פלט החל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצות דן בוס (2005–2007) וליסה (2007–2008) מהליגות הנמוכות בהולנד. בעונת עבר לטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה. בעונתו השנייה סיים עם 20 שערים ומשך את עיניהן של הקבוצות הבכירות. ב-27 במאי 2010 חתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה לשנה נוספת בקבוצת הראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית. ב-7 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו ואף הבקיע שני שערים בניצחון 0:3 נגד וילם II.
בינואר עבר פלט לטוונטה ואחרי חצי שנה הושאל לראסינג גנק מליגת העל הבלגית. ב-20 בספטמבר 2013 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע. כעבור עשרה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד בני יהודה תל אביב, והבקיע את שער הבכורה שלו בדרך לניצחון 1:2. בסך הכל כבש בעונה זו 11 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בליגת העל.
על אף שהחזיק בחוזה לעונה נוספת בבאר שבע, ב-8 ביולי 2014 הודיע פלט על ניצול סעיף היציאה מחוזהו, ולמחרת חתם לשלוש שנים בקבוצת זולטה ורכם מליגת העל הבלגית. ב-27 ביולי 2014, ערך פלט את הופעת הבכורה שלו במדי זולטה ורכם בניצחון קבוצתו 2:0 על קורטרייק. ב-10 באוגוסט 2014, כבש פלט את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיק 1:1 מול קלאב ברוז'. בינואר 2015 הושאל לגו אהד איגלס עד לסוף העונה.
ב-7 בספטמבר 2015 חזר פלט לישראל וחתם לשנתיים בקבוצת מכבי חיפה. ב-12 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-69, אך הורחק בכרטיס אדום לאחר שפגע ללא כדור באברהם פאס לקראת סיום המשחק. בעקבות הפגיעה הורחק פלט משלושה משחקים על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל. ב-24 באוקטובר ערך את הופעתו השנייה בקבוצה, וכבש את שער הבכורה שלו בניצחון 0:4 על הפועל עכו. בתחילת ינואר 2016, במשחק נגד קבוצתו הקודמת בישראל, הפועל באר שבע, ספג פלט בפעם השנייה בעונה זו כרטיס אדום ישיר לאחר שפגע בפניו של השוער דודו גורש בניסיון להגיע לכדור שנמסר אליו. במהלך חצי גמר גביע המדינה כבש פלט צמד שערים בשתי דקות, אך לאחר הצמד נפצע והוחלף, כשקבוצתו מנצחת לבסוף 1–3. מכבי חיפה המשיכה וזכתה בגביע לאחר ניצחון 0:1 על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
ב-10 בינואר 2017 חתם פלט באלניהספור הטורקית. פלט ערך את משחקו הרשמי האחרון ב-22 במאי 2017, ומאז נודה בקבוצה ולא שיחק, כשהוא מסרב לוותר על חוזהו ובקבוצה מסרבים להשלים את שכרו ולשחרר אותו.
ב-23 ביולי 2019 עבר בהעברה חופשית לטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה ההולנדית, במדיה פרץ בצעירותו.
מיכאיל ז'ארוב
מיכאיל ז'ארוב (ברוסית: Михаил Жаров; 27 באוקטובר 1899 – 15 בדצמבר 1981) היה שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס ברית המועצות, תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ובשנת 1949 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל פעמיים עיטור לנין.
חייו.
מיכאיל ז'ארוב נולד במוסקבה למשפחת עובד דפוס. בשנת 1913 גם ז'ארוב התחיל לעבוד בבית דפוס בו עבד אביו. אומנם הילד רצה להיות שחקן תיאטרון. בשנת 1918 הוא התחיל ללמוד משחק וכבר באותה שנה התחיל לשחק על הבמה. לאחר סיום הלימודים ז'ארוב שיחק במספר תיאטראות בעיר מוסקבה. בשנת 1926 הוא עבר לבאקו ואחר כך לקאזאן. בשנת 1931 השחקן הצעיר חזר למוסקבה ונכלל בהרכב תיאטרון שבראשו עמד אלכסנדר טאירוב. בשנת 1938 ז'אורב עבר לתיאטרון מאלי והיה שחקן תיאטרון זה עד סוף ימיו. במשך תקופה ארוכה הוא היה בין השחקנים המובילים של תיאטרון זה.
