כתיבת אפיטפים נהוגה גם בעולם היהודי. אולם בעברית, שפת התפילה והטקס הדתי במשך דורות רבים, לא נוצרה מילה המתרגמת בדיוק את המילה "אפיטף". מנהג כתיבת האפיטף הביא גם ליצירת סוגה ספרותית של יצירת אפיטפים בדיוניים או אמיתיים, אבל בעלי מגמות וכוונות, שנכתבו בידי משוררים שונים. חלקם נחרתו ממש באבני המצבות של המשוררים, וחלקם נכתבו כשירים ונדפסו בספרי המשוררים.
בעברית ידוע שירו של חיים נחמן ביאליק "אחרי מותי" ("אַחֲרֵי מוֹתִי סִפְדוּ כָּכָה לִי"), שיש בו הצעה לכתיבת האפיטף. משורר היידיש הגדול איציק מאנגר כתב מספר סונטות שהן אפיטפים לכל דבר. בתרבות הפופולרית ידוע שירה של להקת קינג קרימזון "Epitaph", מתוך אלבומה In the Court of the Crimson King.
אנציקלופדיה תלמודית
אנציקלופדיה תלמודית היא אנציקלופדיה שמטרתה לתמצת את החלק ההלכתי של התורה שבעל פה. הכרך הראשון התפרסם בשנת ה'תש"ז (1947) והכרך ה-48, המגיע לערך "מלואים", התפרסם בשנת ה'תשפ"ב (2022). בשנת תשמ"ח (1988) זכה המפעל בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
מטרת המפעל היא לתמצת את כל הדיונים התלמודיים וההלכתיים, וכן את עיקרי השיטות של הראשונים והאחרונים בערכים אנציקלופדיים בסדר אלפביתי.
האנציקלופדיה מודפסת על ידי איחוד מפעלים תורתיים-ספרותיים "יד הרב הרצוג" בירושלים. בעבר פעלה המערכת מתוך בניין "יד הרב הרצוג" בשכונת בית וגן בירושלים, ונכון ל-2014 היא פועלת במתחם בית הכנסת ישורון שבשכונת רחביה.
הקמה.
הרעיון למיזם נולד בהרצאת הרב קוק בתחילת תקופת רבנותו בירושלים (תרפ"א). בהרצאה זו קרא הרב קוק להקים שורה של מיזמים תורניים. למטרה זו איגד הרב מאיר בר-אילן קבוצת עורכים בעלי שם. את המימון השיג הרב בר-אילן כאשר החליט לצאת בארצות הברית במגבית נפרדת מזאת של ההסתדרות הציונית כי סבר שכך יוכל להשיג יותר כסף. הוא התנה תנאי עם הנהלת המזרחי שאם ישיג סכום גבוה יותר הוא יקבל את ההפרש של השנה הראשונה לצורך האנציקלופדיה התלמודית. כאשר ראו בהסתדרות הציונית שהרב בר-אילן מצליח במגבית שלו הם הסכימו להעלות את האחוז שהוקצב למזרחי בתנאי לשמירה על מגבית מאוחדת והרב בר-אילן השתמש בהפרש לצורך הקמת האנציקלופדיה. החלטתו להשתמש בכסף למפעל תרבותי במקום לצורכי ההווה הדוחקים לא הייתה מוסכמת על הכל בתוך המזרחי והפועל המזרחי אך זכתה לגיבוי מצד תנועת המזרחי בארצות הברית ומצד יחיאל אליאש.
ערכי האנציקלופדיה.
המהדורה הראשונה של הכרך הראשון יצאה בשנת 1947 (תש"ז). כרך זה כלל 219 ערכים בצורה תמציתית ומרוכזת. דרכו של הרב שלמה יוסף זוין, העורך הראשון, הייתה לקצר ולתמצת ככל האפשר. בשני הכרכים הראשונים נקט בהשפעת הרב בר-אילן בשיטה קצרה ביותר, אולם בכרכים הבאים שיצאו לאחר פטירת הרב בר-אילן הערכים הם מקיפים יותר, וכוללים לא רק את יסוד הערך המדובר, אלא גם הרבה מפרטיו ומהסתעפויותיו. כך יצא שבכרכים הראשונים ישנם ערכים רבים, בעוד בכרכים יותר מאוחרים יש מעט ערכים בהיקפים הרבה יותר גדולים.
הרב זווין קבע את רשימת הערכים (2,000 ערכים) וערכי המשנה ואת שיטת הניתוח ההלכתית של האנציקלופדיה. הוא ערך את הכרכים שיצאו לאור בימי חייו, והכין רשימה של שאר הערכים המתוכננים. הערכים כוללים את ההגדרה, המקורות, הנימוקים והטעמים וכן השיטות השונות. הערך הראשון הוא "א" והאחרון עד עתה הוא "מלואים".
