דפוס חשיבה (mindset) בתחום תורת ההחלטות הוא שם כולל לקבוצת הנחות, שיטות או סממנים שנטמעו עמוק אצל אדם או קבוצה, והתבססו עד כדי כך עד שאותם אנשים מנועים מלהמשיך ולאמץ או לקבל גישות התנהגות, בחירות או כלים שונים. תופעה זו של הטיה קוגניטיבית מכונה לעיתים גם "חשיבת יחד" או "פרדיגמה", ולעיתים קשה לנטרל את השפעותיה על תהליכי ניתוח החלטות וקבלתן.
דוגמה מוכרת היטב היא "דפוס המחשבה של המלחמה הקרה". דפוס מחשבה זה היה נפוץ בארצות הברית ובברית המועצות וכלל הסתמכות מוחלטת על שיקול דעתם של המנהיגים ששלטו על מאגר הנשק הגרעיני. כיוון שבמקרה של מלחמה כוללת ההשמדה ההדדית מובטחת, דפוס המחשבה גרס כי בהכרח שני הצדדים יימנעו מפתיחת מלחמה. רבים סבורים עד היום שדפוס מחשבה זה אכן מנע בהצלחה פתיחת מלחמה כוללת, אך ההנחות המיושנות לגבי ההרתעה ויעילותו של דפוס מחשבה זה עדיין נמצאים במחלוקת.
שינוי דפוסי חשיבה.
על אף הקשיים הכרוכים בכך, ישנן דרכים לשינוי דפוסי חשיבה.
למשל, פעולת האלתור מעודדת אנשים לשבור דפוסי חשיבה קיימים.
אדיסון
מנוע החיפוש ארצ'י
אדיסון (פירושונים)
הכביש הפאן-אמריקני
יהודי בולגריה
יונתן רזאל
יונתן עדי רזאל (נולד ב-25 במאי 1973, כ"ג באייר תשל"ג) הוא זמר, פסנתרן, פזמונאי, מוזיקאי, מלחין, מעבד מוזיקלי ומנצח ישראלי. נצר למשפחת רזאל.
קורות חיים.
רזאל נולד בשנת 1973 בניו יורק, בן בכור לקרול ומיכה רזאל, מורה ומרצה. כשנתיים מאוחר יותר משפחתו עשתה עלייה לישראל והתיישבה בשכונת נחלאות בירושלים. בשכונה החלה המשפחה בתהליך חזרה בתשובה ולהתקרב לדת וליהדות.
כבר מילדותו התחבר למוזיקה קלאסית ולמד לנגן בפסנתר אצל פנינה זלצמן. במקביל הוא למד ניצוח אצל מנדי רודן והלחנה אצל אנדרה היידו ולב בוגוסלבסקי. רזאל הקים להקה משפחתית, יחד עם אֶחיו אהרן, יהודה וריקה. בשיא הצלחתה זכתה הלהקה להופיע בתוכנית של רבקה מיכאלי. רזאל התגייס לצה"ל כמוזיקאי מצטיין, ושירת כמעבד בלהקה צבאית. לאחר שחרורו, המשיך בלימודי הניצוח וכשסיים עבד כמנצח בתזמורת הקאמרית הישראלית ובסימפונט רעננה.
לאחר כמה שנים חש רזאל כי הגיע למיצוי, ונטש את המוזיקה. הוא עבר ליישוב סוסיא, שם עבד כרועה צאן, ובמקביל למד פסיכולוגיה. תקופה מסוימת למד כאברך בישיבת הר המור. כעבור זמן מה קיבל הצעה לעבד שני שירים של יוני רכטר לביצוע תזמורתי, עבור קונצרט מחווה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. לאחר ששמע הקלטה ווקאלית של אחד השירים, "עטור מצחך" בביצוע אביתר בנאי, החליט רזאל לקבל את ההצעה. הוא כתב עיבוד חדשני ומפתיע, אך נגני התזמורת סירבו לבצעו. בסופו של דבר בוצע השיר בליווי של פסנתר בלבד. הביצוע זכה לתגובות חמות, ואף נכלל מאוחר יותר באוסף "המיטב" של יוני רכטר. בנאי ורזאל נעשו חברים קרובים, והעלו מופע פיוטים משותף.
בשנת 2007, לאחר 12 שנות עבודה, יצא "סך הכל" – אלבום הבכורה שלו בהפקתו המוזיקלית של אביתר בנאי. האלבום כולל בעיקר טקסטים המושפעים ממקורות יהודיים שונים. הלחנים בו עדינים ומורכבים, וניתן לזהות בהם השפעות של יוני רכטר וסטיבי וונדר. מהאלבום יצאו לרדיו שלושה סינגלים: שיר הנושא - "סך הכל", "ציון" - דואט עם בנאי שזכה להצלחה גדולה, ו"ואני תפילתי". כמה חודשים לאחר צאת האלבום, קיים רזאל הופעת השקה מיוחדת בליווי רביעיית מיתרים, בה אירח את אביתר בנאי. לאחר מכן יצא לסיבוב הופעות סולו, כשהוא מלווה את עצמו בפסנתר.
בשנת ה'תשס"ט (2009) פרסם רזאל את השיר "והיא שעמדה", שאותו הלחין למילים מתוך ההגדה של פסח. השיר בוצע בדואט ביחד עם הזמר החסידי יעקב שוואקי במסגרת מופעו בתיאטרון קיסריה, זכה להצלחה גדולה, נחשב ללהיט גדול בציבור הדתי והחרדי, ואף זכה בתואר "שיר העשור" ב"מצעד העשור" שנערך בתחנת הרדיו הדתית רדיו קול חי.
בערב יום העצמאות ה'תש"ע (2010) נפצעה בתו באורח קשה מפגיעת ראש בתאונה ביתית. לאחר שהשתקמה לחלוטין, הלחין רזאל בעקבות האירועים את השיר 'קטנתי' למילים מ. השיר זכה להצלחה רבה ונבחר לשיר השנה לשנת 2013 מטעם אקו"ם.
בדצמבר 2017 עורר דיון ציבורי בישראל לאחר שהדביק פיסת סרט דביק שחור על עיניו, כדי לא לראות נשים רוקדות בהופעתו. האירוע דווח גם באתר האינטרנט של העיתון הבריטי אינדפנדנט. כשלושה חודשים לאחר מכן התנצל אם פגע, והסביר שמטרת מעשהו הייתה לאפשר לנשים לרקוד בחופשיות, כיון שלחלק מהנשים לא נעים לרקוד בפני גבר. במרץ 2019 לקראת הופעה במועצה אזורית בני שמעון התנה מנהלו האישי את קיום ההופעה באמצעות סעיף בחוזה האוסר על "ריקודים מעורבים" כמוסכם בהלכה היהודית. בראיון ביוני 2022, התייחס לפרשה שוב, וסיפר שהסערה סביב הפירוש המוטעה של מעשהו, הייתה טראומתית מבחינתו, וכמעט גרמה לו לעזוב את מקצוע המוזיקה.
ביוני 2020 הוציא את הסינגל "זוהר הרקיע". מילות השיר נלקחו מתוך התלמוד הבבלי, והשיר מבוצע בשיתוף פעולה עם זמר הרוק הישראלי ברי סחרוף. כחלק מהניסיון להעביר תחושת "מנטרה שמיימית", מופיעה בשיר שמיניית כלי נשיפה, אשר הבולטים מביניהם הם האבוב, בביצוע האבובנית ליאור חלילי, והקלרינט, בביצוע נגן הקלרינט אמיתי מן.
רזאל מיוצג על ידי FDD פרודקשיין.
חיים אישיים.
רזאל מתגורר בגבעת זאב שמצפון לירושלים, הוא נשוי ליעל, ואב לשבעה ילדים.
רזאל הוא אחיו הבכור של המוזיקאי אהרן רזאל איתו הוא מופיע לעיתים ואף הקליט עמו מספר שירים, אחיה של המוזיקאית ריקה ון-לואן רזאל ובן דודו של הכנר ניצן-חן רזאל.
דיסקוגרפיה.
אלבומים בהם השתתף.
רזאל השתתף גם בשירים "מים רבים", "לא חסרת דבר" ו"להיות אחת ממש", שירים שהופיעו באלבומיו של אהרן אחיו ובהם הם שרים יחד.
ובפוריקט יעלה ויבוא א' חלקת אלוהים
סאן אנדראס מולטי פלאייר
De architectura
התנועה לציונות אחרת
התנועה לציונות אחרת נוסדה בירושלים בעקבות בחירות המהפך של 1977. התנועה נוסדה כשבועיים לאחר הבחירות, והורכבה בעיקר מצעירים ירושלמיים ממחנה השמאל. התנועה ניסתה ליצור משקל נגד לגוש אמונים, ופעלה כנגד מדיניות ההתנחלות וה"שליטה על עם אחר". בעשרת החודשים שבהם פעלה הספיקה התנועה לבצע מספר הפגנות ופעולות הסברה בעיקר בירושלים וביהודה והשומרון.
התנועה ראתה עצמה מלכתחילה זרז להקמת תנועת שלום גדולה יותר. בתחילת 1978 היו כמה מאנשי התנועה מיוזמיו המרכזיים של "מכתב הקצינים". התנועה תמכה ברעיון, והגרסה הסופית שלו נכתבה על ידי צלי רשף, שהיה גם הוא אחד הפעילים בתנועה. בעקבות המכתב והקמת "שלום עכשיו" התנועה מילאה את יעדה והחליטה להתפרק. רבים מחבריה הפכו לפעילים ב"שלום עכשיו".
בין המקימים והפעילים הבולטים בתנועה היו: עמוס וגליה אריאלי, יחיעם ואריאלה ויץ, ואריאל רובינשטיין.
ג'ונגמיו
ג'ונגמיו (הנגול קוריאני 종묘; הנג'ה 宗廟; הגייה בקוריאה: צ'ונגמיו; תרגום לעברית: מקדש ג'ונג) הוא מקדש קונפוציאני בגני טאפגול בשכונת אינסאדונג (인사동) ברובע ג'ונגנו-גו (종로구) שבמרכז סיאול, בירת קוריאה הדרומית. המקדש נועד להנציח את זכרם של המלכים והמלכות המנוחים של שושלת ג'וסון הקוריאנית. לפי אונסק"ו ג'ונגמיו הוא המקדש המלכותי הקונפונציאני העתיק ביותר שהשתמר, והטקסים שמתקיימים בו מהווים המשך למסורת שהחלה במהלך המאה ה-14. מקדשים דומים התקיימו בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה, אך מתוכם שרדו רק אלה שהוקדשו לשליטי ג'וסון. ארגון אונסק"ו הכריז על המקדש כאתר מורשת עולמית ב-1995.
היסטוריה.
כאשר המקדש נבנה ב-1394 לפי צו של המלך טאג'ו, הוא נחשב לאחד המבנים הארוכים ביותר באסיה. בהיכל הראשי (ג'יונגג'יון) היו שבעה חדרים המיועדים כל אחד לזוג מלכותי אחד. המתחם הורחב על ידי המלך סג'ונג ב-1419, כאשר ציווה להקים את היכל הנוחות הנצחית (יונג-ניונג-ג'יון) עבור מצבת הזיכרון של המלך השני משושלת ג'וסון, צ'ונג-יונג. בשנת 1547 הוספו למקדש ארבעה חדרים נוספים בגלל מחסור במקום.
כל המבנים במקדש נהרסו בשרפה שהתרחשה במהלך הפלישה היפנית לקוריאה (1592 – 1598). סונג'ו לקח איתו את מצבות הזיכרון לפני שברח מפני היפנים. במקום המקדש החרב נבנה מקדש חדש, שבנייתו הסתיימה ב-1608.
בשנת 1667 הוספו ליונג-ניונג-ג'יון חדרים נוספים, וב-1778 ו-1836 הוספו לבניין צ'ונג-ג'ון חדרים נוספים. סך החדרים הכולל לאחר התוספות הללו היה 8 ו-19, בהתאמה. בעקבות תוספות מאוחרות יותר עלה מספר החדרים בשני הבניינים ל-16 ו-35, בהתאמה.
בניין הג'יונג-ג'יון הנוכחי נחשב לאוצר לאומי והוא המבנה המסורתי הארוך ביותר בקוריאה.
תיאור.
המקדש שוכן דרומית מזרחית לארמון צ'אנגדאוקגונג, גם הוא אתר מורשת עולמית, ודרומית-מערבית לארמון גייאונגבוקגונג. כאשר המלך התבונן מהאחרון, ניצב מקדש ג'ונגיומו משמאל (ממזרח) ואילו מקדש סאג'יק, שהוא מקדש קונפונציאני חשוב נוסף, היה מצד ימין (ממערב). מקורו של סידור זה הוא במנהגים סיניים. ההיכלים הראשיים של שני המקדשים מוקפים בגבעות. בחזית של כל היכל נמצאת חצר וולדיי, שאורכה הוא 150 מטרים ורוחבה 100 מטרים.
שער הכניסה המערבי נשמר על מנת לאפשר לרוחות להיכנס ולצאת, השער המזרחי היה מיועד עבור המלך, והשער המערבי היה מיועד לביצוע הטקס המסורתי.
השטח הכולל של אדמות המקדש הוא 194 דונם. הבניינים שוכנים בעמקים והם מוקפים בגבעות מלאכותיות. הגבעות הללו הן תוספת מלאכותית שנועדה להגביר את האיזון בין היסודות הטבעיים שנבעו מהגאומנטיה.
ג'ונגמיו מורכב משלוש קבוצות של בניינים המתרכזות סביב היאנגדיצ'ונג (בניין חד-קומתי המיועד לאחסון חפצים טקסיים), צ'ונג-ג'ון (המקדש הראשי, נחשב למבנה המסורתי הארוך ביותר באסיה) ויונג-ניונג-ג'יון.
השער הראשי בנוי מקורות עץ ומידותיו הן 3 קאן על 2 קאן.