שני בתי מדרש היו בפלונסק: ה"אחורי" שלמדו בו תלמידי חכמים, עשירים, בעלי בתים ושומרי מצוות אדוקים, ובית המדרש החדש, שהתרכזו בו הציונים והמשכילים. בית המדרש החדש היה מרכז הפעילות של "עזרא". ה"אחורי" היה העתיק והמיוחס, ועל כן לימדו בו לפי המסורת, ללא דקדוק עברי ותנ"ך. אך גם תלמידיו נמשכו ל"עזרא" ושבעה או שמונה מהם התגנבו והלכו בסתר לבית המדרש החדש, כדי ללמוד מחברי האגודה. הם סבלו מכך ועל פי עדותם, רדפו אותם, הכו אותם ולא פעם תפסו אותם בשעה שקראו ספרים חיצוניים מתחת לגמרא.
בן-גוריון והשפה העברית.
ראשית לימודי העברית.
בן-גוריון מעיד על עצמו כי למד עברית כבר בהיותו בן שלוש:
סבו, צבי אריה גרין, היה מושיבו על ברכיו ומשנן עמו שמות של עצמים ואברי גוף, ביידיש ובעברית. הוא היה מהלך בחדר ואומר: אני הולך, אני יושב, אני כותב וכו', עד שידע דוד לקרוא לפעולה בעברית. לאחר שידע מספר רב של שמות ופעלים, היה מדבר איתו עברית והילד דוד נאלץ לענות בעברית. היה זה עוד לפני שהלך לתלמוד תורה.
ככל שהזקין בן-גוריון התחדד יחסו לעברית ולתנ"ך, והוא אהב לחזור שוב ושוב על הסיפורים אשר לימד אותו סבו בעברית.
היחס ללשון העברית.
כאמור, בגיל צעיר מאוד החל בן-גוריון לדבר עברית, ללמוד את השפה העברית ואפילו לחשוב בעברית. אולי הוא עמד במבחן שקבע ביאליק ל"עבריות" של יהודים: הוא גם חלם בעברית. ביחסו של בן-גוריון ללשון העברית כשפת התחייה היהודית לא היו היסוסים ועובדה היא, כי הפעילות הציבורית-הציונית הראשונה שלו באגודת הנערים "עזרא" סבבה ברובה סביב הלשון העברית.
לכל זאת השפעה גם על דרך כתיבתו. כל המעיין בכתביו ייווכח כי לא קל לקבוע שהדברים נכתבו לפני שנים רבות. זאת משום שדוד בן-גוריון נמנע ממטבעות לשון אופנתיים. העדר אופנתיות בכתיבתו אינו רק פרי הצמידות של אל המקורות הלשוניים, גם יחס בן-גוריון לתנ"ך השפיע על זיקתו האינטימית אל הלשון העברית. בעוד שהיו אישי ציבור שחידשו מילים אף כי ידיעתם בלשון לא עלו על שלו, בן-גוריון לא נהג לעשות זאת. אהבתו הרבה ללשון העברית מנעה ממנו להוסיף עליה.
בשונה מראשי תנועת העבודה ובניגוד לרעהו, ברל כצנלסון, לבן-גוריון לא היו סנטימנטים ללשון היהודית העממית, היידיש, משום שאהב לשון אחת בלבד: עברית. כמו כן, שלא כמו רוב דוברי העברית בדורו, אשר קל היה להם יותר לדבר יידיש, בן-גוריון דיבר עברית בקלות רבה יותר.
רציפה
ג'ורג' בוש הבן
אריתרוציט
איירון מיידן
איירון מיידן (באנגלית: Iron Maiden; בתרגום: בתולת הברזל) היא להקת הבי מטאל בריטית שנוסדה בשנת 1975, ממובילות תנועת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי. נחשבת לאחת מהלהקות המוערכות והמשפיעות ביותר בתחום המטאל.
איירון מיידן הוקמה ביוזמתו של הבסיסט והמלחין סטיב האריס שכתב באופן חלקי או מלא את רוב שירי הלהקה. לאיירון מיידן יש דמות שלד מצוירת הידועה בשם אדי, אשר הופיע על גבי עטיפות כל אלבומיה עד 2009. בשנה זו, יצא הפסקול של סרטם "Iron Maiden: Flight 666", המלווה את מסע ההופעות שלהם מ-2008 ועל העטיפה נראים חברי הלהקה בלבד. אדי עצמו הפך לסמלה של הלהקה.
