את הרמה ואת מורדותיה מכסים שדות הערוכים בטרסות, ולאלה נודעה משמעות דתית עמוקה מעבר לשימוש החקלאי שלהן. ברחבי הטרסות שוכנים עצים קדושים ומקומות פולחן רבים. כפריהם של בני הסוקור שוכנים מתחת לארמונו של ההידי והם מוקפים בקירות אבן אשר שימשו להגנה וכקירות חיץ בעלי משמעות חברתית. גם בתי הכפריים ואסמיהם ניבנו מאבני גרניט, והם עגולים, מכוסים בגגות סכך ועל רצפותיהם מחצלות ארוגות.
על הגבעות שוכנים בתי קברות שבהם קברים מאבן פשוטה. לכל משפחה או שבט היה את בית הקברות שלה, ובו נקברו כל בניה. יוצאים מן הכלל היו ילדים אשר נקברו בסמוך לכפרים וההידי אשר נקבר בארמונו. גם לבארות נודעה חשיבות חברתית וכלכלית. מעליהן נבנה מבנה בצורת חרוט והן הוקפו בגדר. במתחמי הבארות נהגו התושבים לפטם את חיות הבית כמו בקר וכבשים, בין אם לשם אכילתם על ידי בני המשפחה, או כדי להעניקם כמתנות וכמוהר או כסמל למעמד חברתי ולעושר.
שרידיהם של תנורים להתכת מתכות פזורים בשטחה של הרמה, ואלה הוקמו על פי רוב בסמוך לבתי בעליהם. ברי כי תהליכי ייצור המתכת היו קשורים בטקסים שנלוו אליהם והוכתבו מקשרים חברתיים וכלכליים.
עוד מצויים בשטח מקדשים ומזבחים שרבים מהם עשויים מקרמיקה וקיים ריכוז גדול של מבנים כאלה בסמוך לארמון ההידי.
חסוס דה טוורנגה
הריסות המסיון הישועי חֵסוּס דֶה טַוַורַנְגֶה (בספרדית: Jesús de Tavarangué, "ישו מטוורנגה") שוכנות עשרה ק"מ צפונית-מערבית למיסיון הישועי לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה וכ-30 ק"מ צפונית לעיר אנקרנסיון (Encarnación) בדרום-מזרח פרגוואי.
היסטוריה.
נוכחות הישועים החלה בפרגוואי בהיתר של המלך פליפה השני, מלך ספרד ב-1588, ומטרותיהם היו להגן על אוכלוסיית האינדיאנים המקומית מפני הניצול האירופי שדירדר אותם לסף עבדות, ובה בעת לנצר אותם ולהעניק להם חינוך. בשנת 1609 הוענק אזור הספר של ריו דה לה פלטה למיסיון הישועי אשר הקים בו יישובים שכונו "רדוקסיונס" (Reducciones), ולכל אחד מהם היה מיסיון משלו. סך הכל הוקמו במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 30 יישובים ישועיים, 8 מהם בשטחה של פרגוואי, 7 בברזיל ו-15 הנותרים בארגנטינה.
יישוב בשם חסוס דה טוורנגה הוקם בשנת 1685 במקום אחר, והועבר למיקומו הנוכחי מספר שנים לאחר מכן כאשר הוקם מיסיון בשם זה. המיסיון פעל עד שנת 1767, אך הכפר חסוס שהוקם בצמוד ממזרח לו עדיין מאוכלס. מתחם המיסיון אינו גדול והוא בנוי בצורת מלבן באורך של 450 מטר וברוחב של 360 מטר. השריד החשוב ביותר שנשמר במקום הוא הקומה הראשונה של מבנה הכנסייה, ובו שתי שורות עם שבעה עמודים בכל אחת. בניית הכנסייה החלה בשנות החמישים של המאה ה-18 אך לא הסתיימה כאשר המיסיון חדל מלפעול. לצידה השתמרו שרידים של הכיכר המרכזית, הקלויסטר, בתי מגורים ובתי קברות.
