המטרה בבדיקה היא לקבוע את הפוטנציאל הנזק על דנ"א שיכול להשפיע על המבנה הכרומוזום או להפריע למנגנון המיטוטי. הגורמים שיכולים להשפיע גנוטוקסית הם ADME (התהליך המטבוליטי של תרופה בגוף האדם) ותיקון דנ"א. המבחן כמו כן, מסוגל לזהות סוכנים רעלגנים שהוחמצו בבדיקות מבחנה. התוצאה של נזק כרומוזומלי מושרה היא עלייה בתדירות של כדוריות דם אדומות בעלות מיקרו-גרעינים. המיקרו-גרעין הוא מבנה קטן ונפרד מן הדנ"א הגרעיני. הוא מורכב משברי דנ"א או מכרומוזומים שלא שולבו כראוי בתא בתהליך המיטוזה. מבחן מיקרו-גרעין באורגניזם דומה למבחן טוקסיקולוגי במבחנה בכך שהוא מזהה סטיות כרומוזומליות, מבניות ומספריות בתאי יונקים, ובמיוחד בתאי הדם של חולדות.
בדיקת שביט.
בדיקות שביט הם מהמבחנים הנפוצים ביותר לבדיקת גנוטוקסית. הטכניקה כוללת פירוק התא בעזרת אבקת כביסה ומלחים. הדנ"א המשתחרר מהתא המפורק עובר אלקטרופורזה בג'ל בתנאי ה-pH נייטרליים . תאים המכילים DNA עם ריבוי במספר הפסקות גדילים כפולים יעברו מהר יותר לכיוון האנודה. לטכניקה זו יש יתרון בכך שהיא זולה, מהירה וקלה לביצוע, מזהה גם רמות נמוכות של נזק לדנ"א, דורשת מספר קטן מאוד של תאים, ומספקת תוצאות במהירות. עם זאת, לא ניתן לזהות את המנגנון שבבסיס ההשפעה הגנוטוקסית ולא את המרכיב הכימי שגרם להפסקות הגדילים.
סרטן.
השפעות גנוטוקסיות כמו מחיקות, קטיעות או שחלופים יכולות להוביל לסרטן במידה והנזק אינו מוביל לאופוזיס, מוות התא באופן מיידי. סוכנים גנוטוקסים יכולים להביא לכדי יצירת אזורים רגישים לשבירה, הנקראים אתרים שבירים. ישנם כימיקלים מסוימים היכולים לגרום לאתרים שבירים באזורים אונקוגניים של הכרומוזום ה שעלול להוביל להשפעות מסרטנות. חשיפה תעסוקתית לתערובות מסוימות של חומרי הדברה מראה קורלציה חיובית לנזק גנוטוקסי. הנזק לדנ"א אינו אחיד בחומרתו, ואנשים שונים מראים יכולות שונות ביכולת התמודדות וטיהור חומרים גנוטוקסים, מה שמוביל לשונות בשכיחות סרטן בקרב האוכלוסייה. השונות ביכולת זו היא תוצאה של תורשה פולימורפית.
חילוף החומרים של מספר כימיקלים מביאים לכדי ייצור של תרכובות חמצן. מדובר במנגנון גנוטוקסי פוטנציאלי . הדבר באו לידי ביטוי בחילוף החומרים של ארסן אשר מייצר רדיקלים הידרוקסילים אשר ידועות כגורמות לתופעות גנוטוקסיות.
כימותרפיה גנוטוקסית.
כימטורפיה היא טיפול לסרטן בה משתמשים ברעלגן אחד או יותר. הטיפול הוא באופן מסורתי חלק ממשטר טיפול סטנדרטי. על ידי ניצול התכונות ההרסניות של גנוטוקסים, מטרת הטיפול לגרום לנזק בדנ"א של תאים סרטניים. כל נזק שנעשה לתא סרטני מועבר הלאה אל תאי הבת שלו בתהליך המיטוזה. היה ונזק זה חמור במידה מספקת, הוא יגרום לתא לעבור תהליך אפופטוזה, הרס עצמי מכוון.
סיכונים.
החסרון העיקרי של טיפול זה הוא בכך שתרופות גנוטוקסיות יעילות בהשמדת תאים סרטניים וכמו גם תאים נורמלים כאחד. הסלקטיביות של פעולת תרופה מסוימת מבוססת על רגישות התאים עצמם. בזמן שתאים סרטניים, המתאפיינים בחלוקה מהירה במיוחד, רגישים ביותר לטיפולים תרופתיים רבים, תאים נורמלים לעיתים קרובות מושפעים גם הם. דוגמה טובה לכך היא תאי האפיתל של הקיבה המתחלקים גם הם במהירות ולכן מושפעים במידה רבה מתרופות אלו.
