בשנת 1942, עם עידוד חזק של באומן, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הקימה מתקן שהפך למעבדה לפיזיקה יישומית, שם המדענים השלימו את בניית מכשיר שיכול היה לפוצץ פגז ארטילרי בקרבת מטרה, במקום במגע ישיר. מרעום מיוחד זה סייע מאוד לקראת סוף המלחמה בחיזוק ההגנה נגד מטוסים בעיקר בחזית היפנית כנגד התקפות קמיקזה בסוף המלחמה וכן בקרבות באזור הארדנים באירופה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, באומן חזר לתפקידו כנשיא האוניברסיטה במשרה מלאה.
הקמת מכון מחקר גאוגרפי.
פרויקט המחמד של באומן היה הקמת בית ספר לגאוגרפיה בג'ונס הופקינס. הוא גייס כספים להקמתו במטרה ליצור מקור מתמשך של ידע גאוגרפי שימסר למנגנון המדיניות של מחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא שכר למשך שנתיים את הגאוגרף ז'אן גוטמן כחלק מהניסיון להקים את בית הספר לגאוגרפיה.
יתר על כן, בהיותו נשיא ג'ונס הופקינס הוא התבקש לבדוק את מעמדה של הגאוגרפיה באוניברסיטת הרווארד. באותה תקופה היה להרווארד מחלקה לגאולוגיה וגאוגרפיה ועמדו להציע קביעות לגאוגרף שני, שהתנגדו לו כמה גאולוגים. סירובו של באומן לשבח את הגאוגרפים של הרווארד ואת תוכניתם, סייע להחלטת הרווארד לסגור את התוכנית באותה שנה ולסיים כמעט את הוראת הגאוגרפיה בה. בגלל מעמדה של הרווארד באקדמיה באמריקה, היו לכך השלכות חמורות בכל רחבי המדינה על הדיסצפלינה. המחקר של סמית, גילה שבאומן לא אהב את הפרופסור לגאוגרפיה היחיד בהרווארד, דרונט ס' וויטלסי, על מלגותיו והומוסקסואליות שלו.
כאשר הרווארד סגרה את המחלקה לגאוגרפיה ב-1948, בהמלצת באומן, גם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הלכה בעקבותיה זמן קצר לאחר מכן.
אנטישמיות.
התנגדותו של באומן לקליטת פליטים יהודים בארצות הברית, נבעה מאנטישמיות העמוקה. באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, הוא קבע "מכסת קבלה" אנטי-יהודית, שעה שאוניברסיטאות מובילות אחרות ביטלו את מערכות המכסות שלהם, בטענה שיהודים אינם איום זר לתרבות האמריקנית.
באומן היה אנטישמי ידוע, חשד מאוד ביהודים ולא רצה לשכור אותם לאוניברסיטה. על פי ניל סמית "האימפריה האמריקאית: הגאוגרף של רוזוולט והקדמה לגלובליזציה" (אוניברסיטת קליפורניה, 2003) בשנת 1939, באומן פיטר את אריק גולדמן, אחד ההיסטוריונים הצעירים המבטיחים ביותר של הסגל בג'ונס הופקינס ואמר: "יש כבר יותר מדי יהודים בהופקינס". בספר, סמית מצטט את באומן: "יהודים לא מגיעים להופקינס כדי להפוך את העולם לטוב יותר או משהו כזה, הם מגיעים לשני דברים: להרוויח כסף ולהינשא לאישה לא יהודייה". ב-1942 ביסס באומן מכסה על קבלת תלמידים יהודים. כמו כן הגביל את מספר הסטודנטים היהודים המורשים ללמוד תארים בתחומי המדע והמתמטיקה.
פרויקט M.
תוכנית הבית הלבן הייתה לחפש אנשי צוות מקרב אקדמאים וגאוגרפים לסקור את "המקומות הריקים של כדור הארץ (מחוץ לארה״ב) המתאימים להתיישבות שלאחר המלחמה", במיוחד באפריקה ובאמריקה הדרומית, של אנשים שיכולים לחיות באותם מקומות."