בשנת 1993 הוכרז אתר המיסיון כאתר מורשת עולמית יחד עם אתר המיסיון הישועי לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה. שני מיסיונים אלה הצטרפו למיסיונים הישועיים של הגוארני בארגנטינה ובברזיל שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית בשנת 1983, ובשנת 2000 צורפה לרשימה גם חוות הישועים בקורדובה בארגנטינה.
נוה מדבר
חובש רחוב
סטריט מדיק
מיה האם
מריאל מרגרט "מיה" האם-גארצ'יפרה (באנגלית: Mia Hamm; נולדה ב-17 במרץ 1972) היא כדורגלנית עבר אמריקאית, שנחשבת בעיני רבים כשחקנית הכדורגל הטובה בכל הזמנים. האם ששיחקה ברוב הקריירה כחלוצה, כבשה 158 שערים בינלאומיים לזכות נבחרת ארצות הברית - נתון המציב אותה במקום השני בכל הזמנים, אחרי אבי וומבאך.
ככל הנראה, האם היא אחת מהספורטאיות המוכרות ביותר בארצות הברית, והיא מהווה מודל לחיקוי לאלפי ספורטאיות צעירות. האם הייתה הכדורגלנית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בתואר כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א בשנים 2001 ו-2002. בשנת 2004, היא נבחרה ביחד עם חברתה לנבחרת, מישל אקרס, להיכנס לרשימת פיפ"א 100 - 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם, רשימה שהרכיב פלה. האם ואקרס היו שתי הנשים היחידות ברשימה זו. בשנת 2007, היא נכנסה להיכל התהילה הלאומי לכדורגל, בצוותא עם חברתה לנבחרת, ג'ולי פוודי.
קריירה.
מכללות ומועדונים.
האם נולדה במרץ 1972 בסלמה, אלבמה, לאב ששירת בחיל האוויר האמריקאי, ולכן את רוב ילדותה העבירה בבסיסים של חיל האוויר בארצות הברית ובאירופה. לאחר שסיימה את התיכון, החלה האם ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בחמש שנותיה באוניברסיטה (היא לקחה הפסקה ב-1991 כדי להתכונן לגביע העולם), היא כבשה 103 שערים, בישלה 72 בישולים וזכתה בארבע אליפויות NCAA. ב-1992 וב-1993 היא אף זכתה בפרס הרמן, המוענק לכדורגלן ולכדורגלנית המצטיינים של ליגת המכללות. בארבע השנים שבהן שיחקה באוניברסיטה, הפסידה קבוצתה רק במשחק אחד.
במשך רוב הקריירה של האם לא הייתה קיימת ליגת כדורגל מקצוענית לנשים בארצות הברית. רק בשנת 2001, עם הקמת ליגת ה-WUSA, היא זכתה לשחק כדורגל ברמה מקצוענית. היא חתמה בקבוצת וושינגטון פרידום, שם שיחקה לצידן של אן מאקינן ורוזלי דה בלו. בעונתה הראשונה בקבוצה, לא הצליחה האם להוביל את וושינגטון לפלייאוף, לאחר שזו סיימה במקום השביעי. בעונה השנייה שיפרה הקבוצה את הישגיה והעפילה עד לגמר האליפות, שם הפסידה לקרוליינה קארג'. העונה השלישית והאחרונה של ה-WUSA הייתה עונת השיא של האם - היא סיימה כמלכת הבישולים של הליגה והובילה את הקבוצה לאליפות. לאחר עונה זו פורקה הליגה בעקבות קשיים כלכליים קשים, והקריירה המקצוענית של האם הסתיימה.
נבחרת ארצות הברית.
השנים הראשונות.
