מרפי נכנסה לשער בנמל התעופה הית'רו. בדיקת הרנטגן השגרתית של אנשי הביטחון הבריטים לא הצליחה לאתר את מטען החבלה. עתה ניצבה מרפי בפני התשאול הקפדני של אנשי הבידוק הביטחוני באל על. תשובותיה ההססניות, שנבעו מהנחיותיו של הינדאווי, עוררו את חשדו של איש הביטחון. היא טענה שאינה מתכוונת לפגוש בישראל איש, ושאין לה קרובים. ברשותה נמצא סכום כסף זעום, ולא היה בפיה הסבר משכנע מאין יהיו לה אמצעים לממן את שהותה. אז נבחן תיקה של מרפי ורוקן מתכולתו. התיק הריק נמצא כבד להפתיע, ובדיקה נוספת מצאה את הצד הנסתר של המזוודה ובו 1.5 ק"ג של חומר נפץ. בחקירתה הנוספת סיפרה הצעירה האירית את הסיפור במלואו. מרפי נמסרה לידי הרשויות הבריטיות, ונמל התעופה הית'רו נסגר לכמה שעות. בין הנוסעים שניצלו היו חברת הכנסת עדנה סולודר ואיש העסקים החרדי רפאל הלפרין. הינדאווי המתין באותה עת לטיסתו לסוריה, אולם עם היוודע כישלון הפעולה, הוא נלקח לשגרירות הסורית ולאחר מכן לדירת מסתור. בבוקר שלמחרת, מכיוון שחשש שהסורים עומדים לחסלו, נמלט הינדאווי מהדירה. מאוחר יותר הוא זוהה במלון שבו ניסה למצוא מחסה, ובעצת בעל המלון, ערבי שהכיר את משפחתו, הסגיר הינדאווי את עצמו. האנשים שסייעו להינדאווי להתחמק תחילה מהמשטרה התבררו כשומרים בשגרירות הסורית והם גורשו מבריטניה.
החקירה ותוצאותיה.
בשעות הראשונות נפל החשד על לוב, שנחשבה למדינת טרור והייתה במוקד תשומת הלב הבינלאומית לאחר שמטוסי ארצות הברית תקפו אותה יומיים קודם. אולם בחקירתו, כאשר לא צלח ניסיונו הראשוני לטעון שפעולתו הייתה קשורה להברחת סמים, סיבך הינדאווי את מפעיליו, אנשי המודיעין הסורי, וחשף את שלבי התכנון שקדמו לניסיון הפיגוע. הוא סיבך גם את אחיו, שהתברר כקשור לפיצוץ טרוריסטי במערב ברלין. הינדאווי נידון ל-45 שנות מאסר. ב-2004 נפסק כי ממשלת בריטניה יכולה למנוע ממנו לבקש חנינה.
מרפי שוחררה ממעצרה זמן קצר לאחר ניסיון הפיגוע, שלו הייתה שותפה בלא ידיעתה. במשפטו של ארוסה היא התפרצה לעברו: "ממזר שכמותך! איך יכולת לעשות לי את זה? אני שונאת אותך! אני שונאת אותך!" בזמן פסק הדין כבר ילדה את בתו של הינדאווי, וסיפרה שכאשר תתבגר זו אין בדעתה להסתיר ממנה את האסון שכמעט בא עליה מידי אביה קודם ליציאתה לאוויר העולם.
ממשלת סוריה ניסתה להטיל את האחריות על ישראל, כאילו החליפה מזוודתה של הנוסעת התמימה במזוודת נפץ, במטרה להפיל את האשם על הסורים. הופצו שמועות, שהתבררו כחסרות שחר, על כך שבני משפחתו של הינדאווי הורשעו בירדן בריגול עבור ישראל. תאוריית קשר דומה טווה גורדון תומאס, מחבר ספר על "המוסד" בשם "מרגלי גדעון". טיעונים אלו לא התקבלו על דעתה של בריטניה. הראיות שקשרו את הסורים לפיגוע היו חזקות דיין כדי שתוציא את שגרירה מדמשק ב-24 באוקטובר 1986, היום שבו ניתן גזר דינו של הינדאווי. ההחלטה נתמכה בידי כל חברי הפרלמנט. הפצצה, אמרו הבריטים, הורכבה בשגרירות סוריה בלונדון. גם ארצות הברית החזירה את שגרירה בסוריה ל"התייעצויות". באירופה כולה אומץ יחס נוקשה יותר כלפי הסורים, ורק צרפת ויוון נקטו עמדה אופוזיציונית. רדיו דמשק כינה את ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר, "פרו ישראלית יותר מראש ממשלת ישראל" והזהיר כי תשלם מחיר יקר על ההחלטה. סוריה ומרחבה האווירי נסגרו בפני הבריטים. בפועל נקטה דמשק מאז משנה זהירות במעורבותה בטרור.
