אלבנסלבן נולד ב-26 באוגוסט 1809 בעיר אייכנברלבן שבפרוסיה. משפחת פון אלבנסלבן הייתה משפחת אצולה ותיקה. אביו, גבהרד יוהאן פון אלבנסלבן, היה אוברסט לוטננט בצבא הפרוסי, ואמו נקראה קרוליין פרדריקה אלאונור. היו לו שלושה אחים גדולים, מהם שניים ורנר וגוסטב הגיעו לדרגות גנרלים. כמו אחיו, הוא התחנך בבית הספר לקצינים בברלין, וב-1827 התגייס לצבא הפרוסי. הוא הוצב כלוטננט משנה ברגימנט הגרנדירים ה-1 של המשמר ("קייזר אלכסנדר"). ב-1853 כבר היה בדרגת מיור, וב-1858 בדרגת אוברסט לוטננט. ב-1860 מונה לראש מחלקה במשרד המלחמה, וב-1861 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הרגימנט שבו שירת. הוא לחם במלחמת שלזוויג השנייה, וב-1864 הועלה לדרגת גנרל מיור. בתחילת מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866, הוא מונה למפקד בריגדת המשמר ה-2, ולאחר מכן בריגדת המשמר ה-3. ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על דיוויזיית המשמר ה-1 והועלה לדרגת גנרל לוטננט. על חלקו בקרב קניגרץ הוענק לו הפור לה מריט.
עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 מונה אלבנסלבן למפקד הקורפוס ה-3 אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הוא לחם עם הקורפוס בקרב מארס-לה-טור, קרב גרבלוט והמצור על מץ. ב-1873 הוא פרש מהצבא. ב-12 בינואר 1892, העניק לו וילהלם השני, קיסר גרמניה את התואר אביר מסדר העיט השחור, וכן את הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם עלי אלון וחרבות. הוא נפטר בברלין ב-28 במרץ של אותה שנה בגיל 82. במהלך הלווייתו, הורה הקיסר שרגימנט הרגלים ה-52 (הברנדנבורגי ה-6) יכונה מעתה "פון אלבנסלבן" על שמו.
שאנגחאי טאוור
מכללת אילימה
צברי אליאס ג'ריס
סברי ג'רייס
סברי אליאס ג'ריס
הפיגוע במועדון הסטייג'
הפיגוע במועדון הסטייג' היה פיגוע התאבדות שאירע בליל שבת, ערבו של יום 25 בפברואר 2005 בשעה 23:20. הפיגוע אירע בפתח המועדון בתל אביב, ונרצחו בו חמישה בני אדם (ארבעה בזירת הפיגוע ופצועה שנפטרה מספר ימים לאחר מכן), ונפצעו כ-50.
את הפיגוע ביצע מחבל מתאבד פלסטיני בשם עבדאללה בדראן, שפוצץ חגורת נפץ במשקל 20 ק"ג.
הטרגדיה הקטלנית לא הייתה הפעם הראשונה בה נפגעו באי מועדון בישראל. בשנת 2001 נרצחו 21 בני אדם, רובם בני נוער, בפיגוע בדולפינריום לאחר שמחבל הפעיל מטען נפץ בתוך תור של אנשים בכניסה למועדון ריקודים בשם "דולפי" בחוף תל אביב. בשנת 2002 נרצחו 15 בני אדם בפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון באופן דומה.
לאחר האירוע במועדון הסטייג' הפנתה ישראל אצבע מאשימה לארגון חזבאללה, השוכן בלבנון, אך בהמשך חזרה בה ממנה. הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקח אחריות לפיגוע.
הריביירה הפורטוגלית
הריביירה הפורטוגלית (בפורטוגזית: "Riviera Portuguesa") היא רצועת חוף ממערב לליסבון, פורטוגל, והיא כוללת את ערי החוף קשקאיש, אשטוריל וסינטרה. היא נקראת גם חוף אשטוריל (בפורטוגזית: "Costa do Estoril)" וגם קוסטה דה סול (חוף השמש). הריביירה ידועה באתרי הנופש הפופולריים שלה וההיסטוריה שלה כבית לעשירים. בשל אופי החוף שלה, לעיתים משווים אותה לריביירה הצרפתית ולריביירה האיטלקית, מהן היא שואבת את שמה.
