ב-2010 הוענק לו "אות אומ"ץ" בשל פרסומיו; בהם חשיפת פרשת הקבלן דוד אפל ואריאל שרון בקרקעות לוד, חשיפת בכירי הבנקאים שתיאמו עמלות עם מתחריהם ופרסום שיטת הבונוסים הכספיים שמחולקים לפקידי מס הכנסה בגין אי אישור דוחות נישומים. בנימוקי השופטים צוין ש"תקצר היריעה מלפרט את כל נושאי התחקירים בהם עסק במהלך השנים. תחקיריו הרבים, בדגש על אלה שעסקו ביחסי שלטון ממסד אזרח, זכו לא אחת לתהודה ציבורית רבה וחלקם גם הביאו לשינוי המצב הקיים".
זכה באות אביר איכות השלטון 2017 בקטגוריית תקשורת מטעם התנועה לאיכות השלטון.
גרטה אנדרסן
גרטה אנדרסן (בדנית: Greta Andersen; נולדה ב-1 במאי 1927) היא שחיינית דנית. היא אלופה אולימפית (לונדון 1948) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, אלופת אירופה (מונטה קרלו 1947 ווינה 1950) ושיאנית עולם.
ביוגרפיה.
אנדרסן נולדה בקופנהגן. אביה קארל זכה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (1906) (אולימפיאדה לא רשמית) בהתעמלות. כילדה היא פחדה ממים ולמדה לשחות רק בגיל 15.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 זכתה אנדרסן במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.3 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.3 דקות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אנדרסן ב-2 מדליות 1 זהב ו-1 כסף. למרות היותה שחיינית למרחקים ארוכים היא זכתה במדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.3 דקות, לפני אן קרטיס מארצות הברית (1:06.5 דקות) ומארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות). מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.6 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, ולפני הולנד (4:31.6 דקות).
שיאנית עולם.
בשנת 1949 קבעה אנדרסן במשחה ל-100 יארד שיא עולם חדש, שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1956.
בשנת 1950 היגרה אנדרסן ללונג ביץ', קליפורניה.
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכתה אנדרסן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:30.9 דקות, מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.1 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.9 דקות.
חודשיים לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) עברה אנדרסן ניתוח בברך, למרות זאת היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 4:36.2 דקות, במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.0 דקות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות.
בשנת 1957 התחתנה אנדרסן עם ג'ון סוניצ'ן.
שחיינית תעלות.
אנדרסן קבעה שיאים בצליחת תעלת למאנש בשני הכיוונים, מצרפת לאנגליה ב-11 שעות ו-1 דקות ומאנגליה לצרפת ב-13 שעות ו-10 דקות. היא השחיינית הראשונה בעולם שצלחה את תעלת סנטה קטלינה בשני הכיוונים.
אנדרסן קבעה שיאי עולם ב-10 מייל בימת סלטון שבקליפורניה (4 שעות ו-25 דקות), 25 מייל מסביב לאטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי (10 שעות ו-17 דקות) ובשנת 1962 ב-50 מייל משיקגו לקנושה שבוויסקונסין.
תיק אודסה
תיק אודסה (באנגלית: The Odessa File) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית', שפורסם לראשונה בשנת 1972, המספר על הרפתקאותיו של עיתונאי גרמני צעיר בניסיון לגלות את מיקומו של פושע נאצי לשעבר.
בשנת 1974 עובד הספר לסרט קולנוע מצליח בבימויו של רונלד נים ובכיכובם של ג'ון ווייט, מקסימיליאן של ושמואל רודנסקי.
הספר והסרט שנעשה בעקבותיו, תרמו לחשיפתו בארגנטינה של הפושע הנאצי אדוארד רושמן.
עלילה.
העלילה מתרחשת בשנת 1963. פיטר מילר, עיתונאי גרמני עצמאי, דולק אחר אמבולנס לדירה של סלומון טאובר, יהודי ניצול השואה שהתאבד. הוא קורא את סיפור חייו של טאובר ביומן שהשאיר אחריו, ולומד כי היה אסיר במחנה ריכוז בריגה, בפיקודו של אדוארד רושמן, "הקצב מריגה". הוא גם לומד מהיומן כי טאובר היה עד לכך שרושמן ירה בקצין בצבא הגרמני.
