בעוד שמערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה הייתה המבחן הצבאי הראשון של אוסטרליה כמדינה חדשה, היה קרב שביל קוקודה הפעם הראשונה בה הייתה המדינה תחת איום ישיר. אף על פי שלאחר מכן התברר שפלישה לאוסטרליה לא הייתה אפשרית ואפילו לא הייתה בתכנון היפני, באותו זמן שררה באוסטרליה התחושה שהדבר אפשרי, והביאה לכך שרבים ראו בקרב שביל קוקודה את הקרב שהציל את אוסטרליה. כתוצאה מכך נטבע הקרב בזיכרון האוסטרלי, ובעיקר פעילותה של החטיבה ה-39 בקרב איסוראבה, בתור "קרב תרמופילאי האוסטרלי."
על אף ניצחון בעלות הברית בקרב, סבל המאמץ המלחמתי מקשיים וליקויים חמורים. המודיעין האוסטרלי לא הצליח לאמוד נכונה את גודל הכוח היפני, המפות בהן השתמשו היו מיושנות והחיילים לא הכירו את השטח. הפיקוד הבכיר, ובהם מקארתור ובלאמי, לא היו מודעים לתנאי השטח והאקלים הקשים ששררו באזורי הקרבות, ולכן נתנו לעיתים פקודות בלתי אפשריות לביצוע. למרות זאת, הובילה אסטרטגיית בעלות הברית לניצחון, שעלה באבדות רבות.
אלמוג בורשטיין
אלמוג בורשטיין (נולד ב-13 בפברואר 1950) הוא שחמטאי ישראלי, אבי "שיטת בורשטיין" לניהול אולימפיאדת השחמט, כיהן בתפקידים בכירים באיגודי השחמט העולמי, האירופי והישראלי. נושא בארבעה תארים מפיד"ה: שופט בינלאומי, מארגן בינלאומי, מאמן פיד"ה ומרצה פיד"ה. במשך מספר שנים עסק גם בפעילות ציבורית ופוליטית, בין היתר כיו"ר ההסתדרות בהוד השרון, מנכ"ל מפלגת שינוי וסגן ראש עיריית הוד השרון.
ביוגרפיה.
אלמוג בורשטיין נולד לרינה (לבית קלינה) ולמרדכי בורשטיין, בחדרה. הוריו עלו לארץ בשנות השלושים, רינה ממולדובה ומרדכי מרדאוץ, רומניה. בורשטיין הוא בוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב וקורסי ניהול בכירים במכללה למינהל, במרכז לשלטון מקומי בישראל ובמכון וינגייט.
בין השנים 1977–1982 שימש בורשטיין כעוזר מנכ"ל חברת מחשבים, ובין השנים 1982–1984 הוא היה תקציבן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2006–2012 הוא עסק לצד פעילותו השחמטאית, בהוצאה לאור ובשיווק של ספרי לימוד במתמטיקה, שכתב בנו, דודו בורשטיין. הוא גם היה שותף בחברת בוקוואר בע"מ, שפיתחה את הספר האלקטרוני העברי הראשון לצורכי לימוד – קורא"ל (קורא אלקטרוני לימודי) – בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה. בשנים האחרונות הוא משמש גם כמאתר פרויקטים מחוץ לישראל עבור משקיעים ישראלים.
בורשטיין מתגורר ביפו.
קריירה בשחמט.
כמארגן וכשופט.
בין השנים 1972–1976 שימש בורשטיין כמזכיר האיגוד הישראלי לשחמט ומאז ארגן, ניהל ושפט בעשרות תחרויות שחמט לאומיות ובינלאומיות, בישראל ומחוצה לה. גולת הכותרת באותן שנים הייתה כהונתו כסגן יו"ר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת השחמט העולמית שנערכה בחיפה בשנת 1976, שהייתה אולימפיאדת השחמט הראשונה שנוהלה על פי "השיטה השווייצרית". ביוזמתו של בורשטיין שולב אז המחשב (של הטכניון בחיפה) בניהול המשחקים – לראשונה בתולדות השחמט. כמו כן ארגן וניהל את תחרויות השחמט של המכביה בשנים 1977, 1981 ו-1985. בשנת 1985 כיהן כשופט הראשי באליפות העולם לנוער עד גיל 16 שהתקיימה בפתח תקווה; ובשנת 1986 ארגן ושימש כשופט הראשי בתחרות השחמט הבינלאומית שנערכה בירושלים כמחאה על אי הזמנת ישראל לאולימפיאדת השחמט בדובאי. בין השנים 1984 - 1994 ניהל את מועדון השחמט ובית הספר לשחמט של אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1989–1997 כתב וערך מדורי שחמט בעיתונים יומיים (תחילה ב"על המשמר" ואחר כך ב"מעריב").
