באולימפיאדת מוסקבה (1980) נשא אנדריאנוב את שבועת הספורטאים בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה ב-5 מדליות מהן 2 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד. בהיעדרה של נבחרת יפן האלופה האולימפית ב-5 האולימפיאדות הקודמות בגלל החרם שהוטל ביוזמת ארצות הברית, במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, זכתה נבחרת ברית המועצות במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית, כך שהוא זכה במדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הסוס הקפיצות. מדליות כסף בתחרות הקרב רב (118.225 נקודות) אחרי חברו לנבחרת דיטיאטין (118.650 נקודות) ולפני סטויאן דלצ'ב מבולגריה (118.000 נקודות) ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על המתח. בנוסף, הוא סיים במקום שביעי בתרגיל על המקבילים ובתרגיל על הטבעות ובמקום תשיעי בתרגיל על סוס הסמוכות.
לאחר סיום המשחקים האולימפיים פרש אנדריאנוב מספורט תחרותי.
בין השנים 2002-1994 אימן אנדריאנוב, לבקשתו של מתחרהו מיצו צוקהרה, אלוף אולימפי (בעל 9 מדליות מהן 5 זהב), את נבחרת הגברים של יפן בהתעמלות ובה גם בנו של מיצואו, נאויה צוקהרה, אלוף אולימפי גם הוא.
אנדריאנוב היה נשוי ללובוב בורדה, אלופה אולימפית בהתעמלות בשתי אולימפיאדות (מקסיקו 1968 ומינכן 1972) ואלופת עולם.
מחלתו ומותו.
בשנותיו האחרונות סבל אנדריאנוב מהפרעה ניוונית נוירולוגית חשוכת מרפא - MSA (Multiple system atrophy). בחודשים האחרונים לחייו, בשלב הסופי של המחלה, הוא לא היה יכול להזיז את הידיים והרגליים ואף לא לדבר. הוא נפטר בעיר הולדתו ולדימיר ב-21 במרץ 2011 בגיל 58.
חידושי רבי שמעון יהודה שקופ
זכייה
במשפט העברי, קניין זכייה הוא כלל האומר כי אדם יכול להעשות שליח לחבירו ללא ידיעתו, כאשר מדובר בדבר המהווה זכות למי שמזכים לו.
דיני הכלל.
בתלמוד מוחלט כי אין זכייה לגוי ולקטן, אך התוספות מסייגים זאת, ופוסקים כי ישנה זכייה גם לקטן כאשר מדובר בדבר המהווה אך זכות, ורק בדבר שאינו זכות גמורה וברורה, כמו למשל הפרשת תרומה שנחשבת לזכות בעיקרה, אך ייתכן שבעל הפירות יתנגד להפרשה מסיבותיו שלו, דווקא שם תקף הכלל שאין זכייה לקטן.
סוגיה ידועה במסכת כתובות מבוססת על דיני הזכייה, לפיהם ניתן להטביל גר קטן הבא להתגייר יחד עם הוריו, על אף שאין לו דעת להתגייר, שכן הדבר זכות לו להתגייר, וכנראה שגם הוא היה חפץ בכך, בצירוף העובדה שגם הוריו עושים כך. גם לפי רבי מאיר הסבור שאסור לשחרר עבד שלא מדעתו, שכן עדיף לו להיות עבד ולהתנהג בפריצות, כאשר מדובר בקטן שעדיין לא טעם טעם של חטא, גם הוא מודה שזכות הוא לא להיות גר. התוספות מסבירים כאמור, כי ישנה זכייה לקטן כאשר המעשה הוא זכות גמור בשבילו. אף על פי שאין זכות לגוי, במקרה כזה ניתן לזכות לו את הגירות, שכן במעשה זה עצמו הוא נהיה יהודי, ולכן לעניין מעשה זה ניתן להחשיב אותו לכזה.
מהות הכלל.
הראשונים נחלקו האם כלל הזכייה מהווה סניף של כללי השליחות, וההבדל היחיד ביניהם הוא ששליחות יכולה להעשות מאדם אחד לאדם אחר דווקא בידיעתו המליאה בניגוד לזכייה שיכולה להעשות גם שלא מידיעתו (כך גם מכריע הקצות החושן), או שמא מדובר בפרשייה נפרדת שאין ביניהם כל קשר (כהכרעת רבי עקיבא איגר).
