מחוז לוקאס (באנגלית: Lucas County) הוא מחוז השוכן בחלק הצפון מזרחי של מדינת אוהיו שבארצות הברית, לצד החוף המערבי של ימת אירי. לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 היו באותה במחוז 441,815 תושבים - מגמת ירידה של 2.9% מ-455,054 תושבים ב-2000. בירת המחוז היא טולידו. שם המחוז ניתן לו בשנת 1835 על שם רוברט לוקאס, מושל אוהיו ה-12.
מחוז לוקאס הוא חלק מאזור המטרופולין של טולידו.
היסטוריה.
ב-20 באוגוסט 1794, בסמוך למקום בו נמצאת כיום העיירה מאומי (Maumee), כוחות צבא אמריקנים בראשותו של הגנרל אנתוני וויין הצליחו לגבור על הלוחמים האינדיאנים בקרב העצים הגדועים (Battle of Fallen Timbers). בעקבות כן נפתחה כל הטריטוריה הצפון-מערבית להתיישבות לבנה.
מחוז לוקאס הוקם בשנת 1835. באותה העת הבעלות על רצועת קרקע לאורך הגבול בין אוהיו וטריטוריית מישיגן הייתה שנויה במחלוקת. במסגרת הסכסוך בין אוהיו לטריטוריית מישיגן, אוהיו הקימה באופן רשמי בטריטורייה השנויה במחלוקת את מחוז לוקאס, כאשר שם המחוז ניתן לו על שם המושל המכהן של אוהיו, רוברט לוקאס.
גאוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין של 2010 שטח המחוז הוא 1,543.3 קילומטרים רבועים, מהם 882.8 קילומטרים רבועים (57.20%) הם שטחי יבשה, ו-660.5 קילומטרים רבועים (42.80%) הם שטחי מים.
בתחום מחוז לוקאס עובר נהר מאומי.
דמוגרפיה.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת במחוז 455,054 תושבים, המחוז כלל 182,847 משקי בית, כאשר 116,290 משפחות התגוררו באותה העת במחוז. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 516 נפש לקמ"ר.
באותה העת היו 196,259 יחידות דיור במחוז בצפיפות ממוצעת של 223 יחידות דיור לקילומטר מרובע. כמו כן, באותה העת בין תושבי המחוז 77.50% היו לבנים, 16.98% היו שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.26% היו ממוצא אינדיאני, כ-1.21% היו ממוצא אסיאתי, 1.86% היו ממוצא אחר. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 4.54% מכלל אוכלוסייה המחוז.
באותה העת היו במחוז 182,847 משקי בית, אשר מתוכם ב-31.10% היו ילדים מתחת לגיל 18, ב-44.70% היו זוגות נשואים שחיו יחד, ב-14.70% ממשקי הבית בעלות הבית היו נשים שחיות ללא בעל, וב-36.40% חיו תושבים ללא משפחות. בכ-10.50% ממשקי הבית חיו תושבים בודדים שהם מעל לגיל 65. גודל משק הבית הממוצע באותה העת היה 2.44 וגודל המשפחה הממוצע היה באותה העת 3.06.
כ-26.30% מתושבי המחוז היו באותה העת מתחת לגיל 18, כ-9.80% היו בין הגילאים 18 עד 24, כ-29.10% היו בין הגילאים 25 עד 44, כ-21.70% היו בין הגילאים 45 עד 64, וכ-13.10% היו בכיל 65 ומעלה. הגיל החציוני באותה העת היה 35. על כל 100 נשים היו 92.60 גברים. לכל 100 נשים בגילאים 18 ומעלה, היו 88.60 גברים בגילאים 18 ומעלה.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 38,004 דולרים, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 48,190 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 39,415 דולרים לעומת 26,447 דולרים של נשות המחוז. ההכנסה לנפש במחוז הייתה 20,518 דולרים. כ-10.70% מהמשפחות במחוז וכ-13.90% מכלל אוכלוסיית המחוז היו מתחת לקו העוני. כ-19.70% מכלל התושבים שהיו מתחת לקו העוני היו מתחת לגיל 18 וכ-8.70% מהם היו מעל לגיל 65.
פוליטיקה.
בניגוד למרבית המחוזות באזור הצפון-מערבי של מדינת אוהיו, תושבי המחוז נוטים בדרך כלל להצביע למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית. למרות שתושבי המחוז בחרו פעמיים ברונלד רייגן, מלבדו אף מועמד רפובליקני אחר לא זכה בקולות המחוז ב-50 השנים האחרונות. בשנת 1972, למשל, מחוז לוקאס היה אחד משתי מחוזות בלבד במדינה כולה שתמכה במועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ורג' מקגוורן.
יישובי מחוז לוקאס.
להלן רשימה של יישובי מחוז לוקאס אשר מוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
תתי-מחוזות.
להלן רשימה של 11 תתי-המחוזות (Townships) במחוז לוקאס המוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
דומינגו פאוסטינו סרמיינטו
דומינגו פאוסטינו סרמיינטו (Domingo Faustino Sarmiento; 15 בפברואר 1811, סן חואן - 11 בספטמבר 1888, אסונסיון) היה פוליטיקאי, סופר, מרצה, עיתונאי, איש צבא, מדינאי, מושל הפרובינציה סן חואן (1862–1864), נשיא ארגנטינה (1868–1874), סנאטור (1874–1879), ושר הפנים (1879).
הוא מוערך בזכות מאבקו למען החינוך הציבורי וקידום הפיתוח המדעי והתרבותי של מדינתו. בשנת 1947, הוועידה הבין-אמריקנית לחינוך, קבעה את יום פטירתו (11 בספטמבר) כיום המורה; כהוקרה לפועלו.
ביוגרפיה.
הולדתו, משפחתו, חינוכו.
דומינגו פאוסטינו סרמיינטו נולד ב-15 בפברואר 1811 בשכונת עוני בסן חואן שבקוז'ו.
הוריו היו חוסה קלמנטה ססיליו קירוגה סרמיינטו (José Clemente Cecilio Quiroga Sarmiento) ושל פאולה סוילה אלבראסין דה איראסאבל (Paula Zoila Albarracín de Irrazábal). השמות שניתנו לו בהטבלתו היו פאוסטינו (על שם הקדוש המזוהה עם תאריך הולדתו) וולנטין, והשם דומינגו התווסף בשלב מאוחר יותר.
הוא למד קריאה בבית ממשפחתו, המשיך בבית ספר יסודי בסן חואן, עבר לבית ספר תיכון בבואנוס איירס, ועבד כעוזר למהנדס בסן חואן.
בשנת 1823 דודו הוגלה לסן לואיס וסרמיינטו הצטרף אליו.
הגלויות.
ב-1827 הוא גויס לצבא הפדרלי שפעל במסגרת מלחמות האזרחים נגד הצבא האוניטרי. כקצין היה אמור למלא משימות שלא היה שלם איתן, פרסם הצהרת התנגדות, וזומן לשיחה עם המושל פאקונדו קירוגה (Facundo Quiroga) - לימים מראשי הפדרליים ושותפו של רוסאס, הוא לא התייחס לקירוגה בכבוד, ונשלח לכלא. בעקבות קונפליקטים נוספים הוא החליט שמקומו עם האוניטרים, והצטרף לצבא בפיקודו של חוסה מריה פאס (José María Paz).
בעקבות הניצחון הפדרלי בסן חואן, הוא נאלץ להגר לצ'ילה ב-1831, ועבד בעבודות מזדמנות כדי להתקיים. הוא עבד כמורה בבית ספר, הוא ניהל מערכת יחסים עם התלמידה מריה חסוס דל קאנטו (María Jesús del Canto) למרות שלא התחתן איתה, וכתוצאה ממנה נולדה ביתו היחידה אנה פאוסטינה סרמיינטו (Ana Faustina Sarmiento).
ב-1836, עת עבד ככורה, חלה בטיפואיד, ולבקשת משפחתו - המושל התיר לו לשוב לארגנטינה.
בסן חואן הוא עסק בהתחלה בפעילות תרבותית, אך דרכה החל להיכנס לפוליטיקה יחד עם מתנגדיו של רוסאס.
ב-1839 יסד בית ספר תיכון לנערות, וכתב עת בו ביקר בחריפות את השלטון. כתוצאה מהעימותים בינו לבין הנהגת הפרובינציה - הוא נאלץ לגלות שוב לצ'ילה ב-1845.
בצ'ילה הוא שב להתמקד בפעילות תרבותית, כתב למספר כתבי עת, ואף יסד אחד בעצמו. ב-1842 התמנה כמנהל הסמינר למורים הראשון בדרום אמריקה (Escuela Normal de Preceptores). בעקבות כך הוזמן להשתתף בהקמת הפקולטה לפילוסופיה ומדעי הרוח באוניברסיטה של צ'ילה; וב-1845 נשלח על ידי הנשיא דאז מנואל מונט טורס (Manuel Montt Torres) לאירופה וארצות הברית במטרה להכיר את מערכות החינוך שלהן.
בצרפת נפגש עם סן מרטין שגלה שם מרצון.
בשובו ב-1848 התחתן עם בניטה אגוסטינה דה פסטוריסה (Benita Agustina Martínez Pastoriza), אלמנת אחד מחבריו, ואימץ את בנם - דומינגו פידל "דומינגיטו" ("Domingo Fidel "Dominguito). הוא הקדיש את השנה הבאה לכתיבה על מסעותיו ועל חזונו לגבי חינוך ציבורי-חילוני חינם.
בשנה שלאחר מכן נפרד מאשתו, ושב לארגנטינה עם בנו דומינגיטו.
דומינגיטו.
דומינגיטו הוא שם החיבה של בנה של אשתו - ממנה התגרש - של סרמיינטו, אותו הוא אימץ ב-1848 עם נישואיו לה.
הוא עבר לארגנטינה יחד עם סרמיינטו, סיים את לימודיו, והתגייס לצבא - חרף התנגדותה של אמו - במלחמת פרגוואי. הוא הגיע לדרגת קצין, ונהרג באחד הקרבות בגיל 21.
הידיעה הגיעה אל סרמיינטו בעת ששימש כמיופה כוח של ארגנטינה בארצות הברית, וכתוצאה מכך שקע בדיכאון עמוק.
מאוחר יותר הוא יכתוב את הביוגרפיה שלו.
קריירה פוליטית.
ב-1851, סרמיינטו הצטרף ככתב לצבאו של אורקיסה. לאחר הדחת רוסאס נוצר עימות ביניהם, וסרמיינטו החליט לחזור לצ'ילה.
בתקופה זו הוא ניהל ויכוחים פוליטיים רבים עם חואן באוטיסטה אלברדי (Juan Bautista Alberdi), ושני אלה - שהחזיקו בהשקפות עולם ליברליות ודמוקרטיות - הפכו לדמויות הבולטות מאחורי החוקה של 1853 שאורקיסה קידם לאחר הדחת רוסאס.
במהלך שהותו זו בצ'ילה הוא היה פעיל במסדר הבונים החופשיים בוולפראיסו.
ב-1855 שב לארגנטינה, שימש כעורך עיתון, היה חבר בבית הנבחרים של הפרובינציה של בואנוס איירס מ-1860, ובשנה שאחריה החל לשמש כחבר בעיריית בואנוס איירס.
ב-1857 וב-1860 הוא נבחר כסנטור, ותוך כדי כך מילא תפקיד בכיר במשרד החינוך דאז. לאחר שברטולומה מיטרה הפך למושל בואנוס איירס - הוא קידם אותו לפקיד בכיר בשלטון המקומי, וזאת בשעה שבואנוס איירס התנתקה זמנית מארגנטינה ופעלה כמדינה עצמאית.
לאחר קרב פאבון (Pavón) ב-17 בספטמבר 1861 ותפיסת השלטון במדינה בידי מיטרה, סרמיינטו הצטרף לכח שנשלח לקוז'ו, ומונה כמושל סן חואן ב-1862.
ב-1864, בעקבות רציחתו של ידידו אנטוניו אברסטיין (Antonino Aberastain), הוא החל לרדוף את הקאודיז'ו אנחל ויסנטה פניילוסה "אל צ'אצ'ו" ("Ángel Vicente Peñaloza "El Chacho) - מורד עקשן מלה ריוחה שהמשיך במלחמתו במיטרה ובשותפיו חרף נחיתותו ותבוסותיו, עד שחוסל לבסוף.
באפריל 1864 התפטר מתפקידו כמושל, ונשלח במשימה דיפלומטית לצ'ילה, פרו, וארצות הברית; ובמהלכה כתב ספרים על פוליטיקה וחינוך, ודחה הצעות לשמש כסנטור מטעם סן חואן ושר פנים בממשלתו של הנשיא ברטולומה מיטרה.
מושל סן חואן.
סרמיינטו נשלח לסן חואן על ידי הנשיא ברטולומה מיטרה והחל את כהונתו כמושל בשנת 1862.