במערכת הבחירות של 1992 פעל במטה של יצחק רבין כיועץ תקשורת ואיש טלוויזיה וכמו כן במערכת הבחירות להסתדרות של 1994. הוא עבד עם מאשה לובלסקי, עופרה פרידמן ואלי גולדשמידט.
ב-1995 הקים ועמד בראש "מטה הקיבוצים" שאיגד 100 קיבוצים, שחובותיהם לבנקים, כולל ריביות, תפחו לכדי 15 מיליארד שקל. בסיום שנה וחצי של פעילות המטה, תיאר סבר פלוצקר במאמרו בידיעות אחרונות מה- 19.3.96 את פעולת המטה: "...מאז, החבורה של מטה ההתיישבות הצליחה להזיז הר. מה זה הר, היא הזיזה יבשת. קודם כל בדעת הקהל. עד לפני שנה דובר בישראל על החובות הנוראיים שיצרו הקיבוצניקים הבזבזניים ועל המתנות שהם מקבלים מהממשלה המוחקת להם חוב על חשבון כל יתר האזרחים. עכשיו מדברים על הקיבוצניקים המסכנים שהבנקים שיקרו אותם, סחטו אותם, מצצו את דמם והביאו למפלתם. בקיצור, לפני שנה זה היה משבר הקיבוצים, עכשיו זה משבר הבנקים. לפני שנה מילת המפתח הייתה "מחיקת חוב", עכשיו מילת המפתח היא "חיוב יתר"... מה רוצים היום הקיבוצים? הם לא רוצים בדיקת חשבונות, הם רוצים זיכוי ציבורי שיפסיקו לראות בהם גנבים ופושטי רגל. את השינוי הזה בדעת הקהל מטה ההתיישבות כבר השיג. אני מוריד בפניו את הכובע".
לאחר ההצלחה, הציע צפריר ב-1996 להקים את "מפלגת ההתיישבות" על בסיס ציבור "נפגעי הבנקים" במדינה, שהוערך כ-50% על פי סקרים, על מנת לקבוע בחוק את גבולות העמלות והריבית שגובים הבנקים מהציבור (מה שנעשה בחלקו מאוחר הרבה יותר).
בשנת 1998 ניהל את אולפני אלרום ברמת הגולן.
פורום נהלל ופעילות פוליטית.
היה יושב ראש פורום נהלל (נקרא בתחילה "כנס נהלל") של אנשי ההתיישבות העובדת למען ארץ ישראל, אשר הקים מחדש את התנועה למען ארץ ישראל השלמה. נמנה עם מייסדי מפלגת התקווה (אחד ממרכיבי האיחוד הלאומי). התנגד בתקיפות לתוכנית ההתנתקות ולאחריה השתתף באופן פעיל ומוביל בעליות לחומש של מטה חומש תחילה.
רונן הגיע לתמוך בהתיישבות בארץ ישראל בכל מקום, כולל המאחזים ובית השלום בחברון.
ב- ב' שבט תשס"ו ארגן כנס תמיכה ביישוב היהודי בחברון בהשתתפות עשרות מחברי ההתיישבות העובדת, חברי קיבוצים ומושבים מכל הארץ. כולל ליווי מוזיקלי של הזמר אריאל זילבר.
כשביקרו את דניאלה וייס בקשר להתנגדות לפינוי בית השלום, הוא (עם פורום נהלל) היה בין אלה שתמכו בה. הוא ששלף את המשור המכני מרכבו של יואל מרשק ב"תקרית המשור" ליד חוות סקאלי.
צפריר ובעז העצני הוזמנו להצטרף למועצת יש"ע המתחדשת בשנת 2007. יחד עם משה לשם ונעם ארנון. אולם הם התפטרו ממנה תוך זמן קצר עקב חילוקי דעות לגבי עקרונות הפעולה.
ערוץ ההיסטוריה הישראלית.
ב-2000 נמנה עם יוזמי "ערוץ ההיסטוריה הישראלית". הוא הקים חברה בע"מ בשם זה, וגייס למטרה זו את אבישי כפיר (קצין צנחנים לשעבר ובוגר לימודי טלוויזיה אף הוא, מפיק ובמאי של סרטים תיעודיים רבים וכמו כן (2009) יו"ר הנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים) לשמש כסמנכ"ל תוכן בערוץ. כמו כן נכנס שאול לוי לתפקיד סמנכ"ל הכספים. כמלווי הערוץ הוא גייס את מאיר פעיל, יצחק נבון, עזריה אלון, חיים גורי, חיים חפר ועמוס חורב. הוא אסף קטעי סרטים היסטוריים בנושאי ארץ ישראל והגיע ל-8,000 שעות תיעודיות, המקוטלגות על פי נושאים באופן ממוחשב. הוא עסק באיסוף השקעות לערוץ, הגדרת תכנים ומטרות וכמו כן התכוון שהערוץ ייצור באופן רציף חומר תיעודי מקורי בנושאים ישראל, היסטוריה יהודית וציונות.
