שר הביטחון ברק פנה אף הוא ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד אשכנזי, בחשד ללקיחת שוחד, סיוע במתן שוחד ועבירות נוספות. אשכנזי דחה טענות אלה.
חקירה פלילית.
ב-1 באוגוסט 2013 היועץ המשפטי לממשלה החליט להרחיב את החקירה ולהטיל על המשטרה לחקור את המעורבים בפרשה.
ב-19 במרץ 2014 נעצרו לחקירה אבי בניהו, ארז וינר ובועז הרפז, ושוחררו למעצר בית. עוד נחקר באזהרה סמנכ"ל משרד הביטחון, בצלאל טרייבר במאי 2014 נחקר באזהרה אמיר קין, הממונה על הביטחון במערכת הביטחון ביוני 2014 נחקר באזהרה מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, שבעת פרסום מסמך הרפז היה הפרקליט הצבאי הראשי. בהמשך אותו חודש נחקרו באזהרה גבי אשכנזי ואשתו רונית.
בתחילת ספטמבר 2014 המליצה המשטרה להעמיד לדין חלק מהנוגעים בדבר, אשכנזי, עוזרו וינר, אבי בניהו ואביחי מנדלבליט, בחשדות להפרת אמונים ושיבוש מהלכי משפט, משום שידעו על המסמך ולא דיווחו עליו. במאי 2015 החליט היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין לסגור את תיק החקירה נגד מנדלבליט בגין "מכלול נסיבות העניין". שופטי בג"ץ, בעתירה נגד מינויו של מנדלבליט ליועמ"ש, פירשו שסגירת התיק הייתה בין השאר בגין חוסר אשמה. לדברי ויינשטיין, לא זו הייתה כוונתו, ולא היה ניתן לסגור את התיק בגין חוסר אשמה. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את תיקי החקירה נגד אשכנזי, וינר, בניהו וסיבוני, ולהעמיד לדין את הרפז, בכפוף לשימוע. בנובמבר 2018, כחלק מעסקת טיעון, הודה והורשע הרפז בזיוף המסמך. במאי 2019 נגזרו עליו 220 שעות שירות לתועלת הציבור.
ספקולציות בדבר מזייף המסמך.
במהלך הפרשה עלו בתקשורת ספקולציות שונות בדבר השאלה האם הרפז זייף את המסמך לבדו או שמא היו לו שותפים לדבר העבירה. הספקולציות גברו לאחר שנחשף כי בדיקת פוליגרף משטרתית מצאה את הרפז דובר שקר בטענתו שזייף את המסמך לבד.
במהלך החקירה המשטרתית נבדקו בפוליגרף מספר דמויות סביב השאלה האם זייפו או היה להם קשר לזיוף המסמך. בדיקת פוליגרף אינה קבילה בבתי המשפט בישראל ככלי ראייתי, אולם משמשת גופים שונים ככלי בדיקה.
היבטים עיתונאיים.
חשיפת "מסמך גלנט" בתוכנית "אולפן שישי" הייתה ידיעה בלעדית ("סקופ") של התוכנית ושל העיתונאים אברמוביץ' ודניאל. בתוכנית שודרה גם עמדתו של אייל ארד שהמסמך מזויף, ודניאל ציין "אין לי מושג איפה הוא נכתב", אך לא יוחס לעמדה זו משקל רב. מנחה התוכנית, יאיר לפיד, הציג אותו כ"מסמך שערורייתי שיצא ממשרדו של אייל ארד", ואברמוביץ' ציין כי "מקור המסמך הוא מקור אמין ופורה מזה שלושה עשורים, אין לי ספק לגביו". אברמוביץ' ודניאל ציינו שגם אם המסמך מזויף ישנה חשיבות גדולה בחשיפתו ובחקירתו. עוד באותו לילה יצא העיתונאי יואב יצחק במתקפה עזה על אמינות הידיעה ועל אמינותו של אברמוביץ', וטען כי "אברמוביץ כשל בעבר בפרסום בדותות שהופרכו תוך זמן קצר". גם אתר ynet פרסם ידיעה ברוח זו באותו לילה.
ביום ראשון שלאחר חשיפת המסמך הקדיש "ידיעות אחרונות" את רוב העמוד הראשון שלו לפרשה, בכותרת ענק שבה מילה אחת "לחקור", ומתחתיה תמונתו של גלנט. 11 ימים מאוחר יותר יצא "מעריב" בעמוד ראשון בעיצוב דומה, אך עם קורבן אחר (בעקבות הגילוי שהרמטכ"ל ידע על קיום המסמך): כותרת ענק שבה מילה אחת "עננה", ומתחתיה תמונתו של אשכנזי.
