באוגוסט 1951 עלה לישראל, בה התגורר אחיו הצעיר. רוזנפלד התגורר בתל אביב ועבד בבית-החולים אסותא.
ב-1952 נפטר כתוצאה מהתקף לב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
זכרו והנצחתו.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לסין ב-1993 נוהגים אורחים סינים רמי-דרג המגיעים ארצה לעלות לקברו, וזכרו משמש סמל לידידות בין סין לישראל. באוקטובר 1999 הוקדשה לו תערוכה בבית התפוצות - "חייו של ד"ר יעקב רוזנפלד". במסגרת "שנת סין" של משרד החוץ האוסטרי נפתחה באוקטובר 2006 במוזיאון היהודי בווינה תערוכה על חייו ופועלו.
בסין נבנתה אנדרטה לזכרו ורחובות נקראו על שמו. בית החולים במחוז שאנדונג שבו עבד נקרא על שמו הסיני - לו שנג (Luo Sheng), ופסלו הוצב שם בשנת 1992. בשנת 2003, במלאת מאה שנה להולדתו, הנפיק הדואר הסיני סדרת בולים מיוחדת לכבודו. פסל של יעקב רוזנפלד הוצב ב-2016 במוזיאון הפליטים היהודים בשאנגחאי.
בספטמבר 1993 הוצב בכניסה לבית החולים בגראץ תבליט לזכרו.
עמיר נוסבאום
עמיר נוסבאום (נולד ב-9 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מאמן הפועל ראשון לציון.
קריירה.
נוסבאום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון. בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל צפרירים חולון. בקיץ חתם בעירוני קריית שמונה, ובתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בקיץ עזב את המועדון וחתם בהפועל רמת השרון, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגת העל לראשונה בתולדותיה.
בקיץ חתם בהפועל חיפה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא, לאחר שהעפילה בחזרה לליגה הלאומית. נוסבאום היה שותף בכל משחקי הליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה רשם עלייה נוספת לליגת העל.
ב-4 ביוני 2016 הודיע נוסבאום על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן, לצידו של ברק בכר בהפועל באר שבע.
ב-26 במאי 2019 התפטר ממשרת עוזר המאמן בהפועל באר שבע והחל לאמן כמאמן ראשי את קבוצת הפועל פתח תקווה. ב-2 בפברואר 2020 פוטר מאימון הקבוצה.
ב-15 ביולי 2020 מונה נוסבאום למאמן בית"ר תל אביב בת ים.
לאחר הצלחתו בבית"ר תל אביב בת ים, הודיע נוסבאום לראשי הקבוצה כי הוא עוזב למועדון עירוני קריית שמונה.
ב-31 במאי 2021 מונה למאמנה של עירוני קריית שמונה מליגת העל, שהפכה לקבוצה הראשונה אותה הוא מאמן בליגת העל. ב-8 בנובמבר 2021, לאחר רצף תוצאות שליליות, פוטר מתפקידו.
בדצמבר 2021 מונה למאמנה של מ.ס כפר קאסם מהליגה הלאומית.ב-4 באפריל פוטר מתפקידו.
ב-3 ביולי 2022 מונה למאמן הפועל ראשון לציון.
תל אדמי
תל אדמי הוא יישוב קדום בשיפוליה המערביים של בקעת יבנאל בגליל התחתון, שבו שכנה לפי הסברה העיר המקראית אֲדָמִי הַנֶּקֶב. האתר כולל שרידי יישוב מובצר בראש גבעה (התל) בגובה 164 מטר מעל פני הים ושרידי יישוב כפרי למרגלות הגבעה (החורבה -"ח'רבת א-דאמיה" או "ח'רבת דמין") סמוך למעיין עין אדמי.
ארכאולוגיה ומחקר.
תל אדמי, אינו תל ארכאולוגי, אלא גבעה טבעית. מרחוק הוא דומה לכזה מאחר שהחיקסוסים, שהקימו את היישוב בתקופת הברונזה הבייניימית, בנו סוללת הגנה גדולה מצידו המערבי של התל, ואת היישוב הם בנו בשיפוליה המזרחיים של הסוללה. הסוללה הגנה על העיר מהכיוון בו אין הגנה טבעית, מקום חיבור השלוחה לרכס.
הממצאים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם שלושה שפיפונים, אבני פולחן של דייגים וספנים מתקופת הברונזה הקדומה הנפוצים באזור הכנרת. לאחר תקופת הברונזה (בה הקימו החיקסוסים את המקום), היה האתר מיושב מתקופת הברזל ועד להתקופה הביזנטית בארץ ישראל. בלב התל נבנה אקרופוליס מוקף חומה. רוב השרידים שבתל הם מהתקופה הביזנטית. ממזרח לאקרופוליס נמצאו אבני גזית, שברי פסיפס ושברי רעפים, המעידות על מבנה ציבורי גדול, כנראה כנסייה ביזנטית או בית כנסת.
החורבה שלמרגלות התל, נחפרה על ידי חוקרי המאה ה-19, ובהם ויקטור גרן, שטחה כ-80 דונם והיא בנויה ממספר מפלסים ממזרח למערב. דרך החורן ההיסטורית עברה בסמוך. תושבי החורבה עיבדו את האדמות הפוריות שבעמק שלמרגלות הגבעה ובנו בריכת השקיה הקולטת את מימיה מעין אדמי הסמוך. במקום יש כמות גדולה של שרידים אריכטקטונים כולל קירות רבים העומדים על תילם ושני בתי בד מרשימים. השרידים מתוארכים לתקופה הרומית בארץ ישראל, התקופה הביזנטית וההתקופה הצלבנית בארץ ישראל. חלק מהאבנים מהתקופה הביזנטית שימשו לבנייה משנית במבני הכפר המוסלמי המאוחר שבמקום. במאה ה-11 תושבי הכפר הפכו לדרוזים בידי מפיץ הדת הדרוזית בארץ ישראל משאיח' אלחמא. הכפר היה מיושב עד שנת 1948.
