ב-1964 שיחק בסרט "לואיזה וששת בעליה" לצידה של שירלי מקלין.
ב-1967 הופיע בסרט "המורד" עם ג'ורג' קנדי וג'ו ואן פליט בתפקיד אימו.
ב-1969 ייסד ניומן, ביחד עם סטיב מקווין, סידני פואטייה וברברה סטרייסנד את חברת ההפקות הראשונה שהייתה בבעלות שחקנים. אחד הסרטים הזכורים של פול ניומן הוא קומדיה של ג'ורג' רוי היל, בשם "העוקץ", בה כיכב לצדו של רוברט רדפורד, שהיה שיתוף פעולה שני אחרי עבודתם המשותפת ב"קיד וקסידי". "העוקץ" זכה בשבעה פרסי אוסקר, אך עדיין לא זיכה את ניומן בפרס הנכסף. ב-1981 הופיע בסרט "ללא כוונת זדון" לצידה של סאלי פילד. ב-1986 הופיע בסרט "צבע הכסף" של מרטין סקורסזה, לצד טום קרוז הצעיר שזה סרט המשך לסרט אדי פלסון משנת 1961. על משחקו בסרט זה זכה ניומן בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. סרטים בולטים אחרים שלו היו "הקפיצה הגדולה" של האחים כהן, ו"לא פראייר של אף אחד", עליו קיבל מועמדות נוספת לאוסקר.
ניומן גם ביים מספר סרטים. את ג'ואן וודוורד הוא ביים בסרטים "רייצ'ל, רייצ'ל" והשפעת קרני גמא על ציפורני החתול.
שנותיו האחרונות.
בשנותיו האחרונות היה ניומן בררן יותר, ושיחק רק בסרטים בודדים שריתקו אותו במיוחד. על סרטו "הדרך לפרדישן" משנת 2002, עליו טען שזהו סרטו האחרון, קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה. ב-2005, הופיע בסרט הטלוויזיה "אימפריות נופלות". על השתתפותו בסרט זה, זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. ב־2006 דיבב את דמותו של דוק הדסון בסרט האנימציה "מכוניות". זה היה תפקידו האחרון בסרט שאינו דוקומנטרי, וסרט זה הוא הרווחי ביותר במשך הקריירה שלו. בהמשך הוא דיבב את הדמות גם בסרט הקצר "מטור ואור הרפאים".
פול ניומן נפטר בביתו אשר בווסטפורט, קונטיקט מסרטן הריאות וגופתו נשרפה. בן 83 היה במותו.
נישואיו ומשפחתו.
ניומן היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה ז'קלין וויט (1949–1958), נולדו ילדיהם: סקוט (1950), סוזן (1953) וסטפני. סקוט השתתף במספר סרטים, ביניהם "המגדל הלוהט". הבת סוזן קֵנְדֶל, היא במאית של סרטים דוקומנטריים ושיחקה בברודוויי ובמספר סרטים.
את אשתו השנייה, ג'ואן וודוורד, הכיר כשהצטלם לסרט "הקיץ הארוך והלוהט", לצידו של אורסון ולס הוותיק. הם נישאו בשנת 1958, ולהם שלוש בנות: אלינור "נל" תרזה (1959), מליסה "ליסי" סטיוארט (1961) וקלייר "קליאה" אוליביה (1965). אלינור, ששם הבמה שלה הוא נל פוטס, השתתפה בתפקיד הראשי לצד אימה, בסרט "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול", אותו ביים אביה בשנת 1972.
תרומות וצדקה.
בשנות השמונים ייסד ניומן את "ניומנס", חברת מוצרי מזון מצליחה לרוטבי ספגטי וסלט שכל רווחיה מוקדשים לצדקה. הוא גם ייסד עמותה לשיקום מסמים, שנקראת על שם בנו סקוט, שמת בנובמבר 1978 ממנת יתר של סמי הרגעה ואלכוהול.
בשנת 1988 הקים את רשת כפרי הנופש הבינלאומית "SeriousFun Children's Network" לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות ומחלות מסכנות חיים.
...And Justice for All
...And Justice for All (בתרגום חופשי: ...וצדק לכל) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת המטאל מטאליקה. האלבום יצא לאור בשנת 1988.שם האלבום נלקח מהמשפט האחרון בשבועת האמונים האמריקאית.
