יצירת תרשים זה היא חלק משלב הניתוח במחזור החיים של מערכת המידע, ונועדה כדי לבדוק את יישומיות מחשוב המערכת.
מטרת התרשים.
נעזרים ב-DFD בשני חלקים עיקריים של שלב הניתוח:
למעשה, המערכת העתידית נבנית מהמצב הקיים בעזרת שינוי ה-DFD הראשוני.
רמות התרשים.
רוב תרשימי ה-DFD מורכבים מרמה עליונה (DFD-0), ועוד מספר תת-רמות (DFD-1, DFD-2 וכן הלאה), המפרטות את התהליכים המוצגים בשכבות מעליהם.
DFD-0.
ברמה זו יוצגו כל התהליכים המטופלים במערכת המידע.
במערכת פשוטה ביותר, ניתן ליצור 3 בועות: קלט, עיבוד ופלט. במערכות מסובכות יותר, ניתן לחלק את התהליכים לפי מספר שיטות:
ישנם מספר כללים בסיסיים ב-DFD-0:
תת-רמות.
בשאר רמות התרשים, כאמור, מפרקים את התהליכים ברמה שמעל הרמה הנוכחית: כל קבוצת בועות מייצגת תהליך אחד.
כללי ה-DFD-0 נשמרים בתת-הרמות, בשינוי:
מספור.
נהוג למספר את הבועות, הישויות ואת מאגרי המידע, אך לא את האפיקים. המספור הוא שרירותי, לרוב, אך לפעמים הוא קשור לסדר ביצוע הפעולות.
המספר יופיע בדרך הבאה:
טם טם
תוף בס
רייד
סילבסטר
סילבסטר או ליל סילבסטר הוא שם נפוץ בישראל ובמדינות רבות, בעיקר במרכז אירופה, ללילה שבו מתחלפת השנה על פי הלוח הגרגוריאני, כלומר הלילה שתחילתו ב-31 בדצמבר והמשכו ב-1 בינואר. בלילה זה נהוגות חגיגות במדינות רבות בעולם, בכלל זה במדינות שאינן נוצריות. וחלק מהנוצרים משתתפים בו בטקס המיסה.
מקור השם.
השם סילבסטר ונגזרותיו נהוגים במדינות רבות, בעיקר במרכז אירופה: אוסטריה, איטליה, בוסניה-הרצגובינה, גרמניה, הונגריה, לוקסמבורג, ליכטנשטיין, פולין, צ'כיה, צרפת, קרואטיה, סלובניה, סלובקיה, שווייץ. בישראל נעשה שימוש בשם זה עוד בימי המנדט הבריטי. בארצות רבות אחרות קרוי חג זה בשם "ערב השנה החדשה" או "ליל השנה החדשה". בנוסף קיימים שמות מסורתיים עתיקים במספר מדינות, למשל Nochevieja בספרד ו-Hogmanay בסקוטלנד.
מקור השם סילבסטר באפיפיור סילבסטר הראשון, שזכה למעמד של קדוּשה בכנסייה הקתולית ו-31 בדצמבר הוקדש לו, כפי שכל יום בשנה מוקדש לקדוש כלשהו. עם זאת, עיקר החשיבות היא ב-1 בינואר, היום הראשון לשנה החדשה לפי ספירת הנוצרים, שמוקדש בנצרות הקתולית למרים הבתולה וכל המאמינים מחויבים להשתתף בו במיסה. מאחר שאת מיסות החגים ניתן לקיים גם בערב שלפני החג, נהגו בקהילות נוצריות רבות לקיים את המיסה בערב 31 בדצמבר, כשבחלקן היא נמשכת עד לאחר חצות, וכוללת תפילות הודיה על השנה היוצאת ובקשות לשנה החדשה. תפילות בליל הסילבסטר נהוגות בכנסייה הנוצרית הקתולית, הפרוטסטנטית, האנגליקנית, המתודיסטית, הבפטיסטית, הלותרנית ועוד.
היסטוריה.
