קין נולד בברקלי, קליפורניה ולמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמי שעמד בקשר עם פסטיבל ספולטו משנת 1968 (וכיהן כמנהל המוזיקלי שלו בשנים 1972 עד 1976), היה שותף לייסוד "פסטיבל ספולטו ארצות הברית", שם כיהן כמנהל מוזיקלי מ-1977 עד 1980. משנת 1969 עד 1971 היה המנהל המוזיקלי של "להקת הבלט האמריקאי" של אליוט פלד.
בשנת 1969 הצטרף קין לסגל האופרה של ניו יורק וכעבור שנה ניצח שם לראשונה על "דון רודריגו" של חינסטרה. בשנים הבאות ניצח בבית אופרה זה על מספר רב של אופרות, ביניהן הצגת הבכורה העולמית של "האיש החשוב ביותר" של מנוטי (עם הארי תייארד, 1971), וכן לה טרוויאטה, נישואי פיגארו (עם מיכאל דוולין בתפקיד פיגארו), "פרשת מאקרופולוס", "סוזאנה", "טוסקה" (עם מאריסה גלוואני), "ביאטריקס צ'נצ'י", "פאוסט", חליל הקסם (עם סיביל יאנג בתפקיד מלכת הלילה), "הכתרת פופיאה", "אריאדנה בנאקסוס", "מדיאה" (בגרסה האיטלקית), "הפוריטנים" (עם בוורלי סילס, "סלומה", "רומיאו ויוליה כפריים", "הנערה מן המערב", "אנדראה שנייה", "אהבה לשלושה תפוזים", "טבעת החנק" (עם פיליס טרייגל בתפקיד מיס ג'סל), "משה ואהרון" של שנברג ו"החיילים" של צימרמן.
קין ניצח גם במטרופוליטן אופרה במשך עונה אחת, על צמד האופרות אבירות כפרית וליצנים בערב אחד (עם טרזה סטראטאס בתפקיד נדה) בשנת 1971. מ-1974 עד 1989 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל ארטפארק בבאפאלו, ומ-1975 עד 1985 כיהן באותו תפקיד בתזמורת הסימפונית של סירקיוז. קין ייסד את הפילהרמונית של לונג איילנד ב-1979 וניהל אותה עד 1990. ב-1976 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "הבובה של בילבי" מאת קרלייל פלויד, בגראנד אופרה של יוסטון.
באופרה של ניו יורק מינתה אותו סילס למנהל מוזיקלי משנת 1982 עד 1986 והוא החליף אותה כמנהל כללי ב-1989, משרה בה החזיק עד מותו. קין אושפז לטיפול באלכוהוליזם במרכז בטי פורד ומת מלימפומה כתוצאה מאיידס בבית חולים בניו יורק בגיל ארבעים ושמונה. הופעתו האחרונה, באופרה של ניו יורק, הייתה במאטיס הצייר של הינדמית.
קין ניצח על "הקונסול" של מנוטי ב-1977 ועל "ונסה" של בארבר ב-1979 בשידורי הטלוויזיה הציבורית מפסטיבל ספוליטו האמריקאי ועל הפקות של מאדאם באטרפליי (1980) וכרמן (1984) באופרה של ניו יורק ששודרו בטלוויזיה. רשימת הקלטותיו של קין כוללת את ההקלטה הראשונה של "סאטייגראהה" מאת פיליפ גלאס (ל-CBS/סוני, 1984) ואת פסקול הסרט "מצבים משתנים" של קן ראסל שהלחין ג'ון קוריליאנו (RCA 1980).
מכבי בוקורשטי
יוסף שופמן
יוסף שופמן (12 ביוני 1903 – 10 בספטמבר 1978) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל ושגריר ישראל בוונצואלה.
ביוגרפיה.
שופמן נולד ב-1903 בעיר ורשה שבפולין. למד בחדר מתוקן, בגימנסיה הרוסית ובגימנסיית "חינוך" בוורשה. בצעירותו עבד בבית חרושת לתמרוקים שבבעלות משפחתו ובנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ורשה והוסמך כעורך דין. משנת 1923 היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים הציונית "ירדניה". בשנים 1925–1926 שימש מנהל לשכת העיתונות בפולין של קרן קיימת לישראל, לאחר מכן יצא לצרפת ושימש בין 1926–1927 ככתב-קורספונדנט עבור העיתון היהודי בשפה הפולנית "נאש פשגלונד" ("Nasz Przegląd").
