קתרין פלורי-ואשון (בצרפתית: Catherine Fleury-Vachon; נולדה ב-18 ביוני 1966, פריז) היא ג'ודוקא-עבר צרפתייה, שהתחרתה במשקל עד 61 ק"ג.
פלורי זכתה באליפות העולם ובאליפות אירופה בשנת 1989. גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה בקרב הגמר על יעל ארד. בכך הייתה לאדם הצרפתי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית בענף הג'ודו, ולאישה הראשונה בצרפת שזוכה במדליית זהב הן באולימפיאדה, הן באליפות העולם והן באליפות אירופה, בענף כלשהו.
הישגים גבוהים נוספים אליהם הגיעה כוללים מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-1991 וב-1995 ובאליפויות אירופה שנערכו ב-1993 וב-1995 ומדליית כסף באליפות אירופה ב-1996. באותה שנה פרשה מפעילות ספורטיבית.
דורותי קרופוט הודג'קין
דורותי קרופוט הודג'קין (באנגלית: Dorothy Crowfoot Hodgkin; 12 במאי 1910 - 29 ביולי 1994) הייתה כימאית בריטית זוכת פרס נובל לכימיה לשנת 1964 עבור מחקריה החלוציים בקריסטלוגרפיית קרני-X, שבאמצעותה מפענחים את המבנה המרחבי של מולקולות ביולוגיות.
הודג'קין הפעילה טכניקות קריסטלוגרפיות בהצלחה לאורך שנים, ופענחה, בין השאר, את המבנה של המולקולות כולסטרול (1937), פניצילין (1945), ויטמין B12 (1954), אינסולין (1969), לקטוגלובולין, פריטין ווירוס מוזאיקת הטבק.
ביוגרפיה.
דורותי קרופוט נולדה בקהיר שבמצרים לזוג ארכאולוגים בריטיים, ג'ון וינטר קרופוט (1959-1873) וגרייס מרי הוד (1957-1877). את ארבע שנות חייה הראשונות עשתה באסיה הקטנה, כשהיא מבקרת באנגליה כמה חודשים בכל שנה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הייתה באנגליה תחת השגחתם של קרובים ומכרים של המשפחה, ללא הוריה. לאחר המלחמה החליטה אמה להישאר באנגליה כדי לדאוג לחינוך ילדיה; דורותי קרופוט תיארה תקופה זו מאוחר יותר כמאושרת בחייה. בגיל 11 נכנסה לבית הספר היוקרתי על-שם ג'ון לימן בעיירה בקלס שבמחוז סאפוק במזרח אנגליה. לעיתים קרובות יצאה לקהיר ולח'רטום לבקר אצל הוריה. לאתיקה הפוריטנית של שני ההורים, המעלה על נס את חוסר האנוכיות ואת חשיבות התרומה לאנושות, הייתה השפעה רבה על התפתחות הקריירה של קרופוט לעתיד לבוא. ב-1926 עברו הוריה לירושלים, שם שימש אביה כמנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים (British School of Archaeology in Jerusalem הידוע בראשי התיבות BSAJ) עד לשנת 1945, וערך חפירות ארכאולוגיות בעיר דוד בירושלים, בג'רש, חפירות שאליהם הצטרפה דורותי קרופוט כמאיירת של פסיפסים ובעיר שומרון.
השכלה ומחקר.
אהבתה לכימיה החלה בגיל צעיר, רבות הודות לאמה, שעודדה את העניין שלה במדע. הישגיה הטובים הכינו אותה היטב ללימודים באוניברסיטה. בגיל 18 החלה ללמוד כימיה בקולג' סומרוויל של אוניברסיטת אוקספורד, שהיה באותה עת קולג' לנשים בלבד. באוקטובר 1932 עברה לאוניברסיטת קיימברידג' שם עבדה בהנחייתו של ג'ון דזמונד ברנל, והחלה להכיר בפוטנציאל של קריסטלוגרפיית קרני-X לקביעת המבנה של חלבונים. בטכניקה זו גילו ברנל וקרופוט כי לאנזים כדוגמת הפפסין יש מבנה תלת ממדי כדורי מוגדר (אם כי הם לא פענחו את המבנה). ב-1934 חזרה לאוקספורד, והקשר שלה עם ברנל נמשך באמצעות חליפת מכתבים, כשהיא נעזרת בו במחקריה על סטרולים ועל האינסולין. הקשר המקצועי הפך לקשר רומנטי. הקשר האישי נותק במרץ 1937 משפגשה קרופוט בתומס הודג'קין ונישאה לו, אבל הקשר המקצועי עם ברנל נמשך שנים רבות אחר כך.
