ההעתק הרומי נמצא באיטליה רק בשנת 1781. במהלך המאה ה-19, הפסל נשמר בקפידה במוזיאון קטן והוכנו ממנו כמה העתקים נוספים אך חלקם נעשו בחוסר דיוק. כמו כן נמצאו לו גם כמה העתקים נוספים עוד מהתקופה הרומית שגם ביניהם העתקים בלתי מדויקים. הפסל זכה לפרסום רב והפך עם השנים לסמל של שלמות האדם אך הפסל האחד שנחשב להעתק המושלם של פסלו המקורי של מירון נמצא במוזיאון הלאומי של רומא. העתקים עתיקים נוספים נמצאים במוזיאון הבריטי ובמוזיאון הוותיקן.
בשנת 1937 רצה אדולף היטלר לרכוש לעצמו את הפסל הרומי. גליאצו צ'אנו שר החוץ האיטלקי במשטרו של בניטו מוסוליני הסכים בסוף למכור אותו להיטלר תמורת 5 מיליון לירות איטלקיות בשנת 1938, זאת למרות התנגדויות רבות באיטליה, בין השאר של שר החינוך האיטלקי ג'וזפה בוטאי. הפסל הוחזר לרומא בשנת 1948.
שושנת הרוחות (ספר)
שושנת הרוחות הוא אוסף של סיפורים קצרים של הסופרת אורסולה לה-גווין שפורסם בשנת 1982. הסיפורים מסודרים לפי תמות של כיוון, אך לאו דווקא אחד מכיווני רוחות השמיים. הספר זכה בפרס לוקוס בשנת 1983.
הדסון (נהר)
נהר הדסון (באנגלית: Hudson River) הוא נהר בארצות הברית, שמקורו בהרי אדירונדאק (Adirondack), שבצפון-מזרח מדינת ניו-יורק והוא זורם כמעט לכל אורכו במדינה זו. בהמשך מסלולו, הוא מהווה גבול מדיני בין המדינות ניו-יורק לניו ג'רזי. הוא קרוי על שם מגלה הארצות האנגלי הנרי הדסון, שהיה הראשון ששט במעלה הנהר משפכו צפונה, וחקר את סביבתו ב-1609. ההדסון זורם דרומה ליד גדתו המערבית של האי מנהטן שבעיר ניו יורק (לצד סיל הפליסיידס), ונשפך לאוקיינוס האטלנטי בין לונג איילנד וסטטן איילנד.
בתקופת מלחמת העצמאות האמריקנית, נבנו באי פוליפל עוגנים למתיחת שרשרת ברזל דרך הנהר שאמורה הייתה לפגוע בספינות המלחמה הבריטיות שעלו בנהר אל תוך מדינת ניו יורק.
תחבורה.
מאז 26 בדצמבר 1825, שבו נפתחה תעלת אירי, הפך נהר ההדסון לנתיב תחבורה ימית חשוב, המקשר את האוקיינוס האטלנטי באזור העיר ניו יורק עם פנים היבשת והימות הגדולות. בנוסף, מעל הנהר עובר גשר ג'ורג' וושינגטון, שמהווה נתיב תחבורה מרכזי בין מנהטן ומדינת ניו ג'רזי.
בשנת 2009 הצליח טייס טיסה 1549 של יו אס איירווייז לנחות נחיתת חירום על הנהר, פעולה שהצילה את כל נוסעי המטוס וצוותו.
גשרים.
הגשר המפורסם ביותר מעל נהר ההדסון הוא גשר ג'ורג' וושינגטון המחבר את העיר ניו-יורק רבתי עם מדינת ניו-ג'רזי. הגשר השני בפרסומו, אך הארוך יותר הוא גשר טאפן-זי הנמצא מצפון לגשר וושינגטון, ומחבר בין מחוז ווסטצ'סטר למחוז רוקלנד - שניהם מחוזות של מדינת ניו יורק.
מצפון לשני הגשרים הללו יש עוד מספר גשרים, קטנים בהרבה, אשר מגשרים בין מחוזות מדינת ניו יורק המזרחיים למחוזות המערביים לנהר.
שר הטבעות - דמויות
הספר שר הטבעות אשר נכתב על ידי ג'. ר. ר. טולקין מכיל אוסף רב של דמויות הלוקחות חלק בעולם הקסום המתואר בספר. בערך זה יוצג ריכוז של הדמויות הראשיות בספר.
