בשנת 2009 הושאל לקבוצת ריאל סוסיאדד הספרדית, ולאחר מכן עבר לאריס סלוניקי היוונית. בשנת 2010 חתם אבראו במועדון הברזילאי בוטפוגו, ובינואר 2013 חזר לאורוגוואי, וחתם לקדנציה נוספת בקבוצת נסיונל. באוגוסט 2013 חזר לארגנטינה, והושאל לקבוצת רוסאריו סנטראל, בדצמבר 2014 סיים את תקופת ההשאלה. במרץ 2015 הושאל לסוסיאדד דפורטיבו אוקאס מליגת העל האורוגוואית עד לסוף העונה. ב-6 בינואר 2016 חתם בסול דה אמריקה הפגרוואית. לאחר מכן שיחק חצי עונה בסנטה טסלה האל-סלבדורית.
ב-12 בנובמבר 2016 הצטרף למועדון הכדורגל הברזילאי בנגו שם שיחק במדיה עשר הופעות. ב-4 באפריל 2017 חתם אבראו בסנטרל אספניול מהליגה השנייה באורוגוואי שם הופיע שבע פעמים בלבד לפני שחתם ב-14 ביוני 2017 במונט פוארטו הצ'יליאנית, לאחר מכן עבר לקבוצת אאודקס איטליאנו והשלים את המעבר ה-31 בקריירה ואת הקבוצה ה-26 ובזאת רשם שיא גינס גם במספר הקבוצות שעבר וגם במספר העברות לכדורגלן מקצועני. באותה השנה עבר פעם נוספת למועדון צ'יליאני אחר - דפורטיבו מגלאנס, שם שיחק תשעה משחקים והבקיע שלושה שערים.
בדצמבר 2018 סיכם על מעבר בתחילת השנה הבאה ובפעם ה-33 למועדון ה-28 בקריירה שלו, קבוצת ריו בראנקו מהליגה הברזילאית הרביעית.
ב-11 ביולי 2019 עבר בפעם ה-34 למועדון ה-29, בוסטון ריבר מליגת העל האורוגוואית. ב-8 בפברואר 2021 חתם באתלטיק קלוב מינאס ז'יראס הברזילאית שמהווה את המעבר ה-35 בקריירה שלו לקבוצה ה-30 של אבראו. ב-24 במרץ 2021 לאחר ארבע הופעות בלבד באתלטיק קלוב, ומכיוון שברזיל סוגרת את הגבולות עקב התפרצות נגיף הקורונה במדינה, התיר אבראו את חוזהו וביצע את המעבר ה-36 בקריירה שלו לקבוצה ה-31 והמשיך לשבור את שיא הגינס הקודם של עצמו. אבראו חזר למדינתו כשחתם בקבוצת סוד אמריקה האורוגוואית, בגיל 44. ב-10 ביוני 2021 פרש אבראו ממשחק פעיל. ב-1 בספטמבר 2021 חזר אבראו לשחק כחודשיים בלבד לאחר שהודיע על פרישה, חתם בקבוצתו ה-32 בקריירה וביצע את המעבר ה-37, כשחתם בקבוצת אולימפיה דה מינאס המשחקת בליגה המחוזית (ליגה נמוכה) במולדתו אורוגוואי.
נבחרת אורוגוואי.
אבראו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי ב-17 ביולי 1996 במשחק מול נבחרת סין שהסתיים בתיקו 1:1, וחודש לאחר מכן כבש את שערו הראשון בנבחרת, במשחק מול נבחרת יפן. לאחר מכן שיחק במדי הנבחרת בקופה אמריקה בשנת 1997.
אבראו השתתף במונדיאל 2002 (שני משחקים), ובשנת 2007 כבש שני שערים בקופה אמריקה. במונדיאל 2010 בדרום אפריקה נכנס אבראו כמחליף במהלך משחק רבע הגמר מול נבחרת גאנה, ונבחר לבעוט את הבעיטה האחרונה בקרב הפנדלים (1:1 לאחר 120 דקות). הוא בעט בצורה הקשתית האופיינית לו ושלח את נבחרתו לשלב חצי הגמר בפעם הראשונה מאז מונדיאל 1970.
