אף פעולה חוקתית לא ננקטה כנגד הרוצחים במשך ארבעת העשורים שלאחר מכן. מספר סרטים שצולמו ביקשו להמחיש את האירועים של קיץ זה. בשנת 1974 שודר ברשת השידור CBS הסרט "מתקפה כנגד הטרור – ה-FBI נגד הקו קלוקס קלאן" בהשתתפות וויין רוג'רס ונד ביטי. בשנת 1988 יצא הסרט "מיסיסיפי בוערת" עם וילם דפו וג'ין הקמן ובשנת 1990 הסרט "רצח במיסיסיפי" בכיכובם של טום הולסה, בלייר אנדרווד וג'וש צ'ארלס. תיאורם החיובי של סוכני ה-FBI בשני הסרטים הראשונים עורר את זעמם של פעילי זכויות האזרח שהאמינו שה-FBI קיבלו קרדיט נרחב מדי בפתירת התעלומה ומעט מאוד דובר על ההתעלמות שלהם במהלך השנים מהפרות זכויות האזרח באזור.
העיתונאי ג'רי מיטשל, כתב על האירוע במשך שנים רבות. מיטשל היה מוכר עוד קודם לכן בשל עזרתו בהרשעתם של רוצחי פעילי זכויות האזרח וביניהם רצח מדגר אוורס, רצח וורמון דאמר ופיצוץ כנסיית בירמינגהם. בנוגע למקרה זה, חשף מיטשל עובדות שאוששו על ידי עדים תוך שהוא תובע מהמדינה ליזום פעולה בשל הגילויים החדשים. פעילות זו ביצע יחד עם בארי בראדפורד, מורה בבית הספר באילינוי ושלושה מתלמידיו. יחד הם הפיקו סרט דוקומנטרי בו הציגו את העדויות החדשות והסיבות אשר בגינן יש לפתוח את התיק. כמו כן הם הצליחו להשיג ריאיון עם אדגר ריי קיילן שעזר לשכנע את המדינה לפתוח מחדש את תיק החקירה. בעזרתם של בראדפורד ותלמידיו, הצליח מיטשל לזהות את דמותו של "מר X", המודיע המסתורי שעזר ל-FBI לאתר את גופות הצעירים, ולהסגיר את חברי הקלאן ב-1964.
חקירתם של מיטשל והאחרים עזרה ליצור לחץ של הקונגרס של ארצות הברית, וללכוד את תשומת הלב של התקשורת האמריקנית. בשנת 2004, 40 שנה לאחר הרצח, יצאה קבוצת אזרחים מפילדלפיה, מיסיסיפי בקריאה לצדק. יותר מ-1500 איש, הכוללים את מנהיגי זכויות האזרח וכן מושל מיסיסיפי האלי בארבור יצאו בקריאה לחידוש החקירה בנושא.
שנת 2005 – המשפט, פסק הדין והערעור.
ב-6 בינואר 2005, העמיד חבר המושבעים של מחוז נשובה לדין את אדגר רי קיילן בשלושה סעיפים של רצח. כאשר היועץ המשפטי לממשלה המליץ על העמדה לדין, הייתה זו, למעשה, הפעם הראשונה בו תבעה המדינה את התוקפים. ב-21 ביוני הורשע קיילן כאיש אשר תכנן וניהל את רציחתם של פעילי זכויות האזרח. קיילן, קשיש כבן 80 נידון ל-60 שנות מאסר. קיילן ערער בטענה ששום חבר המושבעים לא היה מרשיע אותו, בזמנו, על פי הראיות החדשות. בית המשפט העליון של מיסיסיפי דחה את ערעורו של קיילן בשנת 2007 והותיר את פסק הדין על כנו. קיילן מת ב-12 בינואר 2018 בגיל 92, בבית כלא במדינת מיסיסיפי.
מגדל השעון
מגדל שעון הוא מגדל שבו קבוע שעון.
