אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, קיבלה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה את השליטה על האזור שכולל היום את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה. בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה אליה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הולנד על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן ל. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
נציגויות דיפלומטיות.
אוסטריה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-6 קונסוליות באמסטרדם, איינדהובן, חרונינגן, מאסטריכט, רוטרדם ווילמסטאד. מאידך, הולנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-4 קונסוליות בגראץ, אינסברוק, לינץ וזלצבורג.
יחסי אוסטרליה–ניו זילנד
יחסי אוסטרליה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין ניו זילנד.
היסטוריה.
מפעם לפעם עולה רעיון איחוד בין המדינות. הוא הוזכר עוד בחוקה של אוסטרליה כמהלך אפשרי. בשנת 2001 הפוליטיקאי האוסטרלי בוב קטלי פרסם ספר בנושא. מצד ניו זילנד הרעיון לא מקבל התייחסות של ממש.
הגירה.
בעקבות הסכמים שנחתמו בין אוסטרליה לניו זילנד בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, יכלו תושבי שתי המדינות לעבור ללא אשרה ממדינה אחת לשנייה, אך היו זקוקים לאשרה על מנת להגר מאחת המדינות לשנייה
בשנת 1973 נכנסה לתוקף האמנה הטרנס–טסמנית שמתירה לאזרחי שתי המדינות להגר מאחת המדינות לשנייה גם ללא אשרה
צבא.
במלחמת העולם הראשונה, חיליים מאוסטרליה ומניו זילנד נלחמו זה לצד זה במסגרת כוח אנזא"ק (ANZAC), כוח צבאי התנדבותי, שכלל יחידות מאוסטרליה ומניו זילנד שאוחדו לכוח צבאי אחד שנלחם תחת הכתר הבריטי. הקרב הראשון בו השתתף הכוח היה קרב גליפולי שנערך בטורקיה והחל ב-25 באפריל 1915. בנוסף כוח אנזא"ק השתתף במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ובמסגרתו הכוח נלחם תחת הצבא הבריטי, והיה חלק מכוחות הצבא הבריטים שכבשו את ארץ ישראל מידי הטורקים.
כמו כן, 2 המדינות הן חברות בברית הסדרי ההגנה של חמש המעצמות.
כלכלה.
בין אוסטרליה לניו זילנד מתקיימים קשרי מסחר חזקים שהתחזקו עוד יותר לאחר ששתי המדינות חתמו על "הסכם הסחר אוסטרליה–ניו זילנד ליחסים כלכליים קרובים יותר" (Australia–New Zealand Closer Economic Relations Trade Agreement) , הסכם סחר חופשי שנחתם ב-28 במרץ 1983 ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 1983.
ראסטי ג'יימס
ראסטי ג'יימס (באנגלית: Rumble Fish; בתעתיק: ראמבל פיש; בתרגום חופשי: דג קרב) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של פרנסיס פורד קופולה. הסרט מבוסס על הרומן "Rumble Fish" מאת ס"א הינטון, שהייתה שותפה גם בכתיבת התסריט.
הסרט מתרכז במערכת היחסים בין מוטרסייקל בוי (מיקי רורק), מנהיג כנופיות נערץ לשעבר, המבקש לחיות חיים שלווים יותר, לבין אחיו הצעיר, ראסטי ג'יימס (מאט דילון) מתבגר ששואף להיות מאיים כמו אחיו.
סקירה כללית.
קופולה כתב את התסריט לסרט עם הינטון בימים החופשיים בעת צילומי הסרט "נערי הכרך" (עיבוד לרומן "נערי הכרך", גם הוא מאת הינטון). קופלה יצר את שני הסרטים במקביל, ונעזר ברבים מהשחקנים ומאנשי הצוות שעבדו איתו בסרט נערי הכרך.
הסרט ידוע בשל הסגנון האוונגרדי שלו, שמשלב אווירה של סרט אפל. הסרט צולם על גבי פילם שחור-לבן בחשיפה גבוהה. בסרט משולבים הרמזים לקולנוע הגל הצרפתי החדש ולאקספרסיוניזם גרמני. הסרט מכיל פסקול ניסיוני שהלחין סטיוארט קופלנד (מתופף הפוליס) שהשתמשה עבורו במוסינק, שהיה כלי חדש באותה תקופה.
יחסי אוסטריה–לוקסמבורג
היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי לוקסמבורג, עד לאחר המהפכה הצרפתית.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה.
ארצות השפלה ההבסבורגיות.
בשנת 1482 מתה מארי, דוכסית בורגונדיה, ובנה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג ירש את ארצות השפלה הבורגונדיות. בשנת 1482 פרץ המרד הפלמי נגד מקסימיליאן מאוסטריה שנמשך עד לשנת 1491, ובשנת 1483 הסתיימה מלחמת האזרחים השנייה באוטרכט. בשנת 1506 מת פיליפ במפתיע, ובנו בן השש קרל, ארכידוכס אוסטריה ירש את ארצות השפלה. סבו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שילב את ארצות השפלה הבורגונדיות בתוך המעגל הבורגונדיני, ולאחר מכן השטחים הללו זכו באוטונומיה מסוימת. בשנת 1515 רכש קרל את האדמות של אוברייסל ואת בישופות אוטרכט, וכן סיפח את פריזלנד מגאורג, דוכס סקסוניה, ובכך הוסיף לנחלותיו את חרונינגן וחלרה. בשנת 1548 ארגן קרל את שבעה-עשר המחוזות באמנת בורגונדיה, לפיו האחוזות הקיסריות מיוצגות בדיאט הקיסרי באאוגסבורג, ובשנת 1549 ניתנה בעקבותיה הסנקציה הפרגמטית של 1549, שהגדירה את שבעה-עשר המחוזות כישות נפרדת מן האימפריה ומן צרפת.
