בשעה שהמתקפה בחוף נמשכה והמטרות עדיין לא הושגו, החל להגיע הגל השני של התוקפים בשעה 7:00 עם מספר גדול בהרבה של חיילים, כלי נשק כבדים ומפקדות ניידות, אולם גם הם נתקלו בתנאים דומים לאלו של הגל הראשון. התגבורת שהגיעה עם הגל השני השיגה מעט הקלה בכך שפשוט היו לגרמנים הרבה יותר מטרות על שטח רחב יותר בחוף, מה שגרם לכוח האש שלהם להתפזר יותר ולא להיות מרוכז. אבל הניצולים מהגל הראשון לא יכלו לספק מספיק אש חיפוי, והחיילים שנחתו בגל השני המשיכו לספוג אבדות רבות מאוד. בנוסף, הכישלון לפנות מכשולים ושבילים הוסיף לקשיים של הגל השני, בגלל הגאות החזקה שהסתירה את המכשולים שהיו בתוך הים.
בגל השני נחת קולונל מפקד רגימנט 16 שתפס פיקוד על החיילים של רגימנט 16 בחוף והובילו אותם להתקדם בקריאה שעל החוף יישארו רק "המתים ואלה העומדים למות". על חלקו של טיילור בכיבוש חוף אומהה עוטר בצלב השירות המצוין. בנוסף, בריגדיר גנרל וויליאם ווינמן סגן מפקד הדיוויזיה ה-1, תפס פיקוד על הנעשה בחוף, והחליט על הפסקת קידום כוחות כבדים ועל הנחיתה של רגימנט 18.
במקביל נחתו בריגדיר גנרל נורמן קוטה, סגן מפקד הדיוויזיה ה-29. וכן קולונל צ'ארלס קנאם מפקד רגימנט חי"ר 116. שתפסו פיקוד על החיילים של רגימנט 116 בחוף והובילו אותם להתקדם לעבר עמדות הגרמנים. דבר זה איפשר את פריצת הכוחות ויצירת ראש גשר שאיפשר הנחתת כוחות שריון. על חלקו של קוטה בכיבוש חוף אומהה עוטר בצלב השירות המצוין.
המצב הגרמני.
בשעה 13:35 דיווחה הדיוויזיה ה-352 הגרמנית שהמתקפה האמריקאית נעצרה והתוקפים נהדפו בחזרה אל הים. אבל כמה שעות לפני כן, ב-7:35, דיווח רגימנט החי"ר ה-726 לפיקוד הגרמני ש-100 עד 200 לוחמים אמריקאים חדרו דרך מערך ההגנה שלו, והחלו לתקוף את רשת התעלות והביצורים, ששלטה על החוף. האבדות בקרב המגינים התחילו לתפוח ובאותה שעה ביקש הרגימנט ה-916 תגבורת לחוף. הבקשה לסיוע נדחתה בגלל שכל הכוחות הגרמניים באזור היו עסוקים בהדיפת נחיתות בעלות הברית, והתגבורת הוחשה למקומות אחרים. צוות קרב מאייר, כוח העתודה הנייד היחיד שעמד לרשות הפיקוד הגרמני המקומי, נשלח בתחילה לטפל בדיווחים על צנחנים אמריקאים, שהונחתו באזור בשעות הלילה, ולאחר מכן נשלח מזרחה לכיוון חוף גולד (שם נחתו הבריטים) עקב קריסת מערך ההגנה הגרמני שם.
הפריצה.
תקיפת הצוקים.
בסביבות השעה 7:30 שרידי פלוגה ג' מגדוד הריינג'רס השני שנחתו בגל הראשון באגף הימני של אומהה, הצליחו להגיע עד לגדר החוף והתחילו לטפס על הצוקים. ביחד עם קבוצת חיילים נוספת הם עברו את הצוקים, חיסלו את ההגנה ופתחו את אחת היציאות הראשונות מהחוף אל עבר וירוויל.
