במרבית הדגמים המודרניים ניתן לשלוט על עוצמת החימום. בחלק מהדגמים אין צורך להפעיל ידנית את משאבת הלחץ, אלא הלחץ מופעל באופן מובנה עם התחממות ראש המבער.
קורת שילוח
קורת שילוח משמשת להרכבת גשרים; מקטעי הגשר המיוצרים במפעל מובלים אל אתר ההרכבה (הגשר) בעזרת משאיות תובלה. קורת השילוח פורקת את המקטעים מן המשאיות משנעת ומרכיבה אותם במקומם המיועד בגשר. הרכבת הגשר מתבצעת מנציבי האמצע של הגשר תוך כדי איזון ופילוס מתמיד של הגשר.
יתרונה המובהק של המערכת בא לידי ביטוי במקומות בהם הנגישות לתחתית הגשר מוגבלת, כגון מקומות בהם הרגישות הנופית גבוהה מאוד ולא ניתן לבצע הרכבה בעזרת עגורן קונבנציונלי מתחתית הגשר.
חסרונות עיקריים של המערכת הם עלות גבוהה, צורך בצוותי הפעלה מיומנים, הרכבה איטית וחוסר גמישות בסדר הרכבת המקטעים.
שימוש בקורת שילוח בישראל.
בישראל נעשה שימוש במערכת זו במקומות הבאים:
חלוצי המחר
חלוצי המחר (בערבית: رواد الغد) היא תוכנית טלוויזיה שבועית לילדים ששודרה מ-13 באפריל 2007 עד 16 באוקטובר 2009 בערוץ הטלוויזיה הרשמי של חמאס, Al-Aqsa TV. התוכנית עלתה לכותרות ברחבי העולם בעקבות שימושה בדמות הדומה למיקי מאוס בשם "פרפור" ("פרפר" בערבית, או גלגול של "פיר", "עכבר" בערבית). הדמות הוחלפה מאז בדבורה בשם "נחול", לאחר שבפרק האחרון בכיכובו של "פרפור" נטען בתוכנית כי הוכה כביכול למוות על ידי ישראלי שניסה לגנוב את המפתח ליישוב הפלסטיני הבדיוני תל א-רביע (תרגום מילולי לערבית של השם "תל אביב"), שעפ"י התוכנית נכבש על ידי היהודים והפך לתל אביב, והפך לשאהיד. ב-8 בפברואר 2008 הסבירו מגישי התוכנית כי "נחול" "הורעל בביתו" והחליף אותו הארנב הלבן "אסוד" (אריה בערבית), הדומה לבאגס באני. "אסוד" מסביר את שמו בכך ש"ארנב" הוא כינוי לפחדנים, ואילו "אני, אסוד, אגמור עם היהודים ואוכל אותם!"
בפרק האחרון של העונה השלישית, ב-2 בינואר 2009, נראה אסוד מת בבית חולים לאחר מתקפה ישראלית במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אותו החליף דוב שנקרא "נאסור" (Nassur).
התוכנית עוסקת במסורות ובסגנונות חיים אסלאמיסטיים. בין היתר, עוסקת התוכנית בחשיבות של תפילה יומיומית ושל תזונה נכונה, אך גם בנושאים קיצוניים יותר, כעליונות אסלאמית, תיעובם של ישראל ושל ארצות הברית והדרכתם של הצופים הצעירים על עקרונות הג'יהאד.
גורמים רשמיים בישראל ובארצות הברית גינו את התוכנית כמסיתה, אנטי-ישראלית, אנטי-אמריקאית ואנטישמית. מפיק התוכנית הגיב כי התוכנית עוסקת בילדים שמביעים את רגשותיהם בנוגע לדברים שהם עדים להם. ב-16 באוקטובר 2009 התוכנית ירדה מלוח השידורים בגלל שחברת דיסני החליטה לפתוח בהליכים משפטיים נגד חמאס על רקע הפרת זכויות יוצרים.
שורשי רכבת ישראל
חוף אומהה
חוף אומהה הוא שם קוד שניתן לאחד מחמשת החופים שבהם נחתו מהים בעלות הברית במסגרת הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 כחלק ממבצע אוברלורד. החוף נמצא בצפון צרפת על חוף תעלת למאנש, ורוחבו כ-5.6 קילומטר. הנחיתה בחוף זה הייתה נחוצה כדי לחבר בין הכוחות הבריטים-קנדיים, שנועדו לנחות בחלק המזרחי של גזרת הפלישה, לבין הכוחות האמריקאים שנועדו לנחות בחלק המערבי (חוף יוטה) ממערב לשפך הנהר ויר. כישלון של נחיתת הכוחות האמריקאים בחוף זה היה גורם לפיצול כוח הפלישה של בעלות הברית המערביות לשני ראשי גשר נפרדים ופגיעים למתקפת נגד גרמנית.
