וילי ו-וה, ביחד עם אודין, הם שלושת האחים שהרגו את יימיר, הענק הראשון, יצרו ממנו את מרבית היקום ושמו סוף לשלטון הענקים. שלושת האחים הם גם הראשונים מהאייסיר. ניתן להשוות את האחים לזאוס, פוסידון, והאדס מהמיתולוגיה היוונית. מהשלושה, אודין הוא הבכור, וילי הוא האמצעי, ו-וה הוא הצעיר. לזוג בני האדם הראשונים, אסק ואמבלה, אודין העניק נשמה וחיים, וילי העניק את השכל ואת חוש המישוש, ו-וה את הפנים, הדיבור, השמיעה והראייה.
וילי ווה
יוסף אלמושנינו
הרב יוסף בן יצחק אלמושנינו (1643, ירושלים, האימפריה העות'מאנית - 1689, ניקלשבורג, ממלכת הבסבורג) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד בשנים 1668–1688. ב-1688 במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) כבש צבא ממלכת הבסבורג את בלגרד. הרב אלמושנינו ונכבדי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג ושם בעודו במעצר, נפטר.
קורות חייו.
יוסף אלמושנינו נולד בירושלים. צאצא של הרב משה אלמושנינו מסלוניקי ואחיינו (בן אחותו) של הרב יהודה לירמה מבלגרד. למד בישיבת בית יעקב אצל ישראל יעקב חגיז והיה חברותא של אברהם נתן בן אלישע אשכנזי. ב-1660 הגיע לבלגרד ולמד תחת הרב שמחה בן גרשון הכהן בישיבה אותה הקים דודו יהודה לירמה. ב-1661 נישא לבתו של הרב שמחה בן גרשון הכהן. ב-1668 יצא הרב שמחה בן גרשון הכהן לבודה, בה הוצעה לו משרת הרב הראשי. תחתיו מונה יוסף אלמושנינו לרב הראשי של בלגרד.
באותה העת נחשבה בלגרד למרכז הלכה ופסיקותיו של הרב מופיעות בספרי שאלות ותשובות. אלמושנינו ניהל חליפת מכתבים ובהם התייעצויות הלכתיות עם משה בן חביב וצבי הירש אשכנזי. בתקופת כהונתו מתועדים ביקורי שדר"ים בבלגרד, כגון של הרב משה גאלנטי (השני). בתקופת כהונתו התחוללה שרפה גדולה בבלגרד ובמהלכה נשרפה ספריית בית המדרש ורבים מכתביו של הרב אלמושנינו עלו באש.
הרב אלמושנינו הואשם לא אחת בשבתאות, וככל הנראה ניהל קשרים עם נתן העזתי. בתקופתו שלחה קהילת בלגרד שני שליחים אל שבתי צבי, ומתועד כי העתיק והפיץ מכתביו של נתן העזתי. לאחר מותו של שבתי צבי התיר הרב אלמושנינו את עגונתו יוכבד, לאחר שגבה עדויות אודות מותו.
ב-1688 נכבשה בלגרד על ידי צבא ממלכת הבסבורג. הרב אלמושנינו ו-45 מנכבדי ועשירי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג, במטרה להביא לפדיון שבויים בסכומי כסף גבוהים. ב-1689 בעודו בשביו, נפטר הרב אלמושנינו. כתביו נבזזו על ידי החיילים ההבסבורגים, נמכרו לעות'מאנים והובאו לקושטא. שם רכשו אותם בניו יצחק, יהודה ושמחה אלמושנינו, והוציאו אותם לאור בשני כרכים בשם "עדות ביהוסף" עם הסכמתו של רבי חיים אלפאנדרי. הכרך הראשון נדפס ב-1711 והשני ב-1733.
Can't Take That Away (Mariah's Theme)
(בעברית: לא יכול לקחת את זה (הנושא של מריה)) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי מתוך אלבומה Rainbow. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום ב-6 ביוני 2000.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים שבפלנדריה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קארי עצמה ודיאן וורן והופק על ידי קארי עצמה וצוות המפיקים ג'ימי ג'אם וטרי לואיס. הסינגל שוחרר כאיי-סייד של השיר "Crybaby" בלבד למען מדינות בודדות מה שמנע את ההצלחה שלו בעולם בין היתר.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת פופ ו-R&amp;B אשר משלבת נגינה של כינור, פסנתר ואורגן. מבחינה לירית השיר מדבר על מימוש עצמי והגשמת חלומות מבלי שמשהו יעצור בעדנו.