היסטוריוגרפיה.
הארכאולוג וחוקר המקרא רולאן דה וו הציע לזהות את התל עם "אדמי הנקב" המוזכרת במקורות מצריים, באגדת כרת בכתבי אוגרית וכן במקרא. יישוב בשם "דמין" מוזכר גם בתלמוד.
"אדמי הנקב" נזכרת בספר יהושע בתיאור דרום נחלת שבט נפתלי: . "אדמי הנקב" זה תיאור ליישוב אדמי, ששוכן בסמוך ל"נקב" - מעלה תלול - הדרך הראשית שמוזכרת לעיל.
התלמוד הירושלמי מזהה את כל המקומות המצוינים בפסוק: .
לפי מסורת זו, חז"ל ראו ב"אדמי" וב"הנקב" שני יישובים נפרדים. גם אוסביוס באונומסטיקון התייחס לשני יישובים נפרדים, וכך מופיע גם בתרגום השבעים.
לפי זה, היישוב המקראי "אדמי" זוהה אפוא עם היישוב התלמודי "דמין" השוכנת למרגלות התל הקדום (נראה שבתקופת התלמוד הירושלמי - שנכתב בין התקופה הרומית לתקופה הביזנטית - היה היישוב "אדמי" למרגלות התל).
היישוב התלמודי "ציידתה", שנזכר בירושלמי, מזוהה כיום ב"ח'רבת ציאדה" השוכנת ליד מושב הזורעים בבקעת יבנאל.
המושבה יבנאל שהוקמה בשנת 1901 נקראה בשמה על בסיס הזיהוי האמור של חז"ל ל"כפר ימה" התלמודית, כיוון שהוקמה בסמוך ל"ח'רבת ימא".
גאוגרפיה.
תל אדמי שוכן בסמוך לדרך ראשית עתיקה שיורדת מאזור שדה אילן, דרך הגדה הדרומית של נחל אדמי, אל עבר שיפוליו המערביים של רכס אדמי. במקום נובע מעיין עין אדמי שמימיו נאגרים בבריכה מלבנית עתיקה באורך 8 מטר וברוחב 4 מטר.
בסמוך לתל אדמי עובר קניונו הבזלתי של "נחל אדמי", המתחבר לנחל יבנאל, ולידו שמורת "רכס אדמי".
נגעת נסעת
קשתות במשחקים האולימפיים
קשתות היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מינכן (1972), לאחר שכבר הייתה ענף אולימפי בין 1900 ל-1920 (למעט אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912).
היסטוריה.
תחרויות הקשתות באולימפיאדת פריז שנערכה ב-1900 כללו שבעה מקצים, לגברים בלבד, בסוגי קשתות שונים ובירי למרחקים שונים. 153 קשתים נטלו חלק במשחקים, מהם 129 צרפתים והיתר בלגים והולנדים.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו לראשונה תחרויות קשתות לנשים. התחרויות לכל מגדר כללו שתי תחרויות ליחידים, וכן תחרות אחת קבוצתית. מאחר שכל הקשתים שהשתתפו היו אמריקאים, התחרויות הקבוצתיות לא היו לנבחרות לאומיות: בתחרות הקבוצתית לגברים התחרו ארבעה מועדוני קשתות אמריקאיים, בכל אחד מהם ארבעה קשתים, ובתחרות הקבוצתית לנשים התחרו רק שתי קבוצות, שבאחת מהן היו רק שתי נשים.
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו שתי תחרויות לגברים ותחרות אחת לנשים, ולא נערכו תחרויות קבוצתיות. גם במשחקים אלו ניכרה הדומיננטיות של המדינה המארחת: מתוך 57 המשתתפים, 41 היו בריטים, 15 צרפתים ואמריקאי אחד.
לאחר שהקשתות לא נכללה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), היא הושבה למשחקים באולימפיאדת אנטוורפן (1920). 5 תחרויות יחידים ו-5 תחרויות קבוצתיות נערכו באנטוורפן, כולם לגברים. 30 המשתתפים הגיעו מ-3 מדינות בלבד, בלגיה, צרפת והולנד. ב-3 מתוך 5 תחרויות היחידים, התחרו רק שני קשתים, המנצח זכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. בתחרויות הקבוצתיות המצב לא היה טוב יותר - רק באחת התחרויות התייצבו כל שלוש הנבחרות, בשלוש מהן התייצבו רק נבחרות צרפת ובלגיה, ובאחת מהן השתתפה רק נבחרת בלגיה, שזכתה, כצפוי, במקום הראשון.
לאחר 52 שנות היעדרות, הוחזר הענף לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972). התחרות כללה מקצים לגברים ולנשים, ליחידים בלבד. באולימפיאדת סיאול (1988) נוספה תחרות קבוצתית.
שיטת התחרויות.
מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרויות מתקיימות בשיטת נוקאאוט בת שישה שלבים. המנצח בגמר זוכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד.
גם התחרות הקבוצתית נערכת בשיטת נוקאאוט. 12 נבחרות משתתפות בתחרות, ובכל אחת מהן שלושה קשתים. ארבע הנבחרות עם הדירוג המוקדם הגבוה ביותר מעפילות אוטומטית לרבע הגמר, והיתר מתחילות בשמינית הגמר.
מדליות.
לאורך השנים, זכו קשתים מ-22 מדינות שונות במדליות אולימפיות. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נהנות הקשתות הדרום קוריאניