במהלך שנת 2007, נורילסק רכשה שורה של נכסי כרייה ומתכות ברחבי העולם, והפכה לחברה רב לאומית עם פעילות באוסטרליה, בוצואנה, פינלנד, רוסיה, דרום אפריקה וארצות הברית. היא חתמה על עסקת המפתח שלה ב-28 ביוני 2007, לרכישת כ-90% מחברת LionOre Mining International Ltd הקנדית, יצרנית הניקל העשירית בגודלה בעולם באותה תקופה. ההשתלטות הזו, בשווי של 6.4 מיליארד דולר, הייתה הרכישה הזרה הגדולה ביותר של חברה רוסית באותה תקופה, מה שהפך את נורילסק ניקל ליצרנית הניקל הגדולה בעולם.
ביולי 2008 רכשה חברת "רוסאל" שבשליטת האוליגרך אולג דריפסקה, בתמורה לכ-14% ממניותה, כ-5 מיליארד דולר במזומן והתחייבויות תשלום נוספות בסך 2 מיליארד דולר, כ-25% מנורילסק-ניקל, ממיכאיל פרוכורוב. בעקבות רכישה זו, רכישות קודמות והמשבר הכלכלי העולמי עמדה "רוסאל", בסוף 2009, על סף פשיטת רגל. אך הגיעה לבסוף להסכם עם 70 בנקים, לארגן מחדש את חובותיה, שעמדו על סך 17 מיליארד דולר. גם מחיר מניות "נורילסק-ניקל" בברוסה צנח. בעקבות מהלך זה פרץ סכסוך בין דריפסקה לולדימיר פוטנין על השליטה בחברה. פוטנין ו"נורילסק ניקל" הציעו ל"רוסאל" 12 מיליארד דולר כדי לרכוש מחדש את הנתח שלה בחברה. אוליגרך נוסף, ויקטור וקסלברג, שהוא שותף של דריפסקה גם ביקש למכור את מניות "נורילסק-ניקל".
ראשי החברה.
החל מקיץ 2011 אנדריי בוגרוב הוא יו"ר מועצת המנהלים של החברה. המנכ"ל הוא ולדימיר פוטנין. מיכאיל פרוחורוב היה מנכ"ל החברה מ-2001 ועד 2007.
יועצו של המנכ"ל הוא גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב (נולד ב-13 במרץ 1981) - צאצא של שושלת רומנוב מצד אמו, שמוכר על ידי חלק מהמלוכנים כיורש בית המלוכה הרוסי. הוא בנהּ היחיד של מריה ולדימירובנה רומנובה ופרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה (מיכאיל פאבלוביץ').
הנשר ממלטה
המלחמה האנגלו-פרסית
המלחמה האנגלו-פרסית (באנגלית: Anglo-Persian War) התרחשה בין ה-1 בנובמבר 1856 עד ל-4 באפריל 1857, כאשר כוח של הצבא הבריטי הגיב לניסיון הפרסי לכבוש את העיר הראת שבאפגניסטן. המלחמה הייתה נקודת שיא במתח שבין האימפריה הבריטית ופרס שזכתה לתמיכת האימפריה הרוסית. האימפריה הבריטית באותה התקופה רצתה לשמר את המצב בו אפגניסטן נותרת מדינה חופשית וחברותית כלפי בריטניה, זאת כחוצץ כנגד ההתרחבות וההשפעה של האימפריה הרוסית מכיוון צפון מערב ופרס.
מהלך המלחמה.
לאחר הכישלון הקשה במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה כ-14 שנים קודם לכן, הוחלט בפיקוד בהודו הבריטית לצאת להתקפה לשחרור העיר הראת, דרך המפרץ הפרסי ולא במסע יבשתי מסוכן דרך אפגניסטן. בנובמבר, לאחר הכרזת המלחמה, יצאה הדיוויזיה הראשונה במשט ספינות בריטיות מהנמל בבומביי לעבר המפרץ הפרסי. ב-4 בדצמבר הכוח כבש את האי ח'ארג ונחת ב-9 בדצמבר בחוף הפרסי מספר קילומטרים דרומה לעיר הנמל בושהר. מיד לאחר הנחיתה, הדיוויזיה הראשונה התקדמה אל עבר העיר וכבשה אותה ביום למחרת הנחיתה, זאת לאחר כיבוש מצודת 'ראשיר' והפגזת העיר על ידי הספינות הבריטיות.
סיורים בריטים גילו כוח פרסי בגודל של כ-4,000 חיילים באזור שיראז, לכן הוחלט לבקש תגבורת ולחכות להגעתה.
