שם העוף דיה, מצוי בשפה אוגריתית ("diy"-דִיְ) במשמעות "עוף דורס" ,בדרך כלל נץ. בערבית -סורית (הֶדָאֳי - "hedâye")
מינים.
בישראל דיה מצויה חולפת וחורפת מצויה לעומת דיה אדומה שהיא מזדמנת נדירה ביותר. שמן העברי של העופות בסוג ניתן להן בשל יכולתן לדאות במעגלים במשך זמן רב, בחיפושן אחר מזון.
הדיות האמיתיות הן אחד הסוגים המוצלחים והנפוצים ביותר בין דורסי "העולם הישן". ידוע כי הסוג עתיק ביותר, ומשערים כי האב הקדמון של הנציים, היה בעל מראה והתנהגות דומה לשל הדיות.
תזונת הדיות משתנה בהתאם למזון הנמצא באזור. הן ידועות כאוכלות פגרים וימצאו תדיר בקרבת מזבלות. התזונה מורכבת אף מחרקים, יונקים קטנים, צפרדעים, עופות קטנים ודגים. לעיתים קרובות יתעופפו בלהקות של מספרים רבים, בעת נדידה או בעת חיפוש אחר מזון.
חאבייר סוטומאיור
חאבייר סוטומאיור (בספרדית: Javier Sotomayor; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא אתלט עבר מקובה. הוא אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 2 זהב (שטוטגרט 1993 ואתונה 1997) ומשנת 1993 שיאן העולם הנוכחי (2021) בקפיצה לגובה (2.45 מטר).
ביוגרפיה.
סוטומאיור החל את הקריירה הבינלאומית שלו באליפות העולם באתלטיקה הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1985. הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.30 מטר. באליפות העולם השנייה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית בשנת 1987 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.32 מטר.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בסלמנקה, ספרד ב-8 בספטמבר 1988 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.43 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של פטריק שברג משוודיה (2.42 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1989 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.43 מטר. בתחרות שנערכה בסן חואן, פוארטו ריקו ב-29 ביולי אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 2.44 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.36 מטר, אחרי צ'ארלס אוסטין מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 2.38 מטר ולפני הוליס קונוויי אף הוא מארצות הברית (2.36 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.34 מטר. במדליית כסף זכה פטריק שברג (2.34 מטר) ובמדליית ארד זכו שלושה קופצים הוליס קונוויי, טים פורסיית' מאוסטרליה וארתור פרטיקה מפולין (2.34 מטר).
אלוף עולם.
בתחרות שנערכה בסלמנקה ב-27 ביולי 1993 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.45 מטר, השיא הנוכחי (2019). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.40 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.37 מטר) וסטיב סמית' מבריטניה (2.37 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, אחרי טרוי קמפ מבהאמה (2.37 מטר) ולפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר) וטים פורסיית' (2.35 מטר).
השעיה בשל שימוש בקוקאין.
לפני אולימפיאדת סידני (2000) הושעה סוטומאיור לאחר שבדיקות סמים מצאו שהשתמש בקוקאין. בהמשך, קוצרה ההשעיה בעקבות לחץ מסיבי של הפדרציה הקובנית לספורט והוא הספיק להשתתף באולימפיאדת סידני ולזכות במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר, אחרי סרגיי קליוגין מרוסיה (2.35 מטר) ולפני עבדרחמן חמאד מאלג'יריה (2.32 מטר).
סוף הקריירה.
בספטמבר 2001 הודיע סוטומאיור על פרישה מפעילות בעקבות גילוי נוסף של סם אסור בשם ננדרולון במחנה אימונים ביוני באותה השנה.
הערות שוליים.
אסטרמדורה
הגייה צנענית
נווה חריף
נווה חריף (נְוֵה חָרִיף) הוא קיבוץ הממוקם בדרום הנגב, השייך למועצה אזורית חבל אילות.
