ויליאם אורלנדו דארבי (באנגלית: William Orlando Darby 8 בפברואר 1911 - 30 באפריל 1945) היה גנרל אמריקאי, שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הריינג'רים ה-1 במלחמת העולם השנייה.
שירותו הצבאי.
דארבי גדל בפורט סמית, ארקנסו. דארבי החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1933 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. דארבי עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני תותחנים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גילה דארבי עניין גובר בקומנדו הבריטי. משהוחלט להקים יחידה דומה בצבא ארצות הברית נבחר דארבי, שלישו של מפקד דיוויזיית החי"ר ה-34, כמפקד הגדוד. במאי 1942 נוסד גדוד הריינג'רים ה-1. דארבי ניצח על הקמת הגדוד בבית הספר של הקומנדו הבריטי שבסקוטלנד. כמה מלוחמי ומפקדי הגדוד לקחו חלק בפשיטה על דייפ. בדצמבר 1942 לקח דארבי חלק במשימת סיור שביצעה הצוללת הבריטית "סראף" במטרה לבחון את האפשרות לבצע פשיטת קומנדו באי גליטה שבקרבת אלג'יריה. למרות המלצתו כי ניתן להוציא את הפשיטה אל הפועל הוחלט לבטלה.
דארבי הוביל את הגדוד בנחיתה בעיירה ארזיו (Arzew). ב-11 בפברואר 1943 הוביל דארבי את הגדוד בפשיטה על מוצב סאנאד שבמרכז תוניסיה, 19 קילומטרים בעומק קווי האויב. המוצב אויש על ידי חיילים איטלקים מאוגדת קנטאורו ומחטיבת החי"ר העשירית ברסאגלירי, שנחשבה לחטיבה עילית ללוחמה ההררית. בקרב נפצעו עשרים מלוחמי הגדוד נפצעו ואחד נהרג. הכוח הפושט בפיקוד דארבי הרג כשבעים וחמישה חיילים ושבה עשרה. על האופן בו הוביל את גדודו בפשיטה עוטר דארבי בכוכב הכסף. לאחר מכן פיקד דארבי על הגדוד בקרב על רכס אל-גואטר. על האופן בו ניהג את הגדוד בקרב זה עוטר דארבי בצלב השירות המצוין.
לאחר מכן ניצח דארבי על הקמת גדודי ריינג'רס נוספים. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד כוח הריינג'רס ה-6615, הכולל את גדודי הריינג'רס ה-1, ה-3 ה-4 וגדוד הצנחנים ה-509. בפלישת בעלות הברית לסיציליה הוביל את צוות הקרב של הריינג'רס בנחיתת סער אמפיבית בג'לה. על הגבורה שהפגין בקרב זה עוטר דארבי בצלב השירות המצוין נוסף. במערכה על איטליה הוטלה על צוות הקרב המשימה לכבוש את העיירה ציסטרנה. במהלך הלחימה על היעד נקלעו שניים מן הגדודים למארב של כוח גרמני עדיף בהיקף שני רגימנטים. הכוח ספג כמות נפגעים אנושה ולמעשה חדל מלהתקיים ככוח לוחם.
לאחר מכן מונה דארבי למפקד רגימנט החי"ר ה-179 בדיוויזיית החי"ר ה-45. ב-23 באפריל 1945 החליף את עוזר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-10 שנפצע בלחימה בעמק הפו. שבוע לאחר מכן נפגע בהפגזה ונהרג. אחר מותו הועלה לדרגת בריגדיר גנרל
. לאחר מותו אמר עליו הגנרל ג'ורג' פטון כי היה האמיץ בבני האדם אשר פגש. השחקן ג'יימס גארנר גילם את דמותו בסרט "הריינג'רים של דארבי" משנת 1958.
קלייטוס הלבן
קלייטוס (ביוונית: Κλεῖτος) המכונה הלבן (ביוונית: Λευκός) כדי להבדילו מקלייטוס השחור. היה מצביא מוקדוני ששירת בצבאו של אלכסנדר הגדול, אולם את עיקר שמו קנה לו במלחמות הדיאדוכים.
ביוגרפיה.
