במרץ 2013, דייוויס הודיעה על כוונתה לרוץ בבחירות לסנאט. אולם, ב-3 באוקטובר 2013, היא שינתה את דעתה הודיעה על מועמדותה לתפקיד מושלת טקסס במקום התמודדות בבחירות לסנאט.
פיליבסטר לשינוי חוק ההפלות בטקסס.
ב-25 ביוני 2013, דייוויס ערכה פיליבסטר, כדי לחסום את הצעת החוק האוסרת ביצוע הפלות אחרי השבוע 20 של הריון, לדרוש ממרפאות המבצעות הפלות לעמוד באותם סטנדרטים של חדרי ניתוח בבתי חולים, ושרופא שמבצע הפלות הוא חבר סגל בבית חולים סמוך. היא ניסתה להמשיך ולנאום חצות, אז הדיון בסנאט מסתיים ולא ניתן להצביע על התיקון לחוק. אחרי 11 שעות פיליבסטר, שלוש שעות לפני חצות, סגן המושל, דוד לדוהרסט, קבע כי דייוויס סטתה מהנושא, ועל כן הוא יכול היה לכפות הצבעה בשאלה אם פיליבסטר יכול להמשיך. למרות המאמצים של הרפובלקנים להגיע להצבעה לפני חצות, בסיועה של חברת הסנט לטיסיה ר. ואן דה פוטה (Leticia R. Van de Putte) שדרשה את זכות הדיבור מיושב ראש הישיבה, כמו גם קריאות עידוד וצעקות של הפעילים הפוליטיים התאספו בבירה במהלך הלילה ולקראת סיום המושב במיוחד. מאות פעילים הגיעו לקונגרס ועודדו את דייוויס מחוץ לאולם. הסיקור התקשורתי של התקשורת הממסדית החל רק אחרי מספר שעות אחרי האירוע, בעוד שברשתות החברתיות היו עדכונים שוטפים על האירוע.
בהמשך הלילה היה ויכוח בין הדמוקרטים לרפובליקנים האם ההצבעה התרחשה לפני או אחרי חצות. דוהרסט לבסוף הודיע כי הצעת החוק לא עברה. למחרת, המושל ריק פרי, כינס לישיבה מיוחדת נוספת, כדי לאפשר עוד ניסיון להעביר את התיקונים בחוק המגבילים הפלות ולדון בסוגיות אחרות. החוק עבר בשני הבתים. במגזין השמרני "סקירה לאומית" ("National Review") נכתב: "ונדי דייוויס ניצח את הקרב, אבל ריק פרי ניצח במלחמה." הצעת החוק נחתמה על ידי המושל ריק פרי ב-18 ביולי 2013. הפוליבסטר של דייוויס נחשב מצוין כאירוע בהיסטוריה הפמיניסטית בארצות הברית.
קמפיין לבחירת מושל טקסס ב-2014.
ב -3 באוקטובר 2013, דייוויס הודיעה על כוונתה לרוץ לתפקיד מושלת טקסס בבחירות 2014. ב-4 במרץ 2014 היא זכתה בבחירות הפנימיות של המפלגה הדמוקרטית (79.1%), והביסה את ריינאלדו "ריי" מדריגל (20.9%). דייוויס הייתה המועמדת הראשונה לתפקיד מושל טקסס מאז הובסה אן ריצ'רדס ב -1994 על ידי ג'ורג 'בוש. בבחירות הכלליות ב -4 בנובמבר 2014 היא הפסידה למועמד הרפובליקני גרג אבוט, היועץ המשפטי של טקסס לשעבר.
קלמנס נון פאפה
יאקובוס קלמנס נון פאפה (גם ז'אק קלמנט או יאקוב קלמנס נון פאפה) (בפלמית: Jacobus Clemens non Papa בין 1510 ל-1515–1555 או 1556) היה מלחין בן ארצות השפלה של מוזיקת רנסאנס, שישב רוב חייו בפלנדריה. הוא היה מלחין פורה ברבים מן הסגנונות של תקופתו, ובייחוד עשה לו שם במוזיקה הפוליפונית שחיבר למזמורי תהילים בהולנדית, הידועים בשם Souterliedekens.
חייו.
