עוד ראו בהוצאה כל כתביהם של ש. אנ-סקי, "בעל מחשבות" (ישראל איסידור אלישיב), יעקב דינזון, שמואל ליב ציטרון, אברהם קוראלניק, "דער טונקעלער" (יוסף טונקל) ודער לעבעדיקער" (חיים גוטמן). "צנטרל" התמקדה אפוא בקלאסיקה של ספרות יידיש ובביקורת, ותפסה נישה שמרנית יחסית, בעוד הספרות היפה והשירה המודרניות ביידיש ראו אור בהוצאות המתפתחות בוורשה, ובראשן "קולטור-ליגע" וב. קלעצקין.
במחצית השנייה של שנות ה-20 הלך שימין והתקרב לתנועה הציונית, והיה חבר בסיעת השמאל הציונית הרדיקלית "על המשמר" בהנהגת יצחק גרינבוים. בתוך כך התעורר עניינו בשפה העברית. בסוף אותו עשור הוא הוציא לפועל, בהשפעת יעקב פיכמן, את המפעל המו"לי השאפתני ביותר של "צנטרל", שגם היה כרוך בהוצאה כספית עצומה – הוצאת תרגום עברי מלא ראשון של ספר ההיסטוריה המונומנטלי "דברי ימי ישראל" להיינריך (צבי) גרץ. המהדורה, שראתה אור בהוצאה העברית "אחיספר" שעל יד "צנטרל", החלה להופיע בשנת תר"ץ-1930 בצורת חוברות שראו אור על בסיס שבועי, ולבסוף, עם סיומה בתרצ"א-1931, מנתה שישה כרכים (שהורכבו מכמה עשרות חוברות). התרגום, בסגנון עברי מודרני, נעשה על ידי שמואל ליב ציטרון (כרכים א–ב), ד"ר אברהם שלום קָמֶנֶצקי (כרכים ג–ד) ואברהם בן-אורי (כרכים ה–ו), בעריכתו המדעית ובלוויית הערותיו של קמנצקי. צורפו לו מבוא וביוגרפיה של גרץ מאת פישל לחובר, והמאמר "ההיסטוריון כאמן וכסופר" מאת יעקב פיכמן. המהדורה נועדה להיות מפוארת ועממית כאחד: היא כללה יותר מ-600 איורים ותמונות, מהם כמה עשרות בצבע, והוא מנוקד כולו. שימין הוא שמיין ובחר את מאות האיורים. בנוסף, עלה בידו להשיג גופן עברי הכולל ניקוד מובנה (חידוש, באותה עת), אשר הקל את הקריאה ותרם לעיצוב הכללי.
שימין תכנן להשתמש בגופן ובאיורים כדי להכין מהדורה מקבילה ביידיש. בכוונתו היה להוסיף לה נספח שישלים את דברי ימי ההיסטוריה היהודית מאז גרץ, והמשימה הופקדה בידי ההיסטוריון היהודי-פולני הנודע יצחק שיפֶּר. הפרויקט נועד להימשך שנה, שבמהלכה יקבל שיפר מ"צנטרל" שכר טרחה חודשי קבוע. אולם שיפר חרג מלוח הזמנים, ולאחר שנתיים הודה כי כתב היד היחיד שהספיק להשלים הוא דיון בהיסטוריה הכלכלית של היהודים בימי הביניים, מה שכמובן לא יכול היה לשמש כהשלמה לחיבורו של גרץ. כתב היד ראה אור בהוצאת "אחיספר" בשנת 1930 כספר בן ארבעה כרכים ("יִידישע געשיכטע: ווירטשַאפטסגעשיטע"; כעבור מספר שנים ראה אור בתרגום עברי: "תולדות הכלכלה היהודית", תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ה–תרצ"ו); אולם בשל ההוצאות הגבוהות של הפרויקט, ובעיקרן העלות הגבוהה של שכר הסופרים של שיפר, נדחה פרסומה של המהדורה היידית של גרץ, ובסופו של דבר לא יצא לפועל.