1 בינואר הונהג לראשונה כתחילתה הרשמית של השנה עם הנהגת לוח השנה היוליאני ברפובליקה הרומית ב-45 לפנה"ס, ונותר ככזה עד לקריסת האימפריה. הכנסייה התנגדה לחגיגות בתקופה זו, לרוב הקלנדה של ינואר שנערך על ידי פגאנים והוקדש בעיקר לאל יאנוס, והוסיפה לנסות להכחיד את המנהג ששרד גם אל תוך ימי הביניים. 31 בדצמבר עצמו, מבחינתה של הכנסייה הקתולית, הוא יום זיכרון שגרתי לקדוש, הדרגה הנמוכה ביותר ליום טוב ואחד מ-92 ימים בעלי סיווג זהה בלוח הרשמי של הוותיקן. עם זאת, במאות הראשונות לאחר מותו השתלבה היטב דמותו כאפיפיור בימי קונסטנטינוס עם גבור הנצרות על הפגאנים; לעיתים קרובות נערכה בלילה זה המיסה Prohibendum ab idolis ("נגד עובדי האלילים"), כאמצעי נוסף במאבק נגד חגיגות השנה החדשה.
במהלך המאה ה-16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני בשנת 1622. רוסיה, שחגגה את תחילת השנה ב-1 בספטמבר, עברה לתאריך זה על פי הוראתו הישירה של פטר הגדול בשנת 1700, 218 שנה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני על ידם.
חגיגות השנה החדשה.
ערב השנה החדשה נחוג כמעט בכל רחבי העולם, גם במדינות שהנוצרים אינם מהווים את מרבית האוכלוסייה, כמו יפן, הודו, טורקיה, סין, תאילנד, טאיוואן וגם בישראל. התפוצה הרחבה של החג נובעת מאימוצו הגלובלי של לוח השנה הגריגוריאני כלוח שנה לצורכי מסחר, תרבות וכלכלה, ומכך שהחג אינו נושא סממנים דתיים מובהקים - בניגוד לחג המולד למשל. עם זאת, בערב הסעודית קיים איסור על מסיבות פומביות בסילבסטר או על מכירת מוצרים הקשורים אליו.
ליל השנה החדשה נחגג במסיבות ששיאן בחצות הלילה, עם התחלפות השנה ונחתם בנשיקה. כיכר טיימס בניו יורק, קנתה לעצמה שם ברחבי העולם כאחת מזירות המסיבה הראשיות. מעל בניין כיכר טיימס 1 נתלה כל שנה כדור זמן ענק היורד לאורך מוט החל מהשעה 23:59 ועד חצות. מסיבות נוספות נערכות במקומות ציבוריים נוספים ברחבי העולם כמו גם במועדונים ובבתים פרטיים. מנהג נפוץ נוסף הוא יריית זיקוקין די-נור במרכזי הערים הגדולות.
במדינות רבות 1 בינואר (New Year's Day) הוא חג ויום חופשה רשמי. להבדיל מ-31 בדצמבר, שאיננו חג, ערב לקראת החג (New Year's Eve).
נובי גוד.
המשטר הקומוניסטי, כחלק ממלחמתו בדת ובמיצגיה, ביטל את כל הסממנים הדתיים וכאלה שאינם מתיישבים עם עקרונות המפלגה. בשנת 1936 הוצגה בקשה להצבת עצי אשוח בבתי-ספר, בתי ילדים, מועדוני ילדים, בתי-קולנוע ואולמות תיאטרון.
על אף שאין לערב השנה החדשה יסוד במשטר הקומוניסטי אלא בתרבות שקדמה למשטר, הוענק לו מעמד חשוב ומיוחד בברית המועצות, בשל היותו חג עממי ופופולרי, אלא שבשל הקומוניזם הוסרו ממנו הרכיבים הדתיים. נובי גוד היה לחג הלא-קומוניסטי היחיד במדינה. בברית המועצות צוין רגע התחלפות השנה בהרמת כוסית שמפניה. על פי מסורת "שנה חדשה" שהתפתחה במדינה נוהגים להציב עץ יולקה ולהעניק מתנות, בעיקר לילדים, בלילה זה, ומלווים את מתן המתנות בסיפור על דמות מסורתית בשם "דד מורוז" (סבא כפור), המעניקה אותן ביחד עם נכדתו סנגורוצ'קה.
החגיגות בישראל.
בישראל נחגג הסילבסטר בקרב חלק מהציבור החילוני עוד לפני קום המדינה, והפופולריות של חגיגות אלו בציבור הישראלי גברה עם השנים. כמו בכל העולם לא נושאות החגיגות אופי דתי אלא אופי של מסיבה. החג מצוין ונחגג במסיבות פרטיות, במועדוני לילה ובאולמות אירועים. חלק מהעולים ממדינות ברית המועצות לשעבר נוהגים לחגוג בקרב המשפחה והחברים את הנובי גוד, גרסת החג לפי המסורת הסובייטית החילונית. בישראל מצוין התאריך בהיקף מצומצם יותר מרוב המדינות המערביות.
