הדיוויזיה הוקמה ב-12 בנובמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיות ה-75 וה-292, והועמדה תחת פיקוד קונרד האזה. הדיוויזיה הוצבה בדייפ בצרפת, ונטלה חלק חשוב בהדיפת הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942. בינואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע סערת חורף, כחלק מקבוצת ארמיות דון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי ובקרבות השונים באוקראינה, ובכלל זה במהלך מבצע דנייפר-קרפטי, ובאוגוסט 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות במהלך מבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיות ה-15 וה-76.
דג מנטה
המסיב הערבו-נובי
כרישן שורי
כרישן
הדיוויזיה ה-97 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-97 (בגרמנית: 97. leichte Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר הוסבה מאוחר יותר לדיוויזיית יגר.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-7 והדיוויזיה הממונעת ה-3, והועמדה תחת פיקוד ולטר וייס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-4 וה-49 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן, ובקרב קייב. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-97, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב על קווקז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בחצי האי קרים ובאוקראינה, ובאוקטובר 1944 הועברה לסלובקיה, שם סייעה בדיכוי המרד הסלובקי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה ובקרבות בגרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
דיוויזיית היגר ה-97 (ורמאכט)
דיוויזיית היגר ה-101 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-101 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-101 (בגרמנית: 101. leichte Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר הוסבה מאוחר יותר לדיוויזיית יגר.
היסטוריה.
הקמה ראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-35, והועמדה תחת פיקוד אריך מרקס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-11 וה-17 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן, ובקרב קייב. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-101, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב על קווקז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בחצי האי קרים ובאוקראינה, ובאוקטובר 1944 הועברה לסלובקיה, שם סייעה בדיכוי המרד הסלובקי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה ובקרבות בגרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-262 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-262 (בגרמנית: 262. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של אדגר טייסן, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה במסגרת הארמייה ה-17 כחלק מהקורפוסים ה-4, ה-44 לסירוגין. לאחר מכן לחמה כחלק מוה-51 במסגרת הארמייה השישית. במהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובפברואר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-35 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות במהלך מבצע קוטוזוב, שהחל לאחר המערכה סביב מבלט קורסק, וב-2 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה.
בלייס נקופו
יבשתן המנגרובים
גומחה
גומחה (מכונה גם נישה) הוא מונח המתאר בתחומים רבים חלק ממערכת שלמה לו הגדרות ייחודיות.
הארמון של אאכן
הארמון המלכותי של אאכן (בגרמנית: Die Pfalz in Aachen או Aachener Königspfalz, בצרפתית: Le palais d’Aix-la-Chapelle) היה מכלול של בניינים מפוארים לצורך מגורים במיוחד בימי החורף ולצרכים מנהליים ודתיים, שנבנה על ידי קרל הגדול כמרכז השלטון הקיסרי הקרולינגי. הארמון שכן במקום שבו נמצאת בימינו ככר קאצ'הוף של העיר אאכן, במערב גרמניה, במדינת נורדריין-וסטפאליה של היום. ידוע כי מרבית עבודות בנייתו היו גמורות בשנת 798 ושכנסיית הארמון שהייתה חלק ממנו נחנכה בשנת 805, אך הבנייה המשיכה עד למותו של קרל הגדול ב-814. תכנון הארמון נערך על ידי אודו ממס ברוח תוכנית ההתחדשות של הממלכה של הקיסר. מרבית הארמון נהרס מאוחר יותר, אך, בין השאר, שרדה עד ימינו כנסיית הארמון בתוך הקתדרלה של אאכן, והיא נחשבת לאחת הפנינים של האדריכלות הקרולינגית.
היסטוריה.
הארמון לפני קרל הגדול.
בעת העתיקה בחרו הרומאים באתר של אאכן משום מעיינותיו החמים ומיקומו הקדמי מול גרמניה. היישוב החדש קיבל את השם אקווה גראני (Acquae Granni, בתרגום מלטינית - מי האל גראנוס) וצויד במתקני מרחצאות על שטח של 200 דונם ושהיו בשימוש בין המאה הראשונה למאה הרביעית אחה"ס.
העיר הרומית צמחה בקשר למרחצאות לפי תוכנית היפודאמית קלאסית שבאה בעקבות תוכנית למחנה מסוג קסטרום.
נבנה בה ארמון שנועד לארח את המושל הרומי של הפרובינקיה או את הקיסר הרומי.
כשבחר המלך הפרנקי כלוביס הראשון בפריז כעיר הבירה של ממלכת הפרנקים, הארמון באאכן נזנח עד לעלייה לשלטון של השושלת הקרולינגית. המז'ורדומים של הארמון בימי המלך פפין ערכו בו כמה שיפוצים אך עדיין נשאר הארמון אכסניה אחת מני רבות ברחבי הממלכה.
החצר הפרנקית הייתה ניידת והמלכים ישבו ביישוב אחד או אחר לפי הנסיבות.
בסביבות 765 החל פפין הגוץ לבנות ארמון חדש על שרידי הבניין הרומי העתיק. הוא שיפץ את המרחצאות והסיר מהם את הסממנים האליליים. אחרי עלייתו על כס המלכות ב-768 שהה קרל הגדול באאכן וגם באחוזות (villa) אחרות באוסטרזיה. בשנות ה-790 הוא החליט לבנות לעצמו מקום מושב קבוע על מנת לנהל את ממלכתו ואחר כך את האימפריה שלו בצורה יעילה.
