אינגריד שפר נולדה בעיר מלבורן, אשר באוסטרליה. למדה באוניברסיטת מונש רפואה וכירורגיה וסיימה עם תואר MBBS . מאוחר יותר המשיכה ללימודי דוקטורט בנוירולוגיה, באוניברסיטת מלבורן אותו סיימה ב-1998. פרופ׳ שפר היא נוירולוגית ילדים ופרופ׳ באוניברסיטת מלבורן; משמשת כמנהלת מחלקת ילדים בבית החולים אוסטין (Austin Hospital) בהיידלברג, ויקטוריה, אוסטרליה; יושבת ראש מחלקת ילדים במכון פלורי לחקר המוח באוניברסיטת מלבורן; עמיתה במכללה המלכותית של אוסטרליה לרופאים, באקדמיה האוסטרלית למדעים ובחברה המלכותית; היא מחזיקה בדרגת מפקדת במסדר אוסטרליה, אות כבוד שניתן לאזרחים אוסטרליים המובילים בתחומם; מייסדת האקדמיה האוסטרלית למדע ורפואה ) וכיום משמשת כסגנית הנשיא.
שפר, מדענית עולמית מובילה בתחום מחלת האפילפסיה, .. היא מקדישה את חייה לחקר המחלה, והביאה לשינוי דרך המחשבה של הציבור הרחב על המחלה. ערכה יחד עם עמיתה למחקר - פרופ' סמואל ברקוביץ' את המחקר העיקרי שלה, שבדק האם האפילפסיה היא מחלה גנטית.
שפר מאמינה, שהיחס לנשים בקהילה המדעית צריך להשתנות, למרות ההצלחה הרבה שלהן בתחום ופועלת רבות בכיוון זה.
היא נשואה ולה 2 בנים, אחד מהם הוא דוקטור בבית החולים המלכותי של מלבורן והשני סטודנט למדעי המחשב באוניברסיטת לונדון.
פעילות מחקרית.
אפילפסיה היא מחלה שפוגעת בכ-50 מיליון אנשים ברחבי העולם. המחלה מתבטאת בפרכוסים, הנגרמים מהפרעות בפעילות החשמלית של הנוירונים במוח.
עד לפני כ-25 שנים, האמינה הקהילה המדעית, שאפילפסיה היא מחלה נרכשת מהסביבה, מנפילה או מסיבוך בלידה, מה שהוביל במקרים רבים לתחושות אשמה אצל הורים לילדים חולי אפילפסיה. מטרת עבודת המחקר שערכה ובדקה יחד עם פרופ' סמואל ברקוביץ' ואחרים, הייתה לחפש ולמצוא דרכים לאבחון המחלה בשלבים מוקדמים מאוד שלה. שפר הצליחה להוכיח, שאפילפסיה היא מחלה שמקורה הוא גנטי, ובשנת היא הצליחה לאפיין את הגן הראשון שאחראי למחלה זו. בזכות מציאת גן זה, התגלה מספר רב של גנים גם על ידי חוקרים אחרים. אחרי שפורסם מחקרה של אינגריד שפר ונכון לשנת 2014, זוהו כ-13 גנים נוספים, העשויים לגרום למחלת האפילפסיה. אפיון הגנים המעורבים בהתפתחות המחלה, עשוי לסייע בפיתוח תרופה למחלה זו, אשר תשפר במידה רבה את חיי החולים.
בין ממצאי המחקר של שפר, התגלה סוג מסוים של אפילפסיה, שעד הגילוי של שפר, הייתה סברה שהוא נגרם כתוצאה מחיסונים. שפר מצאה, שסוג זה בעצם נבע ממוטציה גנטית, שנשאיה עלולים לפתח את האפילפסיה, והחיסון, למעשה שימש כזרז להתפתחות מהירה יותר של המחלה.
במחקרה, תרמה שפר לאבחון סוגים רבים של מחלת האפילפסיה ולהבנה, שגנים שונים יכולים לגרום להתקפים בצורות שונות.
היא תרמה רבות להבנה של סוג האפילפסיה, אשר נבע משיבוש יכולת הגוף להעביר גלוקוז למוח (GLUT1 deficiency), ואף כתבה ספר בישול קטוגני, יחד עם חוקרת אפילפסיה נוספת ודיאטנית קלינית הודות למחקרים, אשר הוכיחו כי דיאטה קטוגנית (דיאטה דלת פחמימות ורבת שומנים) משפיעה לטובה על חולי אפילפסיה שיש להם סוג אפילפסיה זה.
שפר היא מהחוקרים הראשונים לבדוק את היעילות של קנבידיול לטיפול בתסמונת דרווה, סוג נדיר של אפילפסיה שפוגעת קשות בילדים.
בשנת 2016, השיקה פרופ׳ שפר ניסוי ראשון במתן קאנביס רפואי לילדים עם אפילפסיה קשה.
ביאטריס בארביי
ביאטריס לאונור סילביירה בארביי (באנגלית: Beatriz Leonor Silveira Barbuy; נולדה ב-16 בפברואר 1950) היא אסטרונומית ואסטרופיזיקאית ברזילאית. ידועה בעיקר בשל תרומתה לחקר הרכב כוכבים קדומים וגלקסיות. זוכת פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בשנת 2009.
ביוגרפיה.
ביאטריס בארביי נולדה ב-16 בפברואר 1950 בסאו פאולו בברזיל. שני הוריה היו פרופסורים לפילוסופיה. אחיה התעניין במדע והביא לה ספרי מדע רבים.
עד גיל 16 רצתה בארביי לעסוק במדעי הרוח, כמו הוריה, אך תשוקתה לחקר החלל הגיעה כשקראה את ספרו של הפיזיקאי הרוסי ג'ורג' גאמוב "אחת, שתיים, שלוש... אינסוף" ("One, Two, Three...Infinity") בעקבותיו החליטה שהיא רוצה להיות אסטרונומית. היא פספסה את השנה הראשונה של לימודי המדעים בתיכון שבו למדה, לכן בארביי נאלצה להשלים את חומרי הלימוד באופו עצמאי. היא מספרת כי מאז לא הפסיקה ללמוד.
לימודים וקריירה.
בשנת 1972 סיימה בארביי תואר ראשון בפיזיקה במכון לפיזיקה באוניברסיטת סאו פאולו ובשנת 1976 סיימה תואר שני באסטרונומיה. בארביי מספרת שתחת השלטון הצבאי בברזיל באותה תקופה, חברי כיתתה והפרופסורים בפקולטה נכלאו ונעלמו, מה שהשפיע על הקורס והקשה על כתיבת תזה מדעית-אסטרונומית. בשל כך, בארביי עברה לצרפת להמשך לימודיה, שם קיבלה מלגות לימודים שהקלו על לימודיה.
בינואר 1982 סיימה בארביי את הדוקטורט שלה באוניברסיטת סורבון בפריז.
בארביי הייתה חוקרת אורחת במקומות רבים, ובינם: מצפה הכוכבים ליק, קליפורניה, ארצות הברית; המכון לאסטרונומיה, קיימברידג', בריטניה; מצפה הכוכבים האירופי גרצ'ינג ביי, מינכן, גרמניה. בנוסף, בארביי הייתה חוקרת קבועה במצפה הכוכבים בפריז בין השנים 1977 ל-1982. לאחר מכן עבדה במצפה הכוכבים האירופאי הדרומי ושם ביצעה כ40 משימות ותצפיות כחוקרת ראשית.
בפברואר 1987 חזרה לאוניברסיטת סאו פאולו למכון לאסטרונומיה, גיאופיזיקה ומדע אטמוספירי, עשתה תואר בהוראה ובשנת 1997 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1992 הייתה נשיאת האגודה האסטרונומית הברזילאית.
משנת 2003 ועד שנת 2009 עבדה בתור סגנית נשיא באיחוד האסטרונומי הבין לאומי, אחרי שהייתה נשיאה של ועדה בנושא ספקטרום כוכבים וכמו כן נשיאה את מחלקה בנושא כוכבים. היא היית הברזילאית הראשונה בתפקיד הזה.
בשנת 2009 זכתה בארביי בפרס L'ORÉAL-UNESCO לנשים במדע.
פרס זה מוענק מדי שנה לחמש נשים, אחת מכל אזור עולמי (אפריקה והמדינות הערביות, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית וצפון אמריקה) כהוקרה על הישגיהן המדעיים.
על הפרס אמרה: "זה כבוד להיות מוכרת על ידי ארגון כל כך ממוקד בחינוך וקידום נשים במדע".
מחקרה המדעי.
מאמרה הראשון עסק בכוכב בשם HD 76932. בארביי חישבה את הטמפרטורה שלו ואת הרכב החומרים הכבדים בו. מאז היא עוסקת באותו התחום.
בשנת 1978 בארביי עברה לצרפת והצטרפה לקבוצת המחקר של רוג'ר קייר במצפה הכוכבים בפריז. מחקריה התמקדו בכמות היסודות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים עתיקים המגיעים עד לגיל של 12 מיליארד שנים. מחקרה אפשר שיחזור של מבנה הגלקסיה מראשית היווצרותה ועד ימינו.
בשנת 1988 פרסמה בארביי מאמר בנושא נוכחות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים קרים יחסית. היא הראתה שלכוכבים בהילה של שביל החלב יש עודף חמצן בתוכם. חמצן מיוצר רק בכוכבים מסיבים מאוד שיהפכו לסופרנובות מסוג 2. זו הייתה העדות הראשונה של יצור אלמנטים כבדים בהילה של שביל החלב.
בין השנים 2001 ל-2005 בארביי מילאה תפקיד חשוב בתוכנית המחקר הבינלאומית עוסקת בהיווצרות הכוכבים הראשונים, בראשות המצפה האירופי הדרומי (ESO). בין ממצאי המחקר, התגלה הכוכב העתיק ביותר באותה תקופה, CS 31082-001. זו הייתה הפעם הראשונה שהתגלה אורניום בכוכב מחוץ למערכת השמש. התפרקות האורניום מקלה את חישוב גילו של הכוכב בגלל דעיכת האורניום. החישוב הראשוני אמר כי הכוכב בן 14 מיליארד שנה. קבוצת מחקר אחרת משוודיה חישבה מחדש את גילו, וגילתה כי הוא בן 12.5 מיליארד שנים עם טווח שגיאה של 2 מיליארד שנים. מאמר זה פורסם בעיתון Nature וצוטט פעמים רבות. כוכב זה יכול להיות מהדור הראשון של הכוכבים.
ניתן לדעת אם כוכב הוא מדור שני ומעלה לפי ריכוז המתכות שבו וסוגן.
ג'ני סידיי
ד"ר ג'ניפר (ג'ני) אן מקינון סידיי-גיבונס (באנגלית: Jennifer Anne MacKinnon Sidey-Gibbons, נולדה ב-3 באוגוסט 1988 בקלגרי, אלברטה שבקנדה) היא אסטרונאוטית, מהנדסת, חוקרת ומרצה. ג'ני זכתה בפרס מהנדסת השנה הצעירה של הנדסה וטכנולוגיה (prestigious Institution of Engineering and Technology's Young Woman Engineer of the Year Award) ובפרס מהנדס השנה הצעיר של RAEng (RAEng Young Engineer of the Year Award) בשנת 2016. בשנת 2017 נבחרה על ידי סוכנות החלל הקנדית (CSA) לצד ג'ושוע קוטריק בקמפיין גיוס אסטרואונאוטים ונשלחה למחנה אימונים להכשרת אסטרואונאוטים שמועמדים לשליחה לתחנת החלל של נאס"א.
ילדות ונעורים.
סידיי סיפרה שבילדותה, שמעה על האסטרונאוטית האישה הקנדית הראשונה, רוברטה בונדר ועל טיסתה לחלל אשר שימשה כמודל לחיקוי עבורה משום שהייתה פורצת דרך בתחומה. בילדותה, אהבה מאוד לרכוב על אופניים ולשחק פוטבול, ועד היום היא חברה בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת קיימברידג'. התעניינותה במדע נתמכה על ידי אמה שלקחה אותה לעיתים קרובות למוזיאונים ומצאה עבורה מודלים לחיקוי מתחומי המדע וההנדסה. דודה, שהיה מהנדס אזרחי, היה מערב אותה גם במשימות עיצוביות והנדסיות. אחת המשימות כללה תכנון מגרש בייסבול שיתנקז ביעילות במהלך סופות גשמים ותכנון נוסף היה של מתקן פסיבי לטיפול במים מזוהמים.
קריירה אקדמית.
סידיי היא בעלת תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק (2011). בשנת 2015 עברה לאנגליה שם סיימה דוקטורט בהנדסה במכללת ישו, שנמצאת באוניברסיטת קיימברידג', בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בחקר בעירה תחת פיקוחו של פרופסור נונדס מסטוראקוס. לפני שהצטרפה לתוכנית החלל הקנדית, עבדה ד"ר סידיי כעוזרת פרופסור במעבדה לחקר ופיתוח מנועי בעירה פנימית במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג'.
מחקריה.