את התפקיד ראשון הקולנוע ז'ארוב עשה בתפקיד משנה בסרט על איוואן האיום עוד בשנת 1915. את התפקיד הראשי הראשון הוא עשה בשנת 1925. בשנות ה-30 השחקן שיחק תפקידים ראשים במספר רב של סרטים והיה פופולרי מאוד. גם בשנות ה-40 הוא היה בין השחקנים הבולטים של הקולנוע הסובייטי. בתקופה זו הוא השתתף בסרטים בבימוי סרגיי אייזנשטיין וגריגורי קוזינצב. בשנים 1968-1978 הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרת סרטים על שוטר כפרי. בשני סרטים מסדרה זו ז'ארוב היה גם במאי. עבור גילום תפקיד השוטר הוא זכה בפופולריות מחודשת. סדרה זו מוקרנת בטלוויזיה הרוסית עד היום. בסך הכול ז'אורב השתתף בכ-60 סרטים.
חיים אישיים.
מיכאיל ז'ארוב היה נשוי מספר פעמים. בפעם האחרונה הוא התחתן בשנת 1950 כאשר היה שחקן ידוע בן חמישים. אשתו הטרייה הייתה בת 18 בלבד, ביתו של רופאים ידועים ממוצא יהודי. תחילה הוריה התנגדות נחרצות לחתונה אך בסוף הסכימו. בשנת 1953 אביו של אשתו נעצר במהלך משפט הרופאים. בתקופה זו ז'ארוב פעל רבות לשחרורו. בת של זא'רוב מנישואים אלו היא שחקנית בתיאטרון מאלי.
סויוז 36
סויוז 36 (ברוסית: Союз-36) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-26 במאי 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: ואלרי קובסוב וברטלן פרקש מהונגריה, נציג הונגרי ראשון בחלל. בהתאם לתוכנית המקורית הטיסה הייתה מתוכננת לשנת 1979 אך היא נדחתה בעקבות תקלה שהתרחשה במהלך טיסה של חללית סויוז 32.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור החמישית. העגינה בוצעה ב-27 במאי לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה כבר שהו באותה העת לאוניד פופוב וואלרי ריומין. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה.
ב-3 ביוני 1980 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית סויוז 36, נכנסו לתא החללית סויוז 35, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.
החללית נותרה מחוברת לתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ב-31 ביולי כאשר על סיפונה ויקטור גורבטקו (ברית המועצות) ופאם טואן (וייטנאם)
בית השלום
רמון בנישו
ד"ר ריימון בנישו (בצרפתית: Raymond Bénichou; 1890 - 28 בדצמבר 1955) היה פילוסוף והוגה דעות יהודי אלג'יראי. זכה לכינוי "המצפן של יהדות אלג'יריה".
קורות חיים.
