לאחר ההטמעה המדורגת של השינויים נבנה אב טיפוס חדש, בו שולבו כל השינויים שיעילותם הוכחה באב טיפוס הראשון. לאחר 200 שעות של מבחני טיסה שנערכו כדי לוודא שהשינויים אכן תורמים לתכונות הטיסה של המטוס ואינם פוגעים בהן, שולבו שינויים נוספים, ובהם: הוספת מושב מפלט "אפס-אפס" (שבו ניתן לבצע הפלטה יעילה גם בגובה אפס ובמהירות אפס) עבור החניך והמדריך; חופה מוגנת מפני פגיעות ציפורים, לטיסות אימון בגובה נמוך; תכנון מחודש של תא הטייס, כדי להתאים אותו לטייסים בכל המידות; דיחוס בתא הטייס ושיפור המיזוג; תאי אוויוניקה מוגדלים בחלקו האחורי של המטוס לצמצום שעות האחזקה הנדרשות ועוד.
לטענת החברה אבות הטיפוס הבאים שנבנו, ובסופו של דבר המטוס הסדרתי, הם מטוס חדש לגמרי השונה מהותית מהמטוס השווייצרי המקורי. המטוס החדש משלב שיפורים ושינויים רבים, ובהם צגי LCD, אוויוניקה מתקדמת, שינוי בעיצוב הכנף והחרטום כדי לשפר את הראות מתא המדריך, ושינויים רבים נוספים.
עם זכיית המטוס במכרז זכה לסימול T-6, על שם מטוס האימון מתקופת מלחמת העולם השנייה, T-6 טקסאן, ונקרא בהתאם טקסאן II.
כאמור, המטוס נבנה על בסיס המטוס השווייצרי פילאטוס PC-9, עם שינויים והתאמות שונים. דרישות נוספות שהועלו על ידי חיל האוויר והצי וויכוחים בין שני הגופים הביאו לדחיות בייצור המטוס, לגידול של 22% במשקלו, כ-500 ק"ג יותר מהPC-9, ולעלייה במחירו, שגדל מ-3.9 מיליון דולר למטוס על פי ההערכה המקורית לכ-6 מיליון דולר למטוס. רבע ממחירו של המטוס היווה את עלותם של כיסאות המפלט מתוצרת חברת מרטין בייקר.
ב-2005 הוצגה גרסת T-6B. אחד המאפיינים החשובים של גרסה זו הוא "תא (טייס) זכוכית" (Glass Cockpit) מתקדם במיוחד הכולל תצוגה עילית (HUD) המציגה את נתוני הטיסה של המטוס ונתונים ממערכות הניווט והמכ"ם, שישה מסכי תצוגה גדולים ורב תכליתיים (MFD) ומפסקים רב תכליתיים לשליטה על מערכות המטוס הממוקמים על הגאי המטוס (HOTAS).
גרסאות המטוס שסופקו לחיל האוויר היווני, T-6A ו-T-6B מותאמות לנשיאת חימוש, כולל פצצות, רקטות ותותחים בכנפיים. ה-T-6B כולל גם מערכת לאימון מבצעי. גרסה זו יכולה לשמש כמטוס לאימון עיקרי בנשק רב-גוני או אף לשמש כמטוס קל לתקיפה מבצעית, הודות למאפייני הטיסה הטובים ולעודף הדחף הזמין.
שירות מבצעי.
ה-T-6 נכנס לשירות בחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 2000. בשלב הראשון הוכשרו מדריכי הטיסה להפעיל את המטוס, ובהמשך, באוקטובר 2001, הוחל בהכשרת פרחי הטיס, במסלול המשולב הנקרא JPPT (ראשי תיבות של Joint Primary Pilot Training, אימון טיס בסיסי משולב) שבו מוכשרים הטייסים ברמה הבסיסית לפני מיונם לארבעה מסלולי המשך: מסלול הכשרה כטייס קרב הפצצה בחיל האוויר או בצי; מסלול תובלה בחיל האוויר או בצי; מסלול טורבו-פרופ בחיל האוויר או בצי או מסלול מסוקים המשותף לצי ולחיל האוויר. מטוסי ה-T-37 האחרונים של חיל האוויר וה-T-34 האחרונים של הצי הוצאו משירות בקיץ 2009.
