בשנת 2018 הערוץ חתם על הסכם הפצה עם נטפליקס שבמסגרתו יופצו סדרות המקור של הערוץ בפלטפורמות של נטפליקס, כמו הסדרה בנתיב הייסורים. בשנת 2019 נחתם הסכם דומה עם דורי מדיה ועם החטיבה הבינלאומית של שידורי קשת, Keshet International, שתפיץ סדרות כמו בצד השני של המוות, שוברט ואחרות. שיתוף הפעולה עם שידורי קשת אפשר הפקת גרסה רוסית לסדרה "כפולים", שנקראת דגל כוזב. בנוסף, הסדרה א.ל.ג'.י.ר., בהפקת הערוץ, תופץ בפלטפורמת TenTime, המיועדת לעולם הערבי.
אקווטוריה התיכונה
אקווטוריה התיכונה (באנגלית: Central Equatoria) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-22,956 קמ"ר, מה שהפך אותו לקטן מבין עשרת המחוזות במדינה. גודל האוכלוסייה בו היה כ-1,103,592 נפש (נכון ל-2008). במקור היה המחוז חלק מחבל אקווטוריה, שפוצל למספר מחוזות. שמו המקורי היה בחר אל ג'באל והוא שונה באופן זמני לפי חקיקה ב-1 באפריל 2005 לאקווטוריה התיכונה. ג'ובה, בירתה של המחוז לשעבר היא גם עיר הבירה של מדינת דרום סודאן.
חלוקה לנפות.
מחוז אקווטוריה התיכונה, בדומה לשאר המחוזות, חולק לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט.
להלן נפות מחוז אקווטוריה התיכונה:
ערים חשובות במחוז לשעבר: ג'ובה, קאג'ו קג'י, ליריה, מנגאלה, רוקון, טאלי, טרקקה, יאי, גמייזה, טומבק, טינדילו, מוני ורג'ונג.
תאוריית האפראטוס הקולנועי
תאוריית האפראטוס הקולנועי (באנגלית: Apparatus Theory) היא תאוריה קולנועית המתייחסת לקולנוע כאפראטוס (במשמעות של מכונה) או מוסד. הרעיון פותח בשנות ה-70 על ידי חוקר הקולנוע ז'אן לואי בודרי, שניתח את הקולנוע סביב תהליכים נפשיים שהוא מעורר אצל הצופים, תוך התבססות על התאוריה הפסיכואנליטית של ז'אק לאקאן.
לפי התאורטיקן כריסטיאן מץ (1982), משמעות המילה אפראטוס היא "מכונה", והכוונה באפראטוס הקולנועי היא לא רק לתעשייה הקולנועית אלא גם למכונה המנטלית (התהליכים הנפשיים) שהפנימו הצופים והרגילה אותם לצרוך סרטים. בודרי התייחס במונח אפראטוס קולנועי אל התאוריה הפסיכואנליטית, כדי לנתח הקולנוע כמוסד, ועסק בתהליכים הנפשיים שעובר הצופה בקולנוע בהתבסס על התאוריה של לאקאן.
במאמרו "Ideological Effects of the Basic Cinematographic Apparatus" (1970), בודרי תיאר את הקולנוע כמוסד או אפראטוס, וטען כי הוא אידאולוגי בכך שהוא מייצר צופה שהוא סובייקט אידיאלי וטרנסנדנטלי, כלומר הקולנוע ממקם את הצופה במרכז הראייה. הזדהות עם המקרן, הזרימה הרציפה של התמונות, נרטיבים שמשיבים את האיזון על כנו - כל אלה נותנים לצופה תחושה של שלמות ושליטה. האפראטוס מבטיח ייסוד "הסובייקט" כמרכז האקטיבי והמקור של המשמעות. לפי בודרי, דרך הסתרת אמצעי המבע בצורה שמייצרת רושם של ריאליזם, הקולנוע מאפשר לצופה להרגיש שהאירועים מתגלים מול עיניו. "אפקט המציאות" עוזר ליצור צופה שהוא במרכז הייצוג, ובכך הקולנוע הוא מנגנון אידאולוגי. בודרי טען שההמשכיות בסרט היא גורם חיוני בייצור הסובייקט על ידי ייצור אפקט המציאות: רצף של תמונות מתבצע דרך תנועת המצלמה, ובודרי הדגים באמצעות הבימוי של הבמאי הרוסי וסוולוד פדובקין (Vsevolod Pudovkin) כדי להסביר שרצף של שוטים מתבצע דרך עריכת מונטז' בצורה שנותנת לצופה רושם של תנועה המשכית ורציפה ומאפשרת פעולה נרטיבית המשכית.