קללת אדריאנוס.
רונן יצר סרט תיעודי בשם "קללת אדריאנוס", אך לא הספיק לסיימו. בדצמבר 2014 שודרה בערוץ 1 מיני סדרה תיעודית בשני חלקים בעלת אותו שם, בהשתתפות מומחים, היסטוריונים וחוקרים ישראלים, פלסטינים, בריטים ואמריקאים, המבוססת על הפרויקט של רונן, שנערך ובוים בידי נעם יבור. אך המסר שמועבר בו שונה מהמסר שניסה רונן להעביר בסרטו. המזרחן מרדכי קידר טען שהסרט "הוא בגידה בזכרו של צפריר ובפעלו, כי הסרט מציג את "שני הנרטיבים" הישראלי והפלסטיני כשווי ערך, כשתי אמיתות, בדיוק הדבר שצפריר נלחם נגדו" ואילו ידע שזו תהיה התוצאה לא היה משתתף בו. קידר הוסיף וטען ששאל את אחד מהאנשים שהשתתפו בהכנת הסרט לפשר "העיוות" ונענה כי: "בישראל לא ניתן לקבל תקציבים להפקת סרטים המציגים באורח חיובי רק את הצד הציוני, ושלא יתנו מקום מקביל לצד הפלסטיני". בעקבות כך, הועלו ליוטיוב שמונה פרקים תחת השם "קללת אדריאנוס", שנערכו על ידי חברו של רונן, אילון ירדן, מתוך הטיוטה המקורית שרונן הספיק להכין לפני מותו, בהם הוא גם מקריין.
מהטענות בסרט:
צייטגייסט (תנועה)
תנועת הצַיִיטְגַיִיסְט (The Zeitgeist Movement) היא תנועה שורשית עולמית שהוקמה בשנת 2008. התנועה שואפת לשינוי חברתי-כלכלי על ידי מעבר לכלכלה שאין בה שימוש בכסף, אין בעלות על רכוש, ואף אין בה שימוש בסחר חליפין. שיטה זו מכונה על ידי התנועה "מודל כלכלי מבוסס משאבים", והרעיון המרכזי בה הוא התבססות הכלכלה על המשאבים החומריים הזמינים בכל רגע נתון. פירוש המילה "צייטגייסט" (בגרמנית: Zeitgeist) הוא "הלך הזמן" או "רוח התקופה".
התנועה החלה כזרוע התקשורתית והאקטיביסטית של הארגון "פרויקט ונוס" אך השיוך בין הארגונים חדל לאחר כ-3 שנים של שיתוף פעולה. התנועה רואה את תפקידה כחינוכי בעיקר, ופועלת באמצעות עריכת הרצאות, מפגשים ודרכי הסברה נוספות. בשנת 2007, מייסדה הפיק את הסרט "צייטגייסט".
הקמת התנועה ופעילותה.
התנועה הוקמה בארצות הברית בסוף 2008 על ידי האקטיביסט והתסריטאי האמריקאי פיטר ג'וזף (באנגלית: Peter Joseph, נולד ב-1978 בצפון קרוליינה, ארצות הברית), לאחר שהפיק את הסרטים הדוקומנטריים: "צייטגייסט, הסרט" (2007) ו"צייטגייסט: תוספת" (2008).
התנועה פועלת באמצעות הרצאות ופרסומים בעיתונים ומגזיני מדע וכלכלה. ב-2012, התנועה קיבלה חשיפה בישראל ומייסדה התראיין בכלי תקשורת מקומיים.
ב-13 במרץ, מציינת התנועה את "יום צייטגייסט", שבו היא מקיימת אירועי הסברה וחינוך.
עיקרי התנועה והשקפותיה.
"חוקי הטבע".
אנשי תנועת צייטגייסט סוברים שתפיסות של לאום, גזע, דת, אמונה ומעמד הן הבחנות שקריות שעבר זמנן, והם טוענים כי רעיונות כאלה, המפרידים בין בני אדם, מפריעים להתקדמות חברתית ולהתפתחותה של החברה. לטענת התנועה, לא ניתן ליצור חברה בת-קיימא אם היא לא תתאים עצמה לחוקים הבאים:
תחום הכלכלה.
