אלי ברקוביץ'-גרוס
אלי ברקוביץ'-גרוס (באנגלית: Elly Berkovits Gross; נולדה ב-14 בפברואר 1929) היא סופרת ומשוררת יהודייה-אמריקאית, ניצולת שואה מטרנסילבניה, מחברת מספר ספרי שירה ופרוזה בשפה האנגלית העוסקים בשואה. מתגוררת כיום בארצות הברית, שם היא ידועה בהרצאותיה על השואה במוזיאונים ובבתי ספר ברחבי המדינה.
ביוגרפיה.
אלי ברקוביץ' נולדה ב-14 בפברואר 1929 בעיר שימלאו סילבאניי (סילאג'-שומלוי) שבטרנסילבניה, רומניה, לאאוג'ן (ינה) ואירינה ברקוביץ'.
במרץ 1944, לאחר פלישת הנאצים להונגריה בת-בריתם והקמת ממשלה פרו-נאצית קיצונית יותר, נלקח אביה של אלי למחנה עבודה בכפייה, ושם נספה בחזית הרוסית. אלי ומשפחתה הנותרת - אמה, ואחיה הצעיר אדלברט - נלקחו באסרו חג של פסח, כ"ג בניסן (16 באפריל) אל גטו צ'היי הסמוך לשימלאו סילבאניי, לשם הובאו מרבית התושבים היהודיים של מחוז סילאג'. כעבור שישה שבועות הועברה משפחתה באמצעות קרונות בקר יחד עם אלפי יהודים נוספים אל מחנה הריכוז אושוויץ. במחנה נפרדה אלי מאמה ומאחיה, ולא ראתה אותם שוב לעולם - שניהם מצאו את מותם במשרפות. את הישרדותה במחנה תולה אלי ב"ניסים", ומציינת כי רק בודדים מבני גילה שרדו את מוראות אושוויץ.
אלי הועברה לפאלרסלבן (Fallersleben), חלק ממחנה הריכוז נוֹיֶנְגָמֶה שבהמבורג, שם ביצעה עבודות כפייה עבור תאגיד פולקסווגן עד לשחרורה בעיר זאלצוודל (Salzwedel) בידי כוחות בעלות הברית, ב-14 באפריל 1945. לאחר השואה שבה אלי לעיר הולדתה, ומצאה כי כל משפחתה נספתה, והיא נותרה לבדה. כששבה אלי לביתה, גורשה ממנו על ידי דיירים שהתיישבו בו במהלך המלחמה ומנעו ממנה את הכניסה לבית.
לבסוף נישאה אלי בשימלאו סילבאניי לארנסט גרוס, ידיד משפחתה, ניצול שואה אף הוא. לזוג ישנם שני ילדים, המתגוררים בארצות הברית. בשנת 1993, כשהיא בגיל 64, סיימה אלי תואר שני באמנות יפה במכללה הקהילתית לה-גווארדיה שבניו יורק.
מיצירותיה.
יצירות אחדות שלה תורגמו לספרדית ולרומנית.
מיכל בר-אשר סיגל
מיכל בר-אשר סיגל (נולדה ב-1979) היא פרופסור חבר במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב וחוקרת תלמוד ישראלית.
ביוגרפיה.
בר-אשר סיגל קיבלה תואר ראשון ותואר שני מן המחלקה לתלמוד שבאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן, עשתה תואר שני נוסף ודוקטורט במדעי הדתות באוניברסיטת ייל נושא עבודת הדוקטורט שלה היה השוואה בין התלמוד הבבלי לבין טקסטים של ספרות מונסטית בת התקופה.
בר-אשר סיגל זכתה במלגת אלון ונבחרה לאקדמיה הצעירה הישראלית. בשנת 2018 נבחרה לשמש בוועד המנהל של האקדמיה הצעירה.
בר-אשר סיגל נשואה לפרופ' אליצור בר-אשר סיגל, חוקר לשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים והיא כלתו של פרופ' משה בר-אשר. בר-אשר סיגל היא בתה של אנט סיגל, אחותו של גיל סיגל ונכדתה של סוזן דניאל-נטף.
מחקרה.
