אורכו של הנדרסון כ-10.7 קילומטרים ורוחבו כ-5.8 קילומטרים. לאי שטח של 45.4 קמ"ר ונמצא במרחק של 193 קילומטרים צפון-מזרחית לאיי פיטקרן. האי תלול וקטן מדי כדי לשמש לצורכי חקלאות וגם אין בו מים מתוקים.
עשרות טונות של פסולת פלסטיק נסחפים לחופי האי מדי שנה בזרמי האוקיינוסים. חלק מהפריטים שנמצאו באי מקורם מאירופה, המזרח התיכון, ארצות הברית ורוסיה.
היסטוריה.
הנדרסון אינו מיושב בימינו, אך עדויות ארכאולוגיות מראות כי האי אויש על ידי מושבה פולינזית קבועה בין המאה ה-12 למאה ה-15, אך לאחר מכן שוב אין עדות להמשך ההתיישבות. הסיבה להיעלמות ההתיישבות איננה ידועה, אך סביר להניח שהסיבה קשורה להיעלמות הפולינזים מאיי פיטקרן, כאשר ככל הנראה תושבי הנדרסון הסתמכו עליהם בכל הקשור למצרכים בני-קיימא.
ב-29 בינואר 1606 התגלה האי הנדרסון על ידי המלח הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קאירוש, אשר כינה את האי "סאן ז'ואו באפטיסטה".
ב-17 ביוני 1819 התגלה האי בשנית על ידי החובל הנדרסון מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר העניק לאי את השם "הנדרסון".
צוות ספינת ציד הלווייתנים "אסקס" ירד לחופי הנדרסון לתקופה קצרה ונשאר באי מה-20 בדצמבר 1820, עד ל-27 בדצמבר 1820. שלושה מאנשי הצוות נותרו ושרדו באי עד לחילוצם ב-9 באפריל 1821, בעוד שחבריהם למסע המשיכו לדרום-אמריקה. אנשי האסקס האמינו כי הגיעו לאי דוצ'י (Ducie).
בשנת 1957 חי אדם חיי בדידות באי למשך כחודשיים, מלווה בשימפנזה, ככל הנראה עבור גימיק פרסומי. הוא חולץ לבסוף על ידי תושבים מאיי פיטקרן.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הביע איש העסקים האמריקאי ארתור ראטליף עניין ברכישת והשכרת האי הנדרסון לאחר פיתוחו באמצעות מסלול נחיתה, חוות בקר ואחוזה. מועצת האי פיטקרן נתנה הסכמתה לתוכניותיו באפריל 1981 אך משרד החוץ הבריטי הטיל וטו על ההחלטה ועל תוכניות הפיתוח, לאחר שקבוצות הפועלות להגנת איכות הסביבה ביקשו לשמור על האקולוגיה הטבעית של האי.
ואט (מקדש)
וַאט הוא סוג מקדש ומנזר בודהיסטי הנפוץ מאוד בארצות דרום-מזרח אסיה. המושג "ואט" (תאית: วัด) פירושו "בית ספר". המושג ואט משמש בדרום-מזרח אסיה לתאר מקדשים המשמשים נזירים פעילים אך המונח במערב מתייחס לכל מבנה מקדש בודהיסטי, ואף חורבות של כאלו כגון ואט פהו.
הוואטים מתאפיינים במבנה סימטרי בעל גג מחודד מאוד דמוי חרוט עקמומי או פירמידה מדורגת תמירה במיוחד האופייניות בעיקר לקמבודיה. במרכז המבנה המרכזי במתחם ואט שוכן פסלו של בודהה. הואטים התאילנדים בנויים גם עם רצף גגות רעפים עקמומיים אחד מעל השני לאורך המבנה.
ואט (פירושונים)
הצי הברזילאי
האי הנדרסון
מישאל סולימאן
מישאל סולימאן (בערבית: ميشال سليمان, תעתיק מדויק: מישאל סֻלימאן; נולד ב-21 בינואר 1948 בעיירה עמשית שליד ג'ביל) הוא איש צבא ופוליטיקאי לבנוני. כיהן כמפקד צבא לבנון (1998–2008) ולאחר מכן כנשיא לבנון ה-12 (2008 - 2014). סולימאן הוא ערבי-נוצרי-מארוני.
קריירה צבאית.
סולימאן התגייס לאקדמיה הצבאית ב-4 באוקטובר 1967, וב-1970 השלים את הכשרתו כקצין והחל לפקד על מחלקה. הוא המשיך להתקדם והגיע על לתפקיד של מפקד גדוד, לאחר מכן מונה לראש האקדמיה הצבאית למש"קים. ב-1979 הוא הועבר למטה הכללי של צבא לבנון לתפקיד המזכיר הכללי. ב-4 בדצמבר 1990 הוא קוּדם לדרגת קולונל ומונה לאחראי על המודיעין באזור הר הלבנון. ב-25 באוגוסט 1991 שב לתפקידו כמזכיר הכללי במטכ"ל. ב-6 ביוני 1993 מונה למפקד הבריגדה ה-11 של חיל הרגלים שהייתה פרוסה באזור רצועת הביטחון של צה"ל בדרום אזור הבקאע ובדרום לבנון. ב-15 בינואר 1996 קוּדם לדרגת גנרל ומונה למפקד בריגדה 6 של חיל הרגלים.
בשל קושי למצוא מועמד שיתאים לנשיאות לבנון ב-1998 מונה אמיל לחוד לתפקיד, תוך שינוי חוקת לבנון כך שתתאפשר בחירתו של ראש המטה הכללי המכהן. כתוצאה ממינוי לחוד לנשיא, קוּדם סולימאן לתפקיד מפקד צבא לבנון ב-21 בדצמבר 1998, תפקיד השמור על פי האמנה הלאומית הלבנונית למארוני.
ב-2005, עם נסיגת צבא סוריה מלבנון, התפרס צבא לבנון בפיקוד סולימאן בחלקים נרחבים של המדינה. במהלך מלחמת לבנון השנייה לא מילא הצבא תפקיד בקרבות, אם כי סולימאן הביע תמיכה מילולית במאבקם של לוחמי החזבאללה.
בחודשים מאי-אוגוסט 2007 עמד הצבא במבחן, כאשר נלחם בהצלחה נגד אנשי ארגון הטרור האיסלמיסטי פתח אל-אסלאם במחנה הפליטים נהר אל-בארד בצפון לבנון.
סולימאן זכה לעיטורים ומדליות רבות מטעם צבא לבנון ולעיטורי כבוד גם מצבא סוריה ומצבא אוקראינה.
מינויו לנשיא.
בשלהי 2007 הסתמן מישאל סולימאן כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה הלבנונית לתפקיד נשיא לבנון לאור סיום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר. עם זאת, מספר ניסיונות לגיבוש הסכמה על מועד עריכת הבחירות לפרלמנט והצבעה על חוק בחירות חדש (שיתרום להגדלת הייצוג המוסלמי בפרלמנט) כשלו במשך יותר משנה של מתיחות פוליטית מתמשכת בין האופוזיציה הפרו-סורית, שהונהגה על ידי חזבאללה ואמל לבין תומכי הממשלה האנטי-סורים - קואליציית 14 במרץ (על שם היום בו הייתה מהפכת הארזים).
במאי 2008 הגיעה המתיחות בלבנון לשיא, כאשר תומכי חזבאללה תקפו את מתנגדיהם - הקבוצות הפרו-מערביות אשר שלטו בקואליציה. הצבא, בפיקודו של סולימאן, נמנע מלהתערב בקרבות. המתיחות התעוררה עקב החלטות של הממשלה להכריז על רשת התקשורת העצמאית של חזבאללה בדרום לבנון כבלתי-חוקית ולהדיח את האחראי על הביטחון בשדה התעופה בביירות, תומך חזבאללה. בפשרה שגובשה לבסוף בין הצדדים בדוחה (ובשל כך זכתה הפשרה לשם "הסכם דוחה") ואושררה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם נכלל מינויו של סולימאן לנשיא, אשר התקבל ברוב גדול בפרלמנט הלבנוני ב-25 במאי 2008. בכך נבחר נשיא חדש ללבנון לאחר שישה חודשים בהם משרה זו לא אוישה, ובא לקצו המשבר הפוליטי בן 18 החודשים ששרר במדינה.
חייו האישיים.
בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלבנונית. נשוי לוואפה סולימאן ואב לשלושה. דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
מלחמת אירן עיראק
מלחמת אירן-עיראק
שלמה אליהו
שלמה אליהו (נולד ב-18 בינואר 1936) הוא איש עסקים, סוכן ביטוח ופוליטיקאי ישראלי, מייסד חברת הביטוח "אליהו" ובעל השליטה בחברת "מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים". היה חבר הכנסת מטעם מפלגת ד"ש בכנסת התשיעית.
קורות חייו.
אליהו נולד בבגדאד שבעיראק. בשנת 1950 עלה לישראל עם הוריו ושמונה אחיו ואחיותיו. לאחר שהות במעברת שבות עם עברו להתגורר בקריית שלום.
זמן קצר לאחר עלייתו ארצה החל לעבוד כשוליה במסגריה וכעבור כשנה הועסק כשליח בחברת הביטוח "מגדל". בשנת 1953 פוטר מעבודתו ועבר לשמש סוכן ביטוח בחברת "בניין". גיוסו לצה"ל נדחה בשל בריאותו, לאחר שסבל ממחלת הפוליו בילדותו, וב-1955 הקים סוכנות ביטוח עצמאית בשכונת שפירא שבדרום תל אביב. באותן שנים התפרסם אליהו ברעיון השיווקי שבמרכזו הייתה הסיסמה "אליהו ישלם". במקביל לעבודתו כסוכן ביטוח עסק באמרגנות וארגן הופעות בידור.
בשנת 1966 ייסד אליהו את "אליהו חברה לביטוח", שעסקה בראשיתה בענף ביטוח הרכב בלבד. פעילותה הורחבה תוך זמן קצר עם קבלת הרישיון לעסוק בביטוח אלמנטרי (1968) וביטוח חיים (1969). חברת "אליהו" הייתה לחברה הראשונה שקיבלה רישיון לעסוק בביטוח לאחר קום המדינה.
עם הקמת מפלגת ד"ש הצטרף אליהו לשורותיה והיה מועמד ברשימתה לכנסת התשיעית. בשנת 1978, בעקבות התפטרותו של מאיר זורע מהכנסת, הושבע לכנסת. הוא היה חבר ועדת הכספים וועדת העלייה והקליטה ובשנים 1979–1981 עמד בראש ועדת המשנה לשוק ההון. זמן קצר לאחר כניסתו לכנסת התפצלה הסיעה ואליהו הצטרף ליגאל ידין בסיעת התנועה הדמוקרטית. בשנת 1980 פרש והקים את סיעת אחווה.
פעילותו העסקית נמשכה גם במהלך כהונתו בכנסת, ובשנה הראשונה לכהונתו הוא החל לעסוק בנדל"ן ובנה את "בית אליהו" בתל אביב, בו שיכן את משרדיו, וכן בנין משרדים רב קומות בחיפה. בשנת 1978 הצטרף לקבוצת היזמים שהקימה את פרויקט "גן העיר" בתל אביב.
לאחר סיום כהונתו בכנסת הרחיב את פעילותו הכלכלית. בשנת 1982 רכש 12% ממניות חברת הביטוח "הפניקס" וכעבור כארבע שנים רכש 25% נוספים. בשנת 1993 רכש את גרעין השליטה בבנק אגוד ובשנת 1997 רכש 36% ממניות קבוצת הביטוח "איילון". אלו נסחרו על ידו במהלך השנים. בשנת 1999 מכר את חלקו במניות "איילון" תמורת כ-20 מיליון דולר. בשנת 2005 מכר את חלקו בחברת "הפניקס" לאיש העסקים יצחק תשובה.
בשנת 2001, ניסה להצטרף לגרעין השליטה בבנק לאומי, כחלק ממהלך של מכירת אחזקות המדינה בבנק. אך הדבר לא יצא לפועל, עקב התנגדות בנק ישראל, מאחר שהחזיק בשליטה גם בבנק איגוד ובחברת הביטוח "אליהו".
בשנת 2007 הוכתר אליהו על ידי העיתון "מעריב" כאדם בעל האחזקה השנייה בגובהה בענף הבנקאות בישראל (אחרי שרי אריסון). זאת בשל חלקו בבנק אגוד (27%) ובבנק לאומי (9.6%). הוא נמנה עם 20 האנשים העשירים במדינת ישראל.
במרץ 2012 חתם על הסכם לרכישת השליטה בחברת הביטוח "מגדל" תמורת 4.2 מיליארד ש"ח, והעסקה הושלמה באוקטובר 2012. לעמידה בדרישות הרגולטור מכרה חברת "אליהו" את פעילותה בתחומי ביטוח חיים וביטוח בריאות לחברת "הראל". הוא ציין זאת כסגירת מעגל לאחר כ-50 שנה שפוטר מעבודתו כשליח, רכש את החברה. הוא שימש כיו"ר דירקטוריון החברה עד ינואר 2022.
במאי 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.