ולאדילבה גדלה בפולין בדרוהוביץ. בנערותה היו לה ידידים צעירים יהודים מפיהם שמעה על תנועות הנוער הציוניות. היא הייתה חברה במועצת העיר של דרוהוביץ ועמדה בראש מחלקת הסעד. במסגרת עבודתה סייעה ליהודים עניים והתעניינה בהם ובבעיה היהודית. נחשבת לאישה הראשונה שעמדה לבחירה למועצת העיר וכמו כן הייתה פעילה באיגוד הנשים בעיר. ב-1934 ביקרה בארץ ישראל עם בעלה. בני הזוג ערכו סיורי ברחבי הארץ והתעניינו במיוחד בבעיות היישוב היהודי, בבעיות רווחה ובארגוני נשים כגון, ויצו והדסה. עם חזרתה לפולין כתבה מאמרים והרצתה על ישראל. לאחר שעברה עם בעלה ובנה ללבוב היא הצטרפה למפלגה הדמוקרטית ובהמשך נבחרה ליו"ר המפלגה בעיר. חומס הייתה עדה לעליית האנטישמיות בפולין. היא לחמה נגד אפליית הנומרוס קלאוזוס של סטודנטי יהודים באוניברסיטאות בפולין, ואף השתתפה בהלווית המונים שנערכה לסטודנט יהודי צעיר שנרצח ב-1937 בלבוב. פעילותה להפסקת גילויי האנטישמיות גררו איומים על חייה וגם בעלה סולק מהצבא הפולני.
פועלה בתקופת השואה.
במלחמת העולם השנייה כבש הצבא הסובייטי את לבוב ובעלה גויס מחדש אך נמלט יחד עם בנה לבריטניה והצטרף בהמשך ללחימה נגד הגרמנים ונפל בשבי. בנה הצטרף לכוחות בעלות הברית כטייס בחיל האוויר המלכותי. חומס נאלצה למצוא מקומות מסתור מאחר שהרוסים רדפו גם את נשות הקצינים שהתגייסו לצבא הפולני. בהמשך הצטרפה למחתרת הפולנית. באותה עת החלו להגיע פליטים יהודים מפולין ללבוב ובמסגרת פעילותה המחתרתית ארגנה עבורם קורסים ללימוד השפה הרוסית. ביוני 1941 לאחר הפלישה הגרמנית למזרח פולין ולברית המועצות נערך פוגרום ביהודי לבוב ויהודי העיר רוכזו בגטו. חומס הנהיגה את סניף לבוב של הארגון המחתרתי ז'גוטה שסייע ליהודים בתקופת הכיבוש הנאצי. חומס אספה תרומות והקימה קרן סיוע ליהודים. בנוסף פעלה לזיוף מסמכים כדי להקנות זהות ארית בדויה ליהודים שגרו מחוץ לגטו לבוב. היא סייעה ליהודים בגטו ומחוץ לגטו בדרכים נוספות, כגון מציאת מסתור והענקת טיפול רפואי. חומס דאגה להסתרת ילדים יהודים שהועברו לידיה בקרב משפחות פולניות ובבתי יתומים ודאגה לבקרם. על מנת שלא להיתפס נהגה לשנות את שמה ואת כתובתה מדי פעם. כש החמיר המצב בגטו היא דאגה להבריח ילדים ומבוגרים יהודים דרך תעלות ביוב ובעגלות אשפה.כ-60 ילדים יהודים היו תחת חסותה.
לגרמנים נודע שבעלה ובנה בבריטניה ולוחמים נגד הנאצים, ולכן הייתה חומס מבוקשת ונעה בין מקומות מסתור. בנובמבר 1943 נאלצה לעבור לוורשה. בנה נהרג במלחמת העולם השנייה במסגרת שירותו בחיל האוויר המלכותי.
לאחר המלחמה.
בסיום המלחמה נודע לה שבנה נהרג. היא עזבה לצרפת ושם פגשה בבעלה ששוחרר מהשבי הגרמני. בצרפת הוא חלה במחלה ממארת ונפטר. לאחר פטירתו עברה ללונדון ונאלצה לעבוד בעבודות כפיים לפרנסתה. כמה מניצוליה שעלו לישראל, ואיתרו אותה, שכנעו אותה לעלות לארץ והבטיחו לסייע לה. במכתב שנשלח אליה ב-14 באוקטובר 1964 נתבשרה שהחל מחודש דצמבר יעמוד לרשותה חדר בבית הורים ולכן היא יכולה להתחיל בסידורים הנדרשים על מנת להגיע לישראל. היא נענתה להזמנתם ובאחרית ימיה התגוררה בחיפה בבית הורים "כרמל" בחיפה.
