה, המזכירה בצורתה מש והיא בעלת קליפה שחורה. תהליך ההכנה של הבלילה כולל השריה של האורז והקטניות, טחינה שלהם למרקם חלק והתססה של הבלילה במשך 12–16 שעות. להכנת הדוסה משתמשים לרוב במחבת גדולה וכבדה הנקראת טאווה (), המזכירה מחבת להכנת חביתיות (קרפים). בלילת הדוסה משמשת גם להכנת המאכל אידלי () האופייני גם הוא למטבח של דרום הודו.
היסטוריה.
הדעות חלוקות באשר למקורות הדוסה: היסטוריון האוכל אצ'איה טוען כי המאכל היה נפוץ במדינת טאמיל העתיקה, וההיסטוריון תהנקאפאן נאיר סבור כי מקור הדוסה באזור שכיום הוא קארנאטאקה.
דוסה במטבח היהודי-קוצ'יני.
במטבח האופייני ליהודי קוצ'ין נפוץ המאכל "דושה" ויש לו כמה אופני הכנה. בספרו של רן שנער "הארי קארי" מוזכרות שתי גרסאות של הדושה: הדושה הבסיסית - חביתית רכה העשויה קמח, ביצים, שומן, שמרים ומים, ודומה יותר לבלינצ'ס מהמטבח המזרח-אירופי. הגרסה השנייה היא "קרלה דושה" הדומה יותר לדוסה. הבלילה בגרסה זו עשויה מתערובת של אורז ועדשים כתומות שהושרו ונטחנו למחית חלקה יחד עם יוגורט, והיא עוברת תהליך תסיסה במשך 4–6 שעות.
אביגדור (ארגנטינה)
אביגדור (בספרדית: Colonia Avigdor, קולוניה אביגדור) היא עיירה ורשות מקומית בארגנטינה הממוקמת בפרובינציה של אנטרה ריוס במחוז לה-פז במרחק 497 קילומטר מהבירה בואנוס איירס. המושבה הוקמה בשנת 1936 כחלק מפרויקט ההתיישבות היהודית החקלאית בארגנטינה באמצעות חברת יק"א בראשות הברון מוריס דה-הירש.
גאוגרפיה.
אביגדור ממוקמת בשטח מישורי ונמוך בגובה שאינו עולה על 100 מטר מעל פני הים ובעל שפע של מקורות מים. תוואי הקרקע עוצב במידה רבה על ידי הנהרות הגדולים הזורמים בפרובינציה אנטרה ריוס שמהם נגזר גם שמה "בין הנהרות". האקלים האופייני הוא סובטרופי, ללא עונה יבשה המאופיין בריבוי גשמים עם ממוצע של כאלף מילימטרים בשנה.
היסטוריה.
יק"א רכשה בארגנטינה שטחים נרחבים למטרות התיישבות כפתרון לרדיפות יהודי מזרח אירופה על ידי הצאר הרוסי וכחלופה לעליה לארץ ישראל. עם תום המסע להצלת יהודי מזרח אירופה מרדיפות הצאר, החל המסע להצלת יהודי גרמניה מרדיפות המשטר הנאצי.
ב-1932 עם רכישתן של שתי חוות חקלאיות, Corcovado ו-Capivara, בשטח כולל של כ-30,000 הקטאר החלו התוכניות לייסוד המושבה.
השם ניתן למושבה כאות כבוד למנהל יק"א סר אוסמונד ד'אביגדור גולדשמיד .
השיטה של יק"א דגלה בהפיכת המהגר לפרודוקטיבי באמצעות הכשרה מתאימה והענקת התנאים לכך ובהם קרקע, משק והלוואות בתנאים נוחים. הקריטריונים להתאמה לתוכנית ההתיישבות של יהודי גרמניה היו נוקשים. אחד מתנאי הקבלה היה שרוב הגרעין המשפחתי יהיה מורכב מגברים אשר ישמשו ככוח עבודה חקלאי בשדות. כדי להתגבר על מכשול זה משפחות רבות אמצו גברים שצורפו לתא הגרעיני ובמקרים מסוימים אף נערכו נישואים פיקטיביים למטרה זו. בנוסף נבחנה התאמה רפואית ונדרשה הכשרה חקלאית מוקדמת של אחד מבני המשפחה. לשם כך הוקם בשנת 1932 בית ספר חקלאי בו עברו המשפחות המיועדות הכשרה חקלאית בסיסית במשך שבועות ואף חודשים.