כאשר הכוכב מכיל ליבה עשויה מברזל, הוא לא יכול להמשיך להפיק אנרגיה מהיתוך גרעיני. הסיבה היא שהברזל הוא היסוד בעל הגרעין היציב ביותר מבחינת אנרגיה, כלומר הן היתוך של ברזל והן ביקועו צורכים יותר אנרגיה מאשר תתקבל על ידי התהליך. הלחץ והטמפרטורה בליבה הולכים וגדלים ולבסוף ליבת הכוכב קורסת.
תהליך הקריסה המדויק תלוי במסה ההתחלתית של הכוכב. בכל מקרה, מדובר על תהליך מהיר ביותר המתרחש בחלקיקי שנייה. החומר נופל פנימה לכיוון מרכז הכוכב הקורס ונדחס לצפיפויות האופייניות לגרעין. הצפיפות הגבוהה שנוצרת, עוצרת בפתאומיות את הקריסה ונוצר גל הלם שמפוצץ את החלקים החיצוניים של הכוכב בהתפוצצות סופר נובה. התהליך המדויק עדיין לא ברור, אבל מהתצפיות ברור כי מדובר בתהליך שפולט אנרגיה עצומה. מעטפת הכוכב מועפת בעוצמה רבה ביותר בעוד שבמרכז הכוכב נותר כוכב נייטרונים או חור שחור. לאחר ההתפוצצות, מעטפת הכוכב ממשיכה להתפשט וניתן להבחין בשרידים שלה למשך עשרות אלפי שנה לאחר ההתפוצצות.
כאמור, התהליך פולט כמויות עצומות של אנרגיה. רק כ-1% מהאנרגיה הוא בצורת אור נראה, ובכל זאת למשך מספר ימים סופר נובה בודדה יכולה להאיר כמו גלקסיה שלמה. בנוסף, חלק משמעותי מהאנרגיה נפלט כחלקיקי ניוטרינו. קיימים מספר סוגים של סופרנובה (SN type Ib, SN type Ic, SN type II), התלויים בגודל הכוכב שהתפוצץ. לדוגמה, כוכב שמסתו הראשונית הייתה מעל 40 מסות שמש מתפוצץ כאשר כל מעטפת המימן שלו כבר נפלטה לחלל ולכן בעקומת האור של הסופרנובה שנוצרת ממנו אין קווי מימן כלל. החום והלחץ הנוצרים במהלך הסופרנובה מאפשרים יצירת יסודות כבדים יותר מברזל. קיימת השערה כי לסופרנובות אלו זה תרומה משמעותית לאחד התהליכים האחראיים להיווצרות היסודות הכבדים מברזל (תהליך-R), אולם בשנים האחרונות מתחזקת הסברה כי התרומה של סופרנובות לתהליך זה זניחה.
אליס בארץ הפלאות
לקטון
לקטונים (Lactones) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
הלקטונים הם אסטרים טבעתיים (ציקליים); הם מכילים, לפיכך, את הקבוצה הפונקציונלית COO.
לקטון נוצר ממולקולות בנות למעלה מ-4 אטומי פחמן, אשר מכילות בקצה האחד קבוצת הידרוקסיל (בדומה לכהלים) ובקצה השני קבוצת קרבוקסיל, בדומה לחומצות קרבוקסיליות. שתי הקבוצות נוטות להגיב האחת עם השנייה בתגובת איסטור פשוטה, דבר הגורם לסגירת המולקולה לטבעת וליצירת לקטון.
שמותיהם של הלקטונים מורכבים מתחילית, אות יוונית המציינת את גודל הטבעת (בטא עבור טבעת מרובעת, גמא עבור טבעת מחומשת וכן הלאה), ומהסיומת לקטון.
מקרוליד (Macrolide) הוא לקטון גדול (בן 14, 15 או 16 אטומי פחמן) הקשור לחד-סוכר אחד או יותר. כמה מקרולידים מהווים תרופות חשובות, ביניהם אריתרומיצין, המהווה תחליף שכיח ביותר לפניצילין (עבור חולים בעלי אלרגיה לפניצילין).
מקרוליד
ראוניון
ראוניון (בצרפתית: La Réunion) הוא אי צרפתי הממוקם באוקיינוס ההודי, כ־700 ק"מ מזרחית למדגסקר וכ־200 ק"מ דרום־מערבית למאוריציוס. האי הוא חלק אינטגרלי מצרפת מבחינה מנהלית (מחוז שמעבר לים), ובדומה לארבע מושבות עבר אחרות, נחשב לחבל מנהלי בצרפת (אחד מתוך 27 מחוזות), באופן זהה לכל חבל אחר בחלק האירופי של צרפת. כחלק מצרפת, ראוניון הוא הנקודה המזרחית ביותר באיחוד האירופי (בגלל אזור הזמן שבו נמצא האי, היה זה המקום הראשון בעולם שבו הפך האירו להילך חוקי).
היסטוריה.
השייטים הערבים שהפליגו באזור כינו את האי "דינה מורגבין" ("האי המערבי"). הפורטוגלים היו הראשונים שעלו על האי בשנת 1513 וגילו כי אין בו מתיישבים. הם כינו את האי "סנטה אפולוניה".
בערך באותה התקופה העבירו הצרפתים את האי לשליטתם אם כי הדגל הצרפתי הונף באי רק בשנת 1638 בידי פרנציוס קאוצ'ה. השטח נכבש רשמית על ידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית בשנת 1642 בידי ז'אק פרוניס, אשר הגלה לאי זה 12 מורדים צרפתים ממדגסקר, שהייתה אף היא בשליטה צרפתית. האסירים הוחזרו לצרפת מספר שנים מאוחר יותר, ובשנת 1649 קרא לאי מלך צרפת לואי השלושה עשר בשם לה בורבון, על שם ביתו המלכותי.
השם "ראוניון" ניתן לאי רק ב־1793 לאחר נפילת בית בורבון במהפכה הצרפתית. השם שפירושו הצטרפות, איחוד, מנציח את האלפים ממרסיי וממקומות אחרים שבאו לפאריס בקיץ 1792 כדי להתנדב למשמר הלאומי ובכך סייעו להפוך אותו ממלוכני לרפובליקני.
בשנת 1801 נקרא האי "לה בונפרטה" על שם נפוליאון בונפרטה. בשנת 1810 נכבש האי על ידי בריטניה והוחזר השם "בורבון". האי הוחזר לצרפת בקונגרס וינה בשנת 1815 ושמו נשאר "בורבון" עד שנת 1848 ומהפכת 1848 בצרפת, אז הוחזר השם ל"ראוניון".
בין המאה ה־17 והמאה ה־19 היגרו לאי צרפתים, אפריקאים, מלאים, סינים והודים. הגירה זו יצרה את המגוון האתני הגדול הקיים באי. לפני פתיחת תעלת סואץ שימש האי נקודת עצירה חשובה בדרך מאירופה למזרח הרחוק.
ב־19 במרץ 1946 זכתה ראוניון למעמד של מחוז בצרפת יחד עם גוואדלופ, גיאנה הצרפתית ומרטיניק.
ב־29 ביולי 2015 פורסם שנמצאו שרידי מטוס נוסעים מדגם בואינג 777 בחופיו של האי. ההערכה היא כי אלה שרידיו של המטוס שנעלם בטיסה 370 של מלזיה איירליינס.
כלכלה.
ייצור הסוכר היה בעבר ענף היצוא המוביל בראוניון. עכשיו התיירות היא מקור ההכנסה החשוב באי. כמו כן חלק גדול מהממון השייך לראוניון מגיע מצרפת. באי ישנן קבוצות סוציו־אקונומיות שונות: אנשים אמידים מהודו או צרפת לצד תושבים עניים מחוסרי כל מאפריקה.
האבטלה והעוני הן בעיות חריפות באי. אחוז המובטלים עמד ב־2014 על 30%. לפי לה מונד 42% מהאוכלוסייה נמצאת מתחת לקו העוני.
תחבורה.
נמל התעופה ראוניון רולאן גארוס משרת את האי, מטפל בטיסות לצרפת, הודו, מדגסקר, מאוריציוס, טנזניה, קומורו, סיישל, דרום אפריקה, סין ותאילנד. בנוסף, קיים גם נמל התעופה פיירפונדס בעיר סן פייר, אשר משרת טיסות מאוריציוס ומדגסקר.
דמוגרפיה ושפה.
הקבוצות האתניות הן: צרפתים, אפריקאים, מלגשים, סינים, פקיסטנים והודים.
הדת העיקרית (86 אחוזים) היא קתולית, בנוסף ישנם מיעוטים הינדים, מוסלמים ובודהיסטים.
השפה המדוברת באי היא שפה קריאולית (בצרפתית: Créole réunionnais).
גאוגרפיה.
האי נמצא באוקיינוס ההודי, מזרחית למדגסקר. ראוניון הוא אחד האיים בארכיפלג של איי מאסקרן . אורך החופים של ראוניון הוא 207 ק"מ. האי מצוי תחת איום התפרצויות הר הגעש פִּיטוֹן דֶה לָה פוּרנֶז (Piton de la Fournaise, בצרפתית: "פסגת הכבשן") הנמצא בדרומו של האי, וכן סופות ציקלון.
אולימפיאדת מקסיקו (1968)
נקניק דם
נקניק דם (מכונה גם פודינג דם) הוא נקניק או מקפא העשוי מדם של בעל חיים, שבושל וצומצם, יחד עם בשר, שומן או חומר מסמיך, עד שהדם מתגבש והופך למעין מקפא. במטבח האנגלי והאירי נהוג להשתמש בדם חזיר או בקר.
ישנה אגדה אורבנית שלפיה הנקניק הומצא על ידי שני קצבים בוואריים שיכורים במאה ה-14, אולם למעשה הנקניק היה קיים כבר ביוון העתיקה, ואף מוזכר באודיסאה של הומרוס.
הנקניק נפוץ מאוד בבריטניה ובאירלנד, שם הוא נקרא "פודינג שחור", ומיוצר מדם חזיר, בשר בקר, שעורה, לחם וסובין. הוא מוגש לעיתים בארוחת הבוקר האנגלית המסורתית.
הנקניק דומה לפודינג לבן המוגש אף הוא לארוחת בוקר באירלנד.
בגרמניה ידוע הנקניק בשם Blutwurst, ומיוצר מבשר חזיר, דם בקר ושעורים. באזור הריין מיוצר הנקניק מבשר סוסים. בצרפת נקרא הנקניק boudin noir, והוא נפוץ גם במטבח הקריאולי ומטבח קאג'ון בהם הוא מכונה boudin rouge. הוא מקובל גם בספרד ובאמריקה הלטינית, ונקרא Morcilla. בספרד קיימים מספר סוגים של הנקניק ובהם כאלה המכילים לעיתים אורז, בצל, שום, צנובר ומתובלים בפפריקה, או בציפורן.
גם במזרח הרחוק נפוץ מאכל זה, הקרוי בטאיוון: "טי הוה קוהה" שמשמעו "עוגת דם חזיר", והעשויה מדם חזיר ואורז, ומוגש כחטיף, למשל בסין שם נפוץ המאכל הקרוי "דם טופו" (血豆腐) ועשוי מדם חזיר או ברווז, וכן בקוריאה ובפיליפינים.
פודינג דם
נקניקיית דם
תאומים
תאומים הם אחים שתקופות ההריון שלהם חפפו זו לזו. השכיחות העולמית הכוללת ללידת תאומים הייתה בעבר כ-1 מתוך 88 לידות, אולם בעקבות טיפולי הפריון הוא עלה ליותר משיעור כפול והיום הוא בערך 1 ל-40 לידות.
סוגי תאומים.
תאומים זהים.
תאומים זהים הם תוצאה של התחלקות הביצית המופרית, המהווה את העובר הראשוני, לשניים (או ליותר). הסיבה המדויקת להתחלקות אינה ברורה. שני גושי התאים הופכים לשני עוברים הגדלים באותו רחם (אך לכל אחד חבל טבור משלו).
ככל שהתחלקות הביצית המופרית מתרחשת מאוחר יותר, כך חולקים העוברים ביניהם יותר "משאבים" בזמן ההיריון. אם הביצית המופרית מתחלקת לשניים ב-3 הימים הראשונים שלאחר ההפריה, נוצרים תאומים זהים שלכל אחד מהם שלייה משלו ושק היריון משלו הנקראים תאומים דיכורייאלים דיאמניוטים (תאומים DC/DA). אם החלוקה מתרחשת בין היום הרביעי ליום שמיני שלאחר ההפריה (אצל כ-75% מהתאומים הזהים), נוצרים עוברים שלכל אחד מהם שק היריון פנימי (אמניון) משלו, אך יש להם שלייה משותפת ושק היריון חיצוני (כוריון) משותף. תאומים אלו נקראים מונוכורייאלים דיאמניוטים (תאומים MC/DA). אם החלוקה מתרחשת בין היום השמיני ליום ה-12 לאחר ההפריה, נוצרים עוברים שלהם שק היריון משותף ושלייה משותפת ונמצאים ללא הפרדה כלל ברחם. תאומים אלו נקראים מונוכורייאלים מונואמניוטיים (תאומים MC/MA). זהו המצב הנדיר והמסוכן ביותר מבין השלושה.
בחלוקה מאוחרת יותר לאחר היום ה-12 להפריה נוצרים תאומים סיאמיים.