ב-1542 הגיע למקום האדלנטאדו השני, אלוואר נונייס קאבסה דה ואקה, קונקיסטאדור ומגלה ארצות ותיק, שעמד להיכנס לתפקיד של מושל זמני. הוא נתקל בהתנגדות רבה של המתיישבים שתמכו באיראלה, טענו שאיולאס עדיין חי ואיראלה הוא סגנו. בסופו של דבר הוכר נונייס קאבסה דה ואקה כמושל זמני.
איראלה' שנאלץ לוותר על חלומותיו (להתמנות מושל רשמי על ידי הקיסר) התמנה ל"מאסטרה דה קמפו" כלומר ראש מטה. הוא יצא למסע צבאי מזרחה בחיפוש אחרי הרי הכסף הנכספים Sierra de la Plata. בו זמנית הוא יזם בחשאי קנוניות נגד המושל.
הקמת עיר הנמל "פוארטו דה לוס רייאס".
ב-6 בינואר 1543 באזור גראן צ'אקו ייסד איראלה את העיר פוארטו דה לוס רייאס Puerto de los) Reyes) על גדת נהר פרגוואי ועל חוף הלגונה לה גאיבה או גהיבה שליד הביצה הגדולה - הלגונה דה חאראייס (בימינו - ביצות פנטנל), . העיר שכנה במחוז סנטה קרוס של ימינו בגבול עם מאטו גרוסו, כיום בגבול בוליביה-ברזיל. משם המשיך איראלה לחקור את האזור עד לפרו העליונה (Alta Peru), כיום מחוז צ'ארקס בפרו, שבה כבר חדרו מכיוון הפוך ספרדים אחרים.
ב-26 בנובמבר 1543 הגיע לפוארטו דה לוס רייס גם המושל נונייס קאבסה דה ואקה. הוא יצא בהמשך לחקור בעצמו את הסביבה וחזר ליישוב ב-16 בדצמבר
ב-23 במרץ 1544 הוא התיעץ עם פקודיו אם לנטוש את פוארטו דה לוס רייס או להמשיך ליישב אותו. בגלל המגפות, השיטפונות, מתקפות הילידים והתככים של איראלה, אנדרס דה קבררה ואחרים, החליטו לבסוף לעזוב וחזרו ב-8 באפריל 1544 חולים ותשושים לאסונסיון.
הדחת המושל נונייס קאבסה דה ואקה וגירושו.
ב-25 באפריל 1544 פרץ מרד נגד המושל שהואשם ברודנות. אסונסיון התחלקה בין "מורדים" ( "comuneros" תומכי איראלה) ו"נאמנים" ( "leales" שתמכו בונייס קבסה דה ואקה) המושל דגל בעשיית סדר: הורה להוציא מבתי הספרדים את אותן אינדיאניות שהיו אחיות או קרובות משפחה ביניהן, הגביל את חופש התנועה, אסר על האינדיאנים קאריו לאכול בשר אדם, הנהיג עוצר לילה והסתכסך עם פקידי המלך.
בהצבעה נבחר איראלה להחליפו בתפקיד. הוא עצר את המושל לשעבר ושלח אותו להישפט בספרד. נגזר שם על נונייס לאבד את כל תפקידיו והוא הוגלה לאוראן. מאוחר יותר שוחרר אך לא שב עד יום מותו לאמריקה.
התקוממות הילידים והמסע לגראן צ'אקו.
באותה שנה, 1544, התקוממו שבטים מקומיים - גואראנים, אגאקים וקאריים נגד הכובשים הספרדים. הם ניצלו את הסכסוכים בין המתיישבים סביב בחירת המושל החדש. כ-15,000 מורדים צעדו אל עבר אסונסיון בראשות מנהיגם מקאריה וחנו בסביבה. איראלה נאבק בהם כשלרשותו עמדו 300 ספרדים משני המחנות שהתאחדו מאחוריו ו-1000–1500 ילידים חפרוס ובטחאים ( לפי Morales Padron - היה מדובר בבני קואיאקורו
. אחרי שלוש שעות של קרב נאלצו המורדים להימלט באי סדר, תוך השארת אלפיים גופות ופצועים רבים.
האינדיאנים הרדופים מצאו מקלט בכפר המבוצר פרואדימיירה, שנפל לידי הספרדים אחרי שלושה ימי מצור.
