בין עבודות הוויטראז' הרבות שיצרה בישראל נמנות חלונות ב"בית אריאל" בירושלים, המתארים את ששת ימי הבריאה, 27 חלונות ויטראז' בכנסייה הלותרנית בעיר העתיקה בירושלים וקירות זכוכית באולם הכניסה למרכז הקליטה בלוד ובכפר סבא. כמו כן לימדה בסמינר הקיבוצים.
אחרית ימיה.
בשנת 1988 הזוג מרכוס עבר להתגורר בירוחם בעקבות חלום של אנה, שבו שמעה קול האומר לה לעבור לירוחם מבלי שידעה עד אז על קיומו של מקום זה.
נופי המדבר נתנו לאנה השראה ובשנותיה האחרונות היא הרבתה לצייר את הנופים המיוחדים – טבעיים ומעשי אדם – המצויים בקרבת ירוחם, בין המכתש הגדול לאגם ירוחם וכן ברחבי הנגב.
אנה תרמה לירוחם בדרכים שונות: ציורי קיר שלה מעטרים מוסדות ציבור בעיירה, ביניהם בית הכנסת "אפיקים בנגב", שם הייתה אחראית על עיצוב וציור החלונות הצבעוניים והפרוכות המיוחדות. תערוכה של יצירותיה "מנופי הנגב" מוצגת בספריה העירונית.
ובסמינר הקיבוצים.
במהלך פעילותה הציגה את ציוריה בלמעלה מעשרים תערוכות יחיד בערים שונות בגרמניה ובישראל, וכן השתתפה בכ-20 תערוכות קבוצתיות שונות בגרמניה, שווייץ וישראל.
הבמאית נעמה מרקוביץ’ הפיקה בשנת 2001 את הסרט התיעודי "לכתך אחרי במדבר" העוסק בבני הזוג מרכוס ופועלם בירוחם.
אנה נפטרה ביום שני, ב' בניסן תשס"ה, בירוחם, כחודשיים לפני יום הולדתה ה-91. היא נקברה בבית הקברות בהר הזיתים, לא רחוק מהמקום בו התגוררה בעבר. היא הותירה אחריה את בעלה ושלושה ילדים. בנה, דירק אנדרש, יליד שנת 1950, גם הוא צייר.
מרכוס עצמה תיעדה את יצירותיה במהלך חייה החל משנת 1932 (כשהייתה בת 18) – רישום של כל יצירה שלה, באיזו טכניקה נוצרה ובאיזו שנה. בהמשך היא אף תיעדה היכן נמצאת כל יצירה – כלומר למי נמכרה. יצירותיה מהתקופה הנאצית לא נרשמו כלל כיוון שהייתה מצויה בסכנת רדיפה.
עבודותיה של אנה פזורות במוסדות ציבור ובתי תפילה ברחבי אירופה וישראל. מדובר בכ-20 חלונות צבעוניים בחו"ל וכ-7 בישראל.
תערוכות מיצירותיה מוצגות מדי שנה במרכז במידב"ר (בית מדרש יוצר בירוחם) שבפעילותו לקחו בני הזוג מרכוס חלק פעיל.
טויס אר אס
טויס אר אס (באנגלית: Toys "R" Us, משמע "צעצועים זה אנחנו"; האות R כתובה הפוך, Toys Я Us) היא רשת צעצועים. הרשת הפעילה בעבר 735 סניפים בארצות הברית. סניף הדגל של הרשת בכיכר טיימס בניו יורק היה חנות הצעצועים הגדולה בעולם. בישראל מפעילה הרשת כ-26 סניפים (נכון ל-2021) מאז שנת 1995 באמצעות זיכיון שמוחזק בידי חברת פישמן רשתות.
בספטמבר 2017 הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל (צ'פטר 11) עקב חובות בהיקף 5 מיליארד דולר. במרץ 2018 הודיעה סופית על סגירה של כל חנויותיה בארצות הברית עקב קשיים כלכליים, מרבית החנויות נסגרו במהלך הקיץ של אותה שנה. החנות האחרונה נסגרה ב-29 בנובמבר 2018. החברה ממשיכה לפעול כמנהלת הזיכיונות לפעילות הבינלאומית של הרשת מחוץ לארצות הברית. סניפי הרשת פועלים (נכון ל-2021) בכ-27 ארצות ברחבי העולם (כולל בישראל), בעיקר ביבשת אסיה.
היסטוריה.