ביקורת והצלחה.
השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים בשל המילים לשיר וגם בשל השירה של קארי. מבחינה מסחרית השיר לא זכה להצלחה בגלל הפורמט בו הוא השתחרר ובגלל סיבות אחרות. אחד מהם היה ככל הנראה בגלל הסכסוך של קארי עם חברת התקליטים שלה שגרמה להם להמעיט בניסיון לקדם את השיר.
הוא הגיע בשיאו למקום ה-40 בולוניה, למקום ה-45 באיטליה ולמקום 65 בהולנד. בארצות הברית השיר לא הצליח להיכנס למצעד הרשמי של המדינה בשל החוק ששירים שמשתחררים כבי-סייד לא יכולים להיכנס למצעד, אך השיר הגיע למקום ה-6 במצעד שירי הדאנס קלאב של המדינה.
וידאו קליפ.
לשיר יצאו שני קליפים. בשני הקליפים מראים 5 סיפורים אמיתיים של אנשים אשר מספרים על הכאב והתעללות הרגשית שחוו ואיך השיר עזר להם להתגבר על כך. בנוסף השיר מלווה גם בסיפורים של ספורטאים אשר הגשימו את חלמיותיהם כנגד כל הסיכויים. לקליפ זה יצאו 2 גרסאות כאשר בגרסה אחת מריה מביטה מבעד חלון גדול על קשת בענן ואילו בגרסה השנייה רואים אותה יוצאת אל עבר מרפסת ומשקיפה ממנה אל העיר.
על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו קארי בתוכנית The Today Show ובתוכנית The View ובהמשך גם בסיבוב ההופעות "Charmbracelet World Tours".
דב קרן
דב קרן (נולד ב-15 בינואר 1950) הוא מפיק ישראלי, הפיק בפועל עשרות סרטי קולנוע ישראליים וזרים.
בשנת 2008 הקים את חברת ההפקות "מכלול הפקות", במסגרתה הפיק את דרמת הטלוויזיה "באזז" בבימויו של אלי כהן, שהפכה במרוצת השנים לסרט חובה בבתי ספר, ושימשה כמקדם לדיון בנושא אלימות ועבריינות נוער בישראל.
במהלך הקריירה שלו הפיק מספר סדרות טלוויזיה והצגות תיאטרון.
הפקה.
מחלקת הפקה:
Sister Outsider
Sister Outsider: Essays and Speeches (אחות אאוטסיידרית) הוא אוסף מאסות ונאומים של אודרי לורד, משוררת וסופרת פמיניסטית. הספר נחשב לקלאסיקה וכאבן יסוד משפיעה וחלוצית בהתהוותן של תאוריות פמיניסטיות עכשוויות. בחמישה עשר מאמרים ונאומים שנכתבו בין 1976 ל-1984, לורד חוקרת את המורכבויות של זהות הצטלבותית, כשהיא שואבת מניסיונה האישי עם דיכוי, כולל סקסיזם, הטרוסקסיזם, גזענות, הומופוביה, דיכוי מעמדי, וגילנות. הספר עוסק במגוון רחב של נושאים, כולל אהבה, מלחמה, אימפריאליזם, אלימות משטרתית, בניית קואליציות, אלימות נגד נשים, פמיניזם שחור, ותנועות שונות החותרות לשוויון. חוסר האמון של לורד במערכת הערכים הדומיננטית בארצות הברית, והניתוח שלה על הפנמתה, ניכרת לאורך האוסף.
המאמרים באוסף נלמדים באופן נרחב באוניברסיטאות, והפכו לנושא פופולרי לניתוח אקדמי. המיצוב של דיכויים כמורכבים ומצטלבים שעשתה לורד בעבודתה נחשב לתרומה משמעותית לתאוריה חברתית ביקורתית.
