בכל מתכת יש אלקטרון אחד או שנים בכל אטום החופשיים לנוע מאטום לאטום. לעיתים מתייחסים לזה כ"ים של אלקטרונים". המהירויות שלהם מתפלגות באופן סטטיסטי, לא אחיד, ומדי פעם לאלקטרון תהיה מספיק מהירות לצאת מהמתכת מבלי להימשך חזרה פנימה. הגודל המינימלי של האנרגיה הנדרשת לאלקטרון לעזוב את המשטח נקרא "פונקציית עבודה". פונקציית העבודה היא תכונה של המתכת ועבור רוב המתכות היא בסדר גודל של כמה אלקטרון וולט. זרמים תרמיונים יכול להיות מוגברים על ידי הפחתת פונקציית העבודה. המטרה הרצויה הזאת יכולה להיות מושגת גם על ידי ציפוי חוט הלהט בשכבת תחמוצת כלשהי.
ב-1901, אוון ויליאמס ריצ'רדסון פרסם את תוצאות הניסוי שלו. הזרם מהחוט המחומם נראה כתלות אקספוננציאלית בטמפרטורה של החוט בצורה הדומה למשוואת ארניוס (Arrhenius). הצורה המודרנית של החוק (שהודגמה על ידי סול דושמן ב-1923, ולכן לפעמים קרויה משוואת ריצ'רדסון-דושמן) טוען כי הצפיפות של הזרם הנפלט J היא ביחס ריבועי לטמפרטורה T במשוואה:
formula_1
כאשר T היא טמפרטורת המתכת בקלווין, W היא פונקציית העבודה של המתכת, k הוא קבוע בולצמן, ו-A הוא קבוע יחסות הידוע כקבוע ריצ'רדסון, ומתקבל מהנוסחה:
formula_2
כאשר m ו e הם המסה והמטען של האלקטרון, k - קבוע בולצמן, c - מהירות האור בריק, ו-h הוא קבוע פלאנק.
בעוד ל A יש ערך תאורטי קבוע, בפועל הערך תלוי משמעותית בחומר הנבדק.
בגלל התלות האקספוננציאלית, הזרם גדל במהירות עם עליית הטמפרטורה כאשר formula_3
למשוואת הפליטה התרמיונית יש חשיבות עיקרית באלקטרוניקה, בעיקר בטכנולוגיה שמשתמשת בשפופרות ריק ( כגון מסכי CRT - טלוויזיות, מסכי מחשב).
Piece of Me (שיר של בריטני ספירס)
Piece of Me (בעברית: חלק ממני) הוא הסינגל השני מתוך Blackout, אלבומה של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. השיר נכתב על ידי בריטני ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד. הסינגל אמנם הושמע ברדיו החל מסוף שנת 2007 בצורה לא רשמית אך הצליח להתברג אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום 2 במצעד הפזמונים הבריטי, וכמו כן לעשרת הגדולים במצעדי מדינות אירופאיות שונות, וכל זאת, לפני יציאתו הרשמית בשלהיי שנת 2008.
השיר היווה נקודת מפנה משמעותית בקריירה של ספירס, לאחר המפולת שידעו חייה החל משנת 2006, ואף מסמל את חזרתה של ספירס אל דרך הישר ולפעילות שגרתית, בשל זכייתו בטקס הVMA של שנת 2008 בשלושה פרסים; "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הפופ של השנה", והפרס החשוב ביותר "קליפ השנה". בזכות הזכייה בשלושת הפרסים בערב אחד, שבה ההתמקדות מחייה האישיים של ספירס אל הקריירה המשגשגת שלה.
רקע וכתיבה.
השיר, אשר נכתב על ידי ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד מספר על חייה של ספירס לאור הזרקורים. השיר עוסק באירועים כמו צילומי הפפראצי של ספירס ללא לבוש תחתון, בכך שבכל יום צצה דרמה נוספת בחייה, בכך שנהגה עם יד אחת על ההגה וביד השנייה החזיקה את תינוקה וגם בכך שצלמי הפפראצי מעצבנים אותה. הפזמון של השיר אומר כי ספירס נתפסת כ"גברת החיים הטובים", שעל כל מעשה שלה נאמר "אלוהים אדירים", על מוכרי עיתוני הרכילות שצועקים מדי יום "Extra! Extra! this just in" ועל הטענות בתחילת הקריירה כי היא סובלת מהפרעות אכילה.