בינואר 1857, נחתה הדיוויזיה השנייה באזור בושאר בפיקודו של ג'יימס אוטרם והכוח האנגלו-הודי כולו יצא שוב לכיוון בושהר בתנאי דרך קשים לאחר גשמי החורף. הכוח שאורגן לכדי שלוש חטיבות בפיקודו של אוטרם, החל לנוע לכיוון שיראז. ב-5 בפברואר הכוח עצר בקרבת הכפר קושאב היכן שהיו בארות מים נוחות. בהתקדמות של היומיים הבאים הבין אוטרם שהכוח הפרסי נסוג להרים מסביב והחליט להימנע מרדיפה מסוכנת להרים, במקום זאת הוא נסוג לאזור קושאב.
הכוח הפרסי תפס עמדת שליטה בקרבת הכוח האנגלו-הודי עם כ-8,000 חיילים פרסים. כתגובה, תקף אוטרם את העמדה הפרסית בין ה-7 ל-8 בפברואר במה שהפך להיות "קרב קושאב", בו ניצחו הבריטים עם כ-700 חיילים פרסים הרוגים. הכוח הפרסי נסוג שוב להרים לאחר תבוסתו בקושאב ואוטרם חזר עם כוחו לאזור העיר בושאר.
לאחר שהושאר כוח קטן להגן על בושהר, יצא הכוח האנגלו-הודי בכיוון צפון-מערב, לאורך השט אל-ערב אל עבר העיר קורמשאהר. הספינות הבריטיות שטו במעלה הנהר כדי להפגיז את ביצורי העיר, הפרסים נסוגו לבסוף מהעיר והיא נכבשה ב-27 במרץ. כוח של כ-13,000 פרסים נסוג אל העיר אהוואז, כתגובה התארגן כוח אנגלו-הודי לנוע לכיוון העיר ולכבוש גם אותה. כוח זה הורכב מהצי המלכותי וכוח מרגימנט ההילנדס ה-78 ומרגימנט הרגלים ה-64 אשר תקף את הכוח הפרסי וכבש לבסוף את העיר אהוואז ב-1 באפריל.
ב-4 באפריל, נחתם הסכם שלום בפריז והכוחות האנגלו-הודים החלו לסגת, אך היעדים הושגו והפרסים ספגו מהלומה קשה. מספר חודשים מאוחר יותר, כל הכוחות שנלחמו בקרבות בפרס ילחמו במרד ההודי הגדול, כולל מפקדם במערכה ג'יימס אוטרם. על הלחימה במלחמה, עוטרו שלושה חיילים בריטים בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר בדרגתו בכוחות הבריטים.
עצור! או שאמא שלי יורה
עצור! או שאמא שלי יורה (באנגלית: Stop! Or My Mom Will Shoot) היא קומדיית פעולה משנת 1992 שנכתבה על ידי בלייק סניידר, ויליאם אוסבורן וויליאם דייוויס, בבימויו של רוג'ר ספוטיסווד ובכיכובם של סילבסטר סטאלון ואסטל גטי.
תקציר העלילה.
ג'ו (סילבסטר סטאלון) הוא שוטר קשוח. טוטי (אסטל גטי) היא אימו החלשה והשברירית לכאורה. כאשר היא מגיעה לגור איתו היא מפריעה באופן הדרגתי לחייו. היא קונה לעצמה אקדח, מתחילה לחטט בתיקים שהוא חוקר, ובסופו של דבר הופכים השניים לצוות והיא מסייעת לו בעבודתו המשטרתית.
ביקורות ותגובות.
הסרט זכה לביקורות שליליות באופן כללי ולציון 4% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות.
בנוסף לכך סילבסטר סטאלון טען שזה הסרט הגרוע ביותר שהוא אי פעם עשה. סטאלון התייחס אליו כאל "אולי אחד הסרטים הגרועים ביותר במערכת השמש כולה, כולל הפקות זרות של חייזרים שמעולם נחשפנו אליהן", כי "תולעת שטוחה יכלה לכתוב תסריט טוב יותר, ושבחלק מן המדינות כמו סין, הממשלה משדרת את הסרט פעם בשבוע כדי להוריד את שיעור הילודה לאפס ואם הם היו משדרים את הסרט פעמיים בשבוע סין הייתה נכחדת תוך עשרים שנה".