הקיבוץ הוקם בשנת 1987 על ידי עירוניים שרצו להקים קיבוץ תעשייתי שישלב בין האידאולוגיה הקיבוצית לבין חיים יומיומיים מודרניים.
שמו של הקיבוץ בשלבי התכנון היה "אבידע" על שם הנכד של אברהם וקטורה, בנו הרביעי של מדין (ספר בראשית כ"ה 4) אך לאחר מכן שונה השם ל"נווה חריף", על שמו של חבר הכנסת משה (מוסה) חריף, שנהרג בתאונת דרכים בשנת 1982.
לאחר מספר שנים בהן כשלו היוזמות התעשייתיות הוחלט לעבור לחקלאות והוקמו במקום רפת ולולי ביצים. בנוסף יש לקיבוץ שטחים של מטעי תמרים. במשך שנים רבות נמנע הקיבוץ מלגדול. בשנת 2012 היו בקיבוץ 60 חברים, מספר שכלל גם את בני היישוב מעל גיל 18 שנקלטו בקיבוץ. בעקבות המספר הדל של התושבים הוכלל הקיבוץ ברשימת היישובים בתת-אכלוס של משרד החקלאות.
אילות
אֵילוֹת הוא קיבוץ בדרום הערבה, השוכן כקילומטר מצפון לאילת, ומשתייך למועצה אזורית חבל אילות. זהו הקיבוץ הדרומי ביותר במדינת ישראל, והיישוב השני הדרומי ביותר מבין כלל היישובים במדינה.
שם היישוב.
מקור שם היישוב הוא בעיר המקראית אילת, הסמוכה לעציון גבר, שנקראה גם "אילות":
היסטוריה.
ראשיתו של קיבוץ אילות בקבוצה של 15 צעירים של הקיבוץ המאוחד שכונו "הפלוגה המקובצת" שירדו לאילת ב-16 ביוני 1955, על פי עצתו של יצחק טבנקין שהאמין שיש להקים קיבוצים בכל רחבי ישראל. הירידה לאילת הייתה נגד דעת הממשלה והסוכנות. חברי הפלוגה התמקמו בשלוש החושות של אום רשרש ועסקו בחקלאות כהכנה להקמת יישוב קבע.
בשנת 1959 הוחלט להקים את נקודת הקבע של הקיבוץ בנחל רודד, באתר בו התקיים כפר ירדני ובו נמצאו אדמות פוריות. הוחל בהכשרת הנקודה ובהקמת מבנים וחברי הקיבוץ עברו לנקודה בסוף 1962. טקס העלייה על הקרקע התקיים בדצמבר 1962. הקיבוץ מנה אז 60 נפשות, מחציתם חברי הקיבוץ ומחציתם תגבור של הקיבוץ המאוחד. לקיבוץ הוקצבו 700 דונם לעיבוד חקלאי שעל 300 דונם מהם התחילו לגדל תמרים, ירקות ופירות. כן התקיימה בקיבוץ מכבסה ששירתה את בתי המלון באילת, את האוניות שעגנו בנמל אילת ואת קיבוץ יטבתה. אנשי הקיבוץ עסקו גם בדיג והקימו רפת לחלב ולול תרנגולים.
במשך השנים נותר הקיבוץ קטן והוא נשען על קבוצות משימה שהגיעו לתגבר אותו. לאחר מלחמת ששת הימים הופנו גרעיני התיישבות למקומות אחרים והקיבוץ הגיע למצב קשה. כל ותיקי הקיבוץ עזבו אותו ובתחילת שנות ה-70 הוא נוהל על ידי צעירים באמצע שנות ה-20 לחייהם. בשנת 1972 פתח הקיבוץ במבצע תקדימי לגיוס מצטרפים חדשים. מבחינה כלכלית הקיבוץ התפתח והגיע לרווח כלכלי בשנת 1972. כבר בשנות ה-70 הקיבוץ התגאה בכך שאין בו לינה משותפת.
