השגריר הישראלי בגאורגיה היה שבתאי צור, יליד גאורגיה, וכן השגריר הגאורגי בישראל, דובר העברית, לאשה ז'ווניה, היה יהודי. שני שרים בממשלתו של סאקשווילי הם יהודים: שר ההגנה, דוד קזרשווילי שבעל דרכון ישראלי ותמור יעקובשווילי.
הנשיא סאקשווילי הגיע לביקור לא רשמי בישראל, באוקטובר 2006, בעקבות חניכת צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן, וחנך מרכז לחקר האנרגיה באוניברסיטת חיפה וקיבל מן המוסד תואר דוקטור לשם כבוד. הוא נתקבל בסבר פנים יפות בקרב קהילת יוצאי גאורגיה בישראל. ישראל סייעה לגאורגיה, יחד עם מדינות מערביות אחרות, בחימוש הצבא הגאורגי ואימונו.
בבחירות שנערכו בגאורגיה, ב-5 בינואר 2008, השתתפו גם אזרחי ישראל יוצאי גאורגיה שקיבלו, לאחר ששונה החוק הגאורגי בעניין, תעודת זהות גאורגית. תעמולת הבחירות התנהלה גם בישראל.
חב"ד בגאורגיה.
פעילותה של חסידות חב"ד בגאורגיה החלה בשנת תרנ"ג (1893), כאשר רבי שלמה יהודה ליב אליעזרוב נשלח על ידי יהודי ארץ ישראל למדינה, במטרה לאסוף כסף עבורם. בדרכו לגאורגיה עבר הרב בלובביץ', בה שכן באותה תקופה מעוזה של חסידות חב"ד, והתבקש על ידי הרבי הרש"ב לפעול בשיטת "לזרוע רוחניות ולקבץ גשמיות".
בשנת ה'תרס"ה נשלח הרב שוב לגאורגיה, ופעל שם רבות עד לחזרתו לחברון, בה שימש כרב ומד"א.
הפעילות הקבועה של חב"ד בגאורגיה החלה כתוצאה מפניה של קבוצה מיהודי המדינה לרבי הרש"ב, בבקשה לשלוח להם רבנים בשביל לחזק את היהדות וללמד את תורת החסידות. הרבי נאות לבקשתם, וסמוך לחג הפסח תרע"ו (1916), הגיע הרב שמואל לויטין לעיר כותאיסי.
עם בואו החל לפעול להכשרת דור רבנים ומלמדים מבני המקום. פעילות זו היא זו שביססה את יהדות גאורגיה, ומפירותיה יצאו מנהיגי העדה בדורות הבאים.
הרב לויטין גם הקים ישיבה בעיר כותאיסי, ואליה שלח הרבי הרש"ב מתלמידיו, כדי שיסייעו לרב לויטין. הישיבה בשיאה מנתה כ-600 תלמידים.
על הפעילים החב"דיים באותה תקופה נמנו: הרב אברהם לוי'ק סלאווין, הרב נחום שמריהו ששונקין, הרב חיים מרדכי פרלוב, הרב יעקב ישראל זובער ועוד.
בין הערים שבהן פעלו השלוחים: כותאיסי, קולאשי, סצ'חרה, אוני, סוחומי, בטומי, טביליסי ועוד.
בשנת תש"ו עזבו אחרוני השלוחים את גאורגיה.
בשנת תשנ"ב, נשלח הרב רפאל אלאשוילי, רבה הראשי של יהדות גאורגיה בישראל, בשליחות הרבי מליובאוויטש לחזק את היהדות במדינה.
כיום משמשים מספר שלוחים בבתי חב"ד בגאורגיה.
טאבלטורה
נגיף הפארוו הכלבי
נגיף הפארוו הכלבי (Canine parvovirus בראשי תיבות: CPV) הוא נגיף הגורם למחלה הפוגעת בבעלי חיים ממשפחת הכלביים בלבד. מדובר במחלה חדשה יחסית שהופיעה לראשונה ב־1978 והתפשטה בעת ובעונה אחת ברחבי העולם. היא פוגעת בעיקר בכלבים צעירים, למרות שגם כלבים מבוגרים עשויים ללקות בה. מדובר במחלה חריפה מאוד שאחוזי התמותה בה מגיעים לכדי 40%.
הנגיף.
גורם המחלה הוא הנגיף הקטן בעולם. למעשה ישנה משפחה שלמה של נגיפי פארוו. ניתן למצוא אותם גם במעי האדם. אך לרוב, אצל בני האדם לא נגרמת מחלה למעט "המחלה החמישית" הנגרמת על ידי Parvovirus B19 , ונפוצה בילדים. הנגיף הגורם למחלה בכלביים הוא CPV- Canine Parvo Virus ובעיקר CPV2.
