קוסגרוב היה מפקד צבא אוסטרליה בין השנים 2000–2002 ולאחר מכן ראש מטה הכללי של כוחות ההגנה של אוסטרליה בשנים 2002–2005. הוא פרש משירות פעיל לאחר סיום תפקידו כראש המטה הכללי ולאחר מכן שימש כמנהיג כוח המשימה לשיקום היישובים בקווינסלנד מנזקי סופת הציקלון "לארי" ב-2006. בינואר 2014 הוכרז על בחירתו של קוסגרוב כיורשה של קוונטין ברייס בתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. ב-28 במרץ 2014 הוא הושבע לתפקידו והוענק לו תואר אביר מסדר אוסטרליה.
ראשית חייו והקריירה הצבאית.
קוסגרוב נולד בסידני ולמד שם בבית ספר תיכון. בסיום לימודיו, הוא הלך בעקבות אביו, שהיה נגד בצבא אוסטרליה וב-1965 הוא נכנס להכשרה בקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון. ב-11 בדצמבר 1968 הוא הוסמך כקצין בדרגת לוטננט והוצב לחיל הרגלים. ב-3 באוגוסט 1969 הוא הגיע לווייטנאם והוצב בגדוד התשיעי של הרגימנט האוסטרלי המלכותי. ב-10 באוקטובר הוא פיקד על מחלקה חמש, פלוגה B של הגדוד. המחלקה איתרה מערכת בונקרים באזור, שבשל קרבתה לכוחות בעלות הברית, היה קושי לכבשה ללא סיוע של אש בלתי ישירה. במקום זאת, הוא הוביל את המחלקה למתקפה על הבונקרים בלי סיוע, כבש את מערכת הבונקרים כשהוא הורג או פוצע לפחות ארבעה אנשי אויב, בלי שהוא סופג אבדות כלשהן. ב-16 באוקטובר אתרה המחלקה מערכת בונקרים נוספת שאוישה על ידי מחלקת אויב. קוסגרוב הוביל באופן שקט את מחלקתו לתקיפה. התקיפה הפתיעה באופן מוחלט את האויב וגרמה לאנשיו להימלט על נפשם, כשהם משאירים מאחוריהם, כמויות גדולות של מזון, של אספקה ושל מסמכים. ביום המחרת, באותה מערכת בונקרים, התקרב כוח של האויב לאגף הימני והתגלה על ידי הזקיף. ביודעו ששאר הכוח היה עסוק במשימות אחרות, רץ קוסגרוב לאזור ההתקלות ובאופן אישי פתח באש על האויב. כתוצאה מכך, נהרגו שני לוחמי אויב ונתפשו כלי נשק ואריזות מזון. על מעשיו אלה עוטר קוסגרוב בעיטור הצלב הצבאי. ב-1980 הוענקה לו המדליה הלאומית (National Medal) האוסטרלית. באמצע שנות השמונים הוא פיקד על הגדוד הראשון של הרגימנט האוסטרלי המלכותי.
קוסגרוב זכה לתהילה לאומית ב-1999, כאשר כקצין בדרגת מייג'ור גנרל הוא פיקד על הכוחות הבינלאומיים למשימת שמירת השלום במזרח טימור (INTERFET). הצלחת המשימה עשתה אותו לאחד המפקדים הצבאיים האהודים והמכובדים ביותר באוסטרליה. ב-2000 הוא הועלה בדרגה ללוטננט גנרל ומונה להיות מפקד צבא אוסטרליה. בשנת 2001, זכה בתואר 'איש השנה של אוסטרליה'. ב-2002 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה להיות ראש מטה כוחות ההגנה של אוסטרליה. ב-3 ביולי 2005, עם סיום תפקידו כראש המטה הכללי, פרש קוסגרוב משירות צבאי.
משימת השיקום בקווינסלנד.
ב-23 במרץ 2006 נבחר קוסגרוב על ידי ממשלת קווינסלנד לעמוד בראש כוח המשימה לבנייה מחדש של היישובים שניזוקו על ידי סופת הציקלון "לארי", שהייתה בדרגה 5 והחריבה את אזור איניספייל שבצפון המדינה. "מתוך הכרה בתרומה החשובה של גנרל קוסגרוב לקהילה של צפון קווינסלנד בעקבות הסופה לארי", הודיעה ב-11 באוקטובר 2008 ראש ממשלת קווינסלנד, אנה בליי, שאחד הפרברים החדשים של טאונסוויל, יקרא על שמו של קוסגרוב.
בשנים שלאחר שירותו הצבאי כיהן קוסגרוב גם כחבר במועצות המנהלים של חברות שונות, בין השאר, בין השנים 2005–2014, במועצת המנהלים של חברת התעופה קוואנטס. בין השנים 2010–2014 הוא שימש כנגיד האוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה.
המושל הכללי של אוסטרליה.
ב-28 בינואר 2014, הודיע ראש ממשלת אוסטרליה, טוני אבוט שהמלכה קיבלה את עצתו למנות את פיטר קוסגרוב לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה לאחר סיום כהונתה של קוונטין ברייס במרץ. ב-25 במרץ הודיע אבוט שהמלכה אישרה את חידושו של התואר אביר או גבירה של מסדר אוסטרליה (תואר שבוטל ב-1986 על ידי המלכה בעצתו של בוב הוק), ושהמושל הכללי יכהן בתוקף תפקידו כאביר הראשי או הגבירה הראשית של המסדר. החל מאותו יום החלה ברייס, שכיהנה עדיין כמושלת הכללית, לשמש כגבירה הראשית הראשונה של המסדר. ב-28 במרץ החליף אותה קוסגרוב בתפקיד זה והושבע כמושל הכללי ה-26 של אוסטרליה. באותו יום הוא קיבל את התואר סר פיטר קוסגרוב.
ב-30 בספטמבר 2016 ייצג קוסגרוב את אוסטרליה בטקס ההלוויה של שמעון פרס בחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים.
ב-1 ביולי 2019 הוחלף קוסגרוב בתפקידו על ידי דייוויד הארלי.
חיים אישיים.
קוסגרוב נשוי מאז 1976 ללין פיין. לזוג שלושה בנים ולפני המעבר למעון המושל הכללי בקנברה הם התגוררו בסידני. קוסגרוב הוא בן הדת הקתולית ומשתתף לעיתים במיסות בקתדרלת סנט כריסטופר בקנברה.
מידה (אתר אקטואליה)
אסקוויר
הנצחה
הנצחה היא פעולה שמטרתה לשמר את זכרם של אירוע, אישיות או קבוצת אנשים. ישנן דרכים רבות ומגוונות להנציח, אך המכנה המשותף הוא שפעולת ההנצחה מתבצעת על ידי תווך שנתפש כנצחי.
הצורך האנושי בהנצחה נובע משילוב של מספר גורמים: עובדת היותנו בני תמותה וההכרה העמוקה בכך, העובדה כי הצער על האובדן והזיכרון הם אישיים ותחושת הצורך לחלוק אותם ולהעבירם גם לאנשים אחרים, בדרך כלל לדורות הבאים.
הנצחה נעשית על ידי משפחתו של המונצח, ועל ידי ארגונים, רשויות מקומיות ומדינות.
בדרך כלל נעשית הנצחה לאדם או לחפץ שחלפו מהעולם, אך לעיתים מושא ההנצחה עדיין קיים (או חי, במקרה של אדם) ואף קיימים מקרים לא מעטים של הנצחה עצמית. בדרך כלל נעשית ההנצחה לדמות או אירוע שאינם שנויים במחלוקת, אך לעיתים פורצת מחלוקת על כך. בישראל נוצרה התנגדות עזה לקריאת מוזיאון תל אביב לאמנות על שמו של סמי עופר, שתרם 20 מיליון דולר למוזיאון, וההנצחה והתרומה בוטלו עקב התנגדות זו.
אמצעי הנצחה.
