חלק א' כולל תשובות של ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגאון מווילנא ומייסד ישיבת וולוז'ין. חלק זה הוא בין כתביו הבודדים של ר' חיים בנוסף לספרים הידועים שנשתמרו יותר כגון נפש החיים ורוח חיים. החלק הראשון של השו"ת מכיל הרבה חלקים סתומים. לדוגמה בסימן א' בחלק א', לא ידועה מהי השאלה והעורך מנסה להעריך על פי התשובה של ר' חיים מהי השאלה. בסימן ב' בחלק א' אין ודאות שר' חיים מוולוז'ין כתב אותה, היות שהוא אינו חתום על התשובה, אם כי העורך מעריך כי הוא כתב אותה ומבסס את דבריו על סגנון הלשון והכתיבה של ר' חיים. דוגמה נוספת לחוסר הבהירות של הדברים מופיעה בסימן ג', בו לא ידוע מי מקבל את התשובה, מי שאל אותה. בחלק הראשון יש סימנים רבים בהם נידונים נושאים הידועים בחלק אבן העזר של השולחן ערוך, עגונות, גיור, קידושין וגיטין. החלק הראשון המיוחס לר' חיים יש כ"ח סימנים.
חלק ב' כולל תשובות של ר' הלל פריד, חתנו של ר' חיים מוולוז'ין, מגיד שיעור בישיבת וולוז'ין ורב בגרודנה. החלק השני פותח בשורה קצרה המודיעה למעשה את השינוי בכותב התשובות: "שאלות ותשובות חוט המשולש מהגאון ר' הלל זצ"ל". לשינוי יש השלכות על הקורא מבחינת סגנון הקריאה וכמו כן משפיע על המעמד ההלכתי של התשובה שכן זה דור שני לרב חיים. כמו בחלק הראשון יש מספר קטעים חסרים. חלק זה הוא קצר בהרבה מהחלק הראשון, וכולל בתוכו שמונה סימנים בלבד.
חלק ג' כולל תשובות של ר' אליעזר יצחק פריד, חתנו של ר' יצחק מוולוז'ין, בנו של ר' חיים מוולוז'ין, וראש ישיבת וולוז'ין אחרי פטירת חותנו. החלק השלישי הוא החלק הגדול ביותר משלושת החלקים מבחינת כמות התוכן שבו. עובדה זו, היא כמובן בגלל התקופה היותר מאוחרת בה נכתבו הסימנים ההבדל של עשרות שנים. כמו החלק השני כך גם החלק השלישי נפתח במשפט קצר המורה על שינוי הכותב ועל המעבר מר' הלל לר' "אליעזר יצחק".
בשלושת החלקים כמעט ואין סוגיות או שאלות בנושאי אורח חיים. רוב השאלות והסימנים עוסקים בדיני אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה. במקומות בהם השאלות והתשובות מופיעות במלואן, ניתן לראות ששלושת המשיבים קבלו שאלות מכל רחבי אירופה. עובדה זו, מעידה גם על מרכזיותה של ישיבת וולוז'ין ועל המרכז התורני הגדול שהיה באירופה במאה ה-19. המייחד את השו"ת הוא שנכתב על ידי שלושה אנשים שונים, אם כי כולם באים מאותו ישיבה ובעלי השקפות עולם דומות, דבר זה לא נפוץ ששלושה כותבים חיבורים תורניים, ושלושת החיבורים נכנסים תחת אותה כריכה.
החוט המשולש
דייגו ולאסקס דה קואיאר
דייגו ולאסקס דה קוּאֶיָאר (בספרדית: Diego Velázquez de Cuéllar; 1465, קואיאר - 12 ביוני 1524, סנטיאגו דה קובה) היה קונקיסטאדור ספרדי ומושלה הראשון של קובה.
