בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר רנקל לאנגליה בה כיהן כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן משנת 1946 עד 1951. רג'ינלד גודול, שהיה אז עוזר למנצח, סבר ש"אין מעריכים את רנקל כערכו".
קטעים מסרט אילם
קטעים מסרט אילם (בספרדית: Escenas de cine mudo) הוא הרומן השלישי שכתב הסופר והמשורר הספרדי חוליו לימסארס. הספר יצא לאור בספרדית בשנת 1994 ותורגם לשפות אחדות, ביניהן גרמנית, דנית וצרפתית. המשורר רמי סערי תרגם את הספר לעברית וצירף לו אחרית דבר. התרגום העברי ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2001, והוא חותם מעין טרילוגיה, ששני הרומנים הראשונים הכלולים בה הם ירח של זאבים והגשם הצהוב.
ברומן "קטעים מסרט אילם" חזר חוליו לימסארס אל מחוז ילדותו ותיאר במבט רגיש ונוקב את השנים, אשר עיצבו את תמונת עולמו ואת זהותו כאדם בוגר. הספר נפתח כאלבום תמונות מרהיב, החושף זיכרונות וסודות כמוסים מן העבר ומזמין את קוראיו לנטוש את ד' אמותיהם כדי לצאת את העולם הגדול ולהתוודע אל היבטים רבים של ההוויה הספרדית. מאורעות יומיומיים נהפכים בספר לחומרים היסטוריים, העוברים זיקוק ספרותי ומשמשים ביצירת העולם בזעיר אנפין שהעלילה ממוקמת בו. כך מצליח הסופר למקד את עדשת המצלמה שלו לא רק בקורות הכפר שהוא גדל בו, באגדותיו ובמיתוסים שלו, כי אם גם בטלוויזיה המגיעה לכפר אוליירוס, בהתעוררותו של הילד אל המודעות בדבר רודנותו של פרנקו ובגילוי העולם החיצון מבעד למרקע הקולנוע. "קטעים מסרט אילם" הוא יצירה בסיפורת פיוטית, ששורשיה נטועים בנופים ההרריים של צפון ספרד. האוטונומיה המוענקת ברומן לכל אחד ואחד מפרקיו אינה קורעת אותם אלה מאלה: למרות קיטוע הזיכרונות, העולה גם משמו של הספר, מתאפשרת ביצירה תחושת התנועה והזרימה הקיימת בקולנוע ובמציאות שמחוץ לו, בזמן העובר לבלי שוב ובחיים החולפים עמו. כך זוכה התמונה בקול: מה שהיה אי-אז חזותי עובר בהווה שכתוב וצולח גם את העתיד. הסופר משמש בתמונות הכפר שיצר פה לכל אותו המון אילם, שקורותיו נשזרים ברומן - "אותו המון של כוורות מלאות פלונים ואלמונים כמו הוריי," כדברי לימסארס עצמו בפרק החותם את יצירתו.
קווינסטאון
קווינסטאון (ניו זילנד)
קווינסטאון (באנגלית: Queenstown) היא עיירת נופש בדרום מערב האי הדרומי של ניו זילנד, בחבל אוטגו. היא ממוקמת לחופו של אגם וקאטיפו, בין מספר אתרי סקי וספורט אתגרי. בקווינסטאון מתגוררים, נכון לשנת 2018, 15,850 תושבי קבע, אך בעונות התיירות מתגוררים בה עד 35,000 איש.
קווינסטאון הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מהבהלה לזהב באוטגו. האירופאים הראשונים הגיעו אל קווינסטאון בשנת 1859 וב-1864 כבר היו במקום מבני קבע ראשונים. שמה של העיר ניתן לה ככל הנראה בעקבות הערתו של אחד המבקרים הראשונים שאמר "it is beautiful enough for a Queen" ("יופיו של המקום מתאים למלכה" - שהתייחס לוויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת).
גל (פירושונים)
נבחרת פוארטו ריקו בכדורגל
נבחרת פוארטו ריקו בכדורגל מייצגת את פוארטו ריקו מאז 1940. נבחרת כדורגל זו קיימה את משחקה הבינלאומי הראשון מול נבחרת קובה. הנבחרת לא הצליחה מעולם להעפיל למונדיאל. בגביע הזהב של CONCACAF הגיעה להישגים דלים.
כיכר התזמורת ע&quot;ש ליאונרד ברנשטיין
כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין (או בקיצור: כיכר התזמורת, מכונה גם: מתחם התרבות של תל אביב או כיכר התרבות) הוא מתחם ציבורי במרכז העיר תל אביב בו נמצאים כמה מוסדות תרבות חשובים. המתחם כולל את בית הבימה, היכל התרבות, ביתן הלנה רובינשטיין ואת השטחים הפתוחים של כיכר התזמורת, כיכר הבימה וגן יעקב. בנוסף לריכוז מבני הציבור מהווה המתחם מפרק עירוני חשוב ביותר במרכז העיר אליו מתנקזים מספר רחובות חשובים.
מתחם התרבות של תל אביב.
המתחם בנוי בצורה המנקזת אליו כמה רחובות ראשיים ובעלי חשיבות רבה בשלד העירוני של מרכז תל אביב וככזה, מתפקד כמפרק עירוני חשוב במיוחד. המתחם בנוי בקצה הצפוני של שדרות רוטשילד המחבר אותו עם לב תל אביב והקצה המזרחי של שדרות בן ציון המובילות יחד עם רחוב בוגרשוב אל חוף הים. שדרות ח"ן ממשיכות מצפון למתחם עד כיכר רבין והמעבר בין שדרות רוטשילד אליהן הוא דרך גן יעקב ושבילים מקורים למחצה. לחלקו הצפוני של המתחם משיק רחוב דיזנגוף המתחבר מזרחית אל צומת הרחובות אבן גבירול וקפלן. מדרום מזרח לכיכר מגיע רחוב מרמורק, רחוב מסחרי קצר המוביל אל מפגש הרחובות המחומש עם אבן גבירול, יהודה הלוי, קרליבך ולסקוב המשמש בעצמו כמעין כיכר מסחרית. אל דרום מערב הכיכר מגיע רחוב אחד העם הממשיך לשדרות תרס"ט.
סביב הכיכר מספר רחובות קטנים נוספים אשר שניים מהם קרויים על שם אישים מההיסטוריה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית: מייסד התזמורת, ברוניסלב הוברמן, ומנצחה בקונצרט הראשון, ארטורו טוסקניני. לאורך רחוב הוברמן, פונה אל הכיכר שורה של בניינים טוריים אשר תוכננו על ידי דב כרמי ומכונים "בתי השוקולדה". הבניינים נבנו ב-1958 והם כוללים אכסדרה ארוכה והמשכית לכל אורך הרחוב המקנה לשורת הבתים מימד ציבורי, כמגדירי הדופן המזרחית של הכיכר.
מתחם הבימה הוא גם אחד המוקדים המרכזיים של "העיר הלבנה" של תל אביב. מלבד בנייניו הבנויים בסגנון הבינלאומי מצויים סביבו עוד מספר רב של בנייני מגורים המוכרזים כבניינים לשימור כחלק מאתר המורשת.
עיצוב הכיכר.
מעצב הכיכר דני קרוון ביקש לשלב בה אלמנטים שונים מימי תל אביב הקטנה, כפי שזכר אותם מילדותו. שדרת הברושים בשולי דופן הכיכר המזרחית היא הומאז' לשדרת ברושים שסימנה את הגבול בין תל אביב למושבה שרונה הסמוכה. גבעת השקמה הבודדת בצידה הדרום מזרחי של הכיכר, היא לזכר עצי השקמים הרבים שהיו בעיר, כהמשך לאלו שנותרו בסמוך בגן יעקב, וכהצדעה לאביו, מנהל מחלקת הגנים והנוף הראשון של העיר תל אביב. במרכז הכיכר גינה שקועה המחולקת לשלושה חלקים. הגינה היא לזכר משתלה וחווה חקלאית שהייתה במקום. כשקרוון היה תלמיד בבית הספר היסודי "כרמל", התלמידים היו הולכים ועובדים בחווה זו. ובכל ט"ו בשבט, כל ילד היה מקבל הביתה עציץ עם פרח אמנון ותמר. החלק הצפוני הוא גינת פרחים צבעונית (לזכר הפרחים שגידלו במשתלה), במרכז מטע עצי פרי פרחוניים (במקור תכנן שאלו יהיו עצי שקד מצוי שהיו נפוצים בעיר, אך הם אינם פורחים כראוי בתל אביב עקב זיהום האוויר והוחלפו בעצי אגס) החלק השלישי כולל צמחיית חוף ודיונות שהייתה נפוצה באזור. מרצפות הבטון הבהירות, בגוון חולי־צהבהב, שנוצקו במיוחד לפרויקט על פי מאפיינים שקבע קרוון, מסמלים את חוף הים.