בשנת 1936 החלה לעבוד כעמית מחקר בקולג' סומרוויל, משרה שבה החזיקה עד 1977. ב-1960 התקבלה לחברה המלכותית של לונדון.
מבנה האינסולין.
עבודתה של הודג'קין על האינסולין הייתה אחת ממשימות המחקר הבולטות שלקחה על עצמה, ופענוח המבנה שלו נחשב בעיניה להישגה הגדול ביותר. העבודה החלה ב-1934, כאשר רוברט רובינסון הציג לה גביש אינסולין קטן. ההורמון לכד את דמיונה, בגלל המבנה המורכב שלו, ובגלל חשיבותו העצומה בפעולתו התקינה של גוף האדם. המבנה המרחבי של מולקולת האינסולין לא היה ידוע באותו זמן, משום שהטכנולוגיה הנגישה היחידה - קריסטלוגרפיה של קרני-X, לא הייתה מפותחת די הצורך. הודג'קין ואחרים השקיעו שנים בשיפור הטכניקה. במשך הזמן הצליחו לפענח את המבנה של מולקולות גדולות יותר ויותר, עד שב-1969, 35 שנים לאחר תחילת הפרויקט, פוענח סוף-סוף מבנה האינסולין. המסע טרם הגיע לקצו - הודג'קין פעלה בשיתוף עם מעבדות שהתמחו בחקר האינסולין, השיאה עצות והרצתה ברחבי העולם על חשיבותו של האינסולין לסוכרת.
חייה.
האב הרוחני של הודג'קין, ג'ון דזמונד ברנל, השפיע רבות גם על חייה המדעיים וגם על השקפתה הפוליטית. הוא היה אישיות נודעת בקהילה המדעית, חבר המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ותומך נאמן של המשטר הקומוניסטי עד לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. כשהודג'קין התייחסה אליו היא קראה לו תמיד בכינויו Sage ("מלומד"), העריכה ואף העריצה אותו. הם היו נאהבים לסירוגין, בשעה שחיי הנישואין הנפרדים שלהם לא התנהלו על מי מנוחות. ב-1937 נישאה דורותי לתומאס ליונל הודג'קין, שגם הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אדם אינטליגנטי, רב-קסם ואנרגטי, ומחזר אימפולסיבי. היא אהבה אותו, ותמיד התייעצה בו בבעיות והחלטות משמעותיות. דורותי נשאה בשקט את הקשיים שנלוו לחיים עם בעלה. בהמשך הוא עבד כמורה בבית-ספר, כמורה לעובדים, כהיסטוריון וככלכלן. ב-1961 מונה ליועץ של קוואמה נקרומה, נשיא גאנה, ושם נשאר לתקופות ארוכות, שבמהלכן הייתה דורותי מבקרת אותו לעיתים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
פרסים והוקרות.
לצד זכייתה בפרס נובל, קיבלה הודג'קין גם את מדליית קופלי, את מדליית מסדר ההצטיינות, את פרס לנין לשלום מטעם הסובייט העליון של ברית-המועצות (1985-6), הייתה נשיאת אוניברסיטת בריסטול בשנים 1970–1988, והייתה נשיאת האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה בשנים 1972–1975.
דורותי הודג'קין
דורותי מרי קרופוט הודג'קין
שיפור מכוניות
קריסטלוגרפיית קרני-X
פישר
פישר (מגרמנית: Fischer, "דייג") הוא שם משפחה נפוץ.
רפואת ימי הביניים
רפואת ימי הביניים במערב אירופה הייתה ערב רב של רעיונות מהעת העתיקה, של השפעות רוחניות ושל מה שזיהה קלוד לוי-שטראוס כ"תסביך השמאני" וכ"הסכמה הכללית החברתית". בתקופה זו לא הייתה בנמצא מורשת המושתתת על רפואה מדעית, ותצפיות היו נתונות להשפעות רוחניות.
