הפרעות נוירו-קוגניטיביות: בהפרעות אלה אובדן זכרונות הוא חלק מתמונה של הפרעה שמקורה נוירולוגי.
הפרעות הקשורות לשימוש בחומרים (סמים): במקרה זה המקור לשכחה הוא שימוש בסמים שונים (אלכוהול, וסמים אחרים). אמנזיה יכולה להיות תוצאה של הרעלות שונות.
אמנזיה פוסט-טראומטית כתוצאה מפגיעת ראש. במקרה כזה יש סיפור של פגיעת ראש משמעותית.
הפרעות התקף (Seuzure Disorders): מצבים שונים כמו התקף אפילפטי גורמים בדקות שמיד לאחר ההתקף לשכחה נרחבת של אירועים, החולפת כעבור זמן קצר.
סטופור קטטוני : כאן התמונה הקלינית תכלול גם מרכיב של אילמות שאינה חלק מאבחנת אמנזיה דיסוציאטיבית
התחזות והתחלות: כאשר האדם עשוי להפיק רווח משני מהאבחנה (למשל פיצוי כספי) עשויה להשקל אבחנה של התחזות או התחלות.
שינויים באיכות הזיכרון המיוחסים לגיל: יש מגוון של מחלות הקשורות לגיל מבוגר והכוללות מרכיב של אובדן תפקודי זיכרון שונים (מחלות דמנטיות שונות). מחלות אלה ניתנות לאיתור בבדיקות פיזיולוגיות מתאימות.
שינויים בזיכרון כתוצאה מטיפול רפואי: נזעי חשמל (טיפול רפואי לא תרופתי מקובל הניתן למגוון אבחנות פסיכיאטריות) עשוי להיות כרוך בשכחה בעיקר לטווח הקצר. כאן הגורם לשכחה אינו דיסוציאציה אלא הטיפול הרפואי.
טיפול.
פסיכותרפיה: ישנן המלצות לטיפול מהיר, בעזרת היפנו אנליזה, או נרקו אנליזה (סוגים ספציפיים של טיפול פסיכו-אנליטי). כמו כן יש חשיבות לטיפול פסיכודינאמי שתכליתו לברר את האירועים שגרמו לשכחה. בחלק מהמקרים אפשר לשלב טיפול קוגניטיבי שיסייע להתמודד עם עיוותים קוגניטיביים והטיות חשיבה.
אמילקר CGS
אמילקר CGS (בצרפתית: Amilcar CGS) היא מכונית ספורט בסגנון טורפדו, 2 מושבים, בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית "אמילקר" אשר יוצרה בין השנים 1923–1929.
סך הכול יוצרו 2,925 יחידות.
בל UH-1N טווין יואי
תאונות המטוסים של אייר פראנס בבחריין (1950)
שתי תאונות מטוסים של אייר פראנס בבחריין התרחשו ב-12 וב-14 ביוני 1950. שני מטוסי נוסעים של חברת אייר פראנס התרסקו במי המפרץ הפרסי במהלך גישה לנחיתה בבחריין בהפרש של יומיים זה מזה ובנסיבות דומות. בתאונות אלו נספו 86 בני אדם.
התאונה ב-12 ביוני.
בתאונה הראשונה היה מעורב מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. המטוס הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,128 שעות טיסה. היו עליו 44 נוסעים ושמונה אנשי צוות.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י שבפקיסטן והתכונן לחניית ביניים נוספת בבחריין. לאחר ניסיון נחיתה ראשון לא מוצלח בבחריין קיבל המטוס אישור בשעה 21:15 לניסיון נחיתה נוסף במסלול 29. בעת ההנמכה לנחיתה פגע המטוס במים ושקע. לאחר שמונה שעות חיפושים נמצא המטוס במים שעומקם ארבעה מטרים, מדרום-מזרח לאי וכ-5.3 קילומטרים מקצה מסלול הנחיתה. 46 מיושביו נספו, מהם 40 נוסעים וששה אנשי צוות. ששה ניצולים נמשו מהמים על ידי ספינה ומסוק. כל ההרוגים למעט אחד היו צרפתים.
התאונה ב-14 ביוני.