הוא נזכר לראשונה כאחד ממפקדי הכוח המוקדוני במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו, הוא השתתף בקרב הידספס. אולם לאחר מכן כאשר הצבא התמרד באופיס, נשלחו רבים מהקצינים יחד עם קרטרוס חזרה למוקדון, קלייטוס היה ביניהם. אולם לאחר מותו של אלכסנדר, התמרדו הערים היווניות נגד הכובשים המוקדונים, מאבק שזכה לכינוי מלחמת לאמיה. קלייטוס הצטיין במיוחד במלחמה זו, והביס את הצי המורד הלא מוכן בקרב אמורגוס, ומאוחר יותר הביס אותו שוב בקרב על האיים האכינדים. הוא מונה על ידי העוצר אנטיפטרוס למושל לידיה.
לאחר מותו של אנטיפטרוס בשנת 319 לפנה"ס, פרצה מלחמת ירושה בין היורש הרשמי שלו פוליפרכון, לבין בנו קסנדרוס. עד מהרה התרחבה המערכה, ואל פוליפרכון הצטרפו אאומנס, ואולימפיאס. אל קסנדרוס הצטרפו אנטיגונוס, תלמי, וניקנור. אנטיגונוס היה אמור לחצות את ההלספונט, המפרידים בין ממלכתו שבפריגיה, למוקדון שתחת שליטתו של פוליפרכון. קלייטוס בחר לצדד בפוליפרכון, זה האחרון שלח אותו כדי למנוע את נחיתת כוחותיו של אנטיגונוס באירופה. קסנדרוס שהיה זקוק לכוחות המדוברים, שלח את ניקנור בראש צי להיאבק בו. הקרב ביניהם התרחש ליד ביזנטיון, ובתחילה ניצח קלייטוס. אולם בהמשך התרשל והניח לציו ולחייליו להתפזר, מה שאפשר לניקנור לתקוף פעם נוספת ולנצח. קלייטוס נמלט עם כמה ספינות לחוף של תראקיה, וניסה להמשיך משם אל מוקדון, אולם נרצח בדרך בידי אנשיו של ליסימכוס שליט תראקיה. עם מותו נסתם הגולל על עתידו של פוליפרכון.
ליגת האלופות 2014/15
ליגת האלופות 2015/16
משפחה מורכבת
משפחה מורכבת או משפחה משולבת הם מונחים המתארים משפחה בה לאחד מבני הזוג או לשניהם ילדים ממערכת יחסים קודמת, שאינם ילדים ביולוגיים של בן הזוג השני. ההורה הלא-ביולוגי מכונה "אב (או אם) חורג", והילדים מכונים "בן (או בת) חורג", תואר שמוחלף בהורה שלוב. התואר חורג טעון בהקשרים שליליים בהבניות התרבותיות, ומבנה ציפיות וחששות מנשיאתו. מעטים משתמשים בתואר חורג בהרחבה גם לקרובי משפחה מדרגה שנייה: סבא וסבתא, דודים וכן הלאה.
מערכות היחסים הרגשיות במשפחה מורכבת נוטות להיות מאתגרות ודורשניות לעיתים קרובות כשלאם החורגת סטריאוטיפ של "מרשעת" ורעה כלפי ילדיה החורגים, דבר המיוצג בין השאר במעשיות שלגיה ושבעת הגמדים, סינדרלה, עמי ותמי ואחרות.
אב חורג
טורנו סברין
טורנו סוורין
דרובטה-טורנו סוורין
שוקי בן-נעים
שוקי בן-נעים (נולד ב-3 בנובמבר 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור) על תסריט הסדרה "מרחק נגיעה".
ביוגרפיה.
בן-נעים הוא בוגר ישיבת ההסדר עתניאל ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, במגמת תסריטאות. בשנת 2007 שימש יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור כתסריטאי הסדרה "מרחק נגיעה", שזכתה להצלחה רבה ומדרוג גבוה. ב-2008 הפכה לסדרה הישראלית השנייה שנרכשה על ידי הרשת האמריקאית HBO, בעקבות הסדרה "בטיפול"
בשנת 2008 כתב את תסריט סדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה", ששודרה בערוץ 10. ב-2009 כתב את תסריט הסדרה "מעורב ירושלמי" עבור זכיינית ערוץ 2, קשת. באותה שנה שימש כיועץ תסריט הסרט "עיניים פקוחות". בשנת 2011 יצר ושימש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אורים ותומים", ששודרה ב-Yes. בשנים 2014-2012 יצר וכתב את תסריט הסדרה "נויורק".
