מבחינת מבנהו של הספר הוא מחולק לחמישה חלקים, הבנויים בצורה מיוחדת במינה – שני מעגלים, זה בתוך זה, מסביב לציר מרכזי. החלק הראשון של הספר המושלם על ידי החלק החמישי, מהווה את המעגל החיצוני, ואת המעגל הפנימי מהווים החלק השני של הספר המושלם על ידי החלק הרביעי. מהחלק השלישי של הספר משתרגים חוטים לחלקים שלפניו ושלאחריו. סיפור העלילה, הקורות את זבארה ועינן, עוטף את כל חלקי היצירה ועולה בכל חלק מחדש. הנושאים המועלים בחלק הראשון והשני של הספר באים לידי השלמה בחלקו החמישי והרביעי.
מבנה זה, של שני חצאי מעגלים המשלימים זה את זה, ניתן לראות כבר בחלק הראשון ובחלק האחרון של הספר. שני חלקים אלה מוקדשים לנדיב רב ששת בנבנשת. בחלק הראשון מתואר הנדיב באמצעות שיר ארוך, ובחלק החמישי שהוא סיומו של הספר הוא שוב הקדשה ארוכה לרב ששת. שתי הקדשות אלו משלימות זו את זו הן בתוכנן והן בצורתן הספרותית, ויוצרות את המעגל החיצוני של "ספר שעשועים".
המבנה של שני חצאי מעגלים המשלימים זה את זה ניכר עוד יותר בחלקו השני ובחלקו הרביעי של הספר. החלק השני, שבו מתרחשת העלילה בבית זבארה, הוא פשוט מבחינת מבנהו, ועיקרו-הצגת הגיבורים ותיאור מאמציו של עינן למשוך את זבארה לעירו. לעומת זאת, חלקו הרביעי של הספר ארוך ומורכב מבחינת מבנהו וצורתו. מתברר כי כל הנושאים המועלים בחלקו השני של הספר, אם ברמיזה ואם בקצרה, נשזרים מחדש וביתר אריכות בחלקו הרביעי, ולא פעם באופן שונה ומפתיע..
ספר שעשועים כרומן.
ספר שעשועים שייך לסוג ספרותי שלא היה מצוי בלשון העברית לפני זבארה, אפשר לכנותו בשם רומן. זה מונח שהופיע בצרפת זמן קצר בלבד לפני דורו של זבארה. בניגוד לרוב אוספי המקאמות הערביים והעבריים, יש לספר שעשועים עלילה עיקרית רצופה הנמשכת מראשית הספר עד לסופו. שתי נפשות פועלות בקביעות בעלילה הזאת: אחת מהן המחבר, והאחרת היא דמותו של עינן הנטש. היצירה אינה מכוונת להטיף מוסר, ולא כל שכן לשמש דוגמה.
חוכמת הרפואה.
אבן זבארה היה רופא, והוא משלב בספרו בין הסיפורים, השירים והפתגמים ידע רב מהרפואה של ימי הביניים, למשל:
מהמידע הזה יכולים לראות שרובו נמצא בספרו של ר' גרשון בר שלמה מקשטלוניא "ספר שער השמיים", ויש לראות את זה מההערות הנמצאות בתוך הספר. יכולים לראות גם שאבן זבארה דן בעניין השיניים כשעינן שואל אותו למה שיני הילדים נופלות ואז מתחיל אבן זבארה להסביר והוא גם מסביר למה השיניים נופלות בעת זקנה.
בספר שעשועים, ניתן לראות שאבן זבארה היה בקי גם כן בחוכמת הכוכבים, חוכמת העבור, חוכמת השעור, הנגון, ההגיון, ועוד כמה, אבל הוא לא הרחיב את הדיבור על חוכמות אלו אלא הרחיב בחוכמת הרפואה, הטבע.
מטרות ספר שעשועים.
כתוצאה מחווייתו של יוסף אבן זבארה עם עינן כתב את הספר, ולספר ישנן שלוש מטרות מרכזיות:
א. מטרה ראשונה ומרכזית של הספר היא, להשיב לעינן כגמול על מה שעולל ליוסף אבן זבארה, ולכן הוא מצויר באור כה שלילי, לעומת יוסף החכם והבקי.
ב. מטרה שנייה היא לשעשע ולבדר, ולכן שזורים בו סיפורים, אנקדוטות ופתגמים.
ג. המטרה השלישית של הספר היא ללמד, ולכן נמצאים בספר שעשועים כברוב ספרי ימי הביניים היהודיים, הנוצריים והערביים, וגם דיונים במדעים שונים.