בתאונה השנייה היה מעורב גם כן מטוס DC-4 של אייר פראנס בקו שמסייגון לפריז. מטוס זה הוכנס לשירות ב-1946 וצבר 8,705 שעות טיסה. היו בו 45 נוסעים (מהם 13 ילדים) ושמונה אנשי צוות. רוב יושביו היו צרפתים וכן שני וייטנאמים ושני סינים.
המטוס המריא מחניית ביניים בקראצ'י. בשעה 21:52 קיבל רשות לנחיתה בבחריין. המטוס פגע במים במרחק של כקילומטר וחצי מאתר התאונה הראשונה. בשעה 02:00 משתה ספינת חילוץ ניצולים מהמטוס. בסך הכל נספו בתאונה 40 מיושבי המטוס, מהם 37 נוסעים ושלושה אנשי צוות.
חקירת התאונה.
החקירה הראשונה.
לאחר התאונה הראשונה יצאה לבחריין ועדת חקירה לבדיקתה מטעם המשרד לעבודות ציבוריות, תחבורה ותיירות של צרפת. היא הגיעה שמה ב-15 ביוני ונתבקשה לחקור גם את התאונה השנייה. הוועדה אסרה על כלי טיס צרפתיים לנחות בבחריין בשעות הלילה עד לסיום החקירה. מנהל אייר פראנס בדרום-מזרח אסיה ציין כי היו קווי דמיון בין שתי התאונות, לרבות התרחשותן באותה שעה של היממה ובתנאי מזג אוויר גרועים.
מסקנות החקירה פורסמו ב-1951 וב-1952 (ביחס לתאונה השנייה והראשונה בהתאמה). הוועדה קבעה כי קרוב לוודאי שהתאונה הראשונה התרחשה משום שקברניט המטוס לא הקפיד לעקוב אחרי גובה המטוס ושיעור ההנמכה שלו במהלך הגישה לנחיתה, עד שפגע במים. נקבע כי לא ניתן לשלול את האפשרות שתפקודו נפגע עקב עייפות מצטברת. בנוגע לתאונה השנייה קבעה הוועדה כי שקרוב לוודאי שקברניט המטוס לא התאים את תהליך ההנמכה לנחיתה לתנאי מזג האוויר המקומיים ולא שמר על גובהו עד שיתגלו לעיניו אורות מסלול הנחיתה. הוועדה המליצה לשקול לצייד את נמל התעופה בבחריין בעזרי רדיו לנחיתה ובאורות לסימון נתיב ההתקרבות למסלול.
מסקנות החקירה המחודשת של התאונות שנערכה ב-1994 (ראו להלן) הציבו סימן שאלה ביחס לנכונות מסקנות החקירות.
1994 - חקירה מחודשת.
בשנת 1994 התגלו על קרקע הים שברים של המטוסים שהתרסקו, לרבות כנף אחת, שני מנועים, שלושה מדחפים שניזוקו וחפצי נוסעים קטנים. בשיתוף פעולה בין חברה בחריינית לבין הצי המלכותי הבריטי נמשה מהים המדחף שספג את הנזק הקטן ביותר. הוא הוצב כאנדרטה בבית הקברות הנוצרי בבחריין שבו נקברו הרוגי התאונה. האנדרטה נחנכה בדצמבר 1994 במעמד שגריר צרפת בבחריין.
איתור שרידי המטוסים ב-1994 הביא לפתיחת חקירה מחודשת אודות נסיבות התאונה. החקירה הייתה לא רשמית אך מפורטת. חקירה זו שללה את האפשרות שהתאונות אירעו עקב טעות אנוש, חבלה או קלקול מכני. סיבת התאונה על פי מסקנת החקירה המחודשת נקבעה על סמך דו"חות מזג אוויר מקומיים שנשמרו בארכיון בבריטניה. התאונות יוחסו לתנאי מזג אוויר קיצוניים ששררו בנתיב הנחיתה בנמל התעופה - אירועים המכונים כיום כמיקרו-התפרצויות (Microbursts) , שבהן מתחולל זרם אוויר אנכי חזק כלפי מטה, הנע אופקית לאחר פגיעתו בקרקע. זרמים אלו הטיחו את המטוסים כלפי מטה עד שפגעו בים.