הצלחת אנשי אל על לסכל את הפיגוע תרמה למוניטין שלהם. ב-2002 הוזכר המאורע בתוכנית 60 דקות של CBS בה כונתה אל על "חברת התעופה הבטוחה בעולם".
גבע כרמל
גֶּבַע כַּרְמֶל הוא מושב באזור הצפון ליד עתלית השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היישוב הוקם בי"ט באב תש"ט, 17 באוגוסט 1949, על ידי עולים מתוניסיה וטורקיה. תחילה נקרא בשם "גבע הכרמל", בו השתמשו עד שנות ה-70.
שמו של היישוב נובע משמו של היישוב הערבי שהיה ממוקם בסמוך, "ג'בע". מקומה של ג'בע נזכרת בכתבי ההיסטוריון הרומאי פליניוס הזקן במאה הראשונה לסה"נ, ובכתב אוסביוס, שחי במאה הרביעית בקיסריה הסמוכה.
נכון לשלהי 2013 מונה אוכלוסיית המושב כ-1,100 תושבים. רבים מהם ממשפחות ותיקי המושב. במושב יש 80 נחלות חקלאיות והרחבה שרובה מאוכלסת. פרנסת התושבים מבוססת על חקלאות (בעיקר גידול בננות וירקות) ועל עבודה מחוץ למושב, כולל במקצועות חופשיים.
צרופה
צְרוּפָה הוא מושב עובדים באזור מישור החוף הצפוני, השייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מאלג'יריה ומתוניסיה שהתיישבו בתחילה בעין הוד, ואחר כך ירדו לצרופה. תקנות האגודה אושרו בפברואר 1951. שם היישוב נלקח מספר תהילים: . היישוב שוכן על אדמותיו החקלאיות של הכפר הערבי הנטוש שהיה על רכס הכורכר ממערב - א-סרפנד. סמל המושב עוצב על ידי הקריקטוריסט והמאייר דוש.
שנות ה-50 ועד שנות ה-70.
בשלושת העשורים הראשונים לקיומו, התפרנסו החברים בעיקר ממשק החלב, לולי עופות, גידול פרחים וירקות. בשנות ה-50 סבל המושב מקשיים כלכליים שאילצו תושבים רבים לעבוד מחוץ למושב ואף לעזבו. באוקטובר 1956 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. בשנת 1957 הצטרפו למושב משפחות נוספות, חלקן יוצאי פרס שגרו באזור כפר סבא וחלקן הגיעו ישירות ממרוקו. בראשית שנות ה-60 הצטרפו 12 משפחות מהמושב השכן גבע כרמל וזאת כתוצאה ממחסור בשטחי חקלאות עבורן.
ועד המושב התלונן בפני תנועת המושבים על מיעוט מכסות הייצור המוקצבות לתושבים. חקלאי המושב נטשו בהדרגה את גידולי הפרחים ומשק החי ולמעשה בשנת 1977 לא נשארו רפתות פעילות ונותרו ארבעה מגדלי עופות בלבד. המושב החל להתבסס על גידולי ירקות.
שנות ה-80 וה-90.
בשנות ה-80, לאחר התמוטטות ארגוני הקניות, והסתבכותם הכלכלית של מרבית המושבים, קיבל מושב צרופה כספים כיוון שלא היה בחובות, אולם בוצעו עיקולים בגין הערבויות ההדדיות של האגודה השיתופית מול ארגוני הקניות ומושבים אחרים. הסדר חובות המושבים והמשבר הכלכלי במושבים גרמו לחיסול השיווק המאורגן של התוצרת החקלאית וכל חבר החל לפעול באופן עצמאי לביסוס משקו החקלאי.
במהלך שנות ה-90, בוטלו העיקולים במסגרת פעולות המשקם, שמונה מטעם הממשלה, לטפל בחובות המושבים ("חוק גל"), והמושב יצא לדרך חדשה, וכמו במרבית המושבים בארץ, קיבל אישור להקצות מגרשים לבנייה במסגרת תוכניות הרחבה.
