שובך יונים הייתה תוכנית המגננה של צה"ל להדיפת מתקפה מצרית בחזית חצי האי סיני. התוכנית הייתה מבוססת על כוחות שהיו פרוסים על תעלת סואץ, וכן על עתודה של כוחות השריון שהיו מרוחקים מתעלת סואץ ועמדו בקו התעוזים. על כוחות אלו היה לסייע לכוחות שעל שפת התעלה ובמעוזי קו בר-לב, לתגבר את המעוזים ולאייש את הסוללה שעל שפת התעלה. כך, על פי התוכנית, ימנע צה"ל מן המצרים את צליחת התעלה. אף על פי שהייתה זו תוכנית מגננה, הרי שהיא לא כללה התמודדות רצינית עם צורך בקרב נסיגה, ופעלה תחת עקרון "אף שעל". זאת, בדומה לתפיסת המגננה הישראלית בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
סד"כ צה"לי לשובך יונים.
הסד"כ הצה"לי כלל גדוד שאייש את המעוזים (בסך הכל 16 מעוזים מאוישים, בפרוץ המלחמה היו בו כ-450 חיילי חי"ר ועוד כ-50 טנקיסטים), חטיבה מרחבית 275 ואוגדה 252 (אוגדת סיני). כן נכללו כוחות נוספים כגון יחידות בקרה, יחידות נ"מ ועוד.
מתקני ההצתה.
לאחר מלחמת ששת הימים ובמהלך מלחמת ההתשה, נהגה רעיון חדש במטה על פיו, ייבנו מתקני הצתה חבויים בסוללת העפר הישראלית המשקיפה על המים. במקרה של חשש לחצייה מצרית, מתקנים אלו יזרימו סולר בכמויות גדולות שיצוף על פני מי התעלה הזורמים. סולר זה יוצת ויהווה מחסום אש שיקשה מאוד על חצייה מצרית של התעלה. בסופו של דבר הבינו בפיקוד כי הפעלת תוכנית כזו דורשת הצבת מיכלי סולר ענקיים בסביבה רגישה ונפיצה וגם אם אלו היו מתחת לאדמה, עדיין לא היו מוגנים דיים. התברר איפוא כי שיטה זו בעייתית מידי והיא ננטשה עוד כשהיה אריאל שרון אלוף פיקוד הדרום.
עם זאת כדי להרתיע את המצרים, המשיך צה"ל לתחזק בצורה מסוימת 2 מתקנים כאלו והציב עוד מתקני דמה. בראשית ההרעשה המצרית ביום כיפור, המערכות לא היו פעילות, אם ממצב תחזוקתי נמוך או משום שלא היה מי שיפעיל אותן.
אירועי המלחמה.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים היה אלוף אלברט מנדלר מפקד אוגדת סיני אשר ברשותה היו כמעט 300 טנקים מאורגנים ב-3 חטיבות שריון. בעקבות איחור הדיווחים ועקב כך ששעת הפתיחה באש הייתה אמורה להיות ב-18:00, על פי המידע המודיעיני שהתקבל מהמוסד באותו בוקר, למרות רצונו לקדם כוחות לכיוון התעלה, נמנע האלוף מנדלר מקידום טנקים בבוקרו של היום עקב פקודתו של אלוף פיקוד הדרום אז, אלוף שמואל גונן (גורודיש) כדי שלא ליצור התגרות במצרים. הוא קבע שתתקיים תזוזה רק לאחר השעה 16:00. עקב גישה זו לא קודמו הטנקים אל המעוזים אלא רק לאחר תחילת ההרעשה המצרית.
כתוצאה מכך, חצו כוחות חי"ר מצריים, תחת חיפוי ארטילרי, את התעלה ללא התנגדות. לאחר התבססות בגדה המזרחית של התעלה, כבשו כוחות החי"ר המצריים, המשופעים בנשק נ"ט את עמדות הירי הישראליות ומנעו את חבירת הטנקים למעוזים הנצורים.
בכך למעשה לא יצא מבצע שובך יונים אל הפועל ואנשי המעוזים היו מכותרים כאשר למצרים יש דריסת רגל חזקה בצדה המזרחי של התעלה.
כישלון המבצע.
