לתשוקה של אישה למין יש קורלציה למחזור החודשי שלה, כאשר נשים רבות חשות תשוקה מינית מוגברת בימים אחדים לפני הביוץ, שיא תקופת הפוריות שלה, אשר לרוב מתרחשת כיומיים לפני הביוץ שלה. מחזוריות זו קשורה לשינויים ברמות הטסטוסטרון של האישה במהלך המחזור החודשי. לפי גבריאל ליכטרמן, לרמות הטסטוסטרון יש השפעה ישירה על התעניינותה של האישה במין. לדבריה, רמות הטסטוסטרון עולה בהדרגה מיום ה -24 למחזור הווסת של האישה עד לביוץ ביום ה -14 של המחזור הבא, ובמהלך תקופה זו תשוקתה של האישה למין עולה בעקביות. היום ה -13 הוא בדרך כלל היום עם רמות הטסטוסטרון הגבוהות ביותר. בשבוע שלאחר הביוץ, רמת הטסטוסטרון היא הנמוכה ביותר וכתוצאה מכך נשים יחוו פחות עניין במין. כמו כן, במהלך שבוע הביוץ הבא אחריו, רמות הפרוגסטרון בעלייה, וכתוצאה מכך האישה יכולה לחוות קשיים בהגעה לאורגזמה. אף על פי שהימים האחרונים של המחזור החודשי מאופיינים ברמת טסטוסטרון קבועה, רמת הליבידו של נשים עשויה דווקא לעלות כתוצאה מהתעבות של רירית הרחם, מה שגורם לגירוי קצות העצבים ולעלייה ברמת העוררות המינית. בימים אלו רמת האסטרוגן יורדת, מה שגורם לירידה ברמת סיכוך הנרתיק.
גורמים פסיכולוגיים וחברתיים.
ישנם מספר גורמים פסיכולוגיים וחברתיים שעלולים להביא לירידה ברמת החשק המיני. גורמים אלו יכולים לכלול מחסור בפרטיות או באינטימיות, דחק או עייפות, חוסר ריכוז או דיכאון. גורמי לחץ סביבתיים, למשל חשיפה ממושכת וארוכה לרעש או תאורה חזקים מידי יכולים גם הם להשפיע על הליבידו. גורמים אחרים כוללים התעללות מינית בעבר, תקיפה, טראומה או הזנחה, בעיות של דימוי גוף וחרדה מפני מעורבות בפעילות מינית.
גורמים פיזיולוגיים.
גורמים פיזיולוגיים שיש להם השפעה על הליבידו יכולים לכלול בעיות הקשורות במערכת האנדוקרינית, כמו למשל תת-פעילות של בלוטת התריס, השפעה של תרופות מרשם שונות (כמו למשל Flutamide) והכושר הפיזיולוגי של בן-הזוג, ושאר גורמים שונים באורח החיים.
בקרב גברים, תדירות השפיכה משפיעה על רמות הטסטוסטרון, שהוא הורמון מקדם-ליבידו. מחקר שנערך בקרב 28 גברים בגילאי 21–45, מצא כי אצל כל אחד מהנחקרים (פרט לאחד) רמות השיא של הטסטוסטרון (145.7% מהבסיס - [117.8%–197.3%]) היו ביום השביעי להימנעות משפיכה.
אצל נשים אנמיה יכולה להיות גורם לירידה בליבידו כתוצאה מירידה ברמות הברזל בדם עקב המחזור החודשי.
תרופות.
ישנם אנשים אשר מנסים לגרום להפחתה מכוונת בליבידו שלהם על ידי שימוש בחומרים אן-אפרודיזיאקיים. חומרים אפרודיזיאקיים, כמו למשל חומרים מגרי-דופאמין, יכולים להגביר את החשק המיני. מצד שני, ליבידו מופחת הוא לעיתים קרובות יאטרוגני, ויכול להיגרם על ידי מגוון רחב של תרופות כמו למשל אמצעי מניעה הורמונליים, תרופות אנטי דיכאוניות, תרופות אנטי פסיכוטיות, חוסמי בטא ועוד.
טסטוסטרון הוא אחד מהגורמים השולטים בליבידו אצל בני אדם. מחקרים חדשים מראים שאמצעים הורמונליים למניעת הריון כמו למשל גלולות (המכילות שילוב של אסטרוגן ופרוגסטרון) יכולים לגרום לירידה בליבידו אצל נשים כתוצאה מהעלאת רמות של חומרים קושרים להורמוני גלובולינים (SHBG). ה SHBG נקשרים להורמוני המין, כולל טסטוסטרון, ומשבשים את זמינותם. מחקרים מראים כי גם לאחר סיום השימוש באמצעי מניעה הורמונליים, רמות ה-SHBG נשארות גבוהות ואין נתונים מהימנים כדי לקבוע מתי רמות אלו ירדו.