מסקנות החקירה המחודשת פורסמו בעיתונות בבחריין. עורכי הדו"ח גם העבירו את מסקנותיהם לשגרירות הצרפתית בבחריין, ביחד עם המלצה לטהר את שמם של קברניטי המטוסים שהתרסקו, משום שאלו נתקלו בסיטואציה שלא הייתה מוכרת באותה עת ושלא הייתה להם היכולת להתמודד אתה.
קניה (פירושונים)
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2009
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2009, הייתה האליפות האזורית ה-32 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בלטביה בין ה-7 ביוני ל-20 ביוני 2009.
בטורניר זה זכתה צרפת, אשר רשמה זכייה שנייה בתולדותיה.
מתכונת האליפות.
בתחרות השתתפו 16 נבחרות. הן חולקו לשני בתים. שלוש נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשלב השני ב-2 בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר.
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות.
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ג'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בהשתתפות 4 קבוצות. הנבחרת הצליחה לסיים את השלב בהצלחה והעפילה לתחרות.
בשלב הראשון של האליפות הנבחרת התמודדה בבית א' והפסידה בכל משחקיה.
כדרסלניות של הנבחרת:
אמילקר CGSS
אמילקר CGSS (בצרפתית: Amilcar CGSS) היא מכונית ספורט בסגנון טורפדו, בעלת 2 מושבים, בתצורת קבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית "אמילקר" אשר יוצרה בין השנים 1926–1929.
סך הכול יוצרו 984 יחידות.
מנחם זיגלבוים
מנחם זיגלבוים (נולד בתשל"ג, 1973) הוא סופר ומעורכי שבועון בית משיח.
ביוגרפיה.
זיגלבוים נולד וגדל בפתח תקווה, למד בישיבות חב"ד. נשוי לרות ומתגורר ברמת גן.
בתקופת לימודיו בישיבה, פרסם בשבועון כפר חב"ד סיפורי צדיקים וכתבות על אישים חב"דיים ופעילות חב"דית ברחבי תבל. ובשנים אלו שילב פרסום מאמרים וכתבות תחת שמו האמיתי ובשמות עט.
משנת 1999 מכהן כעורך בשבועון בית משיח ובמקביל מפרסם בעיתון, מאות מאמרים וכתבות, במגוון נושאים, ובהם חשיפות רבות הקשורות לתולדות תנועת חב"ד.
בשנים הראשונות כסופר, פרסם ספרים ובהם סיפורי צדיקים מעובדים על ידו בסגנון דרמטי ושוטף ובשנים הבאות שילב בין הוצאת ספרי היסטוריה, ביוגרפיה וסיפורי צדיקים מעובדים.
למד קאוצ'ינג באוניברסיטת בר-אילן, כן למד והשתלם בלימודי ייעוץ זוגי והנחיית קבוצות. במקביל השתלם בלימודי גישור וכלכלה משפחתית בי.נ.ר.. טורים בנושאים אלה הוא מפרסם באתרי החדשות החרדים "כיכר השבת" וחרדים10. בנוסף, הוא מגיש פינה בנושא, מדי יום שישי, בשידורי רדיו קול חי.
קישורים חיצוניים.
גודל הפין האנושי
המדידה המדויקת ביותר של גודל הפין האנושי נגזרת ממספר מדידות שונות, בזמנים שונים, שכן ישנה שונות טבעית קטנה בהתאם למידת העוררות המינית, השעה ביום, טמפרטורת החדר, תדירות הפעילות המינית ואמינות המדידה. בהשוואה לפרימטים אחרים, למשל הגורילה, הפין האנושי עבה ביותר, הן במונחים מוחלטים והן ביחס לשאר חלקי הגוף.
תוצאות המדידות משתנות, כאשר מחקרים המסתמכים על מדידה עצמית מדווחים על ממוצע גבוה משמעותית מאשר מחקרים בהם המדידות נערכות על ידי אנשי מקצוע בתחום הרפואה. לפי סקירה שיטתית בתחום, החל משנת 2015, האורך הממוצע של פין אנושי זקוף הוא בערך 13.12 ס"מ (11.46 ס"מ – 14.78 ס"מ). בדרך כלל, אורכו של הפין הרפוי אינו מעיד על אורכו של הפין הזקוף.
הפין האנושי גדל בעיקר בין הינקות לגיל חמש, ובין כשנה לאחר תחילת גיל ההתבגרות ועד לגיל 17 בערך.