באזור אחר של החוף, בשעה 7:50, אחת הפלוגות גם היא מהגל הראשון הצליחה להגיע עד לגדר החוף, ובעזרת מוקשי צינור הם פרצו את ההגנה ואת גדר התיל והחלו להתקדם לעבר הצוקים. לאחר כחצי שעה נוספו אליהם מספר פלגות שהצליחו לעבור את חלוקי החוף וביחד הם ביססו לעצמם אחיזה בצוקים. עד השעה 9:00 יותר מ-600 חיילים אמריקאים מחולקים לקבוצות קטנות הגיעו עד לצוקים והמשיכו משם לתוך היבשה. מערך ההגנה הגרמנית על החוף החל להתפרק והמגינים החלו לברוח במקומות מסוימים, תוך שהם סופגים אבדות רבות. גם התנגדות מערך ההגנה בתוך היבשה הייתה חלשה מאוד והתבססה על כיסי התנגדות קטנים בכוח של מחלקות וכיתות, אף על פי שאלו הצליחו לעכב פעמים רבות את ההתקדמות האמריקאית.
ביסוס ראש גשר.
למרות החדירה לתוך היבשה המטרות העיקריות לא הושגו עדיין. השבילים, שהיו הכרחיים לתנועת כלי רכב מהחוף לתוך היבשה, עדיין לא נפתחו, והגרמנים המשיכו להילחם בעקשנות. בכל מקום שבו כלי הרכב נחתו הם נתקלו ברצועת חוף צרה מאוד וללא כל הגנה מאש אויב, וב-8:30 הוחלט להשהות את כל נחיתת כלי הרכב.
הדיווח המקורי מאומהה היה: "לטנקים היו חיים מאוד קשים שם...". אחד המפקדים של גדוד החי"ר השני אמר: "הטנקים הצילו את היום. הם ירו על הגרמנים ללא רחמים, וקיבלו אותו דבר בחזרה." כשהשעות עברו ההגנות בחוף הושמדו לאט לאט, הרבה פעמים על ידי טנקים. כשהם מפוזרים לאורך כל החוף, לכודים בין המים לבין גדר החוף הגבוהה, וללא תקשורת בין המפקדים נאלצו הטנקים לפעול כל אחד לבד.
עד שעות אחר הצהריים המוקדמות כל ההגנות סביב היציאה לווירוויל הושמדו על ידי תותחי הצי, אבל ללא מספיק כוח על הקרקע שיחסל את שאריות המתנגדים לא יכלה הדרך להיפתח. רק בשעות הלילה יכלו כלי רכב לעבור סוף סוף דרך היציאה הזאת ולהתקדם פנימה.
עד שעות הערב פונו כל היציאות מהחוף וכמעט שלא נותרה התנגדות גרמנית. מהנדסים פינו כבישים מהמוקשים הרבים שהונחו והניחו לתנועה גדולה של כלי רכב שהיו תקועים בחוף להתחיל לנוע לתוך העיירות סביב אומהה.
סוף היום.
לאחר החדירה לתוך היבשה, נלחמו קבוצות קטנות של חיילים והשיגו התקדמות מעטה מאוד. בתום יום הפלישה עומק ראש הגשר האמריקאי לא עלה על 2.5 ק"מ באזור העיירה קולוויל במזרח, ופחות מזה במערב באזור העיירות סט. לורנט ווירוויל. עדיין נותרו מספר כיסי התנגדות גרמניים, וכל ראש הגשר היה בטווח הארטילריה הגרמנית. מתוך 2,400 טונות של ציוד שתוכנן לנחות באומהה ביום הפלישה, רק 100 טונות הונחתו. אבדות הכוחות האמריקאים שנחתו בחוף אומהה הוערכו בכ-3,000 (אין אומדן מדויק) הרוגים, פצועים ונעדרים, ולפי מחקר אחד היו אף כבדות בהרבה. גל הנחיתה הראשון ספג הכי הרבה אבדות בחי"ר, מהנדסים וטנקים. הדיוויזיה ה-352 הגרמנית ספגה בסך הכל כ-1,200 הרוגים, פצועים ושבויים במהלך יום הלחימה, כ-20% מכוחה, חלקם לא במסגרת הלחימה סביב חוף אומהה. השילוב של אבדות כבדות של האמריקאים בתחילת המבצע ושל הקושי להתקדם דרך ההגנות כמעט גרם לגנרל עומר בראדלי לנטוש את אומהה, לעומת פילדמרשל מונטגומרי ששקל להסיט את החיילים מאומהה לחוף גולד.
