בשנת 1621 החל בקריירה הפוליטית שלו. הוא החל לכתוב בגיל 40. יצירותיו כוללות שירי-תוכחה ומוסר-השכל למרות שניכר בהם כי השקפת עולמו הייתה צרה וקודרת. שיריו היו פופולריים עד סוף המאה ה-19 והייתה להם חשיבות היסטורית. בשל כישרונו הספרותי, כונה בפי העם "האב קאטס". הספרים שלו כללו איורים של אדריאן ואן דה ונה.
מהומה בקניון
האב קטס
באה בטוב
"עינב גלילי באה בטוב" הייתה תוכנית ראיונות קומית בהנחייתה של עינב גלילי, ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי "רשת", החל ממאי 2008.
בתוכנית, לצד ראיונות מיוחדים של גלילי עם אושיות בתחומי האקטואליה והתרבות בישראל, מוגשות פינות קומיות וסאטיריות על ידי צוות קומיקאים, ומונולוג קומי שמגישה גלילי עצמה בפתיחת התוכנית. בתוכניות הראשונות של "באה בטוב", אירחה גלילי בין השאר את מודי בר און, מירי רגב, עפר שכטר, צביקה יחזקאלי ויהודית רביץ.
שמואל ברקאי
מריה קירילנקו
מריה יורייבנה קירילנקו (רוסית: Мари́я Ю́рьевна Кириле́нко; נולדה ב-25 בינואר 1987) היא טניסאית עבר מרוסיה.
קירילנקו זכתה ב-8 תוארי יחידות (5 WTA ו-3 ITF) וב-9 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-WTA).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קירילנקו במדליית ארד בטורניר לזוגות נשים ביחד עם נדיה פטרובה לאחר ניצחון ב-3 מערכות על ליזה ריימונד ולייזל הובר מארצות הברית. בשלב חצי הגמר הן הפסידו לאחיות סרינה וונוס ויליאמס בשתי מערכות, שזכו לאחר מכן במדליית הזהב. בטורניר ליחידות נשים, היא הפסידה בחצי הגמר למריה שראפובה בת ארצה בשתי מערכות, ובמשחק על מדליית הארד היא הפסידה לוויקטוריה אזרנקה מבלארוס בשתי מערכות.
איליה זדאנביץ'
איליה מיכאילוביץ' זדאנביץ' (ברוסית: Илья Михайлович Зданевич; 21 באפריל 1894 - 25 בדצמבר 1975) היה סופר ואמן רוסי גאורגי צרפתי, שהיה מחובר עם זרם האמנותי האוונגרדי, דאדא.
איליה נולד בטביליסי גאורגיה לאביו שהיה מורה צרפתי ולאימו שהייתה פסנתרנית גאורגית. בשנת 1913 גילו איליה ואחיו קיריל זדאנביץ, מנהיגי האוונגרד הטרנסקווקזי וחלוצי האומנות, את גדול ציירי גאורגיה, ניקו פירוסמני. בשנת 1919 הוא אימץ את הפסבדונים איליאזד. פוסטר שפרסם איליה יחד עם טריסטן צארה בשנת 1923, הערב של הלב המזוקן (Soirée du coeur à barbe), נודע כדוגמה לאוונגרד רוסי טיפוגרפי ואוונגרד בעיצוב הגרפי.
איליה נפטר בשנת 1975 בפריז.
איליאזד
גשר לוד
גשר לוד (נקרא גם גשר ביברס או גשר ג'ינדאס, ערבית: جسر جنداس) הוא גשר עתיק, השוכן ביציאה הצפונית מהעיר לוד, בין כביש 40 למסילת הרכבת המובילה אל העיר מצפון. הגשר נקרא על-שמו של ביברס שהיה הסולטאן הממלוכי של מצרים וסוריה בין השנים 1260–1277, ואשר שבר את שלטון ממלכת ירושלים הצלבנית בארץ ישראל. הגשר הוקם בשנת 1273 על דרך הדואר הממלוכית הראשית, שעברה בנתיב דרך הים ממצרים (מרכז השלטון הממלוכי) לסוריה. באמצעות דרך זו הם קיימו רשת יעילה ביותר לקשר פנים מהיר בין חלקי האימפריה. במקום זה עברה גם הדרך ללוד ורמלה – ערים חשובות בתקופה ההיא.
