בשחרורה ממעצר הבית, יעצו לה לעזוב את פריז. היא התארחה למשך שמונה עשר חדשים בטירת לה אוסה-אן-ברי אצל ידידים שהיו חברים ברזיסטאנס. המשיכה בחשאי את הקשר עם המאהב שלה הגרמני ובילתה איתו את חג המולד 1946. כשזהרינג ביקש את ידה סירבה, לפי העקרון שקבעה לעצמה בנעוריה.
ב-1946 החליט ועד הטיהורים להעניש אותה בגינוי מלווה באיסור עבודה למשך שלוש שנים.
ב-1949 נפרדה מזהרינג שחזר לגרמניה והתחתן בהמשך. אחרי מותו בטביעה בנהר קונגו ב-1960 נסעה לגרמניה לנחם את אלמנתו.
בשובה לתיאטרון שיחקה ארלטי ב"חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס בגרסה מאת ז'אן קוקטו ובבימויו של רמון רולו, לצידם של איב ונסאן, הלנה בוסי, דניאל איוורנל ולואי דה פינס שהיה אז שחקן מתחיל. בכורת ההצגה התקיימה ב-15 באוקטובר 1949 בתיאטרון "אדוארד השביעי".
לאחר מכן שיחקה ב"אורפאוס בשאול" מאת ויליאמס יחד עם ז'אן בבילה וב"בן ערובה" מאת ברנדן ביהאן לצידו של ז'ורז' וילסון.
חזרה לשחק גם בקולנוע - ב"דיוקן של רוצח" יחד עם אריך פון שטרוהיים, Gibier de potence (בן מוות), יחד עם ז'ורז' מרשאל, 'L'Amour Madame' לצידו של פרנסוה פרייה, "Le Grand Jeu" (במחשק הגדול) יחד עם ז'אן-קלוד פסקל וג'ינה לולובריג'ידה, "מקסים" של אנרי ורניי, לצידם של מישל מורגן ושרל בואייה
בעת ההפקה של הסרט ""Et ta sœur",(ואחותך) התוודעה לז'אן-קלוד בריאלי, שהתחיל לעת עתה את הקריירה שלו בקולנוע. מאוחר יותר פגשה מחדש את ידידותיה הנאמנות, מארי דיאה והלן פרדרייר.
עם ידידיה הקרובים נמנה גם מבקר התיאטרון והמסעדות פול שמבריון.
ערוב ימיה.
ב-1966 איבדה את אחיה ואת ידידה המסור, ז'אן-פייר בראלי. באותה תקופה באופן פתאומי איבדה חלקית את ראייתה ונאלצה להפסיק את השתתפותה במחזה "Les Monstres sacrés" מאת קוקטו ב"תיאטר דז אמבסדר". פרשה מן הבמה וממסכי הקולנוע ועסקה בדיבוב סרטים תיעודיים.
החל משנת 1984 פעלה במסגרת איגוד האמנים העיוורים ותמכה ביושבת ראש האיגוד, מרגריט טירליר, אותה הכירה בתיווכה של הזמרת רנה לבא. ארלנטי נבחרה ליושבת ראש לשם כבוד של האיגוד
ארלטי הלכה לעולמה ב-23 ביולי 1992 בגיל 94 בדירתה בפריז, ברחוב רמיזא. לפי צוואתה גופתה נשרפה במשרפת בית הקברות פר לשז ואפר גופתה נקבר אחר כך בקבר המשפחתי בבית הקברות דה פובל ביישוב הולדתה קורבוואה.
הנצחה.
עם זוכות הפרס נמנות זאבו ברייטמן, איזבל קארה, דומיניק בלאן.
בחבר השופטים של הפרס ישבו, בין היתר, פייר ארדיטי, ז'ראר דפרדיה, ז'אקי סרדו, מישלין פרל ורובר אוסן
אוגליה
איגלא
פארק אודלני
פארק אודלני (ברוסית: Уде́льный парк; בשנים 1934 - 1991 נקרא בשם פארק צ'ליוסקין) הוא פארק הממוקם בחלקו הצפוני של העיר סנקט פטרבורג, בשטח שדרות אנגלס, שדרות הנסיינים, רחוב מרקה גלאיה, שדרות קולומיאז'סקי ורחוב אקוראטוב.
היסטוריה.
הפארק הוקם בשנת 1832 ובמתחמם פעל מכון ללימודי היערנות, אך חשיבותו פחתה עם השנים. לאחר מהפכת אוקטובר הוקם כאן מחדש מכון ללימודי יערנות (כיום ידוע כאוניברסיטת סנקט פטרבורג ליערנות, Санкт-Петербургский государственный лесотехнический университет).
