יפה נולד בשנת 1924 בעיר בלץ שבבסרביה, אז בממלכת רומניה. אביו, המהנדס ירחמיאל יופה (רחמיל איזראילביץ' יופה) (יליד 1893) נמנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עם מנהיגי הקהילה היהודית המקומית ועם תומכי הציונות הרוויזיוניסטית. אמו, חיה-רחל (רחל איסקובנה) (1980-1901) ששם נעוריה היה גם כן יופה, הייתה בת למשפחת סוחרים ואנשי עסקים. אביה היה בעל בית חרושת לשמרים בסלובוזיה, בלץ. יופה עלה לארץ ישראל ב-1940, ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה, ומאוחר יותר באוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בארגון "ההגנה" ושירת בצה"ל. ראשית כתיבתו ברומנית (1939–1940) ובעברית מ-1943, ברשימות פובליציסטיות, ביקורת ספרות, רדיו וקולנוע. היה חבר מערכת השבועון "במחנה" בין 1948 ל-1953. בתחילת שנות החמישים נמנה עם מייסדי 'המועדון לתרבות מתקדמת' ('צוותא') יחד עם אברהם שלונסקי. ספרו הראשון, "שירה ומציאות", יצא לאור בשנת 1951. כתיבתו של יפה עסקה בביקורת הספרות העברית והכללית, בעיקר הצרפתית, תוך השוואות ביניהן, וכן בתחום הקולנוע ויוצריו.
ב-1950 הצטרף למערכת העיתון "על המשמר" ושימש עורך המוסף הספרותי של העיתון, "הדף לספרות", עד שנת 1984. במסגרת תפקיד זה עודד יוצרים בראשית דרכם וקידם העלאת נושאים הקרובים ללבו. קודמיו בתפקיד היו אברהם שלונסקי ולאה גולדברג. בשנים 1951–1952 הגיש סדרת משדרים על ספרות צרפתית ב-BBC. בהמשך עבד בתחנת הרדיו "קול ישראל" בשנים 1954–1965. בין השנים 1977 ו-1982 ייצג את ישראל בארגון הסופרים הבינלאומי.
כחבר מפ"ם החל את דרכו במסגרת הביקורת 'הסוציאל-ריאליסטית' והיה מקורב ליוצרים מרכזיים מהשמאל הפוליטי, במיוחד אברהם שלונסקי ולאה גולדברג. ספריו על חייהם ועל יצירתם מבוססים על היכרות אישית עמם ועל פעילותו המתמשכת לצדם, והם משלבים 'ממוארים' עם מחקר ספרותי, מעמדה של 'צופה מעורב'. ספרים אלה הם מספרי היסוד על יוצרים אלה ועל התקופה ואווירתה.
בין הפרסים שקיבל: פרס פיכמן, פרס טלפיר, פרס ברנשטיין, פרס אקו"ם, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1996) ופרס משרד החינוך לתרגומים (2000).
יפה נפטר ב-21 ביוני 2008 ממחלת ריאות.
הוא היה נשוי ליהודית לבית אוברלנדר, ילידת ז'שוב 1930, ונולדו לו שני ילדים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית וכולל בין היתר יומנים, הזמנות ותצלומים.
כתיבתו.
יפה היה קרוב לסופרי 'דור בארץ', שבראשית דרכם נתנו ביטוי לחוויית מלחמת העצמאות. ביקורתו ליוותה את הספרות העברית לדורותיה, החל בסופרי ההשכלה ומבקריה, כגון אברהם אורי קובנר ואברהם פפירנא, דרך סופרי שלהי תקופת ההשכלה וראשית דור התחייה, כדוד פרישמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי ויוסף חיים ברנר, והמשך בסופרים בני דורו, בהם אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, נתן אלתרמן, יעקב הורוביץ ורפאל אליעז.
במרכז ספריו עומדים המאבקים בין ה'חדש' וה'ישן' כחלק מהדינמיקה הידועה של חידוש ושינוי מתוך רציפות והמשך. במקביל לכתיבתו על הסופרים ועל הספרות הישראלית, חקר את תרומתם של סופרים יהודים ברומניה לספרות הרומנית, השתתף בכתיבת האנתולוגיה 'שרשים וסער, על סופרים יהודים בלשון הרומנית' (1972) ופרסם את מחקרו 'בשדות זרים' (1996).
