ב-19 ביולי 2010 נפטר חנן שדמי בגיל 95, והובא לקבורה בקיבוצו, כפר בלום.
עבודתו בחינוך.
לאחר עליית כפר בלום על הקרקע בנקודת הקבע בעמק החולה, ייסד שדמי את בית הספר היסודי במקום, שהפך ברבות הימים לבית ספר "הגומא", והיה למורה ולמחנך הראשון בקיבוץ. כשהגיעו ילדי המחזור הראשון לגיל בית ספר תיכון, יזם את השותפות להקמת בית החינוך המשותף "עמק החולה", בו לימד במשך שנים ואף היה מנהלו הראשון.
בהיותו מחנך בקיבוץ היה בין הוגי המודל הקיבוצי של טקס בר המצווה.
שדמי למד ספרות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן היה מורה ומנהל בסמינר למורים בית ברל, ואחר כך בסמינר אורנים, בו לימד במשך 17 שנים ואף ניהל אותו שנים אחדות. מלבד זאת היה חבר מרכז הסתדרות המורים במשך 25 שנים, ושימש שנים רבות כחבר מערכת הביטאון לחינוך "אורים". כמו כן, מילא תפקידי ניהול במחלקת החינוך של איחוד הקבוצות והקיבוצים, והיה חבר מליאת רשות השידור.
במשך שנים השתתף בארגון סמינר של אנשי חינוך ישראלים וגרמנים, במטרה ללמוד את לקחי השואה.
לאחר צאתו לגמלאות התמיד שדמי בפעילותו החינוכית, שראה בה שליחות אישית. הוא לימד בהתנדבות ילדי עולים חדשים בבית ספר "הגומא", ובמכללת תל חי לימד במכינה לחיילים משוחררים שנפלטו בצעירותם ממערכת החינוך.
כהוקרה על פעילותו, קיבל ב-1995 את התואר "יקיר הגליל", וב-2002 את התואר "יקיר הסתדרות המורים".
יצירתו.
כבר בהיותו מורה בגן שמואל כתב שדמי מחזה לילדים שהוצג בבתי הספר בסביבה, ומאז המשיך לכתוב שירים רבים לילדים. בשנת 1946 החל לפרסם משיריו בשבועוני ילדים. החל משנות השישים פורסמו סיפוריו ושיריו לילדים בספרים רבים ובעיתוני הילדים.
ב-1968 היה בין מייסדי פרס אסתר רבינוביץ לספרות ילדים.
בנוסף, פרסם גם ספרי שירה אחדים למבוגרים.
כמה משיריו הולחנו, בהם:
נחלת ערן
ח'אנות קוקנד
ח'אנות קוקנד (באוזבקית: Qo'qon xonligi) הייתה מדינה באזור עמק פרגנה שבמרכז אסיה שהתקיימה בשנים 1709–1876. שטחי הח'אנות מחולקים עתה בין אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, דרום קזחסטן וקירגיזסטן.
היסטוריה.
הח'אנות הוקמה בשנת 1709 כאשר אציל מקומי הכריז על עצמאותם של שטחים שבשליטתו, בחלק המערבי של עמק פרגנה, מאמירות בוכרה. הוא בנה מבצר חדש בעיר קוקנד, ועם הזמן הפכה עיר זו לבירת המדינה החדשה. היות שביקש לבסס את שאיפותיו לשלטון, הוא טען כי מוצאו מצאצאי טימור לנג. השליטים החדשים ניצלו את החולשה השלטונית באמירות בוכרה באותה העת, והחלו בהתרחבות המדינה החדשה. ככל הנראה בסביבות 1735 הם אף כבשו את סמרקנד. בשנת 1740 השאה הפרסי כבש את בוכרה, וכוחותיה של קוקנד נאלצו לעזוב את סמרקנד. באותה שנה שונה שם בירת הח'אנות מ"אסקי-קורגן" ל"קוקנד". שליטי הח'אנות המשיכו בהתרחבות לכיוון מזרח ונכנסו למגע עם השטחים שהיו בשליטת סין. בעקבות המגעים הדיפלומטיים נשלחו מתנות לבייג'ינג. בהתאם לרשומים במקורות סיניים מסוף המאה ה-18, הסינים ראו את שטח הח'אנות כמדינת חסות.