בשובו לפולין הצטרף שופמן לשורות התנועה הרוויזיוניסטית, ובשנת 1930 נבחר לחבר מרכז התנועה. בשנת 1937 נבחר לכהן כיושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בפולין, ובשנת 1940 עלה לארץ ישראל, בה הוא ניהל את המפעל הראשון לתמרוקים, מפעל "עדיף", שאותו ניהל עם גיסו (בעלה של אחותו), ד"ר שמואל אריאל (זילברדיק).
שופמן שימש גם כמנהל חברת "אוריאלי" ועמד בראש הנהלת האוצר העממי. בשנת 1946 נבחר ליושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בארץ ישראל והיה מראשי הצה"ר בארץ ישראל. ביוני 1946 נעצר שופמן על ידי שלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1947 יצא בשליחות התנועה לדרום אפריקה.
בשנים 1955–1969 כיהן שופמן כחבר הכנסת, החל בכנסת השלישית ועד לתום הכנסת השישית. בשנים 1964–1966 כיהן במקביל גם כיושב ראש הנהלת תנועת החרות. לאחר תום כהונתו בכנסת, מונה שופמן לכהן כשגריר ישראל בוונצואלה, תפקיד בו שימש בשנים 1971–1974.
שבתאי שיכמן
שבתאי שיכמן (10 בספטמבר 1915 - 9 בינואר 1987), היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.
חייו.
שיכמן נולד בקולקי שבפלך ווהלין בשנת 1915. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לעיר קובל שבווהלין, שם סיים את לימודיו ב"תרבות"- הגימנסיה העברית בקובל. בנעוריו היה פעיל בתנועת בית"ר, והיה מפקד קן התנועה בקובל, חבר מפקדת התנועה בווהלין ומפקד פלוגת הכשרה של התנועה. בקובל נבחר לסגן יו"ר המפלגה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1935 עלה שיכמן לארץ ישראל, ועד 1941 שימש בתפקיד מזכיר "העובד הלאומי". בשנת 1949 נמנה עם מייסדי חברת השיכון "סלע" ועמד בראשה כמנהל כללי. פעילותו בתנועה נמשכה במסגרת תנועת החרות, שמטעמה נבחר בשנת 1959 לכהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת החמישית, ולאורך שנות כהונתו הוא היה חבר ועדת הכספים.
על שמו רחוב בתל אביב.
רובע
רובע (רבים: רְבעים) הוא יחידה מנהלית מקובלת במספר מדינות או ערים גדולות. המונח "רובע" מתאר מחוז בשליטה-עצמאית אף על פי שלמעשה המונח משמש לתיאור דברים שונים.
בימי הביניים, רבעים היו יישובים שלהם ניתנה רשות שלטון עצמאית. רבעים היו נפוצים במיוחד באנגליה, בגרמניה ובסקוטלנד. באנגליה של ימי הביניים, רבעים היו זכאים להציע מועמדים לפרלמנט.
פעמים רבות, רובע הוא עיר אחת עם ממשל מקומי משלה. אך עם זאת, במספר ערים הרבעים הם חלוקת המשנה של העיר - כך בלונדון, ניו יורק (שם חמשת הרבעים מכונים בּוֹרוֹז) ומונטריאול, וכן פריז עם 20 רבעיה (Arrondissements) העשויים כשבלול. במקרים כאלו, לרובע בדרך כלל יהיו כוחות אוטונומיים מוגבלים, או שלא יהיו לו כלל. בזמנים שונים, ללונדון לא היה ממשל מקיף אחיד, כי אם רבעיו שימשו יחידות עיקריות של ממשל מקומי. במקומות אחרים, לדוגמה באלסקה, רובע אינו מתאר עיירה יחידה, אלא מחוז (County) שלם. באוסטרליה, רובע מתאר לעיתים עיר יחד עם האזור שמסביבה - למשל מחוז קווינסקליף.
רבעים קיימים באירלנד ובממלכה המאוחדת, במיוחד באנגליה ובצפון אירלנד. כך גם מתקיימים רבעים בפרובינציות הקנדיות קוויבק ואונטריו, במספר מדינות בארצות הברית, בישראל, ובעבר גם בניו זילנד.