רבי חיים סולובייצ'יק מסייג את המחלוקת, ומסביר שבין כה וכה מדובר בפרשייה שבעיקרה שווה לשליחות במהותה, שכן בשניהם נעשה העושה כיד ארוכה וכגופו של המשלח, אלא השאלה היא האם מדובר במעשה שנעשה מכוח המשלח ועל פי ציוויו, ועל אף שאינו יודע מכך, יש בכוח האנן סהדי לומר כי הוא היה ממנה את האדם שליח לו היה יודע מכך, והדבר נחשב כמינוי, או שמדובר בפרשייה נפרדת, שכאשר מדובר בזכייה אין נצרכת הפעולה לאישורו של מי שהפעולה נעשית עבורו.
התופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים.
קיים כלל האומר, כי אדם אינו יכול לזכות ולהקנות חפץ לאדם אחד, כאשר הדבר מהווה חובה והפסד ממוני לאדם אחר. לפי שיטת רש"י, כלל זה תקף רק בדיני זכייה, הנעשים ללא מינוי מפורש, אך בשליחות הנעשית בציווי המשלח, יכול אדם לזכות חפץ לבעל חוב, גם כאשר הדבר מהווה הפסד לאדם אחר. כך למשל, אם אדם פשט את הרגל, ונשאר ברשותו חפץ יחיד לגבייה בין שני מלווים, אין אדם שלישי יכול מדעתו לתפוס את החפץ לאחד מהמלווים.
התוספות לעומת זאת, מביא ראיות כי גם באופן שהיה מינוי מפורש, קיים הכלל כי אין אדם יכול לתפוס לאחד מבעלי החובות במקום שהוא חב ומפסיד אנשים אחרים. אך הפני יהושע מיישב את הראיות ומוכיח כי אין בהן כי להפריך את שיטת רש"י.
אל תכעסי זה לא אסון
ג'ורג מלייס
מבטשה (טחנת מים)
מבטשה היא טחנת מים הידרודינמית לעיבוד צמר הדומה בפעולתה לטחנות הקמח העתיקות. המבטשה משתמשת בכוח המים על-מנת להניע פטישי עץ גדולים שחובטים בצמר לצורך צפיפות הבד וחיזוקו.
פעולת הבטישה היא השלב שבו שוטפים את השומנים מהצמר בעזרת מים וסבון, תוך כדי הכאה עם פטישים או דריכה על הצמר כדי שלא יתכווץ. זהו אחד התהליכים המסובכים בעיבוד הצמר ועשייתו על ידי המבטשה הפועלת מכח המים חוסכת עבודה של כ-500 פועלים. בתקופת המשנה נקראה פעולת זאת ניפוץ.
מבטשה בנחל עמוד.
ליד בריכות שכווי שבתחתית נחל עמוד נמצאה מבטשה אשר היו משתמשים בה תושבי העיר צפת הקרובה במאה ה-16, כשענף הטקסטיל היה אחד הענפים הכלכליים החשובים בעיר.
במהלך תקופת הזוהר של צפת במאה ה-16 היה גל עלייה גדול לצפת, בעיקר בעקבות הרשות שניתנה ליהודים שגורשו מספרד להגיע לרחבי האימפריה העות'מאנית. חלקם הגיעו לצפת שהפכה על ידי המתיישבים החדשים למעצמה כלכלית, עקב הידע הרב שהיה להם בתעשיית הטקסטיל. בצפת הם מצאו את משאבי הטבע הנדרשים, בין השאר כוח המים של נחל עמוד, אשר בו הם בנו את המבטשות.
כדי ליצור מבטשה טובה היו צריכים ליצור תעלה שמתעלת את המים מנקודה גבוהה ושומרת על הגובה שלהם. בתחתית הנחל בנו את מבנה המבטשה, המים שנופלים מגובה רב מסובבים גלגל מים ענק שמחובר למוט עץ שעולה למעלה ומסובב עוד מספר גלגלים. אותם גלגלים מחוברים לפטישי ענק. עקב הסיבוב הפטישים מכים בחוזקה על האריגים אשר נמצאים באמבטיות מלאות במים בתחתית המבנה.
בוקה (צילום)
בצילום, בּוֹקֵה (מיפנית: bokeh) הוא הטשטוש, או מידת איכות הטשטוש, של האזורים בתמונה שאינם בפוקוס, או הדרך שבה העדשה מטפלת בנקודות האור בתמונה. לפי הצורה בה העדשה והצמצם בנויים איכות הבוקה נקבעת. בוקה "טובה" נחשבת בוקה שהטשטוש בה הוא עדין ונעים לעין, בעוד בוקה "רעה" היא בוקה בה הטשטוש הוא גס ומסיח את העין מהנושא המרכזי בתמונה.