דמויות שר הטבעות
הכנסייה הרומנו-קתולית
Neverwinter Nights
דטרויט
דטרויט (באנגלית: Detroit) היא העיר הגדולה ביותר במדינת מישיגן שבארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2020 התגוררו בעיר 639,111 תושבים, מה שהופך את העיר ל-27 בגודלה בארצות הברית. העיר מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית, ונפגעה קשות ממעבר מרבית התעשייה לדרום-מזרח אסיה, החל משנות ה-90 של המאה ה-20. רבעים שלמים בעיר התרוקנו מיושביהם.
היסטוריה.
דטרויט הוקמה ב-1701 על ידי הסוחר ומגלה הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדילק; הוא העניק לה את השם Ville d'Etroit, בצרפתית: "עיר המצר"; במשך השנים הפך השם ל-Detroit. בין השנים 1805 ל-1847 שימשה דטרויט כבירתה של מדינת מישיגן.
השגשוג הכלכלי והמשבר הכלכלי.
העיר התפתחה במהלך המאה ה-20 סביב תעשיית הרכב, ובימי הזוהר של תעשייה זו, בשנות ה-50, מנתה 2 מיליון תושבים והייתה העיר החמישית בגודלה בארצות הברית.
לאורך המחצית הראשונה של המאה העשרים נחשבה דטרויט לעשירה בערי ארצות הברית.
ב-1946 הפך וולטר רויטר ליו"ר "איגוד העובדים של תעשיית הרכב" בעיר, והצליח להשיג לעובדים הסכמי שכר קיבוציים, פנסיות וביטוח רפואי, שכר גבוה, קביעות ועוד.
בשנות ה-70 סבלה העיר ממיתון קשה, ובשנות ה-80 דעכה תעשיית הרכב, בין השאר כתוצאה מתחרות קשה עם כלי רכב מיפן. בין הגורמים להתרסקות תעשיית כלי הרכב בעיר נמנים הסכמי השכר הקיבוציים המפליגים, שמנעו את הגמישות וההתייעלות שנדרשו בתחרות מול הייצור במזרח הרחוק. כל אלו הביאו לנהירה המונית של תושבים, בעיקר לבנים, אל מחוץ לעיר ולדעיכתה של דטרויט.
ב-18 ביולי 2013 הגישה דטרויט בקשה לפשיטת רגל בשל חוב של כ-18.5 מיליארד דולר, כשבמקביל, שיעור האבטלה בעיר טיפס ל-16.3%.
שינוי דמוגרפי ושגשוג הפשע.
בשנות ה-60 התחוללו בעיר מהומות רבות על רקע בין גזעי והגיעו לשיאן במהומות ב-1967; המושל ג'ורג 'וו. רומני הורה למשמר הלאומי של מישיגן להגיע לדטרויט, והנשיא ג'ונסון שלח כוחות צבא ארצות הברית. התוצאה הייתה 43 הרוגים, 467 נפצעו, מעל 7,200 מעצרים, ויותר מ-2,000 מבנים נהרסו, בעיקר באזורי מגורים ועסקים שחורים. אלפי עסקים קטנים נסגרו לצמיתות או עברו להתגורר בשכונות בטוחות יותר. המחוז שנפגע שכב בהריסות במשך עשרות שנים. זו הייתה המהומה היקרה ביותר בארצות הברית.
דטרויט הייתה לסמל הדעיכה הכלכלית-חברתית והבליה העירונית במדינות חגורת החלודה בארצות הברית, בעקבות קריסת התעשיות הכבדות במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר תעשיות הפלדה והרכב. כתוצאה, החל תהליך מתמשך של הגירה שלילית של מובטלים שחיפשו מקורות תעסוקה, ובחודש יולי 2015 ירד מספר התושבים בדטרויט ל-677,116, שהם 36.6% מהאוכלוסייה בשיאה: 1,849,568 נפש בשנת 1950. זהו אמדן התושבים הנמוך ביותר בעיר מאז שנת 1850.
ההגירה השלילית המסיבית הותירה שכונות שלמות ואלפי בניינים ריקים ונטושים; בינתיים התפתח בעיר הנוהג המפוקפק של הצתת בניינים נטושים בלילה שלפני ליל כל הקדושים (מנהג זה מכונה Devil's Night, ליל השטן; מאז התאגדו משמרות אזרחים המסיירים בשכונות העיר בלילה האמור ומנסים למנוע את ההצתות. אלו מכנים את פועלם Angels' Night, ליל המלאכים). מספר המועסקים בעיר ירד ממעל 350,000 בשנת 2000 לכ-280,000 משנת 2009 והלאה. הכנסות העיר צנחו והיא הגיעה למצב כלכלי קשה. בעקבות זאת רמת השירותים העירוניים ירדה והמסים עלו.