מילר מחליט לחפש את רושמן, ומבקר בפרקליטות המדינה ובמשרדים אחרים, שם הוא נוכח לדעת כי אף אחד לא מעוניין לחפש או ולהעמיד לדין נאצים לשעבר. חקירותיו לוקחות אותו אל צייד הנאצים המפורסם שמעון ויזנטל, אשר מספר לו על ארגון "אודסה".
מילר מתקרב לקבוצה של סוכני מוסד ישראליים אשר נשבעו לחפש פושעי מלחמה נאצים על מנת להרוג אותם, וכבר ניסו להסתנן לארגון "אודסה". הוא מבקש לחדור ל"אודסה" ונענה. הוא מתחפש לאיש אס אס לשעבר ומבקר עורך דין שעובד עבור "אודסה". לאחר שעבר בחינה, נשלח לפגוש זייפן דרכונים שמספק אותם לנאצים המבקשים להימלט.
לאט לאט חושף מילר את המערכת של "אודסה" אבל זהותו נחשפת, בין השאר בגלל שהוא משתמש במכונית הפרטית שלו (איש האס אס העני אליו הוא מתחזה לא היה מסוגל להרשות לעצמו מכונית ספורט). "אודסה" שולחת אליו מתנקש שמתקין פצצה במכוניתו, אך במזל הפצצה לא מופעלת.
בסופו של דבר, מילר מתעמת עם רושמן באיומי אקדח ומכריח אותו לקרוא מיומנו של טאובר. רושמן מודה ברצח הקפטן הגרמני, שמתגלה כעת כאביו של מילר, ומנסה להצדיק את מעשיו. מילר אומר לרושמן כי הוא לא נמצא כאן על מנת לנקום את דם הקורבנות היהודים, אלא כדי לנקום על רצח אביו. ברגע של הסח דעת, מילר שותק על ידי מקנזן, שהוא המתנקש של ארגון "אודסה". רושמן נמלט על נפשו לארגנטינה. מילר עצמו ניצל ממות בזכות יוסף, איש הקשר שלו, שהגיע וירה במקנזן למוות.
בעוד מילר מתאושש בבית החולים, יוסף, איש הקשר שלו, חשף בפניו כי רשויות גרמניה המערבית סגרו את מפעל הרדיו של רושמן, שם פותחה בסתר מערכת רקטות עבור הצבא המצרי, וכי סוכלה תוכניתה של "אודסה" להשמיד את מדינת ישראל על ידי שילוב של ידע טכנולוגי עם נשק ביולוגי מצרי. יוסף חוזר לישראל כשבידו היומן ומתברר כי שמו האמיתי הוא אורי בן-שאול, והוא סא"ל יוצא הפלמ"ח והצנחנים. לפי בקשתו האחרונה של טאובר הכתובה ביומן, הוא מבקר ביד ושם ואומר קדיש לעילוי נשמתו.
העלילה מול המציאות.
על פי הספר, "אודסה" הוא ארגון בינלאומי שהקימו הנאצים לפני תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, לצורך הגנה על חברים לשעבר מהאס אס. לא בטוח שארגון זה היה קיים במציאות. פורסיית שמע עליו מפיו של שמעון ויזנטל. מספר חוקרים טענו לקיומו של ארגון שכונה על ידם נתיבי העכברושים, ויכול להיות ש"אודסה" הסתפחה אליו. היו קיימים אנשים שעזרו לנאצים להימלט ולהסתתר באמריקה הדרומית, ביניהם כמרים בכנסייה הקתולית דוגמת אלויס הודאל, אך לא ברורה לגמרי מידת השתייכותם לארגון חובק עולם.
