יש מחקרים אחרים שעוסקים בהגמוניות ועליונות של תרבות אחת על השנייה ועל משמעות הגמוניה זאת על הנוף. ישנם חוקרים המעמיקים עבודתם לתחומי העמדות הערכיות, רעיונות חברתיים, שפות, מבנים ארגוניים והדרך בה הם מעצבים את הנוף מעשי ידי האדם.
כסיכום אפשר לומר כי חוקרים שונים בתוך הקהילה הגאוגרפית מחזיקים בהשקפות עולם מגוונות לגבי מקומה של התרבות וכיצד יש לנתחה בתוך העולם הגאוגרפי. נהוג לחשוב כי מקומה של הגאוגרפיה הפיזית בהתייחס לתרבות היא לשם יצירת תנאי מגורים, לבוש ומזון לבני האדם באשר הם חיים. תפיסת עולם זאת מתוארת כדטרמיניזם סביבתי, והייתה דומיננטית בגאוגרפיה עד אחרי מלחמת העולם השנייה. מאז שנות החמישים של המאה העשרים, הגאוגרפים מבינים כי התרבות מורכבת גם מסדרות של משאבים סמליים, שעוזרים לאנשים לתת משמעות לעולם הסובב אותם. נראה כי ישנן דרכים רבות להתבונן על התרבות מנקודת המבט של הגאוגרפיה. בכולן הגאוגרף יחקור את התהליכים התרבותיים והחברתיים המעורבים בעיצוב המרחב והנוף ואת היחסים ההדדיים ביניהם.
גאוגרפיה תרבותית בישראל.
בישראל מורשתו של קרל סאוהר יושמה במחקר נופי הארץ, על ידי מספר חוקרים - כולם מהדור הראשון של תלמידי המחלקה לגאוגרפיה בירושלים, שנוסדה בשנת 1949 על ידי פרופ' דוד עמירן. עמירן הביא איתו את התפיסה המדעית הגרמנית לישראל, שבמרכזה עמדה הגישה של הגאוגרפיה הרגיונלית. בראייה לאחור, נראה כי שלושה חוקרים בארץ עבדו בגישת הגאוגרפיה התרבותית על פי אסכולת ברקלי ולא פנו למחקרים הרגיונליים שהיו שכיחים באותה העת.
בין החוקרים הראשונים היה פרופ' יהודה קידר, שחקר את החקלאות הקדומה בנגב. קידר עוד הספיק בסיום מחקרו לנסוע לקליפורניה לעבוד עם קרל סאוהר, תוך השוואה התרבות החקלאית של הנבטים בנגב ושל האינדיאנים במערב ארצות הברית. מחקרים אחרים בגישה התרבותית הנזכרת ערך במשך שנים רבות פרופ' שמואל אביצור, שחקר את התרבות החומרית בארץ ישראל, כגון נושא ניצול כח המים בארץ, שהיה אף נושא הדוקטורט שלו. הוא המשיך לחקור תולדותיהם של כלי עבודה בארץ כגון המחרישה. שמואל אביצור פעל להקניית והפצת הידע והקים את "מכון אבשלום", הנחשב כאחד מהמוסדות החשובים בארץ למחקר ולקירוב נושא ידיעת הארץ לציבור הרחב.
החוקר השלישי, היה ד״ר צבי רון, שמיפה, תיעד וחקר בעבודה מונמנטלית ארוכת שנים את תרבות המדרגות החקלאיות בהרי יהודה. במחקריו היסודיים והמקיפים, חשף את התערבות האדם בעיצוב הנוף ההררי באזור יהודה. הוא הסביר את יחסי הגומלין שהתקיימו בין התרבות החקלאית העתיקה ובין מדרונות ההרים. תרבות זו שידעה לנצל גם את מי המעיינות, ועל בסיסה התקיימה בעת העתיקה אוכלוסייה צפופה באזור ההר המרכזי וירושלים.
בשנות הששים והשבעים של המאה העשרים, נסחף המחקר בגאוגרפיה אנושית בארץ אחרי המהפיכה הכמותית, והתפתחו תחומי מחקר בגאוגרפיה עירונית, כלכלית ופוליטית, תוך התרחקות ממחקרים
בנוף התרבותי של הארץ. באותה העת עולה מגמת המחקר בגאוגרפיה היסטורית מייסודו של פרופ' יהושע בן אריה ומילאה במידה מסוימת את החלל שנוצר במחקרי נוף הארץ התרבותי. מחקרים כמו מחקרו של פרופ' יוסי בן-ארצי על המושבה העברית בנוף הארץ, מדגימים התפתחות זו.