הפרשה זכתה לסיקור נרחב בעמוד הראשון של עיתוני ישראל במשך כל החודש שלאחר חשיפת המסמך. למשל, ב"ישראל היום" הופיעה הפרשה בחודש זה 8 פעמים בכותרת הראשית, ופעמיים נוספות בעמוד הראשון.
פרסום קיומו של המסמך ללא בדיקה מספקת של אמינותו העלה שאלות של אתיקה עיתונאית. הפרשן אורן פרסיקו העיר: "ההאשמה בדבר פרסום בלא בדיקה מספקת נכונה לא רק באשר לפרסום שהבעיר את הפרשה, אלא גם לפרסומים העיתונאיים הרבים שבאו בעקבותיו".
סוגיה נוספת שעלתה היא שאלת החיסיון העיתונאי: דרישתה של משטרת ישראל לקבל מחברת החדשות את המסמך המקורי נתקלה בהתנגדות תקיפה, בנימוק של שמירת חיסיון עיתונאי. המשטרה ביקשה מבית המשפט צו שהורה לחברת החדשות להפקיד את המסמך בכספתו עד לקבלת החלטה בנושא. במהלך החקירה הגיעה המשטרה אל עותק אחר של המסמך, ולכן ויתרה על קבלתו מחברת החדשות.
מוסר המסמך לחדשות ערוץ 2, גבי סיבוני, הסביר שיזם את החשיפה התקשורתית משום שזו הייתה "חיונית לטיהור האווירה המורעלת בפיקוד הבכיר - אווירה המשפיעה על כל השרשרת הצבאית, עד אחרון החיילים. לא נהגתי כך בשליחות איש, אלא מתוך הבנה שפעולה זו נחוצה להצלת הצבא. מה שהתרחש מאז הפרסום חיזק את דעתי שהפעולה אכן הייתה מוצדקת ואף הכרחית, בבחינת ניתוח חירום בתנאי שדה".
בפברואר 2011 יצא לאור ספרם של העיתונאים דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", שנכתב בעקבות פרשת מסמך הרפז, ומותח ביקורת חריפה על התנהלותם של הרפז ואשכנזי. בטורו בעיתון "ישראל היום" קרא מרגלית למצות עד תום את החקירה בעניין המסמך, אולי בנתיב הפלילי, ולא להסתפק בעסקת טיעון עם הרפז.
אמצעי התקשורת חזרו לעסוק באחד מספיחי הפרשה כאשר ב-8 במאי 2020 העיתונאית איילה חסון בחדשות 13 הפרה צו איסור פרסום וחשפה תמליל שיחה, שמקורו בהאזנת סתר, בנוגע למסמך הרפז בין הפצ"ר אביחי מנדלבליט לרמטכ"ל גבי אשכנזי. על פי התמליל אמר מנדלבליט לאשכנזי: "אני אסגור לך את העניין", בעוד אשכנזי מספר: "המפכ"ל איתנו, דואג לנו".
משמעות ציבורית של המסמך.
כבר עם חשיפת המסמך ציין אמנון אברמוביץ' שלמסמך חשיבות רבה גם אם הוא מזויף - "זה עדיין מעיד על התרבות הפנימית במערכת הביטחון, עדיין מעיד על שותפות גורמים חיצוניים, בתהליך בחירת רמטכ"ל ובתהליך גריעת מעמדו של רמטכ"ל מכהן".
סגן הרמטכ"ל, בני גנץ, תיאר את המסמך בפורום מטכ"ל כ. מאוחר יותר הוסיף: .
כשבועיים לאחר חשיפת המסמך, כתב פרשן "הארץ", אלוף בן: "אם החשדות יתאמתו, ו"מסמך גלנט" אכן זויף בידי קציני צה"ל במילואים ואף בשירות קבע, הרי שהיה כאן פוטש: ניסיון של קצינים לחתור נגד שר הביטחון, אהוד ברק, כדי לסכל את מינוי האלוף יואב גלנט לרמטכ"ל ואולי אף להביא להדחת ברק".
עמדה דומה הציגו פרשן "הארץ" ארי שביט והעיתונאים דן מרגלית ורונן ברגמן (בספרם "הבור").