בקנדה מופעלת גרסה קנדית של המטוס, CT-156 הרווארד II. המטוס מופעל מבית הספר לטיסה של נאט"ו בקנדה, הנמצא בססקצ'ואן. המטוסים שייכים לחברת CAE ומוחכרים לחיל האוויר המלכותי הקנדי, כאשר האחזקה מתבצעת על ידי חברת בומברדייה הקנדית. המטוסים הקנדיים זהים כמעט לגמרי למטוסים שבשירות ארצות הברית, ופרחי הטייס הקנדיים מתאמנים עליהם בשלבים 2 ו-3 של קורס הטיס, מתוך חמישה.
חיל האוויר העיראקי רכש 15 מטוסי T-6, שסופקו בין דצמבר 2009 ל-דצמבר 2010. שמונה מטוסים נרכשו על ידי ממשלת עיראק, ושבעה ניתנו כסיוע של ארצות הברית. ב-13 במאי 2014 אישרה מחלקת המדינה של ארצות הברית הזמנת 24 מטוסי T-6 מדגם C.
שירות בחיל האוויר הישראלי.
ב-9 ביוני 2008 הודיעה מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקונגרס על תוכנית אפשרית למכירת מטוסי T-6 לישראל. בינואר 2008 נקבע כי שמו של המטוס החדש בחיל האוויר יהיה "עפרוני". ב-7 ביולי 2009 נחתו בישראל ארבעת המטוסים הראשונים, מתוך 25 שהוזמנו. מטוסי העפרוני החליפו את מטוסי הצוקית, גם בתפקידם כמטוסי הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי. מטוסי העפרוני מתוחזקים על ידי חברת אלביט מערכות, במסגרת חוזה שנחתם עם משרד הביטחון שהיקפו 10 מיליון דולר. ב-2013 נמסר על הארכת חוזה האחזקה. בסוף יוני שנת 2020 נמסר על הארכת חוזה האחזקה לחמש שנים הנוספות.
ביולי 2010 נטשה צוערת בקורס טיס את מטוס העפרוני אותו הטיסה, לאחר שסטה מן המסלול בעת הנחיתה. הצוערת, תמר אריאל, נפצעה. מטוסי העפרוני קורקעו בעקבות התאונה לזמן קצר. בספטמבר 2014 קיבל חיל האוויר מטוס חדש במקום המטוס שהתרסק.
בהלת הזהב
לשון ים המלח
לשון ים המלח היא לשון יבשה בין האגן הצפוני של ים המלח לבין האגן הדרומי שלו.
בעבר הייתה הלשון חצי אי, אך עקב שינויי מפלס מי ים המלח, היא מחלקת כיום את הימה לשני חלקים נפרדים. חלקה הצפוני נקרא כף קוסטיגן, על שם החוקר האירי כריסטופר קוסטיגן שחקר את הימה ב-1835, וחלקה הדרומי-מערבי, כף מולינה, על שם תומאס הווארד מולינה, קצין ים באוניית מלחמה בריטית שחקר אף הוא את ים המלח, ב-1847. שניהם נספו מפגעי האקלים בעת שעסקו בחקר הימה. קפטן ויליאם פרנסיס לינץ' מהצי האמריקאי, שסייר וביצע מדידות בים המלח ב-1848, נתן לכפים את שמותיהם. על שמו של לינץ' נקרא מצר לינץ' שהוא המצר שעובר בין הלשון לחוף המערבי של ים המלח (כיום המצר יבש).
השינויים במפלס המים הביאו לשינוי שטח הלשון וגובהה מעל פני ים המלח. ישנן עדויות כי בעבר עברו את ים המלח ברגל או בעזרת בהמות, כאשר חלק מהדרך היה על הלשון. הקצינים האנגליים אירבי ומנגלס כתבו כי בשנת 1812 עברה שיירה בים הרדוד ובלשון, ונאמר להם שאפשר לעבור את הים במקום זה בכל ימות השנה.
תיאור מפורט של הימה מביא הנוסע הנרי בייקר טריסטראם שביקר בארץ ישראל בשנים 1863 - 1864 וכתב את רשמיו בספר "מסע לארץ ישראל".
המונח מקורו בתנ"ך, שם שימש דווקא לציון קצהו הצפוני של ים המלח. לשון ים המלח של ימינו קרויה בערבית "אל-לסאן", והיישוב הסמוך אליה ממזרח הוא הכפר מזרעה, הנזכר כבר במכתבי בר כוכבא.
תכונות הלשון.
מחקרים ותצפיות שנערכו על הלשון, העלו את הממצאים הבאים:
בשנת 1961 נצפתה הופעה של איים ליד חצי האי. האיים נוצרו מהרס צוקי החוואר. אורך שניים מהם הגיע ל-200 מטר. הגורם לכך היה פעולת גלי הים על חופי הלשון. האיים התמוססו עם הזמן.