השפעת הגיל.
ישנן השערות שהועלו במחקרים שגברים מגיעים לשיא הכושר המיני שלהם בגילאי העשרה, בעוד נשים מגיעות אליו בעשור השלישי-רביעי לחייהן (השערות). הזינוק ברמות הטסטוסטרון מגיע אצל זכרים בגיל ההתבגרות, וכתוצאה מכך גורם לחשקים מיניים קיצוניים אשר מגיעים לשיאם בגילאי 15–16, ולאחר מכן יורדים בהדרגה לאורך החיים. לעומת זאת, הליבידו הנשי גובר באיטיות במהלך גיל ההתבגרות ושיאו הוא באמצע שנות השלושים לחיי האישה. הרמות בפועל של הטסטוסטרון והאסטרוגן, המשפיעים על הדחפים המיניים של האדם, משתנים משמעותית במהלך החיים.
פיטוגיאוגרפיה
אי אלימות
ויקטוריה
פירומן
תנועה פריסטלטית
תנועה פּריסְטָלְטית (באנגלית: Peristaltic movement) היא תנועה גלית של שרירים בגופם של בעלי חיים, הגורמת לדחיפת חומרים שונים דרך צינורות בגוף.
תנועה פריסטלטית מתרחשת בוושט, בו נדחף המזון מהפה אל הקיבה; במעי, בו נדחפים המזון המעוכל ובעיקר הפסולת במורד המעי, עד להגיעם אל פי הטבעת; ובכליות, מהן נדחף השתן אל שלפוחית השתן.
תנועה פריסטלטית בקיבה נגרמת גם כשהיא ריקה, כשבעל החיים חש רעב. ההתכווצויות הקיבה בתנועה פריסטלטית גורמת לקרקורי בטן. התהליך מואץ על ידי אותות עצביים שמגיעים ממרכז הרעב שבהיפותלמוס.
התנועה הפריסטלטית נגרמת על ידי שרירים חלקים בלתי-רצוניים המופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית. התנועה הפריסטלטית מאפשרת את הנעת התוכן המצוי בצינור של בעל החיים גם כאשר התנועה היא בכיוון המנוגד לכוח הכבידה. כך, למשל, ינוע המזון במורד הוושט אל הקיבה גם כשאדם מבצע עמידת ראש.
כאשר הפריסטלטיקה גבוהה, נוצרת צואה המכונה "שלשול" וכאשר הפריסטלטיקה נמוכה נוצרת צואה יבשה במיוחד.
אצל בני אדם פריסטלטיקה תקינה היא תנועה כל 5-20 שניות. תנועה אחת לדקה מוגדרת כפריסטלטיקה איטית ותנועה כל שלש שניות מוגדרת כפריסטלטיקה מהירה.
פיינטבול
פיינטבול (באנגלית: Paintball - כדור צבע) הוא משחק בו נעשה שימוש ברובים היורים כדורי צבע המתנפצים ומותירים סימן במקום בו פגעו. המשחק מדמה לחימה בשטח בנוי ופתוח, ומעבר להיותו ענף ספורט מוכר (אך לא ספורט אולימפי), הספורט פופולרי גם עבור חובבנים במגוון פעילויות. צבאות שונים משתמשים בכלי המשחק לצורכי אימונים, בעיקר כיוון שהוא מאפשר שימוש באויב דינמי (בניגוד למטרות), אך גם אימון טכני, כיוון שהלוחמים עשויים להיפגע.
משחקי הפיינטבול מחולקים למספר סוגים:
היסטוריה.
בשנת 1970, הגה ג'יימס הייל (James Hale) את הרעיון לבנות אקדח שיורה כדורי צבע, מטרת האקדח הייתה סימון עצים ובעלי חיים בשטח החווה. ג'יימס היה זה שרשם פטנט על רובה הצבע הראשון.
בשנת 1981, בניו המפשייר, עלה לראשונה הרעיון למשחק לחימה שמבוסס על רובי צבע שידוע היום בשם "פיינטבול".
משחק הפיינטבול הראשון התקיים בתאריך 27 ביוני 1981. במשחק זה השתתפו 12 שחקנים שהתחרו אחד בשני במשחק "תפוס את הדגל". השחקנים השתמשו באקדחים מסוג שלא יועדו למשחק והיו מוגבלים מאוד מבחינת קצב ירי וכמות כדורים במחסנית. המיגון של השחקנים כלל רק משקפי מגן על העיניים.
