ק"ק בני ברית, הידוע בשמו הנפוץ בית כנסת בשדרות וילשר (באנגלית: Wilshire Boulevard Temple), הוא בית הכנסת הוותיק ביותר באזור לוס אנג'לס קליפורניה, ובו אחת מהקהילות הרפורמיות הידועות בארצות הברית.
בית הכנסת הוקם על ידי הקהילה היהודית ב-1862 בפינת הרחובות טמפל וברודוויי. בתחילה התפללו בו במנהג פולין (נוסח אשכנז המזרחי) אך בשנות ה-80 של המאה ה-19 נעשה בהדרגה לרפורמי. ב-1929 עבר בית הכנסת למקומו הנוכחי בשדרות וילשר.
גיני
מלכות צרפת
רשימת מלכוֹת צרפת היא רשימת נשות המונרכים הצרפתיים. בניגוד למספר מונרכיות אחרות, החוק הצרפתי דרש כי המלך המכהן יהיה זכר בכל גיל, וכך לא שלטה מעולם אישה בצרפת כמלכה מכהנת.
מאז שנת 987, אז עלה לשלטון איג קאפה, מייסד השושלת הקאפטינגית, היו בצרפת 49 מלכות, שלוש קיסריות ובת זוג מלכותית אחת (מאדאם דה מנטנון, שנישאה בחשאיות למלך לואי הארבעה עשר). שתי מלכות צרפתיות, אינגבורג, נסיכת דנמרק ואן, דוכסית ברטאן, היו מלכות פעמיים.
בין השנים 1285 ל-1328 אוחדו מלכויות צרפת ונווארה בשל נישואיה של ז'אן, המלכה השלטת של נווארה, לפיליפ הרביעי, מלך צרפת. כך כלותיה של ז'אן, שנישאו לשלושת בניה המלכים - לואי העשירי, פיליפ החמישי ושארל הרביעי, היו לא רק מלכות צרפת אלא גם מלכות נווארה. מלכות נווארה נפרדה מצרפת לאחר מותו של שארל הרביעי, והצטרפה אליה שוב עם עלייתו לשלטון של המלך אנרי הרביעי ועד לשנת 1791.
עוצרות.
מלכות צרפתיות רבות שימשו כעוצרות בשם בעליהן כאשר אלו לא שהו במדינה, או בשם ילדיהן עד שהגיעו לבגרות:
ארק
סן אנטוניו צ'אפרלס
פכסם
דיני נפשות
A Rush Of Blood To The Head
בית כנסת ווילשיר בולברד
גרטרוד סטיין
סרוגייט
סרוגייט (מחליף באנגלית. במקור: Sex surrogate) הוא טיפול מיני מעשי בעל מאפיינים התנהגותיים אשר נעשה באמצעות בן זוג זמני.
פיתוח השיטה.
שיטת הטיפול פותחה על ידי הרופא ויליאם מסטרס והסוציולוגית וירג'יניה ג'ונסון. בשנות החמישים הם הקימו מעבדת מחקר בה בדקו מתנדבים במצב של פעילות מינית פרטנית או זוגית. הם השתמשו באמצעים שהיו קיימים אז ובדקו את לחץ הדם, הדופק, קצב הנשימות, מתח השרירים, רוחב האישונים, התגובתיות העורית, הרטיבות הנרתיקית והשינויים באברי המין. מחקר זה פורסם בספר "Human Sexual Response". בספר נוסף, "Human Sexual Inadequacy", הם הציעו תוכנית טיפולית לאנשים הלוקים בתפקודם המיני.
בעקבות כך הגיעו למרפאתם בסנט לואיס אנשים מרחבי ארצות הברית וחלקם היו ללא בני זוג. מסטרס וג'ונסון ניסו לטפל בהם בשיטות שלהם ללא בני זוג וכשלו. מתוך גישה אתית לא לדחות אנשים במצוקה וגם לא להציע טיפול שאינו יעיל הם חיפשו מוצא לאותם פונים שלא הצליחו בשום אופן להביא בני זוג לטיפול. הצעה להפעיל נערות ליווי נדחתה על ידם על הסף, הם ראו בזה קטסטרופה שעלולה רק לפגוע במטופליהם. ואז הם העלו את הרעיון לגייס סרוגייט להכשיר אותם שתהיינה בנות זוג חליפיות (היה להם גם גבר סרוגייט אך מספר הנשים עלה על מספר הגברים). הם הגדירו את הסרוגייט כבת זוג לצורך הטיפול המפעילה הלכה למעשה את הוראות הטיפול ומהווה מודל למטופל לתפקידיה השונים של האישה במערכת הזוגית. הסרוגייט מצטרפת לטיפול בהמלצת מטפל מיני לגברים או נשים שאין להם מי שיספק להם את התמיכה הפיזיולוגית והפסיכולוגית בשלב הקריטי של הטיפול. IPSA ארגון הסרוגייט בחוף המערבי של ארצות הברית הוסיף להגדרה זו גם את החלקים החברתיים והאינטימיים של הקשר הזוגי.