בעיר העתיקה בירושלים למשל יש חלוקה קדומה לרבעים לפי האוכלוסייה שהתגוררה בהם בימי קדם וצביונה ברובע היה השליט. למשל, הרובע המוסלמי, הרובע היהודי, הרובע הנוצרי והרובע הארמני. עד היום החלוקה של הרבעים נשמרה, ובחגים של הדתות השונות ניתן להבחין בה ביתר שאת.
מקור השם.
המילה "רובע" נגזרת מהמילה "רבע". שם זה מקורו בשיטת חלוקת הערים שהייתה נהוגה באימפריה ההלניסטית שכונתה טטריאכיה במסגרתה חולקו הערים לארבעה מחוזות מנהליים. מקור המושג הוא בתסליה שנהגה לחלק את שטחה בחלוקה מנהלית לארבעה מחוזות. לאחר כיבוש המזרח על ידי אלכסנדר מוקדון והקמת האימפריות ההלניסטיות אחרי מותו, הפכה הטטרכיה לסוג חלוקה מנהלית מקובלת, אולם בניגוד למושג המקורי הטטרכיה לא היוותה בהכרח רבע משטח המדינה.
עם כיבוש המזרח על ידי רומא המשיכה הטטררכיה להתקיים, תחילה במדינות החסות של רומא שלא נשלטו ישירות על ידיה, לעיתים שליטי הטטררכיה היו כפופים לסמכות מקומית גבוהה משלהם ולעיתים הם נחשבו כשליטים עצמאיים שחייבים בדין וחשבון רק לאדוניהם הרומאים. היוקרה של התואר טטראך הייתה פחותה מזו של וסאלים אחרים של רומא שקיבלו את התואר מלך. לבסוף שולבה השיטה עם הדרך הרומית לבניית הערים באימפריה, שחולקו לארבעה רבעים על ידי שתי שדרות מצטלבות בשם "קארדו מקסימוס" ו"דקומנוס". לכן המושג "רובע" בשפות רבות, ובמיוחד בשפות לטיניות, דומה למילה "רבע". כיום השם מתייחס לחלק בעיר גם אם ישנם בה יותר מארבעה חלקים.
אברהם טיאר
אברהם אלברט ראול טיאר (29 בינואר 1924 - 25 באפריל 2011) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות.
חייו.
טיאר נולד בגבס שבתוניסיה, וסיים בה את לימודיו בבית הספר התיכון הממלכתי-צרפתי. בגיל 13 הצטרף לתנועת בית"ר בעיר, נבחר בה בשנת 1942 לראש הקן המקומי ומשנת 1945 היה ממונה על התנועה בגבס וסביבתה. בשנים 1946–1947 כיהן כמזכ"ל תנועת בית"ר ויו"ר המפלגה הרוויזיוניסטית בתוניסיה. לאחר מכן העפיל לארץ ישראל על סיפון האנייה "בן הכט", אך הגיע רק באפריל 1948 לאחר שהות במחנות המעצר בקפריסין.
פעילותו התנועתית נמשכה בישראל כחבר תנועת החרות, שבה שימש משנת 1956 חבר מרכז התנועה ומשנת 1961 מזכיר סניף התנועה בחיפה. בשנים 1961–1969 כיהן טיאר כחבר הכנסת בכנסת החמישית והשישית. הוא היה חבר בוועדות הכנסת השונות, בהן הוועדה לענייני הרפורמה בחינוך. במקביל, בשנים 1963–1966 עמד בראש חטיבת הצעירים בתנועת החרות. כמו כן הוא היה בין מקימי סיעת תכלת לבן בהסתדרות העובדים הכללית ושימש ממלא מקום יו"ר הסיעה. בשנת 1967 התפלג טיאר אל סיעת המרכז החופשי בכנסת, ושימש מטעמה יו"ר הסיעה בהסתדרות ועורך ירחון התנועה, "עידן חדש". בשנת 1977 חזר לשורות תנועת החרות.
בשנת 1966 מונה לוועדה הציבורית לעניין ביטוח מפני אבטלה.
בשנים 1979–1982 היה טיאר ראש שליחי הסוכנות היהודית באירופה.
טיאר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך לעריכת דין.
נפטר בגיל 87, ב-25 באפריל 2011.
מנחם ידיד
מנחם ידיד (15 בינואר 1918 - 5 במאי 2013) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד וגח"ל בכנסות השישית עד השמינית.
אביו הוא הרב המקובל יום טוב ידיד הלוי.