בחירתו הראשונית של רוזוולט להנהיג את תוכנית הייתה אוצר מחלקת האנתרופולוגיה הפיזית במוזיאון סמיתסוניאן להיסטוריה של הטבע, אלש הרדליצ'קה. Aleš Hrdlička המועמד היה אינטלקטואל בולט בתאוריית האיגניקה – הרדליצ'קה היה משוכנע בעליונותו של הגזע הלבן ואובססיבי בנוגע לזהות הגזעית. רוזוולט ביקש לשכנע את אלש להוביל את צוות הפרויקט של M, שיחקור את "הבעיות האתנולוגיות הצפויות בתנועות האוכלוסייה שלאחר המלחמה".
רוזוולט גם הדגיש, שבעוד שרוב מדינות אמריקה הדרומית ישמחו לקבל את ההגירה היהודית, יהיה זה בתנאי שהמהגרים היהודיים לא יתמקמו בערים, אלא במושבות חקלאיות, והצוות צריך להציע דרכים שהיהודים לא יהגרו חזרה לערים הגדולות. הרדליצ'קה סירב בסופו של דבר להשתתף בתוכניתו של הנשיא.
הבחירה הבאה הייתה אייזיאה באומן, נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אנטישמי גלוי. רוזוולט היה מודע היטב לדעותיו הקדומות של באומן, לאחר שהחל להתכתב איתו שנים קודם לכן. ב-1938 ביקש רוזוולט מבאומן לערוך מחקר שיבחן כיצד יחזרו היהודים האירופאים להתיישב מחדש באמריקה הדרומית.
"למען האמת, מה שאני מחפש זה את המיקום והיקף אדמות חקלאיות טובות שלא היו מיושבות או מאוכלסות בדלילות, שעליהן יקימו מושבות יהודיות" כתב הנשיא לבאומן. הוא הוסיף כי "מושבות כאלה לא צריכות להיות גדולות, אך סביר להניח שהן צריכות להיות גדולות מספיק לשיתוף פעולה ולסיוע הדדי – בין 50 ל-100 אלף בני אדם באזור נתון".
כשתיארו את פרויקט M בפני ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ב -1943 אמר רוזוולט כי המחקר מתמקד ב"דרך הטובה ביותר לפתור את השאלה היהודית", והוסיף כי הפתרון הוא "לפזר את היהודים בכל העולם", ולא לאפשר להם להתרכז במקום אחד. השיחה נרשמה ביומנו של סגן הנשיא הנרי וולאס, שנכח בפגישה.
פרויקט M הביא בסופו של דבר לכתיבת אלפי עמודים של דו"חות, מפות וניתוחים שבחנו את המאפיינים של קבוצות גזעיות ואתניות רבות, והייתה בהם אווירה אופטימית לגבי שילובם במולדתם החדשה.
פרויקט "M" נסגר לבסוף על ידי הנשיא הארי טרומן, שירש את תפקיד הנשיא לאחר מותו של רוזוולט ב-12 באפריל 1945. טרומן ראה את המחקר כפסולת ענקית ובזבוז כסף. הוא ביטל את המימון והמסקנות מיידית.
מייקל ברנהאם
מייקל ברנהאם (באנגלית: Michael Burnham) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה השייכת לזיכיון מסע בין כוכבים. הדמות מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית סוניקווה מרטין-גרין בתחילת הסדרה ברנהאם משרתת על סיפון ספינת החלל "שנזו" בתפקיד הקצינה הראשונה, תחת פיקודה של קפטן פיליפה ג'ורג'יו (מישל יאו) עד שהיא מבצעת אקט של מרד ודרגתה נשללת ממנה. בהמשך מגויסת ברנהאם על ידי קפטן גבריאל לורקה (ג'ייסון אייזקס) כמומחית מדעית על סיפונה של ספינת החלל דיסקברי לאחר שריצתה חצי שנה מתוך מאסר העולם שנגזר עליה, מאחר שלורקה רואה בה נכס אסטרטגי במלחמה נגד הקלינגונים. ברנהאם היא הדמות הראשית בסדרה. בהכשרתה ברנהאם היא אנתרופולוגית שמסייעת לצי הכוכבים שבסיסו בכדור הארץ להבין וליצור קשר ראשוני עם תרבויות חדשות במסעות בחלל החיצון.