עבודתה המחקרית של בר-אשר סיגל מתמקדת במחקר פילולוגי של טקסטים חז"ליים וכן במחקר היחסים שבין יהודים לנוצרים במהלך שלהי העת העתיקה (המאה ה-1 עד המאה ה-7 לספירה) בהתבסס על ספרות חז"ל (ובעיקר התלמוד הבבלי) ובהתבסס על ספרות נזירית נוצרית בת אותה התקופה.
ספרה הראשון המבוסס על עבודת הדוקטורט יצא בשנת 2013 ונקרא "Early Christian Monastic Literature and the Babylonian Talmud". הספר יצא בהוצאת קיימברידג' בשנת 2013 וזכה בפרס לאוטנשלגר מטעם אוניברסיטת היידלברג. הספר בחן מקבילות ספרותיות בין ספרות הנזירים הנוצרית לתלמוד הבבלי וטען לקשרים ישירים בין השניים. הספר עוסק בהשוואה שבין טקסטים מן התלמוד הבבלי לבין מקבילות בספרות הנזירית ובעיקר ביחס לחיבור "" (Apophthegmata Patrum).
ספרה השני נקרא "Jewish – Christian Dialogues on Scripture in Late Antiquity: Heretics Narratives of the Babylonian Talmud". הוא עוסק בהשוואה שבין אבות הכנסייה לתלמוד הבבלי ומשתמש בסיפורי מינים כשיקוף ל.
בניטו ויימרין
ארנו דמאר
ארנו דמאר (בצרפתית: Arnaud Démare; נולד ב-26 באוגוסט 1991) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Groupama–FDJ. דמאר ניצח את המונומנט מילאנו - סן רמו ב-2016 והוא אלוף צרפת בשנת 2014, 2017 ו-2020. ניצח שני קטעים בטור דה פראנס ב-2017 ו-2018.
קריירה.
כחובבן.
דמאר התחרה בתחרויות רבות לפני שהיה מקצוען. ב-2010 סיים במקום החמישי באליפות העולם באופני כביש במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 וב-2011 ניצח במרוץ זה והפך לאלוף העולם עד 23, באליפות שנערכה בקופנהגן, לאחר שקיבל הובלה בספרינט הסיום מחבר נבחרתו, אדריין פטי שסיים במקום השני.
קבוצת FDJ.
במשך שלוש שנותיו הראשונות ב-FDJ התקיימה יריבות פנימית בקבוצה בין שני הספרינטרים המובילים שלה: ארנו דמאר ונאסר בוהאני, יריבות שכנראה החלה עוד בתקופת רכיבתם כחובבים. תקופה זו הסתיימה בסוף עונת 2014, כשמנהלה הספורטיבי של הקבוצה, מרק מדיו , אמר: "הם שני תרנגולים בלול אחד", והחליט להותיר את דמאר בקבוצה ובוהאני עבר לקבוצת קופידיס.
דמאר הפך למקצוען בשנת 2012, כאשר הצטרף לקבוצת FDJ הצרפתית. הוא ניצח את הקטע השישי בטור של קטר, ואת גרנד פרי סמין. דמאר ניצח את הקטע השני ואת קטגוריית המאיצים בדרידאסה ואן ווסט פלנדרן. דמאר ניצח את המרוץ החד יומי, שולה פאייה דה לורייה. הוא רכב לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-13. הוא סיים שני באליפות צרפת, וניצח את קלאסיקת ואנטפול לאחר שהקדים את אנדרה גרייפל ואת ג'אקומו ניצולו.
בתחילת 2013 ניצח דמאר תחילה את מרוץ גרנד פרי היינו. בטור ארבעת הימים של דנקרק דמאר ניצח שלושה קטעים ברציפות, ואת קטגוריית המאיצים והצעירים במרוץ וניצח את המרוץ כולו לאחר שהקדים את פלוריאן ואשון ורמון סינקלדם. בהמשך העונה ניצח את הקטע הרביעי בטור דה סוויס ואת מרוץ קלאסיקת לונדון - סארי. דמאר המשיך ביכולת הטובה כשניצח את הקטע השני ב-בינקבנק טור ואת גרנד פרי ד'איסברג.
