ב-16 באוקטובר נכנסה לקרב חטיבה 6, במסגרת מתקפה מתואמת עם הכוחות הירדנים והסורים. החטיבה, שכללה כ-90 טנקים, הגיעה לאזור ביום הקודם ולא הספיקה להיערך כראוי להתקפה. בשעות הבוקר יצאה חטיבה 6 למתקפה על תל ענתר, אולם היא נבלמה על ידי חטיבה 205 ובשעות אחר הצהריים נסוגה לאחר שאיבדה כרבע מכוחה. במקביל היה אמור לתקוף גם הכוח הירדני, אולם עקב חוסר תיאום יצאו הירדנים מוקדם יותר וההתקפות התבצעו בדירוג. חטיבה 40 הירדנית תקפה את תל אל-מל אולם גם היא נהדפה.
ב-19 באוקטובר יצאה הדיוויזיה ה-3 למתקפה הגדולה האחרונה על כוחות צה"ל במובלעת. חטיבת הטנקים 6 תוגברה בגדוד ממוכן מחטיבה 8 ויצאה בלילה שבין 18–19 באוקטובר להתקפה על תל ענתר. החי"ר העיראקי הצליח לתפוס את התל לפנות בוקר, אולם חטיבה 205 יצאה להתקפת נגד והצליחה לכבוש את התל בחזרה בשעות הבוקר. הקרבות על התל נמשכו במהלך היום, ובסופם נסוג הכוח העיראקי חזרה לעמדותיו. גם התקפה זו הייתה אמורה להיות מתואמת עם הירדנים, אולם בפועל החלה חטיבה 40 הירדנית את הקרב בשעות הבוקר המאוחרות, כשהיא תוקפת את תל אל-מל ותל מסחרה. הירדנים נהדפו על ידי חטיבה 4 שתפסה את התלים.
הכוחות העיראקיים עמדו להשתתף במתקפה גדולה, שתוכננה להתבצע ב-23 באוקטובר, אולם זו בוטלה נוכח החלטת מועצת הביטחון על הפסקת אש (החלטה 338). במחאה על הסכמתה של סוריה להפסיק את האש, החלו העיראקים להחזיר את כוחותיהם מסוריה החל מ-30 באוקטובר. פינוי חיל המשלוח העיראקי הסתיים בשבוע הראשון של חודש נובמבר 1973.
חיל האוויר העיראקי.
עם פרוץ המלחמה מנה חיל האוויר העיראקי כ-220 מטוסים, וכמאה מתוכם נשלחו לעזרת מצרים וסוריה במלחמה. במהלך הלחימה איבד חיל האוויר העיראקי 12 טייסים וכרבע מכמות המטוסים שהשתתפו בלחימה הופלו.
מצרים.
24 מטוסי הוקר האנטר נשלחו למצרים כבר באפריל 1973. ב-6 באקטובר השתתפו מטוסים אלה בהפצצות הריכוך שקדמו לצליחת התעלה המצרית. בימים הבאים המשיכו המטוסים העיראקים בהפצצת מטרות שונות. שמונה מטוסים הופלו, שלושה טייסים נהרגו ושלושה נלקחו בשבי על ידי ישראל.
סוריה.
עם פרוץ המלחמה הוחלט בעיראק על העברת מטוסים לסוריה. ב-7 באוקטובר הגיעה הטייסת הראשונה לסוריה והיא הורכבה ממטוסי מיג-21. הטייסת השתלבה בהגנה האווירית על שמי סוריה, יחד עם טייסות המיג-21 הסוריות. הטייסת איבדה 5 מטוסים ושלושה טייסים.
ב-8 באוקטובר נשלחו לסוריה שתי טייסות סוחוי-7, ובהמשך נשלחה טייסת נוספת של מטוסי מיג-17. מטוסי המיג-17 והסוחוי הועסקו במשימות סיוע לכוחות היבשה עד סוף המלחמה. שלוש הטייסות איבדו 13 מטוסים ושבעה מטייסיהם נהרגו או נלקחו בשבי.
אבדות.
בראשית מאי 1975 פרסמה ממשלת עיראק נתונים רשמיים על האבדות שנגרמו לחיל המשלוח העיראקי כדלקמן:
השפעת חיל המשלוח על מצב החזית.
