בהתחלה לסינג התכוונה ש"שיקאסטה" יהיה "ספר אחיד וכולל", אלא שכאשר העולם שהיא דמיינה התפתח, היא גילתה שיש לה רעיונות ליותר ספרים. בסוף לסינג כתבה סדרה של חמישה ספרים שנקראת "קנופוס אין ארגוס". עד היום רק תורגם רק "שיקאסטה" תורגם לעברית. ספרי "קנופוס אין ארגוס" נכללים בז'אנר מדע בדיוני רך, כתיבה המדגישה את האופי הדמויות וסוגיות חברתיות ותרבותיות, עם פחות פרוט בנושאים מדעים וטכנולוגיים.
לפני ההוצאה לאור של הספר, לסינג נחשבה "אחד הסופרות החכמות, הכנות והמעורבות חברתית של התקופה", וקורים מערבים שלא הכירו את הסופיות היו מאוכזבים מכך שלסינג נטשה את ה"מבט הרציונלי" שלה. לסינג הגיבה "הם לא מבינים שחלק מהרומנים החברתיים הטובים ביותר היום כתובים בז'אנר המדע הבדיוני."
לסינג הקדיש את שיקאסטה לאביה. כאשר הייתה עדיין ילדה בדרום רודיזיה (היום זימבבואה) הוא היה מסתכל על השמיים בלילה ואומר, "זה גורם לך לחשוב - אי שם יש כל כך הרבה עולמות, לא משנה אם נפוצץ את עצמנו - יש עוד הרבה מאיפה שאנחנו הגענו."
גאנג'ואו
גָאנְג'וֹאוּ (בסינית: 赣州; בפין-יין: Gànzhōu) היא נציבות עירונית במחוז ג'יאנגשי שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר גאנג'ואו, שנתנה את שמה לנציבות, מהווה מרכז מסחרי ותחבורתי. המרכז האדמיניסטרטיבי של הנציבות שוכן במועצה גָ'אנְגגונְג (章贡). ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-8.970 מיליון תושבים, מתוכם כ-2.588 מיליון בשטח האורבני.
היסטוריה.
בשנת 201 לפנה"ס הקים הקיסר גָאודְזוּ, מייסד שושלת האן, נפה בשטחה של גאנג'ואו דהיום. בשנים מוקדמות אלו ההתיישבות והסמכות השלטונית של ההאן, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסין הייתה מינימלית ומוגבלת לאגן הנהר גאן. הנהר, יובל של נהר היאנגצה דרך אגם פויאנג, היווה את אמצעי הקשר עם הצפון כמו גם מקור להשקיה של שדות האורז.
בתקופת שושלת סווי קודם המנהל של האזור לדרגת נציבות והאזור כונה צְ'ייֵנְג'וֹאוּ (虔州 - "ראש הטיגריס"). ההגירה מהצפון בתקופת שושלת סונג חיזקה את האוכלוסייה המקומית ודחקה את שבטי הילידים המקומיים עמוק יותר לתוך ההרים. ההגירה מהצפון התגברה באופן משמעותי לאחר נפילת קאיפנג בירת שושלת סונג הצפונית. השם שונה רשמית לגאנג'ואו בשנת 1153, בתקופת שושלת סונג הדרומית.
לקראת סוף המאה ה-19 נפתחה העיר גאנג'ואו לסחר חוץ והיא היוותה בסיס משני לחברות הזרות. בין 1929 ל-1934 הייתה העיר גאנג'ואו חלק מהסובייט של ג'יאנגשי, אחד הבסיסים של המפלגה הקומוניסטית של סין. בשל קרבתה לבירה "האדומה" זְ'ווֵיגִ'ין (瑞金 – חלק מהנציבות של גאנג'ואו) הייתה העיר גאנג'ואו מטרה למספר מערכות כיתור של הקוומינטנג. המצעד הארוך שהיה מאורע מכונן בתולדות סין העממית החל בגאנג'ואו המתגאה עד היום בהיותה ערש המהפכה הקומוניסטית בסין ומתכנה "גאנג'ואו האדומה".
גאוגרפיה.
גאנג'ואו משתרעת על פני 39,364 קמ"ר והיא הנציבות העירונית הדרומית ביותר במחוז ג'יאנגשי. היא גובלת במחוזות חונאן במערבה, בגואנגדונג בדרומה ובפוג'יין במזרחה, בנציבויות העירוניות ו בצפונה ומרוחקת כ-330 ק"מ מדרום-מערב לבירת המחוז נאנצ'אנג. רוב שטחה של גאנג'ואו, יותר מ-70% מהשטח, מיוער, ויותר מ-83% הוא הררי. היערות של גאנג'ואו עשירים בצמחים ובבעלי חיים. הבולטים בהם טיגריס סין הדרומית ונמר ערפילי מצוי. הנהרות גָ'אנְג וגונְג, מתמזגים במרכז עיר גאנג'ואו על מנת ליצור הנהר גאן, הנהר העיקרי של מחוז ג'יאנשי ומכאן הוא זורם צפונה דרך העיר נאנצ'אנג ואגם פויאנג ליאנגצה. הנהר גאן הוא גם מקור שמה של העיר.