היות שיציאתם של הטנקים מאוגדת סיני הסדירה לכיוון המעוזים הייתה מאוחרת מידי, הושמדו טנקים רבים על ידי הכוחות המצריים שחיכו להם. במהלך השבוע הראשון של המלחמה ובמיוחד עד 9 באוקטובר ניסו שוב ושוב כוחות סדירים ומילואים להגיע אל המעוזים אך שום ניסיון כזה לא צלח. חיילים מ-2 מעוזים בלבד הצליחו להימלט, כל החיילים ממוצב פורקן ו-24 חיילים ממוצב מילאנו ב', כאשר 19 נוספים ממילאנו נתקעו ברחובות העיר קנטרה ומתוכם נלקחו 8 לשבי והשאר נהרגו.
אריאל שרון שהיה אחד מ-3 מפקדי האוגדות הלוחמות בסיני במלחמת יום הכיפורים, לחץ כל העת על חדירה ישראלית לכיוון התעלה יחד עם פינוי המעוזים וזאת למרות ההתנגדות המצרית העיקשת. רצונות אלו שלו נתקלו בחומת סירוב של הפיקוד הבכיר (בעיקר מצד אלוף פיקוד הדרום שמואל גורודיש) ולא יצאו לפועל, לפחות לא לפי תוכניותיו של שרון.
מתקפת הנגד הישראלית של ה-8 באוקטובר הייתה המאמץ העיקרי שעשתה ישראל לשיחרור אנשי המעוזים, אך משזו נכשלה לא הייתה לצה"ל אפשרות צבאית לחלץ את הלכודים והמכותרים.
ההתייחסות המצרית לשובך יונים.
בספרו "חציית התעלה" מתאר מי שהיה הרמטכ"ל המצרי במלחמת יום הכיפורים, סעד א-שאזלי את הידע המצרי אודות תוכנית שובך יונים. לדבריו:
לאחר סקירת התוכנית הישראלית, מתאר שאזלי את התוכנית המצרית להתמודדות עמה:
כוחות השריון הישראלים אכן נעו לגזרת התעלה בהתאם לצפי המצרי - ביחידות קטנות. אלו, נתקלו במערכי הגנה זמניים רוויי נ"ט שפגעו קשות בשריון הישראלי, ולמעשה מנעו ממנו לחבור למעוזים ולהגיע לרמפות שעל הסוללה הישראלית על התעלה וגבו אבדות רבות.
ימים נשברים
ימים נשברים הוא אלבומה האחד עשר של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור בספטמבר 1986, על ידי חברת התקליטים הד ארצי. מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "ימים נשברים", "בוא ונגן אותי", "הכאב הזה", "כל הקלפים" / "ליידי" ו-"להמשיך לצעוד".
במרוצת השנים, זכה האלבום למעמד זהב, על סך מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים בסך הכל. כמו כן, זהו אלבומה הראשון של חזה שהועלה על תקליטור במקביל ליציאתו לשוק.
רקע הפקה.
אלבום זה שונה מקודמיו בכך שאת רוב שירי האלבום כתבה והלחינה חזה, דבר שייצר התעניינות רבה מצד המבקרים והמעריצים, בנוסף, זהו האלבום הראשון שיצא לחזה מזה שנה (שירי מולדת ב') ושנה וחצי מאז צאת אלבום אולפן בעל שירים מקוריים (אדמה), שהרי קהל מעריציה היה רגיל ליציאת אלבום חדש בערך כל חצי שנה עד אותה עת.
את ההפקה המוזיקלית והעיבודים עשה יזהר אשדות. האלבום ממשיך את הקו של אלבומה הקודם של חזה, אדמה, בכך שהוא לא מכיל רק את שירי הפופ שאפיינו את חזה בתחילת שנות השמונים אלא שירים יותר אינטימיים, וכמו כן, גם באלבום זה בצלאל אלוני אינו תרם אף שיר לאלבום אלא היה שותף להפקת האלבום לצד אשדות. במקביל, האלבום מציג קו אחר שחורג מאופי שאר אלבומיה הקודמים של חזה בכך שהוא מכיל נגיעות של רוק קל ומוזיקה אלקטרונית. את המגמה החלה עוד באלבום הלהיטים "אלבום הזהב", שיצא כמה חודשים לפני כן, כשהקליטה מחדש את להיטיה הגדולים בעיבוד מחודש.