הספרדים טבחו בתושבים ובמחפשי המקלט. כמה מהאחרונים ברחו אז לקרייבה אותה לא הצליחו הספרדים לכבוש. ניצולים אחרים מקרב המורדים נמלטו אל יירוקיסאבה אך הובסו בדרך על ידי בני חפרוס. מאוחר יותר ביוני 1545 - דצמבר 1546 ראש שבט הקאריים, טווארה, יזם מרד נוסף יחד עם הגוואראנים באזורי גוארנאפיטאן ואקאראיבה או אקאהאי עד שנפל בשבי ונהרג ביירוקיסאבה.
בחזרתו לשלטון יצא שוב איראלה למסע מערבה שהסתיים בכי רע.
הוא עדיין חלם על הנסים והנפלאות שסיפר ארננדו דה ריברה על הרי הכסף. לרעיון "החדירה הגדולה" היו מתנגדים:פדרו דה אוראנטס שהדגיש בפניו שהעם רצה "התיישבות ולא כיבוש".
עם זאת בנובמבר 1547 סיים איראלה את ההכנות למסע אל הצ'אקו הצפוני (צ'אקו בוריאל) . הוא התכוון להתכונן למערכה נגד הגוואראנים ולגלות את "ארץ בני סאבאיה". בינואר 1548 השאיר באסונסיון כממלא מקום את פרנסיסקו דה מנדוסה והגיע לנמל סן פרננדו. שאירו בנמל חיל מצב ואת הבריגנטינות ויצאו לדרך ביבשה. חדרו לשטח פרו אצל האינדיאנים טמקוצ'י שבחבל צ'ארקס. נדהמו כששמעו את הילידים מדברים בספרדית והבינו שבעשרים השנים האחרונות ספרדים אחרים הקדימו אותם.
אז שלח את נופריו דה צ'אבס ללימה כדי לבקש סיוע מהמשנה למלך לה גאסקה. הוא המתין בארץ האינדיאנים קורוקוטוקי וביקש סיוע ביין, קמח, שמן לריפוי, גופרית לייצור אבק שרפה ונייר כתיבה. אושר שילוחו לפרגוואי של הקפטן דייגו סנטנו ואנשיו. כשנודע לפקידים המלכותיים כי איראלה נסוג ביטלו את המשך "מסע החדירה".
בשובו מן המסע ב-1549 מצא את אסונסיון שרויה באי סדר, כשבעקבות מרד ה-leales השלטון במושבה נלקח על ידי דייגו דה אבראו שערף את ראשו של פרנסיסקו דה מנדוסה והכריז עצמו למ"מ המושל הכללי. לצד הקפטן גונסאלו דה מנדוסה שאולץ להכריז עצמו מושל זמני. אולם ב-13 במרץ 1549 פקידי המלך ורוב העם החזירו את איראלה לתפקיד המושל הזמני. אבראו נמלט ליערות ונרצח שם על ידי בוגדים.
מושל רשמי.
ב-1554 הוא שלח למדריד את אחיינו, אסטבן דה ורגארה כדי לעדכן את הקיסר קרל בנוגע לשירות שהביא למלכות ולצרותיו במילוי תפקידו.
הקיסר גמל במנותו מושל רשמי וקבוע של מושבת ריו דה לה פלאטה. אחרי שהמינויים הקודמים של המלך, חואן דה סנאבריה (שנפטר בספרד עוד לפני הפלגתו) ובנו, דייגו, שאנייתו נטרפה בדרך, לא הצליחו להגיע ליעד, סוף סוף ב-1555 בא לאסונסיון הבישוף פדרו פרננדז דה לה טורה עם כתב המינוי הרשמי עבור איראלה. תפקידו היה מכאן ואילך מושל בזכות עצמו (governador-propietario) של אנדלוסיה החדשה של ריו דה לה פלאטה.
איראלה נכנס ר/מית לתפקיד באוקטובר 1552
מותו.
הקיסר אסר לבסוף על איראלה להמשיך המסעות לגילוי ארצות
איראלה מת באסונסיון ב-3 באוקטובר 1556 בעקבות מחלת חום.
חייו הפרטיים. "גן עדן של מוחמד".
