במיוחד בהיסטוריה סבר כי אי אפשר לגשת אל בעיה חדשה ללא בחינת העבר, מפני שכח המציאות כפי שהתגלה בהיסטוריה, הוא חזק יותר מטענות עיוניות. הוא הדריך את תלמידיו ללמוד בין היתר בספר יוסיפון. החת"ס עצמו תרם תרומה אישית להיסטוריה המקומית, וכתב את "ספר הזיכרון" בו הוא מספר על מאורעות שונים שהתרחשו בתקופתו.
החת"ס עצמו למד אצל הרב טבלי שייאר במיינץ, גם מתמטיקה, אסטרונומיה והיסטוריה, והיה לו ידע נרחב בפילוסופיה, אנטומיה ושפות כגרמנית וצרפתית. הוא שיבח את תוכניתו של דוד פריזנהויזן, בספרו "מוסדות תבל", לייסד בית מדרש לרבנים בו ילמדו תורה לצד מדעים כלליים. בהספדו על ידידו, רבי דוד זינצהיים הזכיר כי הלה רכש השכלה כללית לצד השכלה תורנית רחבה, ולכן הייתה לו השפעה רבה בחוגי הממשלה הצרפתית. כאשר קהילת פיורדא התלבטה בין מספר רבנים לכהונה בקהילה, צידד ברבי יהושע מראביץ שנוסף על למדנותו ויראת השמים שלו "היה בקיא גם באשכנזית ולפני מלכים יתייצב". הוא גם אישר הקמת בית ספר לצעירים יהודים ללימוד לשונות חול, מלאכה וחקלאות.
דרכי לימוד.
החתם סופר התנגד לשיטת הפלפול וצידד בלימוד פשט ובקיאות, שלתפיסתו מביא לאמת. כך כתב לאחד מתלמידיו: "טובה ציפורן של ראשונים, ויניח ספרי האחרונים ופלפולים העמוקים וחקירות". הוא קבע שאסור להשתמש בפלפול לפסוק הלכה, מכיוון שהנטיה לפלפול עלולה להטות את הלומד מהעניין העיקרי.
הוא אף ביקר את שיטת הדרושים כאשר היא מתנגדת לפשוטו של מקרא: "הרבה דרושים יותר רחוקים נאמרים בתרגומים ובמדרשים, אך בתנאי שיניחו הפסוק על פשוטו ואמתו ולא יאמרו שהדרוש הוא הפשוט . . כי האמת אהוב מן הכל ובפרט מה שנוגע הלכה למעשה". בצוואתו הוא ממליץ לצאצאיו ללמוד וללמד את הבנים, תנ"ך עם פירוש רש"י, ותורה עם פירוש רמב"ן – "כי הוא ראש אמונת אומן, ובו תתחכמו".
הוא סבר שיש ללמוד כדי להגיע למסקנות הלכתיות, ולא לשם לימוד השקלא וטריא התלמודי כשלעצמו. החתם סופר נקט בשיטת הלימוד הפילולוגית-ביקורתית בדומה לשיטתו של הגר"א. תחת ידיו היו הרבה כתבי יד, והוא עמל לברר את הגרסה הנכונה בתלמוד ובפוסקים, מפני שלדעתו שיטת הפלפול צמחה בשל גרסאות משובשות. בלימודו הסתייע גם בסיגול השיטות המדעיות של בחינת מקורות מקבילים מבחינה היסטורית, פילולוגית, ונסיונית. הוא סבר כי הרבה מהבעיות ומהמבוכות בתלמוד היו מפני שייחסו דעה של חכם אחד לחכם אחר. הוא השתמש בניסויים כדי לברר שיעורי מידות המופיעים בהלכה, ובדיני כשרות לברר אנטומיה של בעלי חיים.
אף שהחתם סופר צידד בלימוד אגדה וקבלה, והשתמש במקורותיהן בדרשות ואף בהלכה, הוא התנגד לפסיקת הלכה על פי האגדה או הקבלה: "כל המערב דברי קבלה עם ההלכות חייב משום זורע כלאים".
צאצאי החתם סופר.
משפחת החתם סופר הסתעפה לענפים רבים. עשרות מצאצאיו כיהנו כרבנים, ראשי ישיבות ומנהיגי קהילות במדינות האוסטרו-הונגריות במרכז אירופה.
