בשנת 2005 הפיקה את הסרט התיעודי 'The Bituminous Coal Queens of Pennsylvania', שבוים על ידי בעלה. בנוסף, הייתה אחת ממפיקי הסרט על ויליאם וילברפורס, 'רוחות של חופש' (2006).
בינואר 2007 כיכבה לצד טוני שלהוב בהצגת האוף ברודוויי 'הסצנה', שהציגה בניו יורק. על הופעה זו הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הראשית הטובה ביותר" בטקס פרסי 'לוסיל לורטל'.
בשנים 2009–2018 כיכבה בסדרה הקומית של רשת ABC "מקום טוב באמצע".
בשנת 2011 דורגה במקום ה-24 ברשימת "הנשים המצחיקות ביותר במסך הטלוויזיה" של TVGN.
קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד במאי 2012.
בשנים 2019–2020 כיכבה בסיטקום "הקריירה השנייה של קרול", בתור ד"ר קרול קני. אולם רשת CBS החליטה לבטל את הסדרה בתום עונתה הראשונה.
חיים אישיים.
נישואיה הראשונים של היטון (1984–1987) הסתיימו בגירושים. החל משנת 1990 נשואה לשחקן האנגלי, דייוויד האנט. להם ארבעה בנים. המשפחה מחלקת את זמנה בין לוס אנג'לס לבקינגהמשייר, שם יש בית בבעלותם. ספרה של היטון, 'Motherhood and Hollywood: How to Get a Job Like Mine' (תרגום חופשי: 'אימהות והוליווד: איך למצוא עבודה כמו שלי'), הוצא לאור בשנת 2002. לאחר גירושיה מבעלה הראשון סיפרה שחייה עברו ב"שממון הפרוטסטנטי", אך מאז 2017 היא מגדירה עצמה שוב כקתולית אדוקה.
היטון דוגלת במוסר חיים עקבי, ותומכת בקבוצות שפועלות נגד הפלה, המתת חסד ועונש מוות. בנוסף, היא יו"ר האגודה הפמיניסטית 'Feminists for Life', שמתנגדת להפלות.
מגדירה עצמה כרפובליקנית, ותומכת בגלוי בזכויות ההומוסקסואלים, כשטענה בעבר שאינה מתנגדת לנישואים חד-מיניים.
ב-2006 היא הייתה חלק ממסע פרסום מטעם "לוס אנג'לס טיימס", שגינה את חמאס וחזבאללה ותמך בישראל בזמן מלחמת לבנון השנייה.
סוגרים שבוע
סוגרים שבוע הייתה תוכנית אירוח ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1995–1998. אחר כך שודרה במסגרת שידורי טלעד בערוץ 2 בשנים 1998–2001.
היסטוריה.
התוכנית עלתה לשידור במקום תוכנית האירוח המרכזית הקודמת של הערוץ בערבי שישי, "סופשבוע", אותה הנחו בין היתר ירון לונדון, ולאחר מכן אהוד מנור ולסירוגין ורבקה מיכאלי, ואחריהם דודו טופז. לאחר מעברו של טופז לערוץ 2, החל יאיר לפיד להגיש את התוכנית. בינואר 1995 עלתה התוכנית תחת השם החדש "סוגרים שבוע", אותה המשיך להגיש לפיד.
בסוף 1996 פרש לפיד מהגשת התוכנית והחליף אותו אמנון לוי. ביולי 1998 חתם על לוי חוזה בלעדי עם שידורי "טלעד" בערוץ 2 והתוכנית עברה עמו. בסוף 1998 החל שידורה בימי ראשון בשם "פותחים שבוע". עם חילופי ימי השידור בין זכייני ערוץ 2, באוקטובר 1999, עברה התוכנית לימי שישי וחזרה לשם "סוגרים שבוע". בתחילת 2001 עברה התוכנית לימי חמישי בשם "השבוע". בסוף 2001 ירדה התוכנית מלוח השידורים, כשלוי עבר להגיש את תוכנית התחקרים "שומר מסך".
פורמט ופינות קבועות.
בתוכנית התארחו זמרים, שחקנים, ספורטאים ומפורסמים נוספים.
ב-1996 (תקופת יאיר לפיד כמנחה) החל גיל קופטש להגיש בתוכנית את הפינה "פרשת השבוע", בה הציג קופטש סוגיות מפרשת השבוע וחיבר אותן למציאות היומיומית. בעקבות הפינה המפלגות החרדיות איימו להפיל את הממשלה אם פינתו של קופטש לא תרד מהמסך. אך בשל הפגנות תמיכה רבות של קהל חילוני, קופטש המשיך להגיש את הפינה ואף המשיך עמה גם לאחר שאמנון לוי החליף את יאיר לפיד בהגשת התוכנית וגם לאחר מעבר התוכנית לערוץ 2. קופטש אף הגיש פינות במתכונת דומה בתוכניות נוספות במשך השנים.