בעקבות בקשת התורם של המפעל לזירוז הכתיבה, סיום הדפסת כל כרכי האנציקלופדיה אמור להיות בשנת תשפ"ד.
הערכה וביקורת.
בשנת תש"ז זכתה האנציקלופדיה התלמודית בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב לכבוד צאת הכרך הראשון. הרב זווין זכה בפרס ישראל לספרות תורנית בשנת 1959 (תשי"ט), על יצירתו, שגולת הכותרת שלה היא האנציקלופדיה. שנים עשר הכרכים הראשונים נכתבו בכתב ידו וסגנון כתיבתו משמשים את העורכים והכותבים שבאו אחריו. בשנת 1988 זכה המפעל שוב בפרס הרב קוק.
רבנים בולטים רבים עודדו את המפעל, בהם הרב משה פיינשטיין, הרב מנחם מנדל שניאורסון, הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן.
מאידך, היו רבנים שהביעו התנגדות לאנציקלופדיה התלמודית, בשל החשש שהיא תפגע בעמל הנדרש בלימוד תורה ותאפשר למי שאינם תלמידי חכמים להציג את עצמם כבקיאים או לפסוק הלכה שלא כדין. עוד עלתה הטענה שדרך הכתיבה האנציקלופדית, המסכמת את כל הדעות הקיימות בלי להכריע ביניהן, שונה מדרך הלימוד המסורתית המבחינה בין הדעות שנפסקו להלכה לבין אלה שנדחו.
היו שהסתייגו מהאנציקלופדיה התלמודית גם מסיבות פוליטיות, בשל זיהויה הראשון עם המזרחי.
בעלי תפקידים מרכזיים.
עורכה הראשון של האנציקלופדיה היה הרב שלמה יוסף זוין, ששימש בתפקיד עד ה'תשל"ז בסמוך לפטירתו בה'תשל"ח. במקומו כיהן בשנים ה'תשל"ז - ה'תשנ"ז ראש ישיבת חברון, הרב אברהם פרבשטיין. בין ה'תשנ"ז לפטירתו בשלהי ה'תש"פ, כיהן כעורך ראשי הרב זלמן נחמיה גולדברג (שהצטרף למערכת בה'תש"נ), והחל מה'תשע"ד שימש גם בתפקיד המבקר הראשי. הרב יונה מרצבך היה מראשי המערכת מאז ה'תש"ג ועד פטירתו בה'תשמ"א. במשך שנים ארוכות שימש הרב רפאל שמואלביץ כראש המערכת.
מנהל האנציקלופדיה מראשית דרכה ועד פטירתו בתשס"ט (2009) היה הרב יהושע הוטנר. אחריו נכנס לתפקיד הרב פרופ' אברהם שטינברג, אשר נכון לה'תשפ"ב עדיין מכהן בו. מרכז המערכת היה הרב אורי דסברג, עד למותו בתאונת דרכים בתשע"א (2011).
כיום ראש המערכת הוא הרב מאיר שמואלביץ. הרב סער מייזל, מותיקי העורכים, עמד בראש בית המדרש של האנציקלופדיה, המכשיר מ-ה'תשע"ד עורכים חדשים באנציקלופדיה.
חברי המערכת בעבר.
מלבד הרב זווין והרב מאיר בר-אילן, חברי המערכת הראשונים היו:
השתתפו במהלך השנים.
במשך השנים השתתפו בכתיבת ערכים בין היתר:
כרכים מיוחדים.
במהלך השנים יצאו לאור ספרים מיוחדים המבוססים על ערכים מורחבים מתוך האנציקלופדיה, ובהם הגדה של פסח ומחזור ליום הכיפורים. עוד יצאו שני כרכי מפתחות: מפתח עניינים ומפתח מקורות לתלמוד הבבלי. כמו כן יצא גם כרך מיוחד בשם "ערכי מסכת כתובות", הכולל לקט של הערכים הרלוונטיים לפי סדר סוגיות המסכת.
האנציקלופדיה מופיעה גם בתוך גרסאות הפלוס של פרויקט השו"ת של בר-אילן, ונמכרת כחבילה מיוחדת במאגר התורני אוצר החכמה.
מיקרופדיה תלמודית.
בשנת 2013 עלה לרשת האינטרנט המיזם "מיקרופדיה תלמודית" המבוסס על האנציקלופדיה. הוא מיועד למי שאינם תלמידי חכמים מובהקים המבקשים הסבר תמציתי וקצר של המושגים. המיקרופדיה עלתה כחלק ממיזם ויקישיבה שבאתר ישיבה.
