נהרי נולד בשכונת נווה עמל בהרצליה. את שירותו בצה"ל עשה בגדוד חרוב. הוא למד שלוש שנים משחק בבית הספר "הדרך", וכן למד משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, וסדנת "שקט מצלמים רעש" בסדנאות הבמה.
תיאטרון.
נהרי שיחק במחזמר "ספר הג'ונגל", "הנסיכה והצפרדע", "מועדון ארוחת הבוקר". בתיאטרון תהל שיחק במחזה "רומיאו ויוליה חוזרים למקורות" בבימויו של יובל כרמי. בתיאטרון חיפה שיחק במחזה "בילי שוורץ". בתיאטרון גבעתיים שיחק במחזה "על החיים ועל המוות", פרי עטה של נטע מגן.
בספארי ברמת-גן שיחק במופע בבימויו של אמיר פרישר גוטמן, "סימבה מלך הספארי". הוא שיחק בהצגת הילדים "הדוד חיים".
בשנת 2018 השתתף במופע הקומי-סאטירי על עולם הרוח והניו-אייג' "מוארים בע"מ" בתפקידי הפקה ובתפקיד קולו של אלוהים.
בשנה 2019 שיחק בהצגה "לשם ובחזרה" של התיאטרון העברי.
טלוויזיה וקולנוע.
במהלך השנים שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 2009–2010 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים "תיכון השיר שלנו", בה גילם את דמותו של אסי דמתי. ב-2009 שיחק בסדרת הנעורים פרי יצירתו של גיורא חמיצר - "האי" בתפקיד אורח. בשנת 2013 שיחק בסרטו של דן תורג'מן "רימון הזהב" וגילם את יחיה, וכן שיחק בסרט של יריב מוזר "שבלולים בגשם", בתפקיד ניר. באותה שנה שיחק בסדרה "פרופיל 64" ששודרה ב ערוץ 10. בשנת 2014 שיחק בסרט קצר "אישך, תשוקתך", לצדה של מיטל גל סויסה. ושיחק בסדרת הדרמה של HOT - "מתים לרגע" בתפקיד גיא, כדורגלן עם בעיה רפואית.
בשנת 2015 לוהק לעונה השנייה של סדרת הדרמה קומדיה פרי יצירתו של מאור זגורי, "זגורי אימפריה", בה הוא מגלם את דמותו של נירו, המנהל רומן עם האחות הבכורה לבית משפחת זגורי, מירי (יפית אסולין), שבסוף מתגלה כגיי. באותה שנה הצטלם לסרט "חתונה מנייר" לצידם של אסי לוי, מורן רוזנבלט, רועי אסף. הסרט הוקרן בדצמבר של אותה שנה.
בשנת 2019 לוהק לתפקיד הראשי לסרט "ימים נוראים", אשר עוקב אחר האירועים שהובילו לרצח ראש הממשלה יצחק רבין מנקודת מבטו של הרוצח. בסרט מגלם נהרי את דמותו של יגאל עמיר.
בשנת 2020 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" במקצה ה-VIP והגיע למקום השלישי.
חיים אישיים.
נהרי מתגורר בפרדס חנה.
בינואר 2022 פורסם בוואלה כי נהרי טוען כי איש הטלוויזיה והיוצר אסי עזר הטריד אותו מינית לפני עשור, כשבחן אפשרות ללהקו לסדרת הטלוויזיה "להיות איתה". נהרי נבדק בפוליגרף ויצא דובר אמת. בתגובה נבדק גם עזר ויצא דובר אמת גם הוא.
ועדת טירקל (המשט לעזה)
הולכת רחוק (סרט)
ארמין וגנר
ארמין וגנר (Armin Theophil Wegner; 16 באוקטובר 1886 - 17 במאי 1978) היה סופר וחסיד אומות העולם מגרמניה.