דמאר פתח את העונה עם ניצחון בקטע השישי בטור של קטר. הוא סיים שני בגנט - וולגם, לאחר שג'ון דגנקולב הקדים אותו. הוא ניצח בפעם השנייה ברציפות את מרוץ ארבעת הימים של דנקרק ובנוסף לכך ניצח את הקטע הראשון והשני במרוץ. דמאר ניצח את הטור דה פיקארדי, וניצח גם שני קטעים רצופים במרוץ ואת קטגוריית המאיצים. דמאר ניצח את המרוץ החד יומי בבלגיה, האלה - אינגויגם. ב-29 ביוני, דמאר ניצח את אליפות צרפת. הוא נבחר לראשונה לטור דה פראנס, הוא סיים פעמיים במקום השלישי (קטע 4, ו-12), ובמקום ה-159 הכללי. הוא ניצח את שני המרוצים החד יומיים, קמפיונשפ ואן פלנדרן, וגרנד פרי ד'איסברג. בנוסף לכך, דמאר התחרה בטור דה יורומטרופול, ניצח את המרוץ ואת דירוג הצעירים והמאיצים, לאחר שניצח בשני הקטעים הראשונים.
דמאר ניצח את הקטע השני והשלישי בטור של בלגיה, הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף צרפת לאחר שסיים במקום ה-50. הוא התחרה בטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-21, בו הגיע במקום החמישי. בסופו של דבר, דמאר סיים במקום ה-138 הכללי.
דמאר ניצח את הקטע השני ב-לה מדיטראנין. הוא ניצח את הקטע הראשון ב-פריז - ניס, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע הרביעי. ב-19 במרץ, קבע דמאר את אחד מהישגיו הגדולים בקריירה לאחר שניצח את המוניומנט מילאנו - סן רמו, לאחר שהקדים את בן סוויפט ואת יורגן רולנדס. הוא סיים חמישי ב-גנט - וולגם, והתחרה שנית ב-ג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני בקטע השני והחמישי, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-14. הוא ניצח את הקטע החמישי ואת קטגוריית המאיצים ברוט דו סוד. הוא סיים שני בקלאסיקת בריסל, ניצח את מרוץ בנש - שימאי - בנש, וסיים שני בפריז–טור.
דמאר פתח את העונה עם ניצחון בקטע הראשון והרביעי באטואל דה בסז', ואת הקטע הראשון בפריז - ניס, לאחר שניצח ז'וליאן אלאפיליפ בספרינט. הוא סיים שישי ב-פריז - רובה, וניצח את גרנד פרי פורט דו היינו, ואת הקטע השני במרוץ שישת הימים של דנקרק. דמאר ניצח את הקטע השני בדופינה ליברה, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ. הוא ניצח את האלה - אינגויגם, ואת אליפות צרפת, לאחר שהקדים את נאסר בוהאני. הוא ניצח לראשונה קטע ב-טור דה פראנס, לאחר שהקדים את אלכסנדר קריסטוף ואת אנדרה גרייפל. הוא פרש מהמרוץ לאחר קטע 9, עקב כך שלא עמד במגבלת הזמן. הוא ניצח את קלאסיקת בריסל, לאחר שהקדים את מרקו קומפ ואת אנדרה גרייפל.
דמאר ניצח את הקטע הראשון ב-פריז - ניס, הוא סיים שלישי במילאנו - סן רמו, ושלישי בגנט - וולגם. הוא ניצח את הקטע השמיני בטור דה סוויס, וניצח את הקטע ה-18 בטור דה פראנס. בטור של פויטו שארן, דמאר הציג תצוגת תכלית. לאחר שניצח את כל חמשת הקטעים במרוץ, וניצח את הדירוג הכללי ואת דירוג המאיצים.
דמאר ניצח את הקטע העשירי בג'ירו ד'איטליה, הוא עבר להוביל בקטגוריית המאיצים החל מקטע 12, ושמר על ההובלה עד קטע 18, שם איבד אותה לפסקל אקרמן הגרמני. בסופו של דבר, דמאר סיים שני בקטגוריה עם 213 נקודות, מרחק של 13 נקודות מאקרמן המנצח. הוא ניצח את הקטע השני והרביעי בלה רוט דיד'אוקסיטאני, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור דה וואלני. דמאר ניצח את הקטע השלישי בטור של סלובקיה, סיים במקום השני הכללי ובנוסף לכך גם ניצח בקטגוריית המאיצים במרוץ.