ILSRS- Ionization loss stimulated Raman-spectroscopy היא שיטת ספקטרוסקופית מסות למדידת ויברציות מולקולריות המבוססת על עירור ראמאן מאולץ. בשיטה זו נעשה שימוש בעירור רמאן מאולץ להקטנת כמות היונים שנוצרים בספקטרוסקופ מסות. שימוש בשיטה זו מאפשר סריקת תחומי תדרים רחבים ברמת רזולוציה בינונית-גבוהה הן מבחינת תדר הוויברציה והן מבחינת הבדלי המסות. שיטה זו משמשת בעיקר להבחנה בין קונפורמרים שונים (מבנים שונים של מולקולה בעלת הרכב זהה, בדומה לאיזומרים) של מולקולות ביולוגיות קטנות.
תיאור פעילות השיטה.
בשיטת ה-ILSRS נעשה יינון מולקולרי, כאשר המבנה המולקולרי הנבחן עובר ממצב היסוד הויברציוני למצב מעורר תהליך היינון הופך ללא יעיל ולכן נוצרת החסרת יונים. תהליך היינון מבוצע בדרך כלל באמצעות לייזר נסרק ב תחום ה-UV והעירור הויברציוני באמצעות תהליך רמאן מאולץ שנוצר על ידי שתי קרני לייזר שהפרש אורכי הגל ביניהן נסרק. אורך הגל של אחת מהקרניים בתחום הנראה משתנה (נסרק), כאשר הפרש אורכי הגל בין הקרניים תואם להפרש בין רמות אנרגיה ויברציוניות ייווצר עירור. מנגנון היינון יהפוך ליעיל פחות ולא יוכל ליינן את המולקולות מהרמה המעוררת וכך נמדדת ירידה בכמות היונים במערכת.
שוהיי אוקא
שוהיי אוקא (ביפנית: 大岡 昇平; 3 במרץ 1909 – 25 בדצמבר 1988) היה סופר יפני, מבקר ספרות ומתרגם ליפנית של ספרות צרפתית.
בשנת 1944 התגייס לצבא הקיסרי היפני. ב-1945 נשבה על ידי הכוחות האמריקאיים בפיליפינים. הוא החל לכתוב לאחר חזרתו ליפן. ספריו הראשונים מדברים על חוויותיו מהמלחמה ומתקופת שביו.
ספרו "אש בעמקים" מספר את סיפורו של חייל יפני בצבא המובס והנסוג בחזית הפיליפינית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ג'ון אוגדון
ג'ון אנדרו הווארד אוגדון (באנגלית: John (Andrew Howard) Ogdon; 27 בינואר 1937 - 1 באוגוסט 1989) היה פסנתרן ומלחין אנגלי.
חייו.
אוגדון החל בלימודי הפסנתר באופן רציני בשנת 1945, בקולג' המלכותי למוזיקה במנצ'סטר, אצל איזו אלינסון. מוריו בשנים הבאות היו קלוד ביגס, אגון פטרי, מיירה הס, ריצ'רד הול וג'ורג' לויד. בתקופת לימודיו השתתף ב"קבוצת המוזיקה החדשה" של מנצ'סטר, שם ניגן בהשמעות בכורה מיצירותיו הוא ויצירותיהם של חבריו ללימודים ולקבוצה, אלכסנדר גר, הריסון ברטוויסל ופיטר מקסוול דייוויס. בשנת 1958 דרך כוכבו כאשר החליף בליברפול בהתראה קצרה פסנתרן שחלה, וניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של ברהמס, כמעט בקריאה מהדף. באותה שנה ניגן בליברפול את הקונצ'רטו של בוזוני בשליטה ובבקיאות שהדהימו את קהל שומעיו. רושם דומה השאיר על הקהל בהופעתו הראשונה ברסיטל בלונדון בשנת 1959. כעבור שנה זכה בפרס בוזוני ובשנה שלאחריה בפרס ליסט. בשנת 1962 חלק עם ולדימיר אשכנזי את הפרס הראשון בתחרות צ'ייקובסקי במוסקבה, ששימש לו נקודת זינוק לקריירה בינלאומית.
