משפחתו עלתה בשנת 1928 מדמשק שבסוריה לארץ ישראל, באותה שנה שבה נולד עבאדי. אביו אליהו הקים בארץ מאפייה קטנה בביתו, כהמשך למאפייה שהקימה המשפחה בסוריה, וייצר ומכר בה כעכים מלוחים. בגיל 13 עזב יוסף את הישיבה שבה למד כדי להצטרף לעסקי מאפיית המשפחה.
בנערותו הצטרף יוסף עבאדי לארגון האצ"ל, שבו שימש מפקד וכונה "יפתח". עם הפעולות בהן השתתף נמנה פיצוץ מלון המלך דוד.
בשנת 1949 נישא יוסף לשמחה. באותה שנה הקים יחד עם אשתו מפעל ראשון בבעלות המשפחה, שהמשיך לייצר את עוגיות הדגל שלה, בשוק מחנה יהודה. בשנים אלה הסתובב יוסף באזור השוק עם מגשים, על עגלה ואחר כך על אופניים, ובהמשך הקים דוכן קבוע. בשנת 1962 חתמה המאפייה על הסכם שיתוף פעולה עם מאפיית אנג'ל והרחיבה את עסקיה. בשנת 1976 הועבר המפעל לאתר ייצור גדול יותר בשכונת עטרות בירושלים.
בנו של יוסף, יורם, הצטרף בשנות ה-90 למאפייה כמנכ"ל. בשנים אלה, בעקבות התרחבות עסקיה של המאפייה, הפך עבאדי לדמות מוכרת ברחבי ישראל כשכיכב בקמפיין פרסום טלוויזיוני כדמות של אופה אותנטי ששומר בסוד את מתכון הכעכים, ואף הופיע על גבי לוגו החברה.
בשנת 2011 נפטר בבית החולים שערי צדק בירושלים. השאיר אחריו 3 ילדים.
גיל פייר
גיל פייר (נולד ב-4 ביוני 1961) הוא מומחה לרפואה פנימית, סמנכ"ל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב), מרצה בכיר במרכז האוניברסיטאי אריאל ומלמד מינהל בריאות וכלכלת בריאות באוניברסיטת תל אביב, שרת כרופא קרבי בצה"ל, וסיים את שירותו בדרגת אל"ם כמפקד הרפואה בפיקוד הצפון.
ביוגרפיה.
נולד ב-1961 בתל אביב וגדל עד גיל 18 בנתניה. למד בבית ספר יסודי "בארי" בנתניה, שם שימש בשנת הלימודים האחרונה כיו"ר מועצת התלמידים, אחר כך, למד בתיכון "שרת" בנתניה במגמת מתמטיקה-פיזיקה-כימיה. בשנות לימודיו בתיכון התנדב בארגון "נוער לנוער" שסייע לנוער במצוקה.
אימו, בתיה, הייתה אחות, תחילה בבי"ח איכילוב ואחר כך רוב שנותיה בקופת חולים בשיכון ותיקים בנתניה. אביו, מרדכי, היה פועל שעבד בעבודות שונות.
חי עם בן זוגו, ענבר הרשקוביץ, עורך דין מתחום הנזיקין, מאז 1994.
מצודת דמשק
מצודת דמשק (בערבית: قلعة دمشق) היא מצודה גדולה מתקופת ימי הביניים בדמשק שבסוריה. המצודה היא חלק מהעיר העתיקה של דמשק, ונמצאת ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו מ-1979.
המקום בו נמצאת המצודה בוצר לראשונה ב-1076 בידי עבאק אל-חווראזמי הטורקמני. לאחר מותו של אל-חווראזמי השלים השליט הסלג'וקי תתש הראשון את הפרויקט. ביצורים ובנייה נוספת במצודה נוספו על ידי אמירים משושלות בוריד וזנגיד. צבאות מוסלמים וצלבנים צרו לא אחת על המצודה והעיר. בשנת 1174 נתפסה המצודה על ידי סלאח א-דין מהשושלת האיובית, אשר קבע בה את משכנו וערך שינויים במצודה.