נושאים בספר.
האוקסימורון הכלול בשם האוסף, "אחות אאוטסיידרית", מבטא את הטענה של לורד שהזהות שלה כשחורה, אישה, לסבית, אם לבת ולא לבן, משוררת, וחלק ממערכת יחסים מעורבת גזעית מציבה אותה בעמדה ייחודית עם נקודת מבט ייחודית, הן כאחות והן כאאוטסיידרית, שיכולות לשמש כקטליזטור לשינוי. לורד גם מדגישה את השימוש בשירה כצורה לגיטימית של ידע, שיכול להיות כלי חשוב באבחון יחסי הכוחות הקיימים בחברה גזענית ופטריארכלית.
בכל אחד מהמאמרים באוסף, לורד קוראת תיגר על סקסיזם, גזענות, אייג'יזם, ומעמד. היא טוענת ששונות היא כוח דינמי ואמצעי להעצמה ושצריך להכיר בהם ככאלה ולהשתמש בשונות כדי לייצר שינוי יצירתי. לורד מבקשת להחיל את הניתוח שלה לרעיון של שונות לשלב הבא של הפמיניזם, כתגובה לחוסר ההכרה בהבדלים שבין נשים שהוא חלק מהזרם המרכזי של התנועה פמיניסטית. היא גם חוקרת את הבידוד שנשים אפריקאיות-אמריקאיות יכולות להרגיש ואת חוסר האמון והמחסור ביחסי ידידות שבא בעקבותיו.
תקציר התוכן.
המאמרים והנאומים של לורד הכלולים בספר הם:
ביקורת והשפעה.
"Sister Outsider" נחשב לתרומה חלוצית וטקסט יסוד של הפמיניזם השחור, וכן של פמיניזם שחור קווירי, פוסטקולוניאלי, של לימודי להט"ב, לימודי פסיכולוגיה ביקורתית, לימודי אפריקאים-אמריקאים, וחשיבה פמיניסטית באופן כללי. העבודה הקאנונית משמשת כמקור ומצוינת כהשפעה על חוקרות מובילות, כדוגמת פטרישה היל קולינס.. דונה הראווי ושרה אחמד. פרסום הספר פגש בשבחים סוערים. מתוך האוסף הזה לורד בנתה את התאוריה החברתית הביקורתית החדשה שלה, אשר רואה דיכויים כחופפים ומצטלבים. היא הציגה את רעיונותיה באופן נגיש ומובן גם למי שאינה באקדמיה, וסיפקה לקהילות שפה שימושית לבטא בה את השונות ואת האופי המורכב של דיכויים.
גם הקבלה הביקורתית של הספר הייתה חיובית ברובה. ביקורות שליליות נטו להתמקד באופנים בהם "Sister Outsider" גרם להם לאי נוחות כשהם עומתו עם רגשות האשם שלהם כאינדיבידואלים בעלי הזהויות הדומיננטיות בארצות הברית, ובמיוחד כלבנים, כגברים, כצעירים, כרזים, כהטרוסקסואלים, כנוצרים וכבעלי ביטחון כלכלי.
לוצ'יה די למרמור
לוצ'יה די למרמור (איטלקית: Lucia di Lammermoor) היא אופרה טרגית בשלוש מערכות מאת המלחין האטלקי גאטנו דוניצטי. היא נחשבת לאופרה הטובה ביותר שלו, ומהווה דוגמה מצוינת לסגנון הבל קנטו. לוצ'יה היא אחת האופרות האהובות ברפרטואר הבינלאומי. על פי הנתונים שמפרסם האתר Operabase, האופרה בוצעה בעונת 2017–2018 לפחות 223 פעמים (מה שממקם אותה במקום ה-21, ולעומת האופרה הפופולרית ביותר, "לה טראוויאטה" מאת ורדי, שבוצעה 861 פעם באותה העונה). הליברית נכתבה על ידי הליבריתן סלבטורה קמאראנו על פי הרומן The Bride of Lammermoor מאת סר וולטר סקוט.
הבכורה הייתה בתיאטרון בנאפולי ב-26 בספטמבר 1835 בהצלחה רבה.