פרנסת הצוענים בירושלים מבוססת על עבודות ניקיון, בניין והסעדה. מצבם הכלכלי ירוד והם סובלים משכר עבודה נמוך במיוחד. שיעור האבטלה בקרב הצוענים עומד על יותר מ-70%, ומשפחות רבות מתקיימות מקצבאות של הביטוח הלאומי. נעשו ניסיונות להעניק להם הכשרה מקצועית בעיקר בתחומי ספרות, טבחות ומלצרות; אך בשל השכלתם הירודה והקושי שלהם לקיים מסגרת עבודה מסודרת, לא התרחש שיפור במצבם הכלכלי.
הצוענים בשנות ה-2000.
רוב הילדים לומדים בבתי ספר יחד עם ילדי הערבים והם זוכים לסיוע מעיריית ירושלים, ברכישת ספרים ועזרי לימוד. אחוז הנשירה מבתי הספר הצטמצם מאוד, וילדים רבים ממשיכים ללמוד בבתי ספר תיכוניים. בודדים מהם, בעיקר נשים, רוכשים מקצוע אקדמי. חל גם שיפור בתנאי המגורים ורמת החיים שלהם. האוהלים והפחונים ששימשו להם למגורים בעבר, פינו מקומם לבנייני אבן ובהם: חשמל, מים זורמים ושירותים, אך עדיין הם חיים בצפיפות רבה ובתנאים ירודים.
לקהילת הצוענים יש שני מוסדות חברתיים מרכזיים. הראשון הוא מוסד המוכתרות המשמש מרכז הסמכות והשלטון בקהילה, ומוכר על ידי הרשויות. גוף זה פועל בשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים, משרד הרווחה ומשרד החינוך. כמו כן מתנדבים יהודים, פועלים לשיפור מצבם והקטנת מצוקתם של הצוענים.
בשנת 1999 הוקמה "העמותה לקידום הצוענים בישראל", על ידי אמון סלים, פעילה ויוזמת מקרב הקהילה בירושלים. העמותה מבקשת לקדם את הצוענים בירושלים, בעיקר בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, וכן עוסקת בשימור תרבותם ושפתם המקורית. בקרב הקהילה, קיימת מחלוקת לגבי הלגיטימיות של גוף זה, המוחרם בידי המוח'תאר, הרואה את עצמו כנציג הנבחר היחיד של הצוענים בירושלים.
הזהות הצוענית מורכבת למדי. היא משלבת מנהגים ומסורות לצד ניסיונות להשתלב בסביבתם ולחיות כאזרחים שווים במדינת ישראל.
בקרב הצוענים ישנה חלוקה למעמדות וכן אפליה והתנשאות. למשל, הצוענים של ירושלים, שזנחו מזמן את מסורת הנגינה והריקודים, אינם מתקרבים לצוענים שבעזה, ו"מתביישים" בהם, כי הם "רוקדים עבור ערבים, חושפים את גופם ומשפילים את עצמם". גם בצוענים של ירדן מזלזלים הירושלמים, כי הם אלה שנראים מקבצים נדבות ברחובות העיר העתיקה בירושלים ומוציאים "שם רע" לצוענים. גם בתוך הקהילה הירושלמית יש חלוקה למעמדות. משפחת סלים, היא המשפחה המנהיגה - המשכילה והעשירה ביותר; ומשפחות נימר ובוערני נחשבות לנחותות יותר. הצוענים מתחתנים בתוך קהילתם, ואם אפשר אז גם בתוך משפחתם, כדי לשמור על מעמדם ועל המבנה המסורתי, והם משלמים על כך מחיר גבוה: מחלות תורשתיות ונכויות הנגרמות בשל נישואי קרובים.
הנערות הצועניות הירושלמיות נמצאות במלכוד: הן אינן יכולות להתחתן עם ערבים, מאחר שהם אינם רוצים אותן, לא עם צוענים מעזה כי משפחתן מזלזלת בהם, ולעיתים גם לא עם צוענים ממשפחה אחרת, הנחשבת לנחותה מזו שלהן. לחלק מהנשים, המשפחה קובעת עבורן את השידוך כבר בגיל 15-14 והן עוסקות כל חייהן בעבודות משק בית ומטפלות בבית ובילדים, והבעלים שלהן ברובם מובטלים, נותנים הוראות לנשותיהם ולעיתים גם מכים אותן. הנשים המשכילות נשארות ברובן רווקות, כי הן לא מוכנות לחיות עם גבר שמרן שיחיה על חשבונן ויפקד עליהן ואף יכה אותן; ומצד שני, האחים שלהן לא מסכימים לנישואים שלהן עם גברים שמחוץ לקהילה.