בתחילת המאה ה-19 נמשכה מדיניות ההתרחבות, ובעזרת הכוחות המקומיות נכבשו ח'וג'נד וטשקנט. באותה תקופה שליט הח'אנות היה אלים-ביי. במקורות הוא מאופיין כבן אדם אלים במיוחד. בשנת 1809 הוא נהרג על ידי תומכיו של אחיו, עומר. בתקופת הח'אן עומר לא נוהלו מלחמות ארוכות, אך נמשכה מדיניות של התפשטות איטית. בשנת 1821 נפטר הח'אן עומר, והשלטון הועבר לבנו מוחמד אל ח'אן. בתקופה זו המדינה הגיעה לשיא התפשטותה. לשליטתה התווספו שטחים בדרום קזחסטן וצפון קירגיזסטן. להתבססות השליטה באזור הוקמו מבצרים חדשים. גם שטחים באזור הרי פמיר הועברו לשליטת החא'נות.
התנהגות מוחמד אל ח'אן הגיע לשיאים חדשים. הוא התחתן עם אמו החורגת, מעשה האסור לפי חוקי האסלאם. מנהיגי התקוממות מקומית פנו בבקשת עזרה לאמיר בוכרה. בעקבות זאת נהרג הח'אן בקרב, קוקנד נכבשה, ולמשך תקופה קצרה עברה השליטה בח'אנות לנציג הבוכרים. החל מתקופה זו, ההיסטוריה של הח'אנות מהווה רצף בלתי פוסק של הפיכות שלטוניות במהלך מאבקי שליטה בין שני המחנות היריבים. כל הפיכה שלטונית הייתה מלווה בהרג מספר רב של תומכיו של הצד שהובס.
יחסים עם האימפריה הרוסית.
היחסים עם האימפריה הרוסית התפתחו בהדרגה, והיו מסובכים. לדעת רוב ההיסטוריונים המקומיים, היוזמה להרעה ביחסים הייתה של הח'אן. בדרך כלל היו בשלטון נציגי הקבוצות העוינות לרוסיה. כתוצאה מכך, אנשי מסחר רוסים סבלו מאי-צדק וספגו הפסדים כספיים.
אנשי קוקנד היו מעוניינים להרחיב את שליטתם גם לשטחי קזחסטן, שהיו בשליטה רוסית עוד משנות ה-40 של המאה ה-18. בשנות ה-30 של המאה ה-19 אורגנו מספר פלישות, והיו ניסיונות לארגן מרד מסיבי בשטחי קזחסטן. בסופו של דבר, הצבא הרוסי החזיר לרוסים שליטה מלאה על האזור, ויחידות צבאיות של הח'אנות חזרו לטשקנט. סכסוכי גבול בלתי פוסקים הקשיחו את המדיניות הרוסית כלפי האוכלוסייה המוסלמית המקומית, והוקמו מספר מבצרים נוספים באזור.
החל משנת 1855, לאור המהומות הפנימיות, החלו שבטים באזורי הגבול לעבור לנתינות של האימפריה הרוסית. כתוצאה מכך החלו סכסוכי גבול עם הרוסים. הרוסים החלו בהקמת מבצרי גבול ולהתקדם לחלקים הפנימיים של הח'אנות.
במקביל למהומות שלטוניות פנימיות התחיל לחץ כוחות האימפריה הרוסית על הח'אנות. בשנת 1864 החלו הרוסים במתקפה כוללת על שטחי הח'אנות. הם שלחו שתי יחידות צבאיות (אחת מאורנבורג והשנייה ממערב סיביר) לשטחי הח'אנות. במהלך המערכה הצבאית נכבשו מספר ערים, אך הניסיון לכיבוש טשקנט נכשל. בשנת 1865 הגיעו שמועות לשלטונות הרוסים באזור שאמיר בוכרה מעוניין לכבוש את טשקנט. לאור זאת, התקרב לעיר כוח צבאי בהיקף של כ-2,000 לוחמים ו-12 תותחים. בתוך העיר התבצר כוח בהיקף של כ-30 אלף לוחמים ו-50 תותחים. במהלך הקרב ב-9 במאי 1865 נהרג המפקד של כוח הח'אנות באזור. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בתוך העיר בין הקבוצות השונות, והרוסים החליטו לבצע מתקפה כוללת על העיר. לאחר קרבות שנמשכו 3 ימים, נכבשה טשקנט על ידי הרוסים. בעקבות התקדמות צבא רוסיה, איבדה הח'אנות רצף טריטוריאלי עם אמירות בוכרה. הפעילות הצבאית נמשכה מספר שנים, כאשר למרות עדיפות מספרית ברורה, כוחות הח'אנות לא הצליחו להדוף את מתקפות הרוסים.
