קורות חייו.
נולד בירושלים, וגדל על גבול השכונות רחביה ושערי חסד. אביו, ידעיה הכהן, היה ממקימי ישיבת הר עציון והיה פעיל בהנהלתה. אמו דינה הכהן כיהנה כראש מדרשת אמונה. סבו מצד אביו הוא שמואל הכהן וינגרטן, שחלק מכתבי-ידו הובאו לדפוס על ידי הרב אביה. סבו מצד אמו הוא נתן גרדי.
היה חניך בתנועת בני עקיבא. שימש מדריך בסניף מרכז ירושלים ובסניף פיתוח בשדרות. הכהן למד בישיבה התיכונית אור עציון, שם נקשר לרב חיים דרוקמן, שהשפיע עליו רבות. למד בישיבת ההסדר ישיבת הר עציון ושירת שירות צבאי מלא.
הכהן למד לתואר ראשון (B.A) באוניברסיטה העברית בחוגים למקרא ולמחשבת ישראל, המשיך לתואר מוסמך-מחקרי בחוג למקרא באוניברסיטה העברית. עבודת התזה שכתב, בהדרכת הפרופ' שרה יפת, עסקה ב"סוגיית העריכה בחטיבת סיפורי אליהו ואלישע". בתקופת לימודיו עבד כעוזר מחקר של הרב פרופ' מאיר וייס. בחלק משנים אלו גם למד בחברותא עם הרב בני לאו.
בין השנים תשמ"ב-תשמ"ח ריכז, עם אלישבע אשתו, את פעילות הוותיקים בתנועת גשר.
בשנת תשמ"ח הגיע לישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שימש בה ר"מ לתנ"ך ולימד גם חסידות וגמרא. בד בבד הוא הקים את "הקרן לעזרה הדדית לבוגרי השילוב" (ע"ר). בשנתה האחרונה של הישיבה, ב-2008, עמד בראשה יחד עם יואל קרצ'מר, עד פירוקה. לאחר מכן החל לשמש כר"מ בישיבת תקוע. מאז שנת תש"ן הוא מלמד במדרשת לינדנבאום, ומשנת תשנ"ב גם במדרשת מת"ן. משנת תשס"ט הוא מלמד בקהילת יקר תל אביב. מלמד גם בישיבת ההסדר אור תורה מחנים.
בקיץ 2005, לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות ועד כמה ימים טרם ביצועה, עבר עם משפחתו לגור בגן אור שבגוש קטיף, מתוך מטרה להביע הזדהות עם תושבי הגוש ולהושיט להם יד. הוא תמך בהתנתקות, אך סבר שהדרך שבה היא בוצעה הייתה נפשעת.
בשנת תשע"א עבר עם משפחתו למשך שנתיים ל"בית בלב" במטולה. הבית שימש מרכז לשיעורי יהדות ורוח ובית חם לסטודנטים ממכללת תל חי ולתושבי האזור, דתיים וחילונים.
החל משנת תשע"ד, למשך כמה שנים, שימש הרב אביה הכהן כרב היישוב הקהילתי אליאב שבחבל לכיש. ביישוב מתגוררות משפחות דתיות, מסורתיות וחילוניות.
הרב הכהן מחזיק בעמדות שמאל-מרכז.
קשרים משפחתיים.
מבין אחיו מוכרים האלוף גרשון הכהן, הרב רא"ם הכהן והרב אלישיב הכהן. נשוי לאלישבע, ד"ר לספרות עברית, מומחית לשירת ימי הביניים ובתו של הרב מרדכי ברויאר, חתן פרס ישראל. אב לשבעה וסב, מתגורר באלון שבות.
גישתו הלימודית.
גישתו הייחודית של הרב הכהן בהוראת התנ"ך החלה כבר בראשית דרכו בישיבת עין-צורים. הוא משלב בין מחקר המקרא המדעי ללימוד אמוני-ישיבתי. יחד עם הרב דוד ביגמן פיתח גישת לימוד, שלימים כונתה 'גישת התמורות'. הגישה מתבססת על 'שיטת הבחינות' של חותנו, הרב מרדכי ברויאר. אך במקום לראות את הסתירות כמשקפות 'בחינות' שונות של אותה המצווה, לפי גישת התמורות הפערים והסתירות בחוקי המקרא נובעים מתמורות ומשינויים בחוק (בדומה לשינויים ההלכתיים בתורה שבעל פה לאורך הדורות שלאחר המקרא).
