צופן ויז'נר נחשב במשך שנים לצופן בלתי ניתן לפיצוח, אך בסופו של דבר פוצח על ידי צ'ארלס בבג' בשנת 1845. זאת בשל חולשתו העיקרית - אורך המפתח. אפשר לפתור בעיה זו על ידי שימוש במפתח חד־פעמי באורך הרצוי. כגון ספר שבו רצף פסקאות חסרות משמעות. כל הודעה מוצפנת בעזרת הפסקה הבאה בספר ואורך ההודעה לעולם לא יעלה על אורך הפסקה. במקרה כזה הצופן בעצם הופך לפנקס חד פעמי בתנאי שפסקאות הצופן נבחרו באופן אקראי לחלוטין. בהינתן הודעה מוצפנת אין דרך לדעת מה הייתה ההודעה המקורית, שכן בהסתברות שווה כל הודעה באורך המתאים יכולה להיות המקור. הבעיה בשיטה זו היא הצורך בהכנת ספר צופן ובהעברת עותק ממנו מראש לצד המקבל. אם ייפול הספר לידי צד שלישי, יוכל לפענח בקלות את כל המסרים שהוצפנו תחתיו. במסרים ארוכים מאוד יעילות הספר הופכת למסורבלת ופחות מעשית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:הצפנה]]
סיירת יהלו&quot;ם
מריו קמפס
מריו אלברטו קמפס (בספרדית: Mario Alberto Kempes; נולד ב-15 ביולי 1954 בבל ויז'ה שבפרובינציית קורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. קמפס, שכונה אל מטאדור, נחשב לאחד מגדולי שחקני נבחרת ארגנטינה. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
קריירת מועדונים.
קמפס החל לשחק בקבוצת אינסטיטוטו דה קורדובה, אחת המועדונים של העיר קורדובה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 באוקטובר 1973 ושיחק בה עונה אחת בה כבש 11 שערים ב-13 משחקים. לאחר מכן עבר לשחק ברוסאריו סנטרל במדיה המשיך להצטיין והפך לאחד החלוצים הטובים בליגה כשהוא כובש 86 שערים ב-107 משחקי ליגה, הוא זכה פעמיים בתואר מלך השערים (נסיונל 1974, מטרופוליטנו 1976).
היכולת הגבוהה של החלוץ התמיר לא נעלמה גם מעיני ציידי הכישרונות האירופאים. ב-1976 עבר קמפס לולנסיה מהליגה הספרדית. בספרד הוא זכה לכינוי אל מטאדור. הוא שיחק בקבוצה עד 1984 למעט בין השנים 1981 עד 1982 בה חזר לשחק בארגנטינה במדי ריבר פלייט, איתה זכה באליפות. בסך הכל ערך 185 משחקי ליגה במדי ולנסיה בהם כבש 116 שערים. הוא סיים כמלך שערי הליגה שנתיים רצופות (כבש 24 שערים בעונת 1976/1977 ו-28 שערים בעונת 1977/1978), זכה פעם אחת בגביע המלך הספרדי, גביע המחזיקות ובסופר קאפ האירופאי. קמפס נחשב לאחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של המועדון.
לאחר מכן עבר קמפס לשחק בהרקולס אליקנטה למשך שנתיים. ב-1986 עבר לשחק באוסטריה עד שנת 1991 במהלכן שיחק באוסטריה וינה, סנקט פולטן וקרמסר. ב-1995 חזר מפרישה ושיחק עונה אחת בצ'ילה ועונה אחת באינדונזיה בטרם פרש סופית.
נבחרת ארגנטינה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עשה מול בוליביה. במשך הקריירה שלו הוא הופיע 43 פעמים במדי נבחרת ארגנטינה וכבש עבורה 20 שערים. הוא ייצג את מדינתו במונדיאל 1974, מונדיאל 1978 ומונדיאל 1982.
רגע השיא מבחינתו של קמפס היה ב-1978 אז אירחה ארגנטינה את המונדיאל. קמפס קיבל את החולצה מספר 10, רמז לתפקיד המרכזי אותו מילא בנבחרת והוביל את ארגנטינה לזכייה היסטורית בגביע העולמי. הוא סיים את הטורניר כמלך השערים עם 6 שערים, שניים מהם במשחק הגמר מול נבחרת הולנד, וזכה גם בתואר השחקן המצטיין של הטורניר.
