עד כה, הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות מהמבקרים, בהתבסס על שבעת הפרקים הראשונים שנשלחו למבקרים. מגזין "פורבס" כינה את הסדרה "מקסימה, ייחודית ומצוינת". "Ars Technica" הצהירה שהסדרה מתחילה רע, אבל אז זה נהיה "טוב מאוד". האתר "אנטרטיינמנט ויקלי" נתן לסדרה את הציון "C", והשווה אותה לסיפורי "Treehouse of Horror" של "משפחת סימפסון". האתר "Den of Geek" נתן לסדרה ביקורת מעורבת, ששיבחה את הקונספט שלה, אך ביקרה את רמת הבדיחות שבה.
גנבת הספרים (סרט)
גנבת הספרים (באנגלית: The Book Thief) הוא סרט דרמה היסטורית אמריקני מאת פוקס המאה ה-20. הסרט מבוסס על הרומן רב המכר באותו השם מאת מרקוס זוסאק. העלילה מסופרת בידי לא אחר מאשר המוות עצמו, ומתמקדת בליזל ממינגר, ילדה גרמנייה בשנות מלחמת העולם השנייה. את הסרט ביים בריאן פרסיבל, ובתפקיד הראשי שיחקה סופי נליס. בתפקיד הוריה המאמצים של ליזל שיחקו ג'פרי ראש ואמילי ווטסון. את המוזיקה הלחין ג'ון ויליאמס. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי עמק מיל ב-3 באוקטובר 2013, ויצא להפצה כללית בארצות הברית ב-8 בנובמבר של אותה שנה. לישראל הגיע הסרט ב-23 בינואר 2014.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, בעוד יש ששיבחו אותו, אחרים ביקרו את הצורה בה מוצגים האירועים ההיסטוריים בו. עם זאת, הסרט היה לשובר קופות עם הכנסה של 76.6 מיליון דולר מול הוצאות של 19 מיליון. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לפרס באפט"א לקולנוע ולפרס גלובוס הזהב. על משחקה בסרט זכתה סופי נליס בפרס סטלייט להופעה פורצת הדרך הטובה ביותר; פרס הזרקור (Spotlight) בפסטיבל הקולנוע בהליווד; פרס "אגודת מבקרי הקולנוע בפניקס" על הביצוע הטוב ביותר על ידי צעירה בתפקיד ראשי או משני; מועמדות לפרס בחירת מבקרי הקולנוע (Critics' Choice Movie Award) בקטגוריית השחקן הצעיר הטוב ביותר.
עלילה.
השנה היא 1938, הנאצים בשלטון והקומוניסטים נרדפים בכל רחבי גרמניה. אמם של ליזל וורנר ממינגר היא קומוניסטית, ומבינה שהיא אינה יכולה לגדל את ילדיה בשל דעותיה הפוליטיות. היא נוסעת עמם ברכבת לכיוון מינכן שם הם אמורים להימסר לידי משפחת אמנה. המוות פוגש את ליזל לראשונה ברכבת ונוטל את חייו של אחיה. ורנר נקבר בשלג לצד מסילת הרכבת, ולאחר סתימת הקבר ליזל גונבת מאחד הקברנים ספר קטן אשר מאוחר יותר מתגלה כי שמו "המדריך לחופר הקברים".
ליזל מוסעת אל מולכינג עיירה בשולי מינכן, ופוגשת את הוריה המאמצים הנס ורוזה הוברמן. רוזה היא אשה קשת יום וגסת רוח אשר מרבה לקלל. הנס הוא צבע אשר גם מנגן באקורדיון. בניגוד לאשתו הוא אדם עדין וליזל נקשרת אליו באופן מיידי. היא מתיידדת עם רודי שטיינר, נער בן גילה אשר ידוע במעשי הקונדס שלו כמו גם בהערצתו את השחקן השחור ג'סי אוונס. לילה אחד הוא אף צובע את עצמו בשחור ורץ במגרש המקומי. בהדרכתו של הנס לומדת ליזל לקרוא ויחד עמו היא קוראת את המדריך לחופר הקברים. במהלך יום הולדתו של היטלר מתקיימת במולכינג חגיגה גדולה אשר במהלכה נערכת מדורה גדולה אשר בה נשרפים ספרים שאינם לרוח האידאולוגיה הנאצית. במהלך האירוע, ליזל מבינה כי אמה הייתה קומוניסטית וכי נלקחה למחנה ריכוז. היא גונבת מהאפר ספר אחד שלא נשרף ומסתירה אותו תחת בגדיה. היא מגלה על כך להנס, והוא מסכים לשמור על סודה וקורא יחד עמה את הספר. אשת ראש העיר רואה אותה גם כן, וכאשר ליזל מבקרת אצלה כדי למסור לה כביסה (אמה המאמצת היא כובסת) היא מראה לה את הספרייה שלה ומרשה לה לקרוא בספריה.
