חיבוריו הראשונים של שלום בעברית התמקדו בפרסומים ביבליוגרפיים ובמקורותיהם של המקובלים הראשונים. לדעת תלמידו, ישעיה תשבי, מחקריו המוקדמים על מקורות הקבלה, נועדו לתמוך בטענתו כי מחבר ספר הזוהר הוא מחבר קדום ולא ר' משה די ליאון. עם זאת, לאור ממצאי חקירותיו בנושא, הוא נאלץ לחזור בו מטענה זו. ספרים נוספים הוא הקדיש למקובלי ספרד, אולם אין ספק שחלק הארי של ספריו בעברית עסקו בחקר השבתאות וגלגוליה. הספר האחרון שחיבר בעברית היה ספר האוטוביוגרפיה שלו, מברלין לירושלים, גרסה מורחבת לגרסה הגרמנית, שכתב בשנת 1977, והוא יצא לאור רק לאחר פטירתו.
בשנים שחלפו מאז מותו של שלום, יצאו לאור קובצי מאמרים או מחקרים, במסגרת מפעל ההוצאה מחדש של ספריו. במסגרת זאת, מקובצים יחד מספר מאמרים או מספר מחקרים באותו הנושא, מצורפת להם הקדמה מאת חוקר קבלה, לרוב אחד מתלמידיו, ונספחים ביבליוגרפיים הבאים לעדכן את מצב המחקר כיום בנושא זה. המחקרים עצמם נדפסים יחד עם תוספות בהתאם להערות שהוסיף שלום במאמריו במהלך השנים והערות המהדירים. מלבד קובצי המאמרים או המחקרים יצאו לאור מהדורות חדשות של ספרים או מאמרים ארוכים שחיבר בחייו. כמו כן יצאו לאור מספר ספרים המבוססים על יומניו האישיים והמכתבים אותם החליף במהלך השנים, עם משפחתו, חבריו, חוקרים ואישים מפורסמים.
מבחר מאמרים חשובים.
לרבים מהמאמרים והמחקרים שפרסם שלום נודעת חשיבות רבה, כל אחד בנושא בו נכתב. בשל כך, יצאו כאמור לאור חלק גדול מהמאמרים והמחקרים מחדש, בקובצי מחקרים בנושא מאגד ובשפות שונות. עבודת הקיבוץ התחילה עוד בחיי שלום וממשיכה גם כיום (נכון לשנת 2012). חלק מהמאמרים זכו לפרסום רב, אם בשל תוכנם ואם בשל פולמוס שנגרם בעקבות פרסומם
להלן רשימת המאמרים:
חיבוריו באנגלית.
בתחילת דרכו כתב שלום בגרמנית וחיבוריו הראשונים התפרסמו כאמור בשפה זו, ורק בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעברית ומעט מאוד באנגלית. עם זאת, כמעט כל מחקריו בשפה הגרמנית והעברית תורגמו לאנגלית ונאספו בקובצי מאמרים. בנוסף, חלק מהחיבורים שפרסם באנגלית תורגמו לגרמנית ולשפות אחרות.
שני חיבוריו המפורסמים ביותר, שהופיעו בשפה האנגלית ושפות רבות נוספות: Major trends in Jewish mysticism ו- Sabbatai Sevi, הביאו לשלום הכרה אקדמית באוניברסיטאות היוקרתיות בעולם. עם זאת, שני ספרים חשובים שנכתבו על שלום ומחקריו, או התבססו עליהם, עוד בימי חייו: Kabbalah and Criticism, ספרו של הרולד בלום (Harold Bloom), חוקר ומבקר הספרות הנודע מאוניברסיטת ייל, משנת 1975 (החיבור התבסס בעיקר על מחקריו של שלום בקבלה); ו-Gershom Scholem: Kabbalah and Counter History, ספרו של דוד ביאל (David Biale), משנת 1979 (ביוגרפיה על שלום, חייו ועבודתו); הם שהרחיבו את מעגל קוראיו הבינלאומי מחוץ לכותלי האקדמיה, ואף בפני מי שאיננו בקי בתורתו.
ספרים באנגלית שיצאו לאחר מותו.
בנוסף לפרסומים המפורטים להלן, גם חלק מהפרסומים שיצאו לאור בחייו, הודפסו שוב לאחר מותו (ראו לעיל, בפרטים הביבליוגרפים של הספרים).
חיבוריו בגרמנית.
