זמיר הוא בוגר סמינר הקיבוצים ומוסמך כמאמן כדורעף וטניס. בשנת 1980 הוא החל לעסוק בהוראת חינוך גופני ומשנת 1992 הוא חבר הסגל של מועדון הכדורעף הפועל כפר סבא. בשנת 1994 החל זמיר לאמן את נבחרת הבנות של תיכון "גלילי" בעיר, אשר זכתה פעמים ספורות תחת אימונו באליפות הארץ.
ב-1998 צוין זמיר ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
זמיר מתגורר באבן יהודה, נשוי ואב לשניים.
זלדה (משחק)
Gothic (משחק מחשב)
Guild Wars
לגו מלחמת הכוכבים
לגו מלחמת הכוכבים (משחק וידאו)
קומנדוס
דברי ימי קירנדיה
גנב (משחק מחשב)
אי הקופים
פועל בניין (משחק מחשב)
סדרת משחקי הנסיך הפרסי
סדרת משחקי מסע המלך
סדרת משחקי Space Quest
סדרת משחקי Wonder Boy
סדרת משחקי Test Drive
סדרת משחקי קליפורניה
אולימפיאדת סנט מוריץ (1948)
אולימפיאדת החורף החמישית הייתה אולימפיאדת חורף שנערכה מ-30 בינואר ועד 8 בפברואר 1948 בעיר סנט מוריץ שבשווייץ.
זוהי הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). אולימפיאדות החורף ב-1940 וב-1944 לא נערכו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-28 מדינות.
סים סיטי
סדרת משחקי הרצון לעוצמה
סדרת משחקי סטאר קונטרול
סדרת משחקי Civilization
הגובלינים
למינגס
סדרת משחקי המכונה המופלאה
סדרת משחקי חולית
סדרת משחקי מורטל קומבט
סדרת משחקי שוליית המכשף
סדרת משחקי X-COM
Final Fantasy
סדרת משחקי Tekken
סדרת משחקי וורקראפט
סדרת משחקי וורמס
סדרת משחקי Command &amp; Conquer
סדרת משחקי Quake
סדרת משחקי דיאבלו
סדרת משחקי Half-Life
סדרת משחקי Unreal
סדרת משחקי Pro Evolution Soccer
סדרת משחקי Roller Coaster Tycoon
סדרת משחקי Hitman
סדרת משחקי The Sims
סדרת משחקי Halo
כמון
כַּמּוֹן (שם מדעי: "Cuminum cyminum", בלשון הדיבור מבוטא גם כַּמּוּן) הוא צמח תבלין חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. תפוצתו הטבעית ממזרח הים התיכון ועד מזרח הודו, אך לפי מקורות שונים מקורו בסרי לנקה, פקיסטן, סוריה וטורקיה. פירות הצמח משמשים להפקת תבלין הכמון (בכל פרי יש זרע אחד).
תיאור.
הכמון צומח עד לגובה של 30–50 ס"מ, דומה בצורתו לצמח הקימל ועליו גזורים או מנוצים. הפרחים הם קטנים ולבנים או ורודים.
הפירות הם דו-זרעונים בצורת סהר וגודלם כ-2 מילימטר.
צמח הכמון צומח במקומות חמים ובשמש מלאה, בקרקע חולית ומנוקזת היטב.
היסטוריה.
כמון היה בשימוש כבר בימי קדם והעדויות לתירבותו במצרים, בהודו ובסין הן בנות למעלה מאלף שנים. באתר הארכאולוגי תל א' דר שבסוריה נמצאו זרעי כמון המתוארכים לאלף השני לפני הספירה. בתחילה גידלו כמון בפרס ובאזור הים תיכוני. באופן היסטורי הייתה פרס הספק הראשי של כמון. בתנ"ך (ספר ישעיה, פרק כ"ח, פסוק כ"ז) נזכר הצמח כתבלין ללחם וגם כמנחת מעשר לכוהנים.
הכמון מילא תפקיד חשוב לא רק כתבלין אלא גם ברפואה.