בשל אתרי הנופש הרבים, האחוזות, היוקרה ואופי החוף, מדורגות סינטרה וקשקאיש בין הערים העשירות ביותר בפורטוגל בפרט ובחצי האי האיברי בכלל.
במאה ה-19 הפכה סינטרה למרכז התנועה הרומנטית בפורטוגל, והפכה למעון הקיץ של האצולה הפורטוגזית. בתקופה זו נבנו הווילות, הגנים, האחוזות והארמונות שמאפיינים את האזור.
היסטוריה.
המאה ה-19.
ב-1854 נחתם החוזה הראשון לסלילת קו רכבת בין סינטרה לליסבון. צו שנחתם ב-26 ביוני 1855 הסדיר את החוזה בין הממשלה לבין הרוזן קלרנגס לוצוטה אולם בוטל מאוחר יותר ב-1861. הקו נחנך לבסוף ב-2 באפריל 1887.
המקור לריביירה הפורטוגלית הוא מהמלך לואיש הראשון, מלך פורטוגל, שהורה להקים בית מלכותי במצודת קשקאיש, ובכך החל את המסורת כי קשקאיש היא מעון הקיץ של משפחת המלוכה הפורטוגלית בין השנים 1870–1908. הודות למלך לואיש הראשון, המצודה הייתה הראשונה במדינה בה היו מקורות אור חשמליים החל משנת 1878.
קשקאיש גם נהנתה מסלילת כבישים טובים יותר לליסבון וסינטרה, הקמת בתי קזינו, מועדוני ספורט ושיפור כללי בתשתית הבסיסית לאוכלוסייה. כמו כן משפחות אצולה רבות בנו בניינים מרשימים. הרכבת הראשונה הגיעה לעיר בשנת 1889.
בשנת 1896, המלך קרלוש הראשון של פורטוגל, חובב פעילות ימית, הקים במצודת קשקאיש את המעבדה האוקיינוגרפית הראשונה בפורטוגל. המלך עצמו הוביל בסך הכול לחוף 12 משלחות מדעיות; הגעת המשלחות הסתיימה ב-1908 עם ההתנקשות בו בליסבון.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד העשורים הראשונים של המאה ה-19, הפכה סינטרה למקום מיוחס לאומנים; מוזיקאים כמו ג'וזה ויאנה דה מוטה; מלחינים כמו אלפרדו קייל; ציירים כמו ג'ואו כריסטיאנו דה סילבה (צייר את אחד הציורים המפורסמים ביותר של האומנות הרומנטית הפורטוגזית) ועוד חיו, עבדו או קיבלו השראה מהנופים של סינטרה.
בתחילת המאה ה-20 הוכרה סינטרה כאתר קיץ בו ביקרו אריסטוקרטים ומיליונרים.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור מרכז למרגלים, דבר שהעניק לאזור אווירה קוסמופוליטית ותחכום. במהלך מלחמת השנייה ולאחריה הפכה הריביירה ליעד תיירותי בינלאומי.
ביולי 1940, אדוארד, דוכס וינדזור ואשתו, ווליס סימפסון, עברו לאשטוריל, שם התגוררו תחילה בביתו של ריקרדו דה אספריטו סאנטו, בנקאי פורטוגזי עם קשרים גרמניים.
באותה תקופה הגיעו לאשטוריל כמה גולים חשובים: מיקלוש הורטי, יורש העצר של ממלכת הונגריה שחי בגלות עד מותו; חואן, רוזן ברצלונה וכן גם אומברטו השני, מלך איטליה וקרול השני, מלך רומניה.
באזור זה התגורר גם הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו דה אוליביירה סלזר בבית הקיץ. סלזר גם הורה לסלול את הכביש המהיר לאזור על מנת שיוכל לנסוע במהירות ברכבו מליסבון לקשקאיש (עד אז הייתה דרך עפר, שבה היה צורך לבצע עצירות תכופות). הכביש נתן לדיקטטור יכולת לנסוע במהירות עם פחות עצירות ולא ניתן היה לזהות אותו בקלות.
ב-1958 הוקם קזינו אשטוריל, הקזינו הגדול ביותר באירופה.
כיום.
כיום העיירות בריביירה הפורטוגזית ממשיכות להיות אתר תיירות לאליטה הפורטוגזית ולתיירים מהעולם. הריביירה והתיירות בה ממלאת חלק חשוב בתיירות בפורטוגל, ומדי שנה מגיעים מיליוני תיירים כדי לראות את הארמונות, החופים, המסעדות והמוזיאונים.
