רוב הקבוצות אשר השאירו את חותמן על הכדורגל הסקוטי במסגרת ליגת העל הסקוטית, זכו בשנים האחרונות לפחות פעם אחת גם בגביע. המסקרן הוא שהיברניאן דווקא לא הצליחה לזכות בגביע במשך 114 שנים, בהן היא סיימה סגנית 10 פעמים עד שזכתה ב-2016. לדאמברטון יש את מאזן הזכיות-סגנויות הגרוע ביותר בסקוטלנד, כשהיא מצליחה לזכות בגביע רק פעם אחת (ב-1883) בעוד היא מפסידה ב-5 גמרים נוספים (16.7% הצלחה).
הגביע הסקוטי מחזיק גם בניצחון השיא בהיסטוריה במשחק רשמי למועדונים (לא כולל נבחרות), כאשר ב-12 בספטמבר 1885, ניצחה ארברואות' את בון אקורד 36-0.
שיא הצופים במשחק גמר בגביע הסקוטי עומד על 147,365 צופים בגמר ב-1937 בין סלטיק ואברדין. הגמר הראשון שהוכרע בבעיטות הכרעה היה ב-1990 (אחרי שהגביע היה קיים קרוב ל-120 שנה), גם הוא בין סלטיק לאברדין, ובו ניצחה אברדין 9-8 בפנדלים אחרי 0-0 בתום 90 דקות והארכה.
איילים
התעללות בבעלי חיים
רוסריו
וילה לאה
וילה לאה, הידועה גם בשם בית אבקריוס, היא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, בשדרות בן מיימון מס' 6.
היסטוריה.
וילה לאה נבנתה עבור ד"ר נסיב אבקריוס ביי, עורך דין שפעל בירושלים בתקופת המנדט הבריטי בהצלחה רבה. אבקריוס נולד במצרים למשפחה יוונית-אורתודוקסית אמידה. אבקריוס כיהן בתקופה מסוימת כמפקח על בתי המשפט בארץ ישראל, ולאחר מכן פתח פרקטיקה פרטית שהפכה לאחד ממשרדי עורכי הדין המצליחים בארץ באותה עת.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 התאהב אבקריוס בלאה טננבוים, יהודייה ממשפחה חרדית ונשא אותה לאישה בשנת 1930 במצרים. המבנה נבנה עבור אשתו, נקרא על שמה ובחזית הבית נכתב שמה באותיות לטיניות בסגנון גותי: "Villa Lea".
בניית הבית הסתיימה ב-1 במאי 1934. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) על פי תכנון של האדריכלים רפאל ודן בן דור. המבנה צוּפָּה באבן אדמדמה, וכולל מספר גושי מבנה כמקובל בסגנון הבינלאומי. שער המבנה נבנה בסגנון אר דקו.
אבקריוס ירד מנכסיו בשל חיי המותרות הבזבזניים לאחר התרוששותו עזבה לאה את אבקריוס, והוא נפטר בשנת 1946 בחוסר כול.
בשנת 1936 הושכר הבית לקיסר האתיופי היילה סלאסי, שברח מארצו לירושלים בעקבות כיבושה על ידי איטליה. בפנקס תושבי רחביה שפורסם ביולי 1936 נכתב תחת האות ח': "השם:חיילה-סלסיה. הכתובת:רחוב בן מימון 6. מקצוע או עבודה: מלך חבש".
לאחר מלחמת העצמאות תפס האפוטרופוס לנכסי נפקדים את הבית. המבנה נמסר בתחילה למשה דיין, שכיהן באותה עת כמפקד מחוז ירושלים. בעקבות דיין הפך המבנה לבית המגורים של מפקדי המחוז, עד כהונתו של תת-אלוף דוד הגואל. המבנה היה ענק במושגי אותם ימים. ב-1950 אף נערך במרפסת הבית ובחצרו טקס הכלולות של עזר ויצמן וראומה שוורץ. רק בשנת 1952, שנת כהונתו האחרונה של דיין בתפקיד, בעקבות לחץ ציבורי, חולק המבנה לשלוש דירות: דירת דיין, דירת שרד לאחד משרי הממשלה ולחדרי מגורים לסטודנטים משוחררי צה"ל. האחרונים אף כינו את הבית בשם החיבה "רמת דיין". בשלב מאוחר יותר נרכשה דירה אחת בבניין על ידי אליעזר קפלן בהיותו שר האוצר, ודירה נוספת נרכשה על ידי השר ד"ר יוסף בורג.