בראשית שנות ה-30 הלך והידרדר מצבה הכלכלי של "צנטרל". ההוצאה סבלה מהפסדים ניכרים על רקע המשבר הכלכלי העולמי, שפגע בפולין בכלל ובתושבי העיירות היהודיות בפרט, והצמצום בקניית הספרים היהודיים שחל בעקבותיו. דווקא בתקופה זו רכשה ההוצאה מערך דפוס משלה, עם מיכון מודרני, שבאופן פרדוקסלי הגדיל את הוצאות הייצור, והיה מעבר למשאביה של הוצאת ספרים יהודית. "צנטרל" הפסיקה את פעילותה ב-1933.
קישורים חיצוניים.
תמונות:
צנטראל
צענטראל
אחיספר
שמעון הפקולי
שמעון הפקולי היה תנא מהדור השני של התנאים. מפורסם בכך שסידר לפני רבן גמליאל דיבנה את תפילת שמונה עשרה, אך ללא ברכת המינים שנתקנה מאוחר יותר על ידי שמואל הקטן. כינויו "הפקולי" נבע, לדעת רש"י, ממקצועו שהשתכר ממכירת צמר גפן. פקולין הוא פשתן, ולפי המחקר בן ימינו הכינוי פקולי מכוון למי שמעבד פשתן. לפי דעות אחרות, נקרא על שם מוצאו - הכפר פיקולה (או פיכולה) הסמוך לירושלים, או העיר פקולי, המזוהה היום עם העיר עפולה.
הרמב"ם בפירושו למסכת אבות מביא אותו לדוגמה לחכמים שהתפרנסו ממלאכה ולא מלימוד התורה שלהם.
נוסח התפילה.
תפילת שמונה עשרה על פי המסורת היהודית התחברה ברכה אחר ברכה לאורך זמן החל מזמן אברהם אבינו ועד תקופת אנשי כנסת הגדולה לאחר זמן חלו שיבושים בסדר או בתוכן הברכות ולכן הוצרך שמעון הפקולי לסדרם כיאות.
אילן ביטון
אילן ביטון (נולד ב-1957) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כראש כוחות הנ"מ בחיל האוויר.
ביוגרפיה.
ביטון התגייס לצה"ל ב-1975 ושירת במערך המתנייע של כוחות הנ"מ. ב-1991 מונה למפקד יטנ"מ 138 (יחידת טילי נ"מ הוק ופטריוט), ב-1993 מונה למפקד קורס קצינים בבית הספר לנ"מ וב-1995 לראש ענף תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ. בתפקידיו הבאים שירת כמפקד כוחות הנ"מ במרכז בשנים 1998–2001 ומפקד כוחות הנ"מ בצפון בשנים 2001–2002. באוגוסט 2003 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ, כיהן בתפקיד עד ספטמבר 2006, כולל בתקופת מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו, מונה ב-2007 למנהל מפעל טכנולוגיות בחטיבת מערכות, טילים וחלל של התעשייה האווירית לישראל.
בשנת 2015, שימש כראש משלחת התעשייה האווירית בהודו עד נובמבר 2017.
בדצמבר 2017 יסד כמייסד שותף את חברת ההזנק "Smart Colorist LTD" ומונה בה למנכ"ל.
ביטון בעל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני בהצטיינות במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, ובעל תואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב. מתגורר ברמת גן, אב לשלושה.
ביוני 2018 הודיע ביטון על התמודדותו לראשות העיר רמת גן מטעם הליכוד.
70 מיליון סיבות לעושר
70 מיליון סיבות לעושר היא סדרת דרמה קומית ישראלית ששודרה ב-2014 בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. הסדרה נוצרה על ידי שמוליק לוי שגם שותף בכתיבת התסריט, יחד עם דורון צור, ומשחק בתפקיד ראשי.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה נסובה סביב דמותו של אלי (שמוליק לוי), שמאי ביטוח אפרורי שזוכה בשבעים מיליון שקלים בהגרלת הלוטו. לאחר שהבין כי על-פי החוק, יהיה חייב להתחלק בסכום הפרס עם אשתו שרי (נתי קלוגר), ממנה הוא שואף להתגרש, הוא מחליט למנוע ממנה את גילוי הזכייה. חברו הטוב הרצל (דב נבון), עוזר לו לשמור ולהסתיר את הזכייה מאשתו, וסוחף אותו לרעיונות ואפשרויות לניצול הכסף.
את נעימת הפתיחה של הסדרה מבצע המוזיקאי עומר הרשמן.