תיאור הגשר.
אורך הגשר הוא 30 מטר, ויש לו חיזוקים משני צדדיו – מכאן עמידותו. הגשר בנוי על קמרונות גדולים, מחודדים, המפצלים את זרם המים של נחל איילון, אשר בחורף עלול להיות חזק במיוחד. נחל איילון (בשמו הערבי "ואדי מוצררה") הוא אחד היובלים החשובים של נחל הירקון. ייתכן כי אבני הגשר נלקחו מכנסיית סנט ג'ורג' שבלוד, על כך מעיד הדמיון בין תווי הסתתים שעל אבני הגשר – ואבני הכנסייה. את שני עברי קשתות הגשר מעטרים שני זוגות של בעלי חיים: אריות (שדומים מאוד לאריות המופיעים בשער האריות בירושלים) וחולדות או עכברים, כשביניהם כתובת בערבית. הכתובת נמצאת בתוך טאבולה אנסטה – טבלת אוזניים המשמשת כמסגרת מרובעת מסביב לכתובת או לעיטור (באבן, פסיפס וכיוצא בזה). משני צדיה – משולשים דמויי אוזניים.
בכתובת כתוב:
שמו הנוסף של הגשר הוא גשר ג'ינדאס על שם כפר ערבי בשם זה ששכן במקום עד אמצע המאה ה-19, במקומו של היישוב הנוכחי גנתון. יש חוקרים הטוענים כי הוא הוקם כבר בתקופה הצלבנית (כעדות לכך מציינים את הצלבים בצדו של הגשר), וכן שביברס "זייף" את הכתובת וניכס לעצמו גשר שלא הוא בנה, ואולם – רוב החוקרים שוללים טענה זו.
מעברתא דלוד.
יש המזהים את מקום הגשר עם "מעבר לוד", (בארמית: מעברתא דלוד), המוזכר בתלמוד הירושלמי כמקום בו שרף אפוסטומוס את התורה. המשנה, במסכת תענית, מונה את האירוע כאחד מחמש הסיבות לקביעת צום שבעה עשר בתמוז. התלמוד הירושלמי שואל: "איכן שרפה? רבי אחא אמר: במעברתא דלוד, ורבנן אמרי: ב"מעברתא דטרלוסה". (מסכת תענית פרק ד', הלכה ה').
בעבר עברו במקום גם דרכים מהתקופה הרומאית מקיסריה, אנטיפטרוס ומיפו.
מבנים נוספים.
ביברס הקים ברחבי ארץ ישראל גם מצודות כדוגמת מבצר נמרוד, וכן גשרים נוספים, ביניהם מיוחסים לו:
יתומי הסערה (קומיקס)
יתומי הסערה היה סדרת קומיקס ישראלית שנוצרה על ידי המאייר רון זיסנבך. הקומיקס התפרסם בין השנים 2000–2001 על בסיס שבועי במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". הקומיקס עסק בהרפתקאותיהם של ארבעה חברים תושבי פתח תקווה אשר נאלצים לעבור לתל אביב בעקבות רעידת אדמה קטלנית בשנת 1983 שבמהלכה איבדו את משפחותיהם.
טיפול הממוקד בלקוח
ג'ייסון ויליאמס
פנדלים
אלפונס גץ
אלפונס גץ (בצרפתית: Alphonse Goetz; ) היה שחמטאי צרפתי.
גץ, יליד שטרסבורג, היה מפליטי מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחר סיפוח אלזס-לורן לאימפריה הגרמנית.
גץ ניצח בתחרות פריז בשנת 1890, בהקדימו את ז'אן טאובנהאוס וסטניסלאוס סיטנפלד. גץ חזר וניצח באותה תחרות בשנת 1892; בתחרות זו הקדים את דוד ינובסקי. בשנת 1896 הגיע למקום השני, לאחר דוד ינובסקי. גץ היה אלוף צרפת לשחמט, בלתי רשמי, לאחר שניצח את תחרות ליון בשנת 1914.
