טריזומיה נוצרת על פי רוב בשל תקלה בייצור תאי המין (תא זרע או תא ביצה) במהלך תהליך המיוזה. במקרים אלה התא הסומטי שעובר מיוזה מחלק את המטען התורשתי שלו באופן לא שווה בין תאי המין הנוצרים ממנו. כך, במקום שייווצרו במיוזה ארבעה תאי מין שבכל אחד מהם כרומוזום בודד מכל סוג, נוצרים שני תאי מין נורמליים, אחד שחסר בו כרומוזום ואחד שיש בו כרומוזום נוסף. כאשר תאי מין שאחד הכרומוזומים שלו כפול מופרה על ידי תא מין נורמלי, לביצית המופרת יש שלושה עותקים של אחד הכרומוזומים במקום שניים.
פגם במיוזה שעלול להוביל לטריזומליה נפוץ יותר עם העלייה בגיל הנקבה. זאת משום שתהליך המיוזה מופסק באיבו בשחלותיה של הנקבה כשהיא עצמה עדיין עובר והוא חוזר לפעול, כל פעם בקבוצת ביציות אחרת, כאשר הנקבה מצויה בבגרות מינית. אצל אישה בת ארבעים, למשל, הביצית המצויה ברחם המתינה ארבעים שנה במצב שבו היא באמצע מיוזה.
דרך נפוצה פחות להיווצרות טריזומה היא איחוי בין שני כרומוזומים בתאים הסומטיים. פרט שאחד מזוגות הכרומוזומים שלו התאחה (בכל תאי גופו או רק באילו המיצרים את תאי המין) ייצר רק תאי מין פגומים - מחציתם בעלי כרומוזום עודף ומחציתם בעלי כרומוזום חסר. על כן לכל הצאצאים המשותפים של פרט כזה עם פרט נורמלי תהייה או טריזומה או מונוזומה. דרך שלישית להיווצרות טריזומיה היא טרנסלוקציה כרומוזומלית.
טריזומיה באדם.
הסיכויים ליצירת הפגמים בתאי המין עולים באופן ניכר עם העלייה בגיל האישה. לפי מספר מחקרים, אצל נשים עד גיל 25 הסיכוי להיווצרות עובר עם טריזומיה הוא 2% ואילו אצל נשים מעל גיל 40 הסיכוי עולה ל-35%. מצב נוסף שעלול לגרום לטריזומיה הוא הורה נשא של טרנסלוקציה כרומוזומלית.
ברוב המקרים טריזומיה גורמת לפגמים חמורים. חלקם חמור עד כדי כך שמתרחשת הפלה בשלבים מוקדמים מאוד של ההריון. פגמים אחרים מאפשרים התפתחות של עובר עם פגם שכלי או פיזי.
התסמונות השכיחות כתוצאה מטריזומיה אצל בני אדם (בסדר יורד) הן:
טריזומיה בכרומוזומי המין נפוצה גם היא:
טריזומיה ניתנת לאבחון על ידי בדיקת קריוטיפ או היברידיזציה באתר שמתבצעות במהלך ההריון תוך כדי בדיקת מי השפיר או בדיקת סיסי שליה.
סחר העבדים הגלובלי
תנועת הצופים
הצופים או תנועת הצופים היא תנועה חברתית ותנועת נוער כלל עולמית. מטרתה היא לפתח אנשים צעירים גופנית ורוחנית כך שהנוער יוכל לקחת מקום מועיל יותר בחברה. מטרה זו מושגת באמצעות חינוך בלתי פורמלי עם דגש על פעילויות מעשיות בחוץ, בטבע. כיום כוללת התנועה למעלה מ-42 מיליון חברים ב-217 מדינות וטריטוריות.
בשנים 1906 ו-1907 כתב רוברט באדן-פאוול, סגן-אלוף בצבא הבריטי, ספר לנערים על סיור וצוֹפִיּוּת. ספר זה, "צופיות לבני הנעורים", היה מבוסס על ספריו הקודמים אודות צופיות צבאית, בהשפעה ותמיכה של פרדריק ראסל ברנהאם (ראש הצופים באפריקה הבריטית), ארנסט תומפסון סטון מתנועת הוודקרפט האינדיאנים, ויליאם אלכסנדר סמית' מה- Boys' Brigade, והמו"ל שלו פירסון. באמצע שנת 1907 קיים באדן-פאוול מחנה באי בראונסי באנגליה כדי לבדוק רעיונות לספרו. מחנה זה ופרסום "צופיות לבני הנעורים" (לונדון, 1908) נחשבים בדרך כלל כתחילתה של תנועת הצופים.
