מתיו פריז (באנגלית: Matthew Paris; 1200–1259) היה נזיר בנדיקטיני, היסטוריון אנגלי, אמן בכתבי יד מוארים וקרטוגרף. בסיסו היה במנזר בסנט אלבנס בהרטפורדשייר. הוא כתב מספר יצירות, לרוב היסטוריות, ששרטט ואייר בעצמו, בדרך כלל ברישומים שחלקם נצבעו בצבעי מים, המכונים לעיתים "רישומים כהים". חלקם נכתבו בלטינית, חלקם בניב אנגלו-נורמני או צרפתי.
ספרו "כרוניקה מג'ורה" (Chronica Majora) הוא מקור שצוטט לעיתים קרובות, אם כי היסטוריונים מודרניים מכירים בכך שלא תמיד הוא מקור אמין. הוא נטה להאדיר את הקיסר פרידריך השני ולהשמיץ את האפיפיור. עם זאת, ב"היסטוריה אנגלורום" שלו, פריז מציג השקפה שלילית ביותר על פרידריך, כשהוא מתאר אותו כ"עריץ "ש"ביצע פשעים מחפירים."
חייו ופועלו.
למרות שם משפחתו וידע השפה הצרפתית, פריז נולד באנגליה, חלק מהיסטוריונים חושבים שהוא ממשפחת פריז בהילדרשם בקמברידגשייר. ייתכן שהוא למד בפריז בצעירותו לאחר שסיים את השכלתו המוקדמת בבית הספר בסנט אלבנס. הפרט הראשון שידוע לנו עליו (מתוך כתביו שלו) שהוא הוכר כנזיר בסנט אלבנס בשנת 1217. מתוך ההנחה שהוא היה בשנות העשרה לחייו. חוקרים מסוימים משערים שהוא היה מבוגר יותר בעשר שנים. את חייו הוא בילה בעיקר במנזר הזה. בשנת 1248 נשלח פריז לנורווגיה כשליח של לואי התשיעי להאקון הרביעי. הוא הרשים את השליט הנורווגי והוזמן לפקח על הרפורמציה במנזר Niddarholm של הבנדיקטים מחוץ לטרונדהיים.
מלבד המשימות הללו, פעילותו הידועה הוקדשה להיסטוריה, שבגינה נודעו נזירי סנט אולבנס. הוא הפך לרשם הרשמי של המנזר, בשנת 1236. פריז תיקן את עבודתו של רוג'ר, והוסיף חומר חדש לתקופת כהונתו. כרוניקה מג'ורה זו היא מסמך מקור היסטורי חשוב, במיוחד לתקופה שבין 1235 ל־1259. האיורים שאותה פריז יצר ליצירתו מעניינים לא פחות.
כתבי יד עיקריים.
כתבי היד של פריז מכילים לרוב יותר מטקסט אחד ופעמים רבות הם מתחילים במבחר אקראי למדי של מיניאטורות עמודים מלאים. חלקם שרדו לא שלמים, וייתכן כי האלמנטים השונים שקשורים זה לזה יחד, לא נועדו להיות כך על ידי פריז. אלא אם כן צוין אחרת, כולם נמסרו על ידי פריז למנזר שלו. הספריות של המנזרים התפרקו במאה ה-16. נראה כי כתבי יד שלו הוערכו ונאספו במהירות על ידי ביבליופילים.
פריז כאמן.
בחלק מכתבי היד של פריז, מיניאטורה ממוסגרת תופסת את החלק העליון של העמוד, ובאחרים הם "שוליים" - לא ממוסגרים וכובשים את הרבע התחתון (בערך) של הדף. "רישומים כהים" היו סגנון מבוסס היטב לפני פריז, והפכו פופולריים במיוחד במחצית הראשונה של המאה ה-13. הם ללא ספק זולים ומהירים בהרבה מהאיורים הצבעוניים המצוירים במלוא הדרם. המסורת של רישומים כהים או רישומי מתאר עם דיו בתוספת צבעונית הייתה אנגלית באופן מובהק, שתוארכה כאמנות האנגלו-סקסית של אמצע המאה העשירית, וקשורה לרפורמה הבנדיקטית האנגלית של התקופה.