המשימה הוטלה על דיוויזיית חיל הרגלים האמריקאית ה-1 המנוסה, בסיוע שני גדודי ריינג'רס ורגימנט מהדיוויזיה ה-29 ה"ירוקה". הכוחות הנוחתים נועדו לקבל סיוע מכוח שריון, שהורכב מטנקי שרמן אמפיביים, ומכוחות הנדסה קרבית שנועדו לפרוץ נתיבים בטוחים בין המכשולים הרבים שהציבו הגרמנים בחוף. הכוח הגרמני שהגן על החוף כלל יחידות מדיוויזיית החופים ה-716 ומדיוויזיית החי"ר ה-352, ותפקידו היה לבלום את הכוחות שינחתו בקו החוף, ולמנוע מהם ליצור ראש גשר על אדמת צרפת.
עד תום היום הראשון של הפלישה הצליחו הכוחות האמריקאים הנוחתים לבסס בלחימה קשה ראש גשר קטן באזור חוף אומהה, אך ספגו אבדות כבדות.
ההכנות לקרב.
הצד הגרמני.
חוף אומהה היה נוח להגנה בגלל הצוקים הגבוהים שהשקיפו על כל החוף ואפשרו לגרמנים לפגוע כמעט בכל נקודה ברצועת החוף. מחסור בחיילים גרם לכך שלא כל החוף היה מוגן ומבוצר, וכמעט לא היו עתודות, שיוכלו לבלום כוח שיבקיע את קו ההגנה הראשון. הגרמנים בנו ארבעה סוגי מכשולים בתוך המים על מנת לעצור כוח תוקף בעודו נמצא במים ולא לתת לו להתקדם אל החוף: המכשול הראשון היה כ-200 שערי ברזל באורך של שלושה מטרים כל אחד ועליהם מוקשים, שהיו מיועדים לעצור טנקים. 30 מטר מאחוריהם נמצא המכשול השני - גזעי עץ גדולים שהיו תקועים במים ועליהם מוקשים נגד טנקים. במרחק 30 מטר נוספים מוקם המכשול השלישי - כ-450 רמפות ממוקשות, שנועדו למנוע מנחתות להתקרב אל החוף. בנוסף להם היו במים מספר רב של מכשולים נגד טנקים מדגם קיפוד צ'כי. גם האזור שבין גדר החוף לבין הצוקים מולכד כולו במוקשים ובחוטי תיל. מערך ההגנה הגרמני על הצוקים מעל החוף כלל כ-60 מרגמות וכלי ארטילריה קלים, יותר מ-35 עמדות מקלע בבונקרים מבוצרים, 18 תותחים נגד טנקים ועוד כ-85 עמדות מקלע ונשק קל (לרבות עמדות צלפים) שמוגנו בשקי חול.
כוח הנחיתה האמריקאי.
מפקד הנתיחה בחוף אומהה היה גנרל לאונרד ט. ג'רואו מפקד הקורפוס ה-5. תחתיו היו מפקד הדיוויזיה ה-1 גנרל קלארנס הובנר תחתיו היו: רגימנט 16 בפיקודו של קולונל ג'ורג' טיילור, רגימנט 18, ורגימנט 116 מהדיוויזיה ה-29 בפיקודו של בריגדיר גנרל נורמן קוטה, סגן מפקד הדיוויזיה.