עד שעלה לישראל, בשנת 1923, הייתה השפה הגרמנית שפתו העיקרית של שלום. עם זאת, כבר מגיל צעיר למד עברית באינטנסיביות רבה, וכן גם יידיש וארמית. משעלה לישראל חיבר את רוב מחקריו בעברית, בגרמנית ומעט באנגלית. בין השנים 1938 עד 1949 לא פרסם מחקרים בגרמנית. הוא שב לפרסם בשפה זו רק משהחל להשתתף, בשנת 1949, בכנסים של חוג "ארנוס", כפי שיפורט להלן. למרות זאת, נראה כי גרמנית הייתה ונותרה השפה בה הרגיש בנוח יותר מכל, שכן חלק גדול מכתביו האישיים, למשל יומניו האישיים, זכרונותיו, מכתביו והפואמות שחיבר, היו בשפה הגרמנית.
פרסומיו בחוג "ארנוס".
בין השנים 1949 - 1979, הרצה שלום באופן כמעט קבוע, בחוג "ארנוס" היוקרתי, שבאסקונה, שווייץ. הכנס הראשון של החוג היה בשנת 1933 ומאז התקיים אחת לשנה, עד לשנת 1988. באי הכנס היו אינטלקטואלים מפורסמים מכל העולם ומתחומי מחקר שונים, כגון: פסיכולוגיה, מדעי הדתות, היסטוריה, פילוסופיה, פולקלור, ביקורת ספרותית ועוד. במהלך הכנס, הנמשך שמונה ימים, התאפשר למשתתפים בו להתוודע אחד לשני ולהחליף ביניהם רעיונות. כל משתתף בכנס נשא הרצאה בת שעתיים, הקשורה לנושא הכנס של אותה שנה וחלק מהן התפרסמו ב"ספר השנה של ארנוס" (Eranos-Jahrbuch). מבין ההרצאות, שנשא שלום בכנסים אלה, ושיפורטו להלן, תורגמו חלק לעברית, בספריו: פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, דברים בגו ועוד דבר.
ההשתתפות בכנסים אלה החזירה את שלום לעולם האקדמי האירופי, אותו עזב כאשר עלה לישראל (בשנת 1923), ומהווה נקודת ציון מהותית וחשובה ביותר בהתפתחותו כחוקר. אם בעבר התמקדו מחקריו בניתוח מבודד של תופעה דתית או חברתית מסוימת, הרי שעתה - במסגרת השתתפותו בחוג "ארנוס" - הוא החל לפרסם מאמרים העוסקים בתופעות אלה במסגרות היסטוריות רחבות יותר, תוך שימוש במחקר משווה לדתות אחרות. אין ספק שהשתתפותו בכנסים היא מהגורמים העיקריים לפרסום וההערכה הרבה להם זכה שלום מחוקרים אחרים בכל העולם. לאחר מותו, בשנת 1982, הופיע מאמר לזכרו בספר השנה של ארנוס לשנת 1982.
להלן רשימת המאמרים:
ספרים וחיבורים בגרמנית שיצאו לאחר מותו.
בנוסף לפרסומים שלהלן, יצאו לאור מחדש, לאחר מותו של שלום, חיבורים רבים שפרסם שלום בגרמנית בחייו (ראו פרטים לעיל).
תקליטור.
בשנת 2006 יצא לאור תקליטור כפול, המכיל הקלטות שמע של שלום משנת 1967, בו הוא מספר, בין היתר, על ילדותו, חייו בגרמניה ובירושלים, התנועה הציונית, מחקריו בתורת הסוד היהודית ועוד:
ספרים בשפות אחרות.
כאמור, כתב שלום את רוב חיבוריו בגרמנית, עברית ואנגלית. חלק קטן מכתביו של שלום יצאו לראשונה - לאחר מותו - בשפות אחרות, כגון:
תרגומים לשפות נוספות.
מחוץ לעברית, לגרמנית ולאנגלית, תורגמו ספריו לשפות רבות, בין היתר: איטלקית, בולגרית, הולנדית, הונגרית, טורקית, יפנית, סינית, סלובנית, ספרדית, סרבית, פולנית, פורטוגזית, פרסית, צ'כית, צרפתית, קרואטית, רומנית, רוסית ושוודית. בנוסף לתרגום של ספרים שלמים, יצאו לאור במשך השנים (ובפרט לאחר מותו) מאמרים אחדים של שלום, מתורגמים לחלק מהשפות הנ"ל בכתבי עת שונים.
להלן פירוט של חלק מהתרגומים של ספריו העיקריים לשפות נוספות (התרגומים נעשו בדרך כלל משפת המקור של המהדורה הראשונה של כל ספר, למעט מקרים יוצאי דופן):
ספריית שוקן - מחקרים ומקורות בתורת הסוד בישראל, בעריכת גרשם שלום.