ארמין וגנר היה חייל גרמני במלחמת העולם הראשונה, סופר פורה ופעיל זכויות אדם. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב באימפריה העות'מאנית, היה עד לרצח העם הארמני ותיעד את מראות הגירוש של הארמנים. לאחר המלחמה השמיע וגנר את קולו, תוך סיכון חייו, נגד האנטישמיות הנאצית. בשנת 1933 חיבר פניה אישית לאדולף היטלר בשם יהודי גרמניה. במכתבו טען שרדיפת יהודי גרמניה תשפיע לא רק עליהם אלא על גורלה של גרמניה כולה והזהיר מפני הגורל הצפוי לגרמניה אם תרדוף את היהודים. הוא ציין שאת מכתבו הוא כותב כגרמני גאה, בעל שורשים במשפחה פרוסית המתייחשת על הצלבנים. הוא נרדף על ידי הנאצים ובשל מאמציו למען היהודים הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
חינוך.
וגנר נולד בעיירה אלברפלד שבחבל הריין בגרמניה. הוא חונך בשטרייגאו (כיום בפולין) והמשיך את לימודיו בציריך, ברסלאו וברלין. לאחר שסיים את לימודיו לתואר דוקטור במשפטים החל לטייל בצפון אפריקה, חצי האי ערב ואירופה. הוא ביקש להיות סופר מסעות, והצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית לשם כך.
במלחמת העולם הראשונה.
וגנר התגייס לצבא הגרמני כאיש צוות רפואי בחורף 1914–1915. הוא זכה לעיטור צלב הברזל בזכות סיוע לפצוע תחת אש. הוא קודם לדרגת סגן משנה בחיל הרפואה הגרמני. הוא השתייך ליחידה שצוותה לארמייה השישית בצבא האימפריה העות'מאנית, ארמייה שהוצבה לאורך מסילת הברזל הבגדדית בסוריה ובמסופוטמיה. בתפקידו זה היה וגנר עד לצעדות בהן נספו ארמנים בעיצומו של רצח העם הארמני.
הפקודות שקיבל וגנר נועדו לטשטש ולמנוע דיווחים על הרציחות, כיוון שהקיסרות הגרמנית והאימפריה העות'מאנית היו בעלות ברית. וגנר התעלם מהפקודות, אסף מידע על הרציחות, אסף מסמכים ומכתבים וצילם מאות תצלומים במחנה הפליטים הארמני שבעיר דיר א-זור. תצלומים אלה היוו מאוחר יותר עדות להיקפן של הזוועות שחוו הארמנים שחיו בשטחי האימפריה העות'מאנית. לבקשתו של הפיקוד העות'מאני, נעצר וגנר על ידי גרמנים והושב לגרמניה. חלק מתמונותיו הוחרמו והושמדו, אך הוא הצליח להבריח בחגורתו נגטיבים רבים של תצלומים המתעדים את רדיפות הארמנים.
וגנר מחה במכתב גלוי על הזוועות שביצעה הממשלה העות'מאנית והציע הקמתה של מדינה ארמנית עצמאית. מכתבו פורסם בברלינר טאגבלאט והוגש לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון בוועידת השלום בפריז ב-1919. באותה שנה פורסם בספר בשם "הדרך שאין ממנה חזרה" (Der Weg ohne Heimkehr) קובץ ממכתביו מתקופת שהותו במזרח התיכון, בהם תיאר את סבלם של הארמנים.
בתקופת רפובליקת ויימר.
וגנר נישא ללולה לנדאו, הפך לפעיל פציפיסטי והיה חבר בארגון פציפיסטי. הוא התיידד עם ולטר רתנאו, וכן עם עיתונאים. הוא העיד במשפטו של סוגומון טהליריאן שהתנקש בחייו של מנהיג עות'מאני וחיבר את ההקדמה לספר שבו פורסמו מסמכי המשפט, "רצח העם הארמני - עשיית צדק: משפטו של טהריליאן" (Justicier du génocide armènien: le procès de Tehlirian). וגנר הצהיר שרצח העם הארמני היה פשע שביצעה ממשלת האימפריה העות'מאנית, ושהעם הטורקי "מעולם לא היה מכתים את עצמו בפשע כזה." וגנר ציין שראה מספר מקרים של אי ציות אזרחי במהלך רצח העם הארמני, בהם סירבו פקידים עותמ'אניים לבצע פקודות השמדה.
