אחת לשנה מתקיים כנס מקצועי בן 3 ימים. בשנתיים האחרונות הכנס פנה לאפיקים קהילתיים ומתקיים במקומות בהם יש דיאלוג בין קבוצות שונות בחברה הישראלית. קבוצות לימודיות מתקיימות ברוב חלקי הארץ.
תיאטרון פלייבק ומדע.
החל משנת 2011 הוקמה מעבדה לחקר תיאטרון פלייבק בתוך מכון ויצמן למדע, רחובות. המעבדה, בניהולו של פרופסור אורי אלון ובהשתתפות של אנסמבל קרטושקס, עוסקת בחקירה מדעית של תיאטרון פלייבק במטרה להביאו למלוא הפוטנציאל שלו ולהשתמש בו כמעבדה בה ניתן לחקור עקרונות בסיסיים בהתנהגות אנושית.
יעז
יָעֵז (שם מדעי: "Capra Hircus X Capra Ibex"; שמו העברי הוא הלחם בסיסים בין המילים "יעל" ו"עז") הוא בן כלאיים, הנוצר מהכלאה בין היעל המצוי לבין עז הבית – שניהם מהסוג הזואולוגי יעל. היעז, שמקורו בהזרעה מלאכותית, היה תוצר של מחקר ישראלי שהחל בשנות השבעים של המאה ה-20 על ידי דן רטנר, ממייסדי קיבוץ להב. לאחר מחקר היתכנות ועבודה גנטית והשבחת הגזע שנמשכה בין השנים 1972 ל-1982 הקים רטנר את עדר היעזים, מתוך כוונה ליהנות מהשילוב בין איכות הבשר של היעל לבין אפשרויות הביות הנוחות של עז הבית.
בשנת 1992 הוקפא תהליך הפיתוח של היעז בקיבוץ וגודל העדר הועמד על 70 יעזים כדי שיהיה ניתן להמשיך בפיתוח בעתיד. בשנת 1996 העדר הושמד מחשש למחלת הברוצלוזיס. מאז אין עוד פרטים חיים של בעל-חיים זה.
שאול גינזבורג
שאול מויסייביץ' גינזבורג (ברוסית: Саул Моисеевич Гинзбург, או כהגייה העברית: Шаул; באנגלית: Saul M. Ginsburg; כ"א בניסן (שביעי של פסח) תרכ"ו, אפריל 1866, מינסק – ט"ו בחשוון תש"א, 16 בנובמבר 1940, ניו יורק) היה היסטוריון חשוב וחלוצי של יהדות רוסיה לדורותיה, עורך, עיתונאי ומבקר ספרות, עסקן ציבורי ועורך דין יהודי-רוסי במפנה המאה ה-20. כתב, ואף ערך והוציא לאור מספר כתבי עת ברוסית, ביידיש ובעברית.
ביוגרפיה.
גינזבורג למד בגימנסיה, ובמקביל היה פעיל יהודי לאומי והנהיג במינסק יחד עם שמריהו לוין קבוצת תלמידים בהפצת רעיונות הלאומיות היהודית ברוסיה. בכנס שנערך במינסק לכבוד ועידת קטוביץ הוא נבחר להיות אחד הנואמים, כנציג הנוער.
בשנת 1890, בהיותו כבן 24, סיים גינזבורג תואר בעריכת דין באוניברסיטה הצארית של פטרבורג. בין השנים 1897– 1903 שימש כמזכיר חברת מפיצי השכלה ביהדות רוסיה, בפטרבורג. בארבע השנים החותמות את המאה ה-19 היה גינזבורג מופקד על מדור ביקורת הספרות בעיתון היהודי-המודרני "ווסחוד" שבשפה הרוסית. למרות השפה הרוסית של העיתון, בחר גיזנבורג להופיע שם בשם העט העברי שלו: "הקורא". ב"ווסחוד" פרסם גינזבורג בין השאר מסות או התרשמויות מיצירותיהם של פרץ סמולנסקין, אברהם מאפו, על "תעודה בישראל" של לווינזון (ריב"ל), על מיכאל לוונסון, על מוריס רוזנפלד ועל איגרות של יל"ג. במהלך חייו היה גינזבורג מעורב ביוזמה, בהוצאה לאור ובעריכה של מספר כתבי עת, ברוסית וביידיש, בהם היומון היידי "דער פֿרײַנד", וכתב בכתבי עת רבים ברוסית, ביידיש ובעברית במזרח אירופה, בהם "המגיד", "ווסחוד", כתב העת ההיסטורי "פֶּרֶזִ'יטוֹיֶה", בכתב העת העברי "העָבר" ובעיתונים הסובייטיים "ייברייסקיה מיסל" ("מחשבה יהודית") ו"ייברייסקיי וסטיק". מסות היסטוריות פרי עטו הופיעו גם בעיתונים הניו יורקיים "צוקונפֿט" ופֿאָרװערטס".
