בנט עבר לצ'רלטון אתלטיק ביוני 2005, ששילמה עבור שירותיו 2.5 מיליון פאונד, ואחר כך השלימה ל-3 מיליון פאונד, בשל הסכם תוספת תשלום בגין הופעותיו בקבוצה ועבור נבחרת אנגליה. בנט פתח את עונת 2005/2006 היטב, וזכה בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש אוגוסט. הוא כבש 18 שערים בפרמייר ליג עד לסיום העונה, וסיים שלישי בדירוג מלכי השערים של הליגה. כמו כן, הוא זכה בתואר "שחקן העונה של צ'רלטון". בסיום העונה הוא האריך את חוזהו בקבוצה עד ל-2010.
בעונת 2006/2007 בנט כבש 13 שערים בפרמייר ליג והיה הכובש המוביל של צ'רלטון, אך לא הצליח למנוע את ירידת קבוצתו לליגת המשנה בסיום העונה. ביוני 2007 הוא דחה הצעה מווסטהאם יונייטד לעבור אליה, על אף שצ'רלטון אתלטיק הסכימה למעבר.
ב-29 ביוני 2007 עבר בנט לטוטנהאם הוטספר תמורת 16.5 מיליון פאונד, סכום שיא בתולדות המועדון. הוא כבש את שערו הראשון עבור טוטנהאם בניצחון 4-0 על דרבי קאונטי באוגוסט 2007.
בנט כבש את שערו ה-100 בקריירה ב-9 במרץ 2008, במשחק קבוצתו נגד וסטהאם יונייטד. הוא סיים את עונת 2007/2008 את 36 משחקים ו-8 שערים בכל המסגרות.
את שערו הראשון בעונת 2008/2009 כבש בנט נגד צ'לסי, בתיקו 1-1. בניגוד לעונה הקודמת, הוא פתח היטב את עונתו השנייה בקבוצה. עד לאפריל הוא כבש 10 שערים בפרמייר ליג, ו-15 בכל המסגרות.
ב-5 באוגוסט 2009 עבר בנט למועדון סנדרלנד מצפון אנגליה תמורת 10 מיליון ליש"ט. בנט השתלב במהירות במועדון, ובסיום עונת 2009/10 סיים כמלך שערי המועדון, עם 25 שערים בכל המסגרות, מתוכם 24 שערים בפרמיירליג (בדיוק חצי מכמות השערים שהקבוצה הבקיעה במהלך העונה). הישג זה הביא את בנט למקום ה-3 בטבלת הכובשים המצטיינים בליגה באותה עונה. בפתיחת עונת 2010/11 הבקיע בנט 11 שערים בכל המסגרות והיה למלך שערי הקבוצה לפני שעבר לקבוצת אסטון וילה מן העיר ברמינגהאם.
ב-18 בינואר עבר בנט לקבוצת הפרמיירליג אסטון וילה תמורת סכום של 18 מיליון ליש"ט. בנט חתם על חוזה לארבע וחצי שנים במועדון מברמינגהאם. ב-16 באוגוסט באותה שנה הושאל לקבוצת פולהאם לעונה אחת. ב-26 בדצמבר הושאל לחודש לברייטון אנד הוב אלביון. ב-2 בינואר 2015 הושאל לדרבי קאונטי מוליכת הצ'מפיונשיפ. לאחר חצי עונה בדרבי בה הבקיע 12 שערים ב-17 משחקים, חתם ב-8 ביוני 2015 באופן קבוע בקבוצה לשנתיים.
ב-26 בינואר 2018 הושאל בנט לברטון אלביון מהצ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית.
דארן ייצג את נבחרת אנגליה עד גיל 19, והנבחרת האנגלית עד גיל 21, אשר בה שיחק 14 משחקים בהם כבש 8 פעמים. הופעתו הראשונה עבור הנבחרת עד גיל 21 הייתה נגד נבחרת איטליה הצעירה בפברואר 2003, משחק בו הפסידו האנגלים 1-0. הוא קיבל זימון ראשון לסגל נבחרת אנגליה לקראת משחק הידידות נגד דנמרק ב-17 באוגוסט 2005, אבל הוא לא קיבל דקות באותו המשחק. לבסוף הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האנגלית הייתה ב-1 במרץ 2006, כאשר הוא פתח בהרכב הנבחרת במשחק הכנה למונדיאל 2006 באנפילד, נגד אורוגוואי. הוא לא קיבל זימון לטורניר הגמר של המונדיאל ב-2006 בעת פרסום הסגל לטורניר.
