ז'אק דומיניק וילקינס (אנגלית: Jacques Dominique Wilkins; נולד ב-12 בינואר 1960 בפריז, צרפת) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA.
קריירה.
וילקינס החל את הקריירה שלו באוניברסיטת ג'ורג'יה. בדראפט 1982 נבחר במקום השלישי על ידי היוטה ג'אז אבל הועבר לאטלנטה הוקס מאחר שסירב לשחק ביוטה. וילקינס שיחק 11 עונות בהוקס במהלכן זכה פעמיים בתחרות ההטבעות. אחרי שעזב את אטלנטה המשיך בכמה קבוצות: לוס אנג'לס קליפרס, בוסטון סלטיקס, פנאתינייקוס, פורטיטודו בולוניה, סן אנטוניו ספרס ואורלנדו מג'יק. ב-1999 פרש מכדורסל.
בשנת 2006 זכה וילקינס להיבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
אחיו, ג'רלד וילקינס, היה גם שחקן NBA.
ואלדיר פריירה
ואלדיר "דידי" פריירה (בפורטוגזית: Valdir "Didi" Pereira; 8 באוקטובר 1928 – 12 במאי 2001) היה כדורגלן ברזילאי.
פריירה נולד בריו דה ז'ניירו, ובגיל 14 בעקבות זיהום כמעט נאלצו הרופאים לקטוע את רגלו השמאלית. דידי הצטרף לקבוצת פלומיננסה בשנת 1949. במהלך 7 עונות ששיחק בקבוצה הוא זכה עימה בקמפאונטו קריוקה (אליפות מדינת ריו דה ז'ניירו) בשנת 1951, ובקופה ריו בשנת 1952.
בשנת 1957 עבר דידי לקבוצת בוטפוגו, וזכה גם עימה בקמפאונטו קריוקה. בשנת 1959 עבר דידי לקבוצת ריאל מדריד, אך מיעט לשחק במדיה.
שיחק עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1954 וזכה עימה בגביע במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962. הוא שיחק בנבחרת בעמדת הקשר המרכזי המנהל את המשחק הקבוצתי, וניחן במסירותיו המדויקות ובבעיטותיו החזקות ממרחק. לאחר שפרש אימן את נבחרת פרו במונדיאל 1970.
פרנקו בארזי
פרנקו בארזי (באיטלקית: Franco Baresi; נולד ב-8 במאי 1960 באיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בקבוצת מילאן ונבחרת איטליה בכדורגל. בארזי נחשב לאחד מגדולי הבלמים בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
בארזי שיחק בקבוצת מילאן כל הקריירה ואף היה הקפטן של הקבוצה. תפקידו במגרש היה בלם (שחקן הגנה). במהלך הקריירה השתתף ב-532 משחקי ליגה בהם כבש 16 שערים וגם זכה בשש אליפויות איטליה ובשלושה גביעי ליגת האלופות. עם נבחרת איטליה השתתף בארבעה מונדיאלים: מונדיאל 1982 (בו זכה עם איטליה בגביע העולם בכדורגל), מונדיאל 1986, מונדיאל 1990 ומונדיאל 1994. ב-1997 בגיל 37 פרש מכדורגל. בארזי, ששיחק כל חייו בחולצה מספר 6, זכה למחווה מרגשת מצד המועדון: החולצה בה שיחק מוסגרה והוחלט שאף שחקן אחר לא ילבש עוד את חולצה מספר 6 במדי המועדון. בדומה לו, גם את חולצתו של פאולו מלדיני, חולצה מספר 3, מילאן מסגרה והבטיחה שהשחקן היחידי שיוכל ללבוש אותה הוא בנו.
בארזי פרש מכדורגל לאחר המשחק ב-1 ביוני 1997.
אחיו, ג'וזפה בארזי היה כדורגלן באינטר מילאנו.
חני נחמיאס
חנה (חני) נחמיאס (נולדה ב-9 באפריל 1959) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, מנחת טלוויזיה, זמרת, כוכבת ילדים וסופרת ישראלית. כיהנה כחברת מועצת העיר רמת גן בין השנים 2008–2012.
ביוגרפיה.
נחמיאס נולדה ליעקב ופנינה נחמיאס בתל אביב, למשפחה ספרדית מקהילת סלוניקי, יוון. גדלה בגבעתיים. בילדותה הופיעה ב"מקהלת צדיקוב" וב"תיאטרון מארץ עוץ" של אברהם לוריא שבו כיכבה בתפקיד חנהל'ה בהצגה "שמלת השבת של חנה'לה" ואף השתתפה כילדה בסרט "אני ירושלמי" של יהורם גאון מ-1971 בקליפ לשיר "השר משה מונטיפיורי".