בינתיים מתרחש ליל הבדולח והנאצים בוזזים חנויות יהודיות. מקס ונדנבורג, צעיר יהודי אשר אביו הציל את חייו של הנס בימי מלחמת העולם הראשונה, נמלט משטוטגרט לבקשתה של אמו ומגיע למולכינג. הוא מוצא מקלט אצל הנס אשר שולח לו מפתח בתוך עותק של המיין קמפף. הנס ורוזה מחביאים בתחילה את מקס בחדרה של ליזל, והשנים הופכים לידידים קרובים. בהמשך עובר מקס למרתף הבית כדי להקל על הסתרתו. ליזל ממשיכה את נהגה לבקר בספריית ראש העיר ולקרוא שם, אולם לאחר זמן מה ראש העיר רואה אותה שם ואוסר עליה לבקר בבית פעם נוספת. כדי לספק את תשוקתה לקריאה, ליזל גונבת ספרים מספריית ראש העיר. ידידה הטוב ביותר, רודי, מודע לכך ומכנה אותה "גנבת הספרים".
מלחמת העולם השנייה פורצת, ומטוסי בעלות הברית מפציצים את גרמניה. תושבי מולכינג נאלצים לרדת למקלטים לעיתים קרובות. כמתנה לחג המולד, ליזל מורידה שלג למרתף של מקס ובונה עמו איש שלג. לאות תודה, הנס צובע בלבן את דפיו של הספר מיין קמפף ומעניק אותו לליזל. הוא מבקש ממנה לכתוב בו את סיפור חייה. בהמשך מקס נאלץ להימלט מביתם של ההוברמנים לאחר שהנס ניסה לסייע בשוגג ליהודי שהסתתר וחושש מביקור קרוב של המשטרה בביתו. בינתיים, אביו של רודי, אלכס שטיינר מגויס לוורמאכט ורודי עצמו נבחר לאימונים ליחידה מיוחדת. גם הנס מגויס, אולם עד מהרה חוזר לביתו לאחר ששבר את רגלו בתאונה. ליזל מקיימת את בקשתו של מקס וכותבת את סיפורה. תוך כדי כתיבה היא נרדמת במרתף.
בלילה, מטוסי בעלות הברית מפציצים את מולכינג ומחריבים כליל את הרחוב. הנס, רוזה, אמו ואחיו של רודי מתים במקום. ליזל ניצלת כיוון ששהתה במרתף. היא רואה את רודי שמחולץ מבין ההריסות, אולם הוא מת לנגד עיניה. היא מגלה שהיא אוהבת אותו ומנשקת אותו. לאחר סיום המלחמה היא עובדת בחנותו של אביו של רודי, שחזר מהצבא בריא ושלם וגילה שכל משפחתו הושמדה. היא פוגשת את מקס אשר שרד את השואה. בסוף הסרט המוות מבקר את ליזל בפעם האחרונה, כאשר היא אשה בת 90 החיה במנהטן אפר איסט סייד. ניתן לראות שהיא גרה בבית מרווח ומרוהט היטב, והתמונות הרבות מלמדות על כך שהיא נישאה, הקימה משפחה, וזכתה לראות את נכדיה.