ולאסקס השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לעולם החדש ב-1493, התמקם בהיספניולה, וסייע בהפיכתה למושבה בהנהגתו של ניקולאס דה אוונדו. ב-1511 יצא לכבוש את קובה, ולאחר שדיכא את ההתנגדות המקומית במהלך 1512, השלים את כיבושה. מנהיג הילידים, אטואי, הוצא להורג בשריפה ב-2 בפברואר 1512. במהלך ההשתלטות על האי ייסד ולאסקס כמה ערים ובהן ברקואה (1512), סנטיאגו דה קובה (1514) והוואנה (1515).
בשלב זה היה ולאסקס למושל קובה. התושבים החדשים לא היו מעוניינים להיות כפופים למושל איי הודו המערבית, דייגו קולומבוס, וולאסקס הקים ממשל מקומי שהיה כפוף ישירות לספרד. ב-1518 מונה באופן רשמי למושל הכללי של קובה.
ולאסקס תמך במסעו של הרנאן קורטס לכיבוש מקסיקו, אך משנוכח כי קורטס מתכוון להתנער מחסותו, ולעשות לו מה שעשה לקולומבוס, שלח את פאנפילו דה נווארס לעצרו. קורטס תקף את נווארס עוד קודם לכן, ניצח אותו, ושכנע את כוחותיו להצטרף אליו. ולאסקס נותר ללא כל השפעה במקסיקו.
ואלאס ספירמון
נסים אלשיך
נסים אלשיך (נולד ב-17 בדצמבר 1926) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי. שימש כמנצח תזמורת כלי הנשיפה בבאר שבע עד שנת 2010.
ביוגרפיה.
אלשיך נולד בדצמבר 1926 בעיר הנמל וידין שבבולגריה, על נהר דנובה. סיים את לימודיו המוזיקליים באקדמיה למוזיקה בבירה סופיה. ב-1949 עלה לישראל וב-1950, עם גיוסו לצה"ל, הצטרף לתזמורת צה"ל בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס כנגן כינור, ויולה וקרן יער. ב-1955, עם שחרורו מצה"ל, החל ללמוד בסמינר למורים למוזיקה בתל אביב ובאותה עת החל מלמד מוזיקה בבתי ספר בתל אביב וביפו.
ב-1958, שנה לאחר שסיים את לימודיו, עבר אלשיך לבאר שבע והיה ממייסדי ומפתחי החינוך המוזיקלי בבתי הספר ובסמינר למורים, כולל הקמת מקהלות (בבתי הספר ומקהלה עירונית), תזמורות בבתי ספר, תזמורת סימפונית ראשונה (לחובבים) בבאר שבע והיה בין מקימי הקונסרבטוריון העירוני. ב-1961 הקים את תזמורת הנוער העירונית של הקונסרבטוריון וניצח עליה.
ב-1973 הקים את התזמורת הקאמרית באר שבע (כיום הסינפונייטה הישראלית באר שבע), ניצח עליה בהופעותיה הראשונות ואף שימש גם כמנצח משנה. בין השנים 1983 ו-1993 ניהל את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, ובמקביל סייע בהקמת קונסרבטוריונים בנתיבות, ירוחם, ואופקים לפי בקשתם של ראשי המועצות המקומיות.
ב-1996 הקים את תזמורת כלי הנשיפה על שם נסים אלשיך באר שבע והוא שימש כמנהלה המוזיקלי וכמנצחה עד שנת 2010.
אלשיך הוא דמות מרכזית בפיתוח החינוך המוזיקלי בבאר שבע ובנגב, ובשנת 1996 זכה בתואר יקיר באר שבע.
פאוליניו אלקנטרה
מבחן כתמי הדיו של הולצמן
מבחן כתמי הדיו של הולצמן (באנגלית: Holtzman Inkblot Test), או בשמו המקוצר מבחן הולצמן או HIT, הוא מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות של האדם. הוא דומה במהותו למבחן כתמי הדיו של רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.
המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות מקבילות שבכל אחת מהן ישנם 45 כרטיסי כתמי דיו בצבעי שחור-אפור או צבעוניים, ועוד שני כרטיסי הדגמה ואימון לנבדק שמוצגים לו בתחילת הבדיקה. הבוחן מציג את הכרטיסים לנבדק לפי הסדר, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס.
מתן הציונים (ציינון) והפירוש של תגובות הנבדק, נעשה על פי 22 מדדים, ביניהם זמן התגובה, תוכן התגובה, מיקום הגירוי בכרטיס, צבע, תנועה, אינטגרציה, חרדה, איזון ועוד. קביעת הציונים עשויה לארוך זמן רב, אך ניתן לבצע אותה בתוכנת מחשב. הבדיקה, קביעת הציונים והפירוש צריכים להיעשות על ידי אנשי מקצוע מנוסים היטב במבחן.
המבחן מתאים להעברה במיוחד לילדים, סטודנטים, ומטופלים הסובלים מסכיזופרניה, פגיעת ראש או דיכאון. עם זאת, המבחן עדיין לא נפוץ ופופולרי בעולם כמו מבחן רורשאך.
יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם, בין השאר, בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס (ברורשאך אין הגבלה כזו, דבר היוצר לעיתים הטיה בכמות התגובות הכללית של הנבדק ובפירוש הניתן להן); כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים, יחסית ל-10 כרטיסים בלבד במבחן רורשאך; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.
מבחן הולצמן
ז'אק אובר
ז'אק אובר (בצרפתית: Jacques Aubert; 20 בספטמבר 1689 - 19 במאי 1753), המוכר גם בשם Jacques Aubert le Vieux (ז'אק אובר הזקן), היה מלחין וכנר צרפתי.
אובר נולד בפריז והיה לתלמידו של ז'אן-בטיסט סנייה. במשרתו הראשונה שירת ככנר בחצרו של הנסיך מקונדה. בהמשך התקבל כחבר בלהקת עשרים וארבעה כנרי המלך (Vingt-quatre Violons du Roy). משנת 1728 עד 1752 היה הכנר הראשון באופרה של פריז.
במשך שתים-עשרה שנים הופיע אובר באופן קבוע ובהצלחה ב"קונסרט ספיריטואל", שם ניגן, בין השאר, קונצ'רטי לכינור ותזמורת פרי עטו.
אובר הביא, יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אן-מארי לקלייר, את תבליני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו.
ז'אן אובר הלך לעולמו בבלוויל. בנו, ז'אן לואי אובר, (1731 - 1814) היה מחזאי, משורר ועיתונאי, שנודע גם בשם Abbé Aubert (האב אובר).
ססאר רודריגס אלברס
ססאר רודריגס אלברס (בספרדית: César Rodríguez Álvarez; 29 ביוני 1920 - 1 במרץ 1995), שהיה ידוע בשמו הפרטי, ססאר, היה שחקן ומאמן כדורגל ספרדי-קטלאני. ססאר שיחק, בין היתר, בברצלונה ובנבחרות ו. בזמן שנותיו בברצלונה שיחק ב-433 משחקים והבקיע 294 מתוכם 232 במשחקים רשמיים, ובכך הוא השחקן הרביעי מבחינת כמות השערים בהיסטוריית הקבוצה אחרי ליונל מסי, פאולינו אלקנטרה וז'וזפ סמיטייר ושני במשחקים רשמיים אחרי מסי. 192 השערים שהבקיע בלה ליגה הפכו אותו למלך שערי הקבוצה בליגה בכל הזמנים עד שמסי שבר את שיאו. בהיסטוריית הליגה הוא במקום השישי במבקיעי השערים בכל הזמנים, כשבמשך שלושה עשורים היה במקום השלישי. ססאר היה שותף עם ברצלונה לחמש זכיות באליפות הליגה, וב-1949 זכה בתואר הפיצ'יצ'י (מלך השערים של הליגה) בזכות הבקעת 28 שערים. אחרי פרישתו ממשחק, עבד ססאר כמאמן.
ביוגרפיה.
קריירה קבוצתית.