המיקרופדיה יוצאת לאור גם כספר מודפס. עד כה יצאו לאור תשעה כרכים.
דלילה
דְּלִילָה היא דמות תנכ"ית המופיעה בספר שופטים, פרק ט"ז. דלילה הייתה אשתו השלישית של שמשון. תמורת כסף, היא גילתה לפלשתים את מקור כוחו של שמשון והביאה למותו.
במקרא.
המקרא מספר שדלילה התגוררה בנחל שורק, וסמוך ליישוב הולדתו של שמשון, צרעה, שבנחלת בני דן (אזור בית שמש של היום). הפלשתים, שפחדו מכוחו הרב של שמשון ומפעולותיו נגדם, הפצירו בדלילה לפתות אותו על מנת שיתגלה מהו סוד כוחו העצום. תמורת מידע זה הציעו לה אלף ומאה כסף. ייתכן שהשם דלילה נגזר משורש ערבי שפירושו "לגלות".
דלילה הציקה לשמשון בדבר מקור כוחו פעמים רבות, ובכל פעם, על מנת לרצותה התל שמשון בה ואמר לה סיבות שגויות. לבסוף, משגברו הצקותיה, גילה לה שמשון שכוחו טמון בשיער ראשו שלא גולח מעולם, בשל היותו נזיר לה' מיום הולדתו.
במקרא מסופר כי דלילה הרדימה את שמשון "על ברכיה", ללא אזכור מפורש למגע מיני, אולם בתרגום השבעים נכתב "בין ברכיה" ובתלמוד הבבלי נזכר במפורש מגע מיני בפירוש המלה "ותאלצהו" (): "בשעת גמר ביאה נשמטה מתחתיו".
בזמן ששמשון ישן, גזזה דלילה את מחלפות ראשו, דבר שגרם לאיבוד כוחו וכך נלכד שמשון לבסוף בידי הפלשתים, שנואי נפשו. בשביו ניקרו הפלשתים את שתי עיניו ושמוהו כטוחן בבית האסורים.
מכל נשיו, רק על דלילה מוזכר במפורש ששמשון אהב אותה, אך לא מצוין שדלילה אהבה אותו.
זיהויה הלאומי.
במקרא לא מפורש זיהויה הלאומי של דלילה, ואין הכרח לראותה כפלשתית.
אמנם קיימת דעה רחבה הרואה אותה כפלשתית.
דעה אחרת מצביעה בעקבות מספר רמזים כי דלילה לא הייתה פלשתית, אלא כנענית ואולי אף הייתה ישראלית שבגדה בשמשון עבור בצע כסף.
דמותה בחז"ל.
דלילה הבוגדת זכתה לקיתונות של בוז אצל חז"ל, שדרשו את שמה לגנאי:
דלילה בתרבות.
לדמות של דלילה ייצוג רב באמנות, כאשר המרכזי שבו באמנות הבארוק. דלילה נתפשת כדמות "פאם פאטאל", אישה הורסת שיש להיזהר ממנה. לכן ביקשו אמנים רבים לייצג אותה בתקופת הבארוק כציור חינוכי. בין האמנים שציירו אותה: פטר פאול רובנס, רמברנדט, ואן דייק, לוקה, פרנצ'סקו מורונה, פיטר קלאס ויאן ליבנס.
ישנם אמנים שציירו אותה בצורה אימהית, כרעיה ואם, יש שציירו אותה כזונה, ויש ששילבו בין השניים.
המשורר אהרן אשמן כתב ב-1975 את השיר "דלילה", בו ניסה להסביר את מערכת יחסיהם של שמשון ודלילה מנקודת מבטה של דלילה, ותלה את הסיבה להתנהגותה בקנאת אהבתה לו.
מספר יצירות מוזיקליות נכתבו סביב הסיפור של שמשון ודלילה, ובינם האופרה שמשון ודלילה מאת קאמי סן-סנס, והאורטוריה שמשון של גאורג פרידריך הנדל.
מספר סרטים נעשו ובינם הסרט שמשון ודלילה משנת 1949, בהפקתו ובבימויו של ססיל ב. דה-מיל, ובכיכובם של ויקטור מצ'ור והדי לאמאר.
האסטרואיד 560 דלילה שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
ללהקה פלורנס אנד דה מאשין שיר הנושא את שמה של דלילה באלבומם how Big, How Blue, How Beautiful. במילות שיר אזכורים לסיפורו של שימשון כגון סצנת העמודים וכן נסיונותיה של דלילה לשכנע את שמשון לספר לה את מקור כוחו.