אמנון אברמוביץ', שחשף את המסמך, אמר שתוכנו תאם שיחה שקיים עם יוני קורן, ראש מטהו של ברק, בינואר 2011.
פרדיס
דמיס רוסוס
דֶמִיס רוּסוֹס (ביוונית: Ντέμης Ρούσος; 15 ביוני 1946, אלכסנדריה, מצרים - 25 בינואר 2015, אתונה, יוון) היה זמר יווני שפעל במגוון סוגות מוזיקליות, החל מרוק מתקדם ופסיכדלי, דרך פופ וכלה במוזיקת עולם. הוא שר במגוון שפות ועיקר להיטיו היו באנגלית ובצרפתית.
ראשית הקריירה.
דמיס נולד למשפחה מהקהילה היוונית באלכסנדריה שבמצרים. אביו יורגוס רוסוס עבד כמהנדס. ב-1956, לאחר משבר סואץ, נאלצו היוונים לעזוב את מצרים בחוסר כל, ומשפחתו של רוסוס עברה ליוון. לאחר שהתבססו החל רוסוס הצעיר לעסוק במוזיקה וב-1965 הצטרף ללהקת "The Idols" שביצעה גרסאות כיסוי ולא זכתה להצלחה מרובה.
בלהקת "בנה של אפרודיטה".
ב-1968 חבר לקלידן ואנגליס והמתופף לוקאס סידראס להקמת להקת בנה של אפרודיטה. הלהקה נחשבה פורצת דרך בתחום הרוק המתקדם ושילבה גם קטעי רוק פסיכדלי. באמצע אותה שנה הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה שנקרא "Rain and Tears" והוא הגיע לצמרות המצעדים באירופה ובישראל. השיר שכלל אלמנטים מפרי עטו של המלחין הקלאסי יוהאן פכלבל מכר למעלה ממיליון עותקים והגיע לזהב.
באוקטובר יצא אריך הנגן הראשון של הלהקה שנקרא "End of the World", כלל בתוכו את הסינגל הראשון ושילב רוק פסיכדלי ובלדות. ב-1968 בעקבות הצלחת תקליטה הראשון, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה ואף הופיעה בהופעת אורח בפסטיבל סן רמו. בינואר 1970 הוציאה הלהקה את תקליטה השני שנקרא "It's Five O'Clock" ומתוכו הצליח מאוד שיר הנושא.
ביוני 1972 הוציאה הלהקה את אלבומה הכפול "666", ששילב ארט רוק עם רוק פסיכדלי, נחשב לאלבומה הטוב ביותר ולאחד מאלבומי הקאלט הראשונים בתחום מוזיקת הרוק. האלבום מכר למעלה מ-20 מיליון עותקים. עם צאתו התפרקה הלהקה וחבריה פנו לקריירת סולו.
קריירת הסולו.
רוסוס יצא למסע הופעות יחיד ברחבי אירופה והוציא מספר אלבומים בהם התבלט סגנונו החדש שהיה קליט יותר ומורכב פחות מוזיקלית. רוסוס עבר לסוגת הפופ עם זליגה למוזיקה יוונית עממית וידע שורת להיטי זהב ברחבי אירופה כגון: "(Velvet Mornings" (triki triki mon amour, "Forever and Ever", "My Friend the Wind", ו-"Goodbye, My Love, Goodbye". באמצע שנות ה-70 ידע רוסוס הצלחה גם בישראל. ביוני 1975, ביקר רוסוס בישראל והופיע במספר ערים.
במצעד השנתי של רשת ב' ב-1974 הגיע למקום ה-15 עם השיר "My Only Fascination" וב-1975 למקום ה-25 עם השיר "From Souvenir To Souvenir". רוסוס החל להקליט במספר שפות ובכלל זה יוונית ויפנית וב-1982 חזר לשתף פעולה עם ואנגליס כשכתב את השיר "Tales of the Future" לפסקול הסרט "בלייד ראנר". במהלך שנות ה-80 חלה נסיגה בקריירה של רוסוס, משקלו האמיר לכדי 147 קילוגרמים והיו לכך השלכות על מצב בריאותו. בנוסף, היעדר ההצלחה המוזיקלית גרם לו לדיכאון קליני בגינו טופל רפואית.
ב-14 ביוני 1985 היה רוסוס אחד מהנוסעים שנחטפו במהלך חטיפת טיסה 847 של TWA, וממשלת יוון שחררה תמורתו ותמורת 7 נוסעים יוונים נוספים את המחבל עלי עטוה.