ריימון בנישו נולד באוראן, אלג'יריה הצרפתית בשנת 1892 למשפחה יהודית-אלג'יראית מיוחסת. אחד מאבות המשפחה הקדומים הוא ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ), מגדולי רבני אלג'יריה. אביו של ריימון, מרדכי בנישו, היה ראש הקהילה היהודית באוראן שכיהן כסגן ראש עיריית אוראן. אמו, אדילאיד בנישו (Adelaïde) לבית אזוביב, הייתה סופרת ומשוררת, שבין היתר חיברה ספר שירה בצרפתית בשנת 1917 ובו שיר לכבוד הצהרת בלפור. אחותו, ברת' בנישו-אבולקר הייתה לימים גם היא סופרת ומשוררת חשובה, ואמו של ז'וזה אבולקר, מנהיג המחתרת היהודית באלג'יריה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בצעירותו נסע בנישו ללימודים בפריז. תחומי העניין שלו היו רבים ומגוונים. הוא השלים תואר ראשון בספרות, תואר נוסף בהיסטוריה ופילוסופיה מהמכון היישומי ללימודים גבוהים ותואר שני בארכאולוגיה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הצרפתי כמו רבים מיהודי אלג'יריה ושירת כקצין (לוטננט) בחיל התותחנים, הוא זכה לאות הגבורה צלב המלחמה בזכות אחיזתו בעמדה הצבאית גם אל מול התקפת אויב עיקשת. כתוצאה מן המלחמה סבל מבעיות רפואיות בשארית חייו. עם תום המלחמה חזר בנישו ללימודים בפריז, השלים דוקטורט במשפטים והמשיך גם בלימודי פילוסופיה. הוא שלט בין היתר בשפות עברית, יוונית עתיקה, לטינית וכחלק מלימודי הארכאולוגיה למד גם סוגים של כתבי יתדות.
במחצית שנות ה-30 חזר בנישו לאלג'יריה והיה פעיל באגודות ציבוריות שונות, הראשונה בהן אגודת "קול אביב" למען העברית ומסורת ישראל. בשנת 1935, על רקע הפרעות האנטי-יהודיות בקונסטנטין שהתרחשו שנה קודם לכן, ייסד ביחד עם הפעיל הציוני הוותיק אלי גוזלאן אגודה בשם "מעגל המאמינים המונותיאסטים" (Cercle des croyants monothéistes) למען דיאלוג בין-דתי בין יהודים נוצרים ומוסלמים באלג'יריה רוויית המתחים הפנימיים. בין הפעילים המוסלמים בארגון היה השייח' טייב אל-עקבי (Taieb el-Okbi) , מנהיג מוסלמי רפורמיסטי שפעל בזמן מלחמת העולם השנייה כדי למנוע פוגרום אנטי-יהודי באלג'יריה. מול הבעיה של אנטישמיות של המתיישבים הצרפתים באלג'יריה פעל במספר מישורים נוספים, ובין היתר פרסם מאמרים בכתבי עת צרפתיים הנותנים מענה לטענות שהועלו כלפי היהודים. הוא נהג לשאת נאומים והרצאות רבות מעל במות באלג'יריה, הן לגבי יחסים בין-דתיים והן הרצאות מדעיות.
בנישו נהג לפרסם מאמרים מעל כתבי עת אקדמיים צרפתים כמו גם בכתבי העת היהודיים-אלג'יראים "Bulletin des sociétés juives d’Algérie", "Information Juive" ו-"La terre retrouvée". בכתביו השונים על היהדות הדגיש את חשיבותם של הערכים, האמונה ורעיונות היהדות על פני חשיבותם של הטקסים הריטואליים. הוא קרא ליהודי אלג'יריה לקרוא בקביעות בתנ"ך ובתלמוד, בשפת המקור, והגן על ערכי היהדות מפני התקפות מצד מיסיונרים נוצריים. הוא היה אוהד של הציונות, ולאחר הקמתה, של מדינת ישראל.
פרסומיו כללו מחקרים על ארכאולוגיה, פילוסופיה, פסיכולוגיה והיסטוריה. במאמר על הפילוסופית סיימון וייל היה הראשון לזהות את הזיקה בין תזת ה"דה-יצירה" (decreation) של וייל לבין המושג צמצום בקבלה. הוא נפטר בעודו עובד על ספר אודות הגותו של אנרי ברגסון, ספר לימוד עברית קטן וספר שירה בצרפתית. כמה ממאמריו חוברו לאחר פטירתו בספר בשם "כתבים יהודיים" ("Ecrits juifs") שיצא לאור בשנת 1957.