קיבוץ נצר-סרני נמצא במקום שהיה בו מוסד חקלאי גרמני ונקרא על שם מנהלו מתאוס שפון, חוות שפון, (בערבית: ביר סאלם). בימי כיבוש הארץ בידי הבריטים, במלחמת העולם הראשונה בשנים 1917–1918, נמצאה כאן המפקדה הראשית של הצבא הבריטי ומקום מושבו של גנרל אדמונד אלנבי המפקד העליון. גם במלחמת העולם השנייה הוקמו בסביבה זו על ידי הבריטים מפעלים צבאיים שונים.
בראשית שנות החמישים, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, משבר שהתרחש ברוב קיבוצי הקיבוץ המאוחד ולווה בעימותים קשים ובפילוג קיבוצים, נקלטו בנצר-סרני כחמישים משפחות מקיבוץ גבעת ברנר, מהם ותיקי הקיבוץ, ביניהם חיים בן אשר ויוסף אחאי. ב-1992 נחנך בית תרבות וזיכרון בתכנונו של האדריכל פרדי כהנא. המבנה ממוקם בנקודה הגבוהה בקיבוץ למרגלותיו הוקם אתר זיכרון, שגם אותו תכנן כהנא, ובמרכזו האנדרטה "משואה לתקומה", מעשה ידיה של בתיה לישנסקי.
מרבית ילדי ונערי הקיבוץ כיום לומדים בבית הספר בבית חשמונאי.
הקיבוץ מתפרנס כיום בעיקר מגידולים חקלאיים, בהם תפוחי אדמה, הדרים ואבוקדו, רפת גדולה, וכן משכיר בשטחו חוות סוסים, בית אירועים וכנסים (חוות אלנבי) ואולם אירועים (חצר נצר). בכניסה לקיבוץ אזור תעשייה גדול.
גשר פורת
חולירע
ג'ורג' פטון
ג'ורג' סמית' פטון, הבן (באנגלית: .George Smith Patton, Jr; 11 בנובמבר 1885 – 21 בדצמבר 1945) היה מצביא וגנרל אמריקאי שנודע בעיקר משירותו במלחמת העולם השנייה. פטון פיקד על כוחות אמריקאיים בלחימה בצפון אפריקה, סיציליה ואירופה. הוא נחשב לאחד המפקדים הבולטים וההתקפיים ביותר של הצבא האמריקאי בכל הזמנים וזכה לשם "דם ואומץ הזקן" (Old Blood and Guts).
ביוגרפיה.
ילדות ורקע משפחתי.
פטון נולד בסן גבריאל, עיירה באזור לוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה עשירה ובעלת קשרים לצבא ולממשל. אביו היה משפטן ואיש עסקים מקליפורניה שנולד בצ'ארלסטון. רבים מבני משפחתו היו מפקדים בצבא ארצות הברית ובצבא הקונפדרציה, ואחרים היו בעלי תפקידים ונבחרי ציבור. אביו ואמו של פטון היו תומכי הקונפדרציה ובעלי דעות גזעניות. בבית המשפחה היו תמונות ופסלים של מפקדי צבא הדרום. פטון הצעיר התעניין מאוד בהיסטוריה צבאית וספרות קלאסית והיה חובב שירה. מגיל צעיר שאף להפוך למפקד ולגיבור מלחמה.
בדומה לרבים במשפחתו, פטון האמין בגלגול נשמות, וטען פעמים רבות שהוא גלגול של לוחמים מהעבר, ושבחלומותיו הוא רואה קרבות נושנים. בין היתר הוא טען שהוא גלגול של חניבעל.
ב-1910 נשא פטון לאישה את ביאטריס בנינג אייר, בתו של תעשיין טקסטיל עשיר. לזוג נולדו שלושה ילדים, הצעיר שבהם נקרא על שם אביו והגיע לדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
השכלה והשתתפות באולימפיאדה.
