עם-זאת, מלבד פרויקטים אלו הוזנחה העיר העתיקה בצפת במשך שנים וכיום היא נחשבת לאתר מורשת בסכנה מידית, כאשר מתוך רשימה של 13 מבנים הבנויים-בה שהוכרזו על ידי רשות העתיקות ב-1972 כמבנים המיועדים לשימור, נותרו בה כיום רק שלושה. 2 סיבית מרכזיות גרמו למצב זה: 1. התפוררותם של מבנים בני מאות שנים שלא שומרו כראוי ומטבע הדברים הלכו ונהרסו עם השנים. 2. אישורי בנייה מאסיביים לקבלנים לבנות מבנים גבוהים חדשים בעיר העתיקה, על חשבון המבנים העתיקים ולצידם. פעולה אשר גרמה לשינוי דרסטי במראה המוכר והעתיק של המקום. בפברואר 1998 עשתה המועצה לשימור סקר והכינה רשימה של כ-350 אתרים ומבנים היסטוריים בעיר העתיקה: בתי מגורים, בתי כנסת ומבנים אחרים. נמצא כי 14 מהמבנים היו הרוסים, 29 מוזנחים, 41 נטושים, 89 משוקמים, 3 משופצים ו-48 מיושבים, על אודות מצבם של השאר לא היה ברשימה מידע. בינואר 2002 היה נראה כי עיריית צפת החלה להבין את חומרת המצב וראש העירייה, עודד המאירי, הודיע על מינויו של האדריכל סרג'יו לרמן בראשה של ועדת שימור שתפעל למען שימור העיר העתיקה. אלא שב-2003 גבר ישי מימון על המאירי בבחירות לראשות העיר צפת והועדה חדלה מלפעול. ב-5 באוקטובר 2008 הכריזה רשות העתיקות על הקמת ועדת היגוי בראשותו של האדריכל אלכס שפול, שתפקידה יהיה "הצעת פתרונות לשימור ושיקום העיר צפת לצד פיתוח עתידי". בכנס שקיימה הרשות במכללת צפת, "הסכימו נציגי הגופים כי יש דחיפות גדולה בקידום מהלך תכנוני משמעותי בעיר העתיקה בצפת לפני שנכס לאומי זה ייהרס ויאבד לעם ישראל", כלשון ההודעה שנמסרה לתקשורת על ידי הרשות. בפברואר 2011 הודיעו רשות העתיקות ועיריית צפת על הקמת פרויקט 'נאמני שימור למורשת העיר צפת'. במסגרת הפרויקט, גובשה קבוצת תושבים מהעיר צפת שהתכנסה אחת לשבועיים ודנה בדרכים לפעול למען שימור העיר. ב-27 באוקטובר 2011 התקבלה בממשלה הצעת החלטה לפיה תוקם ועדת היגוי בין-משרדית בראשות אגף-תוכנית מורשת במשרד רה"מ, "אשר תכין, בהתייעצות עם עיריית צפת, בתוך 12 חודשים, תוכנית אופרטיבית לפיתוח, לשימור ולקידום אתרים במתחם העיר העתיקה של צפת", כלשון הצעת ההחלטה. למסמך הצעת-החלטה זו צורף מכתבו של מנהל רשות העתיקות שוקה דורפמן, אשר הגדיר את העיר העתיקה כמקום "העומד בפני הכחדה". לאחר הקמתה, המליצה הוועדה על שימור 26 אתרים בעיר העתיקה, ובהם בית הכנסת האר"י האשכנזי, בית הכנסת האר"י הספרדי, בית-הכנסת על שם רבי יוסף קארו ובית הכנסת למברג. העלות הכוללת של התוכנית עמדה על כ-61 מיליון ש"ח, כ-2.7 מיליון ש"ח מהם לשיקום בתי-הכנסת.
נקודה נוספת שיכולה להסביר את מצב חוסר השימור בצפת, זוהי העובדה שעל-אף התוספת הרביעית בחוק תכנון ובנייה המחייבת כל עירייה להקים ועדת שימור, בעיריית צפת לא פועלת כזו. בתגובה לפניית מרכז המחקר והמידע של הכנסת ב-2015 לעיריית צפת בנושא זה, הגיבה העירייה וטענה כי הסיבה לכך היא ש"ועדה ארכיטקטונית חיצונית מייעצת לעיר בנושא שימור" וכן ש"אין לעירייה רשימת מצאי (אינוונטר) מעודכנת של אתרים המיועדים לשימור".