קהילה גדולה של גולים ממשיכה להתקיים בקשקאיש, מה שהוביל להקמת כמה בתי ספר בינלאומיים.
גאוגרפיה.
אקלים.
האקלים בריביירה הפורטוגזית הוא ים תיכוני ומושפע מהאוקיינוס האטלנטי ומאופיין בטמפרטורות מתונות וחורפים גשומים. על אף שהאקלים באזור קאבו דה רוקה הוא חצי צחיח, בהרי סינטרה הלחות בינונית והמשקעים בהרים גבוהים יותר מאשר באזורים סמוכים.
אתרים.
אתרים על פי ההגדרה הרחבה של הריביירה הפורטוגזית:
פרבשטיין
יעקב דינסון
דינסון
אוגוסט, נסיך וירטמברג
אוגוסט, נסיך וירטמברג (בגרמנית: August Prinz von Württemberg, 24 בינואר 1813 - 12 בינואר 1885), היה גנרל-פלדמרשל פרוסי, וחבר בבית המלוכה של בית וירטמברג.
ביוגרפיה.
אוגוסט נולד בשטוטגרט ב-24 בינואר 1813, לפאול, נסיך וירטמברג ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1829 התגייס אוגוסט לצבא וירטמברג והצטרף לרגימנט הפרשים ה-1, ובשנת 1831 קיבל דרגת ריטמייסטר. באפריל 1831 קיבל אוגוסט רשות מדודו וילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ועבר לשרת בצבא הפרוסי. אוגוסט הצטרף לחיל המשמר, וכעבור שנה הועלה לדרגת מיור. בשנת 1836 הועלה אוגוסט לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1838 הועלה לדרגת אוברסט. לאחר מכן שירת אוגוסט ברגימנט משמר הקירסירים, ובשנת 1844 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-1 של המשמר.
בשנת 1850 הועלה אוגוסט לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1854 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7 במגדבורג. בשנת 1856 מונה אוגוסט למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר, ובשנת 1857 הועלה אוגוסט לדרגת גנרל חיל הפרשים ומונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. לאחר מכן מונה אוגוסט למפקד הקורפוס ה-3, וב-2 ביוני 1858 מונה למפקד קורפוס המשמר, עליו פיקד למשך 20 שנה.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866, אוגוסט השתייך לארמייה השנייה תחת פיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ופיקד על קורפוס המשמר בקרבות המנצחים סור ובורקרסדורף. בקרב קניגרץ ב-3 ביולי כבשו יחידותיו של אוגוסט את חלום, עם זאת, חלק ניכר מניצחונותיו של אוגוסט, היו בהכוונת ראש מטהו אוברסט לוטננט פון דננברג. לאחר המלחמה קיבל אוגוסט מוילהלם הראשון, מלך פרוסיה את עיטור הפור לה מריט, ומונה למפקד "רגימנט האולאנים ה-10 (פוזן)", אשר קיבל את שמו של אוגוסט, ונשא את שמו עד לפירוקו בשנת 1919. במלחמת צרפת–פרוסיה השתתף קורפוס המשמר בקרב גרבלוט ב-18 באוגוסט 1870, ואף ספג בו אבדות כבדות. לאחר מכן השתתף הקורפוס בפיקודו של אוגוסט, בקרב סדאן ובמצור על פריז.
לאחר המלחמה, קיבל אוגוסט את תוספת עלי האלון של ה"פור לה מריט", ואת שתי הדרגות של צלב הברזל. ב-2 בספטמבר 1873 מונה למפקד חיל הפרשים בדרגת גנרל-פלדמרשל, במקום פילדמרשל פרידריך פון וראנגל, וביוני 1878 מונה למפקד פיקוד הגבולות בצבא הקיסרות הגרמנית. ב-24 באוגוסט 1882 השתחרר אוגוסט משירות פעיל, וקיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור.
ב-12 בינואר 1885 מת אוגוסט במהלך מסע ציד, וכעבור 4 ימים נערך מסע ההלוויה בעיר גארנינסקירש, משם הועבר אוגוסט לקבורה בארמון לודוויגסבורג בשטוטגרט.
משפחתו.