צוענים בישראל
Walsh Diamond
Walsh Diamond היא שיטת הכרזה בברידג', שלאחר פתיחה של השותף בהכרזה של 1, המשיב מדלג על הכרזת סדרת ארוכה לטובת הכרזת סדרת מייג'ור עם ארבעה קלפים. הדילוג של המשיב על סדרת ה- הארוכה נעשה רק בידיים חלשות של 6 נקודות עד 9 נקודות. הרעיון שמאחורי התפיסה הוא שלמשיב עם יד חלשה עלולה להיות רק הכרזה אחת לתיאור ידו ולכן עדיף לנצל את ההכרזה על מנת לחפש התאמה של שמונה קלפים בסדרת מייג'ור. שמות נוספים ל-Walsh Diamond הם Walsh ו- Walsh Responses. הקונבנציה קרויה על שם שחקן הברידג' האמריקאי Richard Walsh שהגה אותה.
אופן ההכרזה של המשיב.
לאחר פתיחה של 1, עם יד של פחות מ-10 נקודות, המשיב יכריז סדרת מייג'ור שיש בה ארבעה קלפים, גם אם יש לו ארבעה או חמישה או שישה קלפים בסדרת ה-. על פי Rhoda Walsh, תאורטיקנית ברידג' ושחקנית שזכתה כחברה בנבחרת הנשים של ארצות הברית במדליית ארד באולימפיאדת ברידג, מכריזים 1 עם חמישייה או שישייה ב- לפני הכרזת רביעייה במסדרת מייג'ור, רק בידיים המחייבות למשחק מלא.
דוגמה 1:
A1083
J876
נכריז 1.
דוגמה 2:
A1083
QJ876
נכריז 1.
דוגמה 3:
A1083
QJ8752
נכריז 1.
ההכרזה השנייה של הפותח לאחר הכרזת 1 של המשיב.
הפותח עשוי לדלג על רביעייה בסדרת מייג'ור כשיש לו יד מאוזנת עם 12-14 נקודות. גם ביד מאוזנת עם 18-19 נקודות ידלג על הכרזת רביעייה בסדרת מייג'ור, אבל במצב זה הכרזתו אינה שונה מהמקובל בשיטת הכרזה סטנדרטית.
עם ידיים מאוזנות של 12-14.
הכרזת 1 של המשיב מבטיחה ארבעה קלפים בסדרה ושוללת רביעייה בסדרת מייג'ור. גם עם 10 נקודות או יותר מדלגים על רביעייה בסדרת ה-1 כאשר יש רביעייה בסדרת מייג'ור.. בשונה מאופן ההכרזה המקובל, הפותח מכריז 1NT, ביד מאוזנת עם פתיחה של 12-14 נקודות. הוא אינו מכריז בגובה 1 בסדרת מייג'ור, גם במקרים שיש לו ארבעה קלפים בסדרה. הפותח מניח שלמשיב אין ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור.. הפותח עשוי להכריז 1NT גם עם קלף יחיד ב-1 כשביד שלו ארבעה קלפים בכל אחת מהסדרות האחרות.
דוגמה 1:
KQ73
A1083
נכריז 1NT.
דוגמה 2:
KQ97
A108
נכריז 1NT.
דוגמה 2:
KQ97
A1098
AT98
נכריז 1NT.
עם ידיים לא מאוזנות.
סדרי העדיפות של הפותח בהכרזה בידיים לא מאוזנות על פי Rhoda Walsh הם:
עדיפות ראשונה: הכרזת 2 או 3 עם שישייה בסדרת ה-. גובה ההכרזה נקבע לפי מספר הנקודות.
עדיפות שנייה: להראות רביעייה במייג'ור בגובה 1 או עם קפיצה לגובה 2. הכרזת סדרת מייג'ור עם קפיצה מחייבת למשחק מלא.
עדיפות שלישית: הפותח מראה רביעייה בסדרת ה- באמצעות הכרזת 2 או 3. ההכרזה אינה מחייבת למשחק מלא.
הכרזה שנייה של המשיב לאחר שהכריז 1.
הכרזה שנייה של המשיב לאחר 1NT בידיים עם למעלה מ-10 נקודות.
כשהמשיב הכריז סדרת מייג'ור בגובה 1, ייתכן שהוא דילג על סדרת ה- ארוכה עם יד שבה פחות מ-9 נקודות, אבל ייתכן שיש לו יד חזקה יותר. במקרה שיש לו יותר נקודות, הוא עדיין יוכל לחפש התאמה בסדרת המייג'ור באמצעות שימוש בקונבנציית צ'קבק סטיימן.
