לגברי הקומאנצ'י בדרך כלל היו אוזניים מנוקבות עם עגילים שהיו עשויות מצדפות או טבעות נחושת או כסף. קרובת משפחה הייתה מנקבת את חלקה החיצוני של האוזן בשישה או שמונה חורים. הגברים גם נהגו לקעקע את פניהם, זרועותיהם ואת החזה שלהם בצורות גאומטריות וכן גם צבעו את פניהם ואת גופם. באופן מסורתי השתמשו בצבעים שנוצרו ממיצי תותים ובאדמות החימר הצבעוניות של חבל קומאנצ'ריה. מאוחר יותר, סוחרים סיפקו להם ורמיליון (פיגמנט אדום) וצבעי שמן בהירים. גברי הקומאנצ'י גם ענדו רצועות עור או מתכת על זרועותיהם. חוץ משחור, שהיה צבע למלחמה, לא היה צבע סטנדרטי או דגם מיוחד לצביעת הפנים והגוף: היה זה עניין של העדפה אישית. לדוגמה, קומאנצ'י אחד רצה לצבוע צד אחד של פניו בלבן וצד שני באדום; קומאנצ'י אחר היה צובע צד אחד מגופו בירוק וצד שני בפסים ירוקים. ייתכן וקומאנצ'י אחד ירצה לצבוע את עצמו תמיד בדרך מסוימת בעוד שאחר ירצה לשנות את הצבעים את דגמים כשיחפוץ בכך. לחלק מהצורות הייתה משמעות מיוחד עבור זה שענד אותן, וייתכן שצבעים וצורות מיוחדות הופיעו בחלומות. נשות הקומאנצ'י גם כן נהגו לקעקע את פניהן ואת זרועותיהן. הן אהבו לצבוע את גופן והיו חופשיות לצבוע את עצמן אם חפצו בכך. תבנית פופולרית בקרב הנשים הייתה לצבוע את החלק הפנימי של אוזניהן בצבע אדום בהיר ולצבוע את הלחיים שלהן בעיגולים בצבע כתום בוהק או אדום. הן בדרך כלל צבעו את החלק סביב השפתיים שלהן באדום או צהוב.
אומנות ויצירה.
בגלל נדודיהם התכופים, אנשי הקומאנצ'י היו צריכים לודא שהרכוש שלהם לא ישבר. הם לא השתמשו כלי חרסינה שבקלות היו נשברים במהלך המסעות. קליעה, אריגה, גילופי עץ ועבודות מתכת לא היו שכיחות בקרב הקומאנצ'י. במקום זאת הם הסתמכו בעיקר על הבופאלו לאספקת רוב כלי העבודה שלהם, מצרכי הבית וכלי הנשק שלהם. הם יצרו כ-200 פריטים שונים מהקרניים, מהעורות ומהעצמות של הבופאלו.
לאחר שהסירו את הרפידה הפנימית של הבטן, הפכו אותה הנשים לשקית לאחסנת מים. הרפידה נתחה בעזרת ארבעה מקלות ומולאה במים לצורך בישול מרקים ותבשילים. העץ במישורים היה נדיר ולכן השתמשו הנשים בצואת בופאלו יבשה כדלק עבור המדורות שהכינו את הארוחות וחיממו את האנשים במהלך החורף.
עור קשה הפכו לאוכפים, ארכובות, נרתיקי סכינים, דליים וסוליות נעליים. עור קשה הפכו גם לתופים. רצועות העור הקשה נשזרו גם ליצור חבלים עמידים. לאחר עיבוד עורות אלה נהפכו גם לתיקים שבהם אחסנו אוכל, ביגוד וחפצים אישיים אחרים. הנשים גם הכינו עורות לצורך כיסויים לאוהלי הטיפי, מעילים חמים, שמיכות, בגדים ונעליים. הן גם היו תלויות בעורות צבאים למצעי מיטות, ערסלים, בובות, נרתיקים, מתלים ונרתיקי אקדחים.
נהגו להשתמש בקנוקנת לצורך מיתרי הקשתות וחוטי סריגה. את הפרסות הפכו לדבק ולרעשנים. את הקרניים הפכו לכוסות, כפות ומצקות והזנב שימש כשוט, כהורג זבובים או כקישוט לטיפי. הגברים עשו כלים, להבים ומחטים מהעצמות וכן גם סוג של מקטרת וצעצועים לילדיהם. כלוחמים, למרות זאת, התמקדו הגברים ביצירת קשתות וחצים, רמחים ומגנים. העור העבה של שור זקן היה אידיאלי למגנים והגן מפני חצים ואף כדורים. היות שבילו את מרבית היום על גבי הסוס, הם גם הפכו את העור לאוכפים וארכובות לסוסים. שיער הבופאלו שימש לריפוד האוכפים ובו השתמשו גם בחבלים ואפסרים.
שפה.
השפה שדוברה על ידי אנשי הקומאנצ'י, שפת הקומאנצ'י, "נומוטקוואפו", היא שפה נומית מקבוצת שפות האוטו-אצטקים. היא מאוד קרובה לשפת שבט השושון שמהם התנתקו הקומאנצ'י בסביבות 1700. שתי השפות נשארו דומות, אך כמה וכמה שינויים קלים בצלילים הם שמונעים מובנות משותפת בין שתי השפות הללו. הרשומות הקדומות ביותר של הקומאנצ'י מ-1786 מעידות בבירור על ניב של שפת השושון, אך בתחילת המאה העשרים, השינויים האלה בצלילים, שינו את הדרך בה נשמעים הקומאנצ'י בדרכים עדינות אך משמעותיות. למרות מאמצים שנעשים כיום כדי להבטיח את הישרדות השפה, רוב דובריה הם זקנים ופחות מאחוז אחד של הקומאנצ'י יכול לדבר אותה.
בסוף המאה ה-19, הרבה ילדים מבני הקומאנצ'י הועברו לפנימיות ביחד עם ילדים משבטים אחרים. את הילדים לימדו אנגלית והורתעו מלדבר בשפת האם שלהם. אכיפת השפה האנגלית הייתה נוקשה. היעדים היו לודא ביטחון (במקרה חירום, היה זה בלתי אפשרי להעביר מידע לילדים בכל שפה ובכל ניב שהיו ידועים) וכן לבסס שפה משותפת בין המורים וההנהלה של הפנימיות וכן גם בקרב הילדים מהשבטים השונים.
קוואנה פרקר למד ודיבר אנגלית ודרש שילדיו יעשו כמוהו. הדור השני גדל כשהוא דובר אנגלית, בגלל שהאמינו שזה היה עדיף עבורם לא לדעת את שפת הקומאנצ'י.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קבוצה של 17 צעירים, שכונו "דוברי הצפנים של הקומאנצ'י", אומנו ונוצלו על ידי צבא ארצות הברית להעברת מסרים, שהכילו מידע רגיש, שאותם לא יכלו הגרמנים לפענח.
אבומי
הארמונות המלכותיים של אבומי
השפעת עישון על היריון
עישון הוא פעולה של שאיפת העשן של מוצרי הטבק לדרכי הנשימה, הוא נחשב לגורם סיכון מרכזי לתחלואה ולתמותה ממחלות לב וסוגי סרטן שונים. לעישון בזמן הריון ישנה השפעה מזיקה גם על האם וגם על העובר.
אישה שמעשנת חשופה לחומרים הרעילים של עשן הסיגריות, ובכך נמצאת בסיכון יתר למחלות שונות כגון מחלות לב טרשתיות, מחלה ריאתית חסימתית ולסוגי סרטן שונים כמו סרטן לוע, פה, ושט, ריאה ושלפוחית השתן.
ההשפעות המזיקות של העישון על העובר והתינוק המתפתח כוללות בין השאר: לידה מוקדמת, משקל לידה נמוך ואף מוות פתאומי של התינוק (Sudden infant death syndrome).
היקף התופעה.
לפי סקר משרד הבריאות לשנת 2014, אחוז המעשנים מכלל האוכלוסייה הבוגרת בישראל (בני 21 שנה ומעלה) עומד על 19.8%. ניכרים הבדלים בשיעורים של עישון לפי מגדר ואוכלוסייה. 27.3% מהגברים בישראל מעשנים, לעומת 12.6% מכלל הנשים. השיעור גבוה יותר באוכלוסייה הערבית ועומד על 26.3% לעומת 18.4% באוכלוסייה היהודית (בשקלול לפי גיל ומין). שיעורי העישון המשוקללים לגיל הם 23.1% בגברים יהודים, 14.0% בנשים יהודיות 46.6% בגברים ערבים ו-6.1% בנשים ערביות.
במהלך ההיריון, 59% מנשים יהודיות ו- 22% מנשים ערביות אשר היו מעשנות מפסיקות לעשן.