בסך הכל כבש אבראו 26 שערים ב-70 הופעות בנבחרת אורוגוואי, והוא מדורג במקום השביעי בטבלת מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
ניקולאי צ'רנישבסקי
ניקולאי גברילוֹביץ' צֶ'רנישֶׁבסקי (בכתב רוסי: Николай Гаврилович Чернышевский; 24 ביולי 1828 - 29 באוקטובר 1889) היה מבקר ספרות, פילוסוף, עורך ומהפכן רוסי במחצית השנייה של המאה ה-19.
חייו.
צ'רנישבסקי נולד בסראטוב במשפחת כומר. תחילה קיבל השכלה ביתית, ובשנת 1842 החל ללמוד בבית הספר לכמרים. בשנת 1846 הוא עבר לאוניברסיטת סנקט פטרבורג להמשך לימודי פילולוגיה בפקולטה לפילוסופיה. במהלך הלימודים התגבשו את דעותיו לגבי עתידהּ של האימפריה הרוסית; הוא היה בדעה שיש לבצע שינויים מפליגים, הניתנים ליישום רק דרך מהפכה. במקביל ללימודים החל את פעילותו הספרותית. עם סיום לימודיו הוא חזר לסראטוב, ובשנת 1851 החל לעבוד כמוֹרה בבית הספר המקומי.
בשנת 1853 התחתן, ולאחר החתונה עבר הזוג הצעיר לסנקט פטרבורג. צ'רנישבסקי התחיל לעבוד בבית הספר לקצינים. על פי העדויות, הוא היה מורה מצוין, אך הוא לא הסתדר עם הנהלת בית הספר ועזב אותה. עם הקמת "סוברמניק" במתכונתו החדשה, נכנס צ'רנישבסקי למערכת העורכים של המגזין. דעותיו של צ'רנישבסקי, ביחד עם אלו של אלכסנדר הרצן, היוו את הבסיס הפילוסופיה של נרודניקים.
בשנת 1862 הוא נעצר והועבר למבצר פטרופבלובסקיה. הוא הואשם בכתיבה והפצה של מנשר מהפכני. במסמכי המשטרה הוא מכונה "אויב מס' 1 של השלטון". במהלך מעצרו, שנמשך 678 ימים, כתב רומן חדש: מה לעשות? ("?Что делать"), שהתפרסם בסוברמניק בשנת 1863.
בהתאם להחלטת בית המשפט, גזר דינו של צ'רנישבסקי היה הוצאה להורג מבוימת ציבורית, עבודות כפייה של 7 שנים והגליה לסיביר עד סוף ימיו. הוא סירב להעביר בקשת חנינה לשלטונות. בשנת 1883 הועבר לאסטרחן, ובשנת 1889 קיבל אישור לחזור לסראטוב. כבר בסתיו אותה שנה נפטר.
בתקופת ברית המועצות נחשב צ'רנישבסקי לדוגמה של מהפכן, בעיקר לאור ביקורתו החיובית של ולדימיר לנין על הרומן של צ'רנישבסקי. לנין הושפע מדעותיו של צ'רנישבסקי; בשנת 1901 הוא כתב מאמר בשם זהה לרומן ("מה לעשות?").
פילוסופיה.
לדעת צ'רנישבסקי, קיים קשר ישיר בין השלטון, האושר הכלכלי והחינוך. לדעתו, בעלי אמצעים דלים לעולם לא יוכלו להגיע לחינוך טוב, ולכן לא יצליחו לשפר את מצבם. הוא היה בדעה שיש לתקן את החברה על ידי מהפכה.
האישיות הרצויה, לדעתו, היא אישיות מגוונת בחינוך במספר תחומים ובעלת יכולת הקְרבה למען הכלל.
הייתה לצ'רנישבסקי ביקורת קשה על מצב מערכת החינוך ברוסיה בימיו. זאת בעיקר עקב הרמה הנמוכה של המדע במדינה, לימוד ללא ערכים ואי-שוויון בחינוך בין גברים ולנשים.