הכרזת סדרת מייג'ור בגובה 2 על ידי המשיב, מבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרה ומחייבת למשחק מלא.
הכרזת המשיב במקרה שהפותח הכריז 1 בהכרזה השנייה.
הכרזת 1 מבטיחה ארבעה קלפים בסדרה ולפחות 12 נקודות. היא מחייבת למשחק מלא.
יוסף איתן
יוסף (ג'ו) איתן (אייזן) (14 בספטמבר 1909 - 24 ביוני 1975) היה קצין ב"הגנה", בצבא הבריטי ובצה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 7, שימש ממלא מקום מפקד פיקוד המרכז ומפקד מחלקת המבצעים.
ביוגרפיה.
איתן נולד באלול תרס"ט, 1909, באוקראינה. היגר עם משפחתו לקנדה ועלה לארץ ישראל ב-1932. שירת במשטרת היישובים העבריים ובארגון ההגנה. היה ממקימי קיבוץ עין השופט וממפקדי האזור בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי שירת תחילה בבאפס ולאחר מכן בבריגדה היהודית. ב-1942 קודם לדרגת מייג'ור, פיקד על פלוגה בבריגדה והשתתף בקרבות באירופה. במהלך המלחמה נישא לפסלת תמר איתן.
לאחר שחרורו מהצבא הבריטי, נשלח במשלחת רכש של ההגנה לארצות הברית שם היה עוזרו של יהודה ארזי ולאחר מכן של אליהו סחרוב. במלחמת העצמאות שימש קצין המבצעים של חטיבה 7, לאחר המלחמה מונה למפקד החטיבה. בהמשך שירותו בצה"ל שימש מפקד בה"ד 4, ראש מטה פיקוד הדרום, וראש מטה פיקוד המרכז. ב-1953, כשיוסף אבידר יצא להשתלמות בבריטניה שימש ממלא מקום מפקד הפיקוד. ביולי 1954 מונה לראש מחלקת מבצעים. בנובמבר 1955 מונה למפקד חטיבה 8.
לאחר שחרורו מצה"ל באמצע שנות ה-60 שימש מנהל מפעל "חסין אש" בבאר שבע וכיהן כסמנכ"ל במשרד הבריאות לענייני אספקה ובינוי.
יוסף איתן נפטר בט"ו בתמוז תשל"ה ונטמן בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו את רעייתו, תמר, ובת, הגר.
ג'ו אייזן
ג'ו איזן
יוסף אייזן
יוסף איזן
אמנים בריטים צעירים
האמנים הצעירים הבריטיים (באנגלית: Young British Artists ובראשי התיבות YBAs) הוא השם שניתן לקבוצה רופפת של אמנים חזותיים שהחלה להציג יחד בלונדון בשנת 1988.
קבוצת זו נחשבה לתנועה אמנותית לונדונית, הנתונה לחסותו הכלכלית של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi). רבים מהאמנים סיימו תואר ראשון באמנות בקולג' גולדסמית' של אוניברסיטת לונדון, בשנות ה-80 המאוחרות.
האמנים הצעירים מייצגים את הדור הבא של האמנות הבריטית ואת ההתייחסות החדשה למציאות מתוך הבנה של סצנת האמנות הבינלאומית ומתוך השאיפה לפתח את שפתם החזותית האישית. הם ידועים בזכות "טקטיקות ההלם", שימוש בחומרים חד פעמיים ושימוש ברדי מייד. הם השיגו סיקור תקשורתי ניכר והאמנות הבריטית שלטה באופן בינלאומי ב-1990. הסצנה החלה סביב סדרת התערוכות בראשות האומנים שנערכו במחסנים ומפעלים, שהחלה בשנת 1988 בראשות דמיאן הירסט.
רבים מהאמנים תמכו והתאספו על ידי צ'ארלס סאצ'י. הנושאים המטופלים בעבודות האמנות של הקבוצה משתלבים עם השינויים החברתיים והדרישה הגוברת לסגנון חיים חדש ושונה. האמנים המובילים של הקבוצה היו דמיאן הירסט העוסק בעבודותיו במוות ובאיכות החיים וטרייסי האמין. בזכות העבודה של הירסט חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי, כריש שנשמר בפורמלין בויטרינה, והמיטה שלי של אמין, מיטה זוגית פרועה מוקפת שאריות.
פמיניזם באומנים בריטים צעירים.