בשנת 1977 העניק לו פיד"ה את התואר "שופט שחמט בינלאומי", ומינה אותו כחבר בוועדה המשבצת את הנבחרות המתמודדות באולימפיאדות השחמט. עד היום כיהן בורשטיין בוועדה זו באחת-עשרה אולימפיאדות (יותר מכל אדם אחר בעולם). בין השנים 1994–2008 התנהלו אולימפיאדות השחמט לפי "שיטת בורשטיין", שהיא גרסה מתקדמת של השיטה השווייצרית. שיטה זו לוקחת בחשבון, בעת שיבוץ הנבחרות למפגשים בכל סיבוב, את חוזקן של היריבות של כל נבחרת בסיבובים הקודמים. בשנים 1995–1998 כיהן כחבר הוועד המרכזי של פיד"ה. כמו כן שימש כסגן השופט הראשי בשתי אליפויות עולם שהתקיימו בישראל - אליפות העולם לאומות ("מונדיאל השחמט") בבאר שבע בשנת 2005 ואליפות העולם בשחמט בזק בראשון לציון בשנת 2006.
בין השנים 2010–2014 כיהן בורשטיין כנציג ישראל בפיד"ה, חבר הוועד המנהל של האיגוד העולמי, מזכיר הוועדה הטכנית של פיד"ה וגזבר האיגוד האירופי (ECU). החל משנת 2010 ועד היום הוא משמש גם כיו"ר ועדת השחמט של CSIT (ההתאחדות הבינלאומית לספורט לעובדים ולחובבים). באותה שנה שימש גם כשופט הראשי בתחרויות העל, שהתקיימו בערים נאנג'ינג ושנחאי בסין, בהן השתתפו עשרה מטובי השחמטאים בעולם (לרבות אלוף העולם, וישוואנתן אנאנד מהודו, והמדורג מס' 1 בעולם, מגנוס קרלסן מנורווגיה). בין התחרויות הרבות שבהן שימש כשופט הראשי ניתן למנות גם את אליפות אירופה לנבחרות ותיקים שהתקיימה בסלוניקי, יוון, בשנת 2011, התחרות על גביע אירופה למועדונים, שהתקיימה באילת בשנת 2012 והייתה תחרות השחמט החזקה ביותר שנערכה אי פעם בישראל, אליפות העולם לנבחרות ותיקים, שנערכה בווילנה, ליטא, בשנת 2014, אליפות ישראל בשחמט 2014, אליפות אירופה ליחידים שהתקיימה בירושלים בשנת 2015, אליפות ישראל בשחמט 2016 ועוד. בשנים 2012–2013 כיהן כמנכ"ל האיגוד הישראלי לשחמט, ובנובמבר 2013 שימש כסגן השופט הראשי בדו-קרב לאליפות העולם בשחמט 2013, שנערך בצ'נאי, הודו, שבו גבר קרלסן על אנאנד וזכה בתואר אלוף העולם בשחמט.
בשנת 2014 העניק נשיא פיד"ה, קירסן איליומז'ינוב, לבורשטיין "פרס של כבוד" על תרומתו לפיד"ה כשופט בינלאומי במשך קרוב לארבעים שנה. באותה שנה הקים בורשטיין את האקדמיה לשחמט בכפר הירוק. בשנים האחרונות הגביר בורשטיין את פעילותו השחמטאית, הקים מחדש מועדוני שחמט בקריית ים ובבת ים, המשיך לשפוט בתחרויות רבות בישראל ומחוצה לה, ארגן משלחות שחמט של בוגרים ונערים לתחרויות שונות באירופה ועוד.
הישגים כשחמטאי.
בשנות השבעים בורשטיין שיחק במשך מספר עונות בקבוצת "הפועל חדרה" בליגה הלאומית בשחמט (הליגה העליונה בענף זה), השתתף חמש פעמים בתחרויות חצי גמר אליפות ישראל, שבמסגרתן גבר בין השאר על אלופי ישראל לשעבר יוסף פורת ונתן בירנבוים, והגיע לדרגת "מועמד בכיר לאמן" בשחמט. במשחקים סימולטניים רבי משתתפים שנערכו בירושלים נגד רבי אמנים נודעים. הוא סיים בתיקו (בשנת 1996) עם אלוף העולם, גארי קספרוב, וניצח (בשנת 2005) את השחמטאית הטובה בעולם יהודית פולגאר. בשנת 2007 זכה להישגו השחמטאי הגדול ביותר – סגן אלוף העולם בשחמט לחובבים, באליפות שהתקיימה בפרדיאל, רומניה.