בזמן מלחמת העולם השנייה והמצור על לנינגרד הפארק ניזוק מאוד ושוקם רק לאחר המלחמה.
בשנת 1999, הפארק צורף למונומנטים המזוהים כמורשת תרבותית ואובייקט של אדריכלות נוף ובשנת 2013 הוא הוכר כאתר מורשת תרבותית בעלת משמעות אזורית, המשמעות היא שהמתחם מאובטח על ידי ממשלת העיר. על התחזוקה השוטפת וטיפול מקיף בצמחייה ובתפעול בפארק אחראית חברת "פארק אודלני".
מאז תחילת המאה ה-20 שימש המקום כמתחם אימונים לקבוצות הכדורגל של העיר, כספורט סנקט פטרבורג. ב-1968 בחלק הצפוני של הפארק הוקם בסיס האימונים של מועדון הכדורגל "זניט" ואצטדיון "התקוות האולימפיות" שנבנה כאצטדיון ספרטק ושימש כמגרש הבית של ספרטק לנינגרד ומאוחר יותר שמו שונה לשמו הנוכחי, אצטדיון "התקוות האולימפיות". בפברואר 2012, נפתח מגרש החלקה עם מסלול מלאכותי של 333.3 מטר באצטדיון "התקוות האולימפיות". מתחם ההחלקה זמין גם לחובבי החלקה על הקרח. במתקן של זניט שלושה משטחי כדורגל, מרכז ספורט ברמה גבוהה המכיל אולם-התעמלות ומתקנים רפואיים (שנועדים לטפל בפציעות השחקנים). בשנת 2002 בוצע שיפוץ מסיבי והוא כולל גם משרדים, מתקני בידור וחדרי מנוחה עבור השחקנים.
ולחובו
ולאחובו
אייווש
אייבש
לאחיף
לאכיף
סכמה תרפיה
סכמה תרפיה (באנגלית: ST, Schema Therapy) היא שיטת טיפול פסיכולוגית אינטגרטיבית המשלבת תאוריה וטכניקות מטיפולים אחרים, כולל טיפול התנהגותי קוגניטיבי, תאוריית ההתקשרות, פסיכולוגיית העצמי, וטיפול בגשטאלט. פיתוחה הראשוני של הגישה נעשה על ידי ד"ר ג'פרי יאנג, כטיפול במבוגרים הסובלים מהפרעות אישיות.
מודל תאורטי: ארבעת מושגי היסוד.
סכמה תרפיה עושה שימוש בארבעה מושגים תאורטיים בסיסיים: סכמות מוקדמות לא מסתגלות, צרכים רגשיים בסיסיים, סגנונות התמודדות, ומצבי עצמי/מצבי סכמה או "מודים".
סכמות.
בפסיכולוגיה קוגניטיבית, סכמה היא תבנית מאורגנת של מחשבה והתנהגות. ניתן לתאר אותה גם כמבנה מנטלי של רעיונות קדומים, מסגרת המייצגת היבט כלשהו של העולם, או מערכת של ארגון ותפיסה של מידע חדש. בסכמה תרפיה, המושג "סכמה" מתייחס באופן ספציפי לסכמות מוקדמות לא מסתגלות. אלו סכמות הנוגעות לאדם עצמו או לעולמו החברתי, הגורמות לו עצמו או לסובבים אותו מצוקה. בדרך כלל, סכמות כאלו נוצרות בילדות המוקדמת כתוצאה ממענה לקוי או חסר לחלוטין לצרכים רגשיים בסיסיים. לדוגמה, אדם עם סכמת נטישה יעריך כגבוה מאוד את הסיכון שקשרים יסתיימו בחטף, יטה להיות רגיש ביותר לערך הנתפס שלו אצל אחרים, וכתוצאה מכך, יחוש עצוב ומבוהל ביחסים הבינאישיים שלו כשסכמה זו תתעורר.
צרכים רגשיים בסיסיים.
סכמה תרפיה מנסה לזהות סט אוניברסלי של צרכים רגשיים כאלו, המופיעים החל מילדות וממשיכים להתקיים לאורך כל מחזור החיים. יאנג מתייחס לחמש קבוצות של צרכים:
כאמור, סכמות מוקדמות בלתי-מסתגלות מתעוררות כאשר צרכים רגשיים בסיסיים אינם מקבלים מענה מותאם. לדוגמה, ילד עם צרכים לא מסופקים סביב ביטחון - אולי בגלל אובדן הורים למוות, גירושין או התמכרות – עלול לפתח סכמת נטישה.