הרפרטואר של אוגדון הקיף כמעט את כל ספרות הפסנתר על כל היבטיה, מיצירות המופת של התקופה הקלאסית והרומנטית ומוזיקה של המאה ה-20 המשיך לתמיכה ביצירות נודעות פחות של מלחיני עבר והווה, מבוזוני וליסט אל רבים מבני זמנו וארצו, אם בביצועי בכורה ואם בהקלטות. בין השאר הרבה להופיע עם ברנדה לוקאס, שהייתה ב-1960 לאשתו.
שליטתו של אוגדון בפסנתר, יכולתו להתגבר על כל אתגר, כוח ההתמדה המופלא וכישרונו לקלוט יצירות כבדות-משקל בקריאה ראשונה אפשרו לו להשיג שיאים מוזיקליים, שנחשבו עד אז לבלתי מושגים. הודות לצניעות ולהיעדר הראוותנות שאפיינו אותו הצליח אוגדון בחבר בהרכבים קאמריים וכמלווה, ועם זאת היה וירטואוז מבריק, שהציב תמיד ובכל עת את כישוריו בשירות המוזיקה. גישתו ליצירות שניגן הייתה מעמיקה; הוא הרבה בעיון ובמחקר ומעולם לא התייחס לרפרטואר שלו כאל דבר המובן מאליו. אוגדון היה מלחין פורה, בעיקר לכלי מקלדת, וראה בהלחנה גורם שאין לו תחליף במכלול התפתחותו המוזיקלית ובגישתו לביצוע.
בשנות ה-70' התגברה מחלת הנפש של אוגדון, שאובחנה כסכיזופרניה. ההישג המזהיר ביותר של שנותיו האחרונות היה הקלטה וביצוע של "אופוס קלוויצ'מבליסטיקום" מאת קייחסרו שאפורג'י סוראבי (Sorabji), יצירה כבדה, ארוכה (יותר מארבע שעות) ומורכבת, שהצלחתו של אוגדון לרתק לה את קהל מאזיניו מעידה הן על גאוניותו היחידה במינה של המבצע והן על עוצמתה הרגשית והאינטלקטואלית של המוזיקה. ההקלטה בת ארבעת התקליטורים, שיצאה לאור חודשים אחדים לאחר מותו של סוראבי נחשבת לגולת הכותרת בקריירה של אוגדון.
אוגדון מת בלונדון ב-1 ביולי 1989.
אדי טולן
תומאס אדוארד "אדי" טולן (באנגלית: Thomas Edward "Eddie" Tolan; 29 בספטמבר 1908 - 30/31 בינואר 1967) היה אצן אמריקאי. אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 100 מטר. היה לאלוף האולימפי האפרו-אמריקני הראשון בריצה זו. במהלך כל הקריירה שלו הוא ניצח ב-300 ריצות והפסיד רק ב-7.
ביוגרפיה.
טולן נולד בדנוור, קולורדו, למשפחה בת ארבעה ילדים. בילדותו עבר עם משפחתו לסולט לייק סיטי, שביוטה ובשנת 1924 לדטרויט, מישיגן. בבית הספר התיכון הוא הצטיין בפוטבול ובריצות למרחקים קצרים וקבע שיאים לאומיים לנוער בריצות ל-100 ול-220 יארד.
בשנת 1927 בחר טולן לשחק פוטבול באוניברסיטת מישיגן על פני מספר אוניברסיטאות מובילות שרצו בו גם כן. אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. שתי גרסאות עקריות היו לעובדה שהוא לא שיחק פוטבול. לפי דיווח שפורסם בשנת 2002, למרות שהצטרף לשורות נבחרת הפוטבול, באותה העת, שחקני פוטבול אפרו-אמריקאים לא שיחקו בנבחרת הפוטבול של מישיגן, מאז 1890 שבה שיחק ג'ורג' ג'ווט השחקן האפרו-אמריקאי הראשון. בתחילה הוא הורשה לשחק, אך כבר ביום השלישי לאימונים, מאמן הכדורגל של השנה הראשונה אמר לו: "מספר מאמנים חולקים על הסיכויים שלך וחושבים שלא צריך לאפשר לך לשחק. אני אתמוך בך אך אני חושש שאני הולך להיות במיעוט". וכך היה, הוא הועבר מנבחרת הפוטבול לנבחרת האתלטיקה הקלה. גרסה אחרת טוענת שהוא לא שיחק בשל פציעה בברכו. בהספד שלו, מאמניו טענו שהוא אמר שהעדיף את נבחרת האתלטיקה כי היא נסעה הרבה יותר ברחבי המדינה וזו הייתה הזדמנות גדולה עבורו.
