מרדכי זר (14 בינואר 1914 - 16 בדצמבר 1982) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י.
ביוגרפיה.
נולד במשהד שבאיראן, צאצא למשפחת אנוסים מפרס (אנוסי משהד). בפרס עבדה המשפחה במשך דורות בעבודות, שכללו שימוש בחוטי זהב. על שם מלאכה זו נקראה המשפחה: 'זַר', שבפרסית פירושו חוטי זהב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בשנותיו הראשונות בישראל עבד בבניין ובסלילת כבישים. בשנת 1942 עבר לעבוד בלשכת העבודה של הסתדרות העובדים הכללית.
בשנת 1946 מונה זר למנהל המחלקה לעדות המזרח בהסתדרות בירושלים. לאחר מכן, בהיותו חבר מועצת פועלי ירושלים, נבחר למנהל המחלקה לתרבות של המועצה. ביולי 1962 נבחר לחבר מזכירות המועצה.
במקביל עסק בפעילות ציבורית ונבחר לשמש יו"ר ועד העדה הספרדית בעיר ונשיא התאחדות עולי פרס בישראל. בשנת 1949 הוא הציע להקים ארגון של בני עדות המזרח בתוך מפא"י. בשנים 1955–1965 כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים. בשנים 1960–1963 היה יו"ר ועדת התחבורה העירונית.
זר הוצב במקום ה-46 ברשימת מפא"י לכנסת הרביעית ונכנס לכנסת לאחר שמפא"י הפתיעה וקבלה 47 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת החמישית הוצב במקום ה-45 ברשימת מפא"י, אולם ירידה בכוחה של מפא"י הביא לכך שלא נבחר לכנסת. לאור זאת, ניסה זר להתמנות לסגן ראש עיריית ירושלים בשכר, אך ללא הצלחה. בשנת 1963 שב זר לכנסת בעקבות פטירתו של עמי אסף. סך כהונתו בכנסת כ-12 שנים (1959–1961, 1963–1973), במהלכן היה חבר ועדת הכנסת וועדת הפנים. בכנסת הרביעית היה חבר ועדת החינוך והתרבות ובכנסות לאחריה חבר ועדת העבודה והרווחה. בכנסת השביעית נבחר לסגן יושב ראש הכנסת.
ביוני 1960 קבע המוסד לביקורת של מפא"י שזר שגה בטעות חמורה על שסיפר לעיתונאים פרטים על סכסוכים בתוך המפלגה.
הוא אביהם של השחקן דודו זר מפרפר נחמד וגידי זר מצוות הווי פיקוד הצפון. קרוב משפחתו הוא סוחר הקרקעות איש השומרון משה זר.
רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים נקרא על שמו.
אשר חסין
אשר פרוספר חסין (7 ביולי 1918 - 27 במרץ 1995) היה מורה לעברית, ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בשנים 1959–1969.
חסין נולד בשנת 1918 בקזבלנקה שבמרוקו. הוכשר להוראה בסמינר למורים במרוקו ושימש יו"ר חבר המורים העבריים במדינה. במסגרת פעילותו הציבורית היה חסין מראשי הפדרציה הציונית במרוקו ונבחר ליו"ר ארגון "חובבי השפה" להפצת השפה והתרבות העברית וליו"ר המועדון העברי בקזבלנקה.
בשנת 1948 עלה ארצה. נבחר מטעם מפא"י לכהן בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. כן עמד בראש התאחדות עולי צפון אפריקה.
מגילת היטלר.
בשנת 1944 כתב חסין בעברית את "מגילת היטלר" ("מגילת היטליר" בכתיב המקורי). המגילה מתארת בשבעה פרקים את סיפור עלייתו של היטלר לשלטון, תכנון וביצוע השמדת היהודים, לחימתם של "כוחות הברית" כנגד הנאצים ונפילתו של היטלר. הכותב היה מודע לכך שהסוף במגילתו אינו חיובי כבמגילת אסתר ולכן ציין שיש לקרוא כל שנה את המגילה בכובד ראש תוך זיכרון הנרצחים.