בוץ' קסידי
רוברט לירוי פרקר (באנגלית: Robert Leroy Parker; 13 באפריל 1866 – 6 בנובמבר 1908 (משוער)), אשר נודע בכינויו בוץ' קסידי (Butch Cassidy) היה שודד אמריקאי מפורסם. פרקר, שהנהיג את כנופיית הקבוצה הפרועה (Wild Bunch Gang), עסק בעיקר בשוד רכבות ובנקים במערב ארצות הברית. מפחד החוק, נאלץ לעזוב לדרום אמריקה, שם מצא את מותו בשלהי שנת 1908.
משפחתו וילדותו.
קסידי נולד בעיירה במחוז לנקשייר שבאנגליה, וזמן קצר לאחר לידתו היגרה משפחתו לארצות הברית. הוריו התיישבו ביוטה, והצטרפו לכנסייה המורמונית. פרקר עזב את בית הוריו כנער, והסתובב ברחבי ארצות הברית כשהוא מחליף עבודות שונות. את כינויו, בוץ' קסידי, רכש בעקבות קשריו עם גנב בקר שכונה מייק קסידי ומעבודתו כקצב בויומינג למשך פרק זמן קצר.
קריירת הפשע.
פשעיו של קסידי החלו בפשיעה קטנה: ב-1880, כשנסע לעיירה סמוכה כדי לקנות ביגוד, מצא קסידי את החנות סגורה. קסידי פרץ לחנות, גנב זוג מכנסי ג'ינס והשאיר פתק בו הוא מתחייב לשלם בפעם הבאה שיגיע לחנות. אולם שנים ספורות אחר כך, ב-24 ביוני 1889 ביצע קסידי יחד עם מספר שותפים את מעשה השוד הראשון שלו: הכנופיה פרצה לבנק בעיירה טליורייד בקולורדו, ושדדה 21,000 דולר ולאחר מכן נמלטה לדרום-מזרח יוטה. קסידי רכש חווה במקום, אך שנים ספורות לאחר מכן נשלח לכלא באשמת גנבת בקר וגביית דמי חסות. לאחר מאסר של כ-18 חודשים שוחרר מהכלא, תוך הבטחה שלא ישוב לבצע פשיעה במדינת יוטה.
ב-1896 אסף קסידי סביבו קבוצת פושעים שביצעה סדרת מעשי שוד ברחבי מערב ארצות הברית. ב-1901 נמלט קסידי דרך ניו יורק לחווה שרכש בארגנטינה. ב-1905 זוג שודדים דוברי אנגלית שדדו בנק בריו גז'גוס, כ-700 ק"מ דרומית מחוותו של קסידי. השודדים נמלטו עם סכום המוערך בכ-100,000 דולר כיום. ההערכה היא כי זוג השודדים הוא קסידי ושותפו לפשע בעבר הארי לונגבאו. לאחר שהוצא צו מעצר נגד קסידי, לונגבאו וחברתו השלושה ברחו לבארילוצ'ה, ומשם באמצעות ספינה חצו את אגם נאוול ואפי לצ'ילה. ב-19 בדצמבר באותה שנה קסידי, לונגבאו ושותף נוסף שדדו מבנק בארגנטינה 12,000 פסו. מרדף אחריהם הסתיים בכישלון, כשהשודדים נעלמים ברחבי הפמפס.
השפעה תרבותית.
בהשראת דמויותיהם של קסידי ושל שותפו הארי לונגבאו (Harry Alonzo Longabaugh, שכינויו היה "Sundance Kid") הופק ב-1969 סרט הקולנוע קיד וקסידי בבימויו של ג'ורג' רוי היל. דמותו של קסידי גולמה בסרט על ידי השחקן פול ניומן.
כמו כן גם צמד נבלים מהסדרה האנימה פוקימון נקראים קאסידי ובוץ', על שמו.
בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "טופ גיר" נוסעים מגישי התוכנית אל חוותו של קסידי כחלק ממסעם בפטגוניה.
תבנית בי-לינארית
עוקבא בר חמא
תשלומי בושת
בהלכות מזיק וניזק, תשלומי בושת הם אחד מחמשת התשלומים המוטלים על המזיק לשלם לניזק (נזק וצער, ריפוי, שבת ובושת). התשלומים הם עבור כל בושה שנגרמה בשעת הנזק, בעקבות צפייה של הרואים, או שם רע שיצא בעקבות מעשה הנזק (למשל בעקבות מעשה אונס).
חיוב בושת הוא רק כאשר המזיק הזיק בכוונה.
מקרים מיוחדים.
לפעמים יש בעלות חוקית או כללית על תשלומי הבושת של האשה, בהתאם למצבה המשפחתי והגופני:
קטנה ונערה.