ב-1948 הקים צ'ארלס לזרוס, יזם צעיר בן 25 שרק חזר ממלחמת העולם השנייה ובן לאב מוכר אופניים משומשות, חנות לרהיטי תינוקות בשם Children's Supermart בוושינגטון די. סי.. לקוחותיו ביקשו ממנו למכור בחנות גם צעצועים לתינוקות, ואחר כך גם צעצועי ילדים. כעבור זמן קצר גילה את הפוטנציאל הכלכלי הטמון במכירת צעצועים והחל להתרכז רק באפיק זה. בסוף שנות החמישים החל להפעיל את החנות במודל של סופרמרקט, כך שניתן לבחור מוצרים באופן עצמאי ולשלם בקופה.
עם פתיחת החנות השנייה, ב-1957, אימץ את השם Toys"R"Us, עם האות R הפוכה. צ'ארלס הרחיב את הרשת, וב-1966, כשהיא מונה 4 סניפים מכר את החזקותיו בה לחברת Interstate Stores אך המשיך לעמוד בראשה. ב-1974 פשטה חברת Interstate את הרגל, וצ'ארלס נקרא לעמוד בראשה, ותוך מספר שנים הבריא את החברה ושינה את שמה ל-Toys"R"Us. ב-1978 הונפקה והפכה לחברה ציבורית. ב-1984 הוקמו שני הסניפים הראשונים מחוץ לארצות הברית, בסינגפור ובקנדה. ב-1994 לזרוס פרש מניהול החברה אך ממשיך לעמוד בראשות מועצת המנהלים.
בשנת 1990 נכנסה החברה לפעילות באירופה.
ב-18 בספטמבר 2017 החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל (chapter 11) בארצות הברית. מנכ"ל החברה, דייב ברנדון, הודיע כי כ-1,600 החנויות הפזורות ברחבי העולם ימשיכו לפעול כרגיל. במרץ 2018 הודיעה החברה על סגירתן של כל החנויות ברחבי ארצות הברית.
באוקטובר 2018, קבוצת משקיעים זכתה במכרז לרכישת נכסיה של טויס אר אס בארצות הברית, ואמרה כי היא מעדיפה להקים לתחיה מחדש את רשת הצעצועים מאשר למכור את חלקיה. ביוני 2019 דיווחה טויס אר אס על חזרה לפעילות בארצות הברית בעונת החגים, עם פתיחתם של אתר מקוון ושש חנויות. החנויות המתוכננות היו אמורות להשתרע על שטח של כ–1,000 מ"ר, שליש מגודלן של חנויות הענק שהיו לרשת לפני סגירתה. לבסוף פתחה הרשת רק שתי חנויות, בניו ג'רזי וביוסטון. אולם בעקבות מגפת הקורונה הם סבלו מהפסדים כספיים ונסגרו בתחילת 2021. ביולי באותה השנה הכריזו בעלי החברה על הקמת סניף מחודש שעתיד לקום בארצות הברית.
בישראל.
הרשת נכנסה לישראל בשנת 1994 כאשר ליאון קופלר, מבעלי סופר-פארם, יחד עם אנשי העסקים דייוויד סולומון ודני קלמנסון חתמו על הסכם זיכיון עם הרשת הבינלאומית. הסניף הראשון של הרשת נפתח ב-1995 בחיפה. אך עם תחילת פעילות הרשת בישראל פרץ סכסוך בין השותפים. סולומון טען שקופלר הקצה לעצמו חלק גדול יותר ממניות החברה בעלת הזיכיון, ולא לפי ההסכם המקורי ביניהם. הסכסוך נידון בפני בורר וקופלר המשיך להחזיק ברוב המניות. במאי 1997 נפגש קופלר עם שר המסחר והתעשייה נתן שרנסקי כדי לבקש אישור לייבא מוצרים שלא לפי התקן הישראלי.
בנובמבר 1998 נחתם הסכם למיזוג עם רשת "היפרטוי", רשת צעצועים מתחרה בבעלות קבוצת פישמן שהוקמה בשנת 1992. רשת "טויס אר אס" הפעילה באותה עת 5 חנויות ו"היפרטוי" 14 חנויות. הרשת הממוזגת כולה החלה לפעול תחת המותג "טויס אר אס". בשנת 1999 החלה הרשת למכור בחלק מחנויותה גם מוצרי תינוקות תחת המותג "בייביס אר אס".
בשנת 2001 עברה הרשת לראשונה מאז כניסתה לישראל לרווח. בקיץ 2002 החלה הרשת למכור גם ספרי לימוד.