לפני יציאת האלבום לאור, בביקורות מוקדמות לאלבום, נכתב כי השיר הוא השיר המועדף על ידי המבקרים. מגזין "Entertainment Weekly" ומגזין ה"בילבורד" שיבחו את השיר, about.com כתב כי השיר מבריק ולכן המאזינים ירצו לשמוע אותו, ומגזין המוזיקה "רולינג סטון" הכניס את השיר למקום ה-15 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2007 וכתבו כי כל אחד חייב להאזין לשיר.
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר צולם בין ה-27 ל-28 בנובמבר במועדון לילה בהוליווד והושקע בו סכום של כ-500,000$. (אחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים) זהו הקליפ היקר ביותר של ספירס מאז הקליפ לסינגל "Toxic" אשר הושקעו בו כמיליון דולרים. הקליפ בוים על ידי ויין איזהם, אשר עבד עם ספירס גם בקליפ ל-"I'm Not a Girl, Not Yet a Woman". הקליפ שודר בהופעת בכורה בתוכנית TRL ב-14 בדצמבר 2007.
הקליפ נפתח בספירס המתכוננת למסיבה עם חברותיה, וצלמי פפראצי מחכים מחוץ לביתה. כשספירס יוצאת עם חברותיה, כולן לבושות בפאות בלונדיניות, על מנת להטעות את הצלמים. (בין לבין מופעה ספירס על גבי שערי עיתונים) במסיבה מכירה ספירס בחור ומתחילה לרקוד עמו עד שהיא מגלה שהוא צלם פפראצי במסווה, ואז היא כותבת לו "sucker" (פראייר) על המצח עם שפתון. לקראת סוף הקליפ ספירס וחברותיה נראות רוקדות בשירותי הנשים במועדון ספירס עם שיער אסוף ולהבזקים פזור. לאחר בכן ניראות בדירתה צופות בחדשות המדווחות על האירוע וספירס מגחכת.
לקליפ יש שתי גרסאות: גרסת ארצות הברית וגרסה בינלאומית. הגרסה הבינלאומית מכילה סצנות של בריטני עם פאה.
הווידאו קליפ זכה ל-119 מיליון צפיות באתר יוטיוב נכון לאפריל 2020.
צמא
תחושת צמא היא תשוקה מודעת לשתיית מים. צמא מהווה חלק חשוב במנגנון ויסות משק המים בגוף, במצבים של הפרת האיזון לכיוון של חוסר במים, מתעוררת תחושת צמא.
מאפייני הצמא.
הגורם העיקרי ליצירת צמא הוא עליה באוסמולריות של נוזלי הגוף, המעידה על ירידה בנפח המים בגוף.
במוח נמצאים מספר אזורים שהפעלתם גורמת לתחושת צמא. אלו נמצאים בקדמת החדר השלישי של המוח ובגרעין הפראופטי (Preoptic nucleus) שבהיפותלמוס. אזורים אלו מכונים מרכז הצמא.
אל מרכז הצמא שבמוח, מגיעים גירויים מאוסמורצפטורים המנטרים את כמות המומסים בפלזמת הדם ובנוזל מוחי שדרתי. במקביל להשפעתם על מרכז הצמא, גורמים האוסמורצפטורים לשחרור הורמון נוגד השתנה הפועל להקטנת איבוד מים בשתן. מרכז הצמא מופעל גם על ידי ירידה בנפח הדם, עליה ברמת אנגיוטנסין II ותחושת יובש בפה וברירית הוושט. מנגד, הרחבה של דפנות מערכת העיכול המעידה על כניסת מזון ומים, מדכאת את פעילות מרכז הצמא.
