בשפופרות ריק, חוט תיל (הקתודה) פלט אלקטרונים כתוצאה מחימומו (פליטה תרמיונית) כאשר התופעה לכך מוסברת בקרינה של גוף שחור, אלה נמשכו ללוח המתכת (האנודה) המצוי במתח חשמלי נמוך יותר. תנועה בכיוון השני לא הייתה אפשרית מכוון שהלוח לא חומם ולכן לא פלט אלקטרונים.
בדיודת PN הרעיון מיושם בדרך שונה לחלוטין. דיודת PN היא בעצם צומת PN, כלומר חיבור בין חומר מוליך למחצה מסוג P לחומר מוליך למחצה מסוג N. נקודת החיבור מהווה מחסום לזרימת זרם. הפעלת מתח בכיוון אחד מקטינה מחסום זה (ממתח קדמי) ומאפשרת להזרים זרם בכיוון זה. הפעלת מתח בכיוון השני (ממתח אחורי) מגדילה את המחסום ובכך לא מאפשרת זרימת זרם בכיוון זה.
אופן הפעולה של דיודות.
דיודה אידיאלית היא דיודה המתנהגת כהדק מושלם, כלומר מהווה נתק מושלם בממתח אחורי וקצר בממתח קדמי. דיודות כאלו אינן קיימות - הדיודות האמיתיות סוטות מאידיאל זה. ראשית, כאשר הדיודה נמצאת בממתח אחורי, בכל זאת זורם דרכה זרם חלש מאוד הנקרא זרם זליגה. זרם זה זניח בדרך כלל, אולם הוא יוצר בעיות רבות בתכנונים קטנים (בעיקר בעיות של בזבוז הספק). שנית, אופיין המתח-זרם הוא מעריכי, כפי שניתן לראות באיור. יכולת ההעברה של הדיודה משתפרת עם הגדלת המתח אך עדיין אין מדובר בקצר אידיאלי. אופיין המתח-זרם בדיודה אינו ליניארי, וייחודו מתבטא בעובדה שההתנגדות תלויה בכיוון שבו מנסים להזרים את הזרם ובמתח ההפעלה - התנגדות נמוכה בכיוון ההולכה וגבוהה מאוד בכיוון ההפוך.
בנוסף, קיימת תופעה הנקראת פריצה. באמצעות הפעלת מתח אחורי חזק מספיק, ניתן לפרוץ דיודה ולגרום לה להזרים זרם בכיוון ההפוך. ישנם כמה גורמים לפריצת דיודה, וכמה דיודות (כמו דיודת זנר, ראו בהמשך) מתוכננות בהתאם לגורמים אלו. באופיין המופיע באיור לא ניתן לראות פריצה.
משוואת האופיין היא:
formula_1
יישומים.
תכונות הדיודה מאפשרות שימושים מגוונים, כגון:
סוגי דיודות.
בנוסף לדיודת PN שתוארה לעיל, ישנם עוד סוגים רבים של דיודות:
רומנסה
הרומנסה (מספרדית: Romance), שמקורה בספרד, היא "אחותה" של הבלדה, ולה נקודות דמיון ושוני לבלדה. בדומה לבלדה, גם הרומנסה היא צורה עממית של שיר זמר, ואף היא הרבתה לעבור שינויים. ראשית תקופת היווצרותה של הרומנסה בין המאות העשירית וה-12. היא הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך.
הרומנסה היא שיר עלילתי סנטימנטלי, הנמסר ממספר לירי. "גרסה פיוטית מוגבהת ומסוגננת של הניסיון האנושי, אודות ענייני גבורה, אהבה וכשפים" (ציטוט ממאמרו של שלמה הראל - אנה עבר ההוד וההדר). רוב עלילות הרומנסות קשורות בהווי ימי הביניים בספרד, סיפורי אבירים, פרשיות חצר, רעיות נאמנות או בוגדניות, מלחמות בין ממלכות, ועלילות השבויים במהלך מלחמת הנוצרים במורים המוסלמים. בין נושאיהן של רוב הרומנסות ששרדו בקרב צאצאי מגורשי ספרד שלקוחים מן ההווי הלא יהודי בולטות הרומנסות על נושאים תנ"כיים כמו משה על הר חורב, קינת דוד על אבשלום או רומנסה על אמנון ותמר.