באוניברסיטת מישיגן הוא התאמן בהדרכתם של סטיב פארל וצ'ארלס בי הויט.
שיאן עולם.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1929 זכה טולן בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בשיא עולם חדש של 9.5 שניות ובריצת 220 יארד.
שנת 1930 מבחינתו של טולן הייתה שנה לא מוצלחת במבחינת הישגיו בתחרויות.
בשנת 1931 זכה טולן פעמיים בריצת 220 יארד, הן במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA) והן באיגוד הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה (IC4A).
אלוף אולימפי.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים טולן במקום שני אחרי ראלף מטקלף, אך במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, לפני מטקלף שקבע אף הוא שיא עולם חדש (10.38 שניות) ושיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.12 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות) ומטקלף (21.5 שניות).
באליפות העולם למקצוענים בספרינטים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 1935 זכה טולן בריצות ל-75, ל-100 ול-220 יארד, ובכך היה לאצן הראשון שזכה בשלוש הריצות הללו.
משנת 1963 סבל טולן מאי ספיקת כליות ונאלץ לקבל טיפול בדיאליזה בשארית חייו. הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1967.
מקורב
בססת
אתילן גליקול
אתילן גליקול (Ethylene glycol) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה המולקולרית C2H6O2. זהו נוזל חסר צבע או ריח שטעמו מתוק. אתילן גליקול הוא דיאול כלומר מכיל שתי קבוצות כוהל. החומר משמש כמונע קפיאה וכחומר גלם לייצור פולימרים.
ייצור.
אתילן גליקול יוצר לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי אדולף וורץ (Adolphe Wurtz) בשנת 1859 באמצעות ספוניפיקציה של האסטר אתילן גליקול די אצטט עם אשלגן הידרוקסידי וב-1960 מאתילן אוקסיד ומים.
עד למלחמת העולם הראשונה לא היה שימוש לחומר אז החלה הפקתו בגרמניה מאתילן דיכלוריד כדי שישמש תחליף לגליצרול בייצור חומרי נפץ.
מתקן ייצור מסחרי ראשון הוקם בווירג'יניה המערבית ב-1925 על ידי חברת Carbide and Carbon Chemicals Co (כיום יוניון קרביד ); עד 1929 שימש החומר כמעט את כל ייצרני הדינמיט.
ב-1937 החלו לייצר את החומר באמצעות חמצון של גז אתילן לאתילן אוקסיד המגיב עם מים לתת את התוצר הסופי:
formula_1
ניתן לבצע את הריאקציה בקטליזה חומצית או בסיסית או בpH נייטרלי בטמפרטורה גבוהה. הניצולת הגבוהה ביותר מושגת בpH חומצי או נייטרלי בעודף גדול של מים, בתנאים אלו מושגת יעילות של 90%. תוצרי לוואי של התהליך הם אוליגומרים של אתילן גליקול: די, טרי וטטרא אתילן גליקול.
כ-6.7 מיליון טונות של החומר מיוצרים בעולם בשנה.
שימושים.
השימוש העיקרי לאתילן גליקול הוא כחומר גלם לפוליאסטר פוליאתילן טרפתלאת (PET) ב-2009 נוצל לשם כך 86% מהחומר, 7% נצרך כחומר מונע קפיאה (אנטי פריז). שאר הייצור נוצל לצרכים מגוונים אחרים.
נוזל קירור ומונע קפיאה.