אלבום זה הוא הראשון שהוקלט ללא הבסיסט קליף ברטון, שנהרג בשנת 1986 בעקבות התהפכות אוטובוס הלהקה, בעת ששהתה בשוודיה במסגרת סיבוב הופעות. במקומו צורף ללהקה הבסיסט ג'ייסון ניוסטד, שנבחר בקפידה על ידי חברי הלהקה לאחר מבחנים רבים, והשתתף בהקלטת האלבום.
את המילים לשיר "To Live Is to Die", כתב קליף ברטון לפני מותו, וסולן הלהקה, ג'יימס הטפילד, החליט להוסיף את השיר לאלבום לזכרו של ברטון.
ניתוח מוזיקלי.
מוזיקה.
...And Justice for All הוא האלבום המורכב ביותר מבחינת הביצועים האינסטרומנטליים ונעשה בו שימוש בטכניקה של הקלטות כפולות (למשל התופים ב-Dyers Eve) מה שגרם לכך ששירים אחדים לא בוצעו מעולם או לעיתים נדירות בהופעות חיות. באלבום זה, לעומת אלבום קודמים, העוצמה של גיטרת הבאס הונמכה משמעותית במיקס, מה שגורם לצליל להשמע אטום ולא עוצמתי כמו באלבומים הקודמים. ג'ייסון ניוסטד טען כי פעולה זו נעשתה כחלק מה"זובור" ששאר חברי הלהקה עשו לו באותה התקופה, אך גם הטפילד וגם אולריך טענו שלא היו מרוצים במיוחד מאיכות ההפקה של האלבום.
ליריקה.
הטקסטים של השירים, בדומה למנגינה, הם קודרים ורציניים ועוסקים בשחיתות פוליטית ובהפרות זכויות אדם.
שיר הנושא של האלבום הוא אחד השירים הארוכים ביותר של מטאליקה (יחד עם To Live Is To Die מאותו אלבום, The Outlaw Torn מ-Load ו-Suicide &amp; Redemption מ-Death Magnetic) אשר מגיע כמעט ל-10 דקות.
השיר מדבר על כך שאין צדק בעולם, כיוון שהכסף הוא השולט בו. בשל מורכבותו הטכנית של השיר, המעיטה הלהקה לנגן את השיר בהופעות חיות. קירק האמט, גיטרה מובילה, טען שתוך כדי סיבוב ההופעות העוקב אחר האלבום, גילו חברי הלהקה כי האורך והמורכבות הטכנית של השירים בעייתית. אחרי אחד הביצועים של השיר "...And Justice For All" בהופעה חיה ב-1989, ירדה הלהקה אל מאחורי הקלעים, ושם אמר אחד מהם "We will never play this fucking song again!" ("לעולם לא נחזור לנגן את השיר המזוין הזה שוב"). למרות "הבטחה" נחרצת זו השיר נוגן שוב ב-2007 בהופעה בליסבון.
היצירה המפורסמת ביותר באלבום היא One ("אחד"), אשר מתחילה בתיפוף מהיר הנשמע כיריות. זוהי יצירה שברוב חלקיה היא איטית, מלודית ומלאת רגש, המתארת את ייסורי הגיהנום אשר עובר הדובר, נכה מלחמה אשר איבד את כל חושיו במלחמה. הוא מספר כיצד הוא שוכב על המיטה בבית-החולים מבלי לראות או לשמוע דבר, כל רצונו הוא למות, אך אפילו את זה הוא לא יכול לבקש, כיוון שאינו יכול לדבר. בסוף היצירה הוא זועק בלבו לאלוהים שיעזור לו ויושיע אותו מייסוריו על ידי המתה. תוכנה של היצירה מבוסס על הספר "ג'וני שב משדה הקרב" מאת דלטון טרמבו, המספר על חייל שהפך לנכה במלחמת העולם הראשונה. קטעים מתוך הסרט שנוצר כעיבוד לספר שולבו בקליפ לשיר והלהקה אף רכשה את הבעלות על הסרט, כדי למנוע תביעות זכויות יוצרים. הסולו לקראת סוף השיר הוא אחד הסולואים המהירים והטכניים ביותר של מטאליקה, והוא מנוגן בחלקו בטכניקת Tapping (מנוגנת על ידי הקשה על המיתרים במהירות באמצעות שתי הידיים).
להלן קטע מהיצירה:
שתי יצירות בולטות נוספות מתוך האלבום הן היצירה האינסטרומנטלית To Live is To Die ("לחיות זה למות") ו-Dyers Eve, אשר באות ברצף בזו אחרי זו ומגיעים ביחד ל-15 דקות בדיוק. זו גם היצירה האחרונה אשר ברטון השתתף בהלחנתה והיא הוקדשה לזכרו. היצירה מתחילה בפריטה עדינה ומלאת רגש על גיטרה אקוסטית, אשר נקטעת בהדרגה על ידי תיפוף אגרסיבי של אולריך והגיטרה האקוסטית מתחלפת בחשמלית. שיאה של היצירה הוא בסולו מלודי, עדין ומלא רגש של גיטרה חשמלית, ללא ליווי שאר הכלים. לקראת הסוף מופיע קטע מילולי פילוסופי, אשר נכתב על ידי ברטון ומוקרא על ידי הטפילד בנימה של קריינות. בסוף היצירה, הגיטרות החשמליות והתופים נקטעים בהדרגה על ידי אותו קטע אקוסטי אשר הופיע בהתחלה. קטע זה שוב נקטע, אך הפעם בבת אחת, על ידי הפתיחה של השיר הבא, Dyers Eve, שהוא אחד השירים המהירים והטכניים ביותר של מטאליקה. הפעם, הדובר בשיר מותח ביקורת נוקבת על הוריו על כך שלא גידלו אותו כהלכה. השיר בוצע לראשונה בהופעה חיה רק ב-2004, 16 שנים לאחר יציאת האלבום.
בזוקה (נשק)
הסכם ריבנטרופ מולטוב
אקלים ממוזג
האקלים הממוזג של כדור הארץ נמצא בקווי הרוחב האמצעיים, המשתרעים בין האזורים הטרופיים לבין האזורים הקוטביים של כדור הארץ. באזורים אלה על פי רוב יש משרע טמפרטורה רחב לאורך כל השנה עם שינויים עונתיים בולטים יותר (אך לא קיצוניים) לעומת אקלים טרופי, שם שינויים עונתיים כאלה לא מצויים לעיתים קרובות.
לעומת זה, האקלים הממוזג מאופיין בארבע עונות שונות, קיץ הוא החם ביותר, ולאחריו הסתיו שהוא עונת מעבר לחורף. החורף היא העונה הקרה, ולאחריה בא האביב, שהוא עונת מעבר מהחורף חזרה לקיץ.
האזורים עם האקלים הממוזג (23.5° עד 66.5°, צפון ודרום) הם האזורים שבהם מתרחשים השינויים העונתיים הרחבים ביותר, כאשר מרבית האקלים המצויים בהם משפיעים על הטרופים ועל הקטבים.
אזורי האקלים.
לפי כמה סיווגי אקלימיים, וביניהם שיטת קפן לסיווג אקלים, האזור הממוזג מתחלק למספר אזורי אקלים קטנים יותר, המבוססים על טמפרטורות חודשיות, של החודש הקר או ביותר, ומשקעים.
אקלים סובטרופי.
האקלים האלו נמצאים בדרך כלל הפנימי יותר של האזור הממוזג, בין 23.5° ל - 35° צפון או דרום, ולכן הם מושפעים הרבה יותר מן האקלים הטרופיים יותר מכל סוגי האקלים הממוזג. בדרך כלל יש טמפרטורות חמות במשך השנה, יותר קיצים, וחורפים קרירים וקצרים.
עולם החי והצומח.
בעלי חיים.
בעלי החיים נודדים בתקופת החורף מן הארצות שבהן ישנו אקלים ממוזג בשל הטמפרטורות הנמוכות.
הנדידה היא לארצות חמות יותר או אפילו לאזור בו ישנו אקלים ים תיכוני באותה ארץ בה הם נודדים במידת האפשר.
בקיץ הם חוזרים לארצות הקרות מפאת החום והיובש בארצות החמות .
צמחייה.
באזור האקלים הממוזג רבים גידולי הפלחה והשדות בניגוד לאזור האקלים הסובטרופי העשיר בגידולים של עצים רחבי עלים, באקלים הממוזג רבים עצי המחט והטייגה בהם ברוש, אשוח ואורן. זאת פרט לגבולותיו עם האזור הסוב טרופי, שם גדלים עצים רבים רחבי עלים כדוגמת אלון וערמונים ככל שמתקדמים לכיוון האזור הארקטי פוחתים העצים. כ־40% מהיערות בכדור הארץ הם באזור הטייגה הממוזג.