כבר בזמן לימודיה בתיכון בלטה האם בזכות כישוריה בכדורגל, וזומנה לנבחרת ארצות הברית הבוגרת בגיל 15 בלבד. את משחק הבכורה שלה בנבחרת היא ערכה ביחד עם קריסטין לילי ב-3 באוגוסט 1987, במפגש נגד סין. בעקבות הופעתה במשחק בגיל 15 ו-140 ימים, הפכה האם לכדורגלנית הצעירה ביותר ששיחקה במדי הנבחרת האמריקאית אי פעם. שער הבכורה שלה הגיע כמעט שנתיים לאחר מכן, ב-25 ביולי 1990, בניצחון 0–4 על נורווגיה.
בנובמבר 1991 שיחקה האם בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם. היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר בסגל האמריקאי, אך למרות זאת שיחקה בכל משחקיה של הנבחרת בטורניר. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2–5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1–2 וזכתה בטורניר. בשלב הבתים של הטורניר כבשה האם שני שערים - את שער הניצחון מול שוודיה ואת השער האחרון בניצחון 0–5 על ברזיל.
ביולי 1993 היא שיחקה לצידן של קריסטין לילי וג'ולי פוודי בטורניר הכדורגל של האוניברסיאדה, והשלוש הובילו את ארצות הברית לזכייה במדליית הכסף. שנה לאחר מכן, כשהיא בת 22 בלבד, זכתה האם בפעם הראשונה בתואר כדורגלנית השנה בארצות הברית מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית. אחרי זכייה זו, קטפה האם עוד ארבע זכיות רצופות בתואר בין השנים 1995 ל-1998.
בקיץ 1995 כבשה האם שני שערים במשחקי בגביע העולם שנערכו בשוודיה, אך בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 0–1 לנורווגיה. בסופו של דבר, הן סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0–2 את סין. במשחק השני של הטורניר, נגד דנמרק, הורחקה השוערת האמריקאית בריאנה סקארי בכרטיס אדום. מאחר ששלושת החילופים של הנבחרת כבר בוצעו, נבחרה האם להחליף את סקארי בתור השוערת. היא עמדה בשער בדקות האחרונות של המשחק, ואף עצרה מספר בעיטות.
המרדף אחר שיא הכיבושים.
ביולי 1996 נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1–2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1–2 וזכו במדליית הזהב. האם שיחקה בארבעה מתוך חמשת משחקי הטורניר, וכבשה שער אחד (בניצחון 0–3 על דנמרק). שנתיים לאחר מכן, בקיץ 1998, הייתה האם חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. במהלך הטורניר היא כבשה את שערה ה-100 במדי הנבחרת, והחלה להתקרב לשיא השערים הבינלאומיים של אליזבטה ויניוטו האיטלקייה.
כהכנה לגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, ערכה נבחרת ארצות הברית סדרה של 19 משחקי ידידות, שנקראו "הדרך לפסדינה". במהלך משחקים אלו, ב-22 במאי 1999, כבשה האם את שערה הבינלאומי ה-108, ובכך שברה את השיא בן עשר השנים של ויניוטו. היא החזיקה בשיא השערים הבינלאומיים לשחקנית עד ה-20 ביוני 2013, אז נעקפה על ידי אבי וומבאך.
אל גביע העולם הגיעו האם והנבחרת האמריקאית, כמועמדות הבולטות לזכייה. משחק הפתיחה של הנבחרת נגד דנמרק, נערך באצטדיון ג'איינטס ומשך כ-78,972 צופים - שיא עולמי לאירוע ספורט נשים. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר ובחצי הגמר, גברו על גרמניה וברזיל, בהתאמה. משחק הגמר של הטורניר, שנערך מול שיא חדש של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבקליפורניה, והפגיש את האמריקאיות עם נבחרת סין. במשחק עצמו, לא נכבש אף שער והנבחרת הלכו לדו-קרב בעיטות הכרעה, שם ניצחו האמריקאיות בפנדל המכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין. האם פתחה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר, כבשה שני שערים, ונבחרה בסיומו לנבחרת המצטיינות.
הפרישה.