בראשית ימיה של הציונות נודעה לכתביו של זומבארט השפעה רבה על הוגי דעות ציוניים. ארתור רופין ציטט בהרחבה מתוך "היהודים והחיים הכלכליים" בספרו "היהודים בזמן הזה", ומצא בהם חיזוקים להשקפותיו על אופיו הייחודי של העם היהודי, השקפות שבעצמן הושפעו מתאוריות גזעיות ואאוגניות שהיו פופולריות באותם ימים. דוד בן-גוריון תרגם לעברית את "סוציאליזם ותנועה חברתית", שיצא לאור בדפוס אחדות, ונחשב לאחד הספרים הסוציאליסטיים הראשונים שתורגמו לעברית. גם ספרים אחרים של זומבארט תורגמו לעברית וליידיש בראשית המאה העשרים. זאב ז'בוטינסקי וגרשום שלום התייחסו כמה פעמים לדבריו של זומבארט על היהודים - שלום הסתייג מהשקפתו של זומבארט לפיה את "הבעיה היהודית" יש לפתור באמצעות סגרגציה ולא אמנציפציה. על כל פנים, השקפה זו עצמה גרמה לזומבארט לראות את התנועה הציונית בעין יפה, והוא התבטא מספר פעמים בשבחה.
אמצע הקריירה, סוציולוגיה.
בסופו של דבר, ב-1917 התמנה זומבארט כפרופסור באוניברסיטת פרידריך וילהלם (כיום אוניברסיטת הומבולדט בברלין), שהייתה אז אחת האוניברסיטאות המובילות בעולם, במקום מורו לשעבר אדולף וגנר. הוא נשאר במשרה זו עד 1931, אבל המשיך ללמד גם אחרי פרישתו, עד 1940. באותה תקופה הוא היה גם מחשובי הסוציולוגים, חשוב אף יותר מחברו מקס ובר (שהיום ידוע הרבה יותר מזומבארט, שכמעט ונשכח). זומבארט התעקש לסווג את הסוציולוגיה כחלק ממדעי הרוח, משום שהיא עוסקת בבני-אדם ולכן נחוצה לה גישה אמפתית ומשתתפת של Verstehen (מילולית: "הבנה") ולא גישה אובייקטיבית ומתנתקת של Begreifen (מילולית "טביעת עין", "תפיסה"); עמדה זו נעשתה מאוד לא-אהודה עוד בימיו של זומבארט, משום שעמדה בניגוד גמור ל"התמדעות" של מדעי החברה בהשראתם של אוגוסט קונט, אמיל דורקהיים ומקס ובר (במקרה של ובר מדובר באי-הבנה: דעותיו בתחום זה היו, לאמיתו של דבר, קרובות לאלו של זומבארט), מגמה שנותרה שלטת בתחום גם בימינו. על כל פנים, משום שרב המשותף בין גישתו של זומבארט לבין ההרמנויטיקה של הנס גאורג גדמר, שגם היא שיטה מבוססת-Verstehen להתבוננות בעולם, מתעורר כיום עניין מחודש בהגותו של זומבארט בחוגים סוציולוגיים ופילוסופיים מסוימים המתייחסים בביקורתיות לגישה המדענית. מאמריו החשובים של זומבארט בתחום הסוציולוגיה מקובצים באסופה שיצאה לאור ב-1956, אחרי מותו, ושמה Noo-Soziologie ("נואו-סוציולוגיה").
קריירה מאוחרת, נציונל-סוציאליזם.