קריירת אימון וכיום.
לאחר פרישתו ממשחק ניסה קמפס קריירת אימון קצרה. הוא הוביל את דה סטרונגסט הבוליביאנית לזכייה באליפות ב-1999, התואר היחיד בו זכה כמאמן. כיום משמש קמפס כפרשן כדורגל עבור רשת ESPN.
לקראת קופה אמריקה 2011 שופץ האצטדיון האולימפי של קורדובה, שנקרא בעבר אצטדיון שאטו קררס, ושמו הוחלף לאצטדיון מריו אלברטו קמפס. קמפס היה הראשון שהבקיע שער באצטדיון זה, במשחק הכנה של נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 1978.
מאריו קמפס
קרב פורט ארתור
קרב פורט ארתור היה הקרב הפותח של מלחמת רוסיה–יפן. בעקבותיו בא מצור יפני ממושך על פורט ארתור, הנמל החשוב שהיה בידי הרוסים, ומאוחר יותר בחודש אוגוסט - קרב הים הצהוב.
הצי הקיסרי היפני היה תחת פיקודו של אדמירל היהאצ'ירו טוגו וסגנו, אדמירל שיגטו דווה, מפקד הפלגה הראשונה. זה הציע כי הספינות היפניות ינסו להתקיף את הצי הרוסי שעגן בפורט ארתור תחת חסות תותחי החוף. הוא תכנן כי ספינותיו ימשכו את הצי הרוסי לעבר המשחתות הכבדות של טוגו, שהסכים בלב כבד לרעיון לאחר ששמע את דוחות המודיעין של דווה - דוחות שהתבררו כלא מדויקים. הדוחות דיווחו כי רוב הצי הרוסי נמצא בתיקונים (לאחר מתקפה יפנית מוצלחת). למעשה הצי היה מוכן היטב וכשיר לקרב.
היפנים התרכזו בהפגזת סוללות החוף, וירו פגזי 6 ו-8 אינץ' קטנים יחסית בספינות הרוסיות. לאחר כ-30 דקות של לחימה, טוגו הפנה את הצי הראשון, תוך סיכון רב, לאחור, והחל לסגת תחת אש רוסית כבדה.
ה"נוביק" הרוסית שיגרה מטח טורפדו לעבר הסיירות היפניות, ואלו השיבו אש ופגעו בה מתחת לקו המים. בשל המוכנות הרוסית הגבוהה וההתנגדות בה נתקלו, החליט טוגו שלא להשליך אל המערכה את הפלגה השלישית (שהייתה בעתודה) ונסוג.
תוצאת הקרב.
לאחר הקרב הימי המינורי, היפנים החלו בסדרת קרבות יבשה גדולים במטרה לכבוש את פורט ארתור מידי הרוסים. קרבות אלו היו קרבות חפירות שנוהלו באמצעות ארטילריה ומכונות ירייה, והקדימו את הקרבות הדומים, טרום עידן הטנק, בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, 10 שנים מאוחר יותר. מנהיגי המערב לא הפיקו את הלקחים ממלחמה זו וזלזלו בלוחמים ממזרח. אי ההכרה בכוחם של מכונת היריה וההוביצר תרמה רבות למספר האבדות העצום במלחמת העולם הראשונה.
חיים נוי (עיתונאי ועורך)
חיים נוי (נולד בתל אביב בשנת 1946), עיתונאי ועורך.
ביוגרפיה.
אביו של נוי היה העיתונאי שבתי פורטנוי, כתב לענייני פלילים, מוותיקי העיתון "ידיעות אחרונות".
נוי עבד בעתי"ם, סוכנות החדשות הישראלית החל מ-1969. את דרכו המקצועית הוא התחיל ככתב בבתי המשפט וכתב פלילים. היה מייסד וחבר תא כתבים לענייני משטרה ופלילים הוקם באגודת העיתונאים בתל אביב בהמשך שימש עורך חדשות ראשי ומרכז המערכת. הוא מונה לעורך הראשי, ולמנכ"ל ב-1998.
בסוף 2003 נסגרה סוכנות עתי"ם על ידי בעלי המניות שלה, העיתונים הגדולים בישראל, נוי המשיך לעבוד בעת"ים עד אפריל 2004, בעקבות רכישתה בידי צביקה גנות ושאול גולן, בעלי חברת "אטלס" להפצת עיתונים.
