אילְף ופֶּטרוֹב (ברוסית: Ильф и Петров) היו שני סופרים סובייטים: איליה אִילְף (ברוסית: Илья Ильф; 1897–1937, במקור: איליה (יחיאל לייב) ארנולדוביץ' פַיינְזילברג, Илья Арнольдович Файнзильберг – יהודי, אשר שם העט שלו "אילף" הוא ראשי התיבות של שמו איליה פיינזילברג, ויבגני פֶּטְרוֹב (ברוסית: Евгений Петров; 1903–1942, במקור: יבגני פטרוביץ' קָטָאיֶיב, Евгений Петрович Катаев). הם פעלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. את רוב עבודתם הספרותית עשו השניים יחדיו, וכמעט תמיד מתייחסים אליהם כ"אילף ופטרוב".
השניים גדלו באודסה של תחילת המאה ה-20. הם היו שייכים לקבוצת סופרים צעירים שפעלה בעיר וכללה בנוסף להם גם את ולנטין קטייב, יורי אולשה, אדוארד בגריצקי וורה אינבר. כולם התפרסמו לאחר העברתם למוסקבה.
פרסום.
אילף ופטרוב קנו את עיקר פרסומם בעקבות שני הספרים הפופולריים שלהם, "שנים עשר כיסאות" וספר ההמשך שלו, "עגל הזהב". שני הספרים עוסקים בגיבור הראשי שלהם, הנוכל אוסטפ בנדר, אשר עסוק במרדף אחר העושר. שני הספרים מתארים את מעלליו של בנדר וחבריו המחפשים אחר קיומו של העושר במציאות הסובייטת דאז. הספרים נכתבו בתקופה ליברלית יחסית בהיסטוריה הסובייטית, בזמן הנא"פ. הדמויות הראשיות נמנעות, בדרך כלל, ממגע עם מערכת החוק.
על כתיבתם המשותפת כתב איליה, "איך אנחנו כותבים ביחד? הנה איך אנחנו כותבים ביחד: 'היה יום (ערב) קיצי (חורפי), כאשר איש (אישה) צעיר (לא כל כך צעירה) במגבעת (בכובע) בהירה (כהה) עשויה (עשוי) לבד דק, עבר (נסעה)'...
שני הסופרים טיילו יחד בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. אילף צילם תמונות רבות במהלך המסע, והמחברים הפיקו יחד כתבה מצולמת תחת הכותרת, "הצילום האמריקאי" שפורסם במגזין "אוֹגוֹנְיוֹק". זמן קצר לאחר מכן הם פרסמו את הספר "Одноэтажная Америка" ("אמריקה החד־קומתית"), שתורגם לאנגלית בשם "אמריקה הזהובה והקטנה", כרמז לספר "עגל הזהב", שבאנגלית נקרא "The Little Golden Calf". המהדורה הראשונה של הספר לא כוללת את תצלומיו של אילף. הספר מתאר בהומור האופייני את הרפתקאותיהם. אילף ופטרוב לא חששו להפריז בשבחים על אורח החיים האמריקני.
הסופרים שיתפו פעולה ופרסמו יצירות קצרות בכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל.
במהלך נסיעתם של הסופרים בארצות הברית לאיליה אילף התחדשה השחפת והוא נפטר ב-12 באפריל 1937 במוסקבה. יבגני פטרוב היה כתב צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג בשנת 1942 כשמטוס בו חזר מאזור החזית הופל.
בשנת 1949 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות יצירות של אילף ופטרוב נאסרו להפצה.
הנצחה.
כוכב הלכת המינורי אילף-פטרוב 3668 נתגלה על ידי אסטרונום סובייטי ב-1982 שקרא אותו על שמם.
עולם השוקולד של הרשי
עולם השוקולד של הרשי (באנגלית: Hershey’s Chocolate World) הוא מוזיאון שוקולד ומרכז מבקרים הצמוד למפעלי הייצור של חברת הרשי בעיר הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המתחם כולל חנויות, מסעדות ומתקנים המתארים את ייצור השוקולד על ידי חברת הרשי.
המתחם ממוקם בדרך פארק הרשי (Hersheypark Drive) בסמוך לפארק השעשועים הרשיפארק, בסמוך למוזיאון הרשי ולמתקני הספורט אצטדיון הרשיפארק וארנת הרשיפארק.
אף שעולם השוקולד של הרשי ופארק השעשועים הרשיפארק צמודים זה לזה, הם שייכים לחברות שונות - עולם השוקולד של הרשי נמצא בבעלות חברת הרשי ואילו הרשיפארק נמצא בבעלות חברת הבידור והנופש הרשי (Hershey Entertainment and Resorts Company). הן חברת הרשי והן חברת הבידור והנופש הרשי נמצאות בבעלות חברת הנאמנות הרשי (Hershey Trust Company).
היסטוריה.
מרכז המבקרים נבנה על מנת להחליף את הסיור שנערך במפעל הייצור עצמו של חברת הרשי - סיור שלא עמד בעומס המבקרים באתר והפריע לעבודה השוטפת של המפעל. במתחם נבנתה אטרקציה הדומה באופיה למתקני פארק שעשועים או למתקני יריד עולמי. המרכז נפתח ב-30 ביוני 1973 וכלל מתקן המציג את הליך ייצור השוקולד. במהלך השנים עברה האטרקציה מספר שינויים.
מרכז המבקרים הורחב בשנת 1978 ונוספו לו מספר חנויות בעלות מראה נוסטלגי.
ב-1 ביוני 1986 ביקר במרכז המבקרים המבקר ה-20 מיליון.
