בשנת 2003 התגרש מרום, ובשנת 2005 נישא בשנית לדינה ממשפחת ששון העוסקת בגמולוגיה בבורסת היהלומים ברמת גן. למרום יש 4 נכדים, זהר, אלה, יאיר ושקד.
פרסומים.
בתקופת עבודת הדוקטורט החל מרום בכתיבת מאמרים בג'ורנלים מדעיים:
9. M. Marom, R.M. Goldstein, E.B. Thornton, L. Shemer (1990), Remote sensing of ocean wave spectra by Interferometric Synthetic Aperture Radar. Nature, 345, 793-795
קריאה נוספת.
Link: https://www.gtiit.edu.cn/viewNews_217.aspx
Poison
Poison היא מילה באנגלית שפירושה "רעל".
גביע המדינה בכדורסל 1994/1995
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1994/1995 היא התחרות ה-35 מאז היווסדו של המפעל.
בני הרצליה זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל חולון.
הגמר.
בני הרצליה, תחת המאמן אפי בירנבוים, זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה.
בסיום המשחק, שלטון ג'ונס מחולון ומיקי הרמן מהרצליה החליפו מהלומות, בהמשך השליכו האוהדים חפצים ומושבים לפרקט. נשיא המדינה עזר ויצמן איים לעזוב, הבעלים/ספונסר של חולון נחום מנבר לקח את המיקרופון ואמר לאוהדים שאם לא יחדלו יעזוב את הקבוצה.
תולדות חייך
תולדות חייך (באנגלית: The Entire History of You) הוא הפרק השלישי והאחרון בעונה הראשונה של אנתולוגיית המדע הבדיוני הבריטית "מראה שחורה". הוא נכתב בידי יוצרת "פיפ שואו", ג'סי אמסטרונג, מה שהופך אותו לפרק היחיד של הסדרה שלא נכתב או שלקח בו חלק יוצר הסדרה צ'ארלי ברוקר. הפרק שודר לראשונה בערוץ 4 הבריטי ב-18 בדצמבר 2011.
הפרק מתרחש במציאות שבה לרוב האנשים יש שבב שמקליט את כל מה שהם עושים, רואים או שומעים, ומאפשר להקרין את הזיכרונות שלהם לתוך עיניהם או על גבי מסך. הוא מגולל את סיפורו של ליאם (טובי קבל), בחור שמתחיל לחשוד כי אשתו פיון (ג'ודי ויטאקר) ניהלה מערכת יחסים עם אדם אחר בזמן שהיו בזוגיות.
"תולדות חייך" קיבל ביקורות חיוביות. בשנת 2013 רכש רוברט דאוני ג'וניור את הזכויות לפרק, תוך אפשרות שהוא יעובד לסרט בהפקת האחים וורנר וחברת ההפקה שלו "צוות דאוני".
עלילה.
עורך הדין הצעיר ליאם פוקסוול (טובי קבל) מגיש הערכת עובד, ומרגיש שלא הייתה טובה. הוא שייך לחלק מהאוכלוסייה שהשתילו בגופם שתל שבבי שמקליט את כל מה שהם רואים ושומעים. באמצעות שלט רחוק, המשתמשים יכולים לבצע הרצה מחדש של כל הזכרונות שלהם. בזמן נסיעה הביתה במונית, הוא צופה שוב ושוב בהערכה, ומוטרד מהבעות הפנים ואופן הדיבור של המעסיקים שלו, שנראו לו מזויפים ולא כנים. הוא מגיע לשדה התעופה שם בודקים את הזיכרונות שלו לפני הטיסה, כדי לבדוק שלא ביצע פשע במהלך השעות האחרונות.
מאוחר יותר באותו היום, ליאם פוגש את אשתו פיון (ג'ודי ויטאקר) בארוחת ערב עם חברים ומוצא אותה מדברת עם אדם שהוא לא מזהה – ג'ונאס (טום קאלן). כשהפגישה נמשכת, ליאם נהיה אובססיבי מכך שפיון נראית מחבבת את ג'ונאס, וצוחקת מבדיחותיו הגסות. כאשר ליאם ופיון חוזרים הביתה, הוא דוחף אותה לספר יותר על ההיסטוריה המשותפת שלה עם ג'ונאס. היא מודה כי הייתה איתו בעבר בקשר, לפני שפגשה את ליאם. הוא מבחין בכך שהדיווחים שלה לגבי אורך מערכת היחסים שלה איתו לא עקביים, והוא נעשה פרנואיד. השיחה הופכת סוערת והם רבים. בסופו של דבר, ליאם נסוג ומתנצל בפני אשתו. הם מקיימים יחסי מין, אך שניהם צופים במהלכם בהרצות של חוויות מיניות אינטימיות יותר שלהם ביחד.
לאחר מכן ליאם עוזב את חדר השינה וצופה בהרצה מחדש של המפגש כדי לבחון את התנהגותו של ג'ונאס שם, בעודו שותה בכבדות. בבוקר, כשפיון יורדת למטה, ליאם השיכור דורש ממנה תשובות נוספות לגבי ג'ונאס. פיון מסרבת לענות וחוזרת למיטה. ליאם נוסע שתוי לביתו של ג'ונאס, מתפרץ לביתו ומתחיל לתקוף אותו. הוא דורש ממנו למחוק את כל הזכרונות שלו עם פיון מהשבב שלו שמא יסיר אותו בכוח, דבר שיכול להוביל לפגיעה בראייה ונזק מוחי. ג'ונאס נעמד ומוחק בפני ליאם את כל הזכרונות שלו איתה על גבי המסך. ליאם עוזב בעוד חברתו של ג'ונאס קוראת למשטרה, נוסע במכוניתו שיכור ומתנגש בעץ. כשהוא חוזר להכרה, ליאם מריץ מחדש את זכרונותיו האחרונים כדי להבין מה קרה, ומגלה שלג'ונאס היה זיכרון של סקס עם פיון לפני כ-18 חודשים, כמעט באותו הזמן שבו נכנסה להריון עם ביתם, ג'ודי.
הוא חוזר כעוס הביתה ומתעמת עם פיון בדבר העובדה הזו. היא מודה שהוא וג'ונאס קיימו יחסי מין, לאחר שליאם עזב זמנית את הבית אחרי ריב, אבל היא אומרת שהם השתמשו בקונדום ועומדת על כך שליאם הוא אביה של ג'ודי. ליאם דורש שתראה לו את ההרצה של האירוע כדי להוכיח זאת, אך פיון טוענת שהיא מחקה אותו. ליאם נעשה עוין יותר ודורש ממנה להראות לו את תקופת הזמן הריקה שבה היא מחקה את הזכרונות. היא מנסה למחוק את הזיכרון אבל ליאם עוצר אותה והיא חושפת בחוסר רצון את ההרצה שהיא שמרה מלפני 18 חודשים ומנגנת אותה. ההרצה חושפת שהם עשו מין לא מוגן, ומכך משתמע שג'ונאס הוא אולי האב של ג'ודי. זמן קצר לאחר מכן, ליאם לבדו בבית, עם פלשבקים לרגעים שמחים יותר שלו עם פיון וג'ודי. ליאם נכנס לחדר האמבטיה ומוציא בעזרת סכין גילוח ופלאייר את השתל שמאחורי אוזנו. הבזקים של זכרונות מציפים את מוחו לפני שהסצנה מסתיימת.
הפקה.
פיתוח וכתיבה.
הפרק נכתב על ידי ג'סי אמסטרונג, מה שהופך אותו לפרק היחיד בעונה הראשונה שבו ליוצר הסדרה צ'ארלי ברוקר לא ניתן קרדיט לכתיבתו. המפיקה בפועל אנבל ג'ונס אומרת שחיפשו כותב סאטירי שבסיפורים שלו "עדיין יש בשר". אמסטרונג הייתה כותבת סיטקומים, שידועה בעיקר בכתיבת פיפ שואו, ועבדה עם ברוקר כמה פעמים בעבר. אמסטרונג שמה לב לגידול ביכולות קיבולת האחסון במחשבים, והציגה רעיון הנוגע במשקל של היכולת "לשכוח דברים" במערכת יחסים.
יונית נעמן
יונית נעמן (נולדה ב-13 במרץ 1975) היא משוררת, חוקרת ספרות ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ביהוד לדליה ואהליאב (אהלי) נעמן. למדה בתיכון מקיף יהוד. בוגרת תואר ראשון מהחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני מאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה במחלקה למדעי הדתות (מ-2008), וכיום היא דוקטורנטית לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.עורכת שותפה של אתר “העוקץ” ועורכת ספרות בסדרת “מכתוב” בהוצאת חרגול ובחסות מכון ון ליר. מלמדת שירה במכללת ספיר ומנחה סדנאות דיאלוג של יהודים וערבים, חברת הוועד המנהל בעמותת "זזים - קהילה פועלת", המחנכת לאזרחות פעילה.