דמותה של ברנהאם היא האישה השחורה הראשונה בתפקיד ראשי בסדרת מסע בין כוכבים, וגם היחידה שמעולם לא שירתה כמפקדת בצי הכוכבים (אם כי ביקום המראה היא משמשת כמפקדת השנזו). בריאן פולר שאב לדמותה השראה מדמותה של ניוטה אוהורה בגילומה של נישל ניקולס ומדמויות אמיתיות כמו מיי ג'מיסון ורובי ברידג'ס. ברנהאם היא אחותו המאומצת של ספוק, מאחר שאומצה על ידי הוריו, אמנדה גרייסון וסארק לאחר שהוריה נהרגו בהתקפת קלינגונים. קישורה של הדמות למשפחתו של ספוק לא התקבל באהדה על ידי מעריצי מסע בין כוכבים, לאור בעיות המשכיות שנוצרו, שכן ספוק מעולם לא הזכיר את דבר קיומה של אחות מאומצת.
רוב הביקורות שיבחו את דמותה של ברנהאם, בעיקר בהתייחס להיותה הדמות הנשית השחורה הראשונה שמהווה דמות ראשית בזיכיון, והביקורות על המשחק של מרטין-גרין היו חיוביות.
יצירת ופיתוח הדמות.
בדצמבר 2016 הודיעה CBS על ליהוקה של מרטין-גרין לתפקיד ראשי בסדרה מסע בין כוכבים: דיסקברי, כששמה הראשוני של הדמות היה "מנספורד".
ספוק מעולם לא ציין באף אחד מגלגוליה הקודמים של מסע בין כוכבים שיש לו אחות מאומצת, מה שיצר חשש לפריצת הקאנון בקרב מעריצי הסדרה. אלכס קורצמן הגיב לחששם של המעריצים באומרו שסיפור הרקע של מייקל יתגלה בהדרגה, ולא יפגע בהמשכיות הקאנון המוכרת. בניגוד לדמויות הראשיות הקודמות בסדרות הזיכיון, ברנהאם לא הוגדרה כמפקדת ספינה, "כדי לראות את הדמות מנקודת מבט אחרת על ספינת החלל - כזו שיש לה דינמיקות אחרות ומערכת יחסים שונה עם הקפטן ועם הכפיפים. זה נתן לנו הקשר עשיר יותר."
אחד הרעיונות הראשונים היה שהדמות תכונה רק בשם "מספר אחת", כמחווה לדמותה של השחקנית מייג'ל בארט מהפיילוט של , "The Cage".
ככל שהתסריט התפתח השתנתה הדמות, כך שכבר בסוף פרק הפיילוט נשללו ממנה דרגתה ומעמדה במשפט בו הורשעה במרד, ולאור זאת הוחלט לנקוב בשמה, מייקל ברנהאם, כבר בפרק הראשון והכינוי "מספר אחת" נותר ככינוי בלתי רשמי בדומה לאופן שבו מכונה ויליאם רייקר בסדרה "".
שמה של הדמות, מייקל, שם גברי בדרך כלל, ניתן לה במכוון. בריאן פולר, יוצר הסדרה, נוהג לכנות את הגיבורות הראשיות שלו בשמות גבריים. מרטין-גרין החליטה שהדמות קרויה כך על שם אביה. המפיק בפועל, אהרון הרברטס, הסביר בריאיון ל-TV Guide שמדובר בסימן היכר של פולר. לדבריו פולר חשב שהשם "מגניב ושונה" ושהוא הציע אותו בעצמו בחושבו על כתבת השיקגו סאן-טיימס, מייקל סניד, כמו גם על מייקל סטיל, מתופפת להקת הבאנגלס. כמו כן, מיכאל (מייקל) הוא שמו של מלאך, מה שהוסיף לו כוח בעיני הצוות. מרטין-גרין אהבה את השם המוצע ואת העובדה שהוא מייצג עתיד שבו המגדר אינו מהווה מכשול וישנו שוויון הזדמנויות. היא ציינה שהיא מעריכה את ההצהרה באישה שנושאת שם גברי והשיפור ביחסי גברים ונשים שהדבר מייצג.
בריאן פולר התייחס למספר השראות שהיו לו בפיתוח דמותה של ברנהאם. הוא ציין את ההשפעה התרבותית המשמעותית של נישל ניקולס שגילמה את דמותה של ניוטה אוהורה ב וציין עד כמה האוכלוסייה השחורה בארצות הברית הושפעה מדמותה של אוהורה כקצינה על גשר הפיקוד של ה"אנטרפרייז". השראה נוספת הייתה דמותה של רובי ברידג'ס, הילדה השחורה הראשונה שלמדה בבית ספר יסודי שכולו לבנים. בלואיזיאנה, כמו גם מיי ג'מיסון, האסטרונאוטית השחורה הראשונה.