כאשר מוכרז מצב חירום ומופעל גיוס מילואים, משתנה מערך החיל ובנוסף לתפקידיו בשיגרה, הוא אחראי גם על התחומים הבאים:
במילואים משובצים שוטרים צבאיים באגדים לוגיסטיים מרחביים ואוגדתיים וכן ביחידות שיטור פיקודיות.
סמכויות השוטר הצבאי.
לשוטר צבאי סמכויות מלאות כלפי חייל בין אם נמצא במרחב צבאי או מחוצה לו כמפורט בפקודות השונות.
בדומה לחילות משטרה צבאית בעולם, לשוטר צבאי בישראל סמכויות מוגבלות כלפי אזרח ובהתאם למקרים הבאים:
במקרה של מעצר אזרח, מחויבת המשטרה הצבאית להעבירו לידי משטרת ישראל בתוך 12 שעות.
צו מעצר מטעם בית משפט אזרחי יחייב את מוסדות הצבא, ופקודת מעצר, שהוצאה על ידי רשות צבאית מוסמכת, תחייב את משטרת ישראל.
מדי השוטר הצבאי.
סימני היכר.
שוטרים צבאיים לובשים מדים ככל חיילי צה"ל, ובתוספת סימני ההיכר הבאים:
מדי א', כובע משטרה צבאית לבן, חגורה לבנה, לבן על הזרוע השמאלית עם הכיתוב "מ״צ" בכחול על רקע כתום, שרוך בצבעי אדום-כחול מעל כתף שמאל. (במשימות ייצוגיות).
כיום מבצעים השוטרים הצבאיים תפקידם גם ללא כובע המ״צ הלבן והסרט זרוע פלסטיק כאשר לובשים כובע מצחייה עם הכיתוב משטרה צבאית וחגורה לבנה בעת תפקיד יחד עם שרוך מערך.
מדי ב', כובע מצחייה כחול עם סמל החיל והכיתוב "משטרה צבאית מערך הכליאה" בצבע צהוב, חגורה שחורה, שרוך ירוק מעל כתף שמאל.
כובע משטרה צבאית לבן, סרט מבד עם רקע אדום עליו הכיתוב "קמ״צ" בצבע כחול על זרוע ימין, שרוך בצבעי אדום-כחול מעל כתף שמאל.
בנוסף לעיל עונדים השוטרים הצבאיים תג שם ממתכת מעל כיס ימין בחולצה וסיכת חמ"ץ (על מדי א' בלבד), ייתכנו גם סיכות נוספות בהתאם לתפקיד ולהכשרות.
פקודות מטכ"ל והוראות קבע אכ"א גם מתייחסות לסמכויות השוטר הצבאי עם או ללא סימני היכר. בהוראות נקבע כי אי ענידת סימני ההיכר אינה משחררת את השוטר הצבאי מלמלא את תפקידו, וכן אינה גורעת מסמכויותיו.
בעת פעילות בדרכים כמו פיקוח תעבורה, הכוונת תנועה ופיקוח תעבורה לובשים השוטרים אפודה בצבע צהוב זוהר עם פסים מחזירי אור.
חלק מהשוטרים הצבאיים בעלי היתר ללבוש בגדים אזרחיים כאשר נמצאים בתפקיד, מדובר בתפקידי יחידת מצ״ח: חוקרים, משקי הערכה, בלשים ורכזי מודיעין.
צבעי החיל, צבע הכומתה והכובע - מקור וסיבות.
צבעי החיל הם כחול-אדום, "ירושה" מהמשטרה הצבאית הבריטית בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, שם נטמנו זרעי החיל. חיילי המשטרה הצבאית נעים עם כומתה כחולה. כשהוחלט בשנת 1997 לייחד את המשרתים בחיל בכומתה משלהם, הצבע האדום ירד מהפרק כיוון שכבר היה שייך לצנחנים, וכך אושר הצבע הכחול. בעבר חבשו השוטרים הצבאיים בתפקיד פנימית של קסדה שנצבעה בלבן ועליה נכתב באדום: "מ.צ.". בסוף שנות ה-80, לאחר תלונות רבות מצד החיילים, החליט הקמצ"ר, שלום בן-משה, להחליף את הקסדה בכובע מצחייה לבן, אשר משמש את החיל עד היום.
תגי יחידות.
בין השנים 1951–1979 שימש תג החיל הכללי את חיל המשטרה הצבאית וחייליו בפיקודים השונים. החל מ-1979 ועד לשנת 1995 שימשו בחייל רק תג מפקדת קצין המשטרה הצבאית הראשי ותגי הפיקודים. בשנה זו הוצג לראשונה תג המשטרה הצבאית החוקרת, וכשנה לאחר מכן הוצג תג בה"ד 13. בשנים שלאחר מכן הוצגו יתר התגים.