בספרה "אבי, בתו" מספרת יעל דיין על התרשמותה מן הבית עת התגוררה בו עם הוריה משה דיין ורות דיין:
העיר העתיקה של באקו
העיר העתיקה של באקו (באזרית: İçeri şəhər - "העיר הפנימית") היא אתר מבוצר ומוקף חומה השוכן במרכז העיר באקו, בירת הרפובליקה של אזרבייג'ן והעיר הגדולה בה. בדצמבר 2000 נבחרה העיר העתיקה, יחד עם ארמון שירוואנשה ומגדל העלמה שבתחומה, להיות האתר הראשון באזרבייג'ן שהוכרז כאתר מורשת עולמית. ב-2003 הכריזה אונסק"ו על העיר העתיקה כעל אתר בסיכון, עקב נזקי רעידת האדמה מנובמבר 2000, ורמת השימור הירודה של האתרים, אך השיפור במצב האתר הביא לביטולה של ההכרזה בשנת 2009.
העיר העתיקה.
צורתה של העיר העתיקה בבאקו היא כשל אליפסה באורך של כ-600 מטר וברוחב של כ-400 מטר. היא שימשה גם כמצודה, ורובה של החומה כמו גם מגדלי התצפית חוזקו לאחר הכיבוש הרוסי ב-1806 ושרדו. הרחובות בעיר העתיקה צרים ומרוצפים באבנים ויש בה עשרות מסגדים. בין המבנים העתיקים בעיר בולטים במיוחד ארמון שירוואנשה בצידה המערבי ומגדל העלמה בצידה המזרחי אשר זכו לציון מיוחד בהכרזת אונסק"ו. העיר העתיקה מוקפת ברצועת גנים שמפרידים בינה לבין חופי הים הכספי במזרח (פארק פרימורסקי), ומספר מבני ציבור כמו העירייה, בניין התזמורת הפילהרמונית וארמון איסמאיליה ניצבים במרכזם ממערב לחומה.
ארמון שירוואנשה.
ארמון שירוואנשה (Şirvanşahlar sarayı - "ארמון שושלת (בני) שירוואנשה") ממוקם בחלקה המערבי של העיר העתיקה, אורכו כ-100 מטר ורוחבו כ-50 מטר, והוא כעיר בתוך עיר. במאה ה-15 העביר איברהים הראשון את בירתו משמחה (Şamaxı) לבאקו והורה על הקמתו של הארמון באתר שלפי האמונה שימש כמקום קברו של הקדוש הסופי יחיא בקוביט. קדושתו של המקום באה לידי ביטוי גם באמונה הרווחת עד לא מזמן כי בתחומו מצויות בארות שלמימיהם כושר ריפוי, והוא שימש ככל הנראה כמוקד לאמונה הסופית. הארמון חרב לאחר כיבוש באקו בידי האימפריה הספווית ב-1501 וגירוש המסדר הסופי מהעיר. ב-1964 הוכרז המתחם כאתר שימור לאומי.
מגדל העלמה.
מגדל העלמה (אזרית Qız Qalası, בעבר Göz Qalası - "מגדל העין/עיניים"; רוסית Девичья башня) הוא סימלה הידוע ביותר של באקו, והוא מופיע על שטרות ומטבעות של מאנאט אזרבייג'ני. המגדל ניצב בצידה הדרומי של העיר העתיקה, והוא היה חלק מקו הביצורים העתיק שלה, שאינו קיים עוד. המגדל ניצב במקור על חופו של הים הכספי, אך כיום הוא נבדל ממנו על ידי פארק פרימורסקי וכביש השוכנים על אדמה שיובשה מהים בתחילת המאה ה-20.