אקלים.
אקלימה של גאנג'ו הוא סובטרופי גשום. התקופה החמה ביותר בשנה היא סוף יולי ותחילת אוגוסט, ינואר הוא החודש הקר בשנה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 1,400 מ"מ.
חלוקה אדמיניסטרטיבית.
גאנג'ואו מוגדרת כנציבות עירונית במחוז ג'יאנגשי. כנציבות עירונית יש לה סמכות שיפוטית על שלוש המועצות, שתי הנפות העירוניות ושלוש עשרה הנפות הבאות:
אתרי תיירות.
לגאנג'ואו מגיעים מעט תיירים מקומיים מדי שנה. למרות שגאנג'ואו היא חבל ארץ הררי, מאפילים עליה אתרי תיירות ידועים יותר בג'יאנגשי כדוגמת הרי לושאן והעיר , הידועה ברחבי סין כיצרנית הטובה ביותר של חרסינה. כמה מאתרי העניין בגאנג'ואו כוללים את:
חומת העיר גָ'אנְגגונְג מתוארכת לתקופת שושלת סונג ויש בעיר כמה מבנים ומקדשים מתקופת שושלת מינג ושושלת צ'ינג. בסך הכל יש בגאנג'ואו 17 מקומות המוגדרים "אתרים מוגנים של שרידים תרבותיים לאומיים" ו-48 " אתרים מוגנים של שרידים תרבותיים מחוזיים".
כלכלה.
חקלאות.
האקלים הסובטרופי מתאים לגידול פרי הדר. ובנפות שִׂינְפֶנְג, נָאנְקָאנְג, אָנְיְוֵּ'אן ו שׂ'וּ'נְווּ מגדלים תפוזים ופומלות. גידולים חקלאיים נוספים הם טבק וסוכר. משק החי כולל גידול ברווזים (גאנשאן מכונה "ביתו של הברווז המומלח") וארנבות (בעיקר בנפת חְווֵיצָ'אנְג). היערות הנרחבים בנציבות משמשים מקור למוצרי עץ.
אוצרות טבע.
גאנג'ואו עשירה במתכות, בראש ובראשונה טונגסטן שבגאנג'ואו יש כנראה את העתודות הגדולות ביותר בעולם למחצב זה ולכן העיר זכתה לכינוי "עיר הטונגסטן". בנוסף יש בגאנג'ואו כמויות מסחריות של בדיל, בריליום, מוליבדן, ביסמוט, ליתיום, זירקוניום, הפניום, סקנדיום, נחושת, אבץ, ברזל, טיטניום, אורניום, טנטלום וניאוביום (שני האחרונים חשובים לתעשיית המכשירים האלקטרונים הניידים). בנוסף יש בגאנג'ואו כמויות מסחריות של פחם, גופרית ומלח.
קאנופוס בארגוס
סויוז 19
אגוטה קריסטוף
אגוטה קריסטוף (Agota Kristof, בהונגרית Kristóf Ágota "קרישטוף אגוטה"; 30 באוקטובר 1935 – 27 ביולי 2011) הייתה סופרת שווייצרית ממוצא הונגרי, שכתבה בצרפתית.
ביוגרפיה.
קריסטוף נולדה בעיירה צ'יקוואנד, בצפון-מערב הונגריה, בשנת 1935 כבתם של קלמן קרישטוף, מורה כפרי, ושל אנטוניה לבית טורצ'אני, מורה למשק בית לבנות. בגיל 9 עברה עם הוריה ואחיה, אטילה ויינה, לעיר קסג הקרובה לגבול עם אוסטריה. ב-1948 נאסר אביה לשנים רבות והמשפחה התפרקה. קרישטוף סיימה לימודי תיכון בגימנסיה לבנות "דורוטיה קניז'אי" בעיר סומבטהיי. בגיל 14 פרסמה את שיריה הראשונים. זמן קצר אחרי בחינות הבגרות התחתנה עם המורה שלה להיסטוריה. בגיל 21 נאלצו לעזוב את הונגריה, בעקבות דיכוי המרד ההונגרי בידי הצבא הסובייטי. היא ברחה יחד עם בעלה ועם בתם בת ארבעת החודשים לעיר נשאטל (Neuchâtel) שבשווייץ. בתום חמש שנים של בדידות וגלות, היא התפטרה מעבודתה במפעל ועזבה את בעלה. קריסטוף למדה צרפתית ומאוחר יותר התחילה לכתוב רומנים בצרפתית.
