דגי הקיפון הבורי הם אומניבורים, כלומר אוכלי כול. הם ניזונים בעיקר ממזון שהם מלקטים בקרקעית הים, ובדרך כלל אצות, אך יאכלו גם בעלי חיים קטנים, חיים או מתים, ושאריות מזון שימצאו.
רבייה.
רביית הקיפון הבורי מתרחשת בחודשי הקיץ והסתיו. לקראת הרבייה תופחות שחלות הנקבה והן עשויות להגיע לכשליש ממשקל גופה. הנקבה מטילה את כל הביצים שבשחלות בבת אחת. באותה שעה פולט הזכר נוזל זרע ומפרה את הביצים. תהליך ההטלה וההפריה מתרחש בים הפתוח, והביצים המופרות נישאות בזרמי הים.
משך זמן התפתחות הדגיגים עד לבקיעתם מן הביצה תלוי בטמפרטורת המים. כעבור יומיים עד שישה ימים, בוקע מהביצה דגיג באורך של 1–2 מ"מ. בשלושת הימים הראשונים לחייו הוא ניזון משק החלמון המחובר אליו, ולאחר מכן הוא ניזון בעיקר מפלנקטון.
את מרבית דגיגי הקיפון הבורי טורפים דגים ובעלי חיים ימיים אחרים, ואלו ששורדים נוטים למצוא מפלט במים הרדודים של שפכי הנחלים לאורך החופים. בחודשים אוקטובר-ינואר ניתן לצפות בדגיגי קיפון בורי רבים בשפכי הנחלים, ובכלל זה בשפכי נחלי החוף בישראל.
הדגיגים גדלים במהירות במים המתוקים, ולאחר שהם מגיעים למשקל של כק"ג אחד, הם יוצאים אל הים הפתוח, ושם הם ממשיכים לחיות את שארית חייהם הבוגרים ומתרבים.
הקיפון הבורי כדג מאכל.
הקיפון הבורי הוא דג מאכל עממי בארצות הים התיכון. בבשרו הלבן אין כמעט עצמות, וטעמו הנייטרלי משתלב בסוגי מזון רבים ובכל מיני טעמים. ביצי הדג הן מעדן בפני עצמן. בארצות הים התיכון נוהגים להמליח ולייבש אותן, לצפותן בשעוות דבורים ולשמרן כך לאכילה. ביצי הדגים המשומרות בצורה זו, נקראות בוטרגו, בוטארגה או אבגוטאראחו.
מכיוון שהקיפון הבורי אוכל כול, הוא ניזון לעיתים גם מפסולת המשחיתה את טעם בשרו. הקיפון הבורי שנדוג בחופי ישראל לוקה לעיתים קרובות בטעמי לוואי של נפט, בשל קרבת מקום מחייתו לנמלים ולתחנות כוח.
רוב הדגים הנמכרים בשווקים, גדלים בבריכות דגים או בחוות דגים. לפיכך, ניתן להשיג דגי קיפון בורי הגדלים בבריכות, בחנויות הדגים, כמעט כל ימות השנה.
ערכים תזונתיים.
דג הבורי מורכב ברובו מחלבון וחלקו משומן רווי ורב בלתי רווי, ללא פחמימות, ויש בו ויטמינים ומינרלים ברמות נאותות. עם זאת, גידולו בבריכות ולא בטבע הפראי, בהן האדם מאכיל אותו באוכל מתועש ובתוספים, משנה את הרכב הבשר שלו, והוא עשוי להכיל יותר שומן רווי ולהיות דל יותר בשומן מסוג אומגה 3.
הקיפון ביהדות.
הקיפון נזכר במדרש ההלכה :
שם נרדף במקורות הוא גילדנא. דגי ה"גילדנא" הקטנים, "גילדני דבי גילי", על פי רש"י, הם "דגים קטנים מאד ומצוין בין הקנים באגם". הקיפון עונה לתיאור זה, כשעולה מהים לנהרות, למצוא את מזונו באצות וברקבובית, וגדל בהם עד לבגרותו המינית. אחר כך, עם חזרתו לים, הוא מטיל ביצים להמשך הרבייה. ואולי זו כוונת הכתוב: "גילדנא דבי גילי דג שגדל באשפה שבים", כאשר בלשון הראשונים גם אגמים נקראים "ים".
הקיפון נקרא בערבית בשם "סמק אל יהוד" כלומר דג היהודים. ככל הנראה הועדף על ידי היהודים בזכות סנפיריו המרובים וקשקשיו הגדולים המשמשים כסימני כשרות.