גם בזירה הבינלאומית נעשו ניסיונות לבטא את ערכה ההיסטורי של העיר העיר וב-2009 פנה משרד התיירות לארגון אונסק"ו בהמלצה להכיר בעיר העתיקה בצפת כאתר מורשת עולמי, אך המלצה זו נדחתה על ידי הארגון.
הממצאים הבולטים שנתגלו מהיישוב היהודי הקדום בעיר.
בשנת 2004 ביצעה רשות העתיקות חפירות במדרון המערבי של העיר צפת (שכונת קרן יסוד), אשר היה שייך בתקופה הממלוכית לשכונת אל-ואטא. מן החפירה עלה כי בעשור השני של המאה ה-14 הוקמה במקום שכונה ובנה מבנים צפופים על מדרגות. ב-1408, בעת רעידת האדמה הגדולה שפקדה את צפת, התמוטטה השכונה ושוב לא חזרו לגור בה. בחפירות נמצאו מאות תגליות מהתקופה הממלוכים, בהם מעל ל-600 מטבעות, כלי חרס רבים ומגוון עצום של כלי זכוכית. כמו כן, נמצאה מוטחת על-גבי הקרקע קופת חיסכון מלאה במטבעות זהב, אשר ייתכן ובזמן רעידת האדמה ניסו בעליה לברוח עמה, ללא הצלחה.
בשנת 2005 חשפה עמותת 'לבנות ולהבנות' את 'בית הקהל' ו'נסתרות' – שרידים של שכונה מסועפת ומרכז קהילתי יהודי מהמאה ה-16, אשר נמצאו בחפירות במעמקי האדמה בעיר העתיקה--. מלכתחילה, נקנה המקום תחתיו התגלתה השכונה לצורך בניית בית. אלא שעם תחילת החפירות במקום התגלו מבנים וממצאים עתיקי יומין מתקופת 'תור הזהב' של העיר במאה ה-16, בניהם: מערכת מנהרות מסועפת, מקווה, בתי מרחצאות, חדרים, מאפייה קהילתית ובתים. המקום, שככל הנראה, היה חבוי מתחת לאדמה מאז רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה בצפת ב-1837 השתמר כמעט כפי שהיה והעמותה כמעט ולא עשתה בו שינוי. מלבד הערכת ההיסטוריונים כי מדובר אכן בשכונה מתקופת 'תור הזהב' של העיר במאה ה-16, חיזוק נוסף לטענה זו ניתן למצוא גם בצורת מבנה השכונה, צורה המזכירה את הרובע היהודי בערים ז'ירונה וסאלו בצפון-מזרח ספרד, אשר מגורשיה היוו כאמור מראשוני העולים לעיר במאה ה-16. ב-2011 הוכר המקום כאתר מורשת לאומית וב-2017 הגיעו לסיומן עבודות השימור והחפירה שבוצעו בו בפיקוח רשות העתיקות. מאז, פתוח האתר למבקרים והגישה אליו היא דרך מרכז המבקרים של האתר בסמטת אלקבץ בצפת.
ב-2009 חשפו מנהלת מוזיאון המאירי ג'ודי מור-המאירי, ארכיאלוג רשות העתיקות יוסי סטפנסקי וסטודנטים מהמכללה האקדמית צפת בראשות המרצה ד"ר ינון שבטיאל, מקווה עתיק-יומין נוסף מהמאה ה-16 שנמצא במעמקי האדמה, תחת מוזיאון המאירי. למעשה, מייסד המוזיאון יחזקאל המאירי טען כבר ב-1980 כי מצא שרידי מקווה אשר על פי מה ששמע מזקני צפת הן מהמאה ה-16, אך עד לחשיפה ב-2009 לא היו עדויות מוצקות לממצא. רק בעקבות פנייתה של ג'ודי מור-המאירי, מנהלת המוזיאון שבקשה לבצע חפירות לתיארוך המקווה, חברו יחד רשות העתיקות והמכללה האקדמית צפת והוכיחו את הממצאים. כמו כן, במהלך החפירות התגלו במקום תגליות נוספות כגון שרידי כלים מהמאה ה-19 וכן שברי חרסים ומפולות של אדמה מרעידת האדמה הגדולה של 1837.