ההנצחה יכולה להיות באמצעים מוחשיים, כגון: מונומנטים, אנדרטאות, מצבות (שהן אמצעי ההנצחה הנפוץ ביותר), מבנים, פסלים, מזרקות, פארקים, פינות הנצחה ועוד. אמצעי הנצחה מוחשיים נוספים יכולים להיות גם קטנים וניידים יותר, כיצירות אמנות, מדליות, בולי דואר, לוחית זיכרון ואף שטרות ומטבעות. אמצעי הנצחה נפוץ ברשויות המקומיות הוא קריאת שמם של רחוב או כיכר או אתר עירוני על שמו של אדם אירוע. באוניברסיטאות מקובל להנציח תורמים ומדענים באמצעות קריאת שמם על קתדרה (אקדמיה), פקולטה ואף האוניברסיטה כולה.
אמצעי הנצחה שאינם מוחשיים נפוצים לא פחות: שירים, יצירות ספרותיות. אמצעים שמשלבים בין השניים הם טקסים, חגים, ימי זיכרון, אירועים מסוגים שונים - בעיקר כאלה שמתקיימים על בסיס תקופתי קבוע - כגון חלוקת פרסים, מלגות, תחרויות שונות ועוד.
במגזרים מסורתיים נהוג להנציח על ידי מסגרות לימוד (בעיקר לימוד משניות) ותפילות (בעיקר קדיש ותהילים) הנושאים את שם הנפטר והנצחה על גבי תשמישי קדושה.
גם טכנולוגיה מתקדמת גויסה למען פעולות הנצחה, וכיום ניתן למצוא אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה, וכן קידוד של מתקני הנצחה שונים לצורך הנגשת הידע למבקרים במקום.
Arctic Warfare Magnum
Arctic Warfare Super Magnum
Accuracy International Arctic Warfare Magnum Magnum
Accuracy International AWM
הצנחה
רוני שריג
רוני שריג (נולדה ב-14 ביולי 1965) היא סופרת, חוקרת ומרצה לתרבות יפן וללימודי מזרח אסיה.
קורות חייה.
רוני שריג נולדה וגדלה בקיבוץ מלכיה. את שירותה הצבאי עשתה כמש"קית ת"ש בחיל התובלה ובנח"ל. למדה קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה על שם רובין באוניברסיטת תל אביב. מאוחר יותר השלימה לימודי תואר ראשון נוסף בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב. השלימה תואר שני באוניברסיטת לונדון, בבית הספר ללימודי אסיה ואפריקה, ועבודת התזה שלה הייתה בנושא ספרות סינית מודרנית בשאנגחאי הקולוניאליסטית, בהנחייתו של פרופסור מישל הוקס. כמו כן הקדישה מספר שנים ללימוד השפות גרמנית וסינית.
בין השנים 2000–2005, למדה לקראת תואר שלישי ביפן. עבודת המחקר שלה עסקה בהשוואה בין ספרות הילדים ביפן שעניינה פצצות אטום, מול ספרות הילדים בישראל בנושא השואה, בהנחייתו של פרופסור קימיאקי טקהאשי. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 2006.
עם חזרתה לישראל החלה ללמד לימודי בחוגים ללימודי אסיה במוסדות אקדמיים שונים ובהם האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן והמכללה האקדמית תל-חי. במכללת תל-חי הייתה ממקימי החוג ללימודי מזרח אסיה, ובנתה את תוכנית הלימודים יחד עם ד"ר נילי הלפרין. מאז פתיחת החוג בשנת 2012 היא משמשת כחברת סגל ומרצה.
שריג חיה במלכיה עם משפחתה ושני ילדיה.
ספריה.
לצד עבודתה האקדמית שריג פרסמה מספר ספרי פרוזה:
לקט פרסומים אקדמיים.
מאמר בתוך ספר של אסופת מאמרים: "קולנוע ביפן על יחס החברה ל'אחר': בחינה של סרט האנימציה 'קבר הגחליליות'".
קישורים חיצוניים.
אימרחווי
אִימֵרחֶווִי (בגאורגית: იმერხევი, בטורקית: İmerhev) הוא עמק בצפון שוושתי שבנפת ארטווין שבטורקיה, המשתרע לאורך הגבול עם גאורגיה. ההתיישבות בעמק כוללת 15 כפרים המאוכלסים בתושבים שמוצאים האתני הוא גאורגי הדוברים דיאלקט מקומי של השפה גאורגית.
היסטוריה.