גץ פרסם מספר מאמרים וספרים בנושאי שחמט:
אל תתעסקו עם הזוהן
אל תתעסקו עם הזוהן (באנגלית: You Don't Mess with the Zohan) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2008 בכיכובו של אדם סנדלר. במאי הסרט הוא דניס דוגן והתסריט נכתב על ידי סנדלר, ג'אד אפאטו ורוברט סמייגל. הסרט הופק על ידי חברת ההפקה של סנדלר האפי מדיסון, והופץ על ידי סרטי קולומביה. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 ביוני 2008, ובישראל ב-19 ביוני 2008.
הסרט מספר את סיפורו של זוהן דביר, חייל ביחידת קומנדו בצה"ל, המביים את מותו על מנת להגשים את חלומו - להפוך למעצב שיער בניו יורק. בנוסף להיותו פרודיה על דמות הלוחם הישראלי, הסרט כולל מסרים פוליטיים הנוגעים לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
עלילה.
זוהן דביר הוא לוחם עז נפש בשירות קבע ביחידת קומנדו בצה"ל, שבפתיחת הסרט נראה מבלה בחופשה על חוף ים בתל אביב. זוהן מבלה עם ידיד וכמה נשים במשחק כדורשק מסוג "האקי סאק" (כדור משחק זעיר עשוי מבד וממולא בזרעונים, שהמשחק בו מוצג בסרט כעיסוק מזרח תיכוני טיפוסי), וכן בצליית דגים ובאכילת חומוס, תוך שהוא עירום לחלוטין ורוקד תוך כדי לצלילי מוזיקת דיסקו. בעודו רוקד וצולה נשמע קולו של מסוק באוויר. זוהן נלקח מחופשתו, חרף מחאותיו, ומוחזר ליחידתו.
במהלך תדריך המועבר לזוהן בבסיס צה"ל סודי, מסתבר לו כי טרוריסט פלסטיני אכזר, המכונה "הפנטום", נמצא בביירות ויש אפשרות לחסלו מאחר שמיקומו ידוע. זוהן מביע את פליאתו, שכן לפני שלושה חודשים כבר לכד את הפנטום, אך מוסבר לו כי הלה הוחלף במסגרת עסקת חילופי שבויים. זוהן נאלץ לצאת לפעולה, בשל שכנועים מניפולטיביים של מפקדיו.
באותו ערב יושב זוהן בחדרו, וחולם על רצונו האמיתי - להיות מעצב שיער. הוא מביט בקטלוג של המעצב פול מיצ'ל משנות ה-80 של המאה ה-20, הכולל דוגמאות לעיצוב שיער מנופח האופייני לתקופה. בארוחת ערב עם אמו (דינה דורון) ואביו (שלי ברמן), מעלה זוהן את רצונו להשתחרר מצה"ל ולהגיע לניו יורק לממש את חלומו. תחילה תומכת אמו בנסיעה, ואף מציעה לו להצטרף לעסק לשיווק מוצרי אלקטרוניקה של דודם, אך משמתברר כי הוא רוצה להיות מעצב שיער, מתייחסים אמו ואביו לחלום בזלזול וצוחקים עליו.
זוהן מגיע לביירות על מנת לחסל את הפנטום. הוא מתגבר בקלות על שומריו של "הפנטום" ורודף אחריו. "הפנטום" (ג'ון טורטורו) מתעמת עמו בלב ים, במשחק מטקות בו רימון יד משמש ככדור. הרימון מתפוצץ בין שניהם, אולם רק הפנטום מגיח אל פני המים. זוהן מנצל את הזדמנות זו כדי לביים את מותו. הוא מתגנב לטיסה לניו יורק בכלוב שבו מוחזקים גם שני כלבים בשמות "סקראפי" ו"קוקו". בדרך הוא מספר את עצמו על פי דוגמה שראה בקטלוג הישן, ומאמץ לעצמו זהות חדשה - מעצב השיער "סקראפי קוקו".