אין כל ידיעות על שנותיו הראשונות של קלמנס, ואפילו הפרטים הנוגעים לשנות בגרותו האמנותית מעטים וקלושים. ייתכן שנולד במידלבורך, זילנד, אם כי הראיות לכך מנוגדות; ודאי שמוצאו מאי-שם בבלגיה או הולנד של ימינו. האזכור החד-משמעי הראשון לקיומו הוא מסוף שנות ה-30' של המאה ה-16, כשפייר אטניין הוציא לאור קובץ שאנסונים פרי עטו בפריז. בין מרץ 1544 ליוני 1545 עבד כסגן לאחראי על המוזיקה בקתדרלת סן סלבטורה בברוז', וזמן קצר לאחר מכן החל בקשרי עסקים עם טילמן סוזאטו, מוציא לאור באנטוורפן, קשר היימשך עד סוף חייו. מ-1545 עד 1549 כיהן כנראה כמנצח המקהלה בחצרו של פיליפ השני דה קרוי, דוכס ארשוט, מגדולי המצביאים של קארל החמישי, קודמו של ניקולאס גומברט בתפקיד. ב-1550 הועסק כזמר ומלחין (sanger ende componist) מטעם "האחווה הנישאה של גבירתנו הברוכה" בהרטוחנבוש. יש גם ראיות לכך, שהוא חי ועבד באיפר ובליידן. יש השערות, מגובות בראיה קלושה, לכך שעבד גם בדורדרכט.
יש כמה תאוריות ביחס למקור הכינוי "נון פאפה". לפי אחת מהן, הכינוי הוסף לו בבדיחות הדעת על ידי המוציא לאור שלו, סוזאטו, כדי להבדיל בינו לבין האפיפיור קלמנס השביעי - "יאקוב קלמנס - אבל לא האפיפיור." תאוריה אחרת גורסת, שהוא נועד להבדיל בינו לבין יאקובוס פאפה, משורר שגם מוצאו מאיפר. עם זאת, בהתחשב בכך, שהאפיפיור קלמנט השביעי מת בשנת 1534, לפני פרסום משהו מן המוזיקה של קלמנס, ושהבלבול בינו לבין המשורר היה בלתי סביר כיון ששמות המשפחה היו שונים לגמרי, נראה שהיה זה כינוי, שנוצר רק כמהתלה ולא מסיבות מעשיות. אף על פי כן, התוספת עומדת בעינה לאורך השנים.
פרטים על מותו אינם ידועים, אבל סביר להניח שהלך לעולמו בשנת 1555 או 1556. מן הטקסט משנת 1558 ב-Continuo lacrimas של יאקובוס וט, קינה על מות קלמנס, אפשר להסיק שמת מוות אלים, אף כי אם אמנם כך היה, הנסיבות אינן מפורטות. לפי מקור משנת 1644, קלמנס נקבר סמוך לאיפר, בבלגיה של ימינו.
יצירות והשפעה.
בשונה מרבים מבני תקופתו, נראה שקלמנס לא נסע מעולם לאיטליה, וכתוצאה מכך, ההשפעה האיטלקית איננה קיימת במוזיקה שלו. הוא מייצג את הניב הצפון-אירופי של האסכולה הפרנקו-פלמית.
קלמנס היה אחד ממייצגיו העיקריים של הדור שבין ז'וסקן ופלסטרינה לבין אורלנדו לאסוס. בראש ובראשונה היה מלחין של מוזיקת קודש. למעשה, מכלול יצירותיו היה מורכב בקירוב מ-80 אחוז מוזיקת קודש, אם ליטורגית ואם לשימוש פרטי. מבין 233 המוטטים שלו, פחות או יותר, רק שלושה מכילים טקסטים חילוניים, בצורת מזמורי שבח והלל למוזיקה. עם זאת, הוא חיבר קצת יותר מ-100 יצירות חילוניות, המקיפות את מכלול הסוגות הפיוטיות שהיו מקובלות על מלחינים בני דורו. בהתחשב בכך, שהקריירה שלו כמלחין נמשכה בקושי שני עשורים, הרי שקלמנס היה מלחין פורה ביותר.
