השבועון כתב שפולקס אמר לשני הנאצים, כי כתוצאה מהמדיניות האנטי-יהודית תגדל האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל, עד שתהווה תוך זמן סביר רוב לעומת הערבים, וכשם ש"ההגנה" משתפת פעולה עם השירותים החשאיים הבריטיים והצרפתיים, היא מוכנה לשתף פעולה עם השירותים החשאיים הגרמניים. השבועון חזר על הטענה שפולקס קיבל תשלום חודשי של 15 לירות מנדטוריות לחודש עבור המידע.
בהמשך נכתב בכתבה כי לאחר ליל הבדולח התחיל שיתוף פעולה נרחב בין המוסד לעלייה ב' לבין השירותים החשאיים של גרמניה והאס אס, על מנת להעלות יהודים רבים ככל שניתן לארץ ישראל.
בעקבות הכתבה התחוללה סערה ציבורית בישראל, ואנשי "ההגנה", פעילי העלייה ואנשי התנועה הציונית בגרמניה פרסמו את תגובותיהם שבהן אישרו את הקשרים עם גרמניה הנאצית, שלדבריהם נועדו אך ורק להצלת יהודים מידי הנאצים, וכי קשרים אלה נמשכו גם לאחר פרוץ המלחמה. בין המגיבים היה פייבל פולקס, ואז נחשפה זהותו והתברר כי איש ציבור ידוע בירושלים, פייבל פולקס, ראש לשכת המסחר בעיר, הוא פייבל פולקס, עובדה שלא נזכרה בספרו של תום שגב ולא בפרסומים הרבים באתרי האינטרנט, שבהם הביוגרפיה של פולקס ופרטים על עיסוקיו נותרו בגדר תעלומה.
התגובות התפרסמו בעיתון "מעריב" מיום 20 בדצמבר 1966. בתגובתו של פייבל פולקס נאמר:
העיתון לא הסתפק בתגובה קצרה זו של פולקס, והעיתונאי צבי לביא ראיין אותו בראיון נרחב שהופיע למחרת, ב-21 בדצמבר. בראיון, שהשתרע על פני חמישה טורים, סיפר פולס כי היוזמה להיפגש עם שני הנאצים הייתה יוזמתו הפרטית כשמטרתו להציל יהודים ורכושם, אך גובתה בהסכמה מצד מי שהגדיר כ"פקיד בכיר בסוכנות" וכי המגעים לא נשאו פרי עד ש"ההגנה" הורתה לו להפסיקם כליל.
לדברי פולקס, את הרעיון להפגישו עם אייכמן יזם רייכרט, שהסביר לו כי הסכם ההעברה מצליח להוציא מגרמניה רק שמונה אחוזים מההון היהודי, ואמר כי יש לו קשרים אישיים בצמרת הנאצית וביכולתו לשחרר המוני יהודים, כאשר כל משוחרר יוציא עמו 1,000 לירות שטרלינג. רייכרט ביקש לעצמו עשרה אחוז מההון המוצא, ואף הבטיח לו חלק ברווח.על הסמכות שהוענקה לו לנהל את המשא ומתן עם הנאצים, סיפר פולקס: , לדבריו המכסה לא הייתה מקובלת על רייכרט, ואז הציע לו רייכרט לבוא לברלין להמשך המשא ומתן. פולס המשיך:
על פגישתו הראשונה עם שני הנאצים בברלין סיפר פולקס:
בקשר לדיווחו על הפגישה, מבלי שציין לאיזה ממוסדות היישוב נעשה הדיווח, ועל המשך המגעים עם אייכמן, סיפר פולקס:
בתקופת המדינה.