תינוק שנולד עלול גם להיות חשוף לעישון מיד שנייה (עישון פסיבי), לפי הסקר נמצא כי 25% מהתינוקות היהודים ו-52% מהתינוקות הערבים חשופים לעישון סביל בגיל חודשיים.
השלכות העישון.
עשן הסיגריות מכיל אלפי רעלנים (טוקסינים) שחלקם מוכח כרעיל  עבור העובר כמו ניקוטין ופחמן חד-חמצני. ניקוטין שנשאף לריאות מגיע לזרם הדם של האם, עובר את השליה ובכך מגיע לזרם הדם העוברי, השפעתו נובעת מהקשירה לקולטנים כולינרגים במוח, במערכת העצבים ההיקפית ובבלוטת יותרת הכליה.
אישה שמעשנת חשופה לרעלנים של הטבק אשר יכולים לגרום נזק לאיברי הגוף השונים.
תחלואה לבבית וריאתית.
רעלנים בעשן הסיגריות ובייחוד הניקוטין מאיצים את הליך הטרשת בעורקים בגוף, הליך הטרשת מוביל להיצרות עורקים אלו ובכך לפגיעה באספקת דם לאיברים חיוניים בגוף, דבר שעלול לגרום לתעוקת חזה ואוטם שריר הלב, מחלת כלי דם היקפיים ברגליים, שבץ מוחי, אי ספיקת כליות ופגיעה בתפקוד המיני.
עישון מגביר סיכון לנפחת, דלקת סמפונות ולסרטן הריאות, כמו כן הוא מגביר סיכון לסוגי סרטן שונים כמו סרטן הלוע, ושט ושלפוחית השתן.
הקשר עם יתר לחץ דם בהריון.
יתר לחץ דם הריוני מוגדר כהופעה חדשה של יתר לחץ דם אצל אישה הרה לאחר שבוע 20 להריון ללא עדות לרעלת היריון. יש  עדויות כי עישון בזמן הריון מקטין סיכון ליתר לחץ דם הריוני, ממצא זה הוצג במספר עבודות והמנגנון לכך אינו ברור. עם זאת, אין באמור לעיל כדי להצדיק עישון וזאת לאור העובדה שנזקיו של העישון עולים לאין שיעור על השפעה מטיבה זו .
השלכות על השליה.
חשיפה לניקוטין בזמן הריון עלולה לגרום למספר סיבוכים הכרוכים בשליה.
היפרדות שליה הוא מצב בו מעטפת השליה נפרדת במהלך ההיריון מהרחם ומהווה אחת הסיבות השכיחות לדימום בטרימסטר השלישי להריון, שכיחות התופעה עומדת על 1% מסך כל ההריונות, והיא כרוכה בתחלואה אימהית כגון דימום רב עד כדי צורך בעירוי דם, ובתחלואה ותמותה עוברית עקב עקה שנגרמת ממחסור בחמצן.
עישון סיגריות קשור בעליה פי 2.5 בהיארעות של היפרדות שליה, הסיכון עולה ככל שעולה מספר הסיגריות שהאישה מעשנת.
המנגנון לכך הוא שהניקוטין גורם להתכווצות של שריר הרחם וכלי דם בחבל הטבור, כמו כן העישון מעלה את הרמה של קרבוקסי-המוגלובין שמתחרה עם ההמוגלובין על חמצן. תהליכים אלה עלולים להוביל בסופו של דבר לאטמים קטנים בשליה ובהמשך גם להיפרדותה.
פתיחת קרומים מוקדמת.
פתיחה מוקדמת של שק מי שפיר עלולה להוביל ללידת תינוק טרם בשלותו המלאה. עישון נחשב כגורם סיכון לפתיחת קרומים מוקדמת, יותר בשלבי ההיריון המוקדמים מאשר בסוף ההיריון, ויש לכך השלכות רבות על תחלואת היילוד.
השלכות על העובר.
חשיפה לעישון במהלך ההריון מסכנת לא רק את האם אלא גם את העובר שנושאת ברחמה.
פגות.
פג הוא תינוק שנולד לפני תום השבוע ה-37 להריון, כלומר לפני בשלותו המלאה. תינוק במצב כזה חשוף לבעיות התפתחותיות במערכות שונות בגוף כמו מערכת העצבים, הנשימה והראיה. בישראל כ-7-10% מכלל הנולדים הם פגים.