הרב נחום לעווי משאדיק (ידוע בכינוי רבי נחום שאדיקר; ה'תק"ע, 1810 בערך – י"ב בחשוון תרכ"ו, 1865) היה הרב של העיר שאדיק שבפולין. לאחר עלייתו לארץ ישראל התמנה לראש כולל פולין. הוא ואחיו הם ראשי משפחת וייספיש בירושלים.
קורותיו.
נולד לרב אברהם לעווי מפוזנא, שהיה תלמיד רבי רפאל הכהן כ"ץ מהמבורג. אמו אסתר הייתה בת רבי יצחק משלשין. מבין ארבעת אחיו התפרסמו הרב שלמה זלמן שכיהן כרב של פרוסט וזלוצ'וב, הרב אשר למל לעווי שכיהן כרב של גאלין ובסוף ימיו אב"ד בירושלים, והרב יעקב יהודה לייב שכיהן כרב של שלשין ובסוף ימיו בירושלים. בצעירותו למד אצל רבי שלמה זלמן ליפשיץ ובגיל שמונה עשרה הוסמך על ידו. לאחר נישואיו לחיה סימפלוניה שימש במשך מספר שנים כרב של העיר שאדיק שליד קאליש.
בשנת תר"ה (1845) עלה לארץ ישראל עם שניים מאחיו, רבי אשר למל ורבי יעקב יהודה לייב, מחבר הספר "בית לאבות". לפי המסורת, עלייתם באה לאחר ששלושתם חלמו בלילה אחד כי עליהם לעלות לארץ ישראל. בשבתו בירושלים הקדיש את כל זמנו ללימוד התורה, כשהוא יושב רוב ימיו בצום, עטוף בטלית ותפילין. למד קבלה יחד עם אחיו ורבי יוסף זונדל מסלנט אצל המקובל רבי יהודה כהן. התמנה לראש כולל פולין. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית למינה-לאה ריבלין, בת הרב משה ריבלין, מנהיג האשכנזים בירושלים במשך כמה שנים.
נפטר במגפת הכולרה שפרצה בשנת תרכ"ה. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בין אחיו הרב יהודה לייב והגאון מקוטנא. במכתב שהופיע בהלבנון (ה'תרכ"ו מס' 23) כתב עליו ר' יעקב ספיר,
נוסח מצבתו: "איש קדוש וטהור, בן שמונה שנים החל לדרוש את ה' והקדיש כל ימיו לתורה ותעניות וסיגופים במסירות נפש, לא פסק פומיה (פיו) מגרסה יומם ולילה, זכה ללמוד וללמד והעמיד תלמידים הרבה, הרב המאוה"ג (המאור הגדול) סיני ועוקר הרים חסיד ועניו".
בשנת תשמ"ג (1983) הוקמו על שמו ישיבת הר"ן (ראשי תיבות: הרב ר' נחום), על ידי צאצאו הרב צבי וייספיש. כן קרויים על שמו, רחוב בשכונת נווה יעקב בצפון ירושלים, ורחוב בשכונת הגפן בביתר עילית.
ילדיו.
מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ובת, בהם הרב שלמה זלמן בהר"ן לעווי (ראשי תיבות: בן הרב ר' נחום), ממייסדי שכונת מאה שערים ושכונות נוספות. זמן קצר שימש כחבר בית דינו של המהרי"ל דיסקין. מאשתו השנייה נולדו לו שלושה בנים ובת, בהם הרב דוד בהר"ן.
מיכאל (מלאך)
נחום שאדיקר
ההכשרה
ההכשרה הייתה תנועה יהודית בהולנד שעסקה בהכשרת נוער יהודי לחיים בארץ ישראל.
רקע.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלו מאות פליטים לזרום ממזרח אירופה לתחומי הולנד, חלקם באישור ממשלת הולנד וחלקם הבריחו את הגבול עם גרמניה.
בין הפליטים היו יהודים רבים שביקשו להגיע לארצות הברית או לפלשתינה. הציונים מבין בני נוער אלה היו חברים ב"אגודת מזרחי" ובקשו להיות חלוצים בפלשתינה.
כדי לשפר את סיכוייהם של בני הנוער היהודים מבין הפליטים להקלט בפלשתינה, הוקמו במזרח הולנד ארגונים ששיכנו את הפליטים אצל איכרים כדי שילמדו את עבודת האדמה.
ההכשרה.
התנועה "ההכשרה" הוקמה באופן רשמי ב-1933 בעיר אנסחדה וזכתה לתמיכה נרחבת של הקהילה היהודית שראתה בכך פתרון לבעיית זרם הפליטים.
קבוצות של 15 - 25 בני נוער, ברובם בוגרי תנועות נוער ציוניות מגרמניה, התגוררו במבנה בי"ס ישן של העיר אנסחדה ועבדו אצל איכרים אמידים באזור. שם למדו מקצועות כגון חליבה, עבודת אדמה, נגרות, מסגרות, גידול ירקות ורתכות.
בין השנים 1933 ל-1942 הוכשרו בדרך זו מעל 100 בני נוער יהודים חלוצים.
עבור כולם הוגשה לממשלת המנדט הבריטית בקשה לקבל סרטיפיקט לעלות לפלשתינה וכמאה מהם קיבלו את האישורים הנכספים ועלו לארץ ב-1938.
החל מ-1939 לא ניתנו עוד סרטיפיקטים וממשלת הולנד העלימה עין ואפשרה לקבוצה נוספת של חלוצים לעשות את דרכה לפלשתינה בדרכים לא חוקיות.
מלחמת העולם השנייה.
עד לשנת 1942 יכלו חברי ההכשרה להמשיך את הכשרתם ללא כל התנכלויות מצד הגרמנים, מאוחר יותר הם התבקשו להרשם בעירית אנסחדה לצורך איסוף והפנייה ל"מחנה עבודה" בפולין. בפועל רק מעטים מביניהם אכן נרשמו וכשבאה משאית לאסוף אותם מהמקום בו גרו גילו הגרמנים שהמקום נטוש.
המחתרת של האזור ברשות הכומר אוורדואן (Overduin) דאגה להסתיר את כל חברי ההכשרה בבתי האיכרים בהם עבדו.
משך כל תקופת המלחמה דאגה המחתרת ההולנדית לכל צורכיהם של הצעירים.
23 מתוך 50 חלוצים מההכשרה של ינואר 1938 ניצלו ועלו לישראל.
לקריאה נוספת.
L.F.van Zuylen(1998)."Palestinapioniers in Twente".Holland
C.Hilbrink(1989)."De Illegalen".SDU.s'Gravenhagen
רבה (פירושונים)
רויסטון דרנטה
רויסטון ריקי דרנטה (בהולנדית: Royston Ricky Drenthe; נולד ב-8 באפריל 1987), הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר וכמגן שמאלי בריאל מורסיה מהליגה השלישית בספרד.
קריירה.
דרנטה גדל ברוטרדם והצטרף בגיל 13 למחלקת הנוער של פיינורד המקומית בתור מגן שמאלי. בגיל 16 עבר לאקסלסיור רוטרדם במטרה לקבל יותר דקות משחק, שם הוא עבר לעמדת הקיצוני והראה יכולות טובות יותר בעמדה זו. ב-2005 החליטה פיינורד להחזירו, ובעונת 2006/2005 ערך את בכורתו בקבוצה הבוגרת של פיינורד, אך פריצתו הגיע עונה אחת אחר כך בה הוא הרשים את מאמן פיינורד, אווין קומאן, בתור מגן שמאלי עם 29 הופעות.
בקיץ של עונת 2008/2007, לאחר משא ומתן ארוך, סיכמה פיינורד עם ריאל מדריד על העברתו במחיר של כ-14 מיליון אירו. הצעות נוספות הגיעו גם מצ'לסי ומברצלונה. דרנטה הושאל בהמשך מריאל מדריד להרקולס אליקנטה. בסיום חלון ההעברות של אוגוסט 2011, הושאל לאברטון. שנה מאוחר יותר, שוחרר דרנטה מריאל והפך לשחקן חופשי. הוא החליט לחתום בקבוצת אלניה ולדיקווקז מרוסיה. ב-21 ביוני 2013 חתם בקבוצת רדינג. ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לשפילד ונסדיי לחצי שנה. ב-23 בינואר 2015 חתם בארג'ייספור הטורקית. בספטמבר 2015 עבר לבניאס מאיחוד האמירויות הערביות ממנה שוחרר ביולי 2016 ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. ב-8 ביולי 2018 דרנטה חזר מפרישה וחתם בספרטה רוטרדם לעונה אחת. ב-11 בספטמבר 2019 חתם בקוזאקן בויס מהליגה ההולנדית השלישית. ב-6 בינואר 2021 חתם בריאל מורסיה מהליגה הספרדית השלישית.
הנבחרת הצעירה.
