שבתאי ואידה לוז'ינסקי היו ממקימי "קבוצת אחווה" בפתח תקווה, שהייתה אחת הקבוצות הקבלניות הראשונות בארץ ישראל וחלוצה בחדירת יהודים לענף הבנייה. את עבודת הבנייה ראו כתחנה ארעית בדרך להתיישבות. קבוצת הבנייה הייתה אחד מהגרעינים שהצמיחו את "סולל בונה", ולוז'ינסקי היה בין הנבחרים למועצה הקבועה של "סולל בונה". ב-1922 עברה המשפחה לראשון לציון על מנת לעזור בבניית 13 הבתים הראשונים בשכונת התימנים.
ב-1923 הגיעו בני הזוג להגשמת חלומם בהקמת משק חקלאי. הם התיישבו במושב עטרות שבהרי ירושלים יחד עם ארבעת ילדיהם. גם בעטרות התבלט לוז'ינסקי, ובמיוחד התמסר לענייני חינוך. חלומו היה להחיות את המסורת הקדומה של עם ישראל כעם של עובדי אדמה בארץ ישראל.
בימי מאורעות תרצ"ו, כאשר הערבים ניסו לשתק את הבנייה היהודית על ידי מניעת אספקה של אבן וחצץ, נקרא לוז'ינסקי על ידי מרכז ההסתדרות להקים את "חברת אבן" להפקת אבן וחצץ לבנייה על ידי חוצבים יהודים. תעשייה זו הפכה לחברת "אבן וסיד" שהייתה שייכת ל"סולל בונה".
שליחותו האחרונה הייתה אל שארית הפליטה שהתקבצה בשלהי מלחמת העולם השנייה באיטליה. בסוף 1945 יצא לאיטליה בשם בדוי "שמעון מורוצנר" בסירה "דאלין" שעסקה בהבאת מעפילים. במחנה עקורים באיטליה, פעל כחבר "המרכז לגולה" ועסק בארגון העולים והסעתם אל נמלי ההפלגה.
לוז'ינסקי נספה בתאונת דרכים באיטליה כששב מכנס שליחים ברומא למחנה הפליטים בו פעל. הוא נקבר בתחילה ברומא ובנובמבר 1947 הועלה ארונו לארץ ישראל והוא נקבר בעטרות. אשתו אידה המשיכה לחיות עם ילדיה במושב עד פינוי עטרות במלחמת העצמאות, ולאחר מכן התגוררה בבני עטרות.
על שמו של שבתאי לוז'ינסקי ולזכרו נקראה ספינת המעפילים "שבתאי לוז'ינסקי", שעגנה בחופי ניצנים אך אותרה על ידי הבריטים. חלק מן המעפילים הצליח להיכנס לארץ, וחלקם נתפס.
על מקור השם לוזינסקי.
שמו הנכון הוא שבתאי לוזינסקי. השם שובש וניתן למצוא במקורות רבים את האיות "לוז'ינסקי" שאינו נכון. מקור השם הוא העיר לוזה (loza) שליד בוברויסק (בלארוס) בה חיה המשפחה. פירוש השם הוא עץ הלבנה. המשפחה עסקה ביערנות ומסחר בעצים. משני טעמים אלה בחרו להם את השם לוזינסקי (ו בחולם, ז נקייה מגרש).
ביטבוקס
ביטבוקס (באנגלית: Beatbox, מילולית: תיבת קצב) היא אומנות של יצירת קצב ומוזיקה באמצעות חלל הפה, היא נחשבת בעיני רבים כיסוד החמישי של ההיפ הופ. המונח לקוח ממכונות תופים ראשוניות שעשו קצב, ונקראו ביטבוקס.
המייסדים של הביטבוקס הם: דוג אי. פרש , באפי וביז מארקי . הביטבוקס היה פופולרי מאוד בשנות ה-80 אך הוא איבד מזוהרו בשנות ה-90 וחזר במידה מסוימת לזירה לקראת אמצע שנות ה-2000. האיש שאחראי יותר מכל לחזרה של הביטבוקס והפיכתה לאומנות הוא ראזל, המסוגל לשיר ולעשות לעצמו קצב בו-זמנית וכך אחריו עשה איסאטו אמן ביטבוקס ישראלי שהשתמש בטכניקה הזאת כדי לבצע שירים בעברית.
ישנם אמנים המשלבים את הביטבוקס עם נגינה בכלים אחרים בו-זמנית למשל יורי ליין המנגן על מפוחית ועושה לעצמו קצב (כמו במערכת תופים) בו זמנית.
איסאטו ביטבוקס, שגיא ברייטנר, תמיר סטפר, חן צימרמן הם בין הביטבוקסרים המוכרים בארץ, ופרסמו סרטונים רבים ביוטיוב ובפייסבוק שזכו לתהודה. בנוסף, קיימת קהילה ישראלית בשם ״ביטבוקס ישראל״ (בלעז: ״Beatbox Israel”) שמקדמת את סצנת הביטבוקס הישראלית בארץ ע״י העלאת סרטונים של ביטבוקסרים ישראלים ליוטיוב, פייסבוק ואינסטגרם, ארגון מפגשים, תחרויות וקיומה של אליפות ישראל לביטבוקס שמתרחשת מדי שנה.
הצלילים.
צלילי הביטבוקס הבסיסיים הם אלו שנשמעים כמו במערכת תופים, ומשמשים ליצירת מקצבים בסיסיים. הם נוצרים בעיקר על ידי השפתיים (תוף הבס והסנר) והשיניים (מצילות). ישנם גם צלילים נוספים שגורמים לביטבוקס להשמע כמו מנגינה יותר מאשר כמו מקצבים פשוטים, צלילים אלו מופקים על ידי השפתיים, הלחיים, השיניים, הלשון וחלקם גם מהגרון.
די ג'יי
דִּי-גֵ'יי (תעתיק עברי לראשי התיבות DJ מאנגלית: Disc jockey; בריבוי: די ג'ייז) או בעברית: תַּקְלִיטָן, הוא אדם הבוחר ומנגן מוזיקה מוקלטת מראש וקטעי מוזיקה אותם הוא יוצר בדרך זו או אחרת.
היסטוריה.
המונח Disc Jockey שימש בתחילה לתיאור שדרני רדיו אשר הציגו וניגנו תקליטים.
לאחר שהדיסקוטקים החליפו את מועדוני הריקודים, עבר המונח לתיאור האדם אשר ניגן את התקליטים. כיום מקצוע הדי ג'יי קיבל מעמד של יוקרה, בעיקר בקרב צעירים וכתוצאה מכך, די ג'ייז המובילים בעולם משתכרים לעיתים אף יותר מהאמנים שאת יצירותיהם הם משמיעים.
תקליטן.
המונח העברי המקביל הוא תַּקְלִיטָן, אך בישראל הוא משמש לתיאור תקליטנים המופיעים באירועים פרטיים כגון חתונות. לתקליטנים מקצועיים משמש המונח הלועזי.
סוגים.
די ג'ייז מובדלים לפי קהל היעד, אופן הביצוע, האמצעי המועדף והפעלת מניפולציות על המוזיקה המושמעת.
מוזיקה אלקטרונית.
תקליטנים שעיקר עיסוקם הוא הופעה במקומות המשמיעים מוזיקה אלקטרונית: מועדונים, פסטיבלים וכו'. חלק מהם גם משמשים כיוצרים וכמפיקי מוזיקה אלקטרונית בנוסף לעיסוקם כדי ג'ייז, או שיצירת מוזיקה היא עיסוקם העיקרי לצד התקליטנות.
היפ הופ.
די ג'יי בהיפ הופ עובד עם מערכת ציוד של שתי מערכות השמעה ומספר אמצעים מיוחדים המשמשים לשליטה על אלו והוספת אפקטים. הדי ג'יי משתמש בתבניות ריתמיות המצויות בתקליטים קיימים, עושה עליהן מניפולציות במימד הזמן (כגון האטה או האצה של השיר וחזרה על קטעים מהשיר), מוסיף להן אפקטים, כגון סקראצ'ינג, והכל בצורה חיה וספונטנית.
תרבות הדי ג'ייז בהיפ הופ התפתחה ברחובות ניו יורק, בעיקר ברובע הברונקס, שם היו מתאספים חבורות של אפרו אמריקנים ומבצעים מניפולציות בשירי היפ הופ, היו שרקדו ברייקדאנס לצלילי מוזיקה אותה יצר הדי ג'יי והיו שהנחו את הטקס ושרו שירי ראפ (MC). הדי ג'ייז ומסיבות הרחוב צמחו מתוך תרבות הרגאיי ותרבות מסיבות הרחוב הג'מייקנית, שהונהגו על ידי חבורות של תקליטנים שהופיעו עם רמקולים עצומים וניידים, שנקראו Sound System. במסיבות רגאיי והיפ הופ, עד היום, ישנו די ג'יי הבוחר את השירים שיתנגנו במסיבה (selecta) ויחד איתו עובד אם סי, מעין ראפר שאחראי על הגשת השירים. הגשת השירים, שהתפתחה מג'מייקה לאמריקה ומשם לשאר העולם, הייתה אבן יסוד שהובילה להתפתחות ז'אנר ההיפ הופ בסופו של דבר. דוגמה טובה לכך אפשר לראות בשיר Umbrella של ריהאנה, אותו מגיש ג'יי זי בסגנון מסורתי.
