בשמות העצם קיימים גם משקלים שמאפיינים צורת הקטנה, כגון:
דוגמאות בשמות עצם:
דוגמאות בשמות תואר:
בשפת הדיבור יש שימוש במוספית "-צ'יק" בהשפעת שפות לועזיות כדי לתת משמעות של הקטנה/חיבה, כגון: קטנצ'יק, בחורצ'יק, צופצ'יק.
בנוסף, במיוחד בשמות פרטיים, יש שימוש במוספיות "-ל'ה" ו-"-וש", כגון: שרהל'ה, רחלוש. יש גם שימוש בסיומת לא מוטעמת "-י", כגון: קטני, חמודי.
צורות הקטנה בשפות אחרות.
בערבית נהוג להשתמש במשקל פֻעַיְל (فُعَيل) לצורך הקטנת השם. לדוגמה, מן השם "חסן" (حسن) נגזר השם "חוסיין" (حسين).
בפרסית ניתן להוסיף מספר סיומות לשם לצורך הקטנה. הנפוצות הן:
ביידיש הסיומת "-ל" היא צורת הקטנה.
מרים רוזן איילון
משפטי האיזומורפיזם (אלגברה)
אבידב ליפסקר
אבידֹב ליפסקֶר (נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא חוקר ספרות ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
אבידב ליפסקר נולד בחיפה. התחנך בגימנסיה "חוגים" בעיר, ושירת בצה"ל כקצין חובשים. השלים לימודי דוקטורט בהצטיינות מטעם אוניברסיטת בר-אילן, שם למד אצל פרופ' אברהם שאנן, פרופ' משה שוורץ, פרופ' יהודה רצהבי ופרופ' צבי לוז. חוקר ספרות העלייה השלישית והרביעית, והפרוזה העברית הקדומה והחדשה.
ליפסקר לימד באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לספרות משווה ובמחלקה לספרות עם ישראל, שבראשה עמד בשנים 1998–2002. הוא כיהן כראש מכון קורצוויל וראש היחידה ללימודים בין תחומיים באוניברסיטה, שכוללת את המרכז הרב תחומי לחקר המוח ומדעי המוח, התוכנית ללימודי פרשנות ותרבות, התוכנית לימודי מגדר, התוכנית ללימודי מדע טכנולוגיה וחברה, התוכנית לניהול ויישוב סכסוכים. בין השנים 2013-2007, היה עמית-מחקר במרכז ללימודים מתקדמים במכון שלום הרטמן בירושלים. משנת 1986 ואילך לימד במכללות להכשרת אקדמאים להוראה: מכללת בית ברל ובמכללה האקדמית לחינוך גורדון, שם שימש כיושב ראש המועצה האקדמית במשך כ-10שנים משנת 2000.
בשנים 2000-2018, שימש כעורך ראשי של כתב העת לחקר הספרות באוניברסיטת בר-אילן - "ביקורת ופרשנות", כתב עת רב-תחומי לספרות ולתרבות. בשנים 2004-1998 שימש כעורך ראשי של השנתון "צפון" מטעם אגודת הסופרים בחיפה (כרכים ו, ז, ח). כתב עשרות מאמרים, ערכים אנציקלופדיים ורשימות בעברית ובאנגלית על השירה והפרוזה העברית המודרנית ועל תולדות הסיפור העברי הקדום. ליפסקר הוא העורך הראשי של סדרת "תימה" הרואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, של סדרת "אופקי מחקר - מחקרים בתאוריה ובפואטיקה של הספרות" וכן של סדרת הפרסומים על שירת אורי צבי גרינברג. פרסם סיפורים וספר שירה.
ליפסקר היה חוקר אורח באוניברסיטת גטינגן בגרמניה (1986), חוקר אורח במכון פידיאה בסטוקהולם, שוודיה (2001), פרופסור אורח במכון טאובה באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה (2007), פרופ' אורח באוניברסיטת קנסאי, יפן (2012), פרופ' אורח במכון ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם גרמניה (2012, 2014, 2018) ובבית הספר לתאולוגיה באוניברסיטת דושישה בקיוטו, יפן (2016-2014).
אבידב ליפסקר הוא חתן פרס יזהר לחקר הספרות העברית והוראתה לשנת תשע"ז.