מסלע הלשון מורכב לסירוגין משכבות דקיקות ובהירות של ארגוניט מהשקעה קיצית ומשכבות כהות יותר של חומר דטריטי (משקע זעיר-גרגיר שמקורו בשחק סלעים ביבשה) מהשקעה חורפית. כך נוצרים הרבדים המכונים על שם הלשון חוואר הלשון. זהו מסלע שונה מחוואר רגיל המוכר משכבות גאולוגיות בישראל, אשר מורכב מחרסית וקירטון. עוד נכלל במסלע גם הליט.
נסיבות היווצרות.
טריסטראם סבר כי היבשה מתקדמת על חשבון הים בפינה הדרומית-מערבית. הוא שיער כי הלשון נוצרה מהיקוות ארבעה נחלים לימה. הוא מוצא תמיכה להשערתו בכך שהחלק הרדוד של האגן הצפוני מתחיל מצפון ללשון. הוא סבר כי הלשון הוא מרבץ של חוואר אשר נסחף מההרים באמצעות הנחלים.
לעומת זאת, הדמיון בין מבנה השכבות של הלשון לבין אלה של הר סדום מראה כי הלשון והר סדום היו קשורים בעבר בקשר יבשתי. הר סדום וחצי-אי הלשון בנויים בעיקר משכבות מלח שהושקעו לפני תצורת הלשון. רק תנודות טקטוניות הביאו לשקיעת האגן הדרומי ולחשיפת הלשון. מכאן שמקור המלח הוא זהה והתצורה שותפה להר ולחצי האי. חוואר הלשון מעל התצורה יכול לנבוע מסחף הנחלים.
גשר אירי
אחנתון (אופרה)
אחנתון היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי המלחין המינימליסטי פיליפ גלאס ב-1983. האופרה מגוללת את סיפור חיו ואמונותיו הדתיות החדשניות של הפרעה אחנתון (אמנחותפ הרביעי). הצגת הבכורה נערכה בבית האופרה של שטוטגרט ב-24 במרץ 1984. משך האופרה הוא כשעתיים.
האופרה היא האחרונה בטרילוגיה של אופרות ביוגרפיות על אישים, שלדברי גלאס, שינו את תפיסת האנושות על העולם בכח חזונם ומעשיהם, וקדמו לה האופרות איינשטיין על החוף על אלברט איינשטיין וסאטיאגרהא על מהאטמה גנדי.
הטקסטים באופרה לקוחים ממקורות היסטוריים שונים מתקופת אחנתון, כגון שיריו של אחנתון, ספר המתים, התכתבויות וצווים שפרסם, והם מבוצעים בשפות המקור - מצרית קדומה, אכדית ועברית עתיקה. את הקטעים מבאר הדובר, אשר מדבר שפה מודרנית.
מוזיקה.
תזמורת האופרה דומה בגודלה לתזמורות מן המאה ה-19, והיא כוללת 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינט, קלרינט-בס, 2 בסונים, שתי קרנות יער, שתי חצוצרות, 2 טרומבונים, טובה, כלי הקשה (3 נגנים), צ'לסטה, 12 כינורות, 8 צ'לי ו-6 קונטרבס.
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה - שנת השלטון הראשונה של אחנתון בתבאי.
מערכה שנייה - השנים 5 - 15 לשלטונו - תבאי ואחנתון
מערכה שלישית- השנה ה-17 לשלטונו והווה - אחנתון
מנהרת רמין
מנהרת רמין על שם הכפר רמין (הנמצא ביציאה מהמנהרה), היא מנהרה לרכבת על מסילת השומרון בצפון השומרון, בסמוך לכפר אל-עטרה. המנהרה נחפרה בידי הטורקים כחלק ממערך מסילות הברזל לצרכים צבאיים שנסלל בארץ ישראל בזמן מלחמת העולם הראשונה. המנהרה, כחלק ממסילת השומרון כולה, אינה פעילה כיום. אורך המנהרה הוא כ-200 מטר.
היסטוריה.
המנהרה נבנתה במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, על ידי המהנדס הגרמני, היינריך אוגוסט מייסנר או כפי שכונה "מייסנר פחה", אשר נחשב ל"חלוץ הרכבות בארץ ישראל ושכנותיה". הוא המומחה אשר תכנן את מסילת הרכבת החיג'אזית.