את מקומו ברבנות פרשבורג ובראשות הישיבה מילא בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר", ואחריו שימשו בתפקידים אלה צאצאיהם הרב שמחה בונם סופר ("שבט סופר"), הרב עקיבא סופר ("דעת סופר") הרב אברהם שמואל בנימין סופר ("חשב סופר"), והרב שמחה בונם סופר, כיום מ"מ הרב אברהם שמואל בנימין סופר.
בנו השני של החתם סופר היה הרב שמעון סופר, בעל ה"מכתב סופר", שהיה רב ואב בית דין בעיר קרקוב.
בן אחר של ה"כתב סופר", הרב שמעון סופר, כיהן כרב העיר ערלוי (Eger) בהונגריה ועמד בראש הישיבה שבה. לאחר השואה הקים נכדו, רבי יוחנן סופר, האדמו"ר מערלוי, את ישיבת ערלוי בקטמון שבירושלים. בנוסף לכך, עמד בראש מכון להפצת ספרי החתם סופר.
הינדל בתו של החתם סופר, נישאה לרב דוד צבי ארנפלד, שהיה אביו של הרב שמואל ארנפלד וחותנו של הרב אברהם גלזנר. בנו של הרב אברהם גלזנר הוא הרב משה שמואל גלזנר.
גיטל בתו של החתם סופר, נישאה לרב אליהו קורניצר שנפטר בגיל 27, ונישאה בשנית לרב שלמה זלמן שפיצר, רב קהילת שיפשוהל בווינה. בנה הרב עקיבא היה רבה של קרקוב, ואחריו כיהן בנו רבי יוסף נחמיה.
בתו הצעירה של החתם סופר, שמחה (ה'תקפ"ב–ה'תרע"א), נישאה לרב משה טוביה להמן.
מורשתו והנצחתו.
ישיבת "פרשבורג" בירושלים, הכולל בית כנסת, בו נשמרים המנהגים ונוסחאות התפילה.
קהילות חוג חתם סופר המשמרות את מורשתו. מכון "דעת סופר" מוציא לאור את ספריו ותורתו.
ביוני 2012, לרגל שנת ה-250 להולדת החת"ם סופר, הנפיק הבנק הלאומי של סלובקיה מטבע זיכרון בו מוטבע דיוקן של החתם סופר. ערך המטבע 10 אירו.
ספריו.
החתם סופר השאיר אחריו כ-100 ספרים בכתבי יד, מהם נדפסו:
בהדפסת ספריו התעסקו בין היתר, נכדו הרב שלמה אלכסנדרי סופר, והרב יוסף נפתלי שטרן.
אויגן פון בהם-באוורק
אויגן פון בהם-באוורק (בגרמנית: Eugen von Böhm-Bawerk; 12 בפברואר 1851 - 27 באוגוסט 1914) היה כלכלן אוסטרי, מן הראשונים והבולטים באסכולה האוסטרית.
היה שר האוצר של אוסטריה משנת 1895 עד 1904. ידוע בין היתר בשל מאמריו וביקורתו על המרקסיזם.
חייו.
אויגן פון בהם-באוורק נולד בברנו. התחנך באוניברסיטת וינה כעורך דין, שם קרא את "עקרונות הכלכלה" של קרל מנגר ובמהרה הפך לחסיד מובהק ונלהב של התאוריות הכלכליות שלו. השפעה חשובה נוספת הייתה לעמיתו ללימודים פרידריך פון ויזר, שהפך מאוחר יותר גם לגיסו.
אחרי שהשלים את הדוקטורט שלו בשנת 1875 עבר לעבוד במשרד האוצר האוסטרי. בשנות השמונים של המאה התשע עשרה בילה באוניברסיטת אינסברוק ואז פרסם את שני הכרכים הראשונים מתוך שלושה של עבודתו המרכזית "הון וריבית". בהקדמה לספר הוא ציין שדעות ג'ון ריי השפיעו על תוכן הספר.
בשנת 1889 נקרא בהם-באוורק לווינה לכתוב הצעה לרפורמה במיסוי הישיר באימפריה האוסטרו-הונגרית. המיסוי באותה תקופה היה כבד, במיוחד בזמנים של מלחמה, וסיפק תמריצים שליליים להשקעה. בוהם-באוורק הציע לכונן מס הכנסה מודרני, הצעה שאושרה וזכתה להצלחה גדולה בשנים הבאות.
במהלך שנות התשעים של המאה התשע-עשרה כיהן בהם-באוורק מספר פעמים כשר אוצר (דיוקנו אף הופיע על שטר מאה שילינג) וכיהן ברציפות בין השנים 1900 ו-1904. כשר אוצר לחם לשמירה על צמידות לתקן הזהב ולתקציב מאוזן. בשנת 1902 דאג לבטל את הסובסידיה לסוכר, שעמדה על כנה במשך קרוב למאתיים שנה.