איראלה ניהל בפועל קשרים פוליגמיים כשהחזיק כמה פלגשים מקרב נשות האינדיאנים המקומיים, חלק מהן אחיות. הוא התיר גם לשאר המתיישבים לעשות כך, מה שעורר נגדו בקורת נסערת מצד החוגים הכנסייתיים שכינו את חצרו ואת החיי המושבה "גן עדן של מוחמד" ("Paraíso de Mahoma")
בנסיבות אלה נולדו לו מנשים אידיאניות ילידותבנים ובנות ממוצא מעורב -מסטיסים (mestizos).בנותיו התחתנו עם קונקיסטאדורים בנישואים שחיזקו בריתות בין-משפחתיות חשובות בחיי קהילת אסונסיון החדשה.
איראלה השאיר צוואה שבה נכתב:
בסך הכל היו לו שבע נשים ילידות משבט גווראני ומהן נולדו לו תשעה ילדים: שלושה בנים ושש בנות
בתו איסבל התחתנה עם הקונקיסטאדור פדרו דה לה פואנטה אורטאדו, שבנם פדרו אורטאדו דה מנדוסה היה לימים מושל זמני של המושבה
לפי הגניאלוג נרסיסו בינאיאן קרמונה, מחלציהם של איראלה ושפחותיו משבט גוואראני נולדו דורות של צאצאים, ביניהם גם גבורי מהפכת מאי 1810 ועוד שורה של אישים ארגנטינאים ופרגוואים רבים, ביניהם:
מריאנו מורנו, מנואל בלגראנו, חואן פרנסיסקו סגי, חואן פרנסיסקו טרגונה, רמדיוס דה קסקלדה דה סן מרטין (אשתו של הגנרל סן מרטין), חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה, חואן אנטוניו אלווארס דה ארנלס, חוסה אווריסטו אוריבורו, חוסר פליקס אוריסורו, ויקטוריה אוקמפו, ברנרדו דה איריגויין, סטורנינה אוטאלורה (אשתו השנייה של קורנליו סאבדרה), קרלוס סאבדרה לאמאס, מנואל קינטאנה, פרנסיסקו סולנו לופס, חואקין סמואל דה אנצ'ורנה, אלפרדו סטרסנר, חוליו ססאר סאגייר, אדולפו ביוי קאסארס וארנסטו צ'ה גווארה.
לקריאה נוספת.
תרגום מספרדית מאת עזרא אלחסיד - לפי Francisco Morales Padrón - "Historia del descubrimiento y conquista de América" Editura Nacional, Madrid 1971
לתת חמש
התכנית הלאומית לקידום המתמטיקה
זמיר בבל
זמיר בבל (8 בפברואר 1929 – 5 באוגוסט 2021) היה אתלט עבר ישראלי, אלוף ושיאן ישראל לשעבר בקפיצה לרוחק, פרופסור למחשבים, כנר, מלחין ושדרן רדיו.
ביוגרפיה.
אתלטיקה.
בבל התאמן באתלטיקה בקבוצת מכבי הצפון תל אביב בהדרכתו של טוביה מיורצ'יק.
באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1945 הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.58 מטר, אחרי משה חפץ
ממכבי פתח תקווה שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 6.66 מטר ופירסון מחיל התעופה (6.64 מטר).
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה ב-15 בפברואר 1947 קבע בבל בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 6.78 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1949 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.77 מטר.
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 נשא בבל את דגל ישראל בטקס הפתיחה של תחרויות האתלטיקה.
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1952 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.32 מטר.
חיים אישיים.
יקירת תל אביב, מרים נוביק-בבל היא אחותו של זמיר בבל. בבל הוא פרופסור למחשבים באוניברסיטת קנזס.
בתו של בבל, אילנה גולדברג, היא אלופת ישראל בעבר (1988–1996) בזריקת דיסקוס.
התוכנית הלאומית לקידום המתמטיקה
בדיקת CRAAP
בדיקת CRAAP פותחה על ידי Sara Blakeslee וצוות הספרנים באוניברסיטת קליפורניה, צ'יקו כדי להעריך איכות של מקורות מידע המשמשים למחקר אקדמי בתחומי דעת שונים. המספר העצום של מקורות באינטרנט, מקשה על בחירת המקורות שניתן לבסס עליהם מחקר אקדמי. בדיקת CRAAP נועדה להקל על מרצים וסטודנטים לקבוע אם ניתן להסתמך על המקורות שאיתרו. הערכת מקורות באמצעות בדיקת CRAAP היא שיטה הנלמדת בעיקר בהדרכות של ספרנים בספריות אקדמיות.
עקרונות.
המונח CRAAP הוא ראשי התיבות מאנגלית של: עדכניות, רלוונטיות, סמכות, דיוק, מטרה
רקע היסטורי.