NGC 2976
NGC 2976 היא גלקסיה ספירלית ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה, במרחק של כ-11.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש, ושייכת לקבוצת M81. הגלקסיה נמצאת כ-4.25 מעלות ממזרח לכוכב ρ (רו) בדובה הגדולה וכ-10 מעלות ממערב-צפון-מערב לדובהה. כ-1.4 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת M81 וכ-2 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת M82, שתיהן שייכות גם כן לקבוצת M81.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.2 והיא התגלתה ב-8 בנובמבר 1801 (יחד עם NGC 3077) על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון I.285 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1802, שם תוארה על ידיו כ"בהירה מאוד, גדולה מאוד, מאורכת וללא כוכבים". ג'ון הרשל צפה בה וכלל אותה בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 כערפילית מספר 625, ותיאר אותה כ"בהירה, גדולה מאוד, מאורכת מאוד, עם בהירות שעולה מעט ובהדרגה במרכזה", וכן ציין שבסמוך לה יש כוכב עם בהירות מדרגה 12. בשנת 1863 הוא כלל אותה גם בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 1905 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 2976 כשהיא מתוארת כבהירה, גדולה מאוד, מאורכת מאוד וללא כוכבים שניתנים להפרדה.
מאפיינים.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-5.9 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-20,000 שנות אור, כחמישית מקוטר שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, פחות מאחוז ממסת שביל החלב, כך שהיא מסווגת גם כגלקסיה ננסית. בשל קרבתה הרבה ל-M81 ול-M82, היא מושפעת מכוחות הכבידה של שכנותיה הגדולות יותר והשפעה זו גורמת לעננים של אבק וגז להתערבל ולצאת מהזרועות שלה ולהסתיר חלקים ממנה ולכן צורתה אינה אופיינית לגלקסיות ספירליות וזרועותיה אינן ברורות וקלות לזיהוי. נראה שבמרכז הגלקסיה יש מספר גדול של כוכבים צעירים וחמים שמצביעים על תקופה של יצירת כוכבים אינטנסיבית שהחלה לפני כחצי מיליארד שנים, אך קצב יצירת הכוכבים יורד ב-300 מיליון השנים האחרונות והגלקסיה נמצאת בתהליך של מעבר לגלקסיה "שקטה" שבה נוצרים רק מעט כוכבים חדשים. בחלקה החיצוני של הגלקסיה נמצאים בעיקר כוכבים זקנים שגילם למעלה מ-8 מיליארד שנים ועם מתכתיות נמוכה של כעשירית מהמתכתיות של השמש.
שמייח
שמייח הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2000 בשוודיה, אשר בוצע בשפה העברית והאנגלית על ידי להקת להקת פינג פונג. את השיר כתבו והלחינו גיא אסיף, רועי ארד ורונן בן טל. הלהקה והשיר נבחרו על ידי ועדה של רשות השידור.
השיר מספר על קיבוצניקית שחשה רגשי אהבה עזים לבחור סורי. במהלך הווידאו קליפ המקדים, ששודר ברשות השידור מספר שבועות לפני התחרות, נופפו חברי הלהקה בדגלי סוריה וישראל והתנשקו אלה עם אלה. כמו כן, הם הכריזו כי בכוונתם לעלות לבמה בתחרות עם דגלים, על מנת להעביר מסר של שלום ואחווה בין שתי האומות.
באירוויזיון הוגרל השיר להיות השיר הפותח בתחרות. בעת הופעתם, הניפו חברי הלהקה את דגלי ישראל וסוריה בקריאה לשלום על רקע שיחות השלום בין שתי המדינות באותה תקופה. רועי ארד וגיא אסיף, שני חברי הלהקה, אף התנשקו למספר שניות במהלך הפזמון החוזר. בשלב מסוים ביקשה רשות השידור הישראלית ממארגני התחרות לבטל את השתתפות ישראל בתחרות, בטענה שחברי להקת "פינג פונג" מייצגים את עצמם ולא את מדינת ישראל, בכך שהם מנופפים בדגלי ישראל וסוריה, אך זה היה מאוחר מדי מבחינה מעשית. לבסוף, הוחלט להוריד את השם של רשות השידור מהשיר, אך להשאיר את שם המדינה ולהניח ללהקה להופיע.
השיר עצמו סיים את התחרות במקום ה-22 עם שבע נקודות בלבד, לאחר שקיבל 6 נקודות מצרפת ונקודה אחת ממקדוניה.