לאחר שפרש הוא מונה לעורך הראשי של סוכנות ידיעו’ חדשה שהוקמה באותה עת בשם "אי.פי.איי" (IPA) - "סוכנות העיתונות הישראלית", שנסגרה לאחר זצן קצר.
אחר כך עסק נוי בכתיבת רשימות ביקורת בנושאי תרבות ואמנות, ובעיקר סיקור הצגות תיאטרון שונות ומופעי אופרה . רשימותיו מתפרסמות, בין השאר, באתרי אינטרנט ובלוגים שונים, ובכללם news1, דה מרקר קפה, מאמרים, יו-פוסט, ועוד.
חיים אישיים.
נוי נשוי למשוררת והפסלת מיכל הירש נוי, והם מתגוררים ברמת-גן.
פרנק לויד רייט
פרנק לויד רייט (באנגלית: Frank Lloyd Wright; 8 ביוני 1867 – 9 באפריל 1959) היה אחד האדריכלים החשובים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
חייו.
ילדותו.
רייט נולד בעיירה חקלאית – ריצ'לאנד סנטר, ויסקונסין, ארצות הברית. בילדותו שיחק הרבה בקוביות פרובל (מתנה מאימו); בזכרונותיו הוא מציין את ההשפעה שהייתה לקוביות אלה על גישתו לתכנון; הרבה מהמבנים שהוא תכנן מתייחדים בבהירות הגאומטרית שלהם. בבגרותו, אימץ את עקרונות היוניטריאניזם והטרנסצנדנטיות (וב־1905 תכנן את "יוניטי טמפל" באוק פארק, אילינוי).
לימודים וראשית הקריירה.
רייט החל את לימודיו הגבוהים ב־1885 בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת ויסקונסין, שם היה חבר באחווה ΦΔΘ (פי דלתא תטא). במקביל ללימודיו הוא עבד תחת אלן קונובר, קבלן מקומי ופרופסור להנדסת בניין. ב־1887, עזב רייט את האוניברסיטה ללא קבלת תואר (אם כי הוא קיבל דוקטורט לאמנויות לשם כבוד ב־1955) ועבר לשיקגו, שם הצטרף למשרד האדריכלים של ג'וזף לימן סילסבי. תוך שנה, הוא עזב את סילסבי על מנת לעבוד עבור אדלר וסאליבאן. לאדריכל לואיס סאליבאן הייתה השפעה רבה על הסגנון שפיתח לעצמו רייט כמו גם על אסכולת שיקגו כולה. מ־1890, קיבל רייט את כל התכנונים למגורים במשרד. ב־1893, לאחר ריב עם מעסיקיו על רקע עבודות שרייט קיבל מחוץ למשרד, עזב את אדלר וסאליבאן ופתח משרד משלו באוק פארק, אילינוי.
קריירה עצמאית.
עד שנת 1901 תכנן רייט כחמישים פרויקטים, כולל בתים רבים בעיר מגוריו.
בין 1901 ל־1911, תכנן מבנים למגורים שכונו "בתי ערבה" (prairie houses) - בתים נמוכים וגדולים עם גגות שאינם בולטים, קווי שמים נקיים, ארובות נמוכות ומרפסות, כשהוא משתמש בחומרים טבעיים. הבתים נקראו כך מכיוון שתכנון זה היה אמור להתאים לשטח שסביב שיקגו. לרייט גם היה תפקיד מרכזי בפיתוח רעיונות "תוכניות פתוחה" לעיצוב פנים במגורים, כאשר הוא החשיב את החלל הפנימי כחלק החשוב ביותר בתכנון המבנה. הוא האמין כי האנושיות היא דבר מרכזי ביותר בתכנון. את רוב הדוגמאות לגישה הזו ניתן למצוא בבאפלו, ניו יורק, תוצאה של החברות בין רייט לבין מנהל בחברת הסבון לרקין, דרווין מרטין. ב־1902 חברת לרקין החליטה לבנות מבנה מנהלי חדש. רייט הגיע לבופאלו ותכנן לא רק את המבנה המנהלי עבור החברה, אלא גם שלושה בתים של המנהלים עצמם, בית ג'ורג' ברטון, בית דרווין ד. מרטין ובית ויליאם הית'.
ב־1910, החלה יצירתו של רייט להתפרסם גם באירופה עם פרסומו של הווסמות' פורטפוליו.