בתחילת 2008 מכר ליאון קופלר את חלקו ברשת לאליעזר פישמן. ביוני 2010 רכש פישמן גם את הרשת המתחרה הפיראט האדום. בינואר 2011 דווח כי פישמן נאלץ למכור את רשת "הפיראט האדום", בעקבות דרישת טויס אר אס, אם ברצונו להמשיך להחזיק בזיכיון הרשת בישראל. בפועל המשיך פישמן להחזיק ברשת, שפועלת בנפרד באמצעות זכיינים.
בשנת 2017 פשיטת הרגל של הרשת בארצות הברית לא השפיעה על הרשת בישראל, שהיא זכיין של חברה בת של טויס אר אס, שהיא חברה רווחית בפני עצמה.
ביוני 2017 הוכרז פישמן כפושט רגל. הבעלות על 55% מהרשת עברה לבנקים הנושים של פישמן. באפריל 2021 הציעו הבנקים למכירה את הרשת כחלק מקבוצת "פישמן רשתות".
המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית
באסטון
מייסאו בסטון
כוית
אנתפאצ'ה
אתיופיק
אתיופיק (Ethiopiques) היא סדרת אלבומי מוזיקה של מוזיקאים מאתיופיה ומאריתריאה. רבים מהתקליטורים בסדרה הם אלבומי אוסף של יצירות משנות השישים והשבעים של המאה העשרים, תקופה המכונה "תור הזהב של המוזיקה האתיופית". עם זאת, מופיעות בה גם יצירות מסורתיות של קבוצות אתניות שונות באתיופיה, וכן הקלטות חדשות.
חברת התקליטים הפריזאית "Buda Musique", המתמחה במוזיקת עולם, החלה בהוצאת הסדרה בשנת 1997. עד ספטמבר 2007 יצאו עשרים ושלושה אלבומים בסדרה, בעריכת פרנסיס פלסטו, מחבר הספר "סווינג חבשי" (Abyssinie Swing). פלסטו נמנע מלכלול בסדרה מוזיקת פופ מבוססת סינתיסייזרים, שפשטה באתיופיה במהלך שנות התשעים וזכתה לכינוי "הסרטן של המוזיקה האתיופית".
הסדרה תרמה להפצת סגנון הג'אז האתיופי (אתיו-ג'אז) לאזניים מערביות וזכתה לשבחים מאמנים כג'ון זורן, פטי סמית', אלביס קוסטלו ועוד. בזכותה נוצרו שיתופי פעולה בין הלהקה האנרכיסטית ההולנדית The Ex לבין הסקסופוניסט האתיופי הנודע גטאצ'וו מקוריה, ובין הרכב הג'אז האמריקאי Either/Orchestra לבין נגן הוויברפון מולטו אסטטקה ורבים אחרים. בשנת 2004 הוזמנו ה-Either/Orchestra לפסטיבל המוזיקה האתיופית באדיס אבבה, הופעה ראשונה של תזמורת ג'אז אמריקאית באתיופיה מאז ביקורו של דיוק אלינגטון בשנת 1973. ההופעה המוצלחת, בה התארחו המוזיקאים מולטו אסטטקה וגטטצ'ו מקוריה וזמרים נוספים, יצאה באלבום כפול מספר 20 בסדרת אתיופיק. פסקול הסרט פרחים שבורים של ג'ים ג'ארמוש כולל רבים מלחניו של אסטטקה, שיצאו באלבום הרביעי בסדרה.
טויס-אר-אס
Toys &quot;R&quot; Us
איידס בתאילנד
תאילנד היא מקרה ייחודי מבחינת יחסה למחלת האיידס, בכך שממשלתה מייחסת למלחמה בנגיף חשיבות רבה, ומנהלת תוכנית אפקטיבית למניעה של התפשטות המחלה.
תחילת תופעת האיידס בתאילנד.
תופעת האיידס הופיעה בתאילנד לראשונה באמצע שנות השמונים, כשהמקרה הראשון תועד רשמית בשנת 1984. עד אז, לפי החוקרת קרלה ואן קרוויג'ק, שחקרה את תופעת האיידס בענף הזנות בבנגקוק ב-1989-1990, נחשבה המחלה למחלה של 'פאראנג' (Farang), מערביים, ואכן מקרי ההדבקות היו מעטים ואפיינו בעיקר זרים שחיו בתאילנד (כמו גם הומוסקסואלים ומשתמשי סמים קשים). הפרלמנט התאילנדי אף הציע להתנות כניסה של זרים למדינה בבדיקת איידס. כתוצאה מכך המודעות למחלה הייתה נמוכה, ואף נפוץ המיתוס, לפיו תאילנדים אינם נושאים את הנגיף.
שינוי היחס הציבורי למחלה.