הוא סבר כי שינויי השלטון בעקבות המהפכה יביאו לשינויים גדולים בחברה ובאנשים.
סאני ג'ורגנסון
כריסטיאן אדולף "סאני" ג'ורגנסון השלישי, (באנגלית: Christian Adolph "Sonny" Jurgensen III ; נולד ב-23 באוגוסט 1934, בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר בליגת ה-NFL.
קריירה.
ג'ורגנסון החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת דיוק. הוא הצטרף לקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה ב-1956 כקוורטרבק מחליף. אולם את הרושם הגדול ביותר, באותה עונה עשה דווקא בתפקיד מגן אחורי כשהשווה את שיא הקבוצה בכך שחטף את הכדור לפחות פעם אחת בארבעה משחקים רצופים. ב-1955 קיבל ג'ורגנסון את תפקיד הקוורטרבק הפותח ושמר גם על תפקידו כמגן עד שסיים את לימודיו ב-1956. בדראפט של שנת 1957 נבחר ג'ורגנסון על ידי פילדלפיה איגלס בסיבוב הרביעי. הוא היה בתפקיד הקוורטרבק המחליף עד שנת 1961 בה הפך לקוורטרבק הפותח, כבר בעונתו הראשונה כפותח נבחר לשחק במשחק הפרובול.
בעקבות פציעה, ב-1964 הועבר ג'ורגנסון בטרייד לוושינגטון רדסקינס. כבר בעונתו הראשונה ברדסקינס נבחר שנית למשחק הפרובול. אחד ממשחקיו הזכורים ביותר של ג'ורגנסון הוא משחק חג ההודיה, 1965. במשחק הוביל את הרדסקינס לניצחון לאחר פיגור של 21 נקודות. במשחק זרק 411 יארדים ובעצמו רץ לטאצ'דאון. ב-1974, עונתו האחרונה הופיע ג'ורגנסון לראשונה במשחק פלייאוף בו הפסיד ללוס אנג'לס ראמס.
וינס לומברדי התבטא על ג'ורגנסון:
נבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בכדורגל
הרדב&quot;ש
תכנית ג'ונסטון
אצבע עוג המלך
עקומת הפעמון
תהום הבדידות
תהום הבדידות (באנגלית: The Well of Loneliness) הוא רומן לסבי שיצא באפריל 1928 ונכתב על ידי הסופרת האנגלייה רדקליף הול (Radclyffe Hall; 1880–1943). הרומן עוקב אחר חייה של סטיבן גורדון, אשת החברה הגבוהה באנגליה, אשר ה"מהופכות" שלה (במקור inversion, כינוי ארכאי להומוסקסואליות) ניכרת כבר מינקותה. הרומן מתאר נטיות חד-מיניות כדבר טבעי וכמתת האל, ויוצא בקריאה המפורשת: "תנו גם לנו את זכות הקיום".
הרומן הפך מטרה למתקפה ציבורית שערך נגדו עיתונאי הסאנדיי אקספרס ג'יימס דאגלס אשר כתב בין היתר: "הייתי מעדיף לתת לילד בריא או ילדה בריאה בקבוק עם ציאניד מאשר את הרומן הזה". למרות שסצנת יחסי המין היחידה בספר מתוארת במילים: "ובאותו הלילה, הן לא נפרדו", בית משפט בבריטניה קבע כי מדובר בחומר תועבה מכיוון שהוא מגן על "מעשים לא טבעיים בין נשים". בארצות הברית צלח הספר את הקשיים המשפטיים.
הפרסומים בתקשורת אודות המאבקים המשפטיים של הספר הגבירו את הנראות של לסביות בתרבות הבריטית והאמריקאית. במשך שנים היה "תהום הבדידות" הרומן הלסבי המוכר ביותר בשפה האנגלית, ולרוב מקור המידע הראשון אודות לסביות שצעירים יכלו למצוא. הספר קידם באותה התקופה ראייה של לסביות כגבריות או כקרוס-דרסריות ורבים העבירו ביקורת על כך. מבקרי ספרות מודרניים אף טענו כי את גיבורת הספר, סטיבן גורדון, יש לראות כטרנסקסואלית.
עלילה.