יפה היה בעל השקפות מוצקות על הספרות הכללית והספרות העברית בת זמננו. בהקדמה לספרו "חדש מול ישן", כתב:
יפה שילב בדרכו ראייה מקיפה של הרציפות ההיסטורית של התרבות והספרות, יחד עם פתיחות גדולה לחדש ולשונה. עריכתו את "הדף לספרות" ב"על המשמר" הונעה מאמונה רבה בתפקיד הספרות בחיי הלאום ובהתפתחות התרבות. מדי שבוע דאג לשלב במוסף ספרות זרה וספרות עברית, מקור בצד תרגום, ישן וחדש. בד בבד פרסם יצירות חדשות של בני דורות ספרותיים רבים ושילב בפעולתו ראייה מקיפה של התרבות, יחד עם הקפדה על האתיקה העיתונאית ועל ערכי הלשון העברית.
ספריו.
בנוסף ערך את הספרים וכתבי העת הבאים (רשימה חלקית):
כן ערך בצירוף מבואות את כתביהם של סופרים, בהם מנחם מנדל פייטלסון, יעקב פיכמן, שלמה צמח, יעקב רבי ושלמה טנאי. תרגם מספריהם של רנה לאלו, אל מירודן ומיכאל סבסטיאן. תרגומו לספרו של מיכאל סבסטיאן, "נשים", יצא לאור בשנת תש"ז-1946, בעת שיפה היה בן 22.
מחולל מספרים פסידו-אקראיים
מחולל מספרים פְּסֵידוֹ-אקראיים (בקיצור PRNG), הוא אלגוריתם במחשב המייצר סדרת מספרים או אלמנטים המדמים בקירוב תכונות של רצף אקראי שנוצר באמצעות מחולל מספרים אקראיים אמיתי. לאמיתו של דבר, רצף פסידו-אקראי אינו אקראי היות שהוא נוצר בשיטה דטרמיניסטית מתוך קבוצה קטנה יחסית של אלמנטים הנקראת גרעין (seed) או מצב התחלתי (initial state) ובהינתן מידע זה ניתן לשחזור מדויק, מסיבה זו מכונה "פסידו" דהיינו "מדומה". באמצעות אלגוריתמים המיוחדים לכך, ניתן לייצר רצפים פסידו אקראיים, הקרובים מאוד באיכותם לרצפים שנוצרו באמצעות מחולל אמיתי, באופן שקשה מאוד מבחינה סטטיסטית חישובית להבדיל ביניהם. מחוללים פסידו אקראיים משחקים תפקיד חשוב בסימולציה לצורך מדעי, הימורים, משחקי מחשב וקריפטוגרפיה.
בין משפחות האלגוריתמים הנפוצים כיום נמנים גרסאות של Linear Congruential Generators בקיצור LCG המחולל הנפוץ ביותר המבוסס על אריתמטיקה מודולרית. משפחת מחוללי Lagged Fibonacci generator בקיצור LFG המבוסס על סדרת פיבונאצ'י וכן Linear Feedback Shift Generator בקיצור LFS שהוא אוגר הזזה-החזרה המיושם בחומרה בדרך כלל ונפוץ בגרסאות מסוימות של צופני זרם. כמו כן קיימים מחוללים אקראיים חדשים כמו Blum Blum Shub (בקיצור BBS) המבוסס על אריתמטיקה מודולרית וכן Fortuna, Mersene Twister ו-Multiply-with-carry של ג'ורג' מרסגליה הידוע גם בשל פיתוח סוללת Diehard (שמרן) - אוסף של מבחנים סטטיסטיים שונים לבדיקת אקראיות.