בימי הביניים המוקדמים, בעקבות שקיעת האימפריה הרומית, הידע הרפואי המקובל היה שאוב ברובו מטקסטים יווניים ורומיים אשר שרדו ושומרו במנזרים ובמקומות נוספים. עם זאת, הרעיונות באשר למקור המחלות ולמרפאן לא היו חילוניים לחלוטין, אלא היו מבוססים אף על השקפת עולם בה שיחקו גורמים כדוגמת גורל, חטא והשפעות אסטרולוגיות תפקיד שווה לזה של כל גורם גופני שהוא. בדומה לכך, יעילותו של מרפא נקשרה באמונותיהם של החולה ושל הרופא יותר מאשר בראיה מציאותית. כך, מרפא גופני היה לעיתים תכופות משני להתערבות רוחנית.
השפעות.
בתקופה המוקדמת לא היה קיים ענף יחיד ומאורגן. במקום זאת יכול היה כל החולה והפצוע לפנות לרפואת אליל, לדת, לאסטרולוגיה, ללחשים, למיסטיקה או לרופא בעל שם, אם היה זה נגיש לו. הגבולות בין כל מקצוע ומקצוע היו רופפים וגמישים. כתבים רפואיים קלסיים, כאלה אשר חוברו בידי גלנוס זכו לשימוש רחב בגלל מעמדם המבוסס, יותר מאשר בגלל אמיתותם על פי ניסוי.
עם התעצמות השפעתה של הנצרות נוצרה מתיחות בינה לבין רפואת האליל; מאחר כי רפואת האליל עסקה ברובה בקסם או במיסטיקה, ובסיסה היה במקורות אשר לא עלו בקנה אחד עם האמונה הנוצרית. נעשה שימוש בלחשים ובכשפים בשילוב עם צמחי מרפא ועם תרופות אחרות. התעורר צורך לבצע הפרדה בין מרפא גופני ובין לחשים כעין אלה, או להחליפם בתפילות נוצריות. בדומה לכך נדרש הסבר נוצרי לתלות בכוחם של צמחי מרפא או של אבני חן.
הכנסייה הפיצה את האמונה לפיה האל שולח, לעיתים, חולי כעונש, וכי במקרים אלה יש בכוחה של הכאה על חטא להביא מרפא. הדבר הוביל להנהגת חזרה בתשובה וצליינות כמביאי מזור לתחלואים.
מערכת ימי הביניים.
תאוריה רפואית אחידה המבוססת בעיקרה על כתבי רופאים יווניים כדוגמת היפוקרטס, 460-377 לפני הספירה, וגלנוס, אשר נולד בשנת 130, החלה להתפתח, ראשית באזורים אשר נפגעו על ידי קטיעת שקיעתה של האימפריה המערבית במידה הקטנה ביותר. היפוקרטס כתב על מחלות, על ניתוחים, על שברים וכן על האנטומיה של האדם. גלנוס חיבר מעל ל-500 מסות על פיזיולוגיה, על היגיינה, על דיאטטיקה, על פתולוגיה ועל פרמקולוגיה ומיוחס לו גילוי האופן בו שולט חוט השדרה בשרירים שונים. בעקבות הניתוחים שביצע, הוא תיאר את שסתומי הלב וקבע את תפקידי שלפוחית השתן והכליות.
תרגומים אנגלו-סקסוניים של עבודות קלאסיות כמגדיר הצמחים של דיוסקורידס, אשר שרדו מהמאה העשירית, מציגים את קיומם המתמיד של יסודות הידע הרפואי הקלאסי. תקצירים כ"ספר העלוקות" של בולד (900 לערך) מכילים מובאות ממגוון עבודות קלאסיות לצד תרופות אליל מקומיות.
אף על פי שהעיסוק המאורגן ברפואה מעולם לא פסק באימפריה הביזנטית, ניתן לראות ב"סקולה מדיקה סלרניטנה", אשר נוהל בידי הכנסייה בדרום איטליה במאה ה-11, ביטוי ראשון לתחייתה של הוראת הרפואה הסדירה באמצעות טקסטים מקובלים במערב. בסלרנו היו בהישג יד טקסטים רפואיים מביזנטיון ומהעולם הערבי, אשר תורגמו מיוונית ומערבית במנזר הסמוך אשר במונטה קסינו. המלומדים הרכיבו, בהדרגה, קאנון כתבים אשר נודע כ-"Ars medicinae" (אמנות הרפואה) או כ-"Articella" (אמנות קטנה) והיה לבסיס החינוך האירופי בתחום הרפואה במשך מספר מאות.