לאחר עונת הפריצה של דרנטה (2006/2007), זומן ההולנדי לנבחרת הצעירה של הולנד עד גיל 21 להשתתפות באליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21, על ידי המאמן פופ דה האן. באותו טורניר לא רק שהצטיין דרנטה וקיבל שבחים רבים על הופעותו, הוא קיבל את תואר השחקן המצטיין של הטורניר על ידי אופ"א.
קיקרון
ציצרון
שרימפס
ויליאם קושינג
ויליאם קוּשינג (באנגלית: William Cushing; ) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן במשרה זו מאז יום ההתכנסות הראשון של בית המשפט (2 בפברואר 1790) ועד יום מותו.
בנוסף, הוא כיהן כנשיא בית המשפט, לאחר שמוּנה על ידי ג'ורג' וושינגטון, אך דחה את המינוי מסיבות בריאותיות לאחר יומיים בלבד. זו הייתה תקופת הכהונה הקצרה ביותר של נשיא בביהמ"ש העליון האמריקני.
ראשית חייו ותחילת הקריירה.
קושינג נולד במסצ'וסטס למשפחה מיוחסת. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרוורד ולאחר מכן שימש במשך שנה כמורה. ב-1751 הוא קיבל רישיון עריכת דין בבוסטון. על אף שהיה נצר למשפחת עורכי דין, הוא התקשה בעבודה בתחילת הקריירה. באותו זמן, אביו, ג'ון קושינג, כיהן בערכאה העליונה של מסצ'וסטס, כחלק מתקופת כהונה של כ-24 שנים בתפקיד. כשאביו סיים את תפקידו, בנו ויליאם נבחר למלא את מקומו, והוא עזב את קריירת עורך הדין, בה התקשה, לטובת שיפוט. הוא היה לשופט-שלום ולשופט בענייני צוואות באזור במסצ'וסטס שכיום הוא חלק ממיין. בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, היה על קושינג לבחור צד: המורדים האמריקנים או השלטון הקולוניאלי הבריטי; בניגוד לשאר חברי ביהמ"ש, בחר קושינג לתמוך בצד המורד של העם האמריקני.
קושינג נישא לחנה פיליפס ב-1774. לזוג לא היו ילדים.
עבודתו בענייני חוק.
ב-1783 קושינג ניהל תובענה פלילית שלמעשה ביטלה את העבדות במסצ'וסטס. אחד הגורמים העיקריים לביטול העבדות במהלך התובענה היה הציטוט שהובא בה, "כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים" ("all men are born free and equal"), מתוך חוקת מסצ'וסטס מ-1780, שעזר בשכנוע חבר המושבעים. במהלך מרד שייז, הוא דאג לכך שישיבות בית המשפט ימשיכו להיערך, גם בהתקיימות מחאות אגרסיביות מצד המורדים החמושים. לאחר מכן הוא גם עמד בראש המשפט נגד המורדים. ב-1788 הוא הפך לסגן הנשיא של המועצה הנבחרת של מסצ'וסטס (Convention of the Commonwealth of Massachusetts).
כשופט בית המשפט העליון.
כאשר ג'ורג' וושינגטון הפך לנשיאה הראשון של ארצות הברית, הראשון שהוא מינה לשמש כשופט בביהמ"ש העליון היה קושינג. על אף ששימש בתפקיד במשך 21 שנה, הוא הביע את דעתו ב-19 פסקי דין בלבד, בעיקר עקב נסיעות תכופות ובריאות לקויה, ובנוסף - בשל אי-השלמות בפרטים שהייתה אז בנוגע למקרים שנדונו בביהמ"ש. הוא בדרך כלל החזיק בדעה הנוטה לטובת המדינה או בדעה פדרליסטית, ובדרך כלל חלק על דעות הדמוקרטים-רפובליקנים הג'פרסונאים. ככל הנראה, שתי החלטותיו החשובות ביותר היו בפסקי הדין "צ'יזאם נגד ג'ורג'יה" (Chisholm v. Georgia) ו"וייר נגד הילטון" (Ware v. Hylton), שעסקו בעניינים תוך-מדיניים ובמעמדן של אמנות.
הוא ניהל את טקס ההשבעה הרשמי של וושינגטון כנשיא ארצות הברית לפני תחילת כהונתו השנייה בתפקיד.
כשהיה עדיין שופט בבית המשפט העליון, ניסה קושינג להתמודד מול סמואל אדמס על תפקיד מושל מסצ'וסטס, אך ללא הצלחה.
נשיא בית המשפט העליון האמריקני.