אלגוריתם פסידו אקראי מקבל כקלט קבוצה קטנה של מספרים אקראיים הנקראת גרעין התחלתי ומפיק פלט של סדרת מספרים פסידו אקראיים בהתפלגות אחידה באורך הרצוי. תפקיד המחולל הוא למעשה "למתוח" את הקלט לאורך הרצוי תוך שמירה על רמת אקראיותו במידת האפשר. הגרעין ההתחלתי צריך להיות ממקור אקראי ולא ערך קבוע, שאם לא כן תוצאת המחולל תחזור על עצמה בדיוק. מקור אקראי יכול להיות כל אמצעי פיזי בדוק שניתן להפיק ממנו מספרים אקראיים כמו מחולל אקראי או בדרך קלה יותר, ניצול אנטרופיה זולה הזמינה בכל מערכת הפעלה כגון: מספר מילי שניות שחלפו מאז הפעלת המחשב, נתוני ניהול זיכרון, אפיקי קלט/פלט, יומני תיעוד, הקשות מקלדת, קואורדינטות העכבר או כל אירוע אקראי אחר. לחיזוק האקראיות לעיתים מעבירים את הפלט של הפונקציה בפונקציית גיבוב או פונקציות הצפנה.
את הפלט האקראי יש לבדוק בזהירות באמצעות מבחנים סטטיסטיים ידועים, בהתאם לרמת האקראיות הנדרשת. רוברט קוביו פרסם פעם מאמר שכותרתו "יצירת מספרים אקראיים חשובה מדי מכדי להותירה בידי הגורל". וכמו שהתבדח פעם ג'ון פון נוימן: "עצם המחשבה להשתמש בשיטות אריתמטיות ליצירת מספרים אקראיים היא בגדר חטא". דונלד קנות' כתב בספרו (The Art of Computer Programming) "אין לייצר מספרים אקראיים באמצעות אלגוריתם שנבחר באקראי".
מחזוריות.
אם הגרעין התחלתי קבוע, המחולל ייצר רצף זהה שוב ושוב. היות שהרצף מיוצר מתוך קבוצה מוגבלת של מספרים, בסופו של דבר יחזור על עצמו, דהיינו בשלב כלשהו סדרת המספרים שהמחולל מייצר תחזור שוב לנקודת ההתחלה. תופעה זו תתרחש במעגל אין סופי. האורך המקסימלי של הרצף לפני שהוא מתחיל לחזור על עצמו נקרא "מחזור" (period). אורך המחזור אותו מודדים בסיביות, נקבע על ידי מספר פרמטרים, בראשם המצב התחלתי. בבחירה מושכלת של פרמטרים, אפשר לייצר רצף אקראי סביר לכל צורך מעשי ובכל אורך רצוי. הוכח כי אם המצב ההתחלתי של המחולל מכיל formula_1 סיביות אזי המחזור המרבי לא יעלה על formula_2 סיביות. באמצעות אלגוריתמים מסוימים אפשר לחשב מחזוריות מחולל אקראי מבלי לעבור על פני כל המספרים במחזור. LFSR בדרך כלל מתוכנן לייצר רצף אקראי מקסימלי, באורך של formula_3 סיביות בדיוק. שילוב של שיטות שונות מניב בדרך כלל מחזוריות מסדר הגודל של formula_4 (ראו פרדוקס יום ההולדת ושיטת רו של פולארד).
מהיבט של תורת האינפורמציה קיימת שאלה פתוחה מבחינה תאורטית ומעשית, האם ניתן לייצר רצף פסידו אקראי מתוך גרעין התחלתי אקראי אמיתי, באיכות כזו שלא ניתן להבחין בינו ובין רצף אקראי שנוצר על ידי מחולל אמיתי תוך שימוש בעצמת חישוב מוגבלת, אם לא ידוע הגרעין ההתחלתי והאלגוריתם ששימש ליצירת המספרים. כמעט כל מערכת קריפטוגרפית כוללת שימוש בדרך זו או אחרת במחולל פסידו אקראי. בטיחות מרבית האלגוריתמים והפרוטוקולים הקריפטוגרפיים נשענת על ההנחה שלא ניתן מעשית להבחין בין תוצאה של מחולל פסידו אקראי ומחולל אקראי אמיתי. הדוגמה המתבקשת היא צופן זרם, צופן זרם ביסודו כולל מחולל פסידו אקראי מובנה המייצר סדרת מספרים אקראיים המהווים מפתח הצפנה אותו מחברים ב-XOR עם המסר הקריא ליצירת טקסט מוצפן.