במצרים העתיקה ובאימפריה הרומית הוא היה פופולרי הן כמקור לתיבול מיני מאכלים והן כצמח מרפא לטיפול במחלות לב. במצרים השתמשו בו גם כמרכיב בחניטת המומיות וביוון ורומא נהגו להחזיקו בקערת תיבול על שולחן הסעודה בדומה לפלפל השחור כיום. לעיתים שימש הכמון כתחליף זול לפלפל השחור.
באירופה היה הכמון תבלין נפוץ בימי הביניים, ובנוסף הוא היווה גם סמל לנאמנות ולאהבה. בני זוג נהגו להחזיק את הצמח בידיהם בעת נישואיהם כי האמינו שזו ערובה לחיי נישואים ארוכים ומאושרים. חיילים נהגו לקחת איתם לקרב כיכר לחם כמון שהוכנה על ידי רעייתם כסמל לאהבתה. לאחר ימי הביניים ירדו חשיבותו ומידת השימוש בו באירופה.
מקור השם כמון בשפות אירופיות הוא בערבית ולכן משערים שהערבים הם אלו שהכניסו את הצמח למדינות אירופה. במקורות ערביים מצוין שהשימוש בכמון בשילוב עם דבש ופלפל מעורר את החשק המיני.
הספרדים הביאו עמם את הכמון ליבשת אמריקה.
ההרכב הכימי.
המרכיב העיקרי בשמן האתרי של הכמון הוא קומינל. הריח האופייני מתקבל בשילוב עם מרכיבים אלדהידיים נוספים. הכמון מכיל כמות גדולה יחסית של ברזל.
לעיתים נעשה שימוש במוצרי מזון בקומינל שיוצר במעבדה באופן סינתטי.
בכמון נעשה גם שימוש בתעשיית מוצרי הריח.
כמון כגידול חקלאי.
כיום המגדלות העיקריות של כמון הן הודו, איראן, פקיסטן, סרי לנקה וסוריה. מדינות נוספות המגדלות כמון הן טורקיה, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, מרוקו, מצרים, סין, מקסיקו וצ'ילה.
הכמון כצמח תרבות צריך קיץ ארוך של כשלושה עד ארבעה חודשים עם טמפרטורת יום של 30 מעלות בממוצע. הפירות נאספים לרוב באופן ידני בגלל שהצמחים רכים וקטנים וקשה לקצור אותם באופן ממוכן. שלושה סוגי זרעים עיקריים קיימים בשוק האיראני, ההודי והמזרח תיכוני. הזרעים שונים בצבעם, בטעמם ובכמות השמן האתרי שהם מכילים.
שימושים כתבלין.
לכמון טעם ייחודי ואינטנסיבי הנובע בעיקר מהשמן האתרי קומינל (cuminaldehyde). הוא ממלא תפקיד חשוב בבישול המזרח-תיכוני, הטורקי, ההודי, התימני, הפרסי, הסיני, הברזילאי והמקסיקני. הכמון הוא מרכיב בולט בפלאפל ובחומוס.
בבולגריה ובטורקיה משתמשים בכמון לתיבול בשר לגריל, לתיבול פסטרמה וגם לתערובת בשר לנקניקים. הכמון משמש כמרכיב בסיסי בתערובות התבלינים ההודיות, המסאלה ובתערובת התבלינים התימנית, החוויאג'. בהולנד ובפלנדריה, גבינת הכמון היא מעדן ידוע. גם תערובת התבלינים לצ'ילי קון קרנה מכילה כמות רבה של כמון.
לעיתים מערבבים את אבקת הכמון עם אבקת קימל.
שימושים רפואיים.
כיום משמש הכמון בעיקר כתבלין, אך ישנם מספר שימושים מוכרים ברפואה העממית. באופן מסורתי השתמשו בפירות שנקלו והורתחו להקלה על כאבי בטן והאצת פעילות העיכול (הכמון מאיץ הפרשת אנזימי לבלב הדרושים לעיכול טוב). בעבר הוסיפו כמון לחלב חם כהקלה על הצטננות והגישו תה כמון לזירוז בוא הצירים לנשים הרות. ברפואה העממית הפרסית השתמשו בכמון נגד כאבי שיניים.
השמן האתרי המופק מפירות הכמון הוא בעל תכונות אנטי-בקטריאליות.
כמון שחור.
קיימים שני מיני צמחים המכונים כמון שחור שאינם קשורים למין הכמון:
הכמון במקורות היהדות.
הצמח נזכר שלוש פעמים בספר ישעיהו ביחד עם ה'קצח' כצמח שנזרע ב'זריקה' והוא נדוש בשבט, ולא באופן עגלה (ישעיה כח כה-כז). הכמון מזוהה חד משמעית בכל התרגומים והפירושים. שמו השמי השתמר גם ביוונית ולטינית. גם הזיקה לקצח אינה מקרית: זרעיהם שימשו כתבלין והקצח כונה בשפות שונות "כמון שחור". הכמון נזכר בשם זה בספרות חז"ל ובמקורות הערבים, ושימושו זהה גם בימינו.
פלייט סימולטור
אשפת חלל
צאד
האות ד֗אד (בערבית: ضاد) היא האות החמש-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות צאד ואחריה האות טא.
דאד מייצגת את העיצור /dˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /d/ (מעין דל"ת משולבת עם עי"ן). דאד היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, טא, ט'א וקאף), והיא הגרסה הנחצית של דאל.
ישנן שתי דרכים לתעתק את דאד לעברית: כדל"ת (או ד֗) או כווריאנט של צד"י (צ' או צ֗). התעתיק כדל"ת מהווה קירוב טוב יותר של הצליל, בעוד שהתעתיק כווריאנט של צד"י קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית, ומרמז על הקשר בין שורשים ערביים למקביליהם בעברית.
נראה שבערבית הקוראנית, זו שדוברה בזמנו של מוחמד, דאד נהגתה כעיצור [ɮˤ], כלומר כעיצור ɮ] מלועלע. זהו עיצור מיוחד מאוד ולא נפוץ, שהוביל את המדקדקים הערביים הראשונים לכנות את הערבית "שפת הד֗אד" (لغة الضاد), היות שהם הכירו את העיצור הזה כייחודי לערבית. כינוי זה מצוי עד היום בקרב דוברי הערבית, המִתכנים "המבטאים את האות ד֗אד" (الناطقون بالضاد, "אלנאטקון באלד֗אד").
דאד היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, ד'אל, ט'א וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ፀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, המקור הישיר לאלפבית הערבי, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה האות כגרסה של צאד.
בשחזורים של פרוטו-שמית מופיע העיצור /ɬʼ/ כָּאָב הישיר של העיצור שמייצגת דאד, אם כי הוא אינו האב של צורת האות. ברוב השפות השמיות עיצור זה התמזג עם המקבילות של צאד.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
זבוב הפירות הים תיכוני
זבוב הפירות הים תיכוני, הידוע גם כ"פריזבוב ים תיכוני" או "זבוב הים התיכון", ובשמו המדעי: Ceratitis capitata, הוא זבוב הגורם לנזקים נרחבים לגידולי פירות חקלאיים. למרות שמו, אזור מחייתו הטבעי של זבוב זה הוא מערב אפריקה הטרופית, אולם הוא חדר לאזורים שונים בעולם, רחוק מאזור מחייתו הטבעי, כולל אגן הים התיכון, דרום ומרכז אירופה, אוסטרליה, וכן מרכז ודרום אמריקה, והוואי.
מחזור חיים.
הזבוב הוא מין רב פונדקאים ובעולם ידועים למעלה מ-250 מינים של פירות אותם הוא תוקף ביניהם הדרים (כל המינים) נשירים כמו תפוח אגס ורימון, גלעיניים כמו אפרסק ושזיף, מנגו, גפן ותאנה, מינים אקזוטיים כמו גויאבה פיטנגו ופג'ויה וכן ירקות כמו פלפל ועגבנייה.