מחקרים טוענים שההשפעה של פריז על אמנים אחרים מהתקופה הוגזמה. ככל הנראה מכיוון שעליו ידוע הרבה, בהשוואה למאיירים אנגלים אחרים מהתקופה, שרובם נותרו אנונימיים. כתבי היד שהופקו על ידי פריז מראים מעט סימנים לשיתוף פעולה מצידו, אך היסטוריונים לאמנות מגלים כי האסכולה של סנט אולבנס המשיכה לאחר מותו של פריז.
הסגנון של פריז מרמז שהוא נוצר על ידו סביב 1200. הוא היה מיושן במקצת בשמירה על עגלגלות בדמויותיו, במקום לאמץ את הזוויתיות הדקה של רוב בני זמנו, במיוחד אלה בלונדון. הקומפוזיציות שלו מאוד מציאותיות. ייתכן שמצבו כנזיר מחובר היטב, נתן לו יותר ביטחון ביצירת קומפוזיציות חדשות, ואילו אמן לא בולט העדיף לדבוק בנוסחאות מסורתיות. מצב זה משקף גם את חוסר ההכשרה המלאה באמנות באותה התקופה. הצביעה שלו מדגישה ירוק וכחול, ויחד עם הפריסה האופיינית שלו לתמונה בחלקו העליון של העמוד, היא ייחודית יחסית.
פריז כהיסטוריון.
משנת 1235, שבה רוג'ר וונדובר הפסיק את כתיבתו, המשיך פריז לכתוב את ההיסטוריה לפי התוכנית שקבע קודמו. הוא לקח חלק ניכר מהמידע ממכתבי אנשים חשובים, אותם הוא הוסיף בכתיבה, אך הפיק הרבה יותר משיחות עם עדי ראייה לאירועים. בין המקורות שלו היו ריצ'רד, האציל מקורנוול והמלך הנרי השלישי, שאיתם היה ביחסים קרובים.
המלך ידע שפריז כותב היסטוריה, ורצה שהיא תהיה מדויקת ככל האפשר. בשנת 1257, במהלך ביקור של שבוע בסנט אולבנס, הנרי שמר על הכרוניקן לצדו יומם ולילה. "הוא הינחה את עיטי" כתב פריז, "עם רצון טוב ושקדנות רבה." עם זאת הוא היה ביקורתי כלפי מדיניות המלך. הנרי ריצ'רדס לוארד מניח שפריס מעולם לא התכוון שיצירתו תקרא במתכונתה הנוכחית. מהערות שונות בכתב היד אפשר להבין כי פריז הבין את הסיכון בכתיבה ביקורתית. מצד שני, עותקים ערוכים מחדש נעשו במהלך חייו של פריז. בהם הקטעים הפוגעניים הושמטו או רוככו. בעבודתו המפורטת, "היסטוריה אנגלורום" (נכתב בערך 1253), רגשותיו האמיתיים של פריז חשופים יותר.
אנשי טבע שיבחו את תיאוריו על חיות הבר האנגליות בתקופתו, אם כי הם היו קצרים, בפרט התיאור החשוב שלו להופעה הראשון באנגליה בשנת 1254 של ציפור שיר מסוימת.
פריז כקרטוגרף.
פריז הצטיין במיפוי. בין שאר מפותיו ישנן המתארות מסלול עלייה לרגל מלונדון לרומא בצורה גרפית. רצף תמונות של עיירות במסלול סימן את קצה המסע של כל יום, מה שמאפשר לצופה לדמיין ולעקוב אחר המסע כולו ולא כמו קומיקס - הישג חסר תקדים במקומות אחרים בעולם ימי הביניים. בחיבורו "כרוניקה מיורה" כלולות מפת ארץ ישראל וכן מפות ירושלים ועכו.
איאן גומז
איאן גומז (באנגלית: Ian Gomez; נולד ב-27 בדצמבר 1964) הוא שחקן אמריקאי הידוע מתפקידיו בסדרות פליסיטי וקוגר טאון.