בכיכר שלבו גם אלמנטים פונקציונליים. שדרת עצי סיגלון חד-עלים, שלאורך הדופן המערבית, משמשת לקישור בין שדרות רוטשילד לשדרות ח"ן. מעל הדרגנועים של החניון הותקנו חלונות, משולבים ברצפת הכיכר, המכניסים אור טבעי ללב החניון. הפרגולה בצידה המזרחי מקשרת בין שני המעליות של החניון וכוללת שורת ספסלים שלצידה שלוש במות (עגולה, מרובעת ומשולשת) למופעים.
היסטוריה.
הרעיון להקים מתחם תרבות עלה בתוכנית גדס, תוכנית המתאר הראשונה של תל אביב מסוף שנות ה-20 שתכנן פטריק גדס. גדס ראה במתחם זה מעין "אקרופוליס" מודרנית שבה ימצאו מוסדות התרבות החשובים ביותר של העיר (וגם בית העירייה תוכנן להיבנות שם). המקום שתוכנן בקצה שדרות רוטשילד אף נמצא על גבעה אליה עולים בשיפוע מתון מרוב הכיוונים (פרט לדרום), בדומה לאקרופוליס הקלאסי. המתחם תוכנן להיות ליבה התרבותי של תל אביב ובמקביל כיכר דיזנגוף ככיכר מסחרית בעלת אופי שונה, גם היא נמצאת באותו האזור.
בשנת 1935 הונחה אבן הפינה של בית הבימה, משכנו החדש של תיאטרון הבימה, אשר תוכנן על ידי האדריכל אוסקר קאופמן בסגנון הבינלאומי ובנייתו נמשכה עד 1945. בצמוד לבית הבימה נחנכה הכיכר שרק כעבור שני עשורים נבנו סביבה המבנים הנוספים. משנות השלושים ועד לשנות החמישים שכנו במתחם חווה חקלאית לימודית והמשתלה העירונית של עיריית תל אביב. המתחם כלל גם עצי שקמים עתיקים, אשר עקירתם עוררה ויכוח ציבורי, שבסופו שולבו שניים מהם בגן יעקב.
ב-1948 התקיים בכיכר הבימה אירוע מכונן חשוב והוא טקס השבעת צבא הגנה לישראל כצבא המדינה בנוכחות ראש העיר ישראל רוקח ושר החוץ משה שרתוק (שרת). הטקס נערך בכ"א בסיוון תש"ח, (28 ביוני 1948), כשבעה שבועות לאחר הכרזת המדינה והוא נערך בתל אביב שהייתה בירתה הזמנית של ישראל בעוד ירושלים הייתה עדיין במצור במהלך מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1957 נחנך היכל התרבות כמשכנה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בינואר 1959 נחנך בסמוך ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, בתכנון האדריכלים דב כרמי, זאב רכטר ויעקב רכטר. ב-26 בדצמבר 1961 ניתן לשטח הצמוד אל חזית ההיכל השם "כיכר התזמורת", לכבוד יובל ה-25 של הפילהרמונית. השטח בפועל לא היה כיכר אלא חניון לכלי רכב. הרחבה שלפני חזית תיאטרון הבימה קיבלה את השם "כיכר הבימה" ב-8 באוקטובר 1958 לכבוד שנת ה-40 לתיאטרון (בסמוך אכן היה מעגל תנועה בצומת שדרות תרס"ט ושדרות בן ציון).
במאי 1964 נחנך "גן-יעקב" ממערב להיכל התרבות.
ב-1970 הושלם שיפוץ כללי של מבנה התיאטרון, אשר במסגרתו גם נבנה קיר מסך סביב צידו הדרומי המעוגל של אולם הכניסה.
לאחר 1990 הוסב שמה של כיכר התזמורת ל"כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין" שנפטר באותה עת.