מושג הבוקה מתייחס אל החלקים בתמונה שהם מחוץ לעומק שדה. ככל שעומק השדה יהיה רדוד יותר, כך יהיה יותר בוקה בתמונה. לפיכך, בצילומי פורטרטים ניתן לראות הרבה פעמים בוקה גדול יחסית, שכן לרוב הם מצולמים בצמצם פתוח, שגורם לעומק שדה רדוד.
מקור המושג.
המונח בוקה מגיע מן המילה היפנית 暈け או ボケ שמשמעותה "טשטוש" או "ערפול". ביפנית המילה משמשת גם לתיאור אדם סנילי או עם בעיות שכליות.
תיאור.
אומנם קשה לקבוע איכות בוקה, מכיוון שזה גם עניין סובייקטיבי וטעם אישי, בוקה טובה נחשבת בוקה "רכה" שמורחת את הפרטים ומאפשרת לעין להתרכז בנושא המרכזי של התמונה.
בוקה טובה חשובה במיוחד בעדשות בעלות צמצם פתוח, עדשות מאקרו ועדשות טלפוטו, שכן אלו עדשות שבהן עומק השדה הוא רדוד מאוד, ולכן חלק גדול בתמונה הוא בוקה.
לעיצוב הצמצם יש השפעה מכרעת באיכות הבוקה. במרבית העדשות הצמצמים עשויים מלהבים. כאשר הצמצם הוא סגור יחסית (כלומר, בעל חור צר) נקודות אור שבשטח שמחוץ לעומק שדה יקבלו את הצורה של הצמצם, שהיא לרוב מצולעת, ומספר צלעותיה תלויה במספר הלהבים בצמצם. לכן, צמצמים איכותיים יותר יחשבו אלו שהם בעלי מספר להבים גבוה יותר, ולכן גם בוקה נעימה יותר לעין.
סולם מגניטודה לפי מומנט
סולם מגניטודה לפי מומנט שסימונו Mw, הוא סולם סייסמי המשמש לקביעת עוצמתן של רעידות אדמה. הסולם משמש סייסמולוגים למדידת עוצמת רעידות האדמה במונחי האנרגיה המשתחררת בהן. עוצמת הרעידה – מבוסס על המומנט הסייסמי שלה, ושווה לקשיחות האדמה המוכפלת במידת התזוזה הממוצעת בהעתק ובגודל השטח שהועתק.
הסולם פותח בשנת 1979 על ידי הסייסמולוגים תומאס הנקס (Thomas C. Hanks) והירו קנמורי (Hiroo Kanamori) מהמעבדה הסייסמולוגית בקאלטק, במטרה להחליף סולמות גודל דוגמת סולם ריכטר. אף שהנוסחאות לשני הסולמות שונות זו מזו, הסולם החדש שומר על הרצף המוכר של ערכי גודל בקנה מידה לוגריתמי, כפי שהוגדרו בסולם הישן.
סולם MMS משמש להעריך את גודלן של כל רעידות האדמה, ובעיקר חזקות. פיתוח סולם מגניטודה לפי מומנט מאפשר גם הערכה מחדש של רעידות אדמה שהתרחשו בעבר, דוגמת רעידת האדמה שהתרחשה בצ'ילה בשנת 1960.
אף כי באמצעי התקשורת נהוג לדווח על רעידות אדמה לא מקומיות במונחים של סולם ריכטר – שיש הרואים בו מושג שאבד עליו הכלח – מודדים כיום את גודלן של רעידות אדמה בסולם מגניטודה לפי מומנט.
התפתחות.
סולמות גודל נבדלים מסולמות עצימות של רעידת אדמה, המעריכים את סך התנועה הנצפית, את תחושותיהם של בני אדם ואת הנזקים המקומיים הנחווים במהלך רעידת האדמה. עצימות הרעידות בנקודה מסוימת תלויה בגורמים רבים: סוגי מסלע וקרקע, עומק המוקד והמרחק ממנו, סוג ההעתק, איכות הבנייה וגורמים אדריכליים.
סולמות גודל משמשים למדידת סך כל האנרגיה שהשתחררה במהלך רעידת האדמה. בנוסף לסולם ריכטר (ML), פותחו סולמות גודל שונים: