ציור ״תא השייט בהארלם", הוא הנוף העירוני היחיד שהוא צייר, וגם הוא מראה בעיקר נוף של עצים ומים. את פינה הרחוב בו התגורר הובמה עד שנת 1668 ניתן לראות מצד שמאל. במקרים מסוימים הוא מסר את ציור הדמויות האנושיות לאדריאן ואן דה ולדה ואולי גם אחרים, מנהג נפוץ בתור הזהב. במקרים אחרים הוא צייר את הדמויות, אך ככל הנראה מסר את ציור העופות והחיות לקבלני משנה.
לעיתים קרובות הוא צייר על לוחות עץ אלון, לפחות עד סוף שנות ה-1660; מתוך תשעת הציורים בגלריה הלאומית, חמישה הם על עץ אלון, אך לא השניים משנת 1689. נהוג לחשוב כי יצירותיו נוצרו ונצבעו בעיקר בסטודיו ממספר אלמנטים שרשם אותם בשטח, במקומות אחדים.
תדמית.
הובמה אינו מוזכר על ידי ארנולד הוברקן, המומחה לתור הזהב ההולנדי. או כל מקור ספרותי אחר במהלך חייו. יצירותיו מופיעות לעיתים רחוקות בקטלוגים של מכירות פומביות מוקדמות. האנגלים, ובמידה מסוימת הצרפתים, העריכו את עבודתו יותר מההולנדים במאה ה -18, וחלק גדול מיצירותיו הוצאו מהולנד. סגנונו הפך למשפיע ומכובד בתקופה הרומנטית, אז החל לטפס ערכו, במיוחד באנגליה. הוא היה אהוב על ג'ון קונסטבל, ג'ון כרום ובית הספר לציור נוריץ', שעל כולם הוא השפיע.
בשנות העשרים של המאה ה-19 המחירים של ציוריו עשויים היו להיות מעל 1,000 ליש"ט, ובשנת 1900 למעלה מ 10,000 ליש"ט. מחיר שיא של 33,000 ליש"ט (שווה ערך) הושג בשנת 1933 במכירה של יצירה מאוסף יאן סיקס. המחירים האחרונים הם גבוהים ביותר - ציור שנמכר בהאג, בדצמבר 1995 היה תמורת 3.74 מיליון ליש"ט, ותמונה גדולה יותר נמכרה למוזיאון ג'יי פול גטי, לוס אנג'לס, שנמכרה ביולי 2001 תמורת 6.5 מיליון ליש״ט, שניהם אצל סות'ביס.
המוניטין הביקורתי המודרני על הובמה הוא חד משמעי, כאשר כמה מבקרים מביעים דעה על השעמום בסצנות היערות שלו, בעוד שאחרים מעריכים אותו יותר. ״השדרה במידהרניס״ נותרה בחשיבותה האוניברסלי וממוקמת כקטגוריה בפני עצמה: "הדבר דומה כאילו האמן הפיק תמונה אחת בלבד", לפי כריסטופר לויד. לא נכתבה עליו שוב מונוגרפיה מאז 1938. הוא מקבל ביקורות שליליות כמו זו של קנת קלארק שחושב כי "הובמה הפך לאומן מייגע, מכיוון שהעצים המתוארים והמפורטים בסצנות היערות שלו אינם כפופים לעיקרון כללי של אור".
תיכון עירוני מקיף קריית חיים
תיכון עירוני מקיף קריית חיים הוא בית ספר מקיף שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בקריית חיים.
בית הספר כולל: שתי חטיבות ביניים: "שקד" (המכונה "הקמפוס הישן") ו"דגן" (המכונה "הקמפוס החדש"), וחטיבה עליונה אחת - "תיכון עירוני מקיף קריית חיים", שבצמוד לקמפוס שקד. שלוש החטיבות נקראות יחד "תיכון קריית חיים".
מיקום.
בית הספר (חטיבה עליונה וחטיבת ביניים "שקד") ממוקם בקריית חיים המזרחית. "חטיבת דגן" ממוקמת לא הרחק ממנו.
כללי.
בשנת הלימודים תש"פ לומדים בבית הספר 1625 תלמידים .
סגל המורים מונה 177 מורים וכ60 עובדי מנהל.
בשנת הלימודים תשע"ו (2015/2016) למדו בבית הספר 1,608 תלמידים, 730 תלמידים בחטיבה העליונה ב-28 כיתות, ו-878 תלמידים בחטיבות הביניים ב-32 כיתות. סגל המורים עמד על 158 מורים בתוספת כ-60 עובדי מנהל ומשק.
בימי השיא שלו, למדו בבית הספר 2,455 תלמידים ב-78 כיתות (שנת הלימודים תשנ"ז, 1996/1997).
בשנת תשע"ח (2017/2018) למדו בבית הספר 1150 תלמידים. אחוז הזכאים לבגרות עמד על 89%. אחוז הזכאים לבגרות עמד על 92% (כולל חנ"ג (חינוך גופני).
חטיבות ביניים.
הכיתות הייחודיות המוצעות בחטיבות הביניים עוסקות בתחומי המדעים, הספורט והאמנות (פלסטית, שיר ומשחק).
בחטיבות הביניים "שקד" ו"דגן" אפשר ללמוד "שיר ומשחק" ולהשתתף בחבורת הזמר של בית הספר. בחטיבות אפשר ללמוד בכיתת "פרחי רפואה" אשר תהווה בסיס לכיתה המדעית בחטיבה העליונה. בחטיבות אפשר ללמוד אומנות פלסטית וספורט (כדור יד וכדור עף) על פי בחירה. בנוסף, בחטיבות קיים פרויקט "יובלים" היחידי הנותן תמיכה לימודית למתקשים והעשרה למצטיינים.
חטיבה עליונה.
בתיכון פועלת תוכנית יובלים- מסלול מהיר וייחודי לעולם ההייטק והאקדמיה ולהשכלה גבוהה.
בבית הספר פועל "מסלול הסייבר הגאוגרפי". מסלול הסייבר הגאוגרפי בתיכון קריית חיים נפתח בשיתוף עם מערך השטח בחיל המודיעין, והמזכירות הפדגוגית במשרד החינוך, במטרה לאתר כבר בזמן הלימודים תלמידים מצטיינים בתחום. לפיתוח מסלול זה השלכות על חינוך דור בוגרים מקצועי ואיכותי לתפקידי מפתח בצבא ובחברה.
היסטוריה.
בית ספר תיכון עירוני מקיף – קריית חיים הוקם בשנת הלימודים תש"ב – (1941/1942) במיקומו הנוכחי.
המתחם הנוכחי, בין רחובות הגדוד העברי ממערב והנוטר ממזרח הוקם בשנת 1934 בית ספר שנקרא "עממי" והוא כלל כיתה אחת בכל שכבת גיל, מכיתה א' והלאה. לימים התפצל לשני בתי ספר שנקראו "א" ו-"ב". לימים, "א" הפך לארלוזורוב ו-"ב" הפך למגינים שנת תש"ב (1941/2).
באותה שנה התגבשה החלטה להמשיך את לימודי היסודי והקימו את בית הספר התיכון. מנהל בית הספר העממי, ד"ר צוויגל (שריג) הוביל את תלמידיו להמשך לימודיהם בכיתה ט', והיה למנהלו הראשון של התיכון והיסודי גם יחד. שלוש כיתות נוספות נבנו ושמשו את התיכון. הן מוקמו במקום בו ממוקמת בימים אלה מחלקת התחזוקה של בית הספר. בית הספר של אותה תקופה היה בבעלות ועד קריית חיים והיה שונה ממה שמוכר בימים אלה, תלמידיו בילו בבית הספר גם בשעות שלאחר הלימודים, בית העם השכונתי היה במתחם הזה, הפעילות השכונתית סבבה סביב בית הספר ותלמידים רבים אף אכלו את ארוחותיהם במסעדה שהייתה בבית הספר, המצרכים לארוחות שהוכנו, סופקו מגינת בית הספר בה עבדו התלמידים.
בשנת הלימודים תש"ו, (1945/6) התקבלה החלטה משמעותית: תלמידי בית הספר יבחנו בחינות בגרות. למבנה שהוקם עבור כיתות התיכון נוסף אגף חדש שכלל עוד כיתה וחדרי מנהלה. מחזור א' שסיים את לימודיו בשנת הלימודים תש"ז, כלל עשרה תלמידים בלבד, כשארבעה מהם סיימו עם תעודת בגרות.
תלמידי מחזור ב' ומחזור ג' עמדו בפני מצב חדש, חלקם גויס להילחם במלחמת השחרור ולימודיהם הופסקו. מאוחר יותר, חלקם קיבלו חופשה בת כמה חודשים מהצבא וסיימו את לימודיהם ואת מבחני הבגרות. במחזור ב' סיימו 12 תלמידים, 8 מהם עם בגרות בידיהם ובמחזור ג' סיימו 9 תלמידים, 5 מהם זכו לתעודת בגרות.
בשנת הלימודים תש"ז, (1946/7) אופיין לראשונה בית הספר התיכון והוא הוכרז כבית ספר עיוני, בעל מגמה הומניסטית. מגמה זו נמשכה 6 שנים והחל משנת 1952 כלל בית הספר מגמה הומנית פדגוגית וריאלית.
בשנת 1954 נפרד בית הספר היסודי "ארלוזורוב" מהקמפוס ועבר למשכנו החדש ברח' הקיבוצים. בניין בית הספר שימש את תלמידי התיכון שמספרם עלה. באותה עת הוקם בחלקו השני, המערבי, של המתחם בית הספר היסודי "רביבים".
בשנת הלימודים תשל"א, (1970/71) הורחב בית הספר. לארבע הכיתות שלו (ט' – י"ב) נוספו כיתות ז' ו- ח' והוא כלל כבר חטיבה עליונה וחטיבת ביניים.
בשנת הלימודים תשל"ח, (1977/8) הועברה הבעלות על בית הספר מוועד קריית חיים לעיריית חיפה והוא הפך לבית ספר עירוני מקיף.
בשנת הלימודים תשנ"ו, (1995/6) הועברה חטיבת הביניים מהקמפוס הראשי ברח' הגדוד העברי לבניין החטיבה שהוקם ברח' בן צבי. בשל גודלה של החטיבה וגודלו של הקמפוס החדש, רק כיתות ז ו- ח' עברו אליו. הוא כלל אז 10 כיתות בכל שכבה ואילו שכבת כיתות ט' בת 11 כיתות נשארה ללמוד בקמפוס הראשי.
שנה לאחר מכן, תשנ"ז, חולקה חטיבת הביניים והוקמו שתי חטיבות, לימים קיבלו חטיבות את השמות: "דגן" – החטיבה הגדולה יותר בקמפוס החדש ו"שקד" – החטיבה הקטנה יותר שכללה את מערך החינוך המיוחד – בקמפוס הראשי.
בשנת תשנ"ו, (1995/6) במקביל להקמתה של חטיבת הביניים החדשה, הוקם גם מערך מעובה של כיתות ייחודיות. מערך זה נבנה על יסוד ניסיון העבר המוצלח עם כיתות הספורט ועם כיתות האמנות (בתחום האמנות הפלסטית) להן נוספו עוד כיתת מדעים מדויקים (מצטייני מתמטיקה ומדעים מדויקים), כיתת תקשורת (תלמידים שלמדו צילום וצילום טלוויזיה), כיתת דרמה וכיתת סיירים (בלמידת הטבע והגאוגרפיה של הארץ). לימים התווספה עוד כיתה שנושאה הוא "מדעי החיים".
בשנת הלימודים תשס"ב (2001/2) מסלול המקצועות הטכנולוגיים נפתח בפני כלל התלמידים.
מבוגרי בית הספר: חוה אלברשטיין, משה יעלון, אלוף אילן בירן, אלוף יצחק איתן, רותם סלע ושירי מימון.
רפאלה קרה
רפאלה קרה (באיטלקית: Raffaella Carrà; 18 ביוני 1943 – 5 ביולי 2021) הייתה שחקנית, רקדנית וזמרת איטלקייה.
ביוגרפיה.
קרה נולדה בבולוניה ומגיל צעיר החלה ללמוד ריקוד, בגיל שמונה עזבה את בולוניה על מנת ללמוד באקדמיה הלאומית לריקוד ברומא, ב-1952 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט המלודרמה "Tormento del passato".
לאחר מכן הופיעה בסרטים נוספים וב-1960 סיימה ללמוד בבית ספר לקולנוע הלאומי של איטליה.
משחק.
ב-1962 שיחקה בסרט "Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie" המבוסס על החיבור מלחמת גאליה מאת יוליוס קיסר.
ב-1963 שיחקה בסרט "הטרוריסט" שהיה מועמד לפרס בפסטיבל ונציה העוסק בסיפורו האמיתי של פרטיזן איטלקי בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1965 שיחקה בסרט המלחמה "Von Ryan's Express" לצד פרנק סינטרה.
ב-1970 שיחקה בסרט המתח הצרפתי "Cran d'arrêt".
ב-1980 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הארגנטינאי "ברברה", קומדיה על איטלקייה המגיעה לארגנטינה ומתאהבת בצלם ארגנטינאי.
מוזיקה.
בשנות ה-60 החלה להופיע גם בריקוד ובמוזיקה בטלוויזיה האיטלקית, ב-1971 יצא הסינגל שלה "Tuca Tuca" שנהפך ללהיט.
בשנות ה-70 עברה להתגורר בספרד והקליטה מספר שירים בספרדית, לאחר מכן עברה לדרום אמריקה.
אירוויזיון.