הרומנסה המקורית-מסורתית היא בעלת ארבעה בתים שווים באורכם ומחורזים (נפוצה ביותר חריזה של א'-ב'-א'-ב', צורת חריזה שנחשבת מאוד עממית וקלה לאוזן), אך לאורך השנים הסתעפו מצורה מסורתית זו צורות נוספות.
בקורפוס הספרותי ניתן למצוא רומנסות מולחנות ושאינן מולחנות, ללא חריזה או עם חריזה משוכללת, קצרות או ארוכות ועוד גרסאות רבות. גם סיפור קצר יכול לענות על הקריטריונים הבסיסיים של רומנסה (4 בתים, אווירה פסטורלית, קול דובר לירי, תימה סנטימנטלית-רומנטית) ובמקרה כזה יימצאו חוקרי ספרות שיכניסו אותו לקטגוריה זו.
ההבדלים העיקריים של הרומנסה ביחס לבלדה הם הקלילות היחסית של התימות הרומנסיות, צורה יותר מוקפדת, ואופטימיות - הגיבור הרומנסי הוא "הגיבור הטוב" ולרב תסתיים הרומנסה בסוף טוב.
בין כותבי הרומנסות העבריים - שאול טשרניחובסקי, לאה גולדברג, יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, נעמי שמר ורבים אחרים.
אדיסו מאסלה
אדיסו מסלה (באמהרית: አዲሱ መሰለ; נולד ב־16 ביוני 1961), הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת בכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה ומפלגת עם אחד, וחבר הכנסת הראשון יוצא אתיופיה.
ביוגרפיה.
אדיסו מסלה נולד בכפר במחוז בגמדר שבאתיופיה. בזמן פרוץ מלחמת האזרחים האתיופית היה חבר בארגון המורדים המרקסיסטי יחאפה. לאחר שהדרג החל לפעול כנגד הארגון ולרדוף את חבריו, מסאלה ברח לסודאן והגיע לישראל בשנת 1980. בישראל עבר את הגיור לחומרא שדרשה הרבנות מעולי ביתא ישראל בזמנו. מסאלה עבד במסגרת הסוכנות היהודית בקרב בני קהילתו.
רכש השכלה גבוהה באוניברסיטת בר-אילן, ובמקצועו הוא עובד סוציאלי קהילתי.
קריירה פוליטית.
מאסלה פעיל למען עלייתם של יהודי אתיופיה, מכהן כיו"ר ארגון הגג של עולי אתיופיה, חבר הנהלת המועצה הציבורית לקליטת עלייה, חבר הנהלה בהלצין (מרכז למורשת יהדות אתיופיה), חבר הנהלת מרכז ההיגוי לחינוך ילדי אתיופיה, חבר הנהלת מרכז ההתנדבות בישראל, וחבר הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל.
בשנת 1996 היה מאסלה מראשי המאבק נגד מגן דוד אדום בפרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996, נבחר מאסלה לרשימה כנציג העולים, בגלל פיצול במחנה העולים מברית המועצות, בניגוד לעמדת שמעון פרס וראשי המפלגה, שהעדיפו נציג מן העולים מברית המועצות כדי למשוך קולות של עולים אלו. בעקבות זאת, שוריין מקום נוסף ברשימה לכנסת ה-14 לסופה לנדבר.
בשנת 1997 עתר חבר הכנסת מאסלה לבג"ץ כנגד הענקת פרס ישראל לשמואל שניצר, בעקבות מאמר בוטה שלו נגד העלאת בני הפלאשמורה לישראל, ובהסתמך על ביקורת חריפה שמתח בית הדין לערעורים של מועצת העיתונות על מאמרו של שניצר. בג"ץ קיבל את העתירה ובדיון חוזר החליטה ועדת הפרס לא להעניקו למר שניצר. חבר הכנסת מסאלה שימש כחבר בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת העבודה והרווחה, וכממלא-מקום בוועדת הכספים של הכנסת.