בכל ארבעת הקרבות ניצח השריון הישראלי את השריון העיראקי ואת הכוחות האחרים שחברו אליו בגזרת הלחימה (ירדניים וסורים). עם זאת, הצורך בניהול קרבות מתמשכים עם כוחות גדולים מאוד ורעננים שזרמו באופן שוטף מעיראק וירדן שחקו את כוחות השריון הישראלי וחייבו אותו להרפות מהלחץ שהפעיל על הדיוויזיות הסוריות שהיו ערוכות במרחב שבין כוחות צה"ל לבין דמשק.
הצורך בהדיפה חוזרת של כוחות רעננים עיראקיים, ירדניים וסוריים עצר את תנופת הכיבוש הישראלי בעומק סוריה, ולמעשה מיום ה-12 באוקטובר ועד להפסקת האש ב-24 באוקטובר לא עלה בידו של צה"ל לכבוש מתחמים גדולים כפי ששאף, אלא להסתפק בהשגים מצומצמים בלבד.
הכוחות העיראקים נאלצו לעבור מרחקים גדולים, לעיתים קרובות יותר מ-1,000 קילומטרים, אל החזית, ובחלק מהמקרים אף נסעו על זחליהם. לחטיבות השריון הראשונות שהגיעו (12 ו-6) לא הייתה שהות להתארגן ולהכיר את השטח, וכתוצאה מכך הוטלו לקרב בכוחות קטנים מדי ובצורה לא מאורגנת. גם בימים הבאים, כשעמדה לרשות מפקדי הצבא כוחות גדולים (דיוויזיה שלמה בתוספת מספר חטיבות חי"ר, בנוסף לחטיבה 40 הירדנית וכוחות סורים נוספים), לא הופעל הכוח באגרופי שריון ולא הצליח להדוף את כוחות אוגדה 210, על אף שכבר הייתה מותשת מהקרבות הרבים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים]]
[[קטגוריה:יחסי ישראל–עיראק]]
יודאיספטן
יודאיספטן (Judaesaptan או Judeisapta) היא ממלכה יהודית קדומה אשר התקיימה על פי האגדות במרכז אירופה, באזור אוסטריה המודרנית. לקיומה של הממלכה אין הוכחות ארכאולוגיות או אחרות.
המקור המוכר ביותר לאגדה נמצא בכרוניקה של הייגן (Hagen) שהודפסה במאה ה-15. באגדה מסופר על היהודי אברהם מתמורניה. לאחר שנאלץ לגלות מארצו כ-860 שנה לאחר המבול התנכ"י והגיע יחד עם אשתו וילדיו לאזור נהר הדנובה שם התיישב בעיר סטוקראו (Stockerau).
אברהם מלך על הממלכה כ-33 שנה ובניו משלו בערים שונות (בהן וינה). האגדה מפרטת את עץ היוחסין של אברהם וכיצד משפחתו התפזרה במדינה. כנראה שלסיפור מטרה אטימולוגית שבאה להסביר את הריכוזים הגבוהים של היהודים באוסטריה של אותם ימים.
אגדה אחרת מספרת על סונאס ויהודה ספטי, שני יהודים אשר הקימו את הממלכה ב-1700 לפנה"ס. באחת הכרוניקות מסופר כ-72 נסיכים יהודים שלטו בממלכה עד לשנת 200 לפנה"ס.
במאה ה-16 ההיסטוריון וולגנג לאציוס (Wolfgang Lazius) ניסה להוכיח את אמיתות האגדה על ידי חקר כתובות בעברית על גבי מצבות.
אלי עשת
אלי עשת (קרוסט) הוא קצין בכיר בדימוס בצה"ל ובמשטרת ישראל, מנכ"ל עיריית תל אביב לשעבר.
עשת התגייס לצה"ל ב-1953, שירת כקצין ומילא תפקידי פיקוד בחיל התותחנים. במבצע שומרון שימש קצין תצפית קדמי בגדוד 890, במבצע סיני שימש מפקד סוללה בגדוד 402 שלחם תחת פיקוד חטיבה 9. ובשנים 1963-1964 פיקד על גדוד 332, גדוד סיוע ארטילרי של חטיבת הצנחנים. שימש סמג"ד בגדוד 334 שהיה גדוד תותחנים אורגני של חטיבת גולני, וב-1966 מונה למפקד הגדוד. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת גולני. בשנים 1970 עד 1973 פיקד על אגד ארטילרי 213. לאחר מכן היה מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד המרכז ושימש סגן קצין תותחנים ראשי. בתפקידו האחרון היה ראש מינהל הסגל באגף כח אדם ומדריך במכללה לביטחון לאומי. עם שחרורו התגייס למשטרת ישראל ועמד בראש אגף כוח אדם והדרכה. בתפקיד זה שימש בתקופת כהונתו של המפכ"ל הרצל שפיר ובמרץ 1981 הוחלף על ידי בנימין ברלאי.
בשנת 1983 מונה על ידי שלמה להט למנכ"ל עיריית תל אביב וכיהן בתפקיד עד 1993. לאחר שנחשף כי אישר שימוש בכספי העירייה לשכירת שירותי מעקב אחר שניים מחברי המועצה עמד לדין והורשע בעבירות של מירמה והפרת אמונים ורישום כוזב במסמכי תאגיד. בשנת 1997 הוטלו עליו עבודות שירות וקנס כספי.
סרט ריגול
סרט ריגול הוא סוגה קולנועית אשר במרכז עלילתה קיים סיפור העוסק בביון, בין אם כתיאור ריאליסטי של אירוע שקרה באמת או שיכל להתרחש במציאות (למשל: עיבודים קולנועיים לספריו של ג'ון לה קארה) ובין אם בצורה בדיונית לחלוטין (למשל: ג'יימס בונד).
רומנים רבים העוסקים בריגול זכו לעיבוד קולנועי, לרבות עבודותיהם של ג'ון בוקנט, אליסטר מקלין, ג'ון לה קארה, איאן פלמינג ולן דייטון. סוגה זו מהווה חלק משמעותי בקולנוע הבריטי, כאשר לבמאים הבריטים כאלפרד היצ'קוק וקרול ריד תרומה משמעותית בתחום, וכן משום שסרטים רבים עוסקים בסוכנות הביון הבריטית.
תקופת המלחמה הקרה הניבה כר נרחב לפרשיות ריגול אמיתיות ובדיוניות.
בית הקברות הצבאי טיין קוט
בית הקברות הצבאי טיין קוט (באנגלית: Tyne Cot War Cemetery) הוא בית קברות צבאי, הממוקם בקרבת העיר איפר שבפלנדריה, במערב בלגיה. נקברו בו חיילי צבאות האימפריה הבריטית שנהרגו בקרבות איפר במלחמת העולם הראשונה. זהו הגדול בבתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית משתי מלחמות העולם. כיום קבורים בו 11,956 חללים.
בשטח בית הקברות ניצבת גם אנדרטה, המנציחה את זכרם של 34,935 חיילי צבאות האימפריה הבריטית, שנהרגו בקרבת איפר במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע.
רקע.
חבל הארץ שליד איפר שבפלנדריה היה לזירת קרבות בין גרמניה לבין מעצמות ההסכמה כבר מראשית מלחמת העולם הראשונה. הכינוי שניתן לו היה מבלט איפר (Ypres Salient), שהשתרעה מצפון, ממזרח ומדרום לעיר. הקרב הראשון על איפר ניטש בספטמבר ואוקטובר 1914, כאשר תפס הצבא הבריטי את העיר במסגרת המירוץ אל הים. באפריל 1915 נפתח הקרב השני על איפר בהתקפת גז גרמנית על קווי מדינות ההסכמה מצפון לעיר. התקפה גרמנית זו אילצה אותן לקצר את קוויהן מסביב לה. מיוני ועד נובמבר 1917 ניטש הקרב השלישי על איפר, שבו ניסו צבאות האימפריה הבריטית לדחוק את הגרמנים צפונה ומזרחה, גם בניסיון לסייע לצבא הצרפתי דרומה משם. התקפה זו זכתה בתחילה להצלחה אך הפכה לאחר מכן לקרב התשה כנגד התנגדות גרמנית חזקה ומזג אוויר שהחמיר והלך. לבסוף, במרץ 1918 פתחו הגרמנים במתקפה בחזית זו וזכו להצלחה מסוימת, אך עד הסתיו נעצרו ונהדפו על ידי כוחות מדינות ההסכמה.
בקרבות סביב איפר נהרגו מאות אלפים מחיילי צבאות האימפריה הבריטית. מקום קבורתם של עשרות אלפים מהם לא נודע.
תולדות האתר.