הוא התפטר מתפקידו בשנת 1904 כאשר הדרישות הכספיות הגוברות של הצבא איימו להפר את האיזון התקציבי. היסטוריון הכלכלה אלכסנדר גרשנקרון ביקר את מדיניותו "הקמצנית" של בהם-באוורק והאשים אותו שבאי נכונותו להוציא כספים רבים על עבודות ציבוריות נרחבות גרם לפיגורה הכלכלי של אוסטריה. הכלכלנים האוסטרים ראו זאת באופן שונה, כשבח שאין משלו.
אחרי כהונתו כשר אוצר שב בהם-באוורק להרצות באוניברסיטת וינה, כיורשו של מנגר (שפרש שנה קודם לכן) והעמיד דור של תלמידים עמו נמנו ג'וזף שומפטר, לודוויג פון מיזס והנריק גרוסמן.
הגותו.
כסף וריבית.
מחקריו של בהם-באוורק שייכים בעיקר לתקופת אינסברוק שלו, בטרם נקרא לכהן כשר אוצר. עבודתו המרכזית "הון וריבית" נחשבת בעיני מיזס לאחת התרומות העיקריות לתאוריה הכלכלית המודרנית. באופן מיזסי אופייני, הוא העיר שאזרח המתייחס לחובתו האזרחית ברצינות אינו רשאי להצביע עד שיקרא את בהם-באוורק.
הכרך הראשון של "הון וריבית" הוא מחקר מקיף של ההתייחסויות השונות לתופעת הריבית. חלק חשוב ביותר כאן יש לביקורת על תיאורית הניצול, במיוחד בצורה שבה היא מופיעה אצל מרקס. לפי בוהם-באוורק, קפיטליסטים אינם מנצלים עובדים: הם תומכים בהם בכך שהם מספקים להם הכנסה זמן רב לפני שההכנסה מהתוצר שסייעו להפיק מגיע לידי היצרן. עשור מאוחר יותר שב בוהם-באוורק לנושא בחיבורו "קארל מרקס וסגירת המערכת" וקבע כי שאלת חלוקת ההכנסה בין גורמי הייצור היא שאלה כלכלית ולא פוליטית ביסודה. האסכולה האוסטרית גם הפריכה את תאוריית הערך של העבודה כמו גם את מה שמכונה "חוק הברזל של השכר."
הכרך השני של מחקרו "תאוריה פוזיטיבית של הון" משנת 1889 כוללת את תרומתו העיקרית להבנת הליכי הייצור ותשלומי הריבית הנובעים מהם. בוהם-באוורק מתבסס על "עקרונות הכלכלה" של מנגר כדי להציג גרסה אוסטרית של ערך שולי השונה מזו של ג'בונס ומשוואות שיווי-המשקל הכללי של ואלרה.
בהם-באוורק בחן כבר בראשית הקריירה שלו את השאלה האם יש הצדקה לתשלום ריבית לבעלי הון (כלומר, האם יש הצדקה לריבית חיובית). הצדקה אחת לכך, לדעתו, היא שהתועלת השולית של ההכנסה נופלת לאורך זמן, משום שאנשים מצפים להכנסה גבוהה יותר בעתיד. שנית, מסיבות פסיכולוגיות, התועלת השולית של מוצר פוחתת עם הזמן. מסיבות אלו, המכונות היום "העדפת-זמן פוזיטיבית" אנשים מוכנים לשלם שיעורי ריבית חיוביים כדי לזכות בגישה למשאבים בהווה ועומדים על תשלום ריבית בתמורה לויתור על גישה כזו. אנשים מעריכים מוצרים הקיימים בהווה יותר מאשר מוצרים עתידיים בערך ובאיכות שווה. כלומר, טובין עתידיים נסחרים בהנחה. תשלום ריבית הוא שיקוף ישיר של פער ערך יזמי זה. שתי הסיבות בהן נוקב בוהם-באוורק מקובלות היום על רוב הכלכלנים.
ביקורת על מרקס.
תרומה חשובה נוספת של בהם-באוורק הייתה ביקורתו על מרקס. בהם-באוורק היה אחד הכלכלנים הראשונים שדנו ברצינות ברעיונותיו של מרקס, בפרק מיוחד ב"הון וריבית" שהקדיש לו.