בשנת 2015 החל לשמש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אשתו של גיורא" המשודרת בערוץ 10.
שוקי בן נעים
ברכיכיטון
בְּרָכִיכִיטוֹן (שם מדעי: "Brachychiton Schott &amp; Endl") הוא סוג של עצים ושיחים, הכולל 39 מינים שמקורם באוסטרליה וגינאה החדשה. בעבר סוג זה שויך למשפת הסְטֶרְקוּלִיִּים (), כיום, בעקבות מחקרים מולקולאריים הוא משויך למשפחת החלמיתיים (Malvaceae). בישראל אין מינים מסוג זה שגדלים בבר, אבל ישנם 5 מיני תרבות נפוצים שהובאו מאוסטרליה. השם המדעי הוא מן השפה היוונית, שמשמעותו טוניקה (brachys) קצרה ("chiton"), שכנראה מרמזת על השערות הקצרות שעל הזרעים.
מאפיינים מורפולוגיים.
הסוג ברכיכיטון מקיף עצים, לעיתים רחוקות שיחים, חד-מיניים מבחינה תפקודית וחד-ביתיים. הגזעים מעובים ונפוחים.
העלים: הלוואים נושרים לעיתים רחוקות משתיירים; הטרף על פי רוב מחולק לאונות ככף יד או לעיתים רחוקות פשוט. בסיס הטרף על פי רוב מצורת יתד ועד קטום או בצורת לב, השוליים על פי רוב תמימים או משוננים, העורקים יוצאים ככף יד מבסיס הטרף או מנוצים.
עמוד התפרחת חיקית (צומחת מחיק העלה) או אמירית (בקצה הענפים).
הפרחים צומחים בודדים וערוכים במכבדים או באשכולות. הפרחים חד-מיניים מבחינה תפקודית (functionally unisexual) הן הפרחים הנקביים והן הזכריים על אותו פרט (חד-ביתיים).
הפרח נכון (רב-סימטרי), דמוי פעמון, העטיף פשוט, אין עלי כותרת.
עלי הגביע 5, בסיסם מאוחה ומפורדים בחלק העליון של הגביע. העלים בפקעית (בניצן) נושקים האחד את השני פחות או יותר.
הצופנים נעדרים או קיימים ומספרים 10 עד 16.
האבקנים (עקרים בפרחים נקביים), שמספרם על פי רוב 25 עד 30 ולפעמים 10, מאוחים ויוצרים את צינור האבקנים שמסתיים במאבקים.
המאבקים לעתים קרובות מקובצים בצפיפות בראש צינור האבקנים.
השחלה בעלת עוקץ ו-5 עלי שחלה ניכרים מחוברים ובהבשלה הם מופרדים. כמו כן היא בעלת 5 מגורות וכל אחת מהן 2 או הרבה ביציות, 5 עמודי עלי מאוחים ו-5 הצלקות תריסניות בצורה מעוגלת או עם אונות.
הפרי היא מפוחית מעוצה הנפתחת אחרי הבשלתה לאורך תפר הבטן. המפוחית קירחת מבחוץ ומרופדת בשערות כוכביות מבפנים.
הזרעים שעירים.
בית גידול.
לחלק מהמינים מאפיינים המסייעים לשרידה בסביבה שחונה - חלקם משירים את עליהם בעונת היובש, או אוגרים מים לתקופת מחסור בגזע מעובה. בישראל חמשת המינים דורשים אור מלא מלבד ברכיכיטון דו-גוני. חלקם רגישים לקרה, לשרב, לגיר ולמליחות, וחלקם עמידים לתנאים אלו כולם או מקצתם.
שימושים.
הברכיכיטון פופולרי בגינון כעץ נוי. בישראל נטעו רבים ממנו לאורך שדרות ורחובות. פריחתו הצבעונית, צמיחתו המהירה והתאמתו הטובה לסביבה יבשה הן הסיבות העיקריות לפופולריות זו.
שם הסוג בשפה האבוריג'ינית הוא קוּראג'וֹנג, ומשמעותו חוט דיג, משום שחוטי דיג היו מופקים מסיבים ממרכז הגזע.
הילידים האבוריג'ינים באוסטרליה נהגו לקלות את הזרעים של ברכיכיטון אדרי ולאכלם, אולם לא הרבו בכך בשל השערות הצורבות של הפרי.
עצי הנוי בישראל.