בימי רפובליקת ויימאר התקרב זומבארט לחוגים לאומניים, ויחסו המדויק לנאציזם עדיין שנוי במחלוקת בימינו. ספר האנתרופולוגיה שכתב ב-1938, Vom Menschen ("על האדם"), הוא אנטי-נאצי בבירור, ואכן הנאצים מנעו את פרסומו והפצתו. לעיתים קרובות משווים בין התנהגותו תחת הנאצים להתנהגותם של מרטין היידגר ושל עמיתו הצעיר קרל שמיט. אך בעוד ששני אלו ניסו ללא ספק להפוך להוגי הדעות המובילים של הרייך השלישי, ולא התעמתו עם השלטונות אלא כאשר דעותיהם נעשו אינדיבידואליסטיות יותר מדי, הרי שהתנהגותו של זומבארט הייתה אמביוולנטית יותר. היו לו סטודנטים יהודים רבים, גם בהשוואה לעמיתיו, ורובם ראו אותו באור חיובי לאחר המלחמה. ברור, על כל פנים, כי אין לראות בזומבארט גיבור מחתרת או לוחם בנאצים.
ב-1934 הוא פרסם את הספר Deutscher Sozialismus ("סוציאליזם גרמני"), שבו הוא טען כי "רוח חדשה" מתחילה "למשול במין האנושי". עידן הקפיטליזם והסוציאליזם הפרולטרי בא אל קיצו, כך כתב, ו"סוציאליזם גרמני" תפס את מקומם - סוציאליזם אשר "מעמיד את רווחת הכלל מעל רווחתו של האינדיבידואל". הסוציאליזם הגרמני חייב לחולל "סידור טוטאלי של החיים" באמצעות "כלכלה מתוכננת בהתאם לתקנות המדינה". המערכת המשפטית החדשה לא תעניק לאינדיבידואל כל זכויות אלא חובות בלבד, ו"אל לה למדינה להעריך אי פעם בני אדם יחידים ככאלה, כי אם רק את הקבוצה המייצגת את בני האדם הללו". לסוציאליזם הגרמני נלווית "רוח העם" (Volksgeist), שאיננה גזעית במובן הביולוגי כי אם מטאפיזית: "תיתכן רוח גרמנית בגופו של כושי כפי שתיתכן רוח כושית בגופו של גרמני." האנטיתזה לרוח הגרמנית היא הרוח היהודית, שאינה קשורה לביולוגיה היהודית אלא לרוח הקפיטליסטית. העם האנגלי ניחן ברוח יהודית, אפוא, והמשימה העומדת בפני העם הגרמני היא לחסל את הרוח היהודית.
מורשתו.
קשה להעריך אל נכון את מורשתו והשפעתו של זומבארט בימינו, כיוון שפרשת יחסיו עם המשטר הנאצי מאפילה על שאר עבודתו ומקשה על הערכה מחודשת שלה. ספרו "קפיטליזם מודרני" נחשב, כאמור, לאחת מאבני היסוד בתחום הכלכלה, גם אם חלק מהתזות שלו הועמדו בספק. הוא שם דגש על הנהלת חשבונות דו-צידית כתנאי מקדים לקפיטליזם וכמרכיב חשוב בו, והיה מחלוצי המחקר האינטרדיסציפלינרי של העיר. הוא גם טבע את המונח "הרס יצירתי", מרכיב חשוב בתאוריית החדשנות של ג'וזף שומפטר (לאמיתו של דבר שומפטר הסתמך רבות על עבודתו של זומבארט, לא תמיד בלוויית ייחוס הולם). בסוציולוגיה נחשב זומבארט עדיין כ"דמות זוטרה" והתאוריה שלו כקוריוז; אבל עבודתו עדיין נחקרת במסגרת הסוציולוגיה הפילוסופית ומדעי התרבות.
מקדונל דאגלס MD-12
מקדונל דאגלס MD-12 (באנגלית: McDonnell Douglas MD-12) היה קוד התכנון למטוס נוסעים רחב גוף דו קומתי שתוכנן על ידי מקדונל דאגלס בשנת 1990. לחברה לא היו משאבים מספיקים לפיתוח מטוס כה גדול והפרויקט בוטל.
פיתוח.
