אחותו מרים (Mary Marcus, 1884-1930) ניהלה את בית הספר היהודי לבנות בהמבורג במשך למעלה מחמישים שנה.
לאהרן מרקוס היו חמישה בנים ושתי בנות. יעקב מאיר ושלמה הגרו מקרקוב לגרמניה וצבי עלה לארץ ישראל (לאחר עלילת דם שכוונה כנראה כנגד אביו). יהודה ואברהם ישראל נשארו בקרקוב ונספו בשואה. אברהם ישראל מרקוס היה חסידו ומקורבו של האדמו"ר מבויאן-קראקא.
נכדו מרקוס מרקוס פרסם ספר על תולדות סבו (מונטרה 1966). על בסיסו כתבה יוכבד סגל את הספר "החסיד מהמבורג", ירושלים תשל"ח.
נכדו ד"ר יוסף מרקוס (1923-1995), בנו של אברהם ישראל, סופר וחוקר, עסק רבות בעריכת כתביו של סבו ובהוצאתם מחדש לאור. ספריו The Social and Political History of the Jews in Poland 1919-1939 (Mouton 1983) וBetween Life and Death, History of Jewish Life in Wartime Poland 1939-1944 (Janus 1995. תורגם לעברית "בין חיים למוות" (ארז 2005).
נכדה נוספת היא חנה בנט (מרקוס). חנה ושני ילדיה עברו את שנות השואה בביתו של נאצי בהסוואה של משרתת גויה. הם ניצלו ועלו ארצה. חנה בנט הקדישה פרק שלם בספרה "בצל קורתו של נאצי", לזכר סבה, אהרון, בו היא מספרת על חייו, אופיו ופועלו. בנה, נינו של אהרון מרקוס, הוא פרופסור יחזקאל טלר, נשיא מכללת גורדון ובעבר, ראש המרכז האקדמי כרמל בחיפה.
אלון ברומר
אלון ברומר (נולד ב-5 בנובמבר 1973 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצת מכבי תל אביב. אחיו התאום הוא הכדורגלן גדי ברומר אשר שיחק לצידו במכבי תל אביב. במהלך שנותיו במועדון זכה בשלוש אליפויות (1991/1992, 1994/1995, 1995/1996), שני גביעי מדינה (1993/1994, 1995/1996) וגביע טוטו (1992/1993) אחד.
קריירה.
ברומר שיחק לסירוגין במחלקות הנוער של מכבי תל אביב והפועל רעננה, העיר בה התגורר. בקבוצת הנוער של הפועל רעננה שיחק כחלוץ מרכזי ואף הבקיע 28 שערים בעונה אחת. ב-18 בינואר 1992 ערך ברומר הופעת בכורה בליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בניצחון 3–1 על מכבי נתניה.
עונת 1994/1995, בה זכתה מכבי תל אביב באליפות, נחשבת כעונת הפריצה של ברומר, שכבש שלושה שערים ב-26 משחקי ליגה, כאשר החשוב והמשמעותי שבהם היה השער שהבטיח את האליפות ה-16 בתולדות המועדון, במחזור הסיום, במשחק חוץ דרמטי מול הפועל באר שבע שלא נוצחה באותה עונה בביתה עד לאותו מחזור. משחק זה הסתיים בתוצאה 1–0 לזכות מכבי תל אביב משער נגיחה של ברומר עם סיום המחצית הראשונה.
ב-30 בספטמבר 1995, במהלך המחזור השלישי של עונת 1995/1996 נגד הפועל חיפה, נפגע ברומר במהלך תיקול של אלון חלפון ורגלו נשברה. למרות הפציעה הקשה, ברומר חזר לשחק עוד באותה עונה ואף היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בדאבל בסיום אותה עונה כשהוא כובש את אחד השערים בניצחון 4–1 בגמר גביע המדינה מול עירוני ראשון לציון.
באמצע עונת 1998/1999 עבר ברומר לקבוצת עירוני ראשון לציון, ולאחר שנה וחצי במועדון חזר למכבי תל אביב, ובשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של ברומר שתי הופעות במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו במדי בנבחרת הלאומית ערך ב-20 בספטמבר 1995 במשחק הפרידה מאלי אוחנה מול אורגאווי (3–1 לטובת ישראל).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל ברומר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל הוד השרון ואחר כך גם את קבוצת הבוגרים. בהמשך אימן גם את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
אהרון מרכוס
נורמה חברתית
אהרן מרכוס
יעקב אלמולי
יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה.
ביוגרפיה.
יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19.
יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני.
בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום".
אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988.
חיל הפנים של משרד הפנים הרוסי
שמעון סופר
אוניברסיטת תעלת סואץ
אוניברסיטת תעלת סואץ (בערבית: جامعة قناة السويس) היא אוניברסיטה מצרית הפועלת באזור תעלת סואץ בשלושה קמפוסים, בפורט סעיד, אסמאעיליה ואל עריש. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי של נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1976, והחלה בקליטת תלמידים בשנת 1977.
באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים. באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי.
בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד.
בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים.
בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה.