ב-1996 הוזמן ארקדי דוכין להתארח בתוכנית, אך כשהגיע לאולפן אנשי הערוץ הראשון דרשו כי אנשי הסאונד של רשות השידור יפיקו את הופעתו במקום הצוות של דוכין. תקרית זו הביאה את יאיר לפיד להתפטר מהגשת התוכנית.
בשנים 1997–1998 שודרה בתוכנית פינה קבועה של להקת בנות פסיה עם קטעי מוזיקה סאטיריים על אירועים בולטים בחדשות הרלוונטיים לאותו שבוע ולעיתים בעלות מסר פוליטי או פרו-להט"ב. בין השאר בוצעה גרסה לשיר "מה עושות האיילות בלילות" כשיר הלל לעיתונאית איילה חסון ובו ארבעת חברי הלהקה התחפשו באותו ביגוד, שיער ואיפור של איילה, וזאת בעקבות חשיפת פרשת בר-און חברון. בין השאר בוצעו גם גרסאות מחרוזת עם היוודע ייצוגה של דנה אינטרנשיונל באירוויזיון 1998 ולאחר זכייתה. אחת התוכניות הבולטות הייתה בספטמבר 1995 (בהגשת יאיר לפיד) לאחר פטירתו של סשה ארגוב, בה אמנים שונים ביצעו את השירים שהלחין, ועוד תוכנית מאותה השנה בה ביצעה חוה אלברשטיין כמה משיריה לקראת המופע החדש "לונדון".
אגודת הזמר הווינאית
אגודת הזמר הווינאית (בגרמנית: Wiener Singverein) היא מקהלה המונה כ-230 זמרות וזמרים המופיעה על פי רוב באולם ה"מוזיקפראיין" שבווינה, אוסטריה.
היסטוריה.
בשנת 1812 יזם אנטוניו סליירי את ביצוען של יצירות מקהלתיות רבות משתתפים בווינה, כגון האורטוריות של גאורג פרידריך הנדל. יוזמה זו הובילה לייסודה של "אגודת ידידי המוזיקה" הווינאית ("Gesellschaft der Musikfreunde").
בשנת 1858 הוקמה אגודת הזמר הווינאית על ידי יוהאן פון הרבק ועמיתים נוספים. אגודה זו, הקיימת ופעילה גם כיום, הופיעה עם מספר רב של תזמורות מפורסמות, כגון הפילהרמונית של וינה והתזמורת הסימפונית של וינה, ושרה תחת שרביטם של חשובי המנצחים. בין מנצחי המקהלה במאה התשע-עשרה היה יוהנס ברהמס.
בין השנים 1947 ועד-1989 עבדה המקהלה באופן הדוק עם המנצח הרברט פון קאראיין, עמו הופיעה גם במסגרת מסעות קונצרטים ברחבי העולם.
החל מ-1991 מנהלה האומנותי של אגודת הזמר הווינאית הוא יוהנס פרינץ.
המקהלה הופיעה עם שורה של מנצחים מישראל, כגון יוזף קריפס, אישטוון קרטס, יורי אהרונוביץ', אליהו ענבל ודניאל בארנבוים, והופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה במרץ 1993 בווינה.
ביוני 1993 התארחה המקהלה בירושלים, שם השתתפה בקונצרט של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם הסימפוניה השנייה ("התחייה") מאת גוסטב מאהלר בניצוחו של גילברט קפלן.
רפרטואר.
המקהלה השתתפה בביצוע יצירות מפרי עטם של מלחינים כפרנץ שוברט, אנטון ברוקנר, יוהנס ברהמס וגוסטב מאהלר, יצירות שהן מעמודי התווך של הרפרטואר המקהלתי. עם זאת, המקהלה נטלה חלק גם בביצוען של היצירות "הספר בעל שבע החותמות" (1938) ו"תחייה גרמנית" (1940) מאת פרנץ שמידט, מלחין השנוי במחלוקת בשל קשריו עם המשטר הנאצי.
רפרטואר המקהלה כולל מספר נכבד של יצירות מאת מלחינים יהודים, בין היתר ג'אקומו מאיירבר, פליקס מנדלסון-ברתולדי, ארנולד שנברג ("שירי גורה" ו"ניצול מגטו ורשה"), אריק צייסל (רקוויאם עברי) וליאונרד ברנשטיין (מזמורי צ'יצ'יסטר).
בדיקת סטטוס פסיכיאטרי
סטטוס פסיכיאטרי
ג'יימס סילק בקינגהאם
ג'יימס סילק בקינגהאם (באנגלית: James Silk Buckingham , 25 באוגוסט 1786 – 30 ביוני 1855) היה סופר אנגלי ותייר שכתב ספרי מסעות על סיוריו במזרח התיכון.
בקינגהאם נולד בפלשינג שבמחוז קורנוול בדרום מערב אנגליה. הוא היה בנו של חקלאי שלא זכה להשכלה רבה. בצעירותו הוא עבד כספן בים, בשנת 1797 הוא נלכד על ידי הצרפתים והוחזק כשבוי בגליסיה שבצפון ספרד. בסוף שנת 1815 יצא למסע למזרח התיכון. הוא תיעד את מסעו בפרטי פרטים ביומן מסע יומיומי, בו תיאר בכל יום מקומות אותם עבר ופגישותיו עם אנשים. במסעו זה נסע ממצרים ללבנון, עבר בצור, עכו, נצרת, הר תבור, הכרמל, דור, קיסריה, יפו, רמלה, ירושלים, בית לחם, בריכות שלמה, יריחו, נהר הירדן, הבשן, ג'רש, טבריה, שומרון ועוד. את יומן המסע פרסם בספרו "Travels in Palestine" שיצא לאור בשנת 1821. בשנת 1825 פרסם ספר נוסף בשם "Travels Among the Arab Tribes" המתחיל במסעו מנצרת לעמק הירדן, ורובו עוסק במסעותיו בעבר הירדן ובסוריה.
לאחר שנות נדודים רבות התיישב בהודו שם ייסד בשנת 1818 כתב עת בשם "Calcutta Journal". בתחילה כתב העת הצליח, אבל לאחר שפרסם בשנת 1823 ביקורת בוטה על חברת הודו המזרחית הבריטית הוא גורש מהודו וסולק מהעיתון על ידי המושל בפועל של הודו. המקרה שלו הובא לבוררות בשנת 1834 בפני ועדה של הבית התחתון, והוא זכה לגימלה של 500 ליש"ט לשנה מהחברה.
בשנת 1824 לאחר שחזר לאנגליה, הוא ייסד את כתב העת "Oriental Herald and Colonial Review" שיצא לאור עד שנת 1829. בשנת 1828 ייסד כתב עת נוסף בשם "Athenaeum", אותו מכר לאחר שבועות ספורים לסופר ג'ון סטרלינג. בין השנים 1832–1837 ייצג את מחוז שפילד בפרלמנט, שם פעל בנושא רפורמות סוציאליות, כגון הפסקת הלקאה בצבא, ביטול חוקי הדגן ועוד.
הוא הרבה לטייל באירופה, אמריקה ובמזרח וכתב ספרי מסעות רבים. בשנת 1851 הוכרה עבודתו על ידי הממשלה הבריטית והוא זכה לגמלה של 200 ליש"ט לשנה.
בעת שנפטר בשנת 1855 הוא היה באמצעה של כתיבת האוטוביוגרפיה שלו, הוא הספיק להשלים שני כרכים מתוך ארבעה מתוכננים. כרכים אלה פורסמו בשנת 1855.
הפי מדיסון
סנדאי
סנדאי (ביפנית: 仙台; תעתיק לטיני: Sendai) היא עיר נמל ביפן הנמצאת באי הונשו, לחוף האוקיינוס השקט ומשתרעת עד להרי הו. היא העיר הגדולה ביותר בחבל טוהוקו ועיר הבירה של מחוז מיאגי. אוכלוסייתה מונה מעל מיליון בני אדם.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1600 על ידי הדאימיו דטה מסמונה (1567–1636).
רעידת האדמה (2011).
ב-11 במרץ 2011 התרחשה רעידת אדמה בסנדאי בשעה 14:46 (שעון יפן) מול חופי צפון-מזרח האי הונשו. רעידת האדמה הכתה בעוצמה 9.0 בסולם ריכטר, ונחשבת לרעידה החזקה ביותר שפקדה את יפן ב-140 השנים האחרונות והשביעית בעוצמתה בעולם מאז החלו המדידות.
תחבורה.
שדה תעופה.
שדה התעופה סנדאי נמצא בנטורי, פרבר הסמוך לסנדאי.
רכבות.