"2112" הוא אחד משני האלבומים של ראש שמוזכר ברשימת "1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שאתה מת" (האלבום השני הוא Moving Pictures). בשנת 2006, בסקר של מאזינים לתוכנית הרדיו Rock Planet, נבחר האלבום כטוב ביותר של ראש. בשנת 2012, האלבום הגיע למקום השני בסקר של מגזין הרולינג סטון, "10 אלבומי הפרוג האהובים עליכם", יחד עם האלבומים Hemispheres ו-Moving Pictures.
ההופעות מהסיבוב בטורונטו לקידום האלבום, הוקלט ויצא על גבי אלבום ההופעה, All the World's a Stage משנת 1976.
גרסה מורחבת של האלבום יצאה בשנת 2012 גל גבי CD/DVD ו-CD\Blu-ray. הדיסק כולל את כל האלבומים בהקלטה משופרת (remastered), יחד עם שלוש רצועות בונוס מהופעה של הלהקה ב-Northlands Coliseum משנת 1981. ה-DVD וה-Blu-ray כולל את האלבום בשלוש גרסאות של HD, יחד עם המילים על המסך, רשימת קרדיט, וספר קומיקס דיגיטלי, אשר ממחיש את הסיפור של יצירת הנושא.
היסטוריה.
לאחר הכישלון המסחרי של האלבום הקודם Caress of Steel, לחצה חברת התקליטים על הלהקה להוציא עוד אלבום, אך הפעם מסחרי יותר. למרות הלחץ, התעלמה הלהקה מבקשת חברת התקליטים, המשיכה הלהקה בכיוון אליו נמשכה על ידי שתי הרצועות הארוכות באלבום הקודם, והוציאה את אלבומה הבא, 2112. למרות זלזולה של חברת התקליטים באלבום, והחשש של חברי הלהקה מכישלון, לראשונה זכתה הלהקה לטעום מטעמה של הצלחה מסחרית גדולה, ומאלבום הפלטינה הראשון שלהם בקנדה. סיבוב ההופעות לקידום האלבום, הגיעה לשיאו ב-3 הופעות ב־Massey Hall בטורונטו, בו הקליטה הלהקה את אלבום ההופעה הראשון שלה, All World's A Stage.
עטיפת האלבום.
על עטיפת האלבום שעוצבה על ידי היו סיים, נראה כוכב אדום שהוא מעיין התייחסות לשלטון הקומוניסטי ברוסיה באותה תקופה (סמלו של הקומוניזם היה בצבע אדום). על גב עטיפת האלבום נמצא לוגו ה"סטארמן" המפורסם שלפי דבריו של ניל פירט: הוא ה"איש המופשט מול ההמונים והכוכב האדום מסמל מנטליות קולקטיבית". מאז הפך הלוגו לאחד מסימני ההיכר של ראש.
שירי האלבום.
סיפור האלבום שכתב מתופף הלהקה, ניל פירט, בהשפעת ספרות מדע בדיוני ומעבודתה של הסופרת איין ראנד. הסיפור מתחיל בשנת 2061, בה התרחשה מלחמה בין גלקטית שהובילה לאיחודם של כל כוכבי הלכת תחת שלטונו של הכוכב האדום של הפדרציה הסולרית. לאחר מכן, מסופר על גיבור הסיפור, שחשב שחייו היו מאושרים עד שהגיעו כוהני הסירינקס. האחרונים השתלטו על הפלנטה ומנעו מקיום של חופש ביטוי ואמנות.
לאחר מכן, הגיבור מגלה במערה ליד נהר גיטרה ישנה ובה הוא לומד לנגן מוזיקה. בהתלהבותו הרבה, בא הגיבור אל הכוהנים וחשב שישבחו אותו על הגילוי, אך זה זכה לזלזול מצדם בטענה שהגיטרה היא כלי אשר "הורס" את המין האנושי. לאחר מכן, הכוהנים מנפצים את הגיטרה.
הגיבור חוזר לביתו ממורמר, וחולם חלום על אוטופיה בה מתאפשר חופש ביטוי. בעקבות כך, הגיבור מחליט לשים קץ לחייו, בתקווה שלאחר מותו יוכל להגיע לעולם חלומותיו. לאחר מותו, מתנהל קרב בין הפדרציה הסולרית לבין הכוהנים. לאחר מכן נשמע המשפט: "שימו לב כל הפלנטות של הפדרציה הסולרית, השגנו שליטה", וכך מסתיימת היצירה. פירט הסביר בראיון, כי הסיפור מסתיים בניצחון על הכוהנים.
צד 2.
לאחר יצירת הנושא, מתנגנים סדרת שירים אשר אין ביניהם קשר. כל המילים של השירים נכתבו על ידי פירט (פרט ל-"Tears" שנכתב על ידי לי ו"Lessons" שנכתב על ידי לייפסן).
השיר "A Passage to Bangkok" הפך לפריט חובה בהופעות הלהקה. השיר "The Twilight Zone" מבוסס על סדרת המדע בדיוני אזור הדמדומים, והוקלט ביום אחד. "Tears" הוא השיר הראשון שבו משתתף נגן אורח היו סיים שגם עיצב את העטיפה, מנגן בשיר על מלוטרון. ההשראה לשיר "Something for Nothing" באה מכתובת גרפיטי (בה היה רשום "חופש הוא לא חופשי") שפירט ראה בסיבוב ההופעות הקודם של הלהקה כששהו בלוס אנג'לס.
רשימת השירים.
כל השירים הולחנו על ידי גדי לי ואלכס לייפסן פרט לאיפה שמצוין. כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט (פרט ל-"Lessons" על ידי אלכס לייפסן ו-"Tears" על ידי גדי לי)
קרדיטים.
מוזיקאי אורח
פליקס באטוס
פליקס בֶּאָטוּס (27 בפברואר 1917 – 25 ביולי 1992) היה מפקד גדוד השריון הראשון של צה"ל במלחמת העצמאות.
קצין שריון במלחמת העולם השנייה.
פליקס (רפאל) באטוס (Felix Beatus) נולד בשנת 1917 למשפחה יהודית מתבוללת בעיר קאליש שבפולין. בראשית שנות ה-30 עברה המשפחה לעיר צ'נסטוחובה, שם עסקה בייצור שקיות נייר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 נמלט באטוס עם אשתו אל מזרח המדינה, שנכבשה אז על ידי הצבא האדום וסופחה לאוקראינה הסובייטית. בעיר סטרי שבמחוז לבוב מצא עבודה כנהג. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 גויס כנהג משאית לצבא האדום.
באטוס התקדם בהדרגה בסולם התפקידים והדרגות. מנהג משאית הפך לנהג שריונית מסוג T-27 ובהמשך לנהג טנק T-34. הוא לחם בקרבות באזור אוקראינה. באטוס נפצע באחד הקרבות, וכשהחלים הוצב כאיש שריון בחטיבת הטנקים הפולנית ה-1. החטיבה הייתה חלק מהגיס הפולני ה-1 - הצבא הפולני הקומוניסטי שהקימו הסובייטים בשנת 1943. הוא נשלח לקורס קציני שריון מטעם החטיבה. לאחר סיום הקורס למד בקורס סיור שריון מתקדם.
בתום ההכשרה לחם בשורות החטיבה על אדמת פולין והיה ממשחררי מחנה ההשמדה מיידנק. בקרב על ורשה השתתף בהקמת ראש הגשר על נהר הוויסלה. לאחר שנכשלה ההתקוממות הפולנית בורשה, בעוד הצבא האדום עומד מנגד, נשלח באטוס למשך שישה חודשים לאקדמיה הגבוהה לשריון ע"ש סטלין. בתום לימודיו חזר לחזית כמפקד גדוד. הוא לחם עד לניצחון בקרבות קשים שבהם אבדו טנקים רבים מהכוח שעליו פיקד, ובאפריל 1945 נותר עם שבעה טנקים בלבד. בתום המלחמה, במאי 1945, סיים את לחימתו על גבול גרמניה בדרגת מָאיוֹר .
לאחר המלחמה.
בוועידת ילטה, שהתקיימה בפברואר 1945, כאשר ניצחון בעלות הברית היה כבר ברור, הוחלט כי עיר הנמל הגרמנית שטֶטין שעל חוף הים הבלטי תמשיך להיכלל בתחומי גרמניה. לאחר הניצחון חזר בו סטלין מן ההסכמה והחליט לדרוש בוועידת פוטסדאם לספח את העיר לפולין. כהכנה לכך נשלחה יחידתו של באטוס לעיר ותחת פיקודו ביצעה את גירוש רבע מיליון תושביה הגרמנים של העיר, שהיוו את רוב תושביה. העיר הפכה פולנית ובאטוס מונה למושל העיר. בשטטין פגש באנשי המוסד לעלייה ב', ובתוקף תפקידו כמושל העיר סייע להם לארגן עליית יהודים ניצולי השואה לארץ ישראל במסגרת תנועת הבריחה. זאת כאשר שטטין הפכה לנמל הצפוני העיקרי שממנו הוברחו יהודים מפולין לאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה בדרכם לארץ, חלקם בחזות של גרמנים המגורשים לגרמניה.
במלחמת העצמאות.
בשנת 1946 נערך בשטטין מצעד ניצחון של צבא פולין. בראש המצעד נסע טנק T-34 כשבאטוס ניצב בצריחו כשהוא מצדיע. במצעד השתתפה גם קבוצת בני נוער יהודי מהכשרה ציונית, כשהם מניפים דגלי כחול לבן ודגלי פולין. אלפי בני נוער פולנים שהשתתפו במצעד גידפו אותם בקריאות "יהודים לפלשתינה!" (Żydzi do Palestyny). אירוע מכונן זה הביא את באטוס לידי החלטה לעלות לארץ ישראל, ובמאי 1947, כחצי שנה לפני פרוץ מלחמת העצמאות, עלה ארצה בעקבות שליחים שנשלחו על ידי ההגנה לקרוא לו להילחם בשורותיהם.
מפקדי "ההגנה" הבינו מיד כי נזדמן להם מפקד שריון מנוסה ועתיר קרבות. שבתי טבת בספרו "חשופים בצריח" כתב כי באותה עת היה פליקס באטוס "היהודי המנוסה והמלומד ביותר בלוחמת שריון בכל ארץ ישראל".
פליקס באטוס הופגש עם בכירי "ההגנה", בהם יצחק שדה ויגאל אלון. יצחק שדה הטיל עליו לתכנן את הגנת הגליל ולאחר מכן נשלח להדריך בקורס מ"כים בג'וערה, שהיה למעשה קורס קצינים של "ההגנה", בפיקודו של חיים בר-לב. באטוס הרצה ברוסית ודבריו תורגמו לעברית. בסוף שנת 1947 ייסדו יצחק שדה ופליקס באטוס את מה שהיה למעשה בית הספר הראשון לשריון. טנקים עדיין לא היו וחניכי הקורס תרגלו עמדות ומהלכי קרב מדומים בחצר בית ספר בתל אביב ולאחר מכן במושבה הטמפלרית שרונה, שב-16 בדצמבר 1947 עברה לרשות כוח המגן העברי. במסגרת תפקידים אלה ניתן לו הכינוי "הרמן", שעתיד היה ללוות אותו לאורך זמן.
עד לחודש מרץ 1948, עסק פליקס בהקמת הדרכה ללוחמת שריון.
הוא הביא עמו ספרות רבה בתחום ועסק בתרגומה ובהדרכה במחנה שרונה (כיום הקריה תל אביב). כאשר התחילה הלחימה בדרכים, הוא שִכנע את יצחק שדה להפסיק להשתמש במשורייני "הסנדוויץ'" בעלי חרכי הירי, היות שהם היו בבחינת מלכודות-מוות עם אפשרות ירי ותצפית מוגבלים. במקום זאת, פיתח כלי רכב מוגן על בסיס טנדר דודג' שריתכו לו בתחתית לוח פלדה, ומעליו צריח קל מפלדה, עם אפשרות צידוד ופתחי ירי למקלעים או תמ"ק.
בחודש מרץ קרא יצחק שדה לפליקס, ואמר: "יש טנקים". פליקס מספר: "באנו למחסן גדול בנמל תל אביב, עמדו שם 10 טנקי הוצ'קיס כל אחד עם איזה בעיה טכנית. היה זה טנק צרפתי שפותח לאחר מלחמת העולם הראשונה עם תותח 37 מ"מ קצר. למחרת הגענו לפרדס בבני ברק, שם עמדו האפ-טרקים (זחל"מים).
זהו", אמר יצחק שדה, "אנחנו עושים גדוד שריון".
"מה זה עושים?" שאל פליקס. "צריך אנשי צוות, מכונאים, טכנאים, קשר, תחמושת, הספקה".
"תראה", ענה יצחק שדה, "מפקד יש, זה אתה. טנקים יש, השאר נסתדר" (מאת מאיר פעיל, שראיין את באטוס).