בשנת 2003 הוגשו מסקנותיה של ועדת המשנה בנושא השמה חוץ ביתית (ועדת רוטלוי) שהוקמה על מנת לבחון מחדש את מכלול החקיקה בישראל המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים באופן התואם את אמנת זכויות הילד הבינלאומית. חברי הוועדה זיהו בעיות במימוש זכויותיהם ובמתן מענים לצורכיהם של הילדים שנמצאים במסגרות השמה חוץ ביתית. חברי ועדת המשנה ראו בקבוצת ילדים זו כזקוקה להגנה מיוחדת על זכויותיה, כיוון שהכירו בסבירות המיוחדת הקיימת לפגיעה בזכויות מפאת ניתוק הילדים מביתם ומהוריהם על כלל השלכותיו .
בעקבות אישור חוק האומנה לילדים, בשנת 2016, ועל פי סעיף 56 לחוק, הוקמה באוקטובר 2017 נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית כאומבודסמן תחומי.
במרץ 2019 נכנסו לתוקף תקנות אומנה לילדים (מנגנון תלונה לילדים במסגרת השמה חוץ-ביתית) המפרטות אודות זכות הפנייה לנציבות פניות ילדים ונוער, חובת פרסום פרטי הממונה על התלונות במסגרות חוץ ביתיות, דרך הגשת התלונה, אופן הבירור, אופן ההודעה על ממצאים ועוד.
מוסד האומבודסמן לילדים בעולם.
נציבויות פניות ילדים החלו להתפתח בשנות השבעים של המאה העשרים ופועלות באופנים שונים ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
עוד בשנות השבעים של המאה העשרים, הוקם בשוודיה לראשונה מוסד האומבודסמן לילדים הראשון על ידי ארגון חוץ ממשלתי ( NGO ), אולם נציבות פניות הילדים הראשונה שהוקמה בחקיקה הייתה בנורווגיה בשנת 1981. בעקבות המדינות הסקנדינביות, ועדת האו"ם לזכויות הילד החלה לקדם הקמה של מוסדות מסוג זה, והחל מ-1990, האיחוד האירופי דחף גם הוא לפיתוח הקמתם של מוסדות עצמאיים לזכויות הילדים, ובכללם נציבויות לפניות ילדים .
נציבויות פניות וזכויות ילדים נפוצות בעיקר באירופה, ורבים מהמוסדות שייכים לרשת אירופאית של נציבות פניות הילדים. בנוסף, ישנן גם רשתות תת-אזוריות של נציבויות, אשר הוקמו על מנת לספק רשת תמיכה לנציבויות שפועלות בצורה עצמאית בכל מדינה, לעודד שיתופי פעולה ולשתף מידע ואסטרטגיות בין מוסדות עצמאיים לזכויות ילדים, נציבות לילדים או מוקדי זכויות לילדים .
על אף שבמדינות רבות קיימות נציבויות, ישנם הבדלים במבניהן ובאופן פעולתן. הדרך ליצירתו של כל מוסד היא ייחודית ונתונה בתוך ההקשר החברתי, הפוליטי, הכלכלי והמוסדי של המדינה שבה הוא הוקם. כך, למשל, ישנם גופים שהוקמו בתגובה לכישלונות טראגיים להגן על ילדים מפני התעללות. אחרים צמחו במסגרת רפורמה ממשלתית רחבה יותר, בתקופה של מעבר פוליטי או בעקבות תהפוכות חברתיות. בארצות מזרח אירופה, לדוגמה, המעבר משלטון קומוניסטי לדמוקרטי האיץ פיתוח של מוסדות לזכויות אדם, ובכללם מוסדות לזכויות ילדים. החל מאמצע שנות ה-2000 החלו גם מדינות באפריקה ובאסיה להקים נציבויות במסגרת המאמצים לעמוד בסטנדרטים הבינלאומיים. אלה הוקמו, בדרך כלל, במסגרת ועדות זכויות אדם ומשרדי נציב תלונות הציבור ולא כגופים עצמאיים. במדינות פדרליות כמו אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, הודו, ואיטליה הוקמו המוסדות לעיתים קרובות בכמה מדינות או מחוזות, ורק לאחר מכן אומצו באופן פרוגרסיבי על ידי הישויות המאוחדות. כמו כן, במדינות רבות הוקמו הנציבויות על ידי גורמים פרטיים (כגון עמותות העוסקות בזכויות ילדים) ורק לאחר מכן על ידי גורמים ממשלתיים .
ג'ורג' וושינגטון קרבר
ג'ורג' וושינגטון קרבר (באנגלית: George Washington Carver; 1 בינואר 1864 – 5 בינואר 1943) היה אגרונום וממציא אמריקאי ממוצא אפרו-אמריקאי שפעל בתחילת המאה ה-20. הוא קידם חלופות לגידולי כותנה ושיטות למניעת הרס קרקע.
בזמן כהונתו כפרופסור ב-Tuskegee Institute הוא פיתח שיטות לשיפור אדמות שהתדלדלו עקב שתילה חוזרת ונשנית של כותנה. הוא עודד חקלאים להחזיר חנקן לקרקע על ידי מחזור גידולים שכלל לא רק כותנה אלא גם בטטות וקטניות (כמו בוטנים, סויה ולוביה). גידולים אלה קיבעו חנקן לקרקע וכך שיפרו את תנובת האדמה וגידולי הכותנה וכן העניקו לחקלאים עניים מגוון גידולים אחרים בהם יכלו לסחור או לאכול. קרבר פיתח תוכנית להכשרת החקלאים באלבמה בגידול היבולים החדשים. הוא פרסם 44 עלונים לחקלאים, הפופולרי שבהם כלל 105 מתכונים המכילים בוטנים. אף על פי שהוא השקיע שנים בפיתוח מאכלים המכילים בוטנים אף אחד מהם לא הפך להצלחה מסחרית.
מלבד עבודתו לשיפור חיי החקלאים, קרבר היא חלוץ בתחום הסביבתנות. הוא זכה בפרסים רבים, כולל Spingarn Medal על ידי ארגון NAACP. הוא פעל בתקופה של קיטוב גזעי וגזענות חזקה נגד שחורים בארצות הברית, ושמו התפרסם מעבר לקהילה השחורה. הוא זכה לפרסום ושבחים גם בקהילה הלבנה בארצות הברית על הישגיו וכישוריו. ב-1941 מגזין טיים כינה את קרבר "לאונרדו שחור". בהמשך נקראו על שמו אוניית ליברטי ואתרים שונים כמו גשרים, פארקים ובניניים באוניברסיטאות.
סקמת
סקמט
הפועל רמת-גן גבעתיים
הפועל רמת-גן גבעתיים היא אגודת ספורט ישראלית, השייכת למרכז הפועל ומייצגת את הערים רמת גן וגבעתיים. האגודה הוקמה בשנת 1927 וצבעי המועדון הם אדום, שחור ולבן. אוהדי הקבוצה ידועים בכינויים "האורדונים".
מועדון הכדורגל.
הקבוצה משחקת כיום בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1927, הישגיה הבולטים הם זכייה באליפות בשנת 1964 ושתי זכיות בגביע המדינה בשנים 2003 ו-2013. ביתה הנוכחי הוא אצטדיון רמת גן.
מועדון הכדורסל.
נכון ל-2019, הקבוצה המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1957, והישגיה הבולטים הם שש סגנויות בליגת העל בכדורסל וחמש סגנויות בגביע המדינה בכדורסל במהלך שנות ה-70 וה-80. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
מועדון הכדוריד.
כיום, הקבוצה משחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1950 וזכתה בשתי אליפות ליגת העל בכדוריד ושמונה פעמים בגביע המדינה בכדוריד בסוף שנות ה-60 וה-70. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
קבוצת בת בכדורסל.
קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב, אשר נוסדה בשנת 2001 ומשמשת כקבוצת הבת של הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורסל.
גוטברוד סופריור
גוטברוד סופריור (בגרמנית: Gutbrod Superior ) היא מכונית סופרמיני בתצורת "סדאן-קופה" מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Gutbrod אשר יוצרה בין השנים 1950–1954 בגרמניה.
בשנת 1956 שלדת דגם טרול (מכונית) מתוצרת "Troll Plastik &amp; Bilindustri" הנורווגית נלקחה מדגם "גוטברוד סופריור". נוספו לשלדה 15 ס"מ. יוצרו 5 יחידות.
בוריס ניקונורוב
בוריס ויקטורוביץ' ניקונורוב (ברוסית: Борис Викторович Никоноров; נולד ב-3 באפריל 1989) הוא כדורגלן חופים רוסי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת רוסיה בכדורגל חופים.
קריירה.
ניקונורוב החל את קריירת כדורגל החופים שלו בקבוצת פודווודניק הרוסית, שבמדיה שיחק במשך שנתיים. מאז, הוא שיחק בקבוצות רוסיות אחרות כמו ג'וקר, זולוטוי, נבסקי ברגה, פטרוגרדטס ואליאנס. את מרבית חותמו בענף, ניקונורוב משאיר בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה, שבמדיה הוא משחק מאז שנת 2017, הן במסגרת הליגה והן במסגרת תחרויות בינלאומיות כמו גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים. מאזנו בקבוצה ממוסקבה הוא למעלה ממאה הופעות ולמעלה מ-170 שערים.
נעמי חשמונאי
נעמי חשמונאי (נולדה ב-27 באוקטובר 1984) היא מוזיקאית ומשוררת ישראלית. זוכת פרס שר החינוך לתרבות יהודית לשנת תשע"ו.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בחיפה למשפחה דתית. בנעוריה יצאה בשאלה, ובמהלך לימודיה באוניברסיטה חזרה בתשובה מתוך זיקה לחסידות ברסלב. כיום חיה באורח חיים מסורתי.
ב-2014 החלה להופיע עם שיריה בליווי פסנתר וגיטרה, ובאותה תקופה נוצר שיתוף פעולה בינה לבין המוזיקאי אמיר צורף. כעבור שנתיים הוציאה בהפקה עצמאית את אלבומה הראשון, "שמונה שורות", בהפקת צורף, ובו עשרה שירים שכתבה והלחינה. האלבום זכה לביקורות טובות: ב"הארץ" כתב בן שלו כי "יש ב'שמונה שורות' גם להט וגם תבונה, גם צעקה וגם תפילה חרישית, ויש בו קפיצת אמונה, תרתי משמע". המבקר יוסי חרסונסקי כתב: "יש במוזיקה של נעמי חשמונאי עומק ויופי שנוגעים באמת הצרופה שלה... היא אינה מחפשת להיט. חשובה לה האמירה". באותה שנה זיכה אותה האלבום בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום המוזיקה, לצד אביהו מדינה.
לחשיפה רבה זכתה בסוף 2016, כשנבחרה לפתוח את פרויקט השירה המצולם "כאן שיר" בתאגיד השידור הישראלי עם שירה "אישה עם כיסוי ראש". עד ספטמבר 2019 צפו בסרטון יותר מ-200 אלף איש בפייסבוק וביוטיוב. בשיר מתחה חשמונאי ביקורת על היחס לאישה בציונות הדתית ובציבור החילוני גם יחד, ועל כך אמרה בריאיון: "אני מרגישה שלפעמים הפלורליזם חוטא בסלקטיביות, וחופש דעה נתון רק למי שחושב בדיוק כמונו. זה מטריד אותי כאישה שלא רוצה שיגידו לה איך לחשוב ולא מעוניינת להיות מקוטלגת מיידית כפרימיטיבית בגלל כיסוי הראש או הבחירה לשמור תורה ומצוות. כמי שחיה בין שני העולמות וחווה על בשרי את הפיצול שבין המחנות, החילוני והדתי, אני מקווה שלא אצטרך להכריע ביניהם... אני רוצה שלא יצמצמו אותי לדמות האישה עם כיסוי הראש. ובכלל, אני לא רוצה לסמן ולקבוע את 'תחום השבת' שלי". ב-2017 צילמה סרטון נוסף ל"כאן" ובו הביעה את עמדתה בסוגיית האיסור על האזנה לשירת נשים בקהל דתי וחרדי.
במקביל החלה לפרסם שירה בעיתונים ובכתבי עת, בהם "הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"הו!". בימים אלה (2019) היא עובדת על ספרה הראשון.
שיתופי פעולה.