לקיבוץ יש מטע תמרים גדול המהווה ענף הכנסה משמעותי. במטע התמרים הוקמה אנדרטה לזכרו של בן ציון ישראלי, "אבי ענף התמרים", שהבריח חוטרי תמרים מאיראן, ואיפשר את הקמת ענף חקלאות התמר בישראל.
סמיכותו של הקיבוץ לעיר אילת מקדם יוזמות עסקיות הנשענות על הסמיכות. בקיבוץ בית מלון הנקרא "יו ספלאש אילת" שנמצא כעת בבעלות פרטית. בשנים האחרונות הקיבוץ פועל להקמת מרכז מסחרי בצמוד לעיר אילת.
בקיבוץ קבוצות רבות של צעירים ביניהם קבוצות סטודנטים, עבודה מועדפת ומתנדבים בחקלאות. בנוסף נמצא בקיבוץ גרעין שנת שירות של תנועת הנוער המחנות העולים שנקרא גרעין אדום, שעושים חקלאות בקיבוץ וחינוך בכל המועצה האזורית.
יהל
יַהֵל הוא קיבוץ בדרום הערבה, השייך למועצה אזורית חבל אילות. הקיבוץ נמצא כ-60 ק"מ מצפון לאילת, לצד כביש הערבה.
היסטוריה.
הקיבוץ עלה על הקרקע בנובמבר 1976, והיה היישוב הראשון של היהדות הרפורמית. הקיבוץ נוסד בידי גרעיני תלם וניר ויותר מאוחר הצטרפו אליו קבוצות עולים מארצות הברית, דרום אפריקה והולנד. הקיבוץ מסמל את הפיכתה של התנועה הרפורמית לתנועה ציונית ולווה בסערות פוליטיות רבות בתנועה הרפורמית האמריקנית אשר יזמה בשיתוף התק"ם את הקמת הקיבוץ.
מקור השם הוא מספר ישעיהו שפירושו "יקים אוהל", על אף שרווחת הסברה השגויה שהמקור הוא בפסוק מספר איוב: . זאת, בשל סמיכות הקיבוץ להרי אֱדוֹם ולארץ עוץ המקראית, מקום התרחשות ספר איוב.
ב-12 השנים הראשונות סבל הקיבוץ מבעיות מים קשות והחקלאות במקום לא צלחה. בתחילת שנות ה-90 היה שיפור במצב ובמקביל בוצעה הפרטה חלקית בקיבוץ. בשנת 2004 בוצע מהלך נוסף של הפרטה. בשנת 2012 הוחל בהקמת הרחבה קהילתית שאמורה לכלול 57 משפחות.
ב-2013 נפתח בכניסה ליהל "חאן צל תמרים" - מתחם תיירות הכולל מסעדות וחנויות.
סוסיה
ברכה (ישוב)
כריסטיאן הייגנץ
חאבייר סוטומאייר
מפת דרכים טכנולוגית
מיפוי דרכים טכנולוגי הוא תהליך תכנון המונחה על ידי הצרכים הצפויים של השווקים העתידיים. התהליך מסייע לחברות לזהות, לבחור ולפתח את האסטרטגיות הטכנולוגיות הנכונות על מנת לספק את הצרכים של השירותים שיידרשו בעתיד, ואת המוצרים שיהיה להם ביקוש. התוצר של תהליך זה הוא מפת דרכים טכנולוגית.
מיפוי דרכים טכנולוגי שונה מכלי תכנון וניתוח אחרים. בראש ובראשונה, מיפוי דרכים טכנולוגי מבסס את החידושים הטכנולוגיים על בדיקת הביקוש של השוק (Market Pull), ולא על בחינת הטכנולוגיות הקיימות (Technology Push). התוצר של מיפוי דרכים טכנולוגי הוא חזון של הכיוון שאליו החברה והתעשייה הולכים, ורשימה של טכנולוגיות שהחברה צריכה לפתח כדי להגיע לשם. בנוסף המיפוי מספק מסלול שבו החברה צריכה ללכת כדי להגשים את החזון.