כלת פרס ראש הממשלה על שם לוי אשכול לשנת תש"פ.
נעמן מתגוררת בשכונת יד אליהו בתל אביב ואם לשניים בהורות משותפת.
קישורים חיצוניים.
על ספרה "אם לב נופל"
על ספרה "כשירדנו מהעצים"
מק דיוויד
צומת סגולה
צומת סגולה הוא צומת מרכזי בצפון-מזרח פתח תקווה בסמוך למחלף ירקון. הצומת מקשר את אזור התעשייה סגולה עם אזור שכונות המגורים. הצומת מחבר בין כביש 40 ו-481 ומקשר בין הרחובות בן-ציון גליס, שהוא הרחוב הראשי באזור התעשייה, רחוב הירקונים, שסימונו בצומת מתחלף מכביש 40 לכיוון צפון לכביש 481 לכיוון דרום, ורחוב הנח"ל, שסימונו מהצומת לכיוון דרום הוא כביש 40. הצומת נקרא על שם אזור התעשייה סגולה הסמוך לו.
מרחוב ציון בן גליס יש גישה לבית העלמין סגולה.
ישראל (שרוליק) אדלר
תזמורת המלחינים האמריקאים
תזמורת המלחינים האמריקאים (באנגלית: American Composers Orchestra, ACO) היא תזמורת אמריקאית, שבסיסה המנהלי הוא בניו יורק והיא מתמחה בנגינת מוזיקה אמריקאית עכשווית. התזמורת מופיעה באולמות קונצרטים שונים בניו יורק, בהם:
התזמורת שמה לה למטרה לקדם מוזיקה מאת מלחינים אמריקאים, והיא היחידה בסוגה בעולם. עד כה, ביצעה התזמורת מוזיקה מאת יותר מ-500 מלחינים אמריקאים, כולל יותר מ-100 ביצועי בכורה עולמיים והזמנות חדשות. בשנות ה-90' של המאה ה-20 הוסיפה ACO יוזמות חדשות, כגון Underwood New Music Readings, שתכליתה לאפשר למלחינים צעירים לשמוע את יצירותיהם מנוגנות בחזרות ומוקלטות, ופסטיבל "קולות האמריקות", המתמקד במוזיקה לטינו-אמריקאית. רוברט ביזר היה מלחין הבית של ה-ACO מ-1988 עד 1993, אז היה ליועץ אמנותי עד 2001 ומאז למנהל אמנותי. ביזר נושא בתואר מנהל אמנותי של כבוד לתזמורת המלחינים האמריקאית. דרק בָּרְמָה היה מלחין הבית של התזמורת מ-2006 עד 2009, וכיום הוא מנהלה האמנותי.
היסטוריה.
פאול לוסטיג דונקל, דניס ראסל דייוויס, פרנסיס ת'ורן וניקולאס רוסאקיס ייסדו בצוותא את תזמורת המלחינים האמריקאית בשנת 1975. הופעתה הראשונה הייתה ב-7 בפברואר 1977 באליס טרולי הול במרכז לינקולן. דייוויס כיהן כמנהל מוזיקלי מייסד של התזמורת משנת 1977 עד 2002. ועכשיו הוא מנצח כבוד של תזמורת המלחינים האמריקאית. בנובמבר 2000 הודיעה התזמורת על מינוי סטיבן סלואן למנהל המוזיקלי החדש, החל בעונת 2003-2002. המינוי היה יוצא דופן בכך, שסלואן לא ניצח על התזמורת לפני מינויו. הופעתו הראשונה של סלואן כמנצח התזמורת הייתה במרץ 2002, וכהונתו בתזמורת החלה בנובמבר 2002. הוא כיהן במשרה זו עד סוף 2006. ב-2010 התמנה ג'ורג' מנאהאן למנהל מוזיקלי של תזמורת המלחינים האמריקאים.
התזמורת קיבלה מספר רב של אותות כבוד מן האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות, BMI ו-ASCAP, על היצירות שנקבעו בתוכניותיה. כמו כן קיבלה ACO את פרס החניכה של METLife על "מצוינות בשילוב קהל", והכרזה ממועצת העיר ניו יורק. הקלטות התזמורת יצאו ב-ARGO, CRI, פוינט, פניקס USA, מיוזיק מאסטרס, נונסאץ', צאדיק וניו וורלד רקורדס.
ברקודות
היפרקרניבורים