דוידזון ישראל בספר שעשועים גם כן מתייחס למטרות הספר, הוא אומר שתכליתו העיקרית של הספר היא כשמו, לשעשע את הקורא ולשם כך הוא מפנה מקום הגון לסיפור-העם שהוא השעשוע הרגיל בימי הביניים. הוא מזכיר לנו שהספר לא מתכוון רק לשעשע אלא גם להורות.
השפעות.
בנוסף השפעת השירה הערבית ניכרת בשימושי הלשון והמבטאים, וגם במספר רב של פתגמים ומשלים שכלל ביצירה מגוון של נושאים על אהבה ושנאה, גבר ואישה, שמחה ויגון, חכמה וסכלות, טוב-לב ורע-לב, ייסורים והנאה, חריצות ועצלות ועוד. עוד כולל הספר מספר רב של משלים והן 190 פתגמים שמקורם הודי.
יש הטוענים שספר שעשועים הוא עיבוד לאגדת שלמה מרקולפוס, ונקודת הדמיון בין ספר שעשועים לבין האגדה היא שבשניהם יש פתגמים עממיים, ושמרקולפוס מתואר כמו עינן מבחינת המראה. ההבדל מתבטא בכך שההתייחסות לתוכן היא שונה, כאשר בספר שעשועים אין זכר לדת, והשאלות בספר שעשועים אינן קשורות לדת בכלל לעומת זה באגדה כשהשאלות והתשובות כמעט כולן דתיות.
כאשר קוראים את הספר חיבור יפה מהישועה ואת ספר שעשועים מזדקרים מיד לעין שני סיפורים מקבילים, והם סיפור האישה שלא עמדה במבחן וסיפור השועל והכרם. עיון נוסף מראה כי הספר חיבור יפה מהישועה היווה אחד המקורות של ספר שעשועים וממנו נשאבו לא רק סיפורים אלה, אלא גם מוטיבים, דרשות תלמודיות ואמצעים אומנותיים.
נושא הנשים הוא נושא חשוב הן בספר חיבור יפה מהישועה והן בספר שעשועים. בשני הספרים מוקדש לנושא הנשים פרק שלם בעל מבנה אומנותי, סביר להניח כי בנושא הנשים הושפע זבארה גם מחיבור יפה מהישועה. קרוב לוודאי שמחבר ספר שעשועים הושפע גם כן, מספרות האדב הערבית, שברוב ספריה מוקדש פרק מיוחד לנשים הטובות והרעות.
נראה שספר שעשועים הושפע מחיבור יפה מהישועה לא רק ברעיונות, סיפורים, מוטיבים ודרשות, אלא במידה מסוימת גם באמצעים אומנותיים. אמצעי אומנותי אחד שנלקח כנראה גם מהספר חיבור יפה מהישועה, הוא נתינת מסגרת אוטוביוגרפית לספר, הרי המסגרת האוטוביוגרפית של ספר שעשועים משוכללת במידה רבה מזו של הספר חיבור יפה מהישועה.
אמצעי אחר שנלקח, אולי, מהספר חיבור יפה מהישועה הוא תיאור מסע משותף. ישנה גם השפעה בחלוקת הספר ליחידות גדולות, המוקדשים לנושאים מסוימים, כמו נושא הנשים.
לכל הנאמר ראוי להוסיף,כי בחיבור יפה מהישועה ובספר שעשועים יש חומר סיפורי המצוי גם בספרים החיצוניים, כמו סיפור יהודית וסיפור האם ושבעת בניה בחיבור יפה מהישועה, וסיפור טוביה בספר שעשועים.
למרות שספר שעשועים הוא אחד הספרים החשובים, המרתקים והמעניינים בספרות העברית של ימי הביניים, לא היה לו מזל רב. רק שני סופרים יהודים בני זמנו של המחבר מזכירים אותו: יהודה אלחריזי בן ארצו של זבארה, ואברהם בדרשי מפרובאנס, שחי באמצע המאה הי"ג.
יהודה אלחריזי מזכיר את יוסף אבן זבארה במחברת ה-18 בספר תחכמוני לאחר המשוררים הגדולים כיהודה הלוי ומשה אבן עזרא.
מהדורות הספר.
הספר זכה למספר מהדורות:
המהדורה הראשונה היא של רבי יצחק עקריש, שפורסמה בשנת 1577 בקושטא. כאשר פורסמו מספר ספרים ואחד מהם היה ספר שעשועים. יש לציין שבמהדורה עצמה לא הייתה שנת דפוס ולא נאמר בה מי הוא המוציא לאור.