בירלי לגרן
קנדר
נמל התעופה מילאנו-מלפנסה
נמל התעופה מילאנו-מלפנסה (באיטלקית: Aeroporto di Milano-Malpensa) הוא נמל התעופה הגדול של מילאנו והשני בגודלו באיטליה, וממוקם כ-40 ק"מ צפונית מערבית למרכז העיר. הנמל הוא אחד משלושה נמלי תעופה בינלאומיים המשרתים את אזור מילאנו, בהם גם נמל התעופה לינטה המשמש לטיסות פנים באיטליה וליעדים באירופה ונמל התעופה ברגמו המשמש חברות תעופה מוזלות.
נמל התעופה מדורג במקום ה-21 ברשימת שדות התעופה העמוסים באירופה, בשנת 2010 עברו דרכו 18,947,808 נוסעים.
היסטוריה.
הנמל האזרחי נפתח בנובמבר 1948 בשנת פעילותו הראשונה עברו בו 12,287 נוסעים ו-593 טון מטענים ב-366 תנועות מטוסים.
בשנת 1965 הורחב המסלול הראשי שהיה הארוך ביותר באירופה, המסלול צויד במערכת נחיתת מכשירים.
במשך השנים הורחב הנמל בצורה משמעותית ובשנת 1991 החל פרויקט מלפנסה 2000, שכלל בניית טרמינל חדש והרחבת המסלולים. מטרת פרויקט זה הייתה להפוך את מלפנסה לנמל התעופה המרכזי באזור במילאנו וזאת במקומו של נמל התעופה לינאטה שסבל מקרבתו לעיר וחוסר יכולת להרחיבו על מנת להתמודד בהצלחה עם העלייה המשמעותית במספר הנוסעים.
מיום פתיחת פרויקט מלפנסה 2000 בשנת 1998 שימש נמל התעופה כבסיס פעולה מרכזי של חברת אליטליה. בשנת 2008 החליטה אליטליה לסגור את בסיסה בנמל ולמקד את פעילותה בנמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ברומא. מהלך זה מטעם אליטליה הקטין מאוד את היקף הפעילות בנמל, אשר הפכה לקטנה הרבה יותר מזו שהנמל תוכנן אליה. את שעת כושר זו ניצלה חברת לופטהנזה אשר הקימה בנמל את בסיסה הראשון מחוץ לגרמניה באמצעות ייסוד חברת לופטהנזה איטליה וקביעת מלפנסה כבסיס הפעולה המרכזי שלה, עד לסגירת החברה ב-2011. מלפנסה שימש גם כנמל הבית של חברת ליווינגסטון, עד להפסקת פעילותה ב-2010.
בתי נתיבות.
בנמל שני בתי נתיבות:
טרמינל 1
טרמינל זה משמש את כל חברות התעופה המפעילות טיסות סדירות וטיסות שכר מנמל התעופה. הטרמינל מחולק לשלושה אזורים:
טרמינל 2
עד לשנת 1998 שימש כטרמינל הראשי של נמל התעופה, לאחר מכן שימש לטיסות שכר וכיום משמש בלעדית כבסיסה הגדול ביותר של חברת הטיסות המוזלות איזיג'ט מחוץ לבריטניה.
חברות תעופה ויעדים.
בנמל פועלות יותר מ-100 חברות תעופה הטסות לאירופה, אמריקה, אסיה, ואפריקה.
&lt;br&gt;אל על, אליטליה, נאוס, ואיזיג'ט מפעילות טיסות עונתיות בין תל אביב למילאנו.
הנמל משמש כבסיסן של מספר חברות תעופה: איזיג'ט, אייר ואן, נאוס וכבסיסה המשני של אליטליה ואליטליה אקספרס.
תחבורה אל הנמל וממנו.
את נמל התעופה משרתים שני קווי רכבת המחברים אותו אל מרכז העיר מילאנו:
לכל אחד מהקווים בין רכבת אחת לשתיים בכל שעה, מהשעה חמש בבוקר ועד חצות. הנסיעה בין נמל התעופה והעיר אורכת בין 30 ל-40 דקות (בהתאם לסוג הרכבת).
שירות אוטובוסים סדיר מגיע לנמל וממנו מתחנת הרכבת מילאנו צ'נטראלה, ממספר ערים בצפון איטליה, ומקנטון טיצ'ינו.
הכביש המהיר A4 מקשר את הנמל לצפון איטליה.
הכביש המהיר SS-336 מקשר את נמל התעופה למילאנו.
בצקת ריאתית
הנס פון זקט
יוהנס "הנס" פרידריך לאופולד פון זקט (בגרמנית: Johannes "Hans" Friedrich Leopold von Seeckt; 22 באפריל 1866 - 27 בדצמבר 1936) היה גנרל גרמני, מפקד צבא גרמניה (רייכסווהר) לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
זקט נולד למשפחת אצולה פומרנית, לאב שהיה גנרל פרוסי. בניגוד לגנרלים אחרים בני זמנו הוא לא למד בבית ספר צבאי, אלא למד בבית ספר רגיל בשטרסבורג ולאחר סיום לימודיו בשנת 1885 התגייס לצבא.