דטרויט היא העיר ה"שחורה" הגדולה ביותר בארצות הברית. ויותר מכך, דטרויט היא היישוב בעל אחוז האפרו-אמריקאים הגדול ביותר מחוץ לדרום ארצות הברית: למעלה מ-80% מתושביה הם אמריקאים-אפריקאים.
בנובמבר 1973 בחרה העיר בקולמן יאנג לראש העיר השחור הראשון שלה. לאחר כניסתו לתפקיד, יאנג הדגיש את הגדלת הגיוון הגזעי במחלקת המשטרה, שהייתה בעיקר לבנה. יאנג פעל גם לשיפור מערכת התחבורה של דטרויט, אולם המתיחות בין יאנג למקבילו הפרברי בנושאים אזוריים הייתה בעייתית לאורך כהונתו. בשנת 1976 הציעה הממשלה הפדרלית 600 מיליון דולר לבניית מערכת מעבר אזורית תחת רשות אזורית אחת, אולם אי יכולתם של דטרויט ושכנותיה הפרבריות לפתור סכסוכים פנימיים על תכנון מעבר הובילה לכך שהאזור איבד את מרבית המימון למעבר מהיר.
בשנות ה-70 וה-80 כיכבה העיר בראש רשימת ערי הפשע בארצות הברית; סרטים רוויי פשע המתרחשים בדטרויט, כדוגמת "רובוקופ" ו"השוטר מבוורלי הילס" תרמו לחלחול התדמית הקודרת של העיר בתודעה האמריקאית. הפשיעה ממשיכה להיות בעיה חריפה של דטרויט גם בתחילת המאה ה-21 והמשטרה, הסובלת ממורל ותקצוב נמוכים, אינה מצליחה להתמודד עם הפשיעה.
ב־16 באוגוסט 1987 התרסקה טיסה 255 של נורת'ווסט איירליינס ליד דטרויט, והרגה את כולם מלבד אחד מ-155 האנשים שהיו על הסיפון, כמו גם שני אנשים בשטח.
בשנת 1993 פרש יאנג כראש העיר המכהן בזמן הארוך ביותר בדטרויט, חמש קדנציות והחליט שלא לבקש כהונה שישית. באותה שנה העיר בחרה את דניס ארצ'ר, לשעבר שופט בית המשפט העליון במישיגן. ארצ'ר קבע עדיפות לפיתוח במרכז העיר ולהקל על המתחים עם שכניו, הפרברים של דטרויט. משאל עם האם לאפשר הימורי קזינו בעיר עבר בשנת 1996; כמה מתקני קזינו זמניים נפתחו בשנת 1999, ובתי קזינו בעיר התחתית עם מלונות שנפתחו בשנים 2007-2007.
האוכלוסייה הצטמצמה מאז שנת 2000 ב-25%, ואזורים רבים נותרו שוממים לאחר גל של עיקולי בתים. ברבים מהבתים הללו מתגוררים פולשים, ומרתפי בניינים נטושים הפכו לאתר מועדף לקיום קרבות כלבים. העיר אף סובלת מבעיה חמורה של כלבים נטושים: עשרות אלפי כלבים, רובם מסוג פיט בול, משוטטים ללא השגחה ברחובות.
בספטמבר 2008 התפטר ראש העיר קוואמה קילפטריק (שכיהן במשך שש שנים) בעקבות הרשעות פשע. בשנת 2013, קילפטריק הורשע על 24 סעיפים עבירה פדרלית, לרבות הונאה באמצעות הדואר, הונאה בנקאית, וכן סחיטה, ונגזרו עליו 28 שנות מאסר בכלא פדרלי. פעילות ראש העיר לשעבר עלתה לעיר כ-20 מיליון דולר. בשנת 2013 הוגשו נגד שבעה מפקחי בניין אישומי שוחד בגין עבירות שוחד. בשנת 2016 הובאו אישומים נגד שחיתות כנגד 12 מנהלים, מפקדת לשעבר ומוכרת אספקה לשעבר בגין סכום השבת 12 מיליון דולר. פרופסור למשפטים פיטר הנינג טוען כי השחיתות של דטרויט אינה דבר חריג בעיר בגודלה, במיוחד בהשוואה לשיקגו.
ב-2013 לפי תיעוד ה-FBI ומשרד המשפטים האמריקאי, שלוש השכונות המסוכנות ביותר בארצות הברית נמצאות בדטרויט.