על שליחות שהוטלה עליו בתקופת הקמת המדינה מספר יואב גלבר בספרו בשפה האנגלית "Palestine 1948: War, Escape And The Emergence Of The Palestinian Refugee Problem" ("ארץ ישראל 1948: מלחמה, בריחה ויצירתה של בעיית הפליטים"), כי בראשית המלחמה ניסה דוד בן-גוריון להשתמש בשירותיהם של אנשים שונים כדי לשמש כמתווכים עם הערבים, ובין היתר פנה אל פייבל פולקס כדי שינצל את קשרי המסחר שהיו לו עם הארכיבישוף ג'ורג' חכים, מן המנהיגים הבולטים של ערביי ארץ ישראל, על מנת לפוגשו כדי לדון עמו על הסדר נאות עם ערביי ארץ ישראל. פולקס פנה בינואר 1948 לארכיבישוף, שזה אך חזר מפגישות עם מנהיגים ערבים בקהיר. חכים שאל את פולקס האם היהודים מוכנים לדון באפשרות להצטרף לפדרציה ערבית, ופולקס העביר את שאלתו של חכים לבן-גוריון באמצעות המזרחן מיכאל אסף, אחד מן העיתונאים המובילים של העיתון "דבר". בן-גוריון הורה לבדוק האם חכים מדבר בשם הליגה הערבית, או שהליגה מינתה נציגות אחרת שעמה יוכלו היהודים לנהל משא ומתן רשמי. לדברי פולקס, מנהיגי הנוצרים בלבנון, שראו בחיוב את הצטרפותו של גוף לא מוסלמי נוסף לליגה הערבית, עמדו מאחורי יוזמתו של חכים. פולקס תיאר את חכים כ"ערמומי כנחש ורחוק מכנות כשם שהאמת רחוקה מן השקר". מגעי הגישוש עם חכים נמוגו כאשר חכים עזב ללבנון במהלך ההפוגה הראשונה, וחודשו רק עם שובו לישראל ב-1949 באמצעות בכור שטרית.
בשנת 1964 נהרג אברהם רימון, פקיד בכיר במוסד לביטוח לאומי בירושלים, שהיה יושב ראש סניף ירושלים של ארגון חברי "ההגנה" וחבר המזכירות הארצית של הארגון, בתאונת דרכים. באותה עת כיהן פולקס כיושב ראש לשכת המסחר בירושלים.
קבוצה מנכבדי ירושלים, רובם מאנשי תנועת העבודה, פרסמה ב-19 בנובמבר 1964 מודעת אבל על פטירתו בעיתון "דבר". בין המנחמים היו רחל ינאית בן-צבי, אלמנת הנשיא השני של מדינת ישראל יצחק בן-צבי ובעברה פעילה ב"הגנה", מנשה אלישר, איש עסקים ונשיא לשכת המסחר בירושלים, שבעקבות קשריו הענפים עם ערבים, ידיעת השפה והמנטליות סייע בידי אנשי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), משה ברעם מי שהיה שר בממשלת ישראל, גרשון מרינוב, ממייסדי קואופרטיב התחבורה הירושלמי "המקשר", צבי שורץ, מוותיקי עורכי הדין בירושלים ואחרים. פולקס חתום גם הוא על המודעה, דבר המעיד על מעמדו הציבורי במסגרת חברתית זו של אנשי הממסד וותיקי "ההגנה".
היה נשוי ונולדו לו 2 ילדים. פולקס נפטר בשנת 1982.
אמברוזיה (קינוח)
אמברוזיה או אמברוסיה (באנגלית: Ambrosia) היא קינוח פופולרי במטבח האמריקאי. הקינוח כולל סלט פירות המכיל קצפת או שמנת מתוקה, ולעיתים שמנת חמוצה או יוגורט. הסלט נקרא על שם מאכל ה"אמברוזיה" - מאכל האלים על פי המיתולוגיה היוונית.
הפירות בהן נעשה לרוב שימוש בהכנת סלט הפירות הם: אננס, מנדרינה, וקוקוס, וכן נהוג להוסיף לסלט מרשמלו. לעיתים הסלט מכיל גם בננות, תותים ואגוזי פקאן מרוסקים.
הסלט מוגש לאחר קירור במשך מספר שעות במקרר.
היסטוריה.
מקורו של הקינוח בשלהי המאה ה-19 בארצות הברית. השימוש בקוקוס בבישול הפך פופולרי בארצות הברית בראשית המאה ה-20 אולם כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19 המוצר (קוקוס יבש) היה נפוץ, ולכן סלט פירות זה לא קדם לשנים אלה.
סלט האמברוזיה הופיע בספר הבישול "Buckeye Cookery" משנת 1877 (ממיניאפוליס), וכן בספר הבישול "מזון בלתי מבושל" (Uncooked Foods) מאת יוג'ין כריסטיאן, משנת 1904 ובספר הבישול "ספר הבישול הכלכלי" (Economical Cook Book) מאת שרה פול, משנת 1905.
ספר הבישול "מתכונים דרומיים ישנים" (Old Southern Recipes) מאת מרי פרטלו משנת 1930 מדגיש כי יש להשתמש בכמויות שוות של קוקוס מגורד ופרוסות תפוזים, וכי אסור להשתמש בקוקוס משומר.