מבין כל היצירות האלה, ה"Souterliedekens" היו אולי המוכרים והמשפיעים ביותר. סוזאטו הוציא אותם לאור בשנת 1557-1556 ב"ספרי המוזיקה" (Musyck Boexken) שלו, IV-VII, והם מהווים את המוזיקה הפרוטסטנטית היחידה לקולות בהולנדית בתקופת הרנסאנס. ה-Souterliedekens, שהתבססו על כרך קודם של Souterliedekens שהדפיס סיימון קוק והכיל מוזיקה מונופונית למזמורי תהילים בהולנדית, היו לספר המוזיקה הפוליפונית הראשון השלם של כל 150 מזמורי התהילים בהולנדית. משערים, שתרגום מזמורי התהילים להולנדית הושלם על ידי וילם ואן ניפלט מוויטנברג. הכתיבה לקולות של קלמנס פשוטה בדרך כלל, ונועדה לשירה בבית. הם עושים שימוש בנעימות החילוניות המוכרות שהודפסו במהדורה של קוק, לרבות שירי יין, שירי אהבה, באלאדות ושאר שירים שהיו פופולריים באותה תקופה, כקנטוס פירמוס. רובם נכתבו לשלושה קולות, ויש 26 צירופים שונים של הקולות הללו. כמה מן ה-Souterliedekens מבוססים על שירי-מחול והם הומופוניים וחד-קצביים בבירור, ואילו אחרים משתמשים באימיטציה. ראוי לציון, שיצירות אלה שרדו את האיסור שהוטל ב-1569, כשהממשלה בראשות הדוכס השלישי מאלבה צנזרה את כל הספרים שהוקעו כדברי כפירה.
לאחר מות קלמנס, הופצו יצירותיו בגרמניה, צרפת, ספרד, ואפילו בקרב חוגים שונים באנגליה. השפעתו של קלמנס ניכרה בעיקר בגרמניה. המלחין הפרנקו-פלמי לאסוס היה בקי במיוחד במוזיקה שלו ושילב יסודות שלה בסגנונו.
ארואנה
ליאל אלכסנדרה אדמון
ליאל (צ'יקה) אלכסנדרה אדמון (נולדה ב-21 במאי 1980 בפלובדיב, שבבולגריה) היא משוררת ישראלית.
חברה בקבוצת "כֻּלָּנָה", חבורה פואטית הכותבת, עורכת ומופיעה יחד במיצגי פרפורמנס.
ביוגרפיה.
נולדה כאלכסנדרה רגוזוב בפלובדיב, שבבולגריה, בת יחידה לסרגיי ורחל. עלתה לישראל ב-1991, בגיל 11. בהמשך התגיירה ובעקבות זאת הוסיפה לשמה את השם "ליאל".
למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב. בעלת תואר ראשון בלשון עברית ותואר שני בספרות מאוניברסיטת תל אביב אותו סיימה בהצטיינות יתרה. את התזה עשתה בתחום המחקר הקוגניטיבי של השפה.
שיריה התפרסמו בעיתונים "ידיעות אחרונות" וב"הארץ; ובכתבי העת: מטעם, מטען והליקון. כותבת סיפורת ומתרגמת מבולגרית את שיריו של המשורר סים אלכסיאב.
נשואה לאיל אדמון, אם לשלושה ומתגוררת בחולון.
מורנה (צלופח)
יחסי איראן–הממלכה המאוחדת
יחסי איראן–הממלכה המאוחדת (בפרסית: روابط ایران و بریتانیا, באנגלית: Iran–United Kingdom relations) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
איראן, אשר כונתה פרס לפני 1935, החלה את יחסיה הדיפלומטיים עם אנגליה בתקופת השושלת האילח'אנית במאה ה-13, כאשר המלך אדוארד הראשון שלח נציגות דיפלומטית לתבריז, אז בירת השושלת האילח'אנית ב-1291, לצורכי יצירת בריתות.
היחסים בין שתי המדינות ידעו לאורך השנים עליות ומורדות פעמים רבות בעקבות נסיבות פוליטיות פנימיות ובינלאומיות, אך נותרו לרוב יחסים ידידותיים.
היסטוריה.
תקופת ספוויה.
ב-1553, המלך אדוארד השישי שכר את שירותי הקפטן והסוחר סבסטיאן קבוט להקמת חברת מסחר עם המזרח הקרוב, ולשם כך הועברו לידיו שתי אוניות שהפליגו לארכנגלסק. משם, קבוט וצוותו הפליגו למוסקבה כדי להציע לאיוואן הרביעי את עסקת סחר. משהתקבלה, הוקמה חברת הסחר המוסקובית , אשר מחלקתה הדרומית עסקה בסחר עם פרס הספווית.