חוסה קפבלנקה
יהודה לייב אייזנברג
הרב יהודה לייב אייזנברג (תר"ן, 1890-אלול תש"ב, אוגוסט 1942) היה מגדולי הפוסקים בפולין שהתפרסם כראב"ד לאסק הסמוכה לפיוטרקוב-טריבונלסקי שבה נולד.
עד השואה.
נולד לר' יוסף, מנכבדי קהילת פיוטרקוב ובן לשלשלת רבנים מצאצאי הרב יעקב לורברבוים. הוא התחתן עם מרים, בתו של הרב צבי אריה יעקב מייזלש, רבה של לאסק ומחבר שו"ת "חדוות יעקב". לאחר חתונתו הוא למד תורה במשך 20 שנים בהיותו סמוך על שולחן של חותנו. לאחר פטירת חותנו הוא התמנה לרב של לאסק במקומו.
בשואה.
הרב אייזנברג סבל רבות מהצקות והשפלות שהנחיתו עליו הנאצים אך סירב לשתף איתם פעולה והטיף להתנגדות על פי הכלל הבא להורגך השכם להורגו. כמה מצעירי קהילת לאסק שמעו בקול הרב אייזנברג והרגו את אחד הנאצים. כשנדרש הרב אייזנברג להשתחוות לצלב הוא סטר לנאצי על לחיו ואמר לו שהוא יכול להורגו. במקום להורגו מיד תלו אותו הנאצים מספר פעמים מבלי להורגו כדי להתעלל בו. לאחר מכן הוא הובל ללודז' להתרפא, אך הרב אייזנברג דרש לשוב ללאסק אל בני קהילתו. הוא דאג לקיום חיים יהודיים ואף ארגן בביתו תפילות במניין מדי יום למרות הסכנה. בי"א באלול תש"ב (24 באוגוסט 1942) חוסל הגטו וכל היהודים קובצו בכנסייה. כשעמד להתחיל הגירוש הוא נשא בפני בפני קהילתו דרשה מרגשת לקראת מותם על קידוש השם. נספה עם רעייתו במחנה ההשמדה חלמנו.
נשיא טורקמניסטן
נשיא רפובליקת טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň prezidenti) או טורקמנבאשי - אבי הטורקמנים (Türkmenbaşy) הוא ראש המדינה והעם בטורקמניסטן.
מעונו הרשמי של נשיא טורקמניסטן הוא הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן שבאשגבאט. מאז 1992 נשיא טורקמניסטן הוא גם ראש הממשלה (בשנים 1991–1992 כיהן חאן אחמדוב כראש ממשלה ולאחר מינויו של ספרמורט ניאזוב לתפקיד הנשיא אוחד תפקיד הנשיא עם ראש הממשלה ונשיא המדינה הוא גם יושב ראש מועצת השרים וראש הממשלה).
דרישות התפקיד.
מועמד לתפקיד הנשיא חייב להיות יליד טורקמניסטן, אינו צעיר מגיל 40 ומי שחי בטורקמניסטן 15 שנה קודם להגשת מועמדותו לתפקיד הנשיא.
בנוסף סעיף 51 בחוקת המדינה קובע שעל המועמד להיות בעל רקע עבודה בגופי המדינה, בארגונים חברתיים או בתחום המשק. סעיף 52 קובע שהמועמד נבחר לתקופת כהונה בת 5 שנים ללא הגבלת מספר הקדנציות שביכולתו לכהן.
סמכויות.
על פי סעיף 53 בחוקת טורקמניסטן, נשיא טורקמניסטן:
הבחירות הנשיאותיות בטורקמניסטן.
ב-21 ביוני 1992 נערכו בחירות ראשונות בטורקמניסטן לתפקיד נשיא המדינה. והמנהיג המכהן, ספרמורט ניאזוב שהיה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הטורקמנית, נבחר לתפקיד הנשיא. בינואר 1994, משאל עם תמך בהארכת כהונתו לשמונה שנים נוספות וב-1999, הפרלמנט החליט כי הוא הנשיא לכל חייו. הוא מת לבסוף בדצמבר 2006.
בחירות 2007.
ב-11 בפברואר 2007 נערכו הבחירות הנשיאותיות החשובות ביותר במדינה, כשלראשונה השתתפו בהן ששה מועמדים.
בחירות 2017.
ב-12 בפברואר 2017 נערכו הבחירות הנשיאותיות וגורבנגולי ברדימוחמדוב, זכה בבחירות ברוב של 97.69%.
נשיאי טורקמניסטן.