מתכון לסלט זה אף מופיע ב"ספר הבישול היהודי" מאת פלורנס קרייסלר גרינבאום, משנת 1931.
שמו של המאכל מופיע לראשונה בספר הבישול "בישול לצד האש" (Fireside Cook Book) מאת ג'יימס בירד משנת 1949.
אתוס (חיפה)
אתוס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה בע"מ היא חברה עירונית בבעלות עיריית חיפה.
בחברה כ-230 עובדים קבועים ועוד כ-200 עובדים זמניים ותקציבה השנתי כ67 מיליון ש"ח. לחברה מועצת מנהלים אשר בראשו מכהן יעקב פינגולד חבר מועצת העיר חיפה, בה מכהנים נציגי ציבור, חברי מועצת העיר ומנהלים בכירים בעירייה. החברה מנוהלת על ידי עו"ד יגאל זאבי, אשר משמש כמנכ"ל החברה מאז שנת 2017.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1956 בשם "תערוכות ישראל חיפה בע"מ" כחברה לתועלת הציבור (חל"צ). מטרותיה של החברה היו, בין היתר:
החברה הוקמה כתאגיד עירוני הפועל להשגת מטרות ציבוריות. נכסיה והכנסותיה של החברה משמשים אך ורק להשגת מטרות ציבוריות אלה.
בשנת 1997 שונה שם החברה לשמה הנוכחי -"אתוס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה בע"מ" ובשנת 1999 נכתב תקנון חדש עבור החברה.
תחומי פעילות.
החברה עוסקת בשלושה תחומים עיקריים:
גלריה דבל
גלריה דבל היא גלריה לאמנות שפעלה בירושלים בין השנים 1973–1990. הגלריה הציגה בכ-200 תערוכות של אמנים ישראלים ובינלאומיים, שהפכו את הגלריה למוסד תרבות מרכזי בירושלים. חשיבותה של הגלריה הייתה, לצד הצגת אמנים מוכרים, גם בתמיכה באמנים שוליים באותה עת.
אטיין ורות דבל פתחו את גלריה דבל במרתף ביתם בעין כרם. הגלריה ייצגה אמנים ידועים וגם אמנים צעירים.
בנוסף, הגלריה הציגה אמנות אוונגרדית, דבר ייחודי לתקופה ולהיותה של הגלריה פרטית. בשנת 1974, לדוגמה, הוצגו בגלריה עבודותיו של האמן האוסטרי רודולף שווארצקוגלר (Rudolf Schwarzkogler). תצוגה נוספת הייתה המיצג "נידה" של יוכבד וינפלד, שהתקיים בגלריה בשנת 1976.
בין האמנים שהוצגו בגלריה נמנו מישל חדד, יאיר גרבוז, רפי לביא, זהרה שץ, גבריאל כהן, יוכבד וינפלד, מאיה כהן לוי, רענן לוי, דניאלה פסל ואמנים בינלאומיים כגון אלכסנדר קלדר, דייוויד הוקני ואחרים. בנוסף, גלריה דבל הציגה וקידמה שורה של אמנים שנחשבו כשוליים באותה עת. על אמנים אלו נמנים אמנים שזוהו עם "בצלאל" כגון זאב רבן, מאיר גור אריה, שמואל לוי וג'ורג' גולדשטיין, אמנים פיגורטיביים כגון שמואל בק ונפתלי בזם וכן שורה של אמנים עולים יוצאי ברית המועצות כגון אלכסנדר אוקון, ולנטין שור, אנטולי בסין ואחרים.
במהלך התערוכות שאצרה, ניהלה רות דבל שיחות וראיונות עם האמנים השונים, אותם הקליטה ותמללה. בשנת 2010 יצאו לאור מבחר ראיונות שנערכו בגלריה תחת השם "דיאלוג".
ארכיון גלריה דבל נמצא כיום באוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
Taxman
Taxman (בעברית: "איש המס") הוא שיר של להקת הביטלס שכתב ג'ורג' הריסון, והוא השיר הפותח את אלבומם "Revolver" מ-1966. מילות השיר תוקפות את הרמות הגבוהות של מיסוי פרוגרסיבי שהופעלו על ידי מדרגות מס שהופעלו על ידי ראש הממשלה הרולד וילסון ממפלגת הלייבור. השיר הוא אחד משלושה המופיעים באלבום שנכתבו על ידי האריסון, יחד עם "I Want to Tell You" ו-"Love You To".
מילות השיר.