הנצחה.
היא כונתה על ידי ניצוליה "המלאך מלבוב". ב-1966 העניק יד ושם לחומס את התואר "חסידת אומות העולם". היא ביקרה בישראל ונטעה עץ ביד ושם. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ולאדיסלבה ואותר קברה בבית הקברות הלטיני בחיפה.
לקריאה נוספת.
.Drzewieniecki, Joanna, ed. "Dance with Death: A Holistic View of Saving Polish Jews During the Holocaust". Hamilton Books, 2019
כרמלי, עמוס. "המלאך מלמברג" לפגישה עם ניצוליה, עיתון דבר, 10.1.1961.
יומי הוא חלום
יומי הוא חלום הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי שי נובלמן, אשר הופק מוזיקלית ידי עוזי פיינרמן ונובלמן. האלבום יצא בשנת 2013 והוא הראשון של הזמר שמילותיו הן בשפה העברית.
העבודה על האלבום החלה בקיץ 2010, עת נובלמן חבר לשכנו, ושותפו להפקת האלבום, המוזיקאי עוזי רמירז, והסתיימה כשנתיים אחר כך.
חלק מהנושאים ומהמוטיבים בשירי האלבום הושפעו ישירות מהעיר: בשיר "רץ ביפו" (שאת מילותיו כתב עם דן תורן), הוא שר על סוס הדוהר בין רחובותיה של העיר, ומביא סיפור אהבה בדיוני בין ילדיהם של שני משוררים, ערבי ויהודי: שמואל בן עדיה ואל קייאס. בשיר "אין לה אוויר", מתוארת בחורה מקומית, בת האלוהים, המטיילת בשדרה בעיר ונרדפת על ידי קריאות המואזין.
שני שירים אחרים (אותם כתב עם ערן צור), הושפעו מהקרבה אל הנמל והים: "בילי באד" - אדפטציה של צור על פי ספרו הקלאסי של הרמן מלוויל, אודות מלח אונייה המוצא להורג, ו"דייגת" המספר על אשה היוצאת לדוג סיכויים אבודים בנהר.
האלבום כלל גם מספר שירים אוטוביוגרפיים: "כל יום משתנה", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום, (ואף שובץ ברשימות השידור בתחנות הרדיו השונות), ומספר על השינויים התכופים אותם חווה הכותב בתקופה ההיא, "ג'וליאן ואני" המספר על יום בדירה, מחסומי היצירה ואבהות טרייה, ו-"סיפורו של גולש", המתאר את ההתמכרות שבגלישה באתרי האינטרנט.
האלבום כולל גם שתי גרסאות כיסוי לשירים לועזיים אותם תרגם נובלמן לעברית: הראשון שבהם, שיר הנושא, "יומי הוא חלום", היה במקור My year is a day, להיט פופ פסיכדלי צרפתי משנת 1968 של Les Irresistibles ו-"שדים" (במקור "Demons") של הלהקה הבריטית Super furry animals. ארבעה סינגלים יצאו מהאלבום, כאשר לשלושת הראשונים אף צולמו קליפים: "כל יום משתנה", "אין לה אוויר", "יומי הוא חלום" ו"רץ ביפו"/ "יש אהבה". קליפ נוסף יצא לשיר ״סיפורו של גולש״.
מוזיקאים אורחים שהשתתפו באלבום תרמו גם הם לצביונו: אלי לולאי (סולנה של להקת רוקפור), סוזי מילר, דנה עדיני בילי לוי, יונתן שילנסקי בקולות רקע, עוזי רמירז בגיטרה, שחם אוחנה בבס ועוד.
עטיפת האלבום מציגה צילום עתיק של נמל יפו משנת 1898, בו נשתל צילומו של נובלמן, לצד דייגים מקומיים (מהצילום המקורי), עם קליגרפיה של האמנית גיתית רפאל.
השיר ״רץ ביפו״ נכלל בשנת 2016 בדיסק אוסף כפול של המוזיקאי דן תורן, ״לא ארזתי לבד״.
ביקורות.