שיטת לימודו בגמרא מתאפיינת בחיפוש אחר היסודות הרעיוניים והרגשיים שבסוגיות ההלכתיות והאגדתיות כאחת, ומציאת נקודות השקה בינן לבין חיי האדם.
בעיסוקו בעבר בעולם החסידות הוא מצא עניין בהגותם של רבי נחמן מברסלב ורבי צדוק הכהן מלובלין וסבור שהגותם יכולה לשמש גשר בין עולם האמונה הישיבתי לעולם מחקר המקרא המדעי. כיום, הוא מתמקד גם בדמותם ובהגותם של הבעל שם טוב ורבי משה חיים אפרים מסדילקוב.
פועל ישועות
בעל ישועות
דוב קצר פנים
קופסת סיגריות
ג'. קרול נאייש
ג'וזף פטריק קרול נאייש (באנגלית: Joseph Patrick Carroll Naish; 21 בינואר 1896 - 24 בינואר 1973) היה שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים "סהרה" ו"מדליה לבני".
ביוגרפיה.
נאייש נולד בניו יורק סיטי לקתרין מורן ופטריק נאייש. והחל לשחק מגיל צעיר בתחילה במופעי וודוויל ולאחר מכן על בימות תיאטרון בכל רחבי העולם, בעיקר בפריס ובניו יורק שם רכש את ניסיונו הראשוני.
קריירת משחק.
נאייש החל את דרכו בקולנוע בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בתפקידי משנה עבור האוורד הוקס בדרמה "נמר כריש, מרווין לרוי בדרמה "שתי שניות" ועבור הבמאי מייקל קורטיז איתו עבד נאייש במספר סרטים כשהבולטים היו "קפטן דם, "The Charge of the Light Brigade" ו-"Front Page Woman". כמו כן שיחק בסרטו של ויליאם ולמן "בו ג'סט" בתפקיד חייל הלגיון הצרפתי רסינוף.
בתחילת שנות ה-40 זכה לחשיפה רבה יותר בזכות תפקידיו בסרטים "במורד הדרך ארגנטינה", " The Corsican Brothers" ו"דם וחול" בתפקיד לוחם השוורים גראבטו.
בשנת 1943 היה נאייש מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור האסיר האיטלקי ג'וזפה בדרמת המלחמה "סהרה", כמו כן שיחק בתפקיד הנבל ד"ר טקה בעיבוד הקולנועי הראשון שנעשה לקומיקס "באטמן".
ב-1945 זכה נאייש בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר והועמד בפעם השנייה לאוסקר על תפקידו בתור צ'ארלי מרטין בסרט "מדליה לבני", בשנה זו שיחק גם בדרמה של הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר "איש הדרום" בתפקיד עובד האדמה הנרי דוורס.
בהמשך שנות ה-40 שיחק בדרמה ההיסטורית המצליחה של ויקטור פלמינג "ז'אן ד'ארק" בתפקיד ג'ון רוזן מלוקסמבורג השובה של ז'אן ד'ארק (אינגריד ברגמן), בדרמה של ג'ון פורד "הנמלט" בתור סוכן המשטרה הסמוי ובדרמה של ג'ין נגולסקו "Humoresqu".
בשנת 1950 הופיע נאייש בקומדיה המוזיקלית "אנני אוקלי אשת לפידות" בתפקיד הצ'יף האינדיאני פר רובץ, במערבון "ריו גרנאדה" בתפקיד מפקד צבא האיחוד של ארצות הברית פיליפ שרידן ובמיוזיקל של נורמן טאורוג "הזמיר מניו אורלינס".
חיים אישיים.
נאייש היה נשוי משנת 1929 עד למותו לשחקנית גליידיס האני, לזוג נולדה ילדה אחת ביחד.
נאייש מת ב-24 בינואר 1973 ממחלת ריאות חסימתית כרונית כשהוא בן 77. נקבר ב"בית הקברות קלאברי" שבמזרח לוס אנג'לס.
על פועלו כשחקן הונצח שמו של נאייש על כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מעבר גרימזל
מעבר גרימזל (בגרמנית Grimsel Pass) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק הזלי (החלק העליון של עמק נהר ארה) ועמק הרון בגובה של 2,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
מכיוון שנהר ארה הוא יובל של נהר הריין, מעבר גרימזל הוא בעצם נקודת החיבור היבשתית בין הים הצפוני והים התיכון.