ביוגרפיה.
גומז נולד בניו יורק לאב אמן ולאם רקדנית. במוצאו הוא פורטוריקני ויהודי ממוצא רוסי.
גומז היה נשוי לשחקנית ניה ורדלוס ולהם בת משותפת מאומצת. בעקבות נישואיו המיר דתו לנצרות יוונית-אורתודוקסית. הזוג התגרש בשנת 2018 לאחר 23 שנות נישואין.
קריירה.
בשנים 1999-1995 ו-2004-2002 שיחק בסדרה "המופע של דרו קארי". עם קארי שיתף פעולה בשנת 1999 בתוכנית "של מי השורה הזו בכלל?". בשנים 1998-2002 שיחק בסדרה "פליסיטי" בתפקיד חוויאר קינטטה.
בשנת 2002 כיכב בוידאו קליפ של אלאניס מוריסט. בשנה זו שיחק בשני פרקים בעונה השלישית של הסדרה "תרגיע" עם לארי דייוויד.
בשנת 2005 השתתף בסדרה "ג'ק מתקדם". בשנת 2006 שיחק בתפקיד משני בפרק בעונה השלישית של הסדרה אבודים ובתפקיד משני בסדרה Reba.
בשנים 2009 עד 2015 שיחק בסדרה "קוגר טאון" בתפקיד אנדי טורס.
בשנת 2015 החל להנחות את התוכנית The Great American Baking Show ברשת ABC לצד אשתו דאז ניה ורדלוס ומנחים נוספים.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של קלינט איסטווד "ריצ'רד ג'וול", לצדם של קתי בייטס וג'ון האם.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרת הדרמה "פיזיקל" בשירות אפל TV פלוס. באותה השנה, שיחק בסרט "The Ultimate Playlist of Noise"; סרט מקורי של רשת הולו.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרה הקומית "Single Drunk Female" של ערוץ Freeform, בדמותו של בוב, בן זוגה של קרול (אלי שידי). באותה שנה גילם את קווין ריביירה בסדרה "עיר הרצח" של נטפליקס.
אליזבת יונגמן
אליזבת יונגמן (בגרמנית: Elisabeth Jungmann; 1894 - 28 בדצמבר 1958) הייתה אחות ומתרגמת יהודייה.
ביוגרפיה.
אליזבת יונגמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אווה רייכמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות בצבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום המלחמה אליזבת יונגמן עברה לגרמניה והייתה מזכירה ומתרגמת של גרהרט האופטמן בשנים 1922–1933. לאחר מכך היא הייתה קרובה לרודולף בינדינג והם אף תכננו להתחתן, אך לא יכלו לממש את הרצון בגלל חוקי נירנברג.
בשנת 1927 אליזבת יונגמן הכירה את משפחת מקס בירבום, קריקטוריסט וחקיין בריטי. הם נפגשו באופן קבוע בבית בירבום ברפאלו שבאיטליה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אליזבת יונגמן עברה לבריטניה. במהלך המלחמה היא עבדה בארגונים היהודים בלונדון ובמשרד העורף. לאחר המלחמה היא המשיכה להתגורר בבריטניה.
היחסים הקרובים עם מקס בירבום נמשכו, כאשר בשנת 1951 אשתו נפטרה, אליזבת יונגמן עזרה לו בסידורים. החל מתקופה זו היא הייתה המזכירה של בירבום ועזרה לו בניהול הבית. ב-20 באפריל 1956 הם התחתנו ואליזבת יונגמן הייתה היורשת שלו ובעלת זכויות לכל יצירותיו כאשר הוא נפטר במאי 1956.
נפטרה בשנת 1958.
יחסי בנין–צ'ילה
יחסי בנין–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין בנין לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-25 באוגוסט 2010.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בבנין אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה התקפה לשמונה ימים או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa) התקפה לשלושים ימים. לעומת זאת, אזרחי בנין שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
יחסי דרום סודאן–צ'ילה
יחסי דרום סודאן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של דרום סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.