כדי להסביר את תהליך ההזדהות של הצופה, בודרי נעזר בתאוריות של לאקאן. הוא טוען שהיחס של מסך-צופה משקף את "שלב המראה" מהתאוריות של לאקאן - השלב בו ילדים מרגישים לראשונה את שלמותם. ארגון האלמנטים השונים (מקרן, אולם חשוך, מסך) בנוסף לשעתוק מרשים של המיזנסצנה של "מערת אפלטון", יוצרת מעין בנייה מחדש לשלב המראה של לאקאן. לפי תאוריית הסובייקטיביות של לאקאן, אפקט המראה שייך לרגע שבו התינוק לראשונה חווה הנאה מתפיסת עצמו כשלם, ומדמיין את עצמו כך שיהיה מבוגר מושלם מעבר למה שקורה במציאות. גם הצופה בקולנוע מזדהה עם הדמויות הגדולות מהחיים, המושלמות, שמוצגות על המסך. לאקאן ציין שהעצמי נוצר ברגע של הכרה והכרה שגויה; ולכן, העצמי מפוצל. הרגע שבו הילד רוכש תחושת השלמות הוא רגע של הכרה שגויה, כי הילד לא באמת מושלם. הוא תופס את עצמו כמושלם כשתמונתו משתקפת בחזרה דרך עיניהם של אחרים. לכן, זהות תמיד תלויה בתיווך.
על פי בודרי, בקולנוע, הצופה חוזר לרגע לזמן בו הוא חווה תחושת שלמות. אבל במציאות, הצופה הוא לא מרכז היקום או מרכז הייצוג. בודרי טען שתחושת העצמי השלם שחוויית הצפייה מייצרת לא נובעת מהצופה עצמו אלא מיוצרת על ידי האפראטוס. לכן, המוסד הקולנועי קשור לאידאולוגיה (בדומה למוסדות אחרים כמו מדינה וכנסייה), שמטרתו להחדיר בסובייקט הכרה שגויה של עצמי טרנסנדנטלי.
במאמרו השני, "The Apparatus", בודרי השווה את האפראטוס הקולנועי למערת אפלטון. הצופים בשניהם נמצאים במצב של "חוסר תנועה" (immobility), "כבולים למסך", מביטים ב"תמונות וצללים של מציאות" שאינם אמיתיים אלא דימוי של המציאות. כמו הצופים בקולנוע, האנשים במערה חושבים שהצללים הם המציאות. לפי בודרי, מה שבני אדם רוצים ומה שהקולנוע מספק להם זה להיות במצב של שלמות נפשית אשר אין בה גבול בין הסובייקט לאובייקט. בודרי השווה בין מערת אפלטון, האפראטוס הקולנועי, וה"רחם האימהי"; הוא טען שהאפראטוס הקולנועי גורם למצב של רגרסיה מלאכותית אצל הצופים, ומחזיר אותם לשלב התפתחותי קודם. הרצון לחזור לשלב הזה הוא "מצב מוקדם של התפתחות עם צורותיו הספציפיות של סיפוק, אשר משחק תפקיד מכריע בתשוקה לקולנוע וההנאה ממנו. מה שבודרי התכוון ב"שלב קודם" היה "רגע ארכאי של מיזוג" קודם לשלב המראה של לאקאן, מצב של הזדהות, אשר צריך לעשות עם חוסר ההבחנה בין האדם לסביבתו, מודל סצנה-חלום המתרחש לפי התאוריות הפסיכואנליטיות במערכת היחסים תינוק-שד.
אות הוקרה מטעם האלוף
אות הוקרה מטעם האלוף הוא אות המוענק על ידי צה"ל לאזרח, שעשה מעשה רב-חשיבות למען צה"ל או למען ביטחון מדינת ישראל. על ייסוד האות החליטה ממשלת ישראל ב-27 בינואר 2005.
זכאות לאות.
אות ההוקרה יוענק לאזרח ישראל או לתושב קבע בשל מעשה או התנהגות שאין בהן כדי להעניק אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה רב-חשיבות שעשה המקבל, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם את ביטחון מדינת ישראל.