יומי הוא חלום יצא לחנויות בחודש יוני 2013. אלבום ראשון מזה שנים שהוציא נובלמן בשפה העברית. יואב קוטנר שיבח את האלבום בישראל היום. רועי בהריר כתב ביקורת אוהדת ב-nrg. כתבי מגזין Timeout בחרו בו כ"אלבום הישראלי של הקיץ". גם נדב מנוחין מ-Walla שיבח את האלבום. גיא חג'ג' כתב ביקורת חיובית בבלוג המוזיקה עונג שבת.
נורת' אמריקן F-100 סופר סייבר
פייג'ווד
פייג'ווד (באנגלית: Pagewood) הוא פרוור בסידני, הממוקם 8 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
גאוגרפיה.
פייג'ווד ממוקם בלב הפרוורים המזרחיים של סידני, וגובל ממזרח באיסטגרדנס, ממערב בבוטאני, מדרום בהילסדייל ומטרוויל, ומצפון בדייסיוויל ומסקוט. בקצהו הצפוני של הפרוור מצוי מגרש הגולף איסטלייק.
היסטוריה.
פייג'ווד נבנה במקור כפרוור גנים, בדומה לדייסיוויל הסמוכה. הפרוור החל בשנת 1919, והבית הראשון שנבנה בו היה אחוזת גני מונאש (Monash Gardens). בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה החלה תנופת בנייה בפרוור, ונבנו בו מספר רב של בנייני מגורים. כבר בשנת 1929 נקבע שם הפרוור לפייג'ווד על שם חבר המועצה העירונית פ.ג. פייג'.
פייג'ווד היה ביתו של אולפן הפקת הסרטים נשיונל שנפתח ב-1935. האולפן הפיק סרטי קולנוע אוסטרלים ובריטים.
מ-1940 ועד 1981 פעל בפרוור מפעל המכוניות של ג'נרל מוטורס הולדן.
בשנת 1987, על הקרקע שבה פעל אולפן הקולנוע נשיונל וחלק מהקרקע של מפעל הרכב הולדן, נבנה קניון גדול בשם וסטפילד איסטגרדנס. האזור סביב הקניון הופרד והוכרז מחדש כפרוור איסטגרדנס בשנת 1999.
תרבות.
פייג'ווד הוא בעיקר פרוור מגורים, ללא אתרי בילוי רבים. מצוי בו מגרש גולף מצליח בשם איסטלייק, ששטחו תופס חלק נרחב מצפון הפרוור. בנוסף קיימים בו מספר גנים ציבוריים כגון פארק מאץ', פארק אסטרולאב וגן גאיארין.
בפרוור בית ספר יסודי הקרוי על שמו, ברחוב פייג'.
בן הערובה
בן הערובה הוא רומן לבני הנעורים מאת אסתר שטרייט-וורצל שראה אור בשנת 1987 בהוצאת עמיחי. זהו ספרה העשירי של הסופרת, והוא פורסם בשני כרכים.
עלילה.
בועז אשכול טס לאנגליה, שם נחטף על ידי אחמד ונדיה. אחמד ונדיה מאורסים זה לזה, ואחמד רוצה לשחרר את משפחתה של נדיה מהשבי בישראל על ידי בקשת כופר. אחמד מענה את בועז, אך נדיה שהיא אחות במקצועה, מטפלת בו בעדינות. בועז מצר על כך ששנאתה גורמת לה להשתתף בחטיפתו, ובפעילות כנגד מדינת ישראל. הדבר גורם מריבות בין בני הזוג. אחמד לא סומך על נדיה. הוא מעביר את בועז לידי אולריקה, אשה גרמניה המשתייכת לארגון ניאו נאצי, וגם לארגון המהפכה האדומה. אולריקה שונאת יהודים ושואבת הנאה מרובה מהשפלתו של בועז. בינתיים באנגליה יהושע איש הביטחון הישראלי עלה על עקבותיו של בועז, ומתעמת עם אחמד. במהלך העימות, אחמד נהרג ואילו נדיה בסיוע ראפיק נוסעת לגרמניה ומאתרת את בועז בשנית. ראפיק הוא למעשה, יוסי, בחור תל אביבי, שחי במסווה כבר כמה שנים, בארגון פת"ח. יהושע ביקש ממנו לסייע לו להציל את בועז. הוא עושה זאת תוך כדי ניסיון לא לחשוף את עצמו.