אחיו של סלאח א-דין, אל-עאדל הראשון בנה את המצודה מחדש בין השנים 1203 ל-1216 כך שתתמודד היטב בפני הטרבושות. לאחר מותו התקיימו מאבקים בין נסיכי השושלת האיובית, ואף שדמשק החליפה ידיים מספר פעמים, המצודה נכבשה בכוח רק פעם אחת ב-1239. המצודה נשארה תחת שלטון איובי עד לבואם של המונגולים בראשות קיטבוקה שכבשו את דמשק ב-1260. לאחר מרד כושל בפרץ במקום, הרסו המונגולים את מרבית המצודה. בהמשך נפלה דמשק לידי האימפריה הממלוכית. מלבד תקופות קצרות ב-1300 וב-1401 בהן כבשו המונגולים מחדש את דמשק, שלטו הממלוכים במצודה עד 1516, אז עברה סוריה לידי האימפריה העות'מאנית. דמשק נכנעה ללא קרב, ומהמאה ה-17 שוכנו במצודה יניצ'רים. במאה ה-19 החלה להיזנח המצודה. בשנת 1925 פרץ המרד הסורי הגדול, ובעקבות כך כוחות צרפתיים הפגיזו את דמשק. המצודה המשיכה לשמש למגורי חיילים וככלא עד 1986, אז החלו להתבצע בה חפירה ארכאולוגית ושימור.
המצודה שוכנת בקצה הצפון מערבי של חומת העיר בין באב אל-פראדיס ובאב אל-ג'אביה. המצודה מורכבת מחומה, שמוגנת על ידי 14 מגדלים, אולם כיום נותרו רק 12 מהם. למצודה שערים מצפון, מערב וממזרח.
בשונה מרוב המצודות הערביות של ימי הביניים, שנבנו בנקודות משלט גבוהות, נבנתה מצודת דמשק באזור שטוח בגובה דומה לגובה העיר, בדומה למצודת בוסרה. מיקומה של המצודה חולש על נהר ברדה שזורם מצפון אליה. הנהר מספק הגנה גם מפני התקפה מצד המצודה, ותעלה המחוברת אליו מספקת הגנה נוספת על החומה הצפונית. חומותיה ומגדליה של המצודה נבנו מאבן קרבונט ובזלת. ארבעה מ-12 המגדלים של המצודה פזורים בפינות המצודה, שלושה לאורך החומות הדרומיות, שלושה לאורך החומות הצפוניות ושניים פונים למזרח. במקור היו שני מגדלים נוספים בחומה המערבית, שעליהם דיווחו מטיילים אירופים עד 1759. באותה שנה הכתה רעידת אדמה בדמשק וגרמה לקריסת ההגנות המערביות של המצודה, והמגדלים המערביים לא נבנו מחדש אחר כך.
אלה ויינמניפוליה
אלה ויינמניפוליה (שם מדעי: Pistacia weinmanniifolia, בכתב סיני: 清香木, בפין-יין: Qīng Xiāng Mù), היא מין צמח השייך לסוג אלה. זהו שיח עד עץ קטן ירוק-עד שגובהו 2–8 מטרים, הגדל ברפובליקה העממית של סין.
תיאור.
אלה ויינמניפוליה היא שיח עד עץ קטן ירוק-עד שגובהו 2–8 מטרים.
פטוטרת העלים מכוסה פלומה זעירה. הטרף הוא עלה המורכב מ-8–18 עלעלים נוגדים. ציר העלה מחורץ, אפור ומכוסה בפלומה זעירה. פטוטרת העלעלים קצרה, והטרף שלהם מלבני מוארך. אורכו 1.3–3.5 סנטימטרים, ורוחבו 0.8–1.5 סנטימטרים, לעיתים רחוקות גדול יותר. בעל מרקם דמוי עור, מכוסה פלומה זעירה בשני הצדדים לאורך העורק האמצעי. בסיס העלעל דמוי יתד עד מעט מעוגל, וקצה העלעל מעוגל. שולי העלעלים ישרים.
הפרחים ישיבים, גונם אדום-סגול. בפרחים הזכריים יש 5–7 אבקנים, הזיר קצר. בפרחים הנקביים השחלות כדוריות, קוטרן 0.7 מילימטרים, והן נטולות פלומה. הפרי הוא בית גלעין, קוטרו 5–6 מילימטרים.
עונת הפריחה היא בחודשים מרץ-מאי והפירות מבשילים ביוני-אוגוסט.
תפוצה.
הצמח גדל ביערות הררים על אבן גיר בגובה בין 500 ל-2,700 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית דרום-מערב גואנגשי, דרום-מערב גוויג'ואו, דרום-מערב סצ'ואן דרום-מערב טיבט ויונאן, ויש מעט אוכלוסיות קטנות בווייטנאם ובמיאנמר. ארגון ה-IUCN לא קבע את מידת הסיכון למין, אבל מעריך כי האוכלוסייה הולכת ומצטמצמת.
שימושים.
תרכובות ארומטיות המופקות מהעלים משמשות לייצור קטורת ונרות. הן השרף והן העלים משמשי למטרות רפואיות מסורתיות לטיפול בדיזנטריה, דלקת המעיים, שפעת, דימומים ממושכים, כאבי ראש וסרטן ריאות. העץ קרוב גנטית לפיסטוק ולכן יש לו פוטנציאל לשמש כתורם גנים לשיפור יבולים. מחקר שהתפרסם ב-2019 מצא שתמצית המופקת משורשי העץ יכולה להקל על דלקות בריאות שמקורן בעישון.
Occhi di ragazza
Occhi di ragazza (בעברית: עיניים של נערה) הוא שיר איטלקי שייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1970, בביצועו של הזמר ג'אני מורנדי.
השיר הוא בלדה בה מורנדי מהרהר על כוחם של עיניה של אהובתו. בתחילה הוא מתאר אותם כחלונות אל הנשמה שלה, שמהם הוא יכול לראות את עתידם המשותף. אולם בסוף השיר, בטון פסימי, הוא מסביר שאותם עיניים יהיו מלאות דמעות כשהקשר ביניהם יגיע לקיצו.
בתחרות היה השיר השלישי בסדר השירים, אחרי השיר "Retour" שווייץ בביצוע אנרי דס, ולפני השיר "Pridi, dala ti bom cvet" שייצג את יוגוסלביה בביצוע אווה סרשן. עם סיום ההצבעה קיבל השיר 5 נקודות, והגיע למקום השמיני מתוך 12 המתחרים.
בשנה לאחר מכן, באירוויזיון 1971, ייצג את איטליה בתחרות הזמר מסימו רניירי עם השיר "L'amore è un attimo".
Impossible Princess
Impossible Princess (בעברית: נסיכה בלתי אפשרית; היה קרוי למשך תקופה זמנית באירופה Kylie Minogue) הוא אלבומה השישי של הזמרת-יוצרת האוסטרלית, קיילי מינוג. האלבום יצא לראשונה ביפן על ידי BMG ב-22 באוקטובר 1997 וגם בפולין וברוסיה.
בהמשך יצא האלבום גם במדינות אחרות בעולם עד שבסופו של דבר יצא בכל העולם ב-18 בנובמבר 2008 להורדה דיגיטלית. בעוד ביפן יצא על ידי BMG, בשאר העולם הוא יצא על ידי מאשרום רקורדס ודיקונסטרקשן רקורדס.
רקע וסוגה.
באלבום זה קיילי מינוג החליטה לקחת שליטה יותר מבכל אלבום אחר שלה. היא הייתה שותפה בכתיבת כל השירים בו (וכתבה שניים מתוכם לבדה) והייתה שותפה להפקה המוזיקלית ולהלחנה של חלק מהשירים בו. בנוסף למינוג עצמה, את האלבום הפיקו גם דייב בול, ג'יימס דין ברדפילד, ג'יי בורנט, רוב דוגן, דייב ארינגה, אינגו ואוק, האחים רית'ם, ג'יי בורנט, רוב דוגן, דייב ארינגה, אינגו ואוק. מבחינה מוזיקלית, האלבום הוא סטייה מהסגנונות מוזיקה הקודמים של מינוג, בתקופה זו מינוג הושפעה ממהפכת הטכנו והבריט-פופ שהתרחשה באמצע שנות ה-90.
האלבום נחשב כאלבום ניסיוני והוא מכיל סאונד קודר יותר מאלבומיה הקודמים ומאופיין במוזיקת טכנו, מוזיקה ניסיונית, טריפ הופ, מוזיקת תופים ומוזיקת בס אלקטרו והיפ-הופ. בנוסף לכך, האלבום מושפע גם מאלמנטים תרבותיים כאשר מכיל אלמנטים של מוזיקה ים תיכונית וקלטית.
מבחינה לירית, האלבום מתמקד בגילוי העצמי של מינוג לאחר סדרת טיולים שעשתה באסיה, אמריקה ואוסטרליה כאשר העמיקה את חופש הביטוי, מערכות היחסים והרגשות שלה.
ביקורות והצלחה.
האלבום זכה לשבחים רבים מהמבקרים באזורים רבים בעולם כמו בריטניה, אמריקה ואוסטרליה שהדגישו את היצירתיות והשינוי המוזיקלי לטובה של מינוג. האלבום הגיע לעשרת המובילים בסקוטלנד, אוסטרליה ובריטניה ואף הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה בפעם הראשונה מזה שש שנים.
באירופה, האלבום לא זכה להצלחה כלל כאשר לא נכנס לאף מדינה של מצעד אירופאי מלבד בריטניה וסקוטלנד.
סינגלים.