נטוי = תחילת קדנציה ראשונה
פקודת הרופאים
פקודת הרופאים [נוסח חדש], תשל"ז-1976 היא החוק המסדיר בישראל את מעמדם של העוסקים ברפואת בני אדם. פקודה זו החליפה את פקודת המתעסקים ברפואה, 1947. בנוסף אליה יש חקיקה נפרדת המתייחסת לרופאים וטרינריים - ‫חוק הרופאים הווטרינרים, התשנ"א-1991‬. הפקודה מגדירה את מקצוע הרופא המורשה בישראל ואת סמכויותיו להעסיק תחת פיקוחו אחים ואחיות ובעלי מקצועות פרא-רפואיים.
חלקי הפקודה.
בפרק זה הוגדרו בין השאר:
רופא מורשה, הזכאי לעסוק ברפואה, לפי הגדרת החוק הוא מי שיש לו רישיון העונה על תנאי הפקודה.
רישיון לעסוק ברפואה יינתן לאזרח ישראלי או תושב קבע, או מי שהגיע לישראל לצורך התמחות או הוזמן לעבוד בבית חולים, אדם הגון, בעל השכלה רפואית, שעמד בבחינות שקבע המנהל, בהתייעצות עם המועצה המדעית או שהיה פטור מבחינות אלו.
אסור למי שאינו רופא כזה לעסוק ברפואה או להתחזות כאחד העוסק ברפואה או לכנות עצמו בשם רופא או מנתח או עוסק ברפואה. חריגים לכלל זה הם רוקח, רופא שיניים או מיילדת העוסקים במקצועם לפי החוקים המתאימים להם, רופא שיניים העוסק בהרדמה וקיבל היתר לכך או לרופא מותר להגדיר עצמו רק באותם תחומים שיש לו הכשרה מתאימה וקיבל אישור מתאים לכך.
אסור לרופא לעסוק בעיסוק שיש בו ניגוד אינטרסים עם עיסוקו כרופא. אסור לו לפרסם עצמו בדרך שיש בה פגיעה במקצוע או שהיא מטעה את הציבור.
רופאים רשאים להחזיק בתרופות וסמים לצורך עבודתם אולם ניפוק תרופות אלו כפוף לאמור בחוק הרוקחים.
החוק מסמיך את שר הבריאות, בתיאום עם ההסתדרות הרפואית, להסדיר את תואר הרופא המומחה ולקבוע מי זכאי לשאת תואר זה.
החוק קובע כי סטז'ר חייב לעמוד בבחינות שייקבעו בהתייעצות עם המועצה המדעית ובאישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת.
החוק מסמיך את שר הבריאות, בתיאום עם ההסתדרות הרפואית, למנות ועדה מייעצת לעניין רישיונות לרופאים. חלק מהסעיפים דנים בדרך מינויה של הוועדה ובסמכויותיה.
החוק מסמיך את הוועדה ואת מנכ"ל משרד הבריאות לשלול את רישיונו של רופא בהתקיים תנאים המוגדרים בחוק.
פרק זה דן באמצעי המשמעת שיש לשר הבריאות כלפי רופאים. הפרק מגדיר מהם המקרים בהם מותר לשר להפעיל את סמכותו ומהם אפשרויות העירעור העומדות בפני הרופא.
טבלת עבירות ועונשן.
M24 SWS
אדם צ'ארטוריסקי
ברוך ויינשטיין
ברוך ויינשטיין (ו' בתשרי תרנ"ט, 25 בספטמבר 1898 – 12 באפריל 1982) היה פעיל ציוני ובתנועה הרוויזיוניסטית בתקופת היישוב וראשית שנות המדינה, מראשי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בהנהגתו של זאב ז'בוטינסקי, ממיסדי "מפלגת המדינה העברית", וציר בקונגרסים הציוניים בבזל (1931), פראג (1933), לוצרן (1935), ציריך (1937), ז'נבה (1939) ובזל (1946).
תולדותיו.
ברוסיה - 1898–1924.
ברוך ויינשטיין נולד, בעיר באלטה, שבפלך פודוליה שבאימפריה הרוסית,לבתיה (בת יוסף קרייז) ולשמואל. בילדותו עקרה המשפחה לעיר הנמל אודסה, היות שהאב שמואל היה סוחר תבואה ובעל טחנת קמח בעיר. ויינשטיין סיים בעיר את לימודיו התיכוניים ורכש השכלה משפטית במכללה בעיר נובוסיבירסק.
הוא הצטרף לארגון הנוער הציוני "הסתדרות" שנוסד בשנת 1907, ומרכזו היה באודסה, וריכז בשורותיו תלמידי בתי ספר תיכוניים. ב"הסתדרות" הכיר את שלמה יעקבי, לימים יד ימינו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.