החל משנת תרצ"ח החל שלום לערוך סדרת ספרים בתורת הסוד, עבור ספריית שוקן. בסך הכל יצאו לאור חמישה ספרים בסדרה (שניים מתוכם נכתבו על ידי שלום עצמו ושניים אחרים בהדרכתו). שלושה ספרים נוספים היו אמורים לצאת לאור במסגרת סדרה זו: הספר הראשון (ספר ציצת נובל צבי השלם ליעקב ששפורטש), אמור היה לצאת לאור מתוך כתב היד על ידי גרשם שלום וישעיהו תשבי, אך בסופו של דבר יצא לאור בספרית ביאליק, בשנת תשי"ד, על ידי ישעיה תשבי בלבד; הספר השני (ספר הבריאה לנתן העזתי), אמור היה לצאת לאור על ידי חיים וירשובסקי, אך הוא החליט בסופו של דבר שלא להוציאו לאור; הספר השלישי (רבי נחמן מברסלב) אמור היה לצאת לאור על ידי יוסף וייס, אך הדברים לא התממשו. חמשת הספרים האחרים שיצאו לאור הם:
פרסומים, ספרים וקובצי מחקר שנערכו לכבודו או לזכרו.
כבר בחייו התפרסמו ספרים ומאמרים רבים לכבודו של שלום. החל משנות החמישים ובכל עשור לחייו יצאו פרסומים שונים לכבודו באכסניות שונות. לאחר מותו אף גדלה כמות הפרסומים. להלן יפורטו הפרסומים העיקריים (לא כולל מאמרים) לכבודו ולזכרו:
ספרים שחוברו על גרשם שלום ופועלו.
על גרשם שלום ופועלו חוברו עשרות מאמרים, עבודות דוקטורט וספרים. להלן יפורטו הספרים שחוברו עליו ועל עבודתו (לא מוזכרים כאן החיבורים שלא יצאו בצורת ספר או תדפיס נפרד):
הערות שוליים.
מ.א.ש (סרט)
מאש (באנגלית: MASH) הוא סרט קומדיית מלחמה אמריקאי שיצא בשנת 1970, בבימויו של רוברט אלטמן, שהיה מועמד לפרסי גלובוס הזהב והאוסקר על בימוי הסרט. התסריט נכתב על ידי רינג לרדנר הבן, שזכה עבורו בפרס אוסקר. הסרט מבוסס על הנובלה "MASH: A Novel About Three Army Doctors", מאת ריצ'רד הוקר. בסרט מככבים דונלד סתרלנד, אליוט גולד, טום סקריט וסאלי קלרמן.
הסרט מתרחש במהלך מלחמת קוריאה (1951–1953), ומתאר את קורותיה של יחידת צוות רפואי המוצב בבית חולים שדה, שנמצא קילומטרים ספורים מזירת הקרב. בסרט כלולות הפניות ומסרים סמויים רבים המתייחסים דווקא למלחמת וייטנאם (1962–1975), שהתחוללה בזמן יצירת הסרט.
הסרט מתאר את החברה הצבאית אמריקאית בצורה קריקטורית ויש בה ביקורת נוקבת כלפי התנהלותו של צבא ארצות הברית בשטח הקוריאני. התנהגות החיילים מאופיינת בחוסר ערכים ודרך ארץ.
שם הסרט, "M*A*S*H" הוא ראשי תיבות של Mobile Army Surgical Hospital (בית חולים כירורגי צבאי נייד).
על הסרט.
בסרט מתואר הווי הצוות הרפואי שמטפל בפצועים בבית חולים שדה, כאשר הם נתונים לזרם בלתי-פוסק של פצועים שחלקם מתים על שולחן הניתוחים. השיחות הקומיות והציניות של הרופאים המנתחים נערכות תוך כדי נתיחת הפצועים. את המתח והלחצים של מצב ארעי זה הם פורקים במעשי שובבות, שמזכירים התנהגות של נערים מתבגרים ולא פעם הסרט אף מזכיר את סרטי הנוער בהתנהלותו. אך עם זאת יש לסרט סגנון מחוספס ריאליסטי ובוטה, עם אלתורים קומיים רבים. ההומור בסרט נוטה להיות גס ובוטה, הבדיחות מרושעות, ולפעמים ניתן אף לחוש בנגיעות קומדיית הסלפסטיק. הסרט מאופיין גם בשימוש ייחודי בפסקול, בעיקר בעריכת הדיאלוגים.