זהותם המדויקת של הצרכים וחלוקתם לקטגוריות, וכן מספר הסכמות והאופן בו הן קשורות לצרכים שונים הן סוגיות מחקריות בסכמה תרפיה ובתחומים סמוכים.
כיום, נהוג לזהות 18 סכמות מוקדמות לא מסתגלות הנובעות מחוסר במענה לאחד או יותר מחמשת הצרכים:
סגנונות התמודדות.
סגנונות התמודדות הם התגובות ההתנהגותיות של האדם למצוקה, ובפרט, לזו שמופיעה כשסכמות מתעוררות. ישנם שלושה סגנונות התמודדות אפשריים:
מצבי עצמי / מצבי סכמה / מודים.
בעוד שלושת המושגים המוזכרים לעיל הם יציבים במהותם, המושג הרביעי – מושג ה"מוד" (Mode) נועד לתאר מצבים או מופעים משתנים של האדם – State במקום Trait. מושג זה לא היה חלק מהתאוריה בסכמה תרפיה בתחילת דרכה, וצורף על ידי יאנג וכותבים אחרים בהמשך כדי לאפשר התייחסות לתנודתיות הרבה שמאפיינת את חיי היום-יום של רוב בני-האדם בכלל, ואת אלו של הסובלים מהפרעות אישיות בפרט. כל מוד מתייחס לרגש, מוטיבציה, קוגניציה, ופעולה שקיימים אצל האדם ברגע נתון. כל מוד מעצם הגדרתו הוא בר-חלוף ובכל רגע נתון האדם נמצא במוד מסוים. מוד יכול להיוותר על כנו למשך זמן רב, אך לעיתים רבות מודים יכולים להשתנות תוך שניות או דקות. התחלופה בין מודים, מידת הדומיננטיות של כל אחד, ואופן המעבר ביניהם נעה על רצף – כאשר בקצה המתון המעבר הוא חלק ו"זורם" ובקצה הקיצוני הדבר יכול לגרום להפרעת זהות דיסוציאטיבית בה כל מוד מהווה אישיות אחרת.
להבדיל מגישות טיפוליות אחרות המתייחסות גם הן לעצמיים מרובים, סכמה תרפיה מתייחסת לסט מוגדר ותחום של מודים. בפרט, הגישה מציעה לחלק את המודים לארבע קבוצות: מודים ילדיים, מודים של התמודדות בלתי מסתגלת, מודים שהם הפנמה (introjection) של קולות הוריים או אחרים בלתי-מועילים, ומוד של בוגר בריא.
יעדי הטיפול והאסטרטגיה הטיפולית בסכמה-תרפיה.
סכמה תרפיה שמה לעצמה למטרה לסייע למטופלים לקבל מענה לצרכים הרגשיים הבסיסיים שלהם, באופן אדפטיבי, על ידי שינוי סכמות בלתי מסתגלות, סגנונות התמודדות ו"מודים".
בעשורים האחרונים, מטפלים הנשענים על הגישה מדגישים במידה רבה את חשיבות העבודה הדיפרנציאלית עם מודים שונים. בפרט, אל מול כל אחת מקבוצות המודים המוזכרות לעיל, מציעה גישת הטיפול עמדה טיפולית שונה:
כלפי המודים הילדיים מנסה המטפל לנקוט בעמדה של "הורות מתקנת חלקית", עמדה שמתמקדת בצרכים העולים במודים אלה ובניסיון לתת לצרכים אלה מענה – ולו מענה חלקי – בתוך מגבלות הטיפול.
כלפי המודים של התמודדות בלתי מסתגלת מאמץ המטפל עמדה של עימות אמפתי – מחד, התייחסות אמפתית לגורמים שהובילו (או עדיין מובילים) לתחושת המצוקה שבגללה נעזר המטופל בדרכי ההתמודדות הבלתי-מסתגלות ולתועלת (גם אם קצרת-טווח) שדרכים אלו מביאות; ומאידך, עימות לגבי יעילותן והשפעתן של דרכי התמודדות אלו, וניסיון להציג חלופות שיש בהן פוטנציאל גבוה יותר לרווחה נפשית ארוכת טווח.
כלפי המודים המופנמים של דמויות הוריות או אחרות, נוקט המטפל בעמדה נחרצת שמטרתה הפחתה ושינוי של קולות ביקורתיים ומענישים.
ולבסוף, אל מול מוד הבוגר הבריא, מנסה המטפל לחבור אל המטופל ולהוות עבורו מודל להתנהגות חומלת, רפלקטיבית, ואינטגרטיבית.
אולחובקה
אולייחובה
אוליאחובה
קווין דאקוורת'