ביוני 1994, אישרה הועדה המחוזית את תוכנית הרחבת מושב צרופה שעיקרה תוספת 72 מגרשים למגורים. בשנת 1996, אושר למושב להוסיף 6 מגרשים למגורים אל מול ביטול 5 נחלות. הבתים החדשים לא נבנו מחוץ למושב אלא בקבוצות קטנות בתוכו, ובין בתי הוותיקים. כך נשמר האופי הקהילתי שאינו מפריד בין הקבוצות השונות של האוכלוסייה המקומית.
ביולי 1997, פסק המשקם כי מושב צרופה (71 חברי האגודה) פטורים מכל ערבויותיהם בגין חובות האגודה לנושיה.
בשנת 1999, בעקבות הבצורת, החלו לקצץ במכסות המים בהתאם לגידולים החקלאיים. בשנת 2001, הורתה נציבות המים באמצעות חברת מקורות לסגור את אספקת המים בחלקות גידולים מסוימות. כתוצאה מכך נעקרו ביישובי חוף הכרמל 1000 דונם מטעי בננות וחלקות גדולות של ירקות התייבשו. משבר זה הוביל להקמת מאגר מים גדול לאגירת מי שיטפונות וגשמים והקמת אגודת המים חוף הכרמל.
במאה ה-21.
נכון לשנת 2020, מתגוררות במושב כ-300 משפחות המונות כ-1100 נפש. בין המשפחות רב מספרם של בני דור שלישי ורביעי לחברים ותיקים ותושבים בעלי מקצועות חופשיים שהיתוספו בהרחבה. חקלאות המושב מבוססת על מטעי בננות וגידולי ירקות: פלפלים, מלפפונים, חצילים ועגבניות.
ספורט - לאורך השנים למושב הייתה קבוצת כדורגל שהתמודדה בליגה האזורית. בקבוצה שחקנים ששיחקו בליגות השונות וחלקם אף כדורגל מקצועי. כדורגלני מושב צרופה הידועים: ישעיהו שווגר, איתן אהרוני וברק בכר.
גאוגרפיה.
המושב שוכן ברצועת מישור חוף צרה (כ-3 ק"מ) בין הכרמל לחוף הים, ובגובה 15–20 מטר מעל פני הים בשיפוע ממזרח למערב בהתאמה. חלקו של המושב ממוקם באגן היקוות נחל מהר"ל וכתוצאה מכך במהלך השנים 1992 ועד שנת 2001, הוצף מושב צרופה 4 פעמים ובכל פעם נגרמו לתושבים והחברים נזקים עצומים לרכוש ולחקלאות. לאחר ההצפה שארעה בשנת 1998, השלישית במספר, החליטה ממשלת ישראל על הקמת מעבירי מים מתחת לכביש 4 שיתאימו לספיקות המים הצפויות וזאת במטרה למנוע הצפות נוספות. מחלוקות בין הגורמים המעורבים האריכו את ביצוע העבודות למשך למעלה משלוש שנים עד להצפה שארעה בשנת 2001 .
ארכאולוגיה.
בחלקו המערבי של המושב נמצאו שרידי יישוב עתיק (משני צידי כביש 2), בית מרחץ, בארות, בורות מים, מערות קבורה, קברים חצובים, שברי פסיפס מן התקופה הרומית-ביזנטית (אתר מוכרז, אל-צרפנד 1592/0).
כרם מהר&quot;ל
כֶּרֶם מַהֲרַ"ל הוא מושב באזור הצפון השוכן על אחת הגבעות הדרומיות של הכרמל, בין זכרון יעקב לבין עתלית. המושב נכלל בין יישובי המועצה אזורית חוף הכרמל, וקרוי על שמו של המהר"ל מפראג שהיה הרב הראשי של פראג במאה ה-16.
היסטוריה.
כרם מהר"ל הוקם ב-1949 על ידי קבוצה של עולים מצ'כוסלובקיה, רובם ניצולי השואה, על אדמות הכפר הערבי איג'זים, שתושביו עזבו אותו במהלך מבצע שוטר (במסגרת מלחמת העצמאות) לשומרון, ולא הורשו לחזור לאחר המלחמה. מיקומו כ-10 ק"מ צפונית לזכרון יעקב והוא אחד ממאות מושבי עולים שהוקמו בשנותיה הראשונות של המדינה.