בנוסף, מלבד היותן גנוטוקסיות, תרופות רבות יהיו גם ציטוטוקסיות ומוטגניות . הנזק המיוחס לתרופות אלו לא יוגבל לדנ"א הספיציפי המבוקש. משמע, למרות שתרופות אלו נועדו לטפל כנגד סרטן, יש להן אפקט מסרטן משני, והן מעלות את הסיכון לסרטן משני, כמו לוקמיה.
כאהן
קאהאן
היצירה שלי
היצירה שלי הוא אלבום האוסף הראשון של הראפר סאבלימינל אשר יצר בשנת 2012.
האלבום מסכם למעלה מעשור פעולה של האמן, מוקדש לבנו הבכור אור - "היצירה שלי" ומרכז את הלהיטים הגדולים מהאלבומים:
באלבום יש 40 רצועות השמעה בשני דיסקים. באלבום דואטים רבים עם כמה מהאמנים המובילים במוזיקה הישראלית, ביניהם שרית חדד, אייל גולן, דנה אינטרנשיונל, שלומי שבת, דויד ברוזה, אתניקס, קובי פרץ, ליאור פרחי ועוד, וגם נציגות בינלאומית בדמות וייקלף ז'אן, מירי בן-ארי (הכנרית הישראלית), וטוני טאץ'.
טרנספוביה
טרנספוביה היא מגוון של עמדות ורגשות שליליים כלפי אנשים טרנסג'נדרים (ובתוכם גם ג'נדרקווירים) וטרנסקסואלים בזהותם המגדרית. חוקרים מתארים טרנספוביה כרתיעה רגשית, פחד, כעס או אי-נוחות המופנים כלפי מי שאינם תואמים את הציפיות המגדריות המקובלות בחברה. יש הטוענים כי טרנספוביה דומה להומופוביה, לגזענות ולסקסיזם. אנשים טרנסג'נדרים מופלים ומושתקים, לעיתים, גם בתוך הקהילה הלהט"בית.
טרנספוביה מבוססת על גישה של "סיס-סקסיזם", כשהמילה "סיסג'נדר" משמשת כדי לאפיין אדם שזהותו המגדרית תואמת את המגדר שיוחס לו בעת לידתו. "סיס-סקסיזם" הוא הרעיון כי על המגדר להיקבע רק באמצעות ההתאמה למין בעת הלידה, וכי חריגה מכך מהווה הפרעה נפשית או סטייה. מקובל גם להתייחס לשנאה כלפי נשים טרסג'נדריות בשם "טרנסמיזוגניה" (הלחם של טרנספוביה ומיזוגיניה).
טרנסג'נדרים רבים חווים הומופוביה, ביפוביה או ביטויים דומים של שנאה בשל היותם הומוסקסואלים, ביסקסואלים או בעלי נטייה מינית אחרת שאינה הטרוסקסואליות. כמו כן, טרנסג'נדרים רבים חווים הומופוביה בשל קישור בין המגדר שלהם להומוסקסואליות.
אטימולוגיה ושימוש.
המילה טרנספוביה היא הרכב של התחילית הנאו-קלאסית "טרנס" (בלטינית: "ממול, בצד הרחוק, מעבר") המתייחסת לטרנסג'נדרים, והמילה "פוביה" (מיוונית: φόβος, phóbos, "פחד"). כמו במושג "קסנופוביה", המילה פוביה אינה משמשת כאן במשמעות של הפרעת חרדה כפי שזאת מוגדרת בפסיכולוגיה הקלינית, אלא מתייחסת לסלידה או שנאת האחר כפי שזו באה לידי ביטוי בחברה. יחד עם לסבופוביה, ביפוביה והומופוביה, טרנספוביה שייכת למשפחת המונחים המתארים חוסר סובלנות, אפליה ופוגענות מכוונים כלפי פרטים הלהט"בים.
טרנספוביה שונה בתכלית מהומופוביה בכך שהיא פחד מאלו שאינם תואמים לתפקידי המגדר המצופים מאדם וזהותו המגדרית (תחושת שייכות פנימית לקבוצה מגדרית, בין אם זכרית, נקבית או משהו פחות מוגדר), ולא נטייה מינית.
גילויים.
