ישונק נולד ב-9 באפריל 1899 בעיר Hohensalza במחוז פוזנן בפרוסיה (כיום - Inowrocław בפולין). הוא עבר קורס קצינים בליכטנפלדה והוכשר כטייס קרבי, ובמלחמת העולם הראשונה הצליח להפיל שני מטוסי אויב ועוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה הצטרף ישונק לרייכסוור וסיים בהצטיינות את המכללה של המטה הכללי. ב-1928. הוא הצטרף למשרד הממונה על הרייכסוור והיה ממונה על פיתוח כלי טיס שנאסרו על ידי חוזה ורסאי.
עם עליית הנאצים לשלטון טיפס ישונק במהירות בתפקידים בלופטוואפה עד שהתמנה ב־1 בפברואר 1939 לראש המטה של הלופטוואפה בדרגת גנרל מיור. באותה תקופה הוא עבר השתלמות בברית המועצות בבית הספר לטיסה בסיס ליפצק.
ביום הראשון לפלישה לפולין התקשר ישונק לשגרירות הגרמנית במוסקבה וביקש מהם להודיע לרוסים שתחנת הרדיו במינסק תזהה את עצמה כל הזמן כדי שהטייסים הגרמנים יוכלו לנווט את מטוסיהם למטרות בפולין. לאחר נפילת פולין ולאור הצלחתו של הלופטוואפה עוטר ישונק ב 27 באוקטובר 1939 בצלב האבירים של צלב הברזל.
לאחר הצלחת הלופטוופה בקרב על צרפת, הועלה ישונק ב-19 באוגוסט 1940, לדרגת גנרל חיל האוויר.
למרות כישלון הלופטוואפה בקרב על בריטניה, הועלה ישונק לדרגת גנרל-אוברסט ב-1 במרץ 1942.
היטלר חיבב את ישונק ולפעמים היה דן איתו על הלופטוופה תוך עקיפת הרמן גרינג.
כוכבו של ישונק דעך לאחר כישלון הלופטוואפה בקרב סטלינגרד לאחר שהוא וגרינג הבטיחו להיטלר שהלופטוואפה יוכל להטיס אספקה לארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד.
ישונק התאבד ביריה במאורת הזאב ב-18 באוגוסט 1943.
מארדר 1
מארדר 1 (בגרמנית: Marder I; 'דלק') היה משחית טנקים אשר פותח ושירת בצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הכלי התבסס בעיקר על טרקטורי שלל צרפתים שנפלו בידי גרמניה בשנת 1940 מסוג 'טרקטור בלינד 37L', גרסאות אחרות אשר נוצרו במספרים מצומצמים התבססו גם על טנק ההוצ'קס והFCM 36 הצרפתים. המארדר 1 הורכב על ידי הוספה של תא לחימה על בסיס הטרקטור הצרפתי, אשר כלל תותח נ"ט 75 מ"מ מסוג 40 PaK cm 7.5.
בשנת 1941, הצבא הגרמני נאלץ להתמודד עם השריון הרוסי בחזית המזרח ובמיוחד עם טנק ה-T-34 החדיש. כתוצאה מכך, התעורר צורך בתותחי נ"ט ניידים בעיקר כתמיכה בכוחות חי"ר. הפתרון הזמני שהוצע היה בצורת סדרת המארדר; סדרה של משחיתי טנקים מאולתרים שהתבססו על ציוד שלל מסוגים שונים, ביניהם המארדר 2 והמארדר 3.
סך הכל הורכבו כ-170 משחיתי טנקים מסוג מארדר 1 והוא שירת בעיקר בחזית המזרחית.
אינתיפאדת אל-אקצה
מיכאל וייגל
מיכאל דוד וייגל (נולד ב-1 באפריל 1970) הוא שחקן תיאטרון, שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי. נחשב לאחד מגדולי השחקנים בקולנוע החרדי.
ביוגרפיה.
וייגל נולד וגדל ברמת השרון כבן זקונים לזוג הורים ניצולי שואה וגדל כחילוני. אביו, שנולד באוסטריה, היה יו"ר אגודת הסטודנטים היהודים בווינה, ובישראל היה מנהל מחלקה אורתופדית בבית חולים השרון. אימו, חנה, נולדה בפולין והייתה אחות רנטגן.