ז'ק פרסקו, מייסד פרויקט ונוס, טוען כי כיום אין התעשייה מסוגלת לספק את צורכי האנושות כולה משום שהיא מתבססת על רווח כלכלי. לראייתו, מערכת זו מנציחה את בעיות המחסור עקב רווחיותן הכלכלית הנובעת מחוקי השוק החופשי המתבססים על היצע וביקוש. פרסקו טוען כי בידי האנושות המשאבים והידע הטכנולוגי הנדרש למנוע כל סוג של עוני ורעב ולספק רמת חיים גבוהה יותר משל עשירי החברה כיום לכל בני האדם, וכי השימוש בכסף מונע זאת. הוא מציע להפחית את שעות העבודה ולהעביר בהדרגה את העבודות לידי מכונות. כמו כן הוא מציע להקים "מרכזי גישה" שבהם אנשים יוכלו לקבל מזון, עזרים, טיפול רפואי, חינוך וכדומה - ללא תשלום. בדרך זו, לטענתו, יופחתו רוב הפשעים ומעשי השחיתות, הנוצרים לדעתו בשל הצורך ברווח כלכלי. פרסקו מכנה השקפה זו בכינוי "כלכלה מבוססת משאבים".
פרסקו מצדד באסכולה הביהביוריסטית הטוענת כי התנהגות האדם היא תוצר של הסביבה וכי הסביבה היא גורם מכריע יותר מגנטיקה. הוא טוען כי הדעה שבני האדם חמדנים מטבעם, עצלנים מטבעם, או נוטים לאלימות מטבעם היא שגויה, וכי אם תעוצב הסביבה בדרך שתמנע התנהגויות אלה, הן לא יתקיימו.
פרסקו רואה את כוכב הלכת כמערכת הוליסטית ולכן מאמין שיש צורך בראייה מערכתית לניהול המשאבים של הפלנטה לצורך ייצור מוצרים ושירותים עבור בני האדם באופן היעיל ביותר, תוך שמירה על הסביבה. כחלק מתוכניתו לייעל את העולם ולמנוע בזבוז משאבים, פרסקו דוגל בביטול רוב המקצועות כיום, ביטול תחרות שוק והפחתה דרסטית של כמות החברות שמייצרות את אותו מוצר - במקום זאת ייצרו מוצר אחד בצורה איכותית, ייצרו רק מזון בריא ומזין, יעברו לטכנולוגיה ירוקה והערים והתחבורה יעוצבו מחדש.
הפיצול בין צייטגייסט לפרויקט ונוס.
החל מאפריל 2011, הארגון "פרויקט ונוס" הודיע על ניתוק מתנועת צייטגייסט, והודיע כי היא אינה מייצגת אותו עוד.
ביקורת.
יש הטוענים, כי חזונה של התנועה הוא חזון אוטופי קומוניסטי או כי יישום שיטתה יוביל להקמת חברה בה ישרור משטר דיקטטורי ושלטון המורכב ממדענים. מההיבט הכלכלי הועלה, כי תכנון מרכזי על ידי מערכת ממוחשבת אינו אפשרי בשל מחלוקת החישוב הכלכלי. עוד נטען כי "עריכת סקר" אשר ניתוח תוצאותיו יניב את כמות המשאבים בעולם, אינה ריאלית, כמו גם השימוש בסקרים תקופתיים להזנת רצונות הצרכן; ויתרה מכך, כי הטכנולוגיה, שלפיה לא יהיה על האדם לעבוד, רחוקה מלהיות זמינה כיום. עוד טוענים, כי בהיעדר תמריץ לעבוד, המלאכות הנדרשות לא יבוצעו. בנוסף יש הרואים בתנועה כת חילונית בדומה לכתות קומוניסטיות שונות שהיו בעבר .
עזרה לשף
"מופע הסיוע לשף" (באנגלית: Chef Aid) הוא הפרק ה-27 בקומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק". הוא שודר לראשונה ב-7 באוקטובר 1998, במסגרת עונתה השנייה של הסדרה.
הפרק מציג פרודיה על המשפט שבו זוּכּה או. ג'יי. סימפסון מאשמת רצח, ובפרט על עורך הדין ג'וני קוקרן שייצג את סימפסון במשפט, תוך הצגתה של אסטרטגיה משפטית פרודית בשם "הגנת צ'ובאקה".
בעקבות הפרק, בו התארחו מספר מוזיקאים בעלי שם, יצא לאור אלבום ראשון המבוסס על המוזיקה ב"סאות' פארק", בשם "". האלבום כולל גרסאות מורחבות של הקטעים המוזיקליים המופיעים בפרק שהוקלטו במיוחד עבור האלבום.
עלילה.