הייתה חברה בקן בורוכוב של הנוער העובד והלומד בגבעתיים, ואת לימודיה התיכוניים עשתה ב"אורט טכניקום" שבעיר.
ב-1978 היא התגייסה לצה"ל ושירתה תחילה, במשך כשלושה חודשים, כפקידת מבצעים ושרטטת בחטיבת גולני. לאחר מכן, עברה נחמיאס למקהלת צה"ל ובהמשך ללהקת הנח"ל והשתתפה עם הלהקה בארבע תוכניות בידור, כשחלקן היו בבימויו של חנן גולדבלט. ביום העצמאות השלושים למדינת ישראל הייתה ממבצעי "שיר לשלום" בתוכנית הטלוויזיה "שלושים שנות זמר בצה"ל" ששודרה מבסיס צה"ל בג'וליס.
לאחר שחרורה מהצבא, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בהצגות שונות, בהן: "אורזי מזוודות" של חנוך לוין, "בית ספר לריקודים", "הנשים האבודות מטרויה", "טוב", "מיטות משונות", "סווני טוד" ועוד. גם כשהפכה לכוכבת ילדים בעקבות שידור סדרת הטלוויזיה "בלי סודות", הקפידה לחזור תמיד לאהבתה הגדולה, התיאטרון. הצגות נוספות בהשתתפותה היו: "אדונן של שתי משרתות" (תיאטרון באר שבע), "משפחת ישראלי" (תיאטרון חיפה) ו"מתנקשים" (תיאטרון בית ליסין). בשנת 1988 החלה לשחק במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד העובדת הסוציאלית בת שבע, אך כעבור זמן מה נאלצה לפרוש מהתפקיד עקב ריבוי עיסוקים באותה עת והחולפה בזמרת ורדינה כהן. בשנת 2002 חזרה לקאמרי לקומדיה "טובים השניים". שלוש שנים אחר כך, הופיעה במחזמר "מי שחלם" על פי קורות חייו של יצחק רבין. בשנת 1982 השתתפה לראשונה בסרט "אהבה ראשונה" בבימויו של עוזי פרס.
השתתפה בסרטי הקולנוע "בובה" של זאב רווח (1987), "חיים זה חיים" של מיכל בת-אדם (2002) תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר, "דץ הבלץ" (2015) ו"שמלת השבת של חנה'לה" (2019).
נחמיאס מזוהה מזה שנים רבות ככוכבת ילדים. היא השתתפה במספר רב של תוכניות טלוויזיה, מחזות זמר ומופעי ילדים גדולים כמו הפסטיגל אותו הנחתה חמש פעמים ו"מותק הילדות התחברו" לצדה של ציפי שביט. כמו כן כתבה 17 ספרי ילדים ונוער שהמוכרים בהם הם סדרת "סודות נעורים" והוציאה למעלה מ-50 קלטות וידאו בהשתתפותה, בהן "שירים קטנים", "שרים וצוחקים", "מחר שבת", ״סיפורי לוין קיפניס, "הטנטנים בארץ הצבעים", "הטנטנים בארץ הגדלים" ו"בלי חיתולים" שהפכו מאז ללהיטים גדולים.
נחמיאס השתתפה במחזות הזמר לילדים "פיטר פן", "צלילי המוזיקה", "עליסה", "אנני", "תום סוייר", "מאמא מיה", "היפה והחיה", "נרניה", "101 כלבים דלמטיים" ועוד. על השתתפותה במחזות הזמר "צלילי המוזיקה" ו"אנני" זכתה בפרס התיאטרון הישראלי.
בין תוכניות הטלוויזיה לילדים בהשתתפותה היו הסדרה ללימוד קריאה "בלי סודות" וסדרת ההמשך "בסוד העניינים", ששודרו בטלוויזיה החינוכית, תוכנית הילדים "פרפר נחמד" ששודרה גם בטלוויזיה החינוכית, סדרת הילדים "הופה היי" בערוץ הראשון בפרק אחד בהרכבו הראשון בשנת 1986, ובהרכבו השני ב-1990 ובשנים 1992–1994. היא אף השתתפה עם הרכבו השני בהצגה "שלושה בעגלה אחת" בין השנים 1992–1994.