ב-2006, בחפירות שבוצעו בחצר בית הכנסת האר"י הספרדי, התגלו קנקן מקומי, בסיס קערה מזוגגת, אולי מיובאת, וכלי בישול פתוח. על פי הערכת הרשות, כלים אלו שייכים לתקופה שבין המאה ה-13 למאה ה-14, תקופת שליטת הממלוכים בצפת והתקופה בה על פי המסורת נבנה בית הכנסת – שבאותו הזמן, מאות שנים קודם לידת האר"י, היה נקרא בית הכנסת אליהו הנביא. מאוחר יותר, לאחר שהפך לבית מדרשו של האר"י, שונה שמו לבית הכנסת האר"י.
ממצאים נוספים מהיישוב היהודי בעיר התגלו ב-2007, בעקבות בור שנפער ברחוב ירושלים, הרחוב הראשי בעיר המשמש גם כמדרחוב העירוני. הבור שנפער ברחוב לאחר סופת גשמים כבידה חשף תחתיו שרידי חדרים של בתים השייכים ככל הנראה לשכונה שהיוותה חלק מרכזי מהיישוב היהודי בעיר וקרסה במהלך רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה ב-1837 והסבה נזק רב לעיר.
הממצא העתיק ביותר שנמצא בעיר הוא השרידים ליישוב כנעני בעיר צפת כבר מתקופת הברונזה התיכונה שנמצאו בספטמבר 2012 ותוארו לעיל בהרחבה. במהלך החפירה שבוצעה במדרון המזרחי של מצודת צפת נמצאו עשרות שרידי כלי חרס מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברזל, התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הממלוכית, כמו גם כתובת בנייה ששולבה בקיר במסגד אל-ג'כנדאר וממנה עולה כי פעלה בצפת שכונה כבר בראשית המאה ה-14, לצד שרידי בנייה מהתקופה הממלוכית והעות'מאנית.
על פי הערכת רשות העתיקות, בעוד בחלקו העליון של הרובע היהודי קרסו הבתים בעקבות רעידת האדמה בצורה אנכית – תוך כדי קבירת המבנים הקדומים ששרידיהם ככל הראה שקעו במעמקי האדמה. בתחתית הרובע, רבים מן המבנים הידרדרו במורד הסמטאות לכיוון בית העלמין, אך לא פגעו במבנים הסמוכים אליהם. אחד מאותם מבנים שלהערכת הרשות לא פגעה במבנים אחרים הוא בית הכנסת האר"י הספרדי ואם-כן המפלס עליו פוסעים בימים אלה סביבות בית הכנסת הוא לכאורה אותו מפלס עליו דרכו גדולי הדור במאה ה-16. את הממצא הסיקה הרשות בעקבות השיפוץ שביצעה לחזית בית הכנסת, בפיקוחו של האריכאלוג אבנר הילמן.
ג'ו פרייזר
וולט פרייזר
צ'ארלס פרייזר
אליזבת' מק'גוברן
אלברט גרוסמן
אלברט ברנרד גרוסמן (באנגלית: Albert Bernard Grossman; 21 במאי 1926 – 25 בינואר 1986) היה אמרגן יהודי-אמריקאי. ברשימת האמנים שניהל נמנים פיטר, פול ומרי, בוב דילן, הבנד, ג'ניס ג'ופלין, ג'ון לי הוקר, אודטה, גורדון לייטפוט ואמנים אחרים מתחום הפולק והפולק רוק.
קורות חיים.
נולד בשיקגו למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. בשנות החמישים החל להקשיב לאמנים במועדונים והיה בין הראשונים ששמו לב לתחיית סגנון הפולק והצלחתו הראשונית. ב-1956 פתח את ה-"Gate of Horn" במרתף מלון ריץ בשיקגו כמועדון ייעודי לפולק. שם הופיעה בין השאר גם ג'ואן באאז בת ה-18. ב-1959 יזם יחד עם ג'ורג' ויין את פסטיבל הפולק של ניופורט. גרוסמן עבר לניו יורק והחל לבקר במועדונים כ"The Bitter End" ,"The Golden Chords" ו"The Gaslight" על מנת לאתר כישרונות צעירים ולהחתים אותם.
ב-1961, חיבר את פיטר יארו, פול סטוקי ומרי טרוורס ויצר את להקת פיטר, פול ומרי, שהפכה לאחת המצליחות בסצנת הפולק. ב-20 באוגוסט 1962 החתים גרוסמן גם את בוב דילן הצעיר והעניק את שירו "Blowin' in the Wind" ללהקת פיטר, פול ומרי, שהקליטו ופרסמו אותו עוד לפני דילן.