יצירותיה.
צעדיה הראשונים של אגוטה קריסטוף היו בכתיבת שירה ומחזות ("John et Joe", "Un rat qui passe") - שלא זכו להדים שעוררה הטרילוגיה שלה.
בשנת 1986 יצא לאור הרומן הראשון והמצליח של קריסטוף, "המחברת הגדולה" ("Le Grand Cahier"). שנתיים אחריו הופיע ההמשך, "ההוכחה" ("La Preuve"). החלק השלישי פורסם בשנת 1991 תחת הכותרת "השקר השלישי" ("Le Troisième mensonge"). בין הנושאים המרכזיים בטרילוגיה: ילדות בזמן מלחמה, אהבה ובדידות, תשוקה ואובדן, אמת ובדיון. "המחברת הגדולה" עובד למחזה מספר פעמים. בישראל עלה לראשונה בעיבוד ובימוי של נויה לנצט בתיאטרון הסימטה ב-1992, ושוב ב-2015 בעיבוד של עינת ברנובסקי בתיאטרון גשר. בשנת 2014 עיבד הבמאי ההונגרי יאנוש סאס את הספר לסרט.
אגוטה קריסטוף זכתה בפרס האירופי לספרות צרפתית (European prize for French literature) עבור "המחברת הגדולה". הרומן תורגם ללמעלה מ-30 שפות.
בשנת 1995 פרסמה רומן נוסף, "אתמול" ("Hier").
בשנת 2004 יצא לאור ספרה "L'analphabète" (צרפתית: "האנלפבית"). זהו טקסט אוטוביוגרפי, אשר מתחקה אחר אהבתה של קריסטוף לקריאת ספרים בהיותה ילדה, ומזמין את הקוראים לטיול בפנימיה שלה, ומשם, דרך הגבול לאוסטריה, לשווייץ. היא, שנאלצה לעזוב את ארצה בשל כישלון המרד האנטי-קומוניסטי, מקווה לחיים טובים יותר בציריך.
יצירתה האחרונה היא אוסף של סיפורים קצרים אשר יצא לאור בפריז ב-2005 תחת הכותרת "C'est égal" (בתרגום חופשי: "זה אותו דבר", או "לא משנה").
מרבית יצירותיה יצאו לאור בפריז, בהוצאת Editions du Seuil. ב-2008 זכתה בפרס אוסטריה לספרות אירופית.
קריסטוף נפטרה בשנת 2011 בגיל 75 בנשאטל. אפרה נקבר לפי בקשתה האחרונה בעיר שבה גדלה בהונגריה, קסג. היא הורישה את עיזבונה הספרותי לארכיון לספרות של שווייץ בברן.
אגוטה קריסטוף התחתנה והתגרשה פעמיים וילדה שלושה ילדים.
לעיון
לעיון או אל-עיון (בערבית: العيون, בברברית: ⵍⵄⵢⵓⵏ, בספרדית: El Aaiún, בצרפתית: Laâyoune) היא בירת סהרה המערבית, וקולוניה ספרדית לשעבר. העיר נמצאת תחת כיבוש מרוקאי מאז שנת 1976 והיא משמשת כבירת המחוז המרוקאי לעיון-בוז'אדור-סקיה אל חמרה. העיר היא בירתה דה יורה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
דמוגרפיה.
בעיר מתגוררים כ-217,732 תושבים, והיא העיר הגדולה ביותר בסהרה המערבית. היא מרכז כלכלי מתפתח באזור לו המרוקאים קוראים המחוזות הדרומיים. בעיר יש אוכלוסייה מעורבת של מרוקאים מן הצפון, סהרים מהדרום וילידי סהרה המערבית.
אטימולוגיה.
אל-עיון הוא תעתיק השם הערבי בו השתמשו הספרדים למקום. לעיון הוא תעתיק צרפתי בו משתמשים בספרות המרוקאית. פירוש השם הערבי הוא "המעיינות".
באזור שמדרום לטינדוף, אלג'יריה, ישנו מחנה פליטים סהראווי הנקרא על שמה של העיר.
אל עיון
יצחק אלבלג
יצחק אלבלג (Albalag) היה פילוסוף אריסטוטלי ופרשן מקרא יהודי. נודע בגישתו המיוחדת לסתירות שבין הדת לפילוסופיה ולמדע, הנקראת "האמת הכפולה".