אף על פי שכבר שיחק עבור הנבחרת הבוגרת, בנט קיבל זימון מחודש עבר הנבחרת עד גיל 21 באוקטובר 2006 לקראת משחקי הצלבה נגד גרמניה הצעירה. מאוחר יותר באותו החודש, הוא זומן מחדש לסגל הנבחרת הבוגרת בעקבות פציעתו של אנדרו ג'ונסון, זמן קצר לאחר שפורסם הסגל למונדיאל. הוא נכלל בסגל אנגליה למשחק ההעפלה ליורו 2008 נגד קרואטיה בנובמבר 2007.
יחצנות
יחצ&quot;נות
יח&quot;ץ
מרר
תימפהו
פוסדון
פרוקיון
פרוקיון או α בכלב קטן הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים כלב קטן. זהו הכוכב השמיני בבהירותו בשמי כדור הארץ, מרחקו 11.4 שנות אור ממערכת השמש והוא מהווה את הקודקוד המזרחי של משושה החורף. זהו למעשה כוכב זוגי, אך הפרש הבהירויות בין שני הכוכבים הוא כל כך גדול, שקשה מאוד להבחין בכוכב העמום מבין השניים.
מאפיינים.
הכוכב הראשי במערכת הוא פרוקיון-A, כוכב מסוג ספקטרלי F5 IV-V, צבעו לבן - צהבהב והוא מאיר בעוצמה של פי 7.7 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו גבוהה יחסית לכוכבים מסוגו, מה שמביא לסיווגו כתת-ענק ונראה שהוא סיים להתיך את המימן שבליבתו להליום ונמצא בשלב של התכת מימן בשכבות חיצוניות יותר - תהליך שמביא ליציאתו מהסדרה הראשית תוך התרחבותו בדרך להפיכתו לענק אדום בתוך מספר עשרות מיליוני שנים.
הכוכב המשני במערכת הוא הננס לבן פרוקיון-B. שני הכוכבים מקיפים זה את זה ב-41 שנות ארץ במסלול אקסצנטרי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 9 יחידות אסטרונומיות ל-21 יחידות אסטרונומיות. פרוקיון-B חיוור פי 14,000 מפרוקיון-A, ובשל המרחק הקטן יחסית ביניהם, קשה מאוד מאוד להבחין בפרוקיון-B, אפילו באמצעות טלסקופים גדולים.
היסטוריה.
פירוש השם פרוקיון ביוונית הוא "לפני הכלב", שכן הכוכב זורח באירופה מעט לפני סיריוס, כוכב הכלב, ומבשר על בואו. גם בתרבויות עתיקות נוספות כמו בבל ומצרים העתיקה נקשרו סיריוס ופרוקיון זה בזה ונקראו לעיתים "כוכבי הכלב".
קיומו של פרוקיון-B, הננס הלבן, נחזה עוד בשנות ה-40 של המאה ה-19 בעקבות מדידות מדויקות של מיקומו של פרוקיון בשמים ושל מהירות התנועה שלו ביחס למערכת השמש. בשנת 1861 חושב זמן הקפה של המערכת על ידי האסטרונום הגרמני ארתור אוורס, אך רק בשנת 1896 הוא נצפה לראשונה במצפה הכוכבים ליק על ידי האסטרונום ג'ון שברל באמצעות טלסקופ בקוטר של 91 ס"מ.
חיל האוויר
שבועת הרופאים
שבועת הרופאים, או שבועת הִיפּוֹקְרָטֵס, היא שבועה שמקבלים על עצמם מרבית הרופאים בתחילת דרכם. נהוג לומר את השבועה עם סיום הלימודים בבית הספר לרפואה.
השבועה נחשבת כבסיס לאתיקה הרפואית המודרנית, אולם היא לא מהווה מסמך משפטי מחייב. בשבועה מתחייב הרופא לנסות להציל חיים, לא לגרום נזק לחולה, לנהוג בטוהר מידות ולשמור על סודיות רפואית. היות שבשבועה המקורית, המיוחסת להיפוקרטס, מופיעים סעיפים שאינם רלוונטיים לימינו, מקובל כיום להשתמש בנוסחים מודרניים המבוססים על הגרסה הקדומה. בנוסחים אלו יש התייחסות לעניינים נוספים שלא מופיעים בנוסח המקורי, כגון החובה לתת טיפול שוויוני לכל אדם באשר הוא אדם.