בחירת אאכן.
בחירתו של קרל הגדול באאכן הייתה מעשה מחושב היטב והתרחשה בשעת מפתח של שלטונו.
מן הרגע שעלה על כס המלכות, ניהל קרל הגדול מסעות צבאיים מרובים שאיפשרו להעשיר את אוצרו וגם להרחיב את שטחי הממלכה הפרנקית מזרחה.
בשנים 770–772 הוא כבש את סקסוניה ההיסטורית הפגנית אולם התנגדות התושבים הסקסונים המשיכה והמלחמות בהם ארכו כשלושים שנה. בסופו של דבר ויתר קרל הגדול על המנהג הגרמאני של חצר מלכותית ניידת העוברת מאחוזה לאחוזה. בזמן שהתארח כל כמה חדשים בתריסר ארמונות שונים, החל משנת 790 התחיל לתת עדיפות לארמון באאכן והפך את העיר הזאת ל"בירת ממלכתו". עם הזדקנותו הפחית את קצב מסעותיו הצבאיים ואחרי 807 לא עזב שוב את אאכן.
מיקומה הגאוגרפי של אאכן מילא תפקיד מכריע בבחירתה: היא נמצאה באמצע השטחים הקרולינגיים, באוסטרזיה, ערש משפחתו, ממזרח לנהר המז, על צומת דרכי יבשה ועל גדות הנהר וורם, יובל של הריין. אחר כך השאיר קרל הגדול את ניהול האזורים הדרומיים של האימפריה שלו לבנו לואי החסיד, שקיבל את התואר "מלך האקוויטנים".
באותו זמן ההתיישבות באאכן איפשר לקרל להיות קרוב לסקסוניה המרדנית. היערות מסביב היו עשויים לשמש לו במסעות ציד. גם המרחצאות בעיר התאימו לצרכיו בגיל זקנה כאמצעי טיפולי לבעיות הפרקים. בהוראתו נחפרה בריכה שיכלה לארח בבת אחת מאה אנשים.
אנשי הרוח בני התקופה הציגו את קרל הגדול כ"קונסטנטין החדש", תוך כדי השוואתו לקיסר הרומי קונטסנטינוס הגדול: מבחינה זו וגם לאור יריבותו עם האימפריה הביזנטית הוא נזקק לעיר בירה ולארמונות ראויים. את רומא השאיר לאפיפיור. הדליקה בארמונו בוורמס תרמה גם היא לדחיפות המיזם.
אודו ממס והפרויקט שהופקד עליו.
לא ידוע הרבה על האדריכל של הארמון, אודו ממס (Odo von Metz או Eudes de Metz). שמו הוזכר על ידי הכרוניקן איינהרד (כ-775–840) בביוגרפיה של קרל הגדול שכתב. משערים כי הוא היה איש כמורה משכיל, בקיא ב"אמנויות החפשיות", במיוחד ב"קוואדריוויום". הוא קרא ללא ספק את הטרקטטים לאדריכלות של ויטרוביוס.
ההחלטה לבנות את הארמון נפלה בסוף שנות ה-780 או בתחילת שנות ה-790, כשקרל הגדול לא היה עדיין קיסר.
העבודות התחילו ב-794 והמשיכו למשך כמה שנים. אאכן הפכה מהר למושבו המועדף של המלך. אחרי 807 הוא נשאר בו כמעט כל הזמן.
בהיעדר נתונים מספיקים לא ניתן לדעת כמה עובדים הועסקו בפרויקט. לפי ממדי המתחם אפשר לשער כי היו רבים.
תכנון הארמון התאפיין בפשטות גאומטרית ניכרת: אודו ממס החליט לשמור את קווי הרחובות הרומיים ולהזן את הארמון בריבוע של 360 רגל. שטח הריבוע היה 200 דונמים, מחלקים לארבע על ידי ציר צפון-דרום (שתאם גלריה) ועל ידי ציר מזרח-מערב (שתאם דרך רומית עתיקה), הדקומנוס. בצפון הריבוע נמצא האולם המלכותי או אולם האספות ובדרום - כנסיית הארמון (הקפלה). האדריכל עיצב משולש בכיוון מזרח כדי לחבר את קומפלקס הארמון עם המרחצאות.
הבניינים הידועים ביותר של הארמון היו אולם האספות (בימינו אינו קיים יותר) וכנסיית הארמון, ששולבה בתוך הקתדרלה של אאכן. שאר הבניינים קשים לזיהוי. הם היו מחופים בעץ ובלבנים ונהרסו. מסביב מוקף מתחם הארמון בחומה.
בעקבות התיישבות חצר הקיסר באאכן ועבודות הבנייה התרחבה העיר בשלהי המאה ה-8 ובתחילת המאה ה-9. ליד החצר התיישבו בעיר בעלי מלאכה, סוחרים ותגרנים. כמה אצילים בחרו גם הם לגור בעיר. לחברי האקדמיה הפלטינית ויועצי הקיסר כמו איינהרד ואנגלברט (אנז'ילבר) היו בתים בקרבת הארמון.
המבנים.
אולם האספות.