טרנטבליזם.
הטרנטבליזם היא אומנות לפעלולים שהדי ג'יי מבצע על הדיסקים והתקליטים.
האפקט המפורסם ביותר מהטרנטבליזם הוא הסקראצ'ינג שבו הדי ג'יי מעביר את התקליט קדימה או אחורה באמצעות מגע ישיר בתקליט ועל ידי כך נוצרים צלילים מעוותים הנשמעים לרוב כ"שריטות" (scratch).
קיימים לטרנטבליזם עוד רבדים רבים כמו ה-Beat juggling, מונח המתאר את להטוטיו של הדי ג'יי על שני תקליטים זהים לחלוטין של אותו שיר, המתנגנים בו זמנית.
בשנים האחרונות נוסף תפקיד נוסף לסקראצ'ינג של הדי ג'יי והוא משמש ככלי נגינה לכל דבר, כחלק מההרכב. דוגמה ישראלית לכך ניתן לראות בלהקת התפוחים ששניים מחבריה הם תקליטנים שכלי הנגינה שלהם הוא פטיפון.
ציוד.
לדי ג'ייז המקצועיים יש ציוד משוכלל, יקר ומתקדם. לדי ג'ייז בתחום המוזיקה האלקטרונית נדרשות מערכות השמעה (נגן MP3 או נגן קומפקט דיסק - CDJ), מיקסר דיגיטלי, אוזניות (על מנת לשמוע את השיר הבא ולשלב אותו למיקס) ולעיתים גם מחשב. די ג'ייז מקצועיים המנגנים סגנונות אלקטרוניים כגון האוס, טכנו או ברייקביט, לעיתים ישתמשו בפטיפון מקצועי.
ציוד של די ג'יי מקצועי מוערך בשווי עשרות אלפי שקלים.
איגודי תקליטנים.
במקומות רבים בעולם קיימים איגודים מקצועיים המאגדים תקליטנים אך לרוב הם סוג של תאגיד מסחרי שמספק חבילות שירות ופרסום. במקומות כמו בריטניה וקנדה קיימים איגודים בתחום זה המתנהלים במתכונת דומה לזו שבישראל.
בישראל פועל איגוד תקליטני ישראל, מוסד ללא כוונת רווח השואף לשמור על זכויות הדי ג'יי בישראל. המידע שמעמיד האיגוד לרשות הצרכנים, הבאים לקיים אירוע, מסייע בקבלת החלטות ובבחירות נכונות לקראת אירוע.
איגוד התקליטנים נוסד בשנת 1989 על ידי קבוצת יזמים חלוצים פרטיים ופועל במסגרת עמותה רשומה. בצעדיו הראשונים שם האיגוד למטרה את תנאי וסביבת עבודתו של הד' ג'יי, המנגן באולמות וגני אירועים, כחלק עיקרי בפעילותו. עם זאת, ניסה למצב עצמו בתודעה הציבורית כארגון שחברים בו האליטה שבענף באמצעות תקליטנים ידועים וותיקים שהיו עמוד התווך של הארגון בשחר ימיו.
איגוד תקליטני ישראל, החל לפעול בתחומים ציבוריים רבים תוך השתתפות בוועדות הכנסת שדנו בנושאים בהם נציגי האיגוד תרמו מניסיונם הרב ובהתנדבות בנושאים כמו "השפעת קרני לייזר על בני נוער וילדים במועדונים", השתתפו בהליך החקיקה והתקנות המקצועיות לחוק למניעת רעש באולמות, השתתפו בהליך החקיקה בחוק זכויות יוצרים החדש 2007.
ברייקדאנס
ברייקדאנס (Breakdance) הידוע גם כברייקינג וביבויינג הוא סוג של ריקוד אקרובטי המהווה את אחד מיסודות תרבות ההיפ פופ. הריקוד מאופיין בתנועות קטועות וחדות משולבות בתנועות גליות זורמות וכמו כן אקרובטיקת רצפה. הסגנון הושפע מהקפואירה ותנועות ברייקדאנס רבות לקוחות מתרגילי האקרובטיקה של הקפואירה. אלמנט מוכר של הברייקדאנס הוא ה-Moonwalking (הליכת ירח) שאומץ על ידי מייקל ג'קסון והפך לאחד מסמליו. מוזיקת הברייקדאנס היא מוזיקה אלקטרונית או היפ הופ בשילוב סקראצ'ינג (Scratching).