בני שליטא
בני שליטא (נולד ב-13 בנובמבר 1934) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית מנחמיה וכחבר הכנסת.
בני שליטא נולד בחיפה בשנת 1934. שירת בצנחנים בסדיר ובמילואים. בגיל 22 נבחר לראשות המועצה המקומית מנחמיה והיה ראש המועצה הצעיר ביותר שנבחר בישראל לתפקיד. שימש בתפקיד זה ברציפות במשך 36 שנים, עד שנת 1992. בשנת 1981 נבחר לכנסת מטעם הליכוד, כנציג המפלגה הליברלית (אם כי במקור היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית ואף הוצב ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת הרביעית) והוא כיהן בכנסת עד שנת 1988. בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה ובוועדת החוץ והביטחון, ובכנסת ה-11 היה גם חבר בוועדת הכספים.
שליטא נבחר בפעם האחרונה לראש מועצת מנחמיה בשנת 1989 אך כיהן עם מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. במהלך הקדנציה הועלו נגדו טענות לאי סדרים כספיים ובעקבות זאת הורה שר הפנים על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד נציג האופוזיציה. כעבור מספר שנים דרש שליטא משר הפנים להדיח את מחליפו ולמנות למנחמיה ועדה קרואה, ומבוקשו נתמלא.
בשנת 1993 הוגש נגד שליטא כתב אישום שייחס לו שלושה אישומים של שחיתות ציבורית. בית משפט השלום זיכה אותו משניים מהאישומים, אך הרשיע אותו בשלישית, לפיה הוא דאג שהמועצה המקומית מנחמיה תשכור משרד פרסום כביכול עבור המועצה, כשבעצם המטרה הייתה קידום בחירתו לרשימת הליכוד לכנסת בבחירות 1988. על שליטא נגזרו ששה חודשי מאסר על תנאי וקנס כספי. שליטא ערער לבית המשפט המחוזי, שזיכה אותו מחמת הספק ב-31 בדצמבר 2002. בית המשפט קבע שחלו פגמים בהרשעתו ועל כן היה ראוי להחזיר את הדיון לבית משפט השלום לדיון חוזר. אולם, בהתחשב בזמן שחלף ופרישתו מפעילות ציבורית הוחלט לזכותו מחמת הספק.
לאחר פרישתו מהכנסת היה חבר הנהלת גמלאי הכנסת ונאבק כנגד המלצות ועדת גרונאו לצמצם הטבות (כמו טלפון ועיתון חינם) לגמלאי הכנסת.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו "הוד מעלתו האזרח", העוסק בדעותיו ובאירועים מחייו.
בוסטון רד סוקס
הבוסטון רד סוקס (באנגלית: Boston Red Sox; בתרגום חופשי: הגרביים האדומים של בוסטון) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בבוסטון, מסצ'וסטס. קבוצת הבוסטון רד סוקס נוסדה ב-1901 והיא אחת משמונה הקבוצות המקוריות של האמריקן ליג. עד 1909 היא נקראה בוסטון אמריקנס. היא ניצחה את הוורלד סיריס הראשון ב-1903 מול אלופי הנשיונל ליג, הפיטסבורג פיירטס. מאז שנת 1969, משחקת הקבוצה בבית המזרחי של האמריקן ליג.
קבוצת הניו יורק יאנקיז היא היריבה המיתולוגית של בוסטון רד סוקס, ויחד הן יוצרות את אחת התחרויות המתוחות ביותר שיש בספורט האמריקאי.
שם הקבוצה מכיל שגיאת כתיב מכוונת. המילה "גרביים" באנגלית נכתבת "Socks" ולא "Sox", כפי שהיא מופיעה בשם הקבוצה.
היסטוריה.