בשנת 1865 נדפס ספר שעשועים על פי כ"י מאוסף הברון גינצבורג, ובשנה שאחריה הוסיף עליו שניאור זק"ש פתיחה לספרו של אבן זבארה ולשני ספרים אחרים שיצאו באותו כרך.
מהדורת דוידזון משנת 1925 בנויה על שתי המהדורות הקודמות כאחד, וישנו עוד חידוש במהדורה הנוכחית שהספר חולק לפרקים, ולכל פרק ישנו שם.
יהודית דישון פרסמה בשנת 2018 מהדורה מדעית של ספר שעשועים, בחלוקה שונה מזו של דוידסון, וצרפה לה ניתוחים, פרשנות ומקורות והשלמות מכתבי יד נוספים.
אל-חרירי
אבו מוחמד אל-קאסם בן עלי בן מוחמד בן עות'מאן אל-חרירי אל-בסירי אלחראמי (בערבית: ابو محمد القاسم بن علي بن محمد بن عثمان الحريري البصيري الحرامي), הידוע בשם אל-חרירי (נולד בשנת 1054 בעיירה משאן ליד בצרה בדרום עיראק ומת בשנת 1122) היה משורר ערבי ונודע בעקבות ספרו "מקאמות אל-חרירי". ספר זה נחשב לספר המפורסם ביותר בתולדות המקאמה הערבית.
קורות חייו.
אל-חרירי היה משבט "בני חראם". הכינוי אל-חרירי ניתן לו בנערותו בעקבות עיסוקו במכירת משי (משמעות הכינוי בערבית "מי שעוסק במשי"). בנערותו התגורר אל-חרירי בבצרה, למד את החדית' והתמחה בלשון ובספרות הערבית הקלאסית. אלחרירי הצטיין בלימודיו והתפרסם בחכמתו.
אל-חרירי כתב שני ספרי הנחיה לכותבים בנוסף לספר המקאמות שהפכו אותו לאחד המפורסמים והבולטים בתקופתו.
אל-חרירי כתב יצירות שכבשו תוך תקופה קצרה את הטעם הספרותי של התקופה. במקאמות שלו אל-חרירי מיקד והדגיש את הלשון העשירה ברטוריקה.
מסופר כי אל-חרירי כתב בתחילה ארבעים ושמונה מקאמות, אותן כינה בשם "אלחראמיה". הוא נשא אותן איתו מבצרה לבגדאד והקריא אותן בפני אנשים. קבוצה מסופרי בגדאד לא האמינו שאלה מעשי ידיו ואמרו שלא הוא כתב אותם אלא מרוקאי מלומד שמת בבצרה, ועבודתו הגיעה לאל-חרירי, אשר ניכס אותה לעצמו.
הווזיר קרא לאל-חרירי ושאל אותו על מעשיו; הוא ענה שהוא כותב. הווזיר הציע לו לכתוב לפניו; הוא לקח דף וקסת וישב לבדו זמן רב אבל לא קיבל השראה ולא הצליח לכתוב שום דבר, אז התבייש וקם. כשלא הצליח לכתוב את המכתב הוא כתב שני בתי שבח. אומרים שהם היו מוקדשים למשורר אבן ח'קיתא אלחרימי אלבגדאדי. כשחזר הביתה כתב עוד עשר מקאמות בהן הוא מתנצל על מה שקרה אצל הווזיר. לקח לאל-חרירי זמן עד ששכנע את האנשים שהוא שכתב ולא אדם אחר.
ספר המקאמות.
ספר המקאמות הידוע נכתב על ידי אל-חרירי לא בבת אחת אלא במשך תשע שנים רצופות (החל משנת 1095 וסיימו בשנת 1104), והוא נקרא "מקאמות אל-חרירי", אל-חרירי ערך את הספר בעצמו, וסידר את המקאמות לפי תבניות מסוימות ששיוו לספר אופי אחיד. הספר מוקדש לשליט אנו שרואן שביקש מאל-חרירי לחבר אותו והקדשה זו באה להעניק לו כבוד.
אל-חרירי פתח את הספר בלשון תחינה וכניעות לפני אללה, הוא אף פונה למוחמד הנביא לתווך בינו לבין האל להבטחת קיום משאלותיו, בהתחלת הספר פותח את ההקדמה בחובת האדם לשבח את האל, ומודה לו על זה שנתן לו את הכישרון לחבר ולכתוב.
ספר זה נחשב לספר הידוע ביותר בתולדות המקאמה הערבית, בו הגיעה הפרוזה לשיא התפתחותה, ובזכות ספר זה נתקבלה המקאמה כז'אנר עצמאי בספרות.