פטון החל את השכלתו הגבוהה במכון הצבאי של וירג'יניה, אך לאחר שנה עבר לווסט פוינט (האקדמיה הצבאית הלאומית האמריקנית). הוא נאלץ לחזור על שנתו הראשונה בווסט פוינט עקב ציונים גרועים במתמטיקה, ובפעם השנייה סיים אותה בהצטיינות. ב-1909 הוא סיים את לימודיו והוסמך כקצין בחיל פרשים בדרגת סג"ם. בתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקת מקלעים ברגימנט הפרשים ה-15. ב-1912, לאחר סיום הלימודים, ייצג את ארצות הברית באולימפיאדת סטוקהולם במקצוע קרב החמש המודרני, ששימש במקורו כבוחן כשירות לחייל. פטון, אשר במהלך הכשרתו כלוחם הפגין יכולת גבוהה כפרש, סייף וכקלע מוכשר באקדח וברובה, הצטיין במקצוע. הוא סיים חמישי באולימפיאדה וייצר את אחת האגדות הקשורות בשמו. בניגוד למארחים שהשתמשו באקדחי טוטו, הוא ירה באקדח אמריקני בקוטר 0.38. כשהשופטים טענו שהחטיא ירייה אחת, הוא טען שהקליע פשוט עבר דרך החור שהשאיר הכדור שלפניו. עוד אירוע שהבהיר את אופיו הלוחמני התרחש במהלך ריצת 4,000 מטר כאשר פטון סיים במקום השלישי מתוך 22 אך התעלף עם הגיעו לקו הסיום. בתחרות הסיף היה ליחיד אשר הביס את המתחרה הצרפתי.
המהפכה המקסיקנית ומלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916 שימש כמפקד פלוגת פרשים בבסיס פורט בליס שבטקסס. באותה שנה שירת כעוזר של גנרל ג'ון פרשינג, אשר פיקד על חיל המשלוח בלחימה במקסיקו כנגד פנצ'ו וייה ואנשיו. פטון הוביל פטרול, אשר כלל עשרה לוחמי חי"ר מן הרגימנט ה-6 וארבעה אזרחים שהתלוו לחיל המשלוח, במרדף אחר אנשיו של וייה. פטון העריך כי הללו מסתתרים בחווה מקסיקנית בקרבת העיירה סלטיו. בקרב היריות שהתפתח מצא עצמו פטון אל מול שלושה מאנשי וייה אשר היו רכובים על סוסים. פטון היה חמוש באקדח התופי ששימש אותו באולימפיאדה, ולא באקדח מהסוג החצי אוטומטי שצבא ארצות הברית הכניס לשירות. על אף שנאלץ לטעון את האקדח מחדש תוך כדי שמקסיקני רכוב על סוס הסתער לכיוונו, פטון שרד והוא ואנשיו הרגו את השלושה, ובהם מפקד בכיר בכוחותיו של וייה, חוליו קרדנס. הישג זה גרם לפרשינג לכנותו "בנדיטו" וזכה לדיווחים אוהדים בעיתונות האמריקאית.
במלחמת העולם הראשונה שובץ פטון בחיל השריון האמריקאי שהוקם תוך כדי הלחימה. פטון השתתף כמשקיף בקרב קמברה והקים בית ספר אמריקני לשריון בצרפת. הצלחת בית ספר זה גרמה לקידומו לדרגת קולונל ולמינויו כמפקד חטיבת השריון ה-304. ב-1918 נפצע פטון מירי מקלעים כשניסה לחלץ טנקים ששקעו בבוץ. הכדור פגע בירך ובעכוז של פטון, ובמסיבות רבות לאחר שהיה משתכר היה מציג את הפצע בגאווה ומתבדח.
על פעולותיו במלחמה זכה פטון ב"צלב השירות המצוין" וב"מדליית השירות המצוין" בנוסף לעיטור "לב הארגמן" המוענק לפצועי הצבא האמריקאי.
בין המלחמות.
בין שתי מלחמות העולם, בשנות העשרים והשלושים, עסק פטון בניסיונות לשכנע את הממשל האמריקאי לתקצב חיל שריון סדיר, לאחר שקשיים כלכליים גרמו לפירוק הכוח ממלחמת העולם הראשונה. פטון גם פיתח טקטיקות שריון חדשות ושיפורים טכניים בתחומי הקשר והחימוש. למרות מאמציו, ועקב קיצוצי תקציב וחוסר עניין בשריון, לא הוקמו יחידות שריון ולא היו אפשרויות קידום למפקדי שריון. ולכן נאלץ לשוב לתפקידו בחיל הפרשים.