תוכנה וצורתה של המגילה כמגילה יהודית טיפוסית. התוכן בעל אופי דתי וכולל ברכות, קטעי פסוקים ואף מניין עשרת בני המן אקטואליים. אחר סופה של המגילה וברכת ״הרב את ריבנו והלוחם לוחמינו״ מופיעה פרפרזה ל ״ארור המן וברוך מרדכי״, לפיו ארורים כל הרשעים (צורת הכתיבה כבמקור): היטליר, מוסוליני, טויו, הימליר, גורניג, גובילס, היץ, דארקיי דו פילפוא, וברוכים כל הצדיקים, מקביליהם של מרדכי ואסתר: רוזווילט, סורסיל, סתאלין, דו גול, גירו, תשאנג קיי שיק, וכן "מקביל" לחרבונה: "גיניראל קאתרו זכור לטוב" המגילה המקורית הייתה מגילה של ממש, מגולגלת.
להלן פתיחת המגילה:
מנהלת המבצעים המיוחדים
מנהלת המבצעים המיוחדים (Special Operations Executive; ובקיצור SOE) היה ארגון שהפעילה בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. הארגון הוקם ביולי 1940 על פי הוראתו של וינסטון צ'רצ'יל תחת פיקודו של ד"ר יו דלטון, במטרה שיוביל לחימה בגרמנים באמצעים אחרים מלבד התנגשות צבאית ישירה. הארגון העסיק והפעיל למעלה מ-13 אלף איש. הארגון אסף מודיעין וביצע פעולות חבלה במדינות הכבושות באירופה. לעיתים זכה הארגון לכינוי "נערי רחוב בייקר" ("the Baker Street Irregulars") על שם קבוצה בדיונית שהופיעה בסיפורי שרלוק הולמס.
היסטוריה.
הארגון הוקם ממיזוג של שלוש מחלקות חשאיות שהתקיימו קודם לכן: מחלקה D, שהייתה חלק מ-SIS ושעליה פיקד לורנס גראנד, מחלקה של משרד המלחמה ששימשה למחקר מודיעין צבאי, וארגון תעמולה שנקרא מחלקה EH. בהמשך הוצאה מחלקת התעמולה מה-SOE ושימשה להקמתו של גוף חדש, מנהלת הלוחמה הפוליטית (Political Warfare Executive). הראשון להתמנות למפקדו של הארגון היה סיר פרנק נלסון. באפריל 1942 הוחלף על ידי צ'ארלס האמברו, ובספטמבר 1943, בעקבות התפטרות של האמברו, הוחלף על ידי קולין גובינס.בתקופה זו הארגון תכנן התנקשות באדולף היטלר - מבצע פוקסלי
משימתו של הארגון הייתה לעודד ולקדם ריגול וסבוטז' מעבר לקווי האויב ולשמש כליבת ההתנגדות בבריטניה עצמה במקרה של פלישה של מדינות הציר למדינה, תרחיש שאליו התכוננו בבריטניה בשנותיה הראשונות של המלחמה. על הארגון היה ממונה השר ללוחמה כלכלית (בתחילה דלטון, בהמשך לורד סלבורן).
מנהלת המבצעים המיוחדים קיימה במידה מסוימת תחרות אל מול SIS, ותחרות זו פגעה בשיתוף הפעולה בין שני הארגונים. בעוד שב-SIS הועדפו תנאים שקטים שבהם יוכל הארגון לאסוף מודיעין ולעבוד אל מול אישים בעלי השפעה ורשויות, SOE העדיפו תנאים של תסיסה ולעיתים קרובות תמכו בארגונים לא ממוסדים, כדוגמת קבוצות קומוניסטים במדינות שונות. במספר מקרים פעילות זו של SOE הובילה לעימות עם משרד החוץ, על אף שהארגון היה מחויב לכלל ש"אין לפוצץ בלא הסכמת משרד החוץ".
הארגון פורק באופן רשמי ב-1946.
מרכזי פעולה.
מיקומו של מטה הארגון היה ברחוב בייקר 64 (64 Baker Street). אתר חשוב נוסף בלונדון ששימש את הארגון היה בית האסטון, שבו נעשה מחקר בנשק ובטקטיקה. תחת שם הכיסוי ISRB (הלשכה למחקר בין שירותים; Inter Services Research Bureau) הוקם מוסד לפיתוח ציוד לשימוש במלחמה חשאית. המוסד פעל מחוץ לולוויאן גרדן סיטי, ובו פותחו מכשירי רדיו, כלי נשק, חומרי נפץ ומלכודות פתאים (Booby traps).