מירקולין
מירקולין (באנגלית: Miraculin), הוא גליקופרוטאין המופק מפרי צמח ה-"Synsepalum dulcificum" (פרי הפלא) ממשפחת הספוטיים הנמנית בסדרת האברשאים. המירקולין משמש כתחליף סוכר, אף על פי שטעמו של המירקולין אינו מתוק בעצמו. כשבלוטות הטעם נחשפות למירקולין מאכלים חמוצים יחוו כמתוקים. השפעה זו נמשכת כ-15 עד 30 דקות, עד שהחומר נשטף על ידי הפרשת הרוק בחלל הפה. טעמים מרים לא יושפעו מהחומר.
הפרי שימש את האוכלוסייה המקומית במערב אפריקה לשיפור טעמם של מאכלים חמוצים. הראשון שהצליח לבודד את החומר הפעיל מהפרי היה פרופסור קנזו קוריהארה (Kenzo Kurihara 栗原 堅三). הוא העניק לחומר את שמו הנגזר מן המילה האנגלית Miracle, שמשמעותה "פלא", כשפרסם את תגליותיו בכתב העת Science בשנת 1968.
מנגנון הפעולה המפורט של המירקולין עדיין אינו ברור, אך חוקרים משערים שהחומר נקשר אל קולטני הטעם המתוק על הלשון ומשנה המבנה המרחבי שלהם. כתוצאה משינוי זה קולטני הטעם המתוק מופעלים על ידי חומרים חומציים - חומרים אשר נחווים כחמוצים על פי רוב. ייתכן שמירקולין גם מדכא את הקולטנים של הטעם החמוץ.
משך ההשפעה ועוצמת המתיקות שיעורר המירקולין תלויה בגורמים שונים כגון ריכוז המירקולין, משך המגע שלו עם הלשון ומידת החומציות. נמצא שהמתיקות המקסימלית שמעורר מירקולין היא שוות ערך למתיקות של תמיסת סוכרוז בריכוז 17%.
מירקולין, כמו גליקופרוטאינים אחרים, רגיש לחום. אם יחומם מעבר ל-100°C תאבד תכונתו כמשנה טעמים. בטמפרטורת החדר, פעולת המירקולין תושבת בתנאי pH נמוכים מ-3 או גבוהים מ-12.
מבנה.
מירקולין רוצף לראשונה ב-1989 ונמצא כי הוא גליקופרוטאין המורכב מ-191 חומצות אמינו ומספר שרשראות של פחמימות.
מירקולין הוא טטרמר (98.4 kDa), המורכב מ-4 מונומרים המקבוצים בדימר. בכל דימר 2 מונומרים מחוברים באמצעות קשר דיסולפידי.
המשקל המולקולרי של הגליקופרוטאין הוא 24.6 kDa מהם 3.4 kDa (13.9% מהמשקל) סוכר המורכב מגלוקוזאמין (31%), מנוז (30%), פוקוז (22%), קסילוז (10%) וגלקטוז (7%).
צורתו הדימרית של המירקולין נקבעה על פי שיטת עקיפה של קרני רנטגן ברזולוציה של 2.90 Å.
יחיא קרח
קרב אנטיאטם
קרב אנטיאטם (באנגלית: Battle of Antietam) אשר ידוע בדרום גם בשם קרב שרפסבורג, היה עימות מכריע במלחמת האזרחים האמריקאית, אשר מנע את כיבוש העיר וושינגטון בידי צבא הקונפדרציה ב-17 בספטמבר 1862. בתחילת חודש ספטמבר 1862 חצתה ארמיית צפון וירג'יניה בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט לי את נהר הפוטומק אל תוך מרילנד שהייתה בשטח האיחוד, בעוד ארמיית הפוטומק בראשות מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן ניהלה אחריהם מרדף. שני הצבאות נפגשו ליד העיר שרפסבורג, ובקרב שהתנהל הצליח מקללן לבלום את התקדמותו של לי. אף על פי שנהנה מיתרון מספרי, לא הצליח מקללן לחסל את צבאו של לי, אשר הצליח לסגת בחזרה לוירג'יניה. מבחינה אסטרטגית היה זה ניצחון של האיחוד מאחר שהוסר האיום על הבירה; מבחינה טקטית לא הצליח מקללן להכריע את לי. היה זה היום העקוב מדם בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית: כ-23,000 חיילים נפגעו בשני הצדדים.