אות הוקרה מטעם האלוף נענד על חולצה אזרחית בלבד.
זכאים.
נכון ל-2020, פורסמו רק 3 הענקות של האות. ב-2005 הוענק האות לשחר קשת ומנחם גלבוע על חלקם בעצירת מחבל מתאבד שביצע פיגוע בתחנת סונול באריאל ב-2002. האות הוענק גם לד"ר אייל ברבלק על ידי מפקד פיקוד הדרום ב-2012 על חלקו בטיפול בפצועים בעת מתקפת טרור בדרום ישראל באוגוסט 2011.
אנטולי צ'ובייס
יזראל וויבריישן
יזראל וויבריישן (באנגלית: Israel Vibration) היא שלישיית רגאיי שמקורה בקינגסטון בירת ג'מייקה. השלושה נפגשו בילדותם במרכז שיקום לילדים חולי פוליו, והפכו לאחת הלהקות המצליחות בג'מייקה בשנות ה-70 המאוחרות.
חברי הלהקה הם: לאסטל "וויס" בולגין, אלברט "אפל גבריאל" קרייג, וססיל "סקלי" ספנס.
הלהקה הוקמה בקינגסטון בשנת 1969, את אלבומם הראשון מימנה תנועת "שנים עשר השבטים של ישראל" (זרם בראסטפארי).
ב-23 במרץ 2020 נפטר חבר הלהקה אלברט "אפל גבריאל" קרייג.
דיסקוגרפיה.
משנת 1978 עד 2010 הוציאה הלהקה 29 אלבומים:
איירליינס נט
אניל קאפור
אניל קאפור (באנגלית: Anil Kapoor; נולד ב-24 בדצמבר 1959) הוא שחקן ומפיק הודי. ידוע בזכות הופעתו כמנחה השעשועון בסרט "נער החידות ממומביי".
ביוגרפיה.
קאפור נולד למשפחה הודית דוברת פונג'אבי בפרבר טליק נגר שבבומביי.
קאפור הוא בנם של נירמאל ומפיק הקולנוע הבוליוודי סורינדר קאפור.
אחיו הבכור בוני קאפור הוא מפיק סרטים בבוליווד ואחיו הצעיר סנג'יי קאפור הוא שחקן.
קאפור למד ב"מכללת סט. קסאווייר".
כנער היה חובב סרטים הודים והושפע בעיקר מגדול שחקני הודו ראג' קאפור.
קריירה קולנועית.
קריירה בבוליווד.
קאפור התפרסם לראשונה בתעשיית הסרטים המקומית בהודו בסרט "מאשאל" שזיכה אותו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית המקבילה לפרס אוסקר.
זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של הטקס בשנת 1987 על תפקידו בתור חייל המגויס לצבא ההודי בסרט "טיזאב".
ב-1989 שיחק בסרט "הציפור" שהיה לבחירה הרשמית של האקדמיה ההודית לאוסקר.
בתחילת שנות ה-90 התפרסם בסרטים "רגעים", הנחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר מחוץ להודו, "בן" בתפקיד לצידה של מדהורי דיקסיט עליו זכה קאפור בפרס האקדמיה ההודית השלישי שלו, "1942:סיפור אהבה" ו"שלושה פסלים" בו שיתף פעולה עם השחקן שאהרוח' ח'אן.
בשנת 1997 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר מטעם מבקרי הקולנוע בהודו על הופעתו בסרט "וירסאט".
ב-1999 זכה בפעם השנייה בקריירה שלו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית על תפקיד המפיק המוזיקלי ויקראנט בדרמה המוזיקלית "בקצב הצלילים" ושיחק בקומדיה "ביבי מס'1".
בשנת 2000 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של טקס הסרטים הרשמי של הודו בזכות תפקידו בתור בסרט "קריאה".
ב-2005 הופיע בקומדיה המצליחה "אין כניסה" ובדרמה "לא נאמנה".
ב-2007 השתתף בדרמה הרומנטית "הצדעה לאהבה" ובקומדיית הפשע "ברוך הבא".
מלבד משחק קאפור התעסק גם בהפקה קולנועית, הפיק ב-2010 ביחד עם בתו ריאה את הסרט "עיישה" בו כיכבה בתו סונאם ואת הסרטים "גאנדי, אבא שלי" ו"אין בעיה".
המעבר להפקות בהוליווד.