שלום עליכם הקדיש לו את הסיפור "שפוך חמתך", שפורסם ביומון "דער פֿרײַנד".
על אף שלא היה בקי במוזיקה, גינזבורג היה שותף לפסח מארק בהוצאה חלוצית של קובץ אנתולוגי-אתנוגרפי של שירי עם יהודיים ביידיש. בשנת 1898 הם פרסמו מודעות בשלושה כתבי עת יהודיים ברוסיה בקריאה לשלוח אליהם שירי עם עבור האוסף. בתגובה הם קיבלו שירי עם יהודיים מכל רחבי תחום המושב היהודי באימפריה רוסית, ופרסמו אותם בשנת 1901 בספר "Еврейские народные песни" (רוסית: "שירי עם יהודיים"). הספר זכה לתשבחות רבות והעניק מכובדות לשירי העם היהודיים.
את עיקר פרסומו והשפעתו לדורות קנה גינזבורג כהיסטוריון חשוב וכארכיונאי שקדן של יהדות מזרח אירופה לדורותיה. שורה ארוכה של מחקריו משמשים את חוקרי התחום עד ימינו, והם מהווים אוצר בלום לא רק בשל ניתוחיו וסקירותיו של גינזבורג, אלא בעיקר בשל היותם מקור מחקרי למאגרים נידחים ונשכחים של חומרים ראשוניים ותעודות מקוריות. גינזבורג גם היה חלוץ בטיפול בנושאים ספציפיים שכמעט ולא נדונו במחקריהם של אחרים עד לתקופתו, כמו סוגיית מאסרו של דוד לוריא. בין השאר נחשב לחוקר החשוב ביותר של גזרת הקנטוניסטים. לעברית ניתרגמו כמה ממחקריו החשובים ואלה נדפסו כקובץ מאמרים תחת הכותרת "כתבים היסטוריים".
בין השנים 1906–1913 לקח חלק בהוצאת הייברסקיה אנציקלופדיה". כחוקר תולדותיה של יהדות רוסיה, ניצל גינזבורג את ההזדמנות של המהפכה הפוליטית בשנת 1917 וקיבל מן השלטונות החדשים רשות לעיין במסמכים ותיקים משפטיים מארכיון הצאר המודח. גינזבורג פרסם וניתח כמה תעודות שמצא שם, למשל את הפרוטוקולים והמסמכים של משפט האחים שפירא, בעלי דפוס סלאוויטא (גזר דינם בוצע בשנת 1839).
בשנת 1930 עזב את ברית המועצות, חי לזמן קצר בפריז, וב-1933 היגר לניו יורק. גם שם המשיך בפרסומיו בעיתונות היהודית.
בארכיון ייווא בניו יורק שמורים מספר כתבי יד שלו ותכתובות.
חלקים נוספים מארכיונו שמורים בספרייה הלאומית.
בנו מיכאל גינזבורג (Michel S. Ginsburg; 1900–?) היה מומחה לרומא העתיקה, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת נברסקה-לינקולן .
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
פסק דין קציר-קעדאן
יהודה אריסטובולוס
הבחירות לנשיאות ישראל (1993)
הבחירות השתים-עשרה לנשיאות ישראל נערכו במליאת הכנסת ב-24 במרץ 1993, ב' בניסן ה'תשנ"ג.
הנשיא הנבחר היה מיועד להחליף את הנשיא המכהן חיים הרצוג, שהשלים שתי תקופות כהונה רצופות ולא יכול היה להתמודד על תקופת כהונה נוספת.
תוצאות הבחירות.
לאחר סיבוב ההצבעה הראשון נתגלה למרבה המבוכה כי נרשמו 124 קולות בקלפי. יושב ראש הכנסת שבח וייס התנצל על הטעות, והורה על עריכת סיבוב הצבעה נוסף, בו ניצח ויצמן. בעקבות ניצחונו הושבע ויצמן לתפקיד ב-13 במאי באותה השנה.
בת-חמה (מלכה שכטמן)
וולאס סטיבנס
ווֹלאס סטיבנס (באנגלית: Wallace Stevens) (2 באוקטובר 1879 – 2 באוגוסט 1955), משורר אמריקאי, עורך דין, נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה, מבכירי המשוררים האמריקנים במאה ה-20.