תכנון המטוס החל בשנת 1990, והוא היה אמור להתחרות בבואינג 747. בנובמבר 1991 חתמה מקדונל דאגלס עם שתי חברות על שותפות בפיתוח המטוס, ובאפריל 1992 פורסמו תוכניות המטוס.
למטוס היו יתרונות רבים על המטוס המוביל באותה התקופה, ה-747, בהם: שתי קומות מלאות (בבואינג 747 הקומה השנייה ממוקמת בשליש הקדמי בלבד), טווח טיסה גדול יותר, ומשקל המראה מרבי גדול יותר.
טיסת הבכורה תוכננה לשנת 1995, ומסירת המטוסים הראשונים לשנת 1997.
בעקבות עלויות הפיתוח הגבוהות, עזבה חברת טאיוואן אירוספייס (Taiwan Aerospace) את הפרויקט, מקדונל דאגלס לא יכלה להתמודד עם העלויות הגבוהות לבדה והיא הודיעה באוקטובר 1996 על ביטול הפרויקט.
בואינג עשתה שימוש ברעיון מאוחר יותר במחקר המטוס New Large Airplane שנועד להחליף את ה-747, אך בסופו של דבר רעיון המטוס הדו-מפלסי יושם באיירבוס.
ג'ו בוטם
ג'וזף "ג'ו" סטוארט בוטם (באנגלית: Joseph "Joe" Stuart Bottom; נולד ב-18 באפריל 1955) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף עולם בעל 5 מדליות מהן 4 זהב, שיאן עולם ובעל מדליית כסף אולימפית.
קורות חיים.
בוטם נולד בסנטה קלרה, קליפורניה. הוא התאמן תחת הדרכתו של ג'ורג היינס שאימן שורה של אלופים אולימפיים בשחייה ובהם: דון שולנדר, קלאודיה קולב, דיק רות', דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו. הוא בעל תואר בהנדסה מאוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1977.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה בוטם ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.37 שניות, אחרי ברוס רוברטסון מקנדה (55.69 שניות) ולפני רובין בקהאוז מארצות הברית (56.42 שניות).
בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה בקונקורד, קליפורניה בספטמבר 1974 קבע בוטם עם חבריו ג'ים מונטגומרי, אנדי קואן וצ'ארלס היקוקס במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:25.17 דקות.
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בתחילת מאי 1975 זכה בוטם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה זהה לזו של בן ארצו מייק קרינגטון (57.9 שניות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה בוטם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.50 שניות, אחרי מאט ווגל (54.35 שניות) ולפני גארי הול (54.65 שניות) שניהם מארצות הברית. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.79 שניות. בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב שיא עולם חדש של 3:47.28 דקות, שיא זה נשבר על ידי הרביעייה האמריקאית הראשונה בשלב הגמר.
בשנת 1977 היה בוטם לשחיין הראשון ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-20 שניות בתוצאה של 19.70 שניות.
שיאן עולם.
בתחרות שחייה שנערכה באטוביקוק, אונטריו קנדה בתחילת יולי אותה שנה קבע בוטם במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 23.74 שניות, שיפור לשיא בן השנה של ג'ונטי סקינר מדרום אפריקה 23.86 שניות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה במזרח ברלין, לשעבר מזרח גרמניה בסוף אוגוסט קבע בוטם במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 54.18 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של מארק ספיץ (54.27 שניות). בלילה שלפני התחרות הוא לקח כדור שינה משום שסבל מנדודי שינה (אינסומניה), הוא החמיץ את החימום היבש ולמרות זאת הצליח לשבור את שיא העולם.
אלוף עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, לשעבר מערב גרמניה בשנת 1978 זכה בוטם בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 54.30 שניות, לפני חברו לנבחרת גרגורי ג'אגנבורג (55.26 שניות) ופר ארווידסון משוודיה (55.38 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:44.63 דקות, לפני מערב גרמניה (3:48.58 דקות) ובריטניה (3:49.06 דקות).