תגי בתי הסוהר "מגידו", "עופר" ו"קציעות" שהיו מוחזקים בידי המשטרה הצבאית, ואוכלסו אסירים ביטחוניים. מתקני הכליאה הועברו לשירות בתי הסוהר בשנת 2005, ובכך ירדו תגי בתי הסוהר היחודיים של כל בית סוהר.
מערכים בעבר.
חלק מסמכויות המשטרה הצבאית עברו לידי שירות בתי הסוהר מהתפיסה לפיה שב"ס מהווה רשות הכליאה הלאומית הבלעדית במדינת ישראל.
מבצעי החלפת שבויים.
לחיל המשטרה הצבאית תפקיד חשוב בעסקאות להחלפת שבויים. כך נטלו שוטרי החיל חלק משמעותי במבצעים רבים, האחרונים שבהם: העסקה להחזרת גופות 3 החטופים מהר דב ואלחנן טננבאום, המבצע להחזרת גופותיהם של אודי גולדווסר ואלדד רגב והמבצע האחרון להחזרתו של גלעד שליט.
בוגרי החיל.
בין בוגרי החיל ניתן למצוא את האלוף (במיל') שלמה ינאי; ראשי הערים יונה יהב (חיפה), שלום בן-משה (ראש העין), איתן גינזבורג (רעננה) וחיים ביבס (מודיעין); חברי הכנסת אברהם פורז ואמיר אוחנה,
הדוגמניות לירז דרור, הילה נחשון, טל מן ומלכת היופי של ישראל לשנת 2013 טיטי איינאו; הזמרים בניה ברבי, חובי סטאר ולי בירן; אנשי הטלוויזיה אסי עזר, גיל ריבה ואורלי מירקין; השחקנים רמי הויברגר, ערן איוניר וגדי רבינוביץ';
כתבי עיתונות רונן ברגמן, אבי סדרינה ורביב דרוקר; ואנשי הספורט נדב הנפלד ושמעון מזרחי יו"ר מכבי תל אביב.
מצ&quot;ח
אמנת ז'נבה
דז'ה וו
דֶּזָ'ה-ווּ (מצרפתית: Déjà-vu, בתרגום לעברית: "כבר נִרְאָה") היא תופעה שבה אדם מרגיש כאילו התנסה כבר בעבר במצב המתקיים בהווה. הדז'ה וו היא חוויה רגעית ובלתי צפויה, ועל אף שזוהי חוויה נפוצה, הידע עליה מועט יחסית. המונח דז'ה וו נטבע על ידי החוקר הצרפתי אמיל בוליק, בספרו "L'Avenir des Sciences Psychiques", כאשר היה סטודנט במרכז הצרפתי של אוניברסיטת שיקגו.
שמה המדעי של תופעת הדז'ה וו הוא פרומנזיה (מלטינית: "לפני הזיכרון"). תופעה זאת נפוצה יותר אצל אנשים צעירים, אצל חולי סכיזופרניה ואצל אנשים הסובלים מאפילפסיה (מחלת הנפילה). תופעות דומות במקצת מכונות ז'מה וו ופרסק וו. אדם החווה זָ'מֵה ווּ (צרפתית Jamais vu - "לא נראה מעולם") חש כאילו הוא נתקל לראשונה במילה, מקום או אדם שלמעשה מוכרים לו היטב. אדם החווה פּרֶסק ווּ (צרפתית Presque vu - "כמעט ונראה") חש כאילו הוא נמצא ממש על סיפה של הבנה גדולה ומעמיקה, אך היא חומקת מתודעתו.
מקור הדז'ה וו.
רוב החוקרים משערים שהגורם לתופעת הדז'ה וו הוא כשל מוחי הממוקד באונה הרקתית הגורמת לחוויה המתרחשת (וכתוצאה מכך גם נתפסת) בהווה להתפרש בתודעה כזיכרון מן העבר.
השערה אחת היא שהמוח שלנו מעביר את החוויה ישירות לזיכרון לטווח-ארוך וכתוצאה מכך נוצרת כפילות של מידע המלווה בהרגשה המוזרה. השערה אחרת היא שהתופעה נגרמת כתוצאה מ"שבר בזיכרון" של הדקות האחרונות שפרט אחד בו תואם את החוויה הנוכחית והדז'ה וו הוא בעצם ניסיון של המוח להשלים את הזיכרון החסר הזה בחוויה מן ההווה.
שכיחות.