ב-1932 במהלך הפגנה של ותיקי מלחמת העולם הראשונה בוושינגטון, פיקד פטון על הסתערות פרשים כנגד המפגינים שבמהלכה חלק מהמפגינים נהרגו ואחרים נפצעו. אחד המפגינים שנעצרו היה החייל שחילץ את פטון תחת אש כשזה נפצע במלחמת העולם. ותיק המלחמה ניגש לפטון אך זה טען שאינו מכיר אותו ופקד על חייליו לעצור אותו.
לאחר הבליצקריג הגרמני בפולין וצרפת הקימו האמריקאיים שתי דיוויזיות משוריינות, וב-1941 קיבל פטון את הפיקוד על הדיוויזיה המשוריינת השנייה. פטון פיקד על הדיוויזיה במשחקי מלחמה שונים ובהם בתימרוני לואיזיאנה בהצלחה, ומונה למפקד קורפוס השריון ה-1. בין סוף 1941 לקיץ 1942 אימן פטון את הגיס שלו בשטח מדברי כהכנה ללחימה בצפון אפריקה. האימונים היו בקנה מידה כזה שעד היום ניתן למצוא בשטח עקבות לתרגיל.
צפון אפריקה.
ב-1942 נשלח פטון, שכבר קודם לדרגת מייג'ור גנרל, לצפון אפריקה ופיקד על כוח אמריקאי שכבש את קזבלנקה במסגרת מבצע לפיד. לאחר מכן, במהלך המערכה בתוניסיה החליף את מפקד הקורפוס ה-2, מייג'ור ג'נרל לויד פרדנדאל לאחר שיחידה זו נכשלה בקרבות מול קורפוס אפריקה של רומל. פטון התגלה כקשוח בהרבה עם חיילי הגיס ממפקדו הקודם, והקפיד מאוד על נושאי שגרה יומית ומוכנות קרבית. בין השאר הקפיד שכל החיילים והמפקדים יחבשו קסדות, כולל רופאים בחדרי ניתוח. כתוצאה ממשמעת הברזל לא היה פטון אהוד בקרב החיילים, אך איכותו של הגיס השתפרה פלאים ובמרץ 1943 החישה מתקפת נגד של הגיס את סופם של כוחות הציר באפריקה. כוחותיו של פטון הדפו את כוחות הציר בקרב על רכס אל-גואטר.
סיציליה.
כתוצאה מהצלחתו בפיקוד על הגיס השני, קיבל פטון את הפיקוד על הארמייה השביעית בפלישת בעלות הברית לסיציליה. פטון קיבל משימה לנוע באגף השמאלי של הגנרל הבריטי מונטגומרי, כשזה יתקדם לצפון האי. על פי גרסאות מסוימות תוכנית זו גרמה למעין "מלחמת גנרלים". פטון לא חיבב את "מונטי" או את האנגלים באופן כללי, וטען שמונטי מנסה לגנוב ממנו את התהילה שבכיבוש מסינה (החלק הצפוני של האי ודרך המילוט של הגרמנים). את טענותיו אלה חיזק בכך שאם ינחת בצפון האי ינתק את דרך המילוט של הגרמנים והאיטלקים. בפועל תוך כדי הלחימה, כאשר כוחות הבריטים "נתקעו" בדרך צפונה, שינה פטון את התוכניות והפנה את כוחותיו לכיבוש חלקו המערבי של האי. הארמייה השביעית ביצעה נחיתת סער אמפיבית וכבשה את פלרמו בירת סיציליה, וזאת על אף שפטון קיבל הוראות לא להתקדם עד לקצה המערבי של האי. מפקד הפלישה, לאחר שגילה כי פטון כבש למעשה את פלרמו, הורה שפטון יתקוף את מסינה ממערב בעוד מונטגומרי יתקוף מדרום. פטון, שהיה נחוש להגיע למסינה לפני מונטי, הצליח לכבוש את העיר שעות ספורות לפני הגעת הכוחות הבריטים. הכוחות הגרמניים לעומת זאת, נסוגו עם רוב הציוד שלהם ולא נלכדו באי.
תקריות מביכות והדחה מפיקוד.
במהלך הלחימה בסיציליה הסתבך פטון במספר תקריות מביכות שנבעו מאופיו הלוחמני ואופן הדיבור הבוטה שלו.
ההתנצלות לא הועילה לפטון. שילוב "מלחמת הגנרלים" שלו, תקריות הטבח ובעיקר תקריות הסטירה גרמו להדחתו כמפקד הארמייה השביעית.