נשוי בשנית לחוקרת הספרות פרופ' רחל אלבק-גדרון ואב לשניים מנישואיו הראשונים.
תחומי מחקריו.
שירת העלייה השלישית והרביעית.
בעבודותיו המונוגרפיות עסק ליפסקר במכוון במשוררים 'שוליים' מתוך תפישה היסטוריוגרפית חדשה לפיה 'הטעם הממוצע' ולעיתים אף הכתיבה הגרפומנית, מייצגים את סף-הסגנון והטעם הספרותי שממנו אפשר למדוד ולהעריך סגנונות פואטיים של התקופה. המונוגרפיות על שירת ש' שלום, יצחק עוגן ואברהם ברוידס מתארות את צורת הייבוא של עמדות אסתטיות ופרקטיקות פואטיות מאירופה לארץ ישראל – בעיקר הסימבוליזם והאקספרסיוניזם. מחקרים אלה מטפלים גם בשאלות סוציולוגיות של זיקה להקשר חברתי ותרבותי. מחקר זה נתמך בחקר אגרות ויומנים ובמסגרתו ראו אור אגרות יצחק למדן, וכן יומן למדן שאותו ההדיר בסיועו של ד"ר איתמר דרורי. החיבור ראה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן בתמיכת הקרן הלאומית למדעים.
הפרוזה של ש"י עגנון.
סדרת מסות העוסקות בחקר הכרוניקה המיתולוגית שברא עגנון ככתב זיכרון לקהילה היהודית ובעיקר לטקסטים הנעלמים שלה. בסדרת מחקרים זו שהכרך הראשון שלה מחשבות על עגנון ראה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן נפרשת 'מחשבת הקהילה' של עגנון, ובעיקר היסוד הטקסטואלי שלה כמכונן את הממשות ההיסטורית היהודית. הספר השני מחשבות על עגנון עוסק ב'סובייקט הכותב' של הסופר, התאולוגיה שלו ומחשבת הספר שלו.
השיח האקולוגי על הספרות.
ליפסקר פיתח מודל היסטוריוגרפי שאותו כינה 'אקולוגיה של ספרות'. מודל זה מטפל בטקסטים ספרותיים כפריטים בתוך מערכת תרבותית רחבה לאו דווקא טקסטואלית, אלא גם חזותית-פלסטית ואקלימית תרבותית. את המסה הפרוגרמאטית על היסטוריוגרפיה האקולוגית שלו (המתנגדת לטוטליות של השיח על 'הרפובליקה הספרותית') פרסם בספרו על שירת יצחק עגן. השיח האקולוגי על הספרות מבקש לתאר את המיומנות הספרותית של היוצר כ'גומחה אקולוגית', כלומר כצורה של כשירות המותאמת באופן ייחודי לתנאים התרבותיים שבתוכם הוא יוצר. זהו שיח המבקש לעסוק בשאלות של שינויי סגנון וטעם במושגים אבולוציוניים תוך פירוק שיטתי של נרטיבים כוללניים על מהפכות ומרידות ספרותיות. עבודותיו בתחום זה עוסקות בעיקר בקשר שבין עיצובים חזותיים של טקסטים ספרותיים, סגנונות ספרותיים ואמנותיים ותרבות חומרית. אופיו של מחקר זה בא לידי ביטוי בספר שיר אדום שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר שנושאו העיקרי חקר הסביבה התרבותית ששבה עוצבה שירת אורי צבי גרינברג בחיק המודרניזם ביידיש והאקספרסיוניזם בגרמניה. ספרו המתודולוגי המסכם בנושא זה אקולוגיה של ספרות ראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן, 2019.
תימטולוגיה של ספרות עם ישראל.
בשנת 1985 הצטרף ליפסקר אל ממציא הרעיון של 'האנציקלופדיה של הסיפור היהודי', והעורך המייסד שלה פרופ' יואב אלשטיין. בקיץ 1986 לעת שהות כאורח באוניברסיטת גטינגן בגרמניה השתתף עם פרופ' אלשטיין בעיצוב הסופי של מתודת המחקר 'תימטולוגיה של ספרות עם ישראל', שאותה הגה פרופ' אלשטיין. נוסח משותף זה על בסיס המתודה שהגה אלשטיין נדפס שלוש פעמים: בכתב העת ביקורת ופרשנות 30, כמבוא לכרך הראשון של האנציקלופדיה של הסיפור היהודי וכמאמר המסכם סמינר בינלאומי בנושא 'תימות ומוטיבים' שנערך באוקטובר 1986 באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית ובו הציגו השניים במשותף לראשונה את המתודה בפורום בינלאומי. מאז ייסוד האנציקלופדיה אבידב ליפסקר הוא עורך ראשי בה, לצד פרופ' יואב אלשטיין, פרסם מאמרים רבים בתחום זה וכתב למעלה מעשרה ערכים לאנציקלופדיה. "האנציקלופדיה של הסיפור היהודי: סיפור עוקב סיפור", רואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן. האנציקלופדיה ממפה את גרסאות הסיפור היהודי בלשונות: עברית, ארמית, יידיש, לדינו וערבית יהודית. במערכת האנציקלופדיה ארכיון של מאות גרסאות סיפורים יהודיים בדפוסים ובכתבי יד. הכרך הראשון של האנציקלופדיה ראה אור בשנת 2005, הכרך השני בשנת 2009, הכרך השלישי בשנת 2013 והכרך הרביעי כעורך יחיד בשנת 2018. בכל כרך מצויים ערכים אנציקלופדיים המשקפים את אופן השתלשלות הגרסאות של הסיפורים מהתקופה הבתר-מקראית ועד למאה ה-20. במבוא לכרך הראשון מוצגת המתודה שעל פיה ממופים הסיפורים, ואופן ניתוח הגרסאות של כל סיפור (תימה) שיש לו הופעה אחדותית העוברת שינויים ספרותיים במעברו מתקופה לתקופה ובמרחבי-תרבות שונים. מערכת האנציקלופדיה מקיימת במה קבועה של פרסומים אקדמיים בסדרה "תימה" הרואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, ושאותה ייסד ליפסקר והוא עורכה מאז היווסדה. בסדרה זו רואות אור מונוגרפיות על הסיפורת היהודית וכן קובץ מחקרים הרואה אור מדי כמה שנים בשם "מעשה סיפור".
על נוזל
פריטה לסירוגין
פריטה לסירוגין (באנגלית: Alternate picking) היא השיטה המקובלת והנפוצה ביותר כיום לשימוש במפרט - פריטה למטה ולמעלה לסירוגין על פי הפעמות בתיבה. שיטה המאפשרת להגיע למהירויות נגינה גבוהות. השיטה נמצאת בשימוש נגני העוד והמנדולינה כבר מעל לאלף שנה. עם התפתחות טכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית, גם נגני כלי זה אימצו את השיטה. שיטה זו מאפשרת נגינה מהירה בהרבה מאשר פריטה באותו הכיוון כל הזמן.
פריטה בסגנון הזה היא טכניקה שאותה צריך לפתח עם הזמן. כדי לפתח טכניקה זו ועל-מנת להגיע ליכולות גבוהות, צריך להתאמן על תרגילי נגינה כגון: עליית וירידת סולמות, פירוקי סולמות או נגינה כרומטית (שעל פי נגנים רבים נחשבת לדרך הכי טובה לשיפור הקוארדינציה בין היד הפורטת ליד המאצבעת).
מאז שנות ה-60, כאשר השימוש בפריטה לסירוגין החלה להיות נפוצה ושימושית יותר, בעיקר ברוק ולאחר מכן גם במטאל - החלו נגנים ומדריכי/מורי נגינה רבים, לפרסם קובצי תרגילים לשיפור הטכניקה הזו וטכניקות נגינה אחרות. כיום גם אפשר למצוא סרטי וידאו וDVD בהם גיטריסטים של להקות ידועות מסבירים בעזרת נגינה פרקטית איך לנגן את מה שמופיע בקובץ התרגילים המצורף לסרט ההדרכה.
קבוצה צפופה (טופולוגיה)
Another Brick in the Wall
Another Brick in the Wall (בתרגום חופשי: "עוד לבנה בחומה") הוא שמו של שיר מפורסם בשלושה חלקים מתוך האלבום The Wall של להקת פינק פלויד שיצא בשנת 1979. שלושת השירים נכתבו על ידי רוג'ר ווטרס, באסיסט הלהקה.