ביקורת.
עם עלייתה לשידור זכתה הסדרה לביקורות מעורבות. בעיתון ישראל היום נכתב על הסדרה כי "הבדיחות הצפויות, העלילה הפשוטה והדמויות הגרוטסקיות הן לא משהו שיכול להחזיק לאורך זמן". באתר וואלה! נכתב על הסדרה כי "'70 מיליון סיבות לעושר' מחזיקה ברעיון חזק, ועושה חסד עם היכולות הקומיות של שמוליק לוי ושל דב נבון, ופחות מזה עם אלו של נתי קלוגר. להוציא את זה, יש לה פוטנציאל להיות קומדיה חמודה". באתר ynet נכתב כי על הסדרה כי "'70 מיליון סיבות לעושר' הוכיחה שאפשר לעשות פה קומדיה קטנה וחכמה שפשוט תצחיק". באתר Nrg זכתה הסדרה לביקורת על טיב המשחק של המשתתפים בה.
שידור הסדרה.
פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-31 במאי 2014, בערוץ 2 של הזכיינית קשת, זכה ל-25.7% אחוזי מדרוג. התוכנית שודרה בימי שבת לאחר התוכנית "האח הגדול". שידורה של הסדרה הופסק לאחר הפרק הרביעי, עת החל מבצע צוק איתן. עם תום המבצע, חזרה "קשת" לשדר את פרקי הסדרה, החל מ-14 באוגוסט, בימי חמישי לאחר "הפרלמנט". פרק סיום העונה שודר ב-27 בספטמבר 2014 וזכה לרייטינג של 14.6% ו-464 אלף צופים. העונה כללה 13 פרקים וממוצע של 18.8% אחוזי רייטינג. הסדרה דורגה במקום השלישי מבין חמש הדרמות הנצפות ב-2014, אחרי "פלפלים צהובים" ו"רמזור".
איוון רקיטיץ'
ריקי למברט
ריקי למברט (באנגלית: Rickie Lambert; נולד ב-16 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי המשחק בעמדת חלוץ.
קריירת מועדונים.
למברט התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ליברפול, כשהיה בן 10, אך שוחרר ממנה בגיל 15. את קריירת הבוגרים החל בבלקפול, שם פתח במשחקו הראשון ב-7 באוגוסט 1999
כאשר היה בן 17, אך לא שיחק הרבה בקבוצה ושוחרר בשנת 2000. למברט היה שחקן חופשי 4 חודשים, ואף נאלץ לעבוד במפעל למשקאות קלים על מנת להשלים הכנסה, עד שחתם בקבוצת הליגה השלישית, מקלספילד טאון במרץ 2001. בעונת 2001-2002 למברט נהפך לשחקן חשוב בסגל מקלספילד טאון כאשר שיחק 40 פעמים. ב-2002 למברט הועבר לסקוטפורט קאנטרי, כאשר זו שילמה למקלספילד טאון 300,000 ליש"ט. בעונתו הראשונה בסקוטפורט שיחק 32 משחקים, אך כבש רק שני שערים. עונה לאחר מכן למברט נתן את אחת מעונותיו הטובות בקריירה, כאשר שיחק 40 פעמים וכבש 12 שערים, כולל שער נגד קבוצתו לשעבר, בלקפול. בפברואר 2005 עזב את סקוטפורט לטובת רוצ'דייל, תמורת תשלום שלא פורסם. שערו הראשון של למברט היה רק 9 ימים לאחר העברתו. בעונת 2005-2006 שיחק בכל 46 משחקיה של רוצ'דייל וכבש 22 שערים.
בריסטול רוברס.
בעונת 2006-2007, עבר למברט תמורת 200,000 ליש"ט לבריסטול רוברס. למרות השתלבותו המהירה בקבוצה, את שערו הראשון הבקיע רק בנובמבר, כאשר בריסטול רוברס ניצחה 2-0 את בארנט. בעונת 2007-2008 שיחק בכל משחקיה של בריסטול רוברס והבקיע במדיה 19 שערים, והיה למלך הערים של הקבוצה באותה העונה. בעונה שלאחר מכן היה למברט אחד השחקנים הטובים בליגה וסיים את העונה עם תואר מלך שערי הליגה כאשר כבש 29 שערים.
סאות'המפטון.