שיפוץ נוסף נערך בשנת 1987 בעלות של 4.5 מיליון דולרים. שיפוץ זה הושלם בשנת 1988.
מתקני מרכז המבקרים.
במרכז המבקרים מספר חנויות המוכרות מזכרות ושוקולדים, וכן מספר בתי קפה ומסעדות. במתחם חנות השוקולדים של הרשי - אחת מחנויות השוקולד הגדולות בעולם.
אידיוט מושלם
אידיוט מושלם (באנגלית: Dinner for Schmucks, מילולית: ארוחת ערב לשמוקים) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'יי רואץ' ובכיכובם של סטיב קארל ופול ראד. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-30 ביולי 2010.
הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי "Le Dîner de Cons" משנת 1998.
תקציר העלילה.
טים (פול ראד) הוא איש עסקים צעיר ושאפתן המנסה לזכות בקידום בחברה בה הוא עובד. טים מקבל הזדמנות לעשות כן כאשר הוא מוזמן לארוחת ערב יוצאת דופן המאורגנת על ידי בכירי החברה בה טים עובד, המכונה "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד. העובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר יזכה בקידום. טים מחליט להצטרף לארוחת הערב לשמוקים לאחר שהוא נתקל במקרה בבארי (מגולם על ידי סטיב קארל), עובד מס הכנסה תמהוני העוסק בזמנו הפנוי בפחלוץ עכברים מתים ושיבוצם בתוך מיניאטורות.
בית ויסקונטי
בית ויסקונטי (באיטלקית: Visconti) היא משפחת אצולה איטלקית. שליטי ודוכסי מילאנו בין השנים 1277–1447. ענף קדום יותר של המשפחה (המכונה Gallura "תרנגול", על שם שלט האצולה שלהם) פעל בפיזה ובממלכת סרדיניה. משפחת ויסקונטי זכתה לכינוי "הצפעונים של מילאנו" ושלטונם של חלק ניכר מבניה התאפיין ב:
שליטי מילאנו.
ראש השושלת היה אוטונה ויסקונטי (1207 – 1295), ארכיבישוף מילאנו שבשנת 1277 נטל גם את כתר השליט. בני ויסקונטי היו מאז שליטי העיר באופן רצוף לאורך למעלה מ-150 שנה. ברנבאו ויסקונטי הנהיג במילאנו שלטון רודני, עריץ ורצחני, הוא הצליח להכפיף לשלטונו כמעט את כל לומברדיה, הטיל נטל מס כבד ושלט ביד ברזל. ב-1386 הדיח אותו בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי, כלא אותו וכנראה גם הרעילו. ב-1395 קיבל ג'אן גלאצו ויסקונטי תואר דוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים. הוא הביא את השטח שתחת שלטונו לשיא ושלט כמעט על כל לומברדיה ופיימונטה ועל חלקים נוספים באיטליה בהם לוקה, פדובה, פיזה, אסיזי, סיינה ובולוניה.
ברברה טוכמן מציינת שבני ויסקונטי, (ומשפחות אחרות מסגה כגון בני מלטסטה מרימיני) שלטו בנחלותיהם ללא זכות חוקית או תואר אלא באמצעות כוח בלבד.
במאה ה-16 קשרה המשפחה קשרי נישואין עם בית ספורצה ובית בורומאו ושלוש המשפחות יצרו את ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile) ששלט במילאנו, שילוש זה מונצח בסמל שלוש טבעות שזורות זו בזו הקרוי טבעות בורומאיות.
חברים נוספים במשפחה הם:
שלט האצולה.
על שלט האצולה של המשפחה מופיע נחש בולע נער (אולי הנער מורי). הסיבה לסמל זה, הקרוי בהרלדיקה "biscione" או "vipera", אינה ברורה. ייתכן שהסמל נלקח מסמל על מגן של לוחם סרצני בעת מסעי הצלב או שהוא מתייחס לאגדה אודות תאודוריק הגדול.
הסמל מופיע כמטען בשלטי האצולה של בית ספורצה, של בית בורומאו, של דוכסות מילאנו, של ארכיבישוף מילאנו ושל מותג הרכב אלפא רומיאו (לצד סמל מילאנו).
מכונית הקונספט אלפא רומיאו ויסקונטי קרויה על שם בית ויסקונטי.
Transmetropolitan
עגל הזהב (ספר)
עגל הזהב (ברוסית: Золотой телёнок) הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות". השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי. ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר.
עלילה.
אוסטפ בנדר, 'הקומבינטור הגדול' קם לחיים, לאחר ששרד איכשהו את הרצחו בספר הקודם. בתחילת הספר מספר לו שורה בלגנוב, אחד מ'בניו' של ליטננט שמידט (האפיזודה הסאטירית ההתחלתית המספרת על אמנת בניו של ליטננט שמידט הונצחה במטבע לשון 'בניו של ליטננט שמידט' שהפך לחלק מהפולקלור הרוסי) על מיליונר מחתרתי (שהרי בברית המועצות הסובייטית אין מיליונרים גלויים) בשם אלכסנדר קורייקו אשר עושה מיליונים (אבל חי על 46 רובל כל חודש) תוך ניצול מלא של השחיתות הפושה בתקופה המדוברת, תקופת הנא"פ. קורייקו חי בצ'רנומורסק כרואה חשבון במשרד ממשלתי והוא שומר לו סליק גדול של כסף בתוך מזוודה ומחכה לנפילת הממשלה הסובייטית כדי שיוכל להשתמש בו סוף סוף.
יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו. קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה. שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל.
בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד? שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל.
מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו. הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני. אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב.