מבקרים רבים בארמון ורסאי נדהמים מגודלו ופארו של הארמון (אשר כיום, לאחר שנמכרו מרבית רהיטיו המקוריים, אינו מפואר כפי שהיה עת התגוררה בו משפחת המלוכה). השפעת הארמון ועושרו הייתה גדולה והקיפה לא רק את צרפת אלא את כל אירופה. לואי כונה "מלך השמש" בגין השימוש בזהב ובעיטורים בעיצוב ארמון ורסאי.
בניית הארמון, אחזקתו ושימושו לכל אצילי הממלכה כילתה חלק נכבד מתקציבה של צרפת, והיסטוריונים רבים העלו את בניית הארמון ועלויות אחזקתו כאחת הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית.
עלויות תחזוקה.
בשל גודלו של הארמון, אחזקתו הייתה יקרה מאוד. היו היסטוריונים שהעריכו כי עלות האחזקה של הארמון וכן סיפוק צורכיהם של כל הגרים בו, המשפחה המלכותית, היוו כ-25% מכלל ההכנסה השנתית של צרפת, אולם היסטוריונים בעת האחרונה חושבים כי הערכה זו היא מוגזמת, וכי העלות בפועל הייתה רק כ-6% מכלל הכנסות המדינה.
יתרונות מקיומו של הארמון.
ארמון ורסאי הפך את לואי ה-14 למלך העוצמתי ביותר באירופה ומושא לקנאת כל מלכי אירופה, אשר ניסו ליצור העתקים של ארמון ורסאי בארצותיהם. ביריבות בין מדינות אירופה והתנגשויות הצבאות ביניהם כוחו של לואי ה-14 עלה בעקבות הקמת ארמון ורסאי, שסימל את עושרו וכוחו.
בכל הקשור למלחמות הפנים בין המלוכה לאצולה, ארמון ורסאי הפך את אצילי צרפת לכנועים ומחפשים את קרבת המלך, שבעבורה עזבו את שעשועי פריז והפכו את ורסאי למרכז התרבותי של צרפת. הדבר איפשר יצירת שלטון ריכוזי אחד בידי המלך תוך החלשת האצולה בפרובינציות. שלטון ריכוזי זה אפשר, שנים מאוחר יותר, את הקמת האדמיניסטרציה הריכוזית של צרפת המודרנית.
לארמון הייתה השפעה רבה הן על הארכיטקטורה, הן על עיצוב הפנים והן על האומנות בצרפת בפרט ובאירופה בכלל. השפעת הארמון ניכרת בכל רחבי אירופה. הארמון נבנה בחלון ראווה של יכולות צרפת בתחומי הארכיטקטורה, העיצוב והאומנות, וגרמו לגל של הערצה וחיקויים בכל אירופה.
אתרים בעלי חשיבות בארמון.
אולם המראות.
אולם המראות (בצרפתית: "Galerie des Glaces") הוא האולם הגדול בארמון, ונחשב לאחד האולמות היפים בו.
הקמת האולם החלה בשנת 1678 עת הפך הארמון למגורים הרשמיים של לואי ה-14, והושלמה בשנת 1684.
לאחר החתימה על הסכמי ניימכן בשנת 1678 הורה לואי ה-14 למעצב ואדריכל שארל לה ברון לצייר את המעשים הגדולים של ממשלתו על תקרת האולם. 30 תמונות צוירו על התקרה בהם מתואר המלך כקיסר רומאי המנצח על מדינות אירופה האחרות.
האולם היה מקום התרחשותם של מספר אירועים היסטוריים. כך, בשנת 1871, ב-18 בינואר, הוכרז באולם על הקמת האימפריה הגרמנית, לאחר הפסדה של צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. באותו אולם אף חתמה גרמניה על הסכם ורסאי המסיים את מלחמת העולם הראשונה.
האולם ממוקם בקומה הראשונה של הבניין, ומצויות בו 578 מראות. אורכו 73 מטרים ורוחבו 10.5 מטרים. גובה האולם 12.3 מטרים.
האולם ממוקם בין "אולם המלחמה" (בצרפתית: "salon de la Guerre" ) בצפון, לבין "אולם השלום" (בצרפתית: "salon de la Paix") הנמצא מדרום לאולם המראות. בשנת 2007 עבר האולם שיקום ואחזקה מדוקדקת בעלות של כעשרה מיליון אירו, על מנת לשמר את יופיו ואת חשיבותו ההיסטורית.
הגנים.
גני ורסאי הם הדוגמה הקלאסית ביותר לסגנון הגן הצרפתי. הגנים אשר תוכננו על ידי אנדרה לה-נוטרה פרוסים על פני מאות מטרים המטופחים ברובם בצמחייה, שבילים, תעלות מים ומזרקות. בדומה לשאר הארמון הגנים משקפים תפישה תרבותית שאפיינה את האריסטוקרטיה הצרפתית של עליונות האדם על הטבע וניצחון השכלתנות. על אף גודלם, הגנים מאופיינים בצירים ישרים וסימטריים, חלוקה גאומטרית מאוד של השטח, וצורות גיזום וטיפוח מיוחדות של הצמחייה השומרות עלייה ישרה. על אף שתחזוקת הגנים יקרה מאוד, הגנים מהווים אטרקציה תיירותית חשובה מאוד בצרפת וטיפוחם ממשיך גם היום.
שימושים בארמון בעיתות מלחמה.
לאחר ההפסד של צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה הפכה הטירה למפקדת הצבא הגרמני, ושימשה בתפקיד זה בין ה-5 באוקטובר 1870 ועד ה-13 במרץ 1871. ב-18 בינואר 1871 הוכרז בארמון על הקמת האימפריה הגרמנית.
הארמון כמוזיאון.
הארמון שימש את המשפחה המלכותית עד המהפכה הצרפתית. במהלכה, הגיעו ההתקוממויות כנגד המלוכה עד לארמון והגיעו לשיא כאשר נעשה ניסיון לרצוח את המלכה, מארי אנטואנט במיטתה. הפולשים רצחו את השומרים והיו מצליחים במזימתם להרוג את המלכה אלמלא שמעה את השאון וברחה דרך דלת סודית לצד מיטתה שהובילה במסדרונות נסתרים עד לחדר השינה של המלך. לאחר מכן הוכרחו המלך, המלכה וילדיהם לנטוש את הארמון ולעבור לגור בפריז, בארמון טווילרי.
לאחר סילוק המלך והמלכה מארמונם החלה ביזה של חפצי הערך, הרהיטים ויצירות האומנות שהיו בארמון. קישוטי הארמון ועיטוריו החלו להמכר בסדרה של מכירות פומביות במטרה לממן את צבא צרפת מפני המתקפה של מדינות אירופה, אך גם מתוך כוונה שלא יוותר כל ארמון אליו יוכל לשוב מלך בעתיד. הרס שיטתי זה אכן עבד, ונפוליאון לא ישן ולו לילה אחד בארמון לאחר הכתרתו לקיסר.
על אף כל זאת, הצליחו יצירות אמנות רבות להישמר ולהגיע עד ימינו, בכך שהועברו למשמורת מוזיאון הלובר בפריז, הספרים הועברו לספריה הלאומית של צרפת והשעונים וחפצי המדע שהיו באוסף לואי ה-16 הועברו לבית הספר לאומנות ומדע (École des Arts et Métiers).
על אף ההרס במהלך המהפכה נותר הארמון אחד הארמונות המפוארים באירופה.
הארמון נותר ללא שימוש גם לאחר השבת המלוכה, ובשנת 1830, המלך לואי פיליפ הכריז על הארמון כמוזיאון, אולם דבר זה לא מנע ממכירת חלק מהרהיטים במכירות פומביות בלונדון.
רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 הצליחו להשיב חלק מהריהוט לארמון. ריהוט זה נאסף מאוספים פרטיים, שגרירויות ומשרדי ממשלה של צרפת. כיום ניתן לראות רהיטים אלה בחדרים המרוהטים מחדש של הארמון. חלק מהריהוט שלא נמצא, כגון המצעים של המיטות המלכותיות, שוחזר.
חיקויים של הארמון.
לאחר שנבנה ארמון ורסאי על ידי לואי ה-14, הפכה ורסאי למקור של קינאה והערצה מצד בתי מלוכה אחרים. גני ורסאי הפכו מקור לחיקוי בכל מדינות אירופה, הן על ידי בתי המלוכה והן על ידי אליטות אחרות.
בגרמניה נבנו גנים רבים המחקים את גני ורסאי:
אחד החיקויים המדויקים ביותר של גני ורסאי, הם הגנים בוילהלמסהוהה (Wilhelmshöhe), שנבנו בשנת 1786 על ידי ווילהלם ה-9.
גני ארמון שנברון (Schönbrunn) בווינה, אוסטריה וכן גני דרוטנינגהולם בסטוקהולם, נבנו על פי גני ורסאי.
באיטליה, הוקמו גנים בקאזרטה ליד נאפולי, על ידי לואיג'י ואנויטלי בשנת 1752 המחקים את גני ורסאי, וכן בקולרנו וסטופניגי על יד טורינו נבנו גנים דומים.
באנגליה תכנן המלך צ'ארלס השני לבנות בוינצ'סטר ארמון הדומה לוורסאי, אולם תכנון זה לא בוצע מעולם.ארמון בלנהיים שנבנה עבור הדוכס ממלבורו הוא החיקוי האנגלי הקרוב ביותר לגני ורסאי.
הצאר פיוטר הגדול הורה על בניית פטרהוף בסנקט פטרבורג כחיקוי לגני ורסאי.
לודוויג השני הורה על בניית העתק זהה לגני ורסאי בהרנכימזה. אמנם המימון הסתיים בטרם הסתיימה הבנייה, אולם נבנו המבנה המרכזי, לרבות העתק של אולם המראות, והגנים.
מטבוליט
מטבוליט (באנגלית: Metabolite) הוא שם כולל לכל תרכובת המיוצרת בתהליך של חילוף חומרים (מטבוליזם) בייצורים חיים.
נהוג להבדיל בין שתי רמות של מטבוליטים:
המטבוליטים הראשונים מיוצרים בשלב הגידול הלוגריתמי (שלב הגידול המהיר).
המטבוליטים המשניים מיוצרים בשלב הגידול היציב.
אלוסטרי
קאדילק
קאדילק (באנגלית: Cadillac) הוא מותג מכוניות היוקרה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. מכוניות המותג מיוצרות בעיקר עבור השוק האמריקני.
היסטוריה.
חברת "קאדילק" הוקמה ב-22 באוגוסט 1902, על ידי שני משקיעים שתמכו בעסקיו של הנרי פורד: ויליאם מרפי ולמואל בואן, והמהנדס הנרי לילנד. החברה נקראה על שמו של מייסד העיר דטרויט שבמדינת מישיגן, חוקר הארצות הצרפתי בן המאה ה-18, אנטואן דה לה מוט קאדיאק .
המכונית הראשונה הוצגה ב-7 באוקטובר 1902. היא נחשבה למכונית איכותית ומתקדמת, ונמכרה בהצלחה רבה.
בשנת 1909 החברה נרכשה על ידי קבוצת "ג'נרל מוטורס", והפכה למותג היוקרה של הקבוצה. מכוניות קאדילק הדגימו פריצות דרך טכנולוגיות בתעשיית הרכב: התנעה חשמלית (סטרטר) למנוע בעירה פנימית ששורף בנזין (בשנת 1911), מנוע V-8 בייצור המוני (1915), זכוכית ביטחון (1926) ותיבת הילוכים אוטומטית מתקדמת (1928).
במהלך שנות השלושים קאדילק ייצרה מכוניות יוקרה איכותיות וחזקות, עם מנועי 12 ו-16 צילינדרים, שהיו מתקדמים ושקטים במיוחד.
בשנת 1948 הוצגה הקאדילק הראשונה בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ועד סוף שנות החמישים המכוניות עוצבו בסגנון מוחצן, עם "סנפירים" אחוריים גדולים (בהשפעת המעצב הראשי של ג'נרל מוטורס, הארלי ארל). משנות השישים עיצוב המכוניות הפך שמרני יותר, בהשפעת המעצב הראשי החדש ביל מיטשל. אך השפעת "הסנפירים" האחוריים על עיצוב המכוניות באה לידי ביטוי גם בדגמים מאוחרים משנות התשעים.
בשנת 1967 הוצגה מכונית ה"אלדורדו" - מכונית קופה (2 דלתות) בעיצוב מעודן. הצלחת החברה דעכה בעקבות התחרות מול מכוניות יוקרה אחרות, בעיקר מגרמניה, שהציגו יכולות ואיכויות גבוהות יותר.
בשנת 1975 הוצגה מכונית ה"סוויל" - מכונית סלון קטנה וחסכונית (יחסית) שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1981 הוצגה מכונית ה"סימרון" - מכונית סלון בסיסית, שנועדה להתחרות בב.מ.וו סדרה 3 הדגם הזה נכשל לחלוטין, בעיקר בגלל שהיה בסיסי מאוד (זהה לשברולט קוואליר) ויקר. באותה שנה הוצג מנוע V-8 מתקדם בנפח 6 ליטר (בשם L62), שהתגלה כבלתי אמין, וייצורו הופסק בשנה שלאחר מכן.