בהודעה על-פי פקודת סדרי השלטון והמשפט נכלל בחגי הנוצרים תושבי ישראל חג בשם "ראש השנה", שהוא 1 בינואר, ולא מוזכר השם "סילבסטר". יום זה נחשב ליום חג לעובדים נוצרים שזכאים בו ליום חופש ולתשלום דמי חגים, ובערב החג זכאים ליום עבודה מקוצר. ברשימת ימי הבחירה עבור עובדים שאינם נוצרים, חוק חופשה שנתית כולל את ערב ראשית השנה ואת ראש השנה האזרחית ברשימת ימי הבחירה.
המחלוקת סביב מסיבות הסילבסטר.
יש יהודים הרואים בחגיגת ליל השנה האזרחית החדשה סממן של התבוללות לאומית ודתית, בעיקר משום שמדובר בחג לא יהודי, "הזר לרוח ישראל". מקורות הוויכוח נמצאים עוד בימי הגולה, כאשר עיתון המצפה מקרקוב גינה בשנת 1909 יהודים מווינה שהשתתפו בחגיגות. מגני חגיגת הסילבסטר מזכירים את המכות שהעניקו גויים שיכורים ליהודים בלילה זה ונהגו גם לגנות את ההוללות שבמסיבות אלו. בהלכה היהודית חל איסור לציין חגים של עובדי עבודה זרה. טיעון נוסף נגד חגיגת האירוע בישראל הוא הקשר של היום לקדוש נוצרי סילבסטר, ובהקשר לכך נשמעות טענות על כך שהאפיפיור, סילבסטר הראשון הביא לשנאת יהודים ולפעולות נגדם. סילבסטר, שפעל במאה הרביעית, עסק אמנם בדיכוי כופרים באחדותו של השילוש הקדוש אך אין עדויות על פרעות שביצע ביהודים.
במשך שנים רבות השתדלו גורמים דתיים להניא גופים ומוסדות מקיום מסיבות סילבסטר. ב-1933 העיתון "הארץ" גינה את העיר העברית הראשונה שרחובותיה המו מבני אדם בבגדי חג שהיו בדרכם לנשפים הפומביים והפרטיים, באמירה "אכן ככל הגויים אנחנו". בסוף 1934 ציינה עיריית תל אביב שהמנהג הלך ונעשה נפוץ עם הגעתם של עולים רבים מגרמניה, וביקשה, ביוזמת סגן ראש העיר שמעון רוקח, שלא לערוך מסיבות סילבסטר. כרוזים דומים הופצו באותו זמן גם בחיפה ובירושלים. למרות ההתייחסות השלילית לחגיגות הן הלכו והתבססו.
בשנות השמונים הודיעו מחלקות הכשרות של הרבנות בכמה ערים בישראל כי ישללו את תעודת הכשרות מבתי מלון ומאולמות אירועים שבהם ייערכו חגיגות סילבסטר, בשל איסור ההנאה מעבודה זרה וחגים של עובדי עבודה זרה. הן נסוגו מדרישה זו לאחר שבפסק דין שניתן בעקבות עתירה לבג"ץ בעניין אחר נקבע שאת תעודת הכשרות יש לתת לפי שיקולים הקשורים בכשרות המזון בלבד.
פחם עץ
פַחַם עֵץ, הקרוי גם פחם (אך אין להתבלבל בינו ובין פחם אבן, ובין עץ שרוף שאינו פחם כלל), הוא דלק המתקבל מפירוליזה של עצים. על פי רוב הפחם נוצר מקלייה של גזרי עץ בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס בנוכחות אדי מים או פחמן דו-חמצני ובהיעדר חמצן, לשם הפקת החום הדרוש מבעירים על פי רוב חלק מהעצים. החומר השחור שנוצר הוא בעל מבנה נקבובי ושטח פנים גדול.
פחם עץ שימש בעבר כחומר הסקה, אולם היום, בשל התכלות היערות, אין מרבים להשתמש בו.
בימינו, פחם העץ משמש בעיקר לצליית מזון במנגל בחצרות, מרפסות ובשטחים ציבוריים פתוחים.
במהלך בעירתם, מכונים הפחמים גחלים, ובסוף תהליך בעירתם, שאריותיהם המתפוררות מכונות רמץ או אפר.
תעשיית פחמי העץ הייתה נפוצה בעבר בארץ ישראל, העניקה את שמה ליישוב אום אל-פחם, ועדיין קיימת ביישובים ערביים.