בבחירות הפנימיות בעבודה ב־1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה לא נבחר מאסלה במשבצת העולים והוא טען בעקבות תחקיר של נחום שחף שהבחירות זויפו במגזר הדרוזי, ובעיקר במחשב הספירה המרכזי. במחאה על אי הסדרים בבחירות הוא תקף בחריפות את אהוד ברק במרכז העבודה, אך לא זכה למקום ברשימה. בעקבות זאת, הוא פרש ממפלגת העבודה והקים יחד עם עמיר פרץ ורפיק חאג'-יחיא את סיעת עם אחד. מאסלה שובץ במקום הרביעי ברשימת עם אחד בבחירות לכנסת ולא הצליח להיבחר לכנסת ה-15.
במאי 2015, לאחר הפגנות הקהילה האתיופית, התראיין מאסלה לחדשות 2 והסביר כי חי על קו ישראל - אתיופיה במסגרת עבודה והיה נשאר במידה והיו הצעות להשתלב במגזר הפרטי לאחר שסיים את הקריירה הפוליטית שלו. אשתו ושלוש בנותיו מתגוררות בישראל.
שמואל אביטל
שמואל אביטל (נולד ב-22 באפריל 1951) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה, ושר בלי תיק מטעם מפלגת עם אחד (2001–2002).
ביוגרפיה.
אביטל נולד בעיר קזבלנקה במרוקו. עלה לישראל ב-1953 ואת לימודיו סיים בתיכון החקלאי "אשל הנשיא". בצה"ל שירת בחיל השריון וסיים את שירותו כסגן-אלוף במילואים. סיים תואר ראשון בספרות והיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אביטל כיהן כמזכיר וגזבר מושב תדהר, נבחר לרכז חברה ומשק בתנועת המושבים ושימש סמנכ"ל הרשות לפיתוח חקלאי. כיהן כיו"ר ועדת משק בתנועת המושבים, יו"ר ועדת הנוער בחטיבת בני המושבים ושימש מזכיר מחוז המושבים במפלגת העבודה ויו"ר האגף לתרבות ולחינוך בהסתדרות. במסגרת תפקידיו הציבוריים מונה ליו"ר החברה הכלכלית לפיתוח מושבי גת ושימש יו"ר ארגון מושבי הנגב.
בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה והיה חבר בוועדות הכנסת השונות, ועמד בראש השדולה החקלאית.
בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה, התמודד על המקום המשוריין למחוז המושבים והגיע שני אחרי שלום שמחון, עם 4,928 קולות. הוא שובץ במקום ה-48 ונשאר מחוץ לכנסת ה-14. באותה שנה מונה לגזבר ההסתדרות.
בשנת 2001, מונה לשר לתיאום חברתי מטעם מפלגת עם אחד בממשלת האחדות בראשות אריאל שרון. עיקר תפקידו היה טיפול במפעלים במצוקה. במסגרת תפקידו היה מעורב בשורה של נושאים חברתיים. ב-22 בפברואר 2002 הגיש את התפטרותו מהממשלה, בהתאם להחלטת מפלגתו על פרישה מהקואליציה.
לאחר עזיבת החיים הפוליטיים, שימש כיושב-ראש קרן "מבטחים" ולאחר מכן, כחבר מינהלת קרנות הפנסיה הוותיקות. החל מספטמבר 2003 הוא שימש כיושב-ראש מועצת המנהלים של המשביר לצרכן החדש.
על פי כתבת תחקיר, אשר שודרה בתוכנית "השבוע" בערוץ 10 במאי 2010, בשנת 2002, בזמן ששימש כיו"ר קרן מבטחים, עזר אביטל לנוחי דנקנר לגייס סכום של יותר מ-50 מיליון דולר מכספי חברי הקרן לצורך קניית חברת אי.די.בי.. זאת, אף על פי שנוחי דנקנר ביקש את הסכום ללא ערבות, ולמרות מסמך פנימי שקבע כי נפלו פגמים בהליכי אישור עסקת המימון.
אביטל שימש כיושב ראש חברת "מקסימה" בין השנים 2008–2012, בתקופה בה הייתה בבעלות קבוצת אי.די.בי.
אביטל נשוי ואב לשלושה. חבר מושב תדהר.
יקיר בן-משה
יקיר בן-משה (נולד בתל אביב ב-1973) הוא משורר, עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.