היסטוריה.
הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מיוחס להיפוקרטס היווני, הנחשב לאבי הרפואה. אין ודאות שאכן היפוקרטס כתב את השבועה, אולם ניתוח של הטקסט מראה שהיא מתאימה לסגנון של המאה ה-4 לפנה"ס, שבה חי היפוקרטס, ושהסגנון מתאים לאסכולה של פיתגורס, שהיפוקרטס היה קשור אליה. כבר בתקופות קדומות עסקו בשאלה אם שבועה זו וכתבים אחרים שמיוחסים להיפוקרטס אכן נכתבו על ידו. גלנוס טען שכתבים אלו לא בהכרח נכתבו על ידי היפוקרטס, אך הם מייצגים נאמנה את דעותיו ואת השקפותיו בענייני רפואה. גישה זו מקובלת גם כיום.
הנוסח המקורי של שבועת הרופאים מעולם לא היה מקובל על כל הרופאים באשר הם, הן מסיבות אידאולוגיות והן מחמת סעיפים מסוימים בו, דוגמת הצורך לתמוך כספית במורה הרפואה ובמשפחתו. כבר ביוון העתיקה התגלעו חילוקי דעות לגבי האתיקה המוצגת בשבועה. למעשה, הגישה של השבועה ייצגה דעת מיעוט בקרב הרופאים באותה תקופה, אולם היא הייתה מוכרת הן ביוון העתיקה והן ברומא העתיקה. קרוב לוודאי שעם נפילת האימפריה הרומית השבועה נשכחה באירופה, אך הייתה מוכרת במזרח. כתביהם של רופאים מוסלמים בימי הביניים, דוגמת אבן סינא ואל קינדי, מעידים על כך שהם הכירו את השבועה ונהגו לפיה. המסורת חזרה לאירופה עם תרגומם של כתבים מדעיים מלטינית ומערבית בסוף ימי הביניים.
בעת החדשה החלו להתייחס למורכבות של האתיקה הרפואית שלא בהכרח מבוטאת בשבועת היפוקרטס. ההתקדמות משמעותית בהקשר זה הייתה בספרו של תומאס פרסיבל, מאבות האתיקה הרפואית המודרנית. עקרונות שבועת היפוקרטס לא עמדו תמיד למבחן אצל רופאים שפעלו במשטרים טוטליטריים, דוגמת גרמניה הנאצית, ופעמים רבות רופאים אלו לא קיימו את כללי האתיקה המובעים בשבועה. על אף ששבועת היפוקרטס אינה מהווה מסמך רפואי, הייתה לה, ולעקרונות המודרניים של האתיקה הרפואית, השפעה בהתייחסות לאותם רופאים, למשל במשפטי נירנברג שבמסגרתם הוצגו מקרים של ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה (משפט הרופאים בגרמניה). בעקבות כך נוסח קוד נירנברג ומאוחר יותר הצהרת הלסינקי אשר עוסקים בהגבלת ניסויים רפואיים בבני אדם. גם באמנות ז'נבה יש התייחסות לענייני אתיקה רפואית, במיוחד בכל הקשור לטיפול רפואי בשבויי מלחמה.
רופאים בני עמים רבים חיברו "נוסח מקומי" של שבועת הרופאים, כך שיתאים לתרבות ולזמן. כך למשל, הזכרת האלים מהמיתולוגיה היוונית, שמופיעה בפתיח של שבועת היפוקרטס, לא התאימה לרופאים בני דתות מונותאיסטיות. במסורת היהודית חוברו במשך הדורות מספר גרסאות של שבועה או תפילה שנאמרת על ידי רופאים. על מחברי הגרסאות השונות נמנים אסף הרופא, הרמב"ם, אמטוס לוזיטנוס ויעקב צהלון.
בימינו קיימות כמה גרסאות של שבועת הרופאים שנמצאות בשימוש. בשנת 1952 חוברה גרסה עברית על ידי ד"ר ליפמן היילפרין בסיום המחזור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. הגרסה הנפוצה ביותר בעולם המערבי קרויה "גרסת לזניה". היא נוסחה על ידי לואיס לזניה (Louis Lasagna) בשנת 1964, ובהמשך התקבלה על ידי מספר גדול של בתי ספר לרפואה בעולם.
מספר נוסחים של שבועת הרופאים.
שבועת היפוקרטס.
תרגום שבועת היפוקרטס מיוונית:
השבועה העברית.