בשנות השבעים והשמונים פורסמו מספר מחקרים שהשוו את תוצאות הטיפול בעזרת סרוגייט לטיפולים מיניים אחרים והראו שהטיפול יעיל יותר. גישתם הטיפולית של מסטרס וג'ונסון עוררה תגובות חצויות. נמתחה ביקורת על שיטת הטיפול אשר טענה כי זהו סוג של זנות. מאידך, יש מי שרואים בטיפול זה כאמצעי חשוב לסייע לאנשים שאינם מסוגלים למצוא בן או בת זוג או בעלי בעיות שונות בתפקוד המיני או בעיות אחרות. מסטרס וג'ונסון הפסיקו לעבוד עם סרוגייט לאחר שנתבעו על ידי בן זוג של אחת הסרוגייט שעבדה אצלם. הם המשיכו לעבוד בקליניקה שלהם בטיפול מיני פרטני וזוגי סטנדרטי שנים רבות לאחר מכן.
הטיפול.
תוכנית הטיפול היא אישית ומצריכה מהמטופל התמודדות עם קשיים רבים. התוכנית בנויה משלבים כאשר המטופל אינו יכול לעבור שלב, מבלי להרגיש מוכן לשלב הבא. בתוכנית זו הסרוגייטים נוהגים לשלב שלוש טכניקות - "הסברה", "הקשבה" ו"הדגמה"; הסיבה לכך היא לנסות ככל האפשר לפתור את בעיותיהם המיניות של המטופלים. שיטת הטיפול פועלת באמצעות שני סוגי מפגשים טיפוליים מקבילים, הנמשכים על פני תקופה ארוכה. האחד - פגישה שנערכת עם יועץ או פסיכולוג. והשני - התנסות מעשית עם הסרוגייט.
המטפל אחראי על הטיפול, ומנחה את הסרוגייט לאחר כל שיחה טיפולית עם המטופל. בכל שבוע מתקיימות שלוש פגישות: מטופל - מטפל, מטפל - סרוגייט, ומטופל - סרוגייט. בסיום כל פגישה עם המטפל, הסרוגייט רושם דיווח למטפל, המשתמש בדיווח זה בפגישתו הבאה עם המטופל. הקשר בין הסרוגייט והמטופל הוא רק למטרות הטיפול ובשעה שנקבעה לטיפול, ובסיומו הם נפרדים.
במפגשים אלו לומד תחילה המטופל לגעת, ללטף, להכיר את עצמו, להשלים עם תדמית הגוף שלו ועם המיניות שלו, וכך משפר את היכולת הבין אישית שלו. כך, נוצר קשר אינטימי בין המטופל לסרוגייט, דבר שמאפשר ללמוד מהניסיון ומהדרך שבה מתנהל הקשר. בסופו של דבר נערכת התנסות מעשית עם הסרוגייט, עד לקיום יחסי מין מלאים. ההתנסות המעשית מתרחשת רק במידה והמטפל מחליט שיש צורך בכך או שבשלו התנאים לכך. שלב זה מתקיים לקראת סוף תהליך הטיפול.
במקביל לטיפול עם הסרוגייט נערכות גם פגישות עם יועץ או פסיכולוג, המהוות חלק הכרחי להשלמת הטיפול והצלחתו כיוון שמקובל לסווג את הגורמים לליקויים בתפקוד המיני כפסיכולוגיים ולכן שיפור התקשורת הוא חלק ניכר והכרחי. הסרוגייט בדרך כלל מעביר דיווחים תקופתיים ליועץ על התקדמות המטופל ומקיים בקפידה אחר הוראות המטפל. ללא שיתוף פעולה מתמיד במשולש שבין הפסיכולוג, הסרוגייט והמטופל, סיכויי הצלחת הטיפול נמוכים ופוגמים ביעילותו.
