לאחר חורבן הכנסייה שהה המקום בשממונו במשך שנים רבות. בשנת 1990 החל הארכאולוג יזהר הירשפלד בחפירות במקום. לא נמצאו כל שרידים לארמונה של ברניקי, אך נחשפה הכנסייה הביזנטית, ושרידי החומה והמגדל. הקרן הקיימת לישראל פרצה דרך המובילה משכונותיה העליונות של טבריה אל ההר. בצלע ההר התגלה על ידי הארכאולוגים יזהר הירשפלד ויוסף סטפנסקי תיאטרון רומי, ובו כ-6,000-5,000 מקומות. עיריית טבריה מתכננת להפוך את האמפיתיאטרון למרכז מופעים ולשלבו בפארק עוז ברקוביץ', פארק ארכאולוגי בדרומה של טבריה, הכולל ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הרומית. בסמוך לכנסייה נחשף מבנה נוסף, וההשערה הייתה שהוא שימש כשוק בתקופה הביזנטית של העיר. בשנת 2009 גילתה הארכאולוגית קטיה ציטרין-סילברמן מהאוניברסיטה העברית בירושלים שהמבנה שימש כמסגד, וייתכן שהכנסייה והמסגד פעלו במקביל זה לצד זה, כשכל אחד משרת את הקהילה שלו. מסגדים דומים מאותה תקופה התגלו בדמשק ובעיר ג'רש שבירדן.
פייר ז'וזף פרה
פייר-ז'וזף פרה (בצרפתית: Pierre Joseph Ferret; 1908 -1976/8) היה גיטריסט ומלחין צרפתי-צועני של מוזיקת ג'אז. היה ידוע בכינויו "בארו פרה" ("בארו" = "גדול" בשפה רומאני) Baro Ferret . הוא התפרסם במיוחד כמלחין ומבצע בגיטרה של ואלסים בסגנון ששילב את ה"מוזט" הצרפתי המסורתי עם הג'אז - הסווינג ואחר כך הבי בופ - סגנון שכונה "סווינג מוזט" (Swing Musette).
רקע משפחתי ושנות צעירותו.
נולד ברואן כז'וזף פרה, הבכור מבין שלושה אחים, בני משפחה צוענית עם שורשים בספרד. ייתכן כי שם המשפחה במקור היה Ferré.
. מאוחר יותר אימץ את השם "פייר" של אחיו בקטן, פייר ז'אן "מאטלו", שם שהיה עדיף בעיניו על "ז'וזף" התנ"כי. גילה מילדות כישורים מוזיקליים ואחרי חניכות קצרה באולם לריקודים מקומי עבר לפאריס בה התחיל להצטיין כנגן בנג'ו, בנדוריה ספרדית וכגיטריסט באולמות "באל-מוזט".
באמצעות אחיו הקטן, ז'אן "מאטלו" פרה (1989-1918) הכיר את ג'אנגו ריינהארדט ובהמשך הפכו לידידים, אם כי גם יריבים.
פעילותו בחברת ג'נגו, אחיו ואחרים.
אולם אחרי שנת 1931 יחד עם אחיהם השלישי, אטייֶן סאראן פרה (1970-1912) ובן דודם,
רנה שארל-אלן, הידוע כ "שאלן" פרה היו לשותפים המועדפים של ג'אנגו בהרכבי ג'אז. בין השנים 1935–1939 היה פרה חבר בחמישייה "הוט קלאב דה פראנס" (
"QHCF - "Quintette du Hot Club de France') של האחרון ובשנת 1940 השתתף בפרויקט "Django's Music". בארו פרה השתתף בכ 80 הקלטות של ג'נגו ריינהרדט, ביניהם
"St. Louis Blues", (1935),"I Found a New Baby", (1935), "Swing Guitars", (1936), "My Melancholy Baby" (1939),
ואחר כך במרץ "Limehouse", "Tears" ו "Daphne" (1940).
מבחינת טכניקה המושלמת וסגנון האלתורים הושווה תכופות לג'נגו ריינהארדט עצמו, אך תמיד היה מתוסכל מהיותו מוערך פחות. ייתכן שתרמו לכך ההפסקות הרבות בעבודתו האמנותית לטובת עיסוקים אפלים בלתי חוקיים.