היקף מכירותיה של איירון מיידן נאמד בלמעלה ב-100 מיליוני עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותה לאחת מלהקות הרוק והמטאל המצליחות ביותר בהיסטוריה. הלהקה הוציאה עד כה סך כולל של 36 אלבומים, בהם 17 אלבומי אולפן, 9 אלבומי הופעות, 5 מיני אלבומים ו-8 אלבומי אוסף. אלבומיהם זכו להגיע מספר פעמים למעמד אלבום זהב ופלטינה.
מוזיקה, ליריקה ושירה.
חברי להקת איירון מיידן יוצרים מוזיקה כבדה, עמוקה ומלודית, הכוללת קטעי סולו אינסטרומנטליים ארוכים והרמוניות מורכבות של גיטרות חשמליות ותופים, עם דגש חזק על גיטרה בס. הגיטריסטים של הלהקה מתחלקים ביניהם בקטעי הסולו. יש לציין גם את אלבומם Seventh Son of a Seventh Son משנות השמונים, שעשה שימוש חדשני לאותה תקופה בקלידים ובסינתיסייזר, שלא היו מקובלים במוזיקת המטאל עד אז (אך בלהקת איירון מיידן מעולם לא נכלל קלידן כחבר להקה קבוע).
מאפיין נוסף ביצירתם הוא השימוש הנרחב שעושה סולן הלהקה ברוס דיקינסון בסולם הפנטטוני בשירתו.
המוזיקה של איירון מיידן מגוונת למדי, וסגנון הלהקה עבר שינויים רבים בין אלבומיה השונים, בהתאם לתחלופת חברי ההרכב במשך השנים. הזאנ'ר העיקרי של הלהקה הוא מטאל קלאסי, אך בין הז'אנרים אליהן התקרבה הלהקה נכללים גם פאנק רוק, רוק'נרול, רוק מתקדם ועוד.
סגנונה של הלהקה יכול להיות מחולק לפי השינוי בעמדת הסולן. אם בתקופה המוקדמת של הלהקה, בה פול דיאנו היה הסולן, נטו השירים לסגנון יותר "קופצני" ו"קליל" בתכנים ובמוזיקה, סגנונם העמיק והתבגר עם כניסתו של הסולן ברוס דיקינסון ללהקה. בשנות התשעים, כשבלייז ביילי החליף את דיקנסון כסולן - סגנון הלהקה פנה עוד יותר אל תכנים פילוסופיים ומהורהרים, ואל מוזיקה שקטה יותר ופחות כבדה, סגנון זה נשאר גם לאחר חזרתו של דיקנסון אל הלהקה.
נושאי השירים של איירון מיידן מגוונים, וכוללים מוות ומלחמות, כדוגמת "Run to the Hills", "Hallowed Be "Thy Name", "Die With Your Boots On" ו- "The Trooper" (שנושאו הוא הסתערות הבריגדה הקלה), וכן נושאים היסטוריים ומיתולוגיים, כדוגמת "Alexander the Great", "Flight of Icarus", "Seventh Son of A Seventh Son" ואחרים. שירים נוספים עוסקים בלא מודע, ובחלומותיו הפרועים של סטיב האריס, בסיסט הלהקה. שירים רבים של איירון מיידן הם שירים פוליטיים אשר עוסקים במלחמות ובקרבות היסטוריים. דוגמה אחת ניתן למצוא בשיר "The Trooper" (לפירוט בנושא ראו פוליטיקה במטאל - איירון מיידן והסתערות הבריגדה הקלה). בנוסף, שירים שונים עוסקים בנשים, והבולטים שבהם הם אלה המשתייכים לטרילוגיית שארלוט.
בין הלהקות שהשפיעו על חברי הלהקה נכללות להקות הרוק הכבד הבריטיות דיפ פרפל, בלאק סבאת' ולד זפלין, שנחשבות ל"אבות המטאל".
אדי.
עם תחילת דרכה איירון מיידן שיווקה עצמה באמצעות שלד מפלצתי מצויר, אשר סטיב האריס אף טרח לתת לו שם: אדי ("Eddie"), או בשמו המלא, אדוארד הגדול ("Edward the Great"). אמנם אדי עצמו מכוער בכוונה, אך האיור נעשה ברמה גבוהה בידי המאייר דרק ריגס כאשר הדגש הושם על פרספקטיבה ומשחקי אור וצל, כך שהאיור נראה בעל עומק. אדי הפך לסמל המסחרי של הלהקה, ומטרתו העיקרית הייתה לשאת בלחץ התקשורתי הרב במקום חברי הלהקה עצמם. בובה של אדי מופיעה עם הלהקה בהופעות חיות. כמו כן אדי מופיע על כל אחד ואחד מ-15 אלבומיה, בכל פעם בצורה אחרת.