הסיבות להפניה לטיפול באמצעות סרוגייט אצל גברים הן: אי שביעות רצון מאורגזמות; פליטות זרע מהירות או מעוכבות; בעיות זיקפה או אימפוטנטיות; פחדים מפני הביצוע המיני; מגע מיני מכאיב. אצל נשים הסיבות הן: בעיות חדירה; בעיות באורגזמה נשית; אורגזמה מהירה; מגע מיני הכרוך בכאב. בעיות המשותפות לשני המינים: חוסר ניסיון; פחד מאינטימיות; בושה ופחד הקשורים בתפקוד חברתי; בעיות תקשורת; סיבות נוספות יכולות לנבוע מבעיות רפואיות, דימוי עצמי ירוד, נכות, התעללות מינית, פגיעה גופנית, חוסר ביטחון בזהות המינית ועוד.
בישראל.
בארץ התחיל הטיפול המיני בעזרת סרוגייט בשנת 1989 במסגרת תחנה לשיקום של ברית התנועה הקיבוצית. בשנת 1991 הוצגו התוצאות הראשונות של הטיפול בכנס באמסטרדם, ולאחר מכן בכנס שיקום מיני בבית הלוחם תל אביב. מאז נכנס הטיפול באמצעות סרוגייט ללקסיקון הישראלי, הטיפול אושר על ידי משרד הביטחון לנכי צה"ל נפגעי חוט שדרה ונפגעי מוח וגם עלה כתביעה לפיצוי במסגרת תביעות משפטיות.
קאמפו מרציו
הקלה חברתית
הקלה חברתית או האצה חברתית (אנגלית: Social facilitation), היא ההשפעה של נוכחות אחרים על ביצוע משימה.
אופן ההשפעה של נוכחות האחרים תלוי ברמת המיומנות של האדם במשימה הנתונה. המחקר בפסיכולוגיה חברתית מראה שנוכחות צופים מקלה בעיקר על ביצוע פעולות פשוטות ומתורגלות, אך מקשה על ביצוע פעולות מורכבות וחדשות.
איבחון התופעה וחקירתה.
המחקר הראשון שגילה את קיומה של התופעה בוצע בשנת 1898 על ידי נורמן טריפלט (Norman Triplett), חוקר פסיכולוגיה אמריקאי, שהבחין כי רוכבי אופניים משפרים את ביצועיהם בנוכחות רוכבים אחרים. טריפלט המשיך לחקור את התופעה, והראה את קיומה גם במעבדה באמצעות ניסוי שערך בו הנבדקים היו צריכים לבצע פעולה מוטורית פשוטה של גלגול חוט על חכה - פעם לבד, ופעם בנוכחות אחרים.
בשנת 1920, חוקר נוסף בשם פלויד אולפורט (Floyd Allport) מצא כי ביצועי אנשים ובעלי חיים טובים יותר בנוכחות אחרים, וטבע את המונח "הקלה חברתית" לתיאור התופעה.
בשנת 1942, עקב מחקרים נוספים אשר נערכו בתחום, התברר כי לא תמיד נוכחות אחרים תורמת לרמת הביצוע, אלא לעיתים היא עלולה לפגום. תופעה זו של הפחתת רמת הביצוע הוגדרה יותר מאוחר במונח "עכבה חברתית".
בשנים שלאחר מכן זנחה הפסיכולוגיה החברתית את הנושא עד שנת 1965, עם הופעתו של מודל "תיאורית הדחף" של רוברט זאיונק (Robert Zajonc). מודל זה גורס כי נוכחות אחרים מהווה מקור לעוררות אמוציונלית, כלומר ככל שהתפקיד פשוט יותר והעוררות עולה, כך יעלה טיב הביצוע, מאידך ככל שהתפקיד מורכב יותר והעוררות עולה, כך ירד טיב הביצוע. זאיונק טען שרמת עוררות מוגברת הנגרמת כתוצאה מנוכחות אחרים מחזקת תגובות דומיננטיות. כאשר מדובר במשימה פשוטה ומנוסה, תגובות דומיננטיות נוטות להיות נכונות לביצוע, ואילו כאשר מדובר במשימה מורכבת ולא מנוסה, אזי תגובות דומיננטיות נוטות להיות לא נכונות.
מחקר.
מחקרים רבים בפסיכולוגיה חברתית נעשו על מנת להבין את תופעת ה"הקלה החברתית". להלן פירוט של חלק מן המחקרים הבולטים שנעשו בתחום.
ניסוי התיקנים.
ניסוי זה בדק האם האפקט של נוכחות אחרים והשפעתו על ביצוע הוא אפקט ראשוני ובסיסי לבעלי חיים. החוקרים רוברט זאז'ונק, היינגרטנר (Heingartner) והרמן (Herman) בדקו כמה זמן ייקח לבעל חיים פשוט – תיקן אמריקאי, לצאת ממבוך.