ערוץ 4 הבריטי שידר לראשונה את הסרט ב-8 במרץ 2007. הסרט ספג ביקורת מצד ארגונים מדעיים ומצד מדענים, כולל שני מדענים שרואיינו לסרט.
השקפות שהסרט מציג.
נקודת המוצא של הסרט היא שהקונצנזוס המדעי הקיים באשר לאחריות האנושית להתחממות העולמית מכיל מספר רב של שגיאות מדעיות, ושהסכומים הכספיים שהושקעו בנושא בממסד המדעי ובתקשורת מעודדים את הציבור ואת הקהילה המדעית שלא להודות בכך או אף לדון בנושא.
הסרט קובע כי הקונצנזוס המדעי שפורסם הוא תוצר של "תעשיית פעילות התחממות עולמית" המונעת על ידי תאווה לכספי מחקר. אשמים אחרים במצב, לפי הסרט, הם סביבתנים מערביים המקדמים שימוש באנרגיה סולארית ואנרגיית רוח ופתרונות אחרים של אנרגיה מתחדשת שמחירם יקר יותר מאשר דלקים מחצביים. עניין זה מקבל ממד חמור אף יותר באפריקה, שכן הוא מונע מארצות היבשת מלהתקדם ולהפוך למתועשות.
מספר אנשי אקדמיה סביבתנים, יועצים של צוותי חשיבה וסופרים רואיינו בסרט והם הביעו בו רעיונות אלה. מרואיינים אלו כוללים את הסביבתן הקנדי פטריק מור (Patrick Moore), שהיה מהאבות המייסדים של הארגון הסביבתני "גרינפיס", אך הפך להיות מבקר של הארגון; ריצ'רד לינדזן (Richard Lindzen), פרופסור למטאורולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT); פטריק מיצ'לס (Patrick Michaels), פרופסור למדעי הסביבה באוניברסיטת וירג'יניה; נייג'ל קלדר (Nigel Calder), העורך של העיתון המדעי "New Scientist" בין השנים 1962 - 1966; ג'ון קריסטי (John Christy), פרופסור ומנהלו של המרכז לחקר כדור הארץ באוניברסיטת אלבמה; פול ריטר (Paul Reiter) ממכון פסטר; נייג'ל לאוסון (Nigel Lawson), שר האוצר הבריטי לשעבר; ופירס קורבין (Piers Corbyn), חזאי בריטי.
קרל וונץ' (Carl Wunsch), פרופסור לאוקיינוגרפיה מ-MIT, רואיין אף הוא לסרט, אבל טען מאז כי הוא מתנגד למסקנות הסרט, ולדרך בה השתמשו בחומרים שנאספו בראיונות עמו.
טענות שהסרט מעלה.
הסרט מסתכל על ההשקפה המקובלת כיום במדע בנוגע לשינויי האקלים מנקודת מבט ספקנית ביותר. הוא טוען כי הקונצנזוס באשר לשינויי האקלים הוא תוצר של "תעשיית מולטי-מיליארדים עולמית, שנוצרה על ידי סביבתנים אנטי-תעשייתיים פנאטים, נתמכה על ידי מדענים הסוחרים בסיפורים כדי להשיג מימון, ונתמכת על ידי פוליטיקאים ואנשי תקשורת ששותפים לדבר עבירה".
באמצעות שימוש בסדרת ראיונות וגרפיקה, הסרט תוקף את הקונצנזוס המדעי תוך התמקדות בנושאים כמו חוסר-התאמה הקיים לכאורה בעדויות, ובתפקיד-לכאורה שממלאים גורמים אידאולוגיים ופוליטיים בנושא זה.
נושא העדויות.
הסרט מתחיל במה שיוצריו תופסים כמספר סתירות ואי-התאמות בעדויות שתומכות בתאוריה של התחממות עולמית מעשה ידי אדם.
רמות הפחמן הדו-חמצני ושינויי טמפרטורה מאז שנות ה-40.
הסרט טוען כי רשומות של פחמן דו-חמצני אטמוספירי מצביעות על עלייה מתמשכת מאז שנות ה-40, אבל מתקופה זו ועד 1975 נרשמה ירידה בטמפרטורה העולמית, ורק משנת 1975 החלה עלייה.