בשנת 1922 פרסם וגנר את הספר "הצריחה מאררט" (Der Schrei von Ararat), ובו תביעה לשמירה על זכויותיהם של שרידי רצח העם הארמני. הוא ביקר עם אשתו בברית המועצות ובין היתר ביקר ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. על סמך רשמיו מביקור זה חיבר את הספר "חמש אצבעות מעליך" (Fünf Finger über Dir) ובו ביקורת על שיטת המשטר הסטליניסטית. בעקבות הצלחת הספר הגיע וגנר לשיא פרסומו כסופר כחלק מזרם האקספרסיוניזם הגרמני.
בתקופת השלטון הנאצי.
בשנת 1933 גינה וגנר את רדיפת היהודים בגרמניה במכתב גלוי לאדולף היטלר. זמן קצר לאחר חיבור המכתב ופרסומו נחקר וגנר על ידי הגסטפו, נכלא ועונה. לאחר מכן נעצר ונכלא במחנות הריכוז אורניינבורג, ברגרמור , ליכטנבורג ואחרים. עם שחרורו נמלט לרומא ושהה שם בזהות בדויה. בשנת 1939 התגרש מאשתו.
מורשת.
בשנת 1956 הוענק לווגנר אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. עיר מגוריו וופרטל העניקה לו פרס יוקרתי בשנת 1962. בשנת 1967 הוכר וגנר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 1968 הוזמן וגנר לארמניה על ידי הקתוליקוס של ארמניה וקיבל אות כבוד. שמו וקורותיו בארמניה מונצחים במוזיאון בירוואן המוקדש לרצח העם הארמני.
לזכרו של וגנר הוצב שלט במקום מגוריו, רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף בברלין.
אליעזר שולמן
אליעזר שולמן (נולד בכ"ה בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הוא עיתונאי חרדי, עורך משנה של העיתון החרדי "משפחה".
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ליאירה ולאמיתי שולמן, מזכיר סיעת יהדות התורה ועורך עיתון המודיע. למד בישיבת סלבודקה, שם כיהן בעבר כראש הישיבה דודו הרב מרדכי שולמן. שולמן למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים את התואר. בנוסף, הוא משמש כפרמדיק במד"א.
בגיל 19 החל לכתוב בשבועון החרדי "ערב שבת", כשהוא משיג במסגרת העיתון את אחד מהישגיו המקצועיים הראשונים - תמליל ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, המורה לסיעה כיצד לנהוג עם ממשלת שמיר.
בשנת 1993 החל לכתוב בעיתון "משפחה", תוך שהוא מתמקצע בזירה הצבאית. לשולמן היו חשיפות בטורו השבועי "שטח אש". הטור אף זכה לשבחים בעיתון "טיים" שכתב על שולמן: "העיתונאי החרדי שנחשב לבעל מקורות ביטחוניים יוצאי דופן בשב"כ ובמוסד".
פרסם בעיתון כתבות פרופיל וראיונות רבים עם רבנים נודעים. בין השאר, כתב על הרב נסים קרליץ, כתבה שגרמה להצתה של מאבק נגד עיתון "משפחה". עוד כתב על הרב משה שמואל שפירא, הרב חיים פינחס שיינברג, והרב יצחק זילברשטיין.
שולמן חסיד חב"ד נשוי למרים, להם שלושה בנים, מתגורר בלוד. החל משנת 2016 משמש גם כדובר "מרכז רבני אירופה".
בן בנימין
בן בנימין (נולד ב-17 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במכבי שעריים.
קריירה.
בנימין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו, אך הקריירה שלו נקטעה לאחר שהתגייס ליחידה 8200 בחיל המודיעין. במקביל לשירותו הצבאי, שיחק בנימין כחובבן במדי מכבי שלומי/נהריה, הפועל עפולה והפועל הרצליה בליגות הנמוכות.
בקיץ החליט לסיים את שירות הקבע בצה"ל בעקבות הצעה שקיבל מהמאמן ירון הוכנבוים לחתום בקבוצת הפועל עכו מליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–1 נגד הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. כבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן הרכב בעכו, והיה שותף פעיל לחזרה של המועדון לליגת העל לאחר 31 שנים בליגות הנמוכות. ב-29 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1.