המגדל עגול ונישא לגובה של 29.5 מטרים. קוטרו 17 מטרים והוא עשוי מאבן גיר מקומית. קטע החומה הקצר הבולט ממנו הוא בגובה של ארבעה מטרים מעל הקרקע ואורכו חמישה מטרים (בכחול בתרשים). בתוך המגדל שמונה קומות המקורות בקשתות
מועד הקמתו של המגדל אינו ידוע בבירור, וסגנונו אינו פרסי או טורקי. היסודות הם ככל הנראה מהמאה ה-5 או המאה ה-6, וחלקו העיקרי של המבנה הוקם במאה ה-12. קיימות מספר סברות באשר למקור שמו - עלמה שקפצה ממנו אל מותה, העובדה שמעולם לא נכבש בכוח, על שמם של הטורקים האוע'וזים, או ששמו של המגדל ששימש לתצפית השתבש מהמילה הטורקית לעיניים. מגג המגדל המשמש כמוזיאון נשקף נוף מקיף של העיר ושל הים הכספי. קומת הקרקע נגישה באמצעות סולם בלבד, ובה שכנה בעבר באר בעומק של 21 מטר שסיפקה למבנה את צריכת המים שלו.
Alanis Morissette
צומת סביון
צומת סביון הוא צומת המחבר את כביש 461 עם כביש 4622 ומשמש ככניסה לשכונות הצפוניות של אור יהודה והשכונות המערביות של קריית אונו. הצומת מתפרש על שטחן המוניציפלי של אור יהודה וקריית אונו, אך קרוי על שם המועצה המקומית סביון הסמוכה לצומת.
כביש 4622 היוצא מהצומת לכיוון צפון, הוא כביש המקשר את אור יהודה ויהוד-מונוסון לצפון בקעת אונו (קריית אונו, סביון וגני תקווה, כפר מעש, תל השומר, רמת אפעל וכפר אז"ר)
בצומת סביון יש תחנת דלק וקניון קטן שבו מספר חנויות, תחנת כיבוי אש ומפעל לייצור אמצעי אבטחה.
1965 במדע
Tragopogon coelesyriacus
1966 במדע
אבירם זינו
אבירם זינו (נולד ב-10 בספטמבר 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משפט ב"מעריב".
ביוגרפיה.
זינו גדל בירושלים. הוא החל את דרכו העיתונאית בגיל 16 בעיתון בית הספר. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה הקרבית כלוחם וחובש. משרת במילואים בפיקוד העורף.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר באגודת הסטודנטים, ולאחר מכן שימש בתפקיד רשמי באגודה. במהלך לימודיו כתב בביטאון הסטודנטים "פי האתון". לאחר מכן עבר ללמוד בקריית אונו.
אחר כך עבר לעבוד בחדשות "נענע" וכפרילאנסר עבור "סאנדיי טיימס" הבריטי, לאחר שמארי קולווין הייתה זו שפתחה לו את הדלת לעיתון הבריטי.
ב-2005 החל לעבוד ב-ynet ככתב לענייני משפט בירושלים. במסגרת עבודתו היה אחראי על סיקור פרשת משה קצב וועדת וינוגרד וכן סיקר את מלחמת לבנון השנייה ואף היה שליח ynet לבינת ג'ביל בלבנון.
היה דובר מפלגת צדק חברתי בראשות ארקדי גאידמק. שימש מנהל המחלקה המשפטית במשרדו של מוטי מורל, ולאחר מכן יועץ שדולת ישראל באירופה. כתב עבור מגזינים בארץ ובעולם, בהם Playboy Magazine, ו"מעריב" מקבוצת הג'רוזלם פוסט.
ב-2014 מונה לכתב המשפט והפלילים של "מעריב". מאז חטיפת שלושת הנערים בקיץ 2014 ועד לסיום מבצע צוק איתן שימש זינו ככתב הצבאי של "מעריב".
ב-2015 נטען בתקשורת כי זינו חשף בפני המחלקה לחקירות שוטרים התכתבות בינו לבין אפרים ברכה, קצין משטרה שנטען שהיה אחד ממקורותיו.
בסוף דצמבר 2015 נערך דיון בבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות, בעקבות תלונה שהוגשה כנגד זינו על הפרת סעיף 22 של תקנון האתיקה, האוסר לחשוף מקור עיתונאי חסוי. המועצה קבעה בהחלטתה כי זינו הפר את סעיף 22 של תקנון המועצה, וחשף את אפרים ברכה. בשל הסבל שנגרם לזינו מאז התאבדותו של תת-ניצב ברכה, החליטה המועצה להסתפק באזהרה, וחייבה את עיתון "מעריב" לפרסם טקסט ובו החלטתה.
זינו מתגורר בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
הידרו-חשמלי
Stenozygum coloratum
שפות פינו-אוגריות