תופעת הדז'ה וו שכיחה מאוד בקרב האוכלוסייה ומחקרים מראים כי יותר משני שלישים מהאוכלוסייה חוו אותה לפחות פעם אחת בחייהם. לתופעה הוצעו הסברים אפשריים רבים בתקופות שונות, וניתן היה לראות כי כולם מתבססים על אותו עיקרון בו הגדירו את התופעה כתחושת מוכרות עם סיטואציה חדשה.
ההסבר המקובל כיום ניתן על ידי נאפה בשנת 1985, לפיו: "דז'ה וו זוהי חוויה סובייקטיבית הכוללת התרשמות ממוכרות לא נכונה בזמן ההווה, כאשר אין שום קשר לעבר". נאפה ממשיך ומסביר כי הסיטואציה אותה חווה האדם חדשה לגמרי, אך הסצנה נתפסת כמוכרת ומלווה בהרגשה חזקה של מוכרות.
אפילו ההסבר שניתן על ידי ג'יימס בשנת 1890 מראה כי התבססו על אותו עיקרון לפיו: "זוהי חוויה מוזרה שנראה כי כל אחד חווה אותה, ההרגשה שסיטואציה בהווה נחוותה כבר בעבר, כשאנו אומרים את אותם הדברים, נמצאים בדיוק באותו מקום, ומדברים עם אותם אנשים".
הפער בין החוויה להסברים השונים שניתנו לה מעלה את השאלה האם הדז'ה וו הוא זיכרון שווא או שמא האדם אכן מכיר את הסיטואציה. אם אכן מדובר בזיכרון שווא, כיצד הוא נוצר? תופעת הדז'ה וו מתרחשת בדרך-כלל מספר שניות, ומלווה בהרגשה כי האדם יודע מה הולך לקרות או כי כבר חווה סיטואציה זו בעבר.
ממצאים מראים כי תופעת הדז'ה וו נמצאה במתאם חיובי עם משתנים שונים כמו חינוך, מעמד סוציו אקונומי, השכלה וכישורי עיסוק. הסיטואציות בהן שכיחה התופעה הן בדרך כלל בערב, בזמן האזנה למשהו, בחברת אנשים, במצבי עייפות ולחץ ואף תחת סמי הזיה (Sno &amp; Linsezn, 1990), לא נמצא שום קשר בין מגדר לבין חוויית הדז'ה וו (Alan S.Brown, 2003).
בשנת 1900 נערך מחקר על ידי קוהר ונמצא כי 14% מהמשתתפים במחקר חוו את תופעת הדז'ה וו לפחות פעם או פעמיים בחיים, 19% חוו שלוש עד ארבע פעמים, 23% חוו חמש עד שמונה פעמים ו-44% חוו דז'ה וו תשע פעמים ויותר. מאותו מחקר הוסק כי שני שלישים מהאוכלוסייה חוו לפחות פעם אחת את תופעת הדז'ה וו בחייהם, ונמצא כי 98% מהאנשים שהעידו על כך שחוו דז'ה וו עברו את החוויה יותר מפעם אחת.
מחקר שנערך על ידי שמפאן ומאנש בשנת 1951 הראה כי בגיל ההתבגרות חלה עליה ניכרת בשכיחות התופעה, והחל ממנו השכיחות הולכת ופוחתת עם הגיל, כאשר בסביבות גיל שבעים התופעה מופיעה במקרים נדירים אם בכלל.
ישנה עלייה בשכיחות התופעה בקרב אנשים שמטיילים לעומת כאלה שלא מטיילים. שוני זה נובע כנראה מהעובדה שאנשים שמטיילים מתנסים ביותר סיטואציות ויותר חוויות לעומת כאלה שלא, כמו כן נמצא קשר חיובי בין זכירת חלומות לבין שכיחות התופעה (CF.Bladwin 1889).
הסברים לתופעה.
דז'ה וו כתופעה פסיכולוגית-פסיכיאטרית.
חוקרים רבים תיארו את תופעת הדז'ה וו כתופעה פתולוגית, שנפלה תחת ההגדרה כמחלה פסיכיאטרית והפרעות במערכת העצבים מה שנבע מהמחקרים על חולי אפילפסיה של האונה הרקתית, שאצלם תופעת הדז'ה וו שכיחה במיוחד מכיוון שהחלק האחראי על הכרות עם סיטואציות ותחושות מוכרות (האונה הטמפורלית) נפגע אצלם.
Hughlings-Jackson טען כי אם הדז'ה וו הוא אכן סימפטום הנובע מאפילפסיה של האונה הרקתית שבדרך כלל מלווה בחלומות בהקיץ, הזיות שמיעתיות וויזואליות ואף תחושות ניתוק מהגוף ניתן להגדירו כמחלה פסיכיאטרית או כהפרעה של מערכת העצבים.