בשנת 1929 זכה ורלינסקי באליפות ברית המועצות בשחמט שנערכה באודסה. בעקבות זכייתו הוענק לו התואר של "רב אמן שחמט של ברית המועצות" והיה בכך השחמטאי הראשון שנשא תואר זה - לפי דוד ברונשטיין, אך לא לזמן רב - ב-1931 התואר נלקח ממנו ובוטל, שכן בברית המועצות סברו שמן הראוי כי מיכאל בוטביניק יהיה הראשון שיזכה בתואר רב אמן שחמט של ברית המועצות, כפי אכן קרה בשנת 1935.
בשנת 1930 הגיע ורלינסקי למקום השביעי בתחרות מוסקבה (ניצח: אברהם רבינוביץ). בנובמבר 1931 הגיע למקום 3–6 באליפות השביעית של ברית המועצות עם תוצאה טובה של 10/17 (ניצח: מיכאל בוטביניק) . בשנת 1932 הגיע למקום השני בתחרות מוסקבה (ניצח: פדור בוגאטירצ'וק). בשנת 1933 הגיע למקום ה-12 באליפות מוסקבה.
בשנותיו המאוחרות יותר ורלינסקי היה פחות פעיל בשחמט, אך עדיין היווה יריב ראוי לאמנים חזקים. שנים רבות לאחר שפסק להתחרות ברמת העל, ניסה ורלינסקי להעפיל לגמר אליפות ברית המועצות של שנת 1945, בגיל 53, אך הצליח להשיג רק 4.5/15 בשלב חצי הגמר. למרות זאת ניצח באירוע זה את הכוכב העולה, דוד ברונשטיין. התחרות האחרונה המשמעותית, שהשתתף בה, הייתה אליפות מוסקבה בשנת 1945, שם צבר 5/16.
ב-1950 הוענק לורלינסקי תואר של אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
ורלינסקי היה שחקן חזק במיוחד בשלב הפתיחה, הן בלבן והן בשחור. בשיאו, היה טקטיקאי חזק שהתמודד בהצלחה עם הצמרת העולמית, וניצחונותיו מול אלכסנדר אלכין , חוסה ראול קפבלנקה באחד מההפסדים הנדירים של קפבלנקה, כנראה משחקו הטוב ביותר של ורלינסקי ואחד מהטובים של המאה ה-20, יפים בוגוליובוב , גריגורי לבנפיש , עקיבא רובינשטיין , רודולף שפילמן , דוד ברונשטיין , איליה רבינוביץ , פדור בוגאטירצ'וק , אלכסנדר קונסטנטינופולסקי
ורבים אחרים, מעידים על כך. עובדת היותו חרש-אילם והצלחתו להתגבר על כך במשחק השחמט מרשימה. ורלינסקי היה יהודי, גורם מפלה בברית המועצות. ורלינסקי מעולם לא קיבל הזדמנות להתמודד מחוץ לאימפריה הרוסית או ברית המועצות.
שמירת היריון
שמירת היריון הוא מצב שבו אישה עובדת, שכירה או עצמאית, הנמצאת בהיריון, מתקשה להמשיך ולתפקד בעבודה כרגיל ובהמלצת הרופא, היא מפסיקה את עבודתה, לפרק זמן ארוך (לפחות ל־30 יום) או עד הלידה.
הגישה הרפואית אינה רואה בהיריון עצמו כסוג של מחלה, אולם ההיריון יכול להיות גורם למחלה או לפגיעה גופנית ונפשית באישה, בעובר או בשניהם. בשפה הרפואית נהוג להתייחס ל"היריון בסיכון" - היריון שיש בו חשד לסיכון יתר לאשה, לעובר או לשניהם.
תקופת ההיריון רקע והיסטוריה.
תקופת ההיריון היא תקופה משמעותית למשפחה, סביבה התפתחו מסורות וגישות רבות מבחינה תרבותית, פולקלוריסטית, חברתית וגם רפואית. הציווי התנכי "פרו ורבו" (בראשית א 28), התשתית להמשכיות העם והמשפחה, הפך עם השנים להגדרת תפקידה של האישה. ההיריון והלידה נתפסו כבעלי פוטנציאל של סכנה ואכן יולדות ותינוקות נפטרו בעת הלידה, או בסמוך לה וכתוצאה ישירה שלה, וסיבוכים שונים קרו בזמן ההיריון, בעת הלידה או מיד לאחריה.
תחום ההיריון והלידה עבר שינויים גדולים מהיבטים שונים, במאתיים השנים האחרונות, במקביל לתהליכים חברתיים ואידאולוגיים אחרים. כניסתם של הרופאים, לתחום ההיריון והלידה, שעד אז היה בידיהן של הנשים ההרות ושל המיילדות, יצרו מאבקים ושינויים משמעותיים ביחס להיריון וללידה.
השינויים שקרו היו בתפיסת ההיריון והלידה כתחום שיש למדינה מקום להתערב בו, באמצעות חקיקה, הענקת הטבות כספיות או סנקציות. שינוי נוסף היה בהתייחסות להיריון וללידה כאל תחום רפואי בעל פוטנציאל פתולוגי, כלומר לרפואה יש מה לומר על דרכי ניהול תקופת ההיריון, הלידה ואחרי הלידה.
הסברה כי מנוחה היא בעלת סגולות של ריפוי (), רווחה לגבי מחלות שונות ובמאה ה-19, נפוצה הדעה שמנוחה מסייעת גם לאיחוי עצמות שבורות. גישה זו עומדת בבסיס ההנחיה לגבי שמירת היריון. בעבר, נשים, שנישאו, או לכל הפחות עם כניסתן להריון, הפסיקו לעבוד, במטרה להגן עליהן ועל עוברן. כיום הגישה הרווחת ברפואה היא בדיוק ההפך מגישת ה"מנוחה במיטה", משך האשפוז התקצר עד מאוד, ההנחיה לקום מן המיטה ולהתהלך לאחר ניתוח ונשים עובדות אינן חייבות להתפטר כאשר הן נישאות.
התייחסות בארץ לנושא שמירת הריון.
בישראל מתקיימות שתי מגמות: עידוד ילודה ועידוד יציאה של נשים לעבודה. שתי מגמות אלו מייצרות מצע של קונפליקט במשפחה וביתר שאת אצל הנשים. המחקר העוסק בפערים שבין גברים לנשים בעולם התעסוקה, אכן מצביע על העובדה שקיים קושי בחלוקה שבין עולם העבודה ופיתוח הקריירה של נשים, לבין תחום המשפחה ובעיקר הטיפול בילדים. קונפליקט זה מייצר מתח ולחץ רב על הנשים.
הנתונים מראים כי בישראל, למרות ירידה מסוימת, עדיין ממוצע הילדים עומד על 3.01 ילדים במשפחה, נתון שמלמד כי ישראל היא בעלת שיעור פריון הגבוה ביותר במדינות ה-OECD. בשנת 2019 נולדו בישראל כ־182,016 ילודים ו-45% מהם היו הילד השלישי במשפחה. משמעות נתון אחרון זה הוא גיל היולדת, שכידוע, ככל שיש עלייה בגיל האם, גדל גם הסיכון בהריון.
מספר הנשים העובדות מחוץ למשק ביתן עומד כיום על 1,897,000נשים (57.2%), נתון הנמצא בעלייה מתמדת. שיעור הנשים המועסקות מחוץ למשק ביתן בישראל הוא בין הגבוהים מבין מדינות ה-OECD. מרבית הנשים המועסקות הן שכירות ( 90.6%) ועוד כ־1.165 אלף נשים שעבדו כעצמאיות שהן 8% מכלל הנשים המועסקות. מספר הנשים העובדות כעצמאיות והן גם אימהות, אף גבוה יותר ועמד בשנת 2018 על 10.5%. מס' שעות העבודה בישראל גבוה מאשר במדינות ה-OECD.
מעבר לאחוז גבוה של נשים עובדות, קיימת מגמה של פתיחת מגוון מקומות תעסוקה ומקצועות. נשים עובדות במקצועות הקרויים "צווארון ורוד", כלומר ש-70% מן העובדים במקצוע הן נשים. כך גם לגבי מקצועות של גברים. חלק מהשינויים שהתנועה הפמיניסטית יצרה היה ערעור על חלוקה זו ולכן הופעל לחץ חברתי לפתיחת המקצועות הגבריים בפני נשים.
כיום יש מקצועות גבריים מובהקים שנפתחו בפני נשים כגון: מנופאיות, כבאיות, מהנדסות בניין ועוד. פתיחת המקצועות חייבה את מקומות העבודה לקלוט נשים בתפקידים מקצועיים אלו, דבר שגרר צורך להתאמת מקומות העבודה ואף תנאי עבודה. לצד הצורך בהתאמת תנאי העבודה. לאור הנתונים והמצב שתואר לעיל, חוקקו ותוקנו שורה של חוקים ותקנות המסדירים תנאי עבודה מותאמים יותר לצורכי הנשים וביניהם: "חוק לעידוד של שילוב וקידום נשים בעבודה והתאמת מקומות עבודה לנשים". לראשונה, החוק הנ"ל, מציג צורך במעקב אחר היישום, באמצעות מועצה ציבורית המחויבת להגיש המלצות ולערוך מעקב אחרי ביצוע. בין ההמלצות שהגישה המועצה הציבורית קיימת התייחסות ל: "יישום מדיניות שוויונית אצל המעסיק כלפי נשים בהריון, נשים מיניקות ועובדיו המצויים בטיפולי פוריות – נשים או בני זוגם".