במעבר עובר כביש סלול באורך 38 קילומטר המחבר בין העיירה מירינגן (Meiringen) שבאזור אינטרלאקן בקנטון ברן והכפר גלטש (Gletsch) שברשות המקומית אוברגומס בקנטון ואלה.
הכביש סגור בין החדשים אוקטובר ומאי עקב הצטברות שלגים, נעשים מאמצים על ידי הרשויות לצמצם את סגירת הכביש במידת האפשר והן מפעילות מספר אמצעים לפינוי הכביש לשם כך.
מעבר גרימזל הוא חלק ממסלול ארה שהוא אחד משמונת מסלולי הטיול הלאומיים של שווייץ.
המעבר היה מספר פעמים חלק ממסלול מרוץ האופניים טור דה סוויס.
פרשת הניצבים
באוקטובר 2013 התחילה סדרת אירועים במשטרת ישראל במהלכה, בתוך 16 חודשים סיימו את תפקידם בצמרת המשטרה שבעה ניצבים. על אף שכל אחד מהמקרים הוא נפרד, סמיכות הזמנים, הנסיבות וסיבות סיום התפקידים גררו התייחסות לכל המקרים כאל פרשה אחת שכונתה בתקשורת פרשת הניצבים.
מסגרת הפרשה.
בשלהי תקופת כהונתו של רב ניצב יוחנן דנינו בתפקיד המפקח הכללי של משטרת ישראל אירעה שרשרת מקרים שבהם פוטרו או פרשו מהמשטרה שבעה קצינים בכירים בדרגת ניצב, רובם לאחר שהיו בחקירת המחלקה לחקירות שוטרים ורובם בשל חשד להטרדה מינית ועבירות מין אחרות. גם קצינים בכירים נוספים נחקרו בחשד להטרדה מינית ועבירות מין. ריכוז כל האירועים בפרק זמן קצר יחסית, של קצת יותר משנה, גרר התייחסות תקשורתית והתייחסות ציבורית לכל הפרשות הללו כאל פרשה אחת מתגלגלת שהעידה על סיאוב בצמרת משטרת ישראל.
השלכות.
לאחר סיום תפקידו של דנינו כמפכ"ל, בעקבות הפרשה ובעקבות לחץ ציבורי רב, הציע השר לביטחון הפנים גלעד ארדן למנות מפכ"ל מארגון חיצוני למשטרה. ארדן פנה לגל הירש, תא"ל במיל' בצה"ל אשר שימש במגוון תפקידים ובתפקידו האחרון שימש כמפקד עוצבת הגליל. בשטח העוצבה עליה פיקד, נחטפו החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב. חטיפה זו הובילה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה. ביקורת ציבורית נרחבת הובילה לפתיחת הליך בירור על ידי היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין שהתארך ולבסוף גרר את ביטול מינויו של הירש. לאחר התארכות תהליך המינוי, הסמפכ"ל בנצי סאו מונה כממלא מקום עד לספטמבר 2015 כאשר נבחר רוני אלשיך שכיהן בשלל תפקידים בשב"כ ומונה לסגן ראש הארגון. כהונתו של סאו הוארכה לבסוף עד אשר אלשיך נכנס לתפקידו ב-3 בדצמבר 2015.
זרח אלתר מושלי
זרח אלתר מושלי (1850, פולין - 23 ביוני 1919, ארץ ישראל) היה שען, ממייסדי שכונת נווה צדק. מושלי התקין את השעונים במגדל השעון ביפו.
ביוגרפיה.
זרח אלתר מושלי נולד ב-1850 בעיירה בנפת פלאווי שבפלך לובלין בפולין. אביו היה אברהם אליעזר מושלי. ב-1857 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בירושלים. תחילה למד בצפת ובירושלים והתפרנס מכספי החלוקה, אך לאחר זמן מה החליט לפרנס את עצמו ולמד את מקצוע השענות. ב-1874 עבר ליפו והחל לעסוק במקצוע אותו למד. יחד עם השען מוריס שיינברג, טיפל בהתקנת השעונים במגדל השעון ביפו.
ב-1887 היה בין מייסדי שכונת נווה צדק. בערוב ימיו סייע לבנו לנהל פרדס בפתח תקווה.