השידור הראשון של הסרט תמך בטענה זו באמצעות גרף שיוצרי הסרט ייחסו לנתונים מנאס"א שנאספו על ידי לוויין (שאחר כך נטען שהיו בו שגיאות עקב אי חישוב התדרדרות מסלול הלוויין) שפורסם 20 שנה קודם לכן. מאוחר יותר שינו המפיקים את הייחוס למאמר משנת 1998 בירחון "Medical Sentinel". יוצרי הגרף השתייכו ל-Oregon Institute of Science and Medicine (מוסד ללא כוונת רווח שאינו ארגון אקדמי), שפרסם בשנת 1998 את "Oregon petition" שמתנגדת לפרוטוקול קיוטו לפיקוח על גזי חממה. מפיק הסרט, מרטין דורקין, הודה בכך שלציר הזמן של הגרף היו כתוביות לא נכונות, והראה שהמידע משנת 1988 היה נכון גם בשנת 2000. הגרף תוקן בהקרנות הבאות על ידי קטיעת הנתונים בשנת 1988.
מתנגדי הסרט אומרים כי הטענה העובדתית נכונה וכי ריכוזי הפחמן הדו-חמצני לא נמצאים בקורלציה עם הטמפרטורה בין שנות ה-40 לשנות ה-80. עם זאת, הם סבורים כי טענה זו אינה כשל מרכזי של התאוריה של ההתחממות העולמית מעשה ידי אדם, אלא פשוט הטעיה לגבי התאוריה הזו מצד יוצרי הסרט. לטענתם ההתקררות בשנים אלה מוסברת על ידי המודלים הקיימים של מזג האוויר ונוצרה כנראה בעיקר עקב ארוסולים של גופרית, וכי עניין זה מוסבר במקומות רבים כמו גם בדו"חות הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
נתונים שונים בנוגע למידת ההתחממות.
לפי מודלי האקלים המקובלים, גזי החממה הם אלה שגורמים להתחממות האקלים. לפי המודלים האלה, ההתחממות צריכה להיות גדולה יותר בטרופוספירה (כ-10 ק"מ מעל פני השטח) ותורגש בצורה הפחותה ביותר בחלקים הנמוכים יותר של האטמוספירה ליד פני השטח של כדור הארץ. בגובה של 10-50 ק"מ, אפקט החממה המוגבר אמור להוביל להתקררות האטמוספירה.
הסרט קובע כי מידע עדכני מלוויינים ומבלוני מזג אוויר לא תומך במודל זה, ותחת זאת מצביע על כך שפני השטח מתחממים מהר יותר או בקצב שווה לקצב ההתחממות של החלק הנמוך של הטרופוספירה.
לדבריהם של מתנגדי הסרט, הוא מעלה טענה שהייתה תחת ויכוח בשנות ה-90 ונבעה משורה של טעויות מדידה. הם גורסים כי טענה זו נפתרה מאז, ולכן הסרט פשוט טועה ומטעה בנקודה זו. לפי המדידות, הטרופוספירה אינה מתחממת לאט יותר מאשר פני השטח - בהתאם לתחזית של מודלי האקלים של התחממות עקב הגדלת אפקט החממה. מלבד זאת, בהתאם למודל, החלק הגבוה יותר של האטמוספירה (10-50 ק"מ) אכן מתקרר.
הקשר והתזמון בין עלייה בפחמן הדו-חמצני ובין טמפרטורות.
לפי המחקר האקלימי, עליות בריכוזי הפחמן הדו-חמצני האטמוספירי התרחשו לאחר עליות טמפרטורה בזמן סיום עידן הקרח. הסרט טוען כי רמות הפחמן הדו-חמצני עולות או יורדות כתוצרה מעליות או ירידות בטמפרטורה, ולא להפך. הסיבה לכך לפי הסרט היא שכאשר האקלים העולמי מתקרר האוקיינוסים קולטים פחמן דו-חמצני, וכאשר האקלים מתחמם הם פולטים פחמן דו-חמצני.
מבקרי הסרט מסכימים על כך שהמתאם הגבוה בין טמפרטורות לבין ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה בזמן סיום עידן הקרח אכן מעיד שעליות בטמפרטורה הן שגררו עלייה בריכוז הפחמן הדו-חמצני ולא להפך. עם זאת, הם טוענים כי הסרט מטעה את הצופים בכך שהוא מצהיר כי קורלציה זו הוצגה על ידי ה-IPCC ומדענים אחרים כראיה העיקרית לקיום התחממות עולמית אנושית.
השפעת המסה הימית על שינויי טמפרטורה.
הסרט טוען כי בגלל המסה העצומה של האוקיינוסים, יידרשו מאות שנים עד ששינויים בטמפרטורה העולמית יורגשו במסה הימית. מסיבה זו האנליזה של תחנת המחקר ווסטוק ושל ליבות קרח אחרות מראה כי שינויים ברמות של הפחמן הדו-חמצני מתרחשים אחרי עליות בטמפרטורה העולמית במרווח של 800 שנה.
מבקרי הסרט טוענים כי הנושא של התחממות עולמית שגוררת עלייה בריכוז הפחמן הדו-חמצני הוא לולאת משוב מחזקת ידועה. לטענתם, כאשר יש התחממות היא נמשכת על פני פרק זמן של 5,000 שנה, ואף שפחמן דו-חמצני אינו הגורם הראשוני להתחממויות האלה, הוא גורם להגברה שלהן במשך 4,200 השנים שלאחר מכן. על כל פנים, דבר זה לא מצביע על כך שפחמן דו-חמצני אינו גורר התחממות עולמית. יותר מכך, הם מדגישים כי הוצאת הפחמן הדו-חמצני מהאוקיינוסים וכניסתו לאטמוספירה עקב התחממות תפעל כלולאת משוב מחזקת שתגביר עוד יותר את ההתחממות.
השפעת אדי מים על שינויי האקלים.
אדי מים מהווים 95% מכלל גזי החממה. לטענת הסרט, הם בעלי ההשפעה הגבוה ביותר על הטמפרטורה של כדור הארץ. אדי מים בצורת עננים פועלים כמראות המחזירות אור שמש שנכנס לכדור הארץ, אבל הסרט טוען כי לא ניתן לבצע הדמיה מדויקת של השפעות העננים כדי לחזות את דפוסי מזג האוויר ואת ההשפעות שלהם על התחממות עולמית.
מתנגדי הסרט טוענים כי שוב מדובר באי הבנה או הטעיה. בעוד שמים מהווים גז חממה חשוב, הם פועלים בעיקר כגורם שמגיב לטמפרטורת האקלים ולאילוצים קרינתיים של חומרים אחרים, ולא כגורם שיוצר שינוי עצמאי של האילוץ הקרינתי. הדבר נובע מכך שמולקולות מים נכנסות מהר ויוצאות מהר מהאטמוספירה. לדוגמה, הטענה היא כי אם היינו מייבשים את כל המים מתוך האטמוספירה, הם היו שבים אליה תוך 30 יום כתוצאה מהתאיידות מים מהאוקיינוס. בשל כך אדי מים אינם מהווים בדרך כלל גורם חשוב שמשנה את האקלים אלא גורם שמושפע ממנו. בניגוד לכך, גזים כמו פחמן דו-חמצני יכולים להישאר באטמוספירה במשך עשרות שנים.
עם זאת, אדי מים צפויים ליצור משוב מחזק (water vapour feedback) שיגביר כל תופעה של התחממות עולמית.
השפעת של פחמן דו-חמצני על שינויי אקלים.
הסרט מציין כי פחמן דו-חמצני מהווה רק כמות מזערית מהאטמוספירה של כדור הארץ, שמסתכמת לכדי 0.054% ממנה.
תומכי התאוריה של התחממות עולמית מעשה ידי אדם טוענים כי כמות קטנה זו של פחמן דו-חמצני באטמוספירה אינה מצביעה על כך שתרומתו ככוח אילוץ קרינתי אינה גבוהה. פחמן דו-חמצני מהווה 20% מסך הגודל הנוכחי של אפקט החממה, ובניגוד לגורמים אחרים (כמו אדי מים לדוגמה) הגדלה נוספת שלו תהיה בעלת השפעה קריטית. (יש לשים לב כי יש הבדל בין תרומה לאפקט החממה הקיים לבין תרומת גז חממה להתחממות נוספת, הסבר על כך מופיע בערך גזי חממה).
תרומת בני האדם לפחמן הדו-חמצני היא מזערית.