לטרנספוביה יש גילויים עקיפים וישירים. טרנספוביה עקיפה מתבטאת בשימוש בשמם הקודם ומיסג'נדרינג - התייחסות בלשון שאינה מתאימה למגדר בו הם מציגים את עצמם. גילויים של טרנסופביה עקיפה מובילים לדה-לגיטימציה של טרנסג'נדרים. גילויים ישירים של טרנספוביה כוללים אלימות פיזית או מילולית, אפליה ועוד.
מחיקת זהות והדרה.
פעמים רבות אנשים בוחרים לפנות ולהתייחס לאנשים טרנסג'נדרים שלא על פי המגדר בו הם מזדהים. פנייה זו יכולה להיות מכוונת להעליב, או מתוך חוסר נכונות, של קבוצות שונות, לקבל את ההבחנה העכשווית שמגדר יכול להיות שונה ממינו של האדם. כך יכול אדם לפנות לאישה טרנסג'נדרית בתואר "אדוני" ולדבר איתה בלשון זכר. לעיתים בוחרים קרובים ומכרים להתעקש ולכנות אדם בשמו הקודם ששימש אותו לפני השינוי המגדרי אותו עבר. אנשים טרנסג'נדרים חווים פעמים רבות את מחיקת זהותם על ידי ממסדים שונים - משרדי ממשלה המסרבים לשנות מסמכיהם ללשון המגדר בו הם מזדהים, רופאים ושוטרים המסרבים להתייחס אליהם על פי זהותם. מחיקת הזהות וההדרה על ידי ממסדים מונעים פעמים רבות מאנשים טרנסג'נדרים את הגישה לשירותים המגיעים לאזרחי מדינה, כגון גישה לשירותי רפואה ומשטרה. דוגמה לכך הוא המקרה של סיסי מקדונלד, אישה טרנסג'נדרית שהורשעה בעבירה ונכלאה במתקן כליאה המיועד לגברים.
פעמים רבות התקשורת והעיתונות בוחרים לסקר עניינים הנוגעים לאנשים טרנסג'נדרים תוך התעלמות מזהותם המגדרית, והתייחסות אליהם במגדר הלא-נכון, ולעיתים אף בלשון "זה" ("It"). דוגמה לנטייה זו היא הסיקור התקשורתי על פרשת תקיפתה של אישה טרנסג'נדרית בדרום תל אביב בראשית שנת 2014, כאשר עיתונים רבים בחרו להתייחס לאישה כאל "טרנסג'נדר" או אף כ"גבר בבגדי אישה".
גם לאחר מותם, לעיתים נקברים הטרנסג'נדרים במגדר שיוחס להם בצעירותם ולא במגדר שבו הזדהו לאורך חייהם. כך לדוגמה גילה גולדשטיין, שהייתה הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל ולמרות הניתוח להתאמה מגדרית אותו עברה, נקברה כגבר לבקשת משפחתה.
הטרדה ואלימות.
אנשים טרנסג'נדרים חשופים למגוון רחב של צורות אלימות החל מלעג, בהייה טורדנית ופולשנית, התגרות, איומים, הטרדות מיניות ופיזיות ואף לתקיפות רחוב. מחקר שאסף נתונים מדיווחים עצמאיים, נתונים משרותיי קו חם, שרותי רווחה ותלונות במשטרה עולה כי כי אלימות נגד טרנסג'נדרים מתחילה בשלבים מוקדמים בחייהם והם נמצאים בסיכון לסוגים שונים של אלימות, וכי אלימות מלווה אותם כל חייהם. בנוסף, נראה כי לטרנסג'נדרים יש סיכון גבוה במיוחד להיפגע מאלימות מינית: במחקר אחד נמצא ש-50% מהטרנסג'נדרים בארצות הברית סבלו אלימות מינית.
על פי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה, ילדים טרנסג'נדרים נוטים, יותר מאשר ילדים אחרים, לחוות הטרדה ואלימות בבית הספר, במסגרות אומנה, ותוכניות טיפול בנוער, והם מצויים גם בסיכון מוגבר לאלימות במשפחה. לדברי החוקרים, בני נוער טרנסג'נדרים חווים באופן קבוע התגרות ובריונות בבית הספר. כמעט כל בני הנוער הטרנסג'נדרים מדווחים שהוטרדו מילולית או פיזית בבית הספר, במיוחד במהלך שיעורי ספורט, באירועים בית ספריים או בעת שימוש בשירותים. שלושה רבעים מהנחקרים דיווחו על תחושת חוסר ביטחון.
הקהילה הטרנסג'נדרית השחורה.