בילדותו נמשך לשני תחומים: טבע ותיאטרון. הרבה לעשות הצגות לחבריו, להתחפש ולשחק מול המראה. אביו, שהיה קוסם בעברו, לימד אותו מספר קסמים ואיתם הופיע מול חבריו. על ילדותו סיפר וייגל בריאיון לעיתון בשבע: "ביום חול רגיל הייתי מסוגל להתלבש, וללכת מדלת לדלת כדי לעשות הצגות לשכנים... בגיל 10 כבר העברתי לחברים מעין חוג דרמה במקלט השכונתי. מאוד אהבתי את זה".
בוגר תיכון אלון במגמת תיאטרון.
בצה"ל שירת בתיאטרון צה"ל ואף פיקד שם על עודד מנשה, מיכל ינאי וניצן הס. מיד אחרי הצבא למד בסטודיו למשחק של ניסן נתיב.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
בין השנים 1992–1993 גילם את הבובה "אפילו" בתוכנית הטלוויזיה "המחסן של כאילו" בכיכובו של אריה מוסקונה ושודרה בערוץ הילדים. בשנת 1994 השתתף לצד נאור ציון, שרון אלימלך ונבו קמחי בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בשידורי "קשת" בערוץ 2. בין השנים 1996–1998 גילם את אבי אדיר לצד גילי שושן, דני שטג, אורנה פיטוסי ועינת ויצמן בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הפוך". בין השנים 1998–2000 גילם את הבובה לואי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הביגבגים" ששודרה בערוץ הילדים. לאחר חזרתו בתשובה, ב-2004 גילם בוחן אתרוגים בסרטו של גידי דר "האושפיזין". ב-2012 גילם את שטרייכר בסרטה של רמה בורשטין "למלא את החלל". ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שטיסל". בשנת 2022 גילם רב ודיין בסרט "עקרה" שכתב וביים הרב מרדכי ורדי.
קריירה בתיאטרון.
היה חבר (בין השאר לצד יוסי עיני, סיגלית פוקס, דוית גביש וגיא לואל) בקבוצה הראשונה של "צעירי הבימה" שהקים אילן רונן המנהל האמנותי של התיאטרון והעלתה הצגות בקו יותר צעיר ונועז. במסגרת קבוצה זו, בשנת 1996 גילם את ליגוריו במחזה "מנדרגולה", השתתף ב-1997 ב"ערב אימפרוביזציה - משחקי תיאטרון". באותה שנה גילם את יוסאריאן במחזה "מלכוד 22" שביים אילן רונן ע"פ ספרו של ג'וזף הלר והשתתף לצד אברהם רונאי, אלכס פלג, שלמה בר-שביט, שמעון לב-ארי, נחום בוכמן, דבורה ברטונוב, עדה טל, אושרי כהן, ליא קניג ואורנה רוטברג ב"סיפורי הבימה" - האירוע המרכזי של חגיגות 80 שנה לתיאטרון הבימה בו שחקנים וותיקים וצעירים מעלים את סיפור "הבימה". ב-1999 גילם את המספר ועוד דמויות במחזה שביים אילן רונן "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט. בשנת 1998, לאחר סיום הסדרה "הפוך" גילם את יהודה עציון (מראשי המחתרת היהודית) בהצגה "מלחמת אחים" שכתב וביים אילן רונן ומשווה את הקוטביות הפוליטית של עם ישראל בימי בית שני לתקופתנו.
חזרתו בתשובה.
כבר בשנת 1996, בראיון הראשון שנערך עמו בעיתון "פנאי פלוס", התגלו נטיותיו הרוחניות, כאשר תיאר התרחשויות מיסטיות שאירעו מאחורי הקלעים של הסדרה "הפוך". הוא סיפר שם שלדעתו יש אלמנט נבואי בתסריט הסדרה, ושדברים שקרו בה התרחשו אחר כך במציאות. כמו כן התגלה באותו ראיון כאדם צנוע המתרחק מפרסום יתר והערצה. במהלך העבודה על ההצגה "מלחמת אחים" השחקנים ערכו במשך חצי שנה מחקר היסטורי-דתי-פילוסופי על העם היהודי בימים ההם, במהלכו שמעו שיעורים מרבנים וביקרו במנהרות הכותל. בעקבות כך התעניין וייגל ביהדות, החל תהליך של חזרה בתשובה בעזרת הרב יוסף שמואל גרליצקי והתקרב לחסידות חב"ד.