אחרי שוויתר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על כיסאו בשנת 1556, נחלותיו התחלקו בין בנו, פליפה השני, מלך ספרד, מלך ספרד, לבין אחיו, פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שבעה-עשר המחוזות נפלו בחלקו של פליפה. סכסוכים בין פליפה השני, שהיה קתולי אדוק, לבין נתיניו ההולנדים הובילו למרד הידוע כיום בשם מלחמת שמונים השנה. שבעת המחוזות הצפוניים זכו בעצמאות כרפובליקה בשם איחוד שבעת המחוזות.
ארצות השפלה האוסטריות.
בהסכם ראשטט שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, נמסרו ארצות השפלה הספרדיות לאוסטריה. האוסטרים לא היו מרוצים מהנחלות הללו, עקב הגבולות הארוכים עם צרפת, אולם האזור ניתן לאוסטריה בעקבות התעקשות הולנד ובריטניה שחששו מהשפעה צרפתית באזור. מצודות הגבול הוחזקו על ידי חיילים הולנדים, כפי שנקבע בהסכם ראשטט.
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקים את חברת אוסטנדה, שמטרתה הייתה להתחרות בסחר הבריטי וההולנדי, אולם הניסיון לא צלח.
האוסטרים שלא היו מרוצים מהחזקתם באזור, ניסו במשך כל התקופה להחליפו בבוואריה. בשנת 1757 נחתם הסכם ורסאי בין אוסטריה לצרפת, ובו סוכם שצרפת תסייע לאוסטריה לכבוש מחדש את שלזיה, תמורת העברת ארצות השפלה לפליפה, דוכס פארמה, אולם בשנת 1758 בוטל ההסכם ואוסטריה המשיכה לשלוט באזור.
בשנת 1784 ניסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לדרוש מהולנד לפתוח את נהר הסכלדה לשיט, אולם לבסוף הושג הסכם שהולנד תפצה את אוסטריה ב-2 מיליון גילדן הולנדי, אך הנהר יוסיף להיות סגור לשיט.
הקיסר יוזף השני, ברוח עידן האורות והאבסולוטיזם הנאור, יזם סדרה של רפורמות מקיפות בארצות השפלה בשנות השמונים של המאה ה-18, שנועדו ליצור משטר מודרני וריכוזי בתחומי המנהל, הפוליטיקה והמשפט. הרפורמה נועדה להחליף את המערכת המבוזרת הישנה במערכת משפטית מאוחדת שתשמש את הקיסרות כולה, והמחוזות העצמאיים של ארצות השפלה האוסטריות יוחלפו בתשעה מחוזות על פי הדגם האוסטרי, מחולקים ל-35 חבלים. יוזף גם חילן את מערכת החינוך וארגן מחדש (או ביטל) כמה מסדרי נזירים.
ב-1789 פרץ מרד עממי בארצות השפלה האוסטריות בתגובה למדיניות הריכוזית של הקיסר. הופיעו שתי סיעות: הסטאטיסטים שהתנגדו לרפורמות (מהמילה "סטאט", כלומר "מדינה"), והוונקיסטים, שנקראו על שם יאן פרנס וונק (Vonck), שתחילה תמך ברפורמות, אבל מאוחר יותר הצטרף לאופוזיציה בשל הדרך הכושלת שבה הן יושמו.
ההתקוממות החלה בבראבנט, שב-1789 הכריזה כי היא אינה מכירה עוד בשלטונו של הקיסר, ובכך התחילה את מה שמכונה מהפכת בראבנט. מנהיגם של הסטאטיסטים, הנדריק ון דר נוֹט (Van der Noot), חצה את הגבול אל הרפובליקה ההולנדית וגייס שם צבא קטן בעיר ברדה שבסְטָאטְס-בראבנט (החלק של בראבנט שנכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית, כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד).
באוקטובר של אותה שנה הוא פלש לבראבנט גופא וכבש את טורנהאוט לאחר שהביס את האוסטרים בקרב טורנהאוט ב-17 באוקטובר. גנט נכבשה ב-13 בנובמבר, וב-17 בנובמבר נמלטו מבריסל העוצרים אלברט מסקסוניה והארכידוכסית מריה-כריסטינה. שאריות הצבא הקיסרי הסתגרו מאחורי הביצורים הכבדים של לוקסמבורג ואנטוורפן.
ון דר נוט הכריז על עצמאותה של בראבנט, ושאר מחוזות ארצות השפלה האוסטריות הצטרפו אליו עד מהרה (מלבד לוקסמבורג). ב-11 בינואר 1790 הם חתמו על ברית וכוננו קונפדרציה בשם המדינות הבלגיות המאוחדות; הברית הושפעה מנוסח שבועת ההתכחשות ההולנדית מ-1581 ומהכרזת העצמאות של ארצות הברית מ-1776.
בלא כל קשר ישיר, פרצה ב-1789 מהפכה גם בבישופות לייז'. המהפכנים כוננו רפובליקה, שהצטרפה למדינות הבלגיות המאוחדות במעין ברית. ון דר נוט, שהכיר במעמדה השברירי של המדינה החדשה, ניסה לשאת ולתת עם מדינות זרות כדי לזכות בתמיכתן, ואף הציע איחוד עם הרפובליקה ההולנדית, אך לא זכה להצלחה. בינתיים גברו העימותים הפנימיים בין הסטאטיסטים והוונקיסטים, שהגיעו עד סף מלחמת אזרחים.