בשנת 1868 נחתם חוזה בין חודויאר-ח'אן לבין קונסטנטין פון קאופמן מהצד הרוסי. השטח שבשליטת החאן הוקטן באופן משמעותי. למעשה, בהתאם לתנאי ההסכם הח'אנות איבדה את עצמאותה.
במשך שנים פעל חודויאר-ח'אן על פי הנחיות של השלטון הרוסי. בהתאם לדרישות של קונסטנטין פון קאופמן, הוא הפסיק את הפעולות הצבאיות נגד אמירות בוכרה, גירש מספר אצילים שניסו להיאבק נגד הרוסים, והעביר חלק מהשטח לשליטה של אצילים בוכרים. העברת חלק מהשטח לשליטה רוסית הקטינה באופן משמעותי את העברות המסים לח'אן. ההנהגה הרוסית התריע בפני הח'אן על בעייתיות המצב. בשנים 1873–1874 היו מספר מרידות, אך הח'אן הצליח להתמודד עמן. בנוסף לכך, חיילי הח'אן התחילו בביזת אוכלוסייה לאור אי-קבלת תשלומים מהשלטון. כמו כן, הורחב הנוהג לחייב את האיכרים לבצע עבודות ציבוריות לטובת הח'אן. כדי לשפר את מצבו, הוגדלו באופן משמעותי המיסים בשטח שנותר בשליטת הח'אן. לאור אי-הסכמה רחבה עם מדיניות הפנים של הח'אן, החל בשנת 1875 מרד נרחב נגד השלטון. למורדים הצטרפו גם אחיו של החאן ואף בנו – יורש העצר. בנוסף לכך הצטרפו למרד כל מתנגדי הרוסים באזור ואנשי הדת. כתוצאה מכך הוכרז על מלחמת קודש נגד הרוסים. חיילים רבים של צבא הח'אן הועברו לצד המורדים. בקיץ 1875 החליטו הח'אן ומשלחת רוסית שהייתה בבירה לצאת מן העיר. הח'אן רצה להתחיל בקרב נגד כוחות המורדים בשטח הפתוח, אך רוב חייליו שאיתם יצא מהעיר, עברו לצד המורדים. רק קומץ חיילים המשיכו עם הח'אן. למחרת התקרב הכוח המצומצם לשטח שהיה בשליטת הרוסים. לאחר בריחת הח'אן, הכריז השליט החדש שבכל הבעיות אשמים הרוסים, וחובה להחזיר לשליטת הח'אנות את כל השטחים שהיו בה בטרם ההסכם עם הרוסים. כוחות גדולים של המורדים נכנסו לשטחים שבשליטה רוסית ואף התקדמו לפרברי הערים. לאחר התארגנות, החלו הרוסים להתקדם לשטחי הח'אנות. ב-22 באוגוסט 1875 התקדמו הרוסים למעוז הראשי של המורדים. לאחר קרב, המורדים הובסו תוך אבדות קשות של מעל 2,000 איש. ב-29 באוגוסט נכנסו הרוסים לקוקנד. ב-22 בספטמבר נחתם הסכם שלפיו הח'אן החדש קיבל על עצמו את חסות האימפריה הרוסית, הסכים לשלם כל שנה חצי מיליון רובל, וכל השטחים צפונית לנהר נרין הועברו לרוסיה.
מיד עם עזיבת הכוחות הרוסים החל מרד חדש. הח'אן נמלט ומהומות התרחבו. הרוסים בפיקוד מיכאיל סקובלב הצליחו לייצב את המצב ולהחזיר את הח'אן לשלטון. על אף שחזר לשלטון בתמיכת הרוסים, הוא החל לתמוך במחנה שהתנגד לרוסים. לאור המצב, הרוסים חזרו פעם נוספת, וב-8 בפברואר 1876 הם נכנסו לקוקנד. ב-19 בפברואר פורסם צו קיסרי על סיפוח כל השטח לרוסיה. משפחת הח'אן הועברה להתגורר באורנבורג. האזור היחיד שלא היה בשליטת הרוסים היו אזורים הררים בפמיר. בקיץ 1876 החל מיכאיל סקובלב בהשתלטות על האזור.
עם סיום הקרבות, כל שטחי הח'אנות נכללו באובלסט פרגנה.
לאחר מהפכת אוקטובר, הוכרזה לתקופה לקצרה מדינה עצמאית, אך עד מהרה היא נכבשה על ידי צבא רוסיה הסובייטית. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 חולק השטח בין הרפובליקות הסובייטיות שהוקמו באזור.
המבנה השלטוני.