חמישה ימים לאחר הקרב, ניצל אברהם לינקולן את הניצחון והכריז על שחרורם של כל העבדים במדינות המורדות, החל מה-1 בינואר 1863. בעשותו צעד זה, גרם לינקולן לדעת הקהל מחוץ לאמריקה להיות בעד האיחוד, ולמנוע כל אפשרות של הכרה רשמית מצד בריטניה במדינות הקונפדרציה (מאחר שהעבדות הייתה אסורה בממלכה המאוחדת).
רקע לקרב - המערכה על ריצ'מונד ופלישתו של לי למרילנד.
שנת 1862 נפתחה עם ציפיות גבוהות בוושינגטון. הממשלה הפדרלית קיוותה לכבוש את בירת הקונפדרציה ריצ'מונד שבמדינת וירג'יניה ולסיים את המלחמה. ארמיית הפוטומק בראשותו של מייג'ור גנרל מקללן נכנסה לחצי האי של וירג'יניה באביב 1862, והגיעה עד למרחק של 6 ק"מ מהבירה ריצ'מונד. אולם במערכת שבעת הימים הצליחה ארמיית צפון וירג'יניה של מייג'ור גנרל רוברט לי להביס את הכוחות הפדרליים, ולהסיר את האיום מעל ריצ'מונד. מקללן ניסה לחבור אל ארמיית וירג'יניה בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון פופ, אך לי מנע זאת והביס את פופ בקרב בול ראן השני, תוך יצירת איום על הבירה וושינגטון.
על אף הניצחונות בווירג'יניה, ספג צבאו של לי אבדות קשות וסבל ממחסור במזון וביגוד. לי ידע כי זהו רק עניין של זמן עד שהאיחוד יתארגן מחדש וינסה לכבוש את ריצ'מונד פעם נוספת. תוכניתו של לי הייתה להתקדם צפונית מהבירה הפדרלית לתוך מרילנד, לאיים על וושינגטון ובולטימור, ובכך להכריח מספר רב של חיילים להגן על ערים אלו ולמנוע אפשרות של פלישה לבירת הדרום.
לאחר שחצה את נהר הפוטומק, הגיע לי לעיר פרדריק ב-7 בספטמבר. כשהגיעו הידיעות על פלישתו של לי למרילנד, הורתה מחלקת המלחמה בוושינגטון על מקללן לפתוח במרדף אחר לי. לי הגיע לשרפסבורג ב-15 בספטמבר ופרס את חייליו בעמדות הגנה מערבית מנהר אנטיאטם, כאשר מאוחר יותר באותו יום מקללן הגיע עם מרבית צבאו מזרחית לנהר. על אף שצבאו נהנה מיתרון מספרי גדול העדיף מקללן לחכות לשארית חייליו ולדחות את המתקפה.
הכוחות הלוחמים.
היחידה העצמאית הגדולה ביותר במלחמת האזרחים הייתה הארמייה. כל ארמייה הורכבה משניים עד ארבעה קורפוסים, כל קורפוס הורכב משתיים עד ארבע דיוויזיות, כל דיוויזיה הורכבה משתיים עד ארבע חטיבות, שבכל חטיבה בין שניים לארבעה רגימנטים. כל רגימנט הכיל כ-1,000 חיילים וקצינים המחולקים ל-10 פלוגות.
הקונפדרציה.
בחודש יולי 1862 מנתה ארמיית צפון וירג'יניה של לי כ-50,000 חיילים, אך עד קרב אנטיאטם ירד מספר החיילים הכשירים לכ-35,000, זאת בעקבות אבדות בקרב ומחלות. צבאו הורכב משני קורפוסים, הראשון בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'יימס לונגסטריט, והשני בפיקודו של מייג'ור גנרל תומאס ג'ונתן ג'קסון.
האיחוד.
כדי להגן על וושינגטון מפני פלישתו של לי, אוחדו ארמיית הפוטומק וארמיית וירג'יניה של מייג'ור גנרל ג'ון פופ, תחת פיקודו של גנרל מקללן. לרשותו של מקללן עמדו פי שניים יותר חיילים מאשר ללי, בין 70,000 ל-75,000 ביום הקרב. ארמיית הפוטומק המוגברת נחלקה לשישה קורפוסים:
הקרב.
מתקפת הבוקר (9:30-5:30).