.סגנונו המוזיקלי התקרב לדעת מומחים בתחום, לזה של דודיו
,חלוצי נגינת הבנג'ו-גיטאר בצרפת, מטאו גרסיה (Mateo Garcia) וגוסטי מאליה (Gusti Malha).
. אחרי שנת 1938 הקליט גם תקליטים כסולן. ניהל שלישית Trio Ferret עם אחיו מטלו ועם בן דודו שאלן פרה.
.המשיך להיות ידוע בעיקר כמלחין ומבצע של "ולסים מוזט" וכמלווה של אקורדיוניסטים.
בימי המלחמה ואחריה.
בימי מלחמת העולם השנייה, בעת הכיבוש הנאצי, ויתר זמנית על הפעילות המוזיקלית והתקיים מעסקים בהשוק השחור של פאריס. הוואלסים שהלחין בסגנון סווינג ובי-בופ (הbop valse), הקדימו את זמנו. יצירות כמו "!..."Panique"" (פאניקה) (1946) (כתובה יחד עם האקרודיוניסט ג'ו פריבא)
La Folle (המשוגעת),"Swing Valse" (כתב עם האקורדיוניסט גוס ויזר, שהצליח ככל הנראה להשתלט לבד על הזכויות ליצירה והקליט אותו בחברת קולומביה ב 1940)
ו "Le Départ de Zorro"
(הפרידה מזורו) (1948) היו ספק באל-מוזטים מודרניסטים, סוריאליסטיים ואפלים, ספק ג'אז מודרני.
לפני שורטי רוג'רס, הוראס סילבר או דייב ברובק שילב ביצירות אלה מבנים מקצביים ב 3/4 ו 6/8.
.היצירות מ 1948 "L’inattendu" ו Le départ de Zorro שהושפעו מה"בי בופ" נכנסו לאחר מכן לרפרטואר של מרסל אזולה. אחרי שנות החמישים הופיע בארו פרה לעיתים נדירות על הבמה. באמצע שנות ה-1960 הוציא אלבום בשם "Swing Valses d’Hier et Au’jourd’ui" ("ולסים סווינג מאתמול ומהיום") בהפקתו של שארל דלונה ובהשתתפות אחיו מטלו פרה. עדיין ב 1971 השתתף בהקלטת האלבום של גאס ויזר - "Swing Accordeon".
בשנות ה-1960 ניהל במשך שנים אחדות בפאריס את הבאר "לה לנטרן" (La Lanterne), (בPorte de Champerret,ברובע 17, שבו ארח בג'ם סשנס מוזיקאים צוענים רבים ולפעמים הצטרף אליהם עם הגיטרה שלו.
מקום אחד בבעלותו היה לפרק זמן "בארו באר" (Baro Bar) ב rue Mouffetard (ברובע 5).
בדומה לג'אנגו ריינהרדט ועמיתים אחרים באותה תקופה ניגן על גיטרה מתוצרת סלמר-מאקאפרי.
את המסורת מוזיקלית הג'אזית של המשפחה המשיכו בניו של "מטלו" פרה, בולו פרה (Boulou Ferret) (שהיה תלמיד של אוליביה מסיאן) ואליוס פרה (Elios Ferret) שביצעו, בין השאר, גרסה חדשה ל"Panique" של פייר פרה.
לקריאה נוספת.
Michael Dregni, Alain Antonietto and Anne Legrand -"Django Reinhardt and the Illustrated History of the Gipsy Jazz"Co. Michael Dregni, 2006 ,
קישורים חיצוניים.
,2009 Pierre Lafargue - "Les Frères Ferret - Les Gitans de Paris 1938-1956" Fremeaux&amp;Associés
Alain Antonietto - biography on the first edition of the CD “Swing Valse” (HCRCD 45).
"Le Jazz manouche" - Mediathèque de Vincennes online
פוזי הדוב
פוזי הדוב (אנגלית: Fozzie Bear) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה החבובות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון.
פוזי הוא דוב שעובד בתור סטנדאפיסט כושל שסופג עגבניות והופך ללעג במיוחד אצל סטטלר ווולדורף.
היסטוריה.
פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון.
פוזי הדוב נועד להיות הדמות הראשית של פרנק אוז אך הפופולריות של מיס פיגי עקפה את זאת של פוזי.
התפקיד הגדול ביותר של פוזי היה בסרט, "חג המולד של החבובות", שם הוא לקח את כל חבריו לחווה של אמו בחג המולד.
בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים.
הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות.
הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון.
תפקידים.
בעונה הראשונה, השמיע פוזי בכל פרק מונולוג קומי שבו סטטלר ווולדורף נהגו ללעוג לו.
בעונה השנייה פוזי התחיל להשתמש בסגנון חדש, שבו לדוגמה הוא מדבר מהבטן או מחליק על גלגיליות.
פוזי הדוב הופיע בכל סרטי החבובות. הנה כמה מתפקידיו:
בית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו
בית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו שוכן ממערב לעיירה קאסינו שבאיטליה. נקברו בו למעלה מאלף חיילי הצבא הפולני, אשר נפלו בקרבות קאסינו במלחמת העולם השנייה, שהתחוללו בשנת 1944.
רקע.
בספטמבר 1943 פלשו צבאות בעלות הברית לאיטליה. שתי ארמיות, אמריקנית ובריטית, נחתו בדרום מערב המדינה והחלו לנוע צפונה נוכח התנגדות גרמנית חזקה, עד שנבלמו בשלהי חודש דצמבר נוכח קו גוסטב – קו הגנה שהקימו הגרמנים לרוחב איטליה. אחד מאזורי המפתח בגזרה המערבית של קו הגנה זה היה רכס הגבעות שליד העיירה קאסינו, כ-120 קילומטרים מדרום-מזרח לרומא. רכס זה העניק למגינים הגרמנים עמדות שולטות על גבי העמק שמדרומו. נקודה מרכזית ברכס זה הייתה גבעת מונטה קאסינו, שהתנשאה מעל העיירה קאסינו לגובה של 520 מטר מעל פני הים. עליה ניצב מנזר של מסדר הבנדיקטינים הנוצרי, שהוקם בשנת 529.
במהלך ארבעה חדשים, מה-17 בינואר ועד ה-18 במאי 1944, תקפו בעלות הברית ארבע פעמים את קו ההגנה הגרמני באזור קאסינו. שלוש ההתקפות הראשונות נהדפו באבדות כבדות לתוקפים. במהלכן נהרס המנזר בהפצצה מן האוויר. הקרב הרביעי נפתח ב-11 במאי. ב-18 במאי נכבשה גבעת המנזר על ידי חיילי הקורפוס הפולני השני. יום קודם לכן נפרצה הדרך אל רומא, וב-4 ביוני נכנסו אליה חיילי בעלות הברית.
בית הקברות.
בית הקברות ממוקם על גבי מדרון גבעה השוכנת כ-800 מטר מצפון-מערב למנזר מונטה קאסינו, בשטח שדרכו התנהלה ההתקפה הפולנית העיקרית על גבעת המנזר. הוא הוקם שם בחורף 1944-45 ביזמת חיילים ממשתתפי הקרב. המנזר (שהוקם מחדש) ובית הקברות ניצבים בצורה בולטת זה מול זה.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני מוקף עצים, שאורכו כ-160 מטר ורוחבו כ-120 מטר. מוביל אליו שביל גישה המגודר בצמחייה שאורכו כ-250 מטר. משני עברי הכניסה לבית הקברות ניצבים עמודים, שעל גבי כל אחד מהם ניצב פסל אבן של הנשר הפולני. מעבר להם ניצבת כיכר אבן עגולה למחצה, המשתרעת לרגלי שטח הקבורה. על רצפתה נחרת הצלב הצבאי הפולני, ובמרכזו נקבע לפיד אש-תמיד.
שטח הקבורה, המהווה כשליש משטח המתחם, ממוקם על גבי מדרון. על המדרון נבנו תשע מדרגות אבן מקושתות המשתרעות לרוחב בית הקברות. בכל מדרגה נטמנו חללים בשתי שורות. המדרגות מחולקות כל אחת לשש חלקות על ידי חמישה טורי מדרגות, המעפילים מתחתית שטח הקבורה אל ראשו. על המדרגות אין נטועה כל צמחייה. בראש שטח הקבורה ניצבים תרנים ועליהם דגלי פולין ואיטליה
על גבי קברי החללים הונחו לוחות אבן מלבניים, ולמראשותיהם הוצבו צלבי אבן. מצבות לוח הוצבו למראשות קברי החללים היהודים.