פונאפוטי (באנגלית: Funafuti) הוא אטול ועיר הבירה של מדינת האיים הקטנה טובאלו. נכון לשנת 2012 בעיר מתגוררים 6,025 איש, מה שהופך אותה לאטול המאוכלס ביותר במדינה.
היסטוריה.
האבות המייסדים של העיר מתוארים כמי שבאו מסמואה. האירופיים הראשונים שעברו באטול היו אמריקאים מניו יורק, שעברו בסביבתו במאי 1819. משלחת חקר אמריקאית בראשותו של צ'ארלס וילקס עברה בסביבה בשנת 1841. מהמאה ה-19 ועד שנת 1979 ארצות הברית טענה לבעלות על האזור. בסוף המאה ה-19 החלו האירופאים גם להתיישב באטול.
תחבורה.
בעיר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי של פונאפוטי. יוצאות ממנו טיסות רק אל סובה, בירת פיג'י.
שחמטאי
שחמטאי הוא אדם או מחשב המשחק שחמט, כולל עיסוק בכל סוגי המשחק בשחמט הרגיל, וכן אלו העוסקים בווריאציות שלו, כגון שחמט בהתכתבות, משחק סימולטני ומשחק עיוור.
שחמטאי אנושי המשחק בתחרויות נדרש למספר תכונות:
דירוג השחמטאים.
מתן דרגות בשחמט החל במחצית המאה ה-19. עד אז אנשים שיחקו זה עם זה, והמנצחים צברו מוניטין של שחקנים חזקים. הטובים בכל מדינה הוכרו כאמנים, משום יכולתם לנצח כמעט כל שחקן אחר. גרמניה הייתה בין המדינות הראשונות שארגנה תחרות שנקראה Hauptturnier, הזוכה בתחרות קיבל תואר של אמן לאומי. עמנואל לסקר שלימים הפך לאלוף עולם קיבל את תואר האמן בתחרות זו.
לכל שחמטאי נקבע מד כושר בהתאם לנוסחאות הנקבעות על ידי התאחדות השחמט העולמית (פיד"ה). בהתאם למד הכושר של השחקן, נקבעת דרגתו. התנאים יכולים להשתנות בין איגוד לאיגוד אך הם לרוב בעלי התאמה מסוימת לדירוג פיד"ה. האיגוד הישראלי לשחמט מדרג השחמטאים כדלהלן:
על מנת לקבל התארים ברמה הבינלאומית על השחקנים לעמוד בדירוג פיד"ה ובמספר דרישות נוספות:
דירוגי שחקני שחמט בהתכתבות.
במקביל לפיד"ה גם ארגון ICCF, ארגון העל של שחמט בהתכתבות מעניק דרגות של אמן בינלאומי (IM), אמן בכיר בינלאומי (SIM) ורב אמן בינלאומי (GM).
מדי הכושר הבינלאומיים הנדרשים לצורך קבלת תוארי ICCF הם:
וכן עמידה בתנאים נוספים:
אנדריי וישינסקי
אנדריי ינוארביץ' וישינסקי (ברוסית: Андре́й Януа́рьевич Выши́нский; 10 בדצמבר (לפי הלוח הישן 28 בנובמבר) 1883, אודסה - 22 בנובמבר 1954 בניו יורק) היה שופט רוסי וסובייטי ומאוחר יותר דיפלומט. שירת כשר החוץ הסובייטי מ-1949 עד 1953.
חייו.
וישינסקי היה ממוצא פולני, דיבר מעט אנגלית וצרפתית משובחת.
הוא נעשה מנשביק ב-1903 ובשנת 1917 חתם על הפקודה לאסור את לנין לפי החלטת ממשלת המעבר הרוסית.
בשנת 1920 הצטרף לבולשביקים. בשנת 1928 הוא היה יושב ראש מושב מיוחד של בית משפט עליון במסגרת משפט שאחטי ובשנת 1930 במשפט מפלגת התעשייה. בשנת 1935 נעשה התובע הכללי של ברית המועצות, ההוגה המשפטי של הטיהורים הגדולים של סטלין. הוא נתן תוקף חוקי תאורטי לטיהורים תחת סעיפי אישום בבגידה. אחד העקרונות של התאוריה של וישינסקי היה שהחוק הפלילי הוא כלי שרת של מאבק המעמדות.
המונוגרפיה שלו שהצדיקה חקיקה זו, "תאוריה של הוכחות משפטיות במערכת הצדק הסובייטי", זיכתה אותו בפרס סטלין לשנת 1947.
וישינסקי היה התובע במשפטי הראווה העיקריים בתקופת הטיהורים הגדולים שכונו בשם "משפטי מוסקבה", ובתפקידו זה רמס את קורבנותיו חסרי ההגנה ברטוריקה שנונה ואכזרית. דווקא בעיניו של היטלר נשא חן תפקודו של וישינסקי כתובע והוא אמר על השופט הנאצי רולנד פרייזלר, מי שדן בפראות ובארסיות את מתנגדי המשטר ואת קושרי קשר העשרים ביולי, כי "הוא הווישינסקי שלנו".
ביוני 1940 נשלח וישינסקי לרפובליקה של לטביה כדי לפקח שם על הקמת משטר בובות ועל סיפוח המדינה לברית המועצות. מאוחר יותר, ב-1945, סייע לכונן משטר קומוניסטי שעלה לשלטון ברומניה.
וישינסקי היה אחראי להכנות הסובייטיות למשפטים של פושעי המלחמה הגדולים על ידי בית הדין הצבאי הבינלאומי (משפטי נירנברג) ב-1946.
בשנים 1939 עד 1944 כיהן כסגן ראש הממשלה, ב-1940 עד 1949 כסגן הקומיסר לענייני חוץ, ובשנים 1949 עד 1953 כשר החוץ. היה חבר האקדמיה הסובייטית למדעים משנת 1939 ונציג קבוע של ברית המועצות באומות המאוחדות.
וישינסקי מת בניו יורק. גופתו הועברה למוסקבה, שם נקבר בחומת הקרמלין.
כחלק מהדה-סטליניזציה בסוף שנות ה-50 משפחתו הפסיקה לקבל הטבות מהמשטר וספריו הפסיקו להיות חומר לימוד בנושא משפטי באוניברסיטאות.
נמנמן
שטרית
שם משפחה ממקור מרוקאי ידוע בקרב יהודים ממוצא מרוקאי החיים בישראל, צרפת וקנדה. ההגיה המקורית במרוקאית היא: sh-t-ret. הכתיב הצרפתי הוא Chetrit והוא המקובל ביותר.
למשפחה זו צאצאים רבים בהם שרי ממשלה אנשי תרבות ואנשי עסקים בארץ ובחו״ל.
העיר האדומה
נתון (דושאן)
"נתון: 1. מפל המים, 2. מנורת הגז" (בצרפתית: Étant donnés : 1° la chute d'eau, 2° le gaz d'éclairage) הוא מיצב פיסולי מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן, אשר נוצר בין השנים 1946–1966. העבודה, בגודל של 242.5 ס"מ על 177.8 על 124.5 ס"מ מוצבת במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
העבודה נחשבת כעבודה האחרונה שיצר דושאן. הוא יצר אותה בדירתו בניו יורק בתקופה של כעשרים שנה, תקופה בה דושאן הודיע כי פרש מן החיים האמנותיים לטובת משחק השחמט. היצירה מורכבת מדלת ישנה, חסרת ידיות, הנתונה בתוך משקוף לבנים. בדלת העץ ישנם שני נקבים זעירים דרכם יכול הצופה לצפות בסצנה סוריאליסטית - בתוך נוף כפרי שוכבת גופת אישה עירומה המחזיקה בידה עששית גז. האישה מתוארת ללא שיער גוף ומפשעתה פתוחה. ברקע התיאור מופיע מפל מים קטן.
שני הנושאים שביצירה הופיעו כבר קודם ביצירות מוקדמות של דושאן. כבר בשנת 1902 יוצר דושאן רישום קטן ממדים של מנורת גז תלויה (La suspencsion de ÍEcole Bossuet). המפל ומנורת הגז ממלאים תפקיד גם ביצירה "הזכוכית הגדולה". מקור איקונוגרפי נוסף נמצא על כריכת מונוגרפיה שחיבר רוברט ליבל (Robert Lebel) על דושאן בשנת 1958. דושאן עיצב עבור הספר כריכה חומה ועליה חיקוי של רדי מייד - שלט אמייל אשר היה נפוץ בשיווק דירות בצרפת בסוף המאה ה-19 ועליו הכיתוב: "EAU &amp; GAS A TOUS LES ÉTAGES" ("מים וגז בכל קומה").
בעבודה זו הצופה נמצא בעמדה של מציצן המתבונן בתיאור המיני. שני הנקבים מאפשרים לצופה להתבונן ביצירה, בדומה לפעילות הראייה של האדם. הסצנה המתגלה מכילה מיניות מוזרה המתבטאת בגוף הנשי המתואר הן באופן מיני - על ידי העירום וחשיפת איבר המין הנשי לצופה, אך גם בצורה א-מינית, המתבטאת בשיער הערווה החסר של הדמות.
ליליאן נורדיקה
ליליאן נורדיקה (באנגלית: Lillian Nordica; 1857–1914) הייתה זמרת סופרן אופראית אמריקאית.
ילדות ולימודים.
ליליאן נורדיקה נולדה למשפחת נורטון בבית חוה שבנה סבה על גבעה ליד פרמינגטון, מיין. את שם הבימה שלה אימצה לה בעידודו של מאסטרו איטלקי בראשית הקריירה האופראית שלה. האיש שכנע אותה, שהקהל האירופאי לא יקבל בעין יפה שם אמריקאי על הבימה. השם ג'יליה נורדיקה פירושו "חבצלת צפונית" וליליאן נורטון נודעה עד מהרה בשם מאדאם נורדיקה.
כבר בילדותה גילתה נורדיקה משיכה טבעית למוזיקה, שאותה מצאה בשירת ציפורים ובפכפוך פלגים. כשהייתה בת שמונה עברה משפחתה לבוסטון כדי שאחותה וילהלמינה תוכל להמשיך בלימודי המוזיקה שלה, אך וילהלמינה מתה עוד לפני שמלאו לה שמונה-עשרה. המשפחה תלתה עכשיו את תקוותיה בליליאן, שהחלה את לימודי המוזיקה זמן קצר לאחר הטרגדיה והשתלמה כזמרת בבוסטון, שם סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה בגיל 18, ואחר במילאנו. הופעתה הראשונה הייתה כסולנית בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד עם אגודת הנדל והיידן.
קריירה.
את הופעתה האופראית הראשונה כמאדאם נורדיקה הגישה בבריסל בשנת 1879 ומאז ואילך תפסה מקום של כבוד בקרב הפרימדונות, בהופעות בכל בתי האופרה החשובים באירופה, כולל פסטיבל ביירוית,
ובארצות הברית, בייחוד במטרופוליטן אופרה, לעיתים קרובות לצד יאן דה רשקה.
כמו לזמרות רבות, הייתה גם לנורדיקה מריבה רבתי עם נלי מלבה, שדרשה למשך עונה אחת "זכויות בלעדיות" על תפקיד ברונהילדה, על אף חוסר ההתאמה של קולה לתפקיד. נורדיקה יצאה מכליה, אבל בסופו של דבר יצאה בידה על העליונה: ברונהילדה של מלבה הייתה אסון ומעמדה של נורדיקה כסופרן וגנרי ראשון במעלה הושב לה.
ליליאן נורדיקה הייתה זמרת שאפתנית והרפתקנית, בעלת רפרטואר עצום, שכלל את אאידה, ברונהילדה במחזור הטבעת, טריסטן ואיזולדה ולוהנגרין של וגנר, לה טרוויאטה של ורדי, "פאוסט" של גונו, ונישואי פיגרו של מוצרט. הקלטותיה נעשו במועד מאוחר בקריירה שלה ואינן מציגות אותה במיטבה. אף על פי כן, אפשר ללמוד מהן על גודל המנעד שלה כזמרת, שיכלה לשיר הן קולורטורה (Io son Titania) ותפקידים דרמטיים כבדים יותר (Mild und leise). אפשר לשמוע את נורדיקה גם בכמה מגלילי הקול של מייפלסון, המבליטים ביתר הצלחה את הגודל והגמישות של קולה.
הביוגרפיה של ליליאן נורדיקה, "דיווה ינקית" מאת איירה גלאקנס, נכנסת לפרטי פרטים הן בנושא הקריירה האופראית המצליחה שלה והן בתחום חייה האישיים הכושלים. נורדיקה נישאה שלוש פעמים (האמצעית ביניהן לזמר טנור מעוט כישרון בשם זולטאן דום). נישואיה השלישיים היו לבנקאי עשיר מניו יורק, ג'ורג' ו. יאנג. כל נישואיה היו אומללים.
קץ חייה.