גאוגרפיה תרבותית חדשה בישראל.
בעקבות התפתחות הגאוגרפיה התרבותית החדשה בעולם בשנות השבעים, פנו חוקרים ישראלים לתחום זה תוך התפצלות לכיוונים שונים, תחומי משנה ומושאי מחקר מגוונים. אחד הראשונים היה פרופ' יהושע כהן, שבחן את המושג ״מקום״ בשלושה זרמים שונים של המחקר הגאוגרפי כהן המשיך בשנות התשעים לפרסם מחקרים שהשתמשו בספרות העברית כמקור להבנת התמורות בנוף הארץ, ובין היתר ערך שימוש כזה בספריו של אהרן מגד. שנות דור אחריו כתב ד"ר ניקולא יוזגוף-אורבך על היבטי הנוף והמרחב הארץ ישראלי אצל מנהיגים ציוניים כהרצל וז'בוטינסקי ומחבר את תפיסתם הפוליטית עם דימויי הנוף שהם הותירו ביצירתם הספרותית.
הגאוגרפיה התרבותית החדשה, מרבה לעסוק בסמלים בנוף, ובנופים כסמלים. מנקודת מבט זאת פרופ' מעוז עזריהו, ניתב את המחקר הגאוגרפי תרבותי לכיוון הנזכר בישראל, בחקר המשמעות הסמלית של מגדלי המים בנוף הזיכרון של קבוצים בנגב. מאוחר יותר בשנות האלפיים, התרכז עזריהו במחקרים תרבותיים של נופי תל אביב. בהם הדגיש את משמעות הסמליות שלה כעיר עברית ראשונה ואת ביטוייה בחוויית המקום העירונית. הוא מכנה אותה עיר מיתית - העיר ללא הפסקה, תמצית הממשות הציונית שנבנת מבלוקים מתוך החולות.
בשנות השמונים, פרופ' יורם בר-גל ופרופ' שמואל שמאי הפנו את תשומת הלב לסמליות הביצות בנוף הארץ בעיקר בעמק יזרעאל, במחקר שהדגים את הפער בין המציאות הגאוגרפית לדימויי התרבותי-פוליטי שלה. הסימול התרבותי של המרחב העירוני, נחקר גם על ידי פרופ' יורם בר-גל בעבודתו על שמות רחובות בארץ, תוך שהוא הראה כיצד היררכיה חברתית-תרבותית ופוליטיקה מקומית מונצחים במרחב. זאת בעזרת שמות הרחובות בערים שהנציחו את האליטות הדומננטיות והשקפת עולמם. בשנת 2012 הרחיב פרופ' עזריהו כיוון מחקר זה של שמות הרחובות, בספרו הנרחב ובאותה תקופה פרסמה ד"ר ליאורה ביגון, מחקר שכלל פרק על נתינת שמות רחובות בעיר דקאר במערב אפריקה, תוך שימוש בתאוריות פוסטקולניאליות והדגימה את הסמלת העיר בשמות בעלי משמעות לתרבות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית ששלטה שם.
לא רק שמות רחובות הופכים להיות מושאי מחקר בגאוגרפיה התרבותית בישראל, אלא גם שלטי רחוב, כשלטי פרסום או שלטים עירוניים וקהילתיים, כפי שהראו זאת פרופ' עירית עמית כהן ופרופ' יוסף שלהב. שעה שהישוו בין שכונות חרדיות לשכונות חילוניות תוך הדגשת המשמעות הפוליטית והחברתית של שלטים כגון קביעת טריטוריאליות מגזרית. הם טיפלו בכרזות לא רק מנקודת המבט החזותית אלא גם ובעיקר מנקודת המבט של הפרשנות שיש לתת לה בהבנת הגאוגרפיה של הקהילות באותם מקומות.