פתופיזיולוגיה.
הנגיף פוגע בשתי מערכות עיקריות בגוף הכלב: מערכת העיכול ובמערכת החיסונית (על ידי פגיעה במח העצם). תקופת הדגירה של המחלה היא לרב 2-4 ימים, אולם תיתכן גם לאחר עד עשרה ימים.
בעוד שהפגיעה במערכת החיסונית היא סמויה וקשה יחסית לאבחון, הרי הפגיעה בדרכי העיכול התחתונות היא בולטת. אורכו של המעי הדק של הכלב הוא בין 5 ל-8 מטרים. הדופן הפנימית של המעי עשויה מהרבה מאוד קפלים שנועדו להגדיל את שטח הפנים של המעי לצורך ספיגה מוגברת של חומרים מזינים. הקפלים הללו נקראים Villi (סיסים). כל Villi מכוסה בקפלים קטנים יותר המכונים MicroVilli. בתוך ה-Villi יש כלי דם ועצבים. נגיף הפארוו מחסל את התאים המתחלקים שיוצרים את הקפלים ולמעשה קוטם את ה-Villi. כלי הדם שנחשפים מדממים לחלל המעי. התוצאה היא שלשול דמי חמור שבסופו של דבר יגרום למוות כתוצאה מהרס המעי. בנוסף, החשיפה של כלי הדם לחלל המעי גם עלולה לגרום למעבר של חיידקים מהמעי לדם ולאלח דם (ספסיס).
רגישות.
פארוו היא מחלת הילדות של הכלבים. היא בדרך כלל פוגעת משלושה חודשים לגיל חצי שנה, אבל היו גם מקרים בהם כלבים מבוגרים יותר לקו במחלה. המחלה פוגעת בעיקר בכלבים גזעיים. הכלבים הרגישים ביותר הם כלבי העבודה הגדולים, והרגישים שבהם הם הדוברמן והרוטווילר.
נגיף הפארוו מאוד מדבק. כל הכלבים נושאים בגופם את נגיף הפארוו. אם גור עוד לא נדבק במחלה והוא בא במגע עם כלב אחר או עם הפרשותיו, קיים חשש שהוא ידבק במחלה. הנגיף מאוד עמיד בתנאי הסביבה ויכול להישאר בשטח גם שנים.
ביטוי קליני.
הכלב מפסיק לאכול, הופך לאפאטי, מקיא, ובהמשך משלשל ללא הפסק שלשולים דמיים בעלי ריח אופייני ומרזה. המוות יכול להגיע תוך זמן קצר מאוד עקב אובדן נוזלים ומינרלים ועד שבעה ימים (אז המוות לרוב עקב סיבוכים משניים).
בפארוו לעיתים, בגלל שיש דימום לחלל המעי, טמפרטורת הגוף תרד והכלב עשוי לסבול מהיפותרמיה, הדופק יהיה מהיר ושטוח בגלל איבוד הדם.
אבחון.
אפשר לאבחן את המחלה בבדיקת דם. הבדיקה בוחנת את רמת ה W.B.C (כמות תאי דם לבנים בדם). אם מספר תאי הדם הלבנים נמוך מהנורמלי, הרי שבגור לא מחוסן או מחוסן חלקית קיים סיכוי סביר כי מדובר בפארוו. אבחון סופי של המחלה מבוצע לרוב בעזרת ערכה הדומה לערכת גילוי הריון אשר מזהה נוכחות נגיפים בצואה. יש לציין כי הן רמת התאים הלבנים הנמוכה והן תוצאה חיובית בערכה הייעודית מופיעים רק 1-3 ימים אחרי הופעת סימנים קליניים.
מניעה.
חיסון מקובל למניעת מחלת הפארוו. החיסון המשושה הניתן בזריקה אצל הווטרינר מכיל בתוכו גם חיסון כנגד נגיף הפארוו. את החיסון נותנים שלוש פעמים בהפרשי זמן של שבועיים עד חמישה שבועות לגורים ואחר כך פעם בשנה.