שני ארגוני הגג הגדולים ביותר של תנועת הצופים הם ארגון הצופים העולמי (WOSM), הכולל ארגונים לבנים בלבד וארגונים מעורבים בחינוך משותף, ואגודת המדריכות והצופות העולמית (WAGGGS), הכוללת בעיקר ארגונים לבנות בלבד אך גם מקבלת ארגונים בחינוך משותף. שנת 2007 ציינה את שנת המאה של תנועת הצופים ברחבי העולם, וארגוני צופים רבים תכננו אירועים כדי לחגוג זאת.
התנועה דוגלת בשיטת החינוך הצופית, תוכנית חינוך בלתי פורמלי עם דגש על פעילויות חוץ מעשיות, הכוללות מחנאות, עמלנות, ספורט מים, טיולים, ספורט ועוד. מאפיין בולט נוסף של התנועה הוא התלבושת הצופית, אשר מטרתה היא להסתיר כל הבדל של מעמד חברתי במדינה וליצור שוויון. התלבושת כוללת עניבת צופים ותגים שונים (טלאי זרוע). סמל תנועת הצופים העולמי הוא שילוב של הפלר דה ליס (במקור סמל הצופים הבנים) ועלה התלתן (במקור סמל הצופות).
היסטוריה.
רקע צבאי והקמת התנועה.
הטריגר להקמתה של תנועת הצופים היה פרסומו של הספר "צופיות לבני הנעורים" שנכתב על ידי רוברט באדן-פאוול. עוד כשלמד ב-Charterhouse, אחד מבתי הספר הציבוריים המפורסמים באנגליה, התעניין באדן-פאוול בחיק הטבע. מאוחר יותר, כקצין צבאי, באדן-פאוול הוצב בהודו הבריטית בשנות ה-80 של המאה ה-19, שם התעניין בתחום הסיור ובשנת 1884 פרסם את הספר "Reconnaissance and Scouting".
בשנת 1896 שובץ באדן-פאוול לאזור מטאבלנד בדרום רודזיה (כיום זימבבואה) כראש המטה של האלוף פרדריק קרינגטון במהלך מלחמת המטאבל השנייה. ביוני 1896 הוא פגש ופתח בידידות לכל החיים עם פרדריק ראסל ברנהאם, ראש הצופים בצבא הבריטי באפריקה, יליד אמריקה. זו הייתה חוויה מכוננת עבור באדן-פאוול לא רק מכיוון שנהנה מאוד לפקד על משימות סיור לשטח האויב, אלא מכיוון שרבים מרעיונותיו לבסיסה של תנועת הצופים מקורם בתקופה זו. במהלך סיורי הצופים המשותפים שלהם להרי מטובו, ברנהאם הרחיב את כישורי היצירה בעץ של באדן-פאוול, נתן לו השראה וזרע זרעים גם לתוכנית החינוכית וגם לקוד הכבוד שפורסם בהמשך בספר "צופיות לבני הנעורים". אומנות היצירה בעץ של אנשי הספר ושל המערב הישן של אמריקה ועמים ילידים ביבשת אמריקה, הייתה בדרך כלל לא מוכרת לצבא הבריטי אך ידועה היטב לאיש הצבא האמריקני ברנהאם. מיומנויות אלה היוו בסופו של דבר את הבסיס למה שמכונה כיום עמלנות או scoutcraft, חלק מיסודות תנועת הצופים. שני הגברים הכירו בכך שהמלחמות באפריקה משתנות באופן ניכר והצבא הבריטי נדרש להסתגל; כך שבמהלך משימות הצופים המשותפות שלהם, דנו באדן-פאוול וברנהאם על הרעיון של תוכנית אימונים רחבה בתחום כלי העץ לגברים צעירים, העשירים בחקר, גישוש, שדאות והסתמכות עצמית. במהלך תקופה זו בהרי מטובו באדן-פאוול החל לראשונה לחבוש את הכובע (כובע מערכה) שהפך לחתימה שלו כמו זה שלבש ברנהאם, ורכש את קרן הקודו שלו, מכשיר המלחמה של הילידים המקומיים, בו השתמש אחר כך בכל בוקר באי בראונסי כדי להעיר את חניכי הצופים הראשונים ולקרוא להם יחד בקורסי הכשרה.