בשנת 1982 נפתח מגרש הפיינטבול הראשון ברוצ'סטר, ניו יורק על ידי קיילב סטרונג (Caleb Strong).
אגודת הפיינטבול הראשונה נוסדה בשנת 1988. משם הספורט הלך והתפתח במהירות.
נוסדה ליגה מקצועית לקבוצות פיינטבול בארצות הברית NPPL - National Proffessional Paintball League והתחילה סדרת משחקים שנדדה בין מגרשי פיינטבול בארצות הברית.
בשנת 1991 הגיע הפיינטבול גם לצרפת, דנמרק ולמדינות נוספות באירופה, משם ליבשות נוספות.
בישראל ישנם מספר אתרים שבהם ניתן לשחק פיינטבול ואף יש גם ליגת פיינטבול בישראל.
ציוד פיינטבול.
הציוד במשחק הפיינטבול כולל רובה פיינטבול, ציוד מיגון וציוד עזר.
רובה פיינטבול.
רובה הפיינטבול (Marker) הוא כלי שתפקידו לדמות רובה במשחק הפיינטבול באמצעות סימון היריב בצבע. הרובה מורכב מידית אחיזה, הדק שתפקידו להפעיל את מנגנון הירי, מנגנון ירי מכני או אלקטרוני וקנה שתפקידו לשלוט בבליסטיקה הפנימית והחיצונית של כדור הצבע ולכוון את הכדור למטרה. הקנה לרוב מחורר ומגיע באורכים שונים, והעיצוב שלו נועד להגביר את טווח הירי ולשמור על דיוק ועקביות של תנועת הכדור. לחלק העליון של רובה הפיינטבול מחוברת מחסנית (Loader או Hopper) ממנה נטענים כדורי צבע אל הרובה באמצעות כוח המשיכה, במחסניות פשוטות, או באמצעות מנגנון אלקטרוני במחסניות מורכבות יותר. לרובה הפיינטבול מחובר מיכל גז לצורך ביצוע הירי. מיכל הגז מכיל לרוב אוויר דחוס או פחמן דו-חמצני (CO2). הירי מבוצע על ידי לחיצה על ההדק, שיוצרת פרץ אוויר דחוס או פחמן דו-חמצני מהמיכל. פרץ הגז דוחף את כדור הפיינטבול אל הקנה.
ציוד מיגון.
כלי המיגון החשוב ביותר במשחק הפיינטבול הוא מסיכה או משקפי מגן. מטרתם להגן על הפנים, ובעיקר על העיניים, מפני פגיעה ישירה של כדור פיינטבול. שופט במשחק פיינטבול לרוב יסמן עצמו על ידי מסיכה בצבע שונה מיתר השחקנים. מגן חשוב נוסף הוא מגן מפשעה ובנוסף לכך ניתן להשתמש בכפפות, מגן צוואר, חולצות ומכנסיים מרופדים.
ציוד עזר.
שחקני פיינטבול ספורטיבי המתחרים במסגרות חובבניות או מקצועיות לעיתים משתמשים בציוד עזר נוסף: מיכלי כדורים שנועדו לשאת כדורי צבע נוספים במהלך המשחק ולמלא את המחסנית כאשר אוזלים הכדורים; חוטר לניקוי הקנה במידה וכדור צבע נשבר בתוך הקנה ומפריע לביצוע ירי; מגני ברכיים שנועדו לאפשר לרדת לכריעה בקלות ובנוחות רבה יותר במהלך המשחק, ולמנוע פציעות.
אבא גוריו
אַבָּא גוֹרְיוֹ (בצרפתית: Le Père Goriot) הוא רומן של הסופר והמחזאי אונורה דה בלזק. הרומן הוא חלק ממכלול הרומנים והסיפורים של באלזאק שזכה לשם "הקומדיה האנושית", ושייך, לפי החלוקה של בלזק עצמו, לקטגוריה "תמונות מהחיים הפרטיים". עלילת הרומן מתרחשת ב-1819, ונסובה אודות שלוש דמויות עיקריות: הקשיש ז'אן יואקים גוריו, המכונה אבא גוריו, פושע נמלט בשם ז'אק קולן, וסטודנט תמים מהפרובינציה בשם אז'ן דה ראסטיניאק. השלושה מתגוררים, יחד עם דמויות נוספות, באכסניה של מאדאם ווֹקה בפריז.