מרכז האימונים של הארגון היה בגילדפורד (Guildford). סוכנים שיועדו לשרת בתחום עברו אימוני קומנדו באריסאיג (Arisaig) שבסקוטלנד ואימונים מיוחדים במיומנויות כדוגמת שיטות חבלה, וטלגרפיה באמצעות קוד מורס במגוון מבנים ברחבי בריטניה. לאחר הכשרות אלו קיבלו הסוכנים הכשרה בצניחה, כאשר היה צורך בכך, בבית הספר לצניחה בשדה התעופה רינגוואי שבאזור מנצ'סטר.
סוכנים.
מגוון אנשים שעסקו לפני המלחמה במקצועות שונים שימשו את מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית כסוכנים. לרוב נדרשו הסוכנים להכיר היטב את המדינה שבה פעלו, ולשלוט היטב בשפה המדוברת בה. לסוכנים בעלי אזרחות כפולה היה יתרון, ולכך נודעה חשיבות מיוחדת בצרפת. במקומות אחרים, כדוגמת הבלקנים, הייתה חשיבות פחותה יותר ליכולתם של הסוכנים להיטמע באוכלוסייה, שכן תנועות המחתרת התקוממו בצורה גלויה יותר ולפיכך הצורך בכך שקיומם של סוכנים בשירות הבריטים יישמר בסוד היה קטן יותר.
אנשי צבא גולים או נמלטים ממדינות שנכבשו, ובמיוחד בהולנד ובנורווגיה, שימשו כמקורות חשובים לגיוס סוכנים. במקומות אחרים, כדוגמת צרפת ופולין, גילו הסוכנים נאמנות ראשונה במעלה לממשלות הגולות, ושירותם לטובת המודיעין הבריטי היה רק אמצעי במטרה לקדם את שאיפתם להשתחרר מעול הכיבוש הנאצי. הבריטים לא נמנעו מלגייס כסוכנים גם אנשים בעלי רקע מפוקפק, בעלי עבר פלילי וקומוניסטים.
SOE הפעיל קנדים רבים; הממשלה הקנדית גייסה מתנדבים לשירות חשאי ב-SOE וב-MI9.
בין הסוכנים הנודעים והמבצעים שהפעיל הארגון היו:
תקשורת.
SOE היה תלוי במידה רבה בביטחון של תשדורות הרדיו. שלושה מרכיבים היו מעורבים בכך:
מכשירי הרדיו הראשונים ששימשו את הארגון סופקו על ידי SIS. אלו היו גדולים, מגושמים ובעלי צריכת חשמל גבוהה. SOE רכש מספר מכשירי רדיו מתאימים בהרבה מפולנים גולים, ובהמשך פיתח וייצר מכשירי רדיו משל עצמו. כמה מאלו, יחד עם הסוללות, שקלו 4 ק"ג ויכלו להיכנס למזוודה קטנה, על אף שלטווחים ארוכים מ-800 ק"מ נדרש סט גדול יותר של משדרי רדיו.
נוהלי ההפעלה הביטחוניים של מכשירי הרדיו היו בתחילה לא בטוחים; המפעילים נדרשו להעביר תמסורות ארוכות בפרקי זמן קבועים. לאחר שכמה מפעילים נהרגו או נתפסו על ידי הרשויות הגרמניות, שופרו הנהלים, שהפכו לגמישים ובטיחותיים יותר.
בדומה למכשור הרדיו, גם מכשור ההצפנה הראשוני ששירת את הארגון הגיע מ-SIS. לאו מרקס, הקריפטוגרף הראשי של הארגון, היה אחראי על פיתוח קודים טובים יותר שיחליפו את ההצפנה באמצעות שירים (Poem code).
מוצאי יום טוב
הכלאה In situ
תום לנטוס
טום לאנטוס
תום לאנטוס
אבולוציה הדדית
קואבולוציה
דיבל
דִּיבֶּל (מגרמנית: Dübel, ובעברית: מֵיתָד), הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס. קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת.
אופן השימוש.
דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג. במהלך חדירת הבורג והידוקו מתרחב הדיבל ומפעיל לחץ על דפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית. ככל שקוטר הדיבל גדול יותר כך יהיה חוזק החיבור גדול יותר לנוכח הגידול בשטח המגע בינו ובין החור הקדוח.