בהדפסה המחודשת משנת 1999, דיוקנו של אדי מהאלבום הראשון חולק לרצועות צרות אשר התחברו זו לזו כשכל הדיסקים הונחו, זה לצד זה, בסדר כרונולוגי. מארז מהודר של כל הדיסקים בתצוגה תואמת על גבי מעמד בצורת ראשו של אדי יצא במהדורה מוגבלת באותה השנה.
היסטוריה.
הקמת הלהקה.
בשנת 1975 נגן הבס סטיב האריס והגיטריסט דייב מארי הקימו להקת הארד רוק. האריס קרא ללהקה איירון מיידן, "בתולת הברזל", על שם מכשיר עינויים מימי הביניים שהופיע בסרט האיש במסכת הברזל, בו צפה. במשך ארבע שנים הופיעה הלהקה הצעירה במועדונים ברחבי אנגליה, אך עדיין לא הוציאה אלבומים.
אלבום הבכורה - Iron Maiden.
במשך ארבע שנות קיומה הראשונות, השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, וב-14 באפריל 1980, עם הרכב שונה לגמרי מהמקורי, הוציאה הלהקה אלבום בכורה אשר נקרא כשמה - Iron Maiden. סולן הלהקה היה הזמר פול דיאנו, שהגיע במקור מסצנת להקות הפאנק, אשר נוצרה באנגליה שלוש שנים קודם לכן.
סגנונו של האלבום הוא הארד רוק/מטאל קלאסי, אופייני מאוד לתקופה, ומושפע במידה מסוימת מדיפ פרפל. השירים באלבום מתמקדים בשני נושאים: רצח ומין. ברוב השירים הדובר הוא רוצח צמא דם המתרברב במעשיו. אחד השירים הכי מפורסמים מהאלבום הוא "Sanctuary", בו הדובר, הרוצח, מבקש מקלט אצל אישה זרה מפני המשטרה, ובאותה הזדמנות רוצה גם לשכב איתה. שיר מפורסם נוסף מהאלבום הוא "Running Free", שיר שמח, קליל וקליט, בו הדובר הוא נער מופרע המוצא את עצמו במעצר. כמו כן, היצירה "Phantom of the Opera", נבדלת משאר השירים באלבום באורכה ובנגינה המהירה יחסית לשאר האלבום (היצירה מבוססת על סיפור פנטום האופרה). דיאנו משתתף רק בחלק הראשון של היצירה, בעוד החלק השני הוא אינסטרומנטלי.
האלבום "Iron Maiden" זכה להצלחה באנגליה. כבר בשנה השנייה לצאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר הגיע עד יפן, שם כונה "Maiden Japan" - משחק מילים המהווה מחווה לדיפ פרפל, אשר הוציאה ב-1972 אלבום הופעה חיה בשם Made In Japan.
"Killers", עזיבתו של דיאנו והצטרפותו של דיקינסון.
ב-2 בפברואר 1981 הוציאה איירון מיידן אלבום שני, אשר נקרא בהתאם לתדמית הלהקה, Killers ("רוצחים"). על עטיפת האלבום מופיע אדי כשבידו גרזן, ואת חולצתו מושכות מלמטה שתי ידיים אנושיות, ידי הקורבן הגוסס. האלבום "Killers" דומה מאוד לקודמו בסגנון: שמח, מהיר, לא מגוון, ואף כולל שני שירים אינסטרומנטליים. אף על פי כן, נכשל Killers במכירות ומכר הרבה פחות מקודמו. במהלך מסע הופעות עולמי שאחרי צאת האלבום, החליטו חברי הלהקה לפטר את הסולן, פול דיאנו, כיוון שהיה עולה על הבמה כשהוא עייף ומסומם.
את מקומו של דיאנו תפס הזמר ברוס דיקינסון, סולנה של להקת ההבי מטאל האנגלית סאמסון. דיקינסון התגלה כבעל קול חזק ועמוק. החל מאותם השנים ואילך, מפיק הלהקה היה מרטין בירץ'.
The Number of the Beast.