ברוב החוקים לגבי עבודת נשים בהקשר להורות, בישראל, מדובר במתן זכויות להיהפך להורה כאלה הם הגנה מפני פיטורין בשל היריון, הזכות להיעדר מהעבודה בשל טיפולי פוריות ותשלום שכר העבודה במלואו אם ההיעדרות הייתה בגין בדיקות הקשורות להיריון. ברוח זו, המוסד לביטוח לאומי החל לשלם לאישה עובדת, גמלה לשמירת היריון, החל משנת 1991. מטרת הגמלה - פיצוי על אובדן שכר, בתקופה שאינה יכולה לעבוד, דהיינו שהיה ב"שמירת הריון".
על פי חוק הביטוח הלאומי, הזכות לגמלה מותנית בתנאים מסוימים, וכאשר לא מתקיימים תנאים אלה, זכאית האישה לדמי מחלה ממעבידה (סעיף 7(ג)(1) לחוק עבודת נשים).
מספר הנשים שקיבלו את הגמלה לשמירת הריון עמד בשנת 1996 על 3058 נשים. בהמשך, מדי שנה, הייתה עלייה במספר הנשים מקבלות הקצבה, כתוצאה מגידול בשיעור הנשים שיצאו לעבוד מחוץ למשק ביתן, אך גם עקב שינויים שנעשו, לגבי גובה התשלום.
עד לחודש נובמבר 1995 שיעור הגמלה המרבי, עמד על 25% מהשכר הממוצע במשק, לכן, רבות מן הנשים, העדיפו לקבל דמי מחלה מן המעסיק (אם הסכים), כיוון ששכרן היה גבוה יותר מהגמלה. בנובמבר 1995 הוגדל הסכום המרבי של הגמלה ל־70% ובאפריל 2000,הוגדל שוב, ל-100%, מהשכר הממוצע במשק. קבלת מלוא השכר מהמוסד לביטוח לאומי ללא צורך לנצל ימי מחלה אצל המעסיק, היווה שינוי משמעותי וגרם לעלייה בפניות לקבלת הגמלה. בשנת - 2014, כ־12,000 נשים קיבלו גמלה לשמירת היריון ובשנת 2017 שילם המוסד לביטוח לאומי ל־13,108 נשים.
שיעור הלידות המוקדמות בישראל, עומד על כ־7% מכלל הלידות חי כאשר חלק מהסיבות למגמת העלייה של לידות מוקדמות, נובע מהריונות מרובי עוברים (תאומים ושלישיות), אך גם בגלל תנאי העסקה כגון: שעות העבודה הרבות, מתח, לחץ, תחרותיות, כמו גם סוג העבודה והתפקיד.
ככל שחלו שינויים בעולם התעסוקה, גם המוסד לביטוח לאומי התאים עצמו לתשלום גמלת שמירת ההיריון: לאוכלוסיות שונות - תשלום לנשים עצמאיות; תשלום לעצמאיות שמאיזו שהיא סיבה לא שילמו את דמי הבטוח הלאומי ולכאורה אינן זכאיות; הכנסת אמצעים דיגיטליים להגשת הבקשות, מחשבונים לחישוב זכאות וכו'.
שמירת הריון קשיים ודילמות.
קשיים בעקבות ניסוח החוק.
חוק הביטוח הלאומי, נוסח משולב 1995, התשנ"ה סימן ה' סעיפים 58-61, מפרט את המצב הקרוי "שמירת הריון" כ:
הגדרות אלו יוצרות הבדלי פרשנויות לגבי מושגים כגון: המושג "מסכן" - מה מוגדר, או יכול להיות מוגדר כמסכן?; האם גם תחושות או סבל שחשה האישה, נכללים בזה?;
המושג "מצב רפואי" מעמיד את השאלה האם הראייה הרפואית או זו הציבורית צריכות להכריע?; "אישור רפואי" - כאשר מעורבים מספר רופאים המומחים בתחומם ובכל זאת ההכרעה שהתקבעה היא של הרופא הגניקולוג.