מכל הגורמים המשפיעים על פעילות מרכז הצמא, המשמעותית ביותר היא רמת האוסמולריות של הנוזל החוץ-תאי. די בשינוי של כאחוז וחצי באוסמולריות כדי לעורר תחושת צמא.
מישל אקרס
מישל אקרס (באנגלית: Michelle Akers; נולדה ב-1 בפברואר 1966 בקליפורניה) היא כדורגלנית אמריקאית, שנחשבת לאחת משחקניות הכדורגל הטובות בכל הזמנים.
קריירה.
כבר כשהתחילה לשחק כדורגל, בתקופת התיכון, זכתה אקרס להיות חברה שלוש שנים בנבחרת ה-All-American של התיכונים. לאחר התיכון, עברה אקרס לאוניברסיטת מרכז פלורידה, שם זכתה להיות חברה ארבע שנים בנבחרת ה-All-American של הקולג'ים. בעונת , היא זכתה בתואר ספורטאית השנה של האוניברסיטה, ובעונה לפני כן זכתה בפרס הרמן. לאחר שעזבה את האוניברסיטה, הוחלט שהחולצה מספר 10 של אקרס, תוצא מהמחזור ואף שחקן לא יוכל ללבוש אותה שוב.
ב-18 באוגוסט 1985, זכתה אקרס להיות אחת מהכדורגלניות ששיחקו במשחק הראשון אי פעם של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בהפסד 1-0 לאיטליה. יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2.
משנת 1985 ועד 1990 כבשה אקרס 15 שערים ב-24 משחקי נבחרת. בשנת 1991 קבעה שיא נבחרת כאשר כבשה 26 שערים בשנה אחת. בגביע העולם 1991, יצרה אקרס ביחד עם חברותיה לנבחרת - אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. היא עצמה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם עשרה כיבושים. בגמר, נגד נבחרת נורווגיה, כבשה אקרס צמד והעניקה את הגביע לארצות הברית.
בשנת 1996 הייתה אקרס חברה בנבחרת ארצות הברית שזכתה בטורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת אטלנטה. ב-7 ביוני 1998, זכתה אקרס בתואר המצוינות של פיפ"א (התואר הגבוה ביותר של פיפ"א) על תרומתה לכדורגל העולמי. שנה לאחר מכן, בגביע העולם 1999, הובילה אקרס את נבחרתה לזכייה שנייה בגביע העולמי.
זמן קצר לפני אולימפיאדת סידני 2000 החליטה אקרס לפרוש מכדורגל מקצועני. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים.
מאז פרישתה ממשיכה אקרס לתמוך בעידוד כדורגל הנשים ובטיפוחו. בנוסף פרסמה מספר ספרים, כולל ביוגרפיה אישית על מלחמתה בתסמונת העייפות הכרונית.
בשנת 2002 נבחרה בצוותא עם סון ון הסינית בתואר כדורגלנית המאה מטעם פיפ"א.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 2004, נבחרה אקרס ביחד עם חברתה לנבחרת, מיה האם, להיכנס לרשימת פיפ"א 100 - 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. אקרס והאם היו שתי הנשים היחידות ברשימה זו. באותה השנה, אקרס נכנסה להיכל התהילה הלאומי, ביחד עם אריק וינלדה ופול קליגיורי.
טבח שכא
טבח שכא (בערבית: مذبحة شكا) הוא טבח שביצעו לוחמים פלסטינים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ב-5 ביולי 1976, בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, בנוצרים מארונים תושבי העיירה שכא שבצפון לבנון. בטבח זה נרצחו למעלה מ-117 נוצרים מארונים, רבים נפצעו, ורכוש רב נהרס והושחת.
רקע.
העיירה שכא שוכנת לחוף הים התיכון, בנפת בתרון שבמחוז צפון לבנון, דרומית לעיר הנמל טריפולי וכ-15 קילומטר מהעיר בתרון. אוכלוסיית העיירה נוצרית מארונית, ובמקום מוסדות דת מארוניים ובתי ספר דתיים.