ב-1906 עלה לארץ עם משפחתו במסגרת העלייה השנייה. למד בגימנסיה הרצליה אולם לאחר כשנה חלה האב וחיים עזב את הגימנסיה והחל לעבוד בפרנסת הבית. ב-1908 נפטר האב וחיים ומשפחתו עברו לסג'רה. האם הצטרפה כשותפה ב"קולקטיב" שהקימה מניה שוחט אך בעקבות השביתה שפרצה במקום ב-1910 עברה המשפחה ליבנאל שם הצטרף חיים לארגון השומר.
משימתו הראשונה ב-1910 הייתה לשמור בחדרה. ב-1912 מונה למנהל השמירה במרחביה. כשיצא, עם חברו השומר צבי ניסנוב לעזור לשומרים ביבנאל נשבו על ידי צ'רקסים מכפר כמא, הוסגרו למשטרה הטורקית ונשפטו לשלוש וחצי שנות מאסר ונכלאו בכלא עכו.
ב-1913 היה בין מתיישבי תל עדשים ובתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש כמוכתר היישוב וטיפל, במסירות, בחברי "השומר" שנאסרו ונכלאו. בתקופה זו נשלח ל-5 חודשים לרוחמה שם שמר ועסק ברכישת נשק לארגון "השומר".
ב-1920 התפרקה הקבוצה של תל עדשים וחיים הצטרף לקבוצת כנרת. ב-22 בספטמבר 1921 היה ממקימי עין חרוד ובונה בה את ביתו. בשנת 1922 יצא עם יהודה אלמוג וצבי נדב לסיור בחורן לבדיקת אפשרות ההתיישבות במקום. שטורמן היה מידידיו של אורד וינגייט. הוא טבע את הביטוי "נופלים ההולכים ראשונה" בהספדו לחברו משה רוזנפלד.
באותה תקופה סייע ליהושע חנקין ברכישת קרקעות בעמק יזרעאל ובהמשך סייע בהעלאת עולים שהגיעו בדרך היבשה מאירופה.
ב-1938 נהרג שטורמן עם שני חבריו, אהרון אטקין מגבע וד"ר דוד מוסינזון מעפולה, בעת ששימש כאחראי הביטחון של קיבוצו עין חרוד כשרכבו עלה על מוקש.
משפחתו.
חיים התחתן עם עטרה קרול (אחותו של אליעזר קרול). בנו , נהרג במלחמת העצמאות. נכדו , (שנקרא על שמו) נהרג בפשיטה על האי גרין. נכד נוסף, , נהרג במלחמת ההתשה.
הנצחה.
שמם של שטורמן וחבריו מונצח במספר מקומות בעמק יזרעאל ובסביבתו:
מועד
זולטן פון באלה
זולטן פון באלה (בהונגרית: Zoltán von Balla; 31 באוגוסט 1883, בודפשט - 1 באפריל 1945, בודפשט), שחמטאי הונגרי שזכה באליפות הונגריה בשחמט.
קריירה.
פון באלה הגיע למקום ה-11 בתחרות קובורג, שנת 1904. בשנת 1905 הגיע למקום העשירי בתחרות וינה. בשנת 1906 ניצח באליפות הונגריה שהתקיימה בפעם הראשונה, בעיר גיור. בשנת 1911 חלק את המקום הראשון עם ז'יגמונד ברס באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט. פון באלה ניצח בתחרות שהתקיימה בגיור בשנת 1911.
בשנת 1912 הגיע למקום ה-18 בתחרות ברסלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס). באותה שנה חלק פון באלה את המקומות השביעי-שמיני בתחרות פיסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין), חלק את המקום השלישי-רביעי בתחרות טמשוואר ובשנת 1913 חלק את המקום הרביעי-חמישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן).
בשנת 1916 הגיע פון באלה למקום השני בתחרות בודפשט. בשנת 1918 חלק את המקום הראשון-שני בתחרות בודפשט. באותה שנה חלק את המקום השישי-שביעי בתחרות קשאו (ניצח: ריכרד רטי). בשנת 1921 הגיע למקום החמישי בתחרות בודפשט. בשנת 1922 חלק את המקום ה-12-13 בתחרות פיסטיאן (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1924 ניצח בתחרות בודפשט. בשנת 1925 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט. בשנת 1928 הגיע למקום התשיעי בתחרות בודפשט (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה).
בשנת 1935 חלק פון באלה את המקומות השבעה עשר והשמונה עשר בתחרות טאטאטוארוש (ניצח: לאסלו סאבו).
בשנת 1939 חלק את המקומות הראשון והשני עם לאסלו סאבו בתחרות בודפשט.
בשנת 1940 חלק את המקום הרביעי-חמישי בתחרות בודפשט, לזכרו של גזה מארוצי. (ניצח: מקס אויבה).
בסוף מלחמת העולם השנייה נפגע על ידי טנק סובייטי בתאונת דרכים ומת.
ארמון ורסי
משאבת חום
משאבת חום היא התקן המוציא חום ממאגר חום אחד ומעבירו לאחר, לרוב ממאגר "קר" למאגר "חם". משאבת חום היא הרכיב החשוב ביותר במנגנוני מקררים, מזגנים, והתקנים רבים אחרים כגון: מצנני מים, חדרי קירור, מכונות לייצור קרח, ועוד. כל שאר הרכיבים במכשירים אלה הם אמצעי עזר לנידוף האוויר הקר, לפיזור החום או לבידוד, כולם מבוססים על טכנולוגיות שהיו כבר קיימות בטרם המצאת משאבת החום.
המונח "משאבת חום" משמש בשפת הדיבור, בדרך כלל, לציון אמצעי חימום מים לצורך הסקה מרכזית, בריכות שחייה, חימום תת-רצפתי ושימושים אחרים.
לפיתוח משאבות החום ולשימוש בהן השפעה רבה על רמת חיינו, במיוחד על החיים בארצות חמות: הכנת מזון, אחסונו ושיווקו, יצירת נוחות אקלימית בבניינים ובכלי תחבורה – כל אלה השתנו באופן דרמטי בזכות השימוש במשאבות חום.
המונח "משאבה" בהקשר של משאבת חום מתאר אנלוגיה לשאיבת מים: מים מטבעם זורמים ממקום גבוה למקום נמוך, חום מטבעו עובר ממקום בעל טמפרטורה גבוהה למקום בעל טמפרטורה נמוכה. משאבה, לצורך העניין, היא מכשיר היכול להפוך את כיוון המעבר, או הזרימה.
סיווג משאבות חום.
אפשר לסווג משאבות חום לפי מקור האנרגיה המשמשת לקיזוז האנטרופיה:
סיווג אחר למשאבות חום – לפי הסביבה אליה נפלט החום בתהליך הקירור/המיזוג, או הסביבה ממנה נשאב החום בתהליך ה:
משאבת חום חשמלית.
שאיבת חום בעזרת אנרגיה חשמלית אך ללא מנוע חשמלי, היא תופעה הקרויה אפקט פלטייה (Peltier). אפקט זה מתקבל כשמעבירים זרם ישר דרך צומת של שני סוגי מתכת שונות, או של מתכת ומוליך-למחצה; במקרה זה, צד אחד של הצומת מתקרר והשני מתחמם
שיטה זו נמצאת בשימוש במקררים ניידים קטנים, אך שימושה העיקרי נועד לקירור רכיבים אלקטרוניים.
משאבת חום מגנטית.
שאיבת חום מגנטית מבוססת על האפקט המגנטוקלורי המתבטא בכך שחומרים מסוימים משנים את הטמפרטורה שלהם, בהפעלת שדה מגנטי עליהם.
משאבת חום תרמית.
המרת אנרגיה תרמית היא התהליך המתבצע במקרר ספיגה.
משאבת חום כימית.
במקורות שונים מתואר מקרר ספיגה כמתקן כימי, כי עיקר תהליך הקירור בו מבוסס על המסה והפרדה של חומרים בעלי טמפרטורות התאדות שונות. הפוטוסינתזה עושה דבר הדומה לשאיבת חום: המרה של אנרגיית קרינה אלקטרומגנטית הבאה מן השמש, לאנרגיה כימית. אנרגיה זו מומרת לאנרגיה מכנית (למשל, בתוך שריר החיה שאכלה מהעשב או מפרי הצמח), או תומר לאנרגיה תרמית כשהעץ ייכרת, למשל, ויישרף בתנור). הטמפרטורה קרוב לצמח נמוכה מאשר בסביבתו, כיוון שהוא בולע קרינה כאמור לעיל, והוא סופח מים מהאוויר וגורם בכך להורדת הלחות – שני גורמים אלה משפרים את הנוחות התרמית של האדם החוסה בצילו של העץ.
משאבת חום מכנית.
המערכות הקיימות הנפוצות ביותר הן מכניות, והן מתחלקות לשני סוגים:
היסטוריה.
ההיסטוריה של משאבות החום חופפת להיסטוריה של מתקני ומכשירי קירור: בתי חרושת לקרח, מקררים ומזגנים. משאבת החום פתחה פרק חדש בהיסטוריה החל מסוף המאה ה-20, כשמשאבות חום הוכנסו לשימוש ב.
האקלים השורר בשטחן של רוב המדינות המפותחות הוא יחסית קר; היוצאים מכלל זה הן מדינות הדרום בארצות הברית, וכן אזורים בדרום יפן, בצפון אוסטרליה, בהונג קונג, בסינגפור ובישראל. ברוב הארצות האלה הטמפרטורה בחורף נמוכה באופן המונע שימוש במשאבת חום, לפחות כל עוד המאגר הקר הוא אוויר הסביבה. לכן פיתוח השימוש במשאבת חום בארצות קרות תלוי באפשרות לנצל מאגר קר בטמפרטורה גבוהה יחסית, כמו מאגר מים גדול, אגם, או קרקע האדמה.
שיקולים סביבתיים וכלכליים.
מחקרים כלכליים מראים כי שימוש בחשמל לחימום הוא יקר מחימום בגז או בסולר, משום שייצור חשמל נעשה על ידי שריפת דלק: האנרגיה הכימית שבדלק מומרת לאנרגיה תרמית, וזו מומרת באמצעות מנועים לאנרגיה מכנית, אשר מומרת באמצעות גנרטור לאנרגיה חשמלית. בנוסף, יש גם הפסדי אנרגיה בהולכת החשמל לאורך קווי המתח והשנאים – כל המרה כרוכה בהפסד, לעומת תנור ההסקה הביתי המפיק ישירות את החום הנדרש.
משאבת חום משנה את התמונה, כי תפוקת החום שלה מוכפלת בגורם נצילות אנרגיה של משאבות החום (COP). ואולם, הנצילות יורדת ככל שהטמפרטורה בחוץ נמוכה יותר, לכן השימוש במשאבות חום לצורך הסקה מוגבל לאזורים בהם טמפרטורת החוץ בחורף אינה יורדת לאפס מעלות צלזיוס (או פחות) למשל: דרום ארצות הברית וארצות אגן הים התיכון, בהן ישראל.
בארצות הברית ההסקה הביתית מבוססת בדרך כלל על מערכות אוויר חם, לכן התקנת משאבת חום להסקה פחות יקרה מאשר באירופה, כי משתמשים שם בחלק מהתשתית הקיימת. קיים פיתוי כלכלי פוטנציאלי בהתקנת משאבת חום, שכן היא יכולה לשמש גם לקירור בקיץ. החל מהעשור האחרון של המאה ה-20 פועלות משאבות חום בארצות הברית בימים חמים לקירור, ובחורף (כל עוד הטמפרטורה בחוץ אינה נמוכה מדי) הן פועלות לחימום. עם ירידת הטמפרטורה, עוברת המערכת לחימום מאולץ באמצעות דוד חימום.
שאיבת חום ממאגר מים קרוב – נהר, אגם, או מתוך האדמה – משפרת את יעילות משאבת החום, ותורמת להפצת השימוש בה. אולם שיטות אלו כלכליות רק בהימצאות מאגר מים בקרבת מקום, או לחלופין שטח אדמה גדול דיו, שהוא גם נוח לחפירה.
עקרון פעולה.
כאשר דוחסים גז הוא מתחמם, כאשר מניחים לו להתפשט הוא מתקרר. במשאבת חום, דוחסים את הגז כך שהטמפרטורה שלו עולה על טמפרטורת הסביבה – ובהיותו חם, מצננים אותו על ידי החלפת חום עם הסביבה, ורק אז מאפשרים לו להתפשט, ולכן הטמפרטורה של הגז תרד מתחת לזו שהייתה לו לפני התחלת התהליך. ההתפשטות נעשית דרך שסתום, ישירות אל החלל המיועד למיזוג (במקרה של מחזור אוויר), או לתוך מחליף חום המותקן בתוך, או סמוך, לחלל המיועד למיזוג. מקרר ומזגן הם מתקנים בהם קירור הגז הדחוס הוא על ידי החלפת חום עם הסביבה, וההתפשטות היא לתוך חלל הנמצא בשימוש – חדר, או גוף המקרר. אותו מתקן עצמו יכול לשמש ל על ידי החלפת כיווני הפעולה – ואז הצד הקר של המערכת מחליף חום עם הסביבה, והצד החם משמש להסקה.