פרופ' נורית קליאוט פנתה לחקר הסמליות בנוף מכיוון אחר - נופי הייעור בארץ. היער והעץ הם שניים מהסמלים הבולטים של העשייה הציונית שמבטאת את התמורה בנוף במהלך מאה השנים האחרונות. במחקריה חושפת את מערכת השיקולים הפוליטיים, ביטחוניים והתרבותיים שהפכו נופים טרשים ושממה בארץ לנופי יערות בעיקר של עצי אורן, בהתאם לגישתה של הקק"ל כמוסד המייער המרכזי.
ד"ר אורנה בלומן, פרסמה מחקרים בתחומי הגאוגרפיה, תוך התבססות על תאוריות פמיניסטיות מודרניות. היא הרבתה לחקור את האדם וקבוצות בני האדם כחלק מהנוף הנשקף בעיני המתבוננים בנוף. היא מיקדה במחקריה נושאים מנופים יומיומיים. כך לדוגמה היא הראתה כיצד השגרה היומיומית כמו "ללכת לעבודה", עיצבו את הנוף העירוני. כיצד נראותם של אנשים ברחוב מעניקה משמעויות שונות לאותו נוף חומרי עצמו.
גישת הגאוגרפיה התרבותית, כמו גישות אחרות במדע, משתנה במהלך השנים. מושאי מחקר חדשים נולדים, רעיונות ויידע עוברים ברחבי העולם המדעי, שיטות מחקר ותאוריות מתחדשות, ומפנות את מקומן לגישות חדשות. הגאוגרפיה התרבותית שנולדה בארצות הברית, ואף שם השתנתה במהלך המאה העשרים, השפיעה ומשפיעה על חוקרים ומושאי מחקר בישראל. בישראל ישנה התאמה של הגישה לתפיסת העולם הישראלית ולתמורות בנוף הארץ, תוך הבלטת ההבטים ההיסטוריים. לכן הגאוגרפים הישראלים מרבים לפרסם בתחומי הגאוגרפיה ההיסטורית והפוליטית, אף שנושאי המחקר וגישות המחקר שלהם פעמים רבות נשענות על אלה של הגאוגרפיה התרבותית.
סטפאן מקרוב
עשי&quot;ת
מאקארוב PM
אולג מקארוב
אולג גריגורייביץ' מקארוב (ברוסית: Макаров Олег Григорьевич; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במשימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
חייו.
אולג מקארוב נולד בעיירה אודומלה במחוז טבר למשפחת פקיד. בשנת 1951 הוא סיים בית הספר בעיר רובנו ובשנת 1957 סיים לימודי הנדסה עם תואר מהנדס. הוא נקלט לעבודה במחקלת תכנון מס' 1.
בשנת 1966 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. הוא תוכנן להשתתף במשימות לכיוון הירח שבוטלו.
בשנת 1973 הוא טס לחלל בחללית סויוז 12 לצד וסילי לאזארב. במסגרת אותו צוות, בשנת 1975 הם שוגרו בחללית "סויוז 1–18" אך השיגור נכשל.
בשנת 1978 אולג מקארוב ביצע את הטיסה השנייה שלו על סיפון חללית סויוז 27. בשנת 1980 הוא ביצע את הטיסה השלישית בסויוז T-3.
בשנת 1986 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים. במשך כל התקופה, הוא המשיך לעבוד בתכנון חלליות והתקדם לתפקידי ניהול בכירים.
בשנת 1980 הוא סיים את עבודת הדוקטורט והחל משנת 1983 החל ללמד במכון לפיזיקה והנדסה במוסקבה. זאת במקביל לעבודתו בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה
אולג מקארבו נפטר ממחלת לב בשנת 2003.
דניאל נתיאה
דניאל נתיאה (ברומנית: Daniel Natea; נולד ב-21 באפריל 1992) הוא ג'ודוקא רומני. נתיאה מתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).
קריירה.
במאי 2014, נתיאה זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו. בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את בן-ארצו ולאדוט סימיונסקו הרומני.
באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, זכה נתיאה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בשמינית הגמר הוא ניצח את דניאל אלרסטורפר האוסטרי וברבע הגמר הוא ניצח את בארנה בור ההונגרי. בחצי הגמר הוא הפסיד לאורי ששון הישראלי ונשר לקרב על הארד בו ניצח את אולקסנדר גורדיינקו האוקראיני. באולימפיאדת ריו 2016, הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על קונתיף יה-און התאילנדי והפסד לעבדולו טנגרייב האוזבקי.