צייד הנאצים שמעון ויזנטל כתב בספרו האוטוביוגרפי "משפט ולא נקם", כי פורסיית הגיע אליו לצורך תחקיר על פושעים נאצים שלכד, אבל הוא הציע לו למקד את הספר במי שעדיין לא הצליח ללכוד: מפקד גטו ריגה, אדוארד רושמן, שאחראי לרציחתם של יהודים רבים בשואה. הוא אף נתן לו את תיק התחקיר על רושמן. ויזנטל עשה זאת, לדבריו, על מנת שרושמן יתגלה בעקבות הפרסום עליו, וכך באמת היה: אמנם העלילה שרקם פורסיית בדיונית כמעט לחלוטין ולא בדיוק תואמת את הביוגרפיה של רושמן, אך הדיון התקשורתי בסרט הביא לחשיפתו בארגנטינה בשנת 1976, כששכניו בבואנוס איירס זיהו אותו על פי התמונה והפרטים שפורסמו בעיתונים. רושמן הצליח להימלט לפרגוואי לפני הדיון בהסגרתו, ומת שם לאחר זמן קצר.
מטאו סן פיליפו, חוקר שבדק את עלילת הספר לעומת המציאות, כתב: "אנחנו לא יכולים להאשים את פורסיית באי דיוק. הוא כתב מותחן, לא מאמר היסטורי. דמותו של ויזנטל בראשית הרומן מעניינת יותר. מאוחר יותר, צייד הנאצים התוודה כי הוא רצה להשפיע על הסופר. למעשה, רצה ויזנטל באמצעות מותחן זה לכפות על רושמן להיחשף, וזה מה שקרה בפועל".
פלאביוס יוליוס ואלנס
שדה וקטורי משמר
באנליזה וקטורית, שדה וקטורי משמר הוא שדה וקטורי שהוא בעצם גרדיאנט של שדה סקלרי (שבגלל סיבות פיזיקליות נקרא פוטנציאל), או באופן שקול שדה וקטורי שהאינטגרל הקווי שלו לאורך מסילה סגורה שווה לאפס. דרישה זו שקולה לכך שהערך של אינטגרל קווי בין שתי נקודות לא תלוי במסילה עליה נעשית האינטגרציה, אלא רק בנקודות הקצה.
שדה חסר סיבוב (Irrotational) שתחום ההגדרה שלו הוא מרחב פשוט קשר (simply connected) הוא שדה משמר.
שדה וקטורי חסר סיבוב שהוא גם אי-דחיס (solenoidal, כלומר הדיברגנץ שלו מתאפס) נקרא שדה וקטורי לפלסיאני מכיוון שהגרדיאנט שלו הוא פתרון של משוואת לפלס.
הגדרה.
שדה וקטורי formula_1 נקרא שדה משמר אם קיים שדה סקלרי formula_2 כך ש-
כלומר: formula_1 הוא הגרדיאנט של formula_2. כאשר תנאי זה מתקיים formula_6 נקרא פוטנציאל סקלרי של formula_1.
משפט הפירוק של הלמהולץ לאנליזה וקטורית טוען שכל שדה וקטורי ניתן להציג כסכום של שדה משמר ושדה אי-דחיס.
אי-תלות במסילה.
תכונת מפתח של שדה משמר היא שהאינטגרל הקווי בין שתי נקודות A ו-B המחוברות במסילה formula_8 לא תלוי באיזה מסילה formula_8 בוחרים, אלא רק בנקודות הקצה. זה נובע ישירות ממשפט הגרדיאנט:
זה שקול לתכונה ש-
על כל מסילה סגורה בתחום ההגדרה.
באמצעות משפט סטוקס אפשר להשתמש בתכונה זו ולהוכיח זהות יסודית באנליזה וקטורית:
ומכאן נובע
כלומר: רוטור של גרדיאנט של פוטנציאל סקלרי שווה לאפס.
גם ההפך הוא נכון, אם אינטגרל מסלולי של שדה וקטורי מתאפס על כל מסילה סגורה בתחום פתוח ופשוט קשר formula_14 אזי הוא שדה משמר.
שדות וקטורים חסרי סיבוב.
שדה וקטורי formula_15 נקרא חסר-סיבוב אם הרוטור שלו מתאפס
מסיבה זו נקראים שדות כאלה לעיתים כ"חסרי קרל" ("curl-free") או "חסרי רוטור".
כל שדה משמר, כלומר שניתן להציגו כגרדיאנט של שדה סקלרי formula_17 מקיים את הזהות הבאה