על תהליך חזרתו בתשובה אמר וייגל בריאיון לעיתון "בקהילה": "דרך העבודה שעשיתי ביקרתי במנהרת הכותל ועסקתי בנושא, התעוררה בי הנקודה היהודית. כך שבעצם (תיאטרון) "הבימה" החזיר אותי בתשובה...כשחזרתי בתשובה היה לי משבר לא קל, כי הרב הורה לי להמשיך בשגרת החיים למרות התהליך. להמשיך בעבודה ב"הבימה" כשאתה אדם חרדי, זה פשוט לא שייך. הייתי רץ במוצאי שבת מבית הכנסת לתיאטרון ולקהל של מאות אנשים שחיכה לי. הייתי עושה הבדלה בכניסה לאולם. עד שזה היה בלתי נמנע, ובפרשת "לך לך", קראו לי למשרדי "הבימה" ואמרו לי "לך לך", לשמחתי הרבה". בשנת 2003 יצרה הבמאית שרית אשכנזי לוי, סרט תיעודי על תהליך חזרתו בתשובה בשם "חזרה אחרונה".
מאז חזרתו בתשובה שיחק בעשרות סרטי קולנוע חרדי של האחים גרובייס, יהודה גרובייס, "ניצוצות של קדושה", "אולפני דינור" ו"עולם ומלואו". מלמד משחק בבית הספר למשחק "אספקלריא" ובתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
בשנת 2018 גילם את אהרון מרגלית בהצגה "אתהלך" שכתב וביים בן לוין ע"פ הספר בעל אותו השם, בהפקת תיאטרון נקודה טובה. באותה שנה גילם כתפקיד ראשי את דמותו של פנחס - משגיח בישיבה חרדית בסרטו של שניאור אנטבי "מודה במקצת", לצד השחקנים שולי רנד, תומר קאפון, נתן נתנזון ועוד.
בשנת 2020 גילם את אביו של "יענקל'ה הכונס" בקליפ שהופק עבור טקס סיום הש"ס שנערך על ידי אגודת ישראל במחזור ה-13 של הדף היומי.
חיים אישיים.
וייגל מתגורר בכפר חב"ד, נשוי לשולמית ואב לשמונה, חלק מבניו אף מופיעים איתו בהופעות.
פרוייקט MKULTRA
על-משפחה
אימינים
רמה (שבט אפרים)
רמה באפרים, או רמה בהר אפרים, הייתה יישוב מקראי, ועיר מרכזית, בחלק מהתקופה הישראלית. מוזכרת בתנ"ך בספר שופטים,
החוקר ד"ר יואל אליצור מעלה השערה במחקריו, כי רמה אפרים היא עירם של אלקנה ובנו שמואל ואליה התכוון הפסוק:
אליצור טוען כי "מלמדים הכתובים בפירוש על קיומה של עיר בשם "הרמה" בהר אפרים מחוץ לארץ בנימין.
וכן, טוען אליצור כי רמה באפרים היא הרמתיים צופים שבארץ צוף. השם צוף ניתן לאזור רמה באפרים על שם צוף, מאבותיו של אלקנה.
מגמות בזיהויה.
בספרות הנוסעים והחוקרים מאז העת העתיקה, הוזכרו כ-12 זיהויים שונים למקומה של הרמה בהר אפרים, בהם: צובה, רנתיס, רמלה, רמאללה, א-רמה וא-ראם.
אולם אליצור שיער את זיהויה של רמה באפרים באזור "בלב הר אפרים, כ-3 ק"מ דרומית ל"נווה צוף" של היום, מצוי כפר קטן על ראש הר ומעל שורת מעיינות; שם הכפר בֵּית אִלו (הדגשה במקור) (נ"צ 161153). האזור שבו שוכן הכפר היה מיושב בצפיפות בתקופה הישראלית. ... השם בית אלו לפי צורתו, הוא בלי ספק עברי קדום ואינו ערבי. הוא נשתמר בצורה מושלמת אשר אינה מותירה מקום לספקות - השם הזה אינו אלא "בית אל". אליצור מזהה את בית אל בהר אפרים בבית אלו, ומפרש כך את הפסוק:
פרשנותו זו של אליצור, שונה מהפרשנות המקובלת, הקושרת בין היישוב ביתאל בהר אפרים לבין ביתאל-לוז שבגבול נחלות השבטים בנימין ואפרים, ומזהה אותו כיום באתר הכפר הערבי ביתין; וכן בשונה מהפרשנות המקובלת הקושרת את רמה של שמואל ברמה בנחלת בנימין, ומזהה אותה כיום באתר הכפר הערבי א-ראם. אליצור העיר, כי אין להתפלא על מספר יישובי רמה או שלושה יישובים בשם בית אל או ביתאל בארץ ישראל, בתקופת המקרא ובתקופת בית שני.