עוד בטרם הפקת האלבום, בשנת 1984, הפיק אשדות לחזה את הרמיקס לשיר "גלבי" מאלבומה שירי תימן ובאותה תקופה החל להיות מושמע רבות בבריטניה. כמו כן, חזה התנסתה בכתיבה עוד בטרם החלה לכתוב בעצמה. במשך שלוש השנים שקדמו לצאת האלבום, כתבה חזה טור שבועי בעיתון "מעריב" שנקרא "אקורד נוסף".
הצלחה.
השירים שבלטו מתוך האלבום היו "ימים נשברים", "הכאב הזה", "בוא ונגן אותי", "להמשיך לצעוד" ו"כל הקלפים" / "ליידי", אך בשנה זו לא הצליחה חזה להגיע לתואר זמרת השנה. העיבודים והמעבר מהז'אנר הרגוע והשקט אל הרוקיסטי מעט היוו את ההצלחה העולמית של חזה בחו"ל, ובעקבות האלבום יצאה היא לסיבוב הופעות יחסית קצר שרובו התקיים בתל אביב עקב האפקטים הרבים שנראו לראשונה בארץ. המופע הופסק עקב התחלת ההופעות והראיונות בחו"ל ותחילת העבודה על האלבום הבינלאומי הראשון שלבסוף נגנז, Temptation Eyes ("עיניים מפתות").
הצלחת האלבום עודדה את חזה להמשיך לכתוב שירים, ובשנת 1988 תוכנן אלבום נוסף בעל אותו מתכונת, אך הוא נגנז ובמקומו יצא האלבום Shaday.
לאחר גניזת האלבום Temptation Eyes והצלחתו של "אם ננעלו" באירופה, החלה חזה לעבוד במרץ על האלבום הבינלאומי החדש שלה Shaday, ששני שירים מתוכו הם גרסאות באנגלית לשירים מאלבום זה: "My Aching Heart" ("הכאב הזה") ו"Take Me to Paradise" ("בוא ונגן אותי").
בשנת 2007 השיר "הכאב הזה" חזר למצעדים ברדיו לאחר שנעשה גרסת כיסוי לשיר על ידי נינט טייב ועברי לידר לרגל 7 שנים למותה של חזה, שמאוחר יותר הפך לשיר הנושא של הסדרה "מרחק נגיעה". בשנת 2010 ביצע אחיינה של חזה, אלון אור, גרסת כיסוי לשיר "להמשיך לצעוד" לרגל 10 שנים למותה של חזה.
האמנות הגדולה
דיבור חדיש (תכנית טלוויזיה)
עמרו מוסא
שיפיונה דל פרו
שיפיונה דל פרו (באיטלקית: Scipione del Ferro; 6 בפברואר 1465 – 5 בנובמבר 1526) היה מתמטיקאי איטלקי שהיה הראשון לגלות שיטה לפתרון משוואה ממעלה שלישית.
חייו.
שיפיונה דל פרו נולד בבולוניה שבצפון איטליה לפלוריאנו ופליפה פרו. אביו, פלוריאנו, עבד בתעשיית הנייר שהתפתחה הודות להמצאת הדפוס מספר שנים לפני כן, ולכן סביר להניח שהודות לעבודותיו של אביו נחשף שיפיונה הצעיר לחומר מודפס. כשנישא קרא לביתו "פיליפה" על שם אימו.
סביר להניח שלמד באוניברסיטת בולוניה שבה התמנה לימים, בשנת 1496, למרצה בתחומי האריתמטיקה והגאומטריה. בשנותיו האחרונות עסק גם במסחר.
השפעת עבודתו.
לא נותר תיעוד רב לעבודתו של דל פרו, בעיקר עקב התנגדותו הנחרצת לפרסומה. דל פרו העדיף לחלוק את ממצאיו בקרב חוג מכרים קטן שכלל סטודנטים וחברים. ככל הנראה, הסיבה להחלטתו שלא לפרסם את ממצאיו נעוצה במנהגם של המתמטיקאים בני דורו לאתגר פומבית זה את זה. כאשר מתמטיקאי היה מאתגר את רעהו היה על היריבים לפתור איש את הבעיות שהציב בפניו האחר כך שלא אחת היה עולה הפסד בתחרות בהפסד במימון או אף במשרה באוניברסיטה. ייתכן שדל פרו העדיף לשמור את ממצאיו לעצמו כדי שלא יאלץ להיענות לאתגר מסוג זה, על הסיכון הכרוך בו.