פעילות פוליטית ותפקידים ציבוריים.
בשנת 1976 הצטרף בורשטיין למפלגת שינוי בראשותו של אמנון רובינשטיין והיה חבר בה מעל שלושים שנה. בין השנים 1994–1998 שימש כיו"ר הסתדרות העובדים בהוד השרון - נציג שינוי היחידי בתפקיד כזה, בתקופה שבה היא הייתה חלק מתנועת "חיים חדשים בהסתדרות" של חיים רמון. במקביל הוא כיהן גם כחבר בית נבחרי ההסתדרות. הישגו העיקרי באותה תקופה היה המאבק העיקש שניהל למען כמה מאות עובדים זרים מרומניה ומתאילנד שמצאו את עצמם מחוסרי כל, לאחר שהחברה שהעסיקה אותם באתר בנייה בהוד השרון פשטה את הרגל. כתוצאה ממאבקו קבלו העובדים את רוב הכספים שהגיעו להם ונמצאו להם מקומות עבודה חלופיים. בשנת 1999 הזמין אותו אברהם פורז, שהיה אז חבר הכנסת היחידי של שינוי, לשמש כרכז מטה המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-15, לאחר מכן, כאשר שינוי הייתה כבר תחת הנהגתו של יוסף לפיד, מונה למנהל הארגוני ולבסוף - בשנת 2003 - קודם לתפקיד מנכ"ל המפלגה. בנובמבר 2003 נבחר בורשטיין לתפקיד סגן וממלא מקום ראש עיריית הוד השרון. הוא החזיק בתיק הכספים של העירייה ושימש כיו"ר של לא פחות משבע ועדות עירוניות. כהונתו זו הסתיימה אחרי כשנתיים על רקע מחלוקת קשה בינו לבין ראש העירייה בעניין תפקוד מנכ"ל העירייה (שהורשע לאחר מכן בפלילים) וחילוקי דעות עקרוניים בעניין סדרי העדיפויות בתקציב העירייה. עם זאת, המשיך בורשטיין לכהן כחבר מועצת העירייה עד הבחירות בנובמבר 2008. בבחירות אלה הוצב כמספר 2 ברשימת "לא לבד בעיר" למועצת עיריית הוד השרון בראשותה של יפעת קריב, שנבחרה למועצה. עם בחירתה של קריב לכנסת ה-19, בינואר 2013, ברשימת "יש עתיד" של יאיר לפיד, חזר בורשטיין לכהן כחבר מועצת עיריית הוד השרון. לקראת הבחירות באוקטובר 2013 הקים רשימה למועצה בשם "מאוחדים למען הוד השרון" עם משה ארז, גם הוא סגן ראש עיריית הוד השרון לשעבר, אולם זו לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
מערכות (כתב עת)
מערכות הוא דו-ירחון עיוני המשמש כביטאון צה"ל. כתב העת מרכז מאמרים מקצועיים בנושאי צבא, ביטחון, מדיניות, וכן היבטים אסטרטגיים של תחומים משיקים כגון כלכלה ותשתיות לאומיות, היסטוריה צבאית (בדגש על היסטוריה צבאית של ארץ ישראל והמזרח התיכון), כמו גם סקירות ספרים בנושאים אלה. כתב העת מופץ ללא תשלום לקציני צבא קבע מדרגת סרן ומעלה, למפקדים במערך המילואים, לשרים, חברי הכנסת, לארגוני ביטחון אזרחיים וכמו כן למנויים בתשלום.
היסטוריה.
כתב העת נוסד בשנים 1939–1940 בעריכתם של אלעזר גלילי ואליעזר ליבנה וביוזמת דוד בן-גוריון, בשלושה גליונות שנקראו, משיקולי עקיפת הצנזורה הבריטית, "בימי מערכות", "אשמורות" ו"מחנות", והיו כרכי מאסף למאמרים בנושאי צבא וביטחון. הגיליון הראשון של כתב העת הסדיר ראה אור באפריל 1940 בהוצאת "מערכות" שהוקמה לשם כך. ב-1941 פרש ליבנה מ"מערכות" עקב מחלוקת בינו לבין גלילי.