הסיבה לשלושת החיסונים היא שלרוב הגורים מקבלים נוגדנים מהאם שמגנים עליהם בשבועות הראשונים (זו הסיבה שאין לחסן לפני גיל 6 שבועות). חיסון כאשר רמת הנוגדנים האמהיים עדיין גבוהה יגרום "התנגשות" בין החיסון לנוגדנים ולא יגרום להפעלת תהליך יצור נוגדנים עצמיים. מכיוון שקצב ירידת הנוגדנים האימהיים שונה אצל כל גור הרי שמטרת סדרת החיסונים היא לתפוס את הזמן בו מצד אחד רמת הנוגדנים האמהיים ירדה מספיק ומצד שני לא להשאיר את הגור חשוף זמן רב מידי. זו גם הסיבה לכך שרק אחרי החיסון השלישי הגור נחשב מחוסן אף על פי שייתכן וגם אחד החיסונים הראשונים כבר "תפס".
בשל עמידותו של נגיף הפארוו, יש לשמור גורים לא מחוסנים הרחק ממקום בו עלולים היו להימצא כלבים לא מחוסנים. גור יכול לשם הדוגמה לרחרח מדרכה שנראית נקייה אך לפני כמה חודשים הייתה שם צואה נגועה, ולהידבק. הדבר נכון גם לגבי מרפאות וטרינריות (שולחן הבדיקה מחוטא ולכן נחשב בטוח). השמדת הנגיף מבוצעת על ידי ניקוי באקונומיקה למשטחים וכביסה בהרתחה של בגדים.
דתי לאומי
שולה המוקשים
ויליאם טרנר (בוטנאי)
ויליאם טרנר (באנגלית: William Turner ; 1508 - 7 ביולי 1568) היה אורניתולוג ובוטנאי בריטי. נקרא לעיתים אבי הבוטניקה האנגלית והאורניתולוג הראשון ברוח מדעית מודרנית.
קורות חייו.
טרנר נולד במורפת' שבנורת'מברלנד בערך בשנת 1508. אביו היה כפי הנראה בורסקאי בעל שם זהה. בין 1526 ל-1533 הוא למד בפמברוק הול שבאוניברסיטת קיימברידג' שם קיבל תואר B.A. בשנת 1530 ו M.A. בשנת 1533. לאחר מכן שימש שם כחבר ואוצר ראשי. במהלך שהותו בקיימברידג' פרסם מספר מאמרים ובהם Libellus de re herbaria שיצא לאור בשנת 1538. הוא ניצל הרבה מזמנו החופשי לחקר צמחים במקום גידולם הטבעי ותיאר אותם בדיוק שלא היה קיים עד זמנו באנגליה. הוא בז לבוטניקאים שקדמו לו ותיאר את עבודתם כחסרה ומוטעית.
במהלך שהותו בקיימברידג' קיבל על עצמו את הנצרות הפרוטסטנטית וב-1540 יצא למסע הטפות עד שנעצר. לאחר שחרורו נסע לאיטליה ללמוד רפואה בפרארה ובולוניה בשנים 1540 עד 1542 והוסמך לרפואה.
לאחר שסיים את לימודי הרפואה שימש כרופאו האישי של הרוזן מאמדן. עם חזרתו לאנגליה שימש ככומר ורופא לדוכס מסמרסט ובהשפעת סמרסט התקדם במעלות הכנסייה. כשהמלכה מרי הראשונה עלתה לשלטון יצא לגלות פעם נוספת. בין 1553 ל-1558 חי בוויסנברג והתפרנס כרופא. בתקופה זו, אם לא קודם לכן, נהפך לקלוויניסט.
לאחר סוף שלטונה של מרי הראשונה ב-1558 חזר לאנגליה. עקב נסיונותיו לפייס בין הכנסייה האנגלית לכנסיות הפרוטסטנטיות של גרמניה ושווייץ הוא הודח מתפקידו בכנסייה ב-1564. טרנר נפטר בלונדון ב-7 ביולי 1568 ונקבר בכנסיית סנט אולב.
קרב תל מוטילה
קרב תל מוטילה (או תל אל-מוטילה) היה רצף של קרבות ואירועי אש, אשר התחוללו במשך חמישה ימים, החל מ-2 במאי עד 6 במאי 1951, מצפון לכנרת (באזור בו נמצא כיום היישוב אלמגור), בין הצבא הסורי ובין צה"ל. השם תל-מוטילה מתייחס לשלוש גבעות ממערב לאזור המפורז, שנודעו בשמות תל אל-מוטילה, מוצב "השפך" ומוצב "הדמות". בסוף אפריל ותחילת מאי 1951, יחידות סוריות חצו את הגבול והשתלטו על שלוש גבעות אלו.
במהלך ימי הקרב נהרגו 41 חיילי צה"ל ונפצעו למעלה מ-70, בסופו נסוגו הכוחות הסורים מהאזור.
האזור המפורז.