שלוש שנים לאחר מכן, בדרום אפריקה במהלך מלחמת הבורים השנייה, באדן-פאוול שהה בעיירה הקטנה מאפקינג, עליה הוטל מצור על ידי צבא בורים גדול בהרבה. חיל הצוערים של מאפקינג היה קבוצת נערים שתמכו בכוחות באמצעות העברת מסרים, ששחררו את הגברים לתפקידים צבאיים ושמרו על הנערים עסוקים במהלך המצור הארוך. הנערים לבשו בגדי חאקי וביצעו משימות תומכות לחימה כמו סיור, העברת ידיעות וטיפול בפצועים. פעילות הצוערים עזרה בהגנה המוצלחת על העיר במהלך מספר חודשים. חיל הצוערים הצליח היטב, סייע להגנת העיר (1899–1900), והיו אחד הגורמים הרבים שהיוו השראה לבאדן-פאוול להקים את תנועת הצופים. העמידה המוצלחת במצור והסרתו העלו משמעותית את מצב הרוח של הצבא הבריטי והפכו את באדן-פאוול לגיבור לאומי. באדן-פאוול אמנם לא היה מעורב בפעילות הצוערים, אך התרשם מתרומתם של בני הנוער המתנדבים וכתב עליה מאוחר יותר בספריו. כל חבר קיבל תגית שהמחישה נקודת מצפן וראש חנית. הלוגו של התג היה דומה לראש החץ בצורת פלר דה ליס שאותו אימצו הצופים אחר כך כסמלם הבינלאומי. המצור על מפקינג היה הפעם הראשונה מאז ילדותו שבאדן-פאוול, חייל קבע, נכנס לסביבה של "אזרחים" - נשים וילדים - וגילה בעצמו את התועלת של בנים מאומנים היטב.
כתוצאה ממעמדו כגיבור לאומי כתב באדן-פאוול חוברת אימון צבאי בשם "Aids to Scouting" ("עזרים לצופיות"). בשנה בה נכתבה, עוד בשנת 1899, הייתה החוברת לרב-מכר ונעשה בה שימוש על ידי מורים וארגוני נוער בכל רחבי אנגליה.
בשנת 1906 שלח ארנסט תומפסון סטון, קנדי שנולד בבריטניה וגר בארצות הברית, לבאדן-פאוול את ספרו "The Bichbark Roll of the Woodcraft Indians". לאחר מכן נפגשו השניים ושיתפו רעיונות של תוכניות אימון לנוער.
באדן-פאוול קיבל עידוד לכתוב מחדש את "עזרים לצופיות" כדי שתתאים לקהל קוראים צעיר יותר. עד 1907 הוא סיים טיוטה שנקראה Boy Patrols ("סיירות בנים"). על מנת לבחון חלק מרעיונותיו הוא אסף 21 בנים מרקע סוציאלי שונה וקִיים מחנה למשך שבוע. המחנה התחיל ב-1 באוגוסט באותה שנה והתקיים באי בראונסי שבנמל פול, דורסט, אנגליה. השיטה הארגונית שלו נודעה כ-"שיטת הסיור" והיוותה חלק חשוב באימון כיוון שאפשרה לבנים לארגן את עצמם לקבוצות קטנות עם מנהיג סיור נבחר. בכך הקים למעשה באדן-פאוול את תנועת הצופים העולמית.
בסתיו של 1907, אחרי פרסום הטיוטה שלו ומחנה מוצלח מאחוריו, נסע באדן-פאוול לסיבוב נאומים נרחב שאורגן על ידי המוציא לאור שלו, פירסונס, כדי לקדם את ספרו. הטיוטה יצאה לבסוף כשש כתבות נפרדות בירחון דו-שבועי לבנים החל מינואר 1908. החלקים שהופיעו בכתבות פורסמו בסופו של דבר בספר שנקרא "Scouting for Boys" ("צופיות לבני הנעורים"). הספר נחשב כיום לגרסה הראשונה של המדריך לצופה (Boy Scout Handbook) שנמצא בשימוש בעיקר בארצות הברית.
כוונתו של באדן-פאוול הייתה שהספר יספק רעיונות לארגונים קיימים ומבוססים, בפרט ארגון בריגדת הבנים שבה החזיק בתפקיד סגן נשיא לזמן מה. עם זאת, נערים ייסדו באופן ספונטני סיירות צופים והציפו את באדן-פאוול בבקשות לעזרה. הוא עודד אותם, והתנועה התפתחה מעצמה. ככל שהתנועה התפתחה יותר, כך הצטרפו לתוכניות שלה יחידות ייעודיות כגון צופי האוויר וצופי הים.