חוף אומהה חולק ל-10 גזרות, שקיבלו את שמות הקוד: אייבל, בייקר, צ'ארלי, דוג גרין, דוג וייט, דוג רד, איזי גרין, איזי רד, פוקס גרין ופוקס רד. הכוח שנועד לנחות בחוף כלל שני רגימנטים של חי"ר (16 ו-116), בסיוע שני גדודי טנקים ושני גדודים של ריינג'רים. שעת השי"ן נקבעה לשעה 6:30 בבוקר, בזמן השפל בים. הרעשה ארטילרית במשך 40 דקות מספינות חיל הים ו-30 דקות של הפצצה מהאוויר על ביצורי החוף נועדו להקדים את הנחיתה, ולהקל עליה. טנקי השרמן האמפיביים, שנכללו בכוח הנחיתה, תוכננו להגיע לחוף חמש דקות לפני שעת השי"ן. בעקבותיהם ינחת הגל הראשון של חיל הרגלים מנחתות, ויטהר את עמדות ההגנה השולטות על החוף בסיוע הטנקים. בשלב שני נועדו לנחות פלוגות מיוחדות של חיל הנדסה, שתפקידן היה לטהר את החוף ממוקשים וממכשולים, לסמן נתיבים בטוחים לתנועה לכוח הנחיתה העיקרי, ולאפשר לספינות ולנחתות הגדולות יותר להנחית חיילים בחוף ביתר קלות בזמן של גאות חזקה.
לפי התוכנית נועדו הכוחות הנוחתים בחוף אומהה להשלים את ההשתלטות על ביצורי החוף הגרמניים בתוך כשעתיים מתחילת הנחיתה. לאחר מכן הם היו אמורים להתארגן מחדש במסגרת גדודים, כדי להמשיך את המתקפה ולפתוח את צירי התנועה מהחוף לעומק היבשה. עד סוף היום היו הכוחות באומהה אמורים לבסס לעצמם ראש גשר בעומק 8 קילומטרים ולחבור אל כוחות הקורפוס הבריטי, שנועד לנחות בחוף גולד.
בסך הכול כלל הכוח שנועד לנחות בחוף אומהה יותר מ-34,000 חיילים ו-3,000 כלי רכב, בסיוע שתי אוניות מערכה, 3 סיירות, 12 משחתות ו-105 ספינות נוספות.
המתקפה.
מיד עם תחילת המתקפה השתבשו תוכניות הכוח התוקף. ההרעשה המקדימה שביצע חיל הים האמריקאי כמעט ולא הייתה אפקטיבית ולא הצליחה לנטרל את המגינים בעמדותיהם המבוצרות היטב. הפצצות האוויר החטיאו לחלוטין את מטרותיהן בשל עננות רבה. בגלל המים הסוערים, התהפכו 10 נחתות עוד לפני שהגיעו לחוף. בנוסף, בשל העשן והערפל התקשו משיטי הנחתות למצוא את יעדיהם ונסחפו מזרחה בגלל הגלים הסוערים.
כשהגיעו הסירות למרחק כמה מאות מטרים מהחוף הן נתקלו באש כבדה ביותר ממקלעים ומארטילריה. החיילים שהגיעו לחוף גילו שבניגוד לציפיות לא נוצרו בו מכתשי פגיעה שעשויים היו לשמש להם כמחסות.
נחיתת החיילים.
מתוך 9 הפלוגות שנחתו בגל הראשון, רק פלוגה אחת מלווה בריינג'רס הגיעה ליעדה. שאר הפלוגות התפזרו לכל עבר ופתחו פערים גדולים בין אחת לשנייה. הבלבול גרם לכך שחיילים רבים איבדו את היחידות האורגניות שלהם ולא ידעו בדיוק מה הם אמורים לעשות.
כשהחיילים יצאו מהנחתות הם היו צריכים לעבור כ-100 מטרים במים עמוקים שהגיעו לפעמים עד לצווארם, ועוד כ-200 מטרים מקו החוף עד לחומת הים, שסיפקה להם מחסה מסוים. עשרות חיילים טבעו במים העמוקים בגלל המשקל הגדול שנשאו על עצמם, כשלא הצליחו להפעיל בזמן את חגורת ההצלה שלהם. אלה שהצליחו להגיע לחוף נתקלו באש כבדה ביותר של ארטילריה, מרגמות, ובמיוחד מקלעים שהסבו את מרבית האבדות. האובדן של מפקדים רבים גרם לחוסר ארגון בקרב החיילים שלרובם זו הייתה טבילת האש הראשונה.
האבדות הכבדות ביותר היו בקרב החיילים שנחתו בחלק המזרחי של חוף אומהה בגזרת פוקס גרין, שם חלק מהפלוגות איבדו יותר מחצי מכוחן עד שהצליחו להגיע לחומת החוף. בחלק המערבי של החוף, בגזרת דוג גרין, ספגו הכוחות הנוחתים 120 אבדות תוך כ-15 דקות מתחילת הנחיתה, כולל המפקדים. שאר החיילים חיפשו מחסה מאחורי המכשולים וחיכו לתגבורת.
גל תקיפה שני.