ביוגרפיה.
סטיבנס נולד ברידינג, פנסילבניה בשנת 1879 למשפחה לותרנית, בנו של עורך דין. סטיבנס למד בהרווארד והיה נטוע היטב בחיי המעשה, וניהל חברת ביטוח גדולה במשך שנים רבות. רוב חייו לא זכתה יצירתו להכרה רשמית. אמנם מבקרי שירה ומשוררים הכירו בכישרונו, אך רק בשנת מותו, 1955, זכה בפרס פוליצר. אוסף שיריו בספרו "הרמוניום", שראה אור ב-1923, נחשב למיטב השירה האמריקנית של המאה ה-20.
כתיבתו ההגותית חותרת אל שחרור מכבלי הקיום האנושי ויש לה זיקה לאוניברסליות. הוא נמנה עם מבשרי המודרניזם בשירה והושפע מאימג'יסטים כעזרא פאונד ומהסימבוליזם הצרפתי.
שיריו הידועים ביותר הם:
עיקר יצירתו חוברה כאשר היה מבוגר יחסית. הוא פרסם שירים לראשונה בגיל 35, ומיטב שירתו חוברה לאחר שמלאו לו 50 שנה. המבקר הספרותי האמריקני הרולד בלום כינה אותו "המשורר הטוב ביותר בתקופתו".
קרולי שטרק
קרולי שטרק (בהונגרית: Károly Sterk; 19 בספטמבר 1881 - 10 בדצמבר 1946) הוא שחמטאי הונגרי.
קריירה.
שטרק חלק מקום שני-רביעי בתחרות בודפשט 1909 (ניצח: ז'יגמונד ברס), שיחק בתחרות וינה 1909/10 (ניצח: ריכרד רטי), חלק מקום 3-5 בתחרות בודפשט 1911 (אליפות הונגריה השלישית, ניצחו: זולטן פון באלה וז'יגמונד ברס), חלק מקום 9-11 בתחרות באד פיסטיאן 1912 (ניצח: עקיבא רובינשטיין), הגיע למקום העשירי בתחרות טמסואר 1912 (אליפות הונגריה, ניצח: גיולה ברייר), הגיע למקום ה-12 בתחרות בודפשט 1913 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום שני עם ריכרד רטי בתחרות דברצן 1913 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש אסטאלוש) וחלק מקום 2-3 עם ז'יגמונד ברס בתחרות בודפשט 1917 (ניצח: גיולה ברייר).
שטרק הפסיד בשני דו-קרבות לגזה מארוצי בשנת 1907 ובשנת 1917, בשניהם +1 -2 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שטרק שיחק בעיקר בבודפשט שם הגיע למקום העשירי בתחרות 1921 (ניצח: אלכסנדר אלכין, חלק מקום 8-9 בתחרות 1922, הגיע למקום השלישי והרביעי בשתי תחרויות בשנת 1924, חלק מקום ראשון והגיע למקום החמישי בשתי תחרויות בשנת 1925, חלק מקום 4-5, הגיע למקום השישי וניצח בתחרות נוספת בשנת 1926, חלק מקום 7-8 והגיע למקום העשירי בשתי תחרויות בשנת 1928, חלק מקום 6-7 בשנת 1929, ניצח וחלק מקום ראשון בשנת 1930, הגיע למקום השני בשנת 1931 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש שטיינר), חלק מקום 12-13 בשנת 1932 (אליפות הונגריה, ניצח: גזה מארוצי) וחלק מקום 9-10 בשנת 1934 (ניצח: אריך אליסקסיס).
שטרק הגיע למקום התשיעי בתחרות בארדיוב 1926 (ניצחו: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר והרמניס מטיסונס), חלק מקום 3-4 בתחרות לונדון 1927, הגיע למקום ה-15 בתחרות אויפשט 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), וחלק מקום 11-16 בתחרות טאטאטוורוש 1935 (אליפות הונגריה, ניצח: לאסלו סאבו).
שטרק שיחק באולימפיאדת פריז בשנת 1924 והשיג +2 =2 -1 במוקדמות ו +4 =1 -3 בגמר
שטרק שיחק באולימפיאדת בודפשט בשנת 1926
שטרק שיחק בלוח המילואים של הונגריה באולימפיאדת פראג 1931 והשיג +4 =2 -5
הבחירות לנשיאות ישראל (1998)