ב-1995 הנחתה את התוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון, ובין השנים 1998–2008 הנחתה את תוכנית הילדים "בחדר של חני" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שם נהגה לשוחח עם ילדים מכל רחבי ישראל. בשנת 2001 זכתה התוכנית בטקס מסך הזהב בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר לילדים ולנוער, ונחמיאס עצמה זכתה בפרס המנחה הטובה בתחום תוכניות הילדים והנוער.
נחמיאס הייתה שותפה בדיבוב סדרות הטלוויזיה לילדים "פיטר פן", "עלילות בבאי", "ספיידרוומן" ועוד. במהלך שנות ה-90 ביצעה את שירי הפתיחה והסיום של סדרות הטלוויזיה לילדים שהיו פופולריות באותה תקופה, והם "עלילות בבאי", "פשוש", "גברת פלפלת", "המעופפים הנועזים", "במצולות הים עם דלפי", "בננות בפיג'מות","פופו", "תיאודור החמור" ו"הלו ספנסר" אותו ביצעה ביחד עם אהרון פררה. שיר הסיום של "גברת פלפלת" בביצועה הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עמה.
נחמיאס הופיעה בפסטיגל בשנים 1991–1993, עם השירים "צ'יק צ'ק" (זכה במקום השלישי), "בן ובת" (מקום שני) ו"ילדת סנדביץ'" (מקום שלישי). היא חזרה לפסטיגל בשנים 1997 ו-1999. בשנת 2020, במסגרת חגיגות ה-40 למופע, חזרה נחמיאס להשתתף בפסטיגל, לאחר 20 שנה של היעדרות. במופע הייתה אחראית על הנחיית קטע קישור וביצעה את השירים "הולכים לפסטיגל" ו"צ'יק צ'אק" מהשנים בהן השתתפה.
בשנת 1992 הנחתה נחמיאס את תחרות "מלכת היופי" לצד מייק בורשטיין, ובשנת 1993 הנחתה בשנית את התחרות לצד מני פאר.
בשנת 1994 יצאה לאור קלטת שמע עם 16 שירים בביצועה שנקראה "דברים שמתרוצצים לי בראש".
בשנת 1998 השתתפה נחמיאס במופע "פעמוני היובל".
בשנת 2004 גילמה נחמיאס את הדמות יסמין אקריש בדרמה היומית "מיכאלה".
בין השנים 2005–2007 הופיעה בתוכנית הבידור "ספונג'ה בעיר הגדולה".
בשנים 2007–2008 שימשה כשופטת בתוכנית המציאות הישראלית "גריז" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2008 השתתפה נחמיאס במופע הילדים "הופ! מותק של פסטיבל".
בשנת 2009 הנחתה נחמיאס את התוכנית "המועדון" של הטלוויזיה החינוכית, לצדו של דליק ווליניץ. הייתה זאת תוכנית ערב יומית שעסקה במגוון נושאים הרלוונטיים לבני גיל החמישים ומעלה. ב-2009 הצטרפה לסדרת הדרמה המוזיקלית היומית "תיכון השיר שלנו" בתפקיד אילנה שטרן.
בשנת 2010 הופיעה נחמיאס בהצגת הבידור "קצרות ולעניין". מפסח 2013 ועד סוף סוכות של אותה שנה, לקחה חלק במופע אותו כתבה בעצמה - "האוצר הנעלם", שהוצג במיני ישראל.
בחנוכה 2013 חזרה לשתף פעולה עם ציפי שביט בהצגת הילדים "מותק הילדות התחברו" הצגת המשך להצגה הראשונה ששתיהן כיכבו בה בשנת 1998.
ב-2014 נחמיאס החלה לככב לצד עירית ענבי במופע הלאדינו עם שירים מבית אבא "דוס צ'יקיטיקאס".
ב-2015 השתתפה בתוכנית "6 אימהות".
ב-2015–2018 שיחקה בסדרה "חברות".
בחנוכה 2015 השתתפה במחזמר "גולדי חזיות" בבימויו של אורי פסטר. באותה שנה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת על תפקידה במחזמר "גולדי חזיות". שנה אחר כך, השתתפה בשנית במופע "מותק של פסטיבל".
ב-2017 שיחקה בעונה השישית של "ראש גדול" ובה היא גילמה את סגנית מנהל בית הספר התיכון "אביבים", חניתה אבן-דרך.
ב-2017 יצא לאור התקליטור "ילאדינו: שירי ילדות ישראלית בתרגום ללאדינו" שבו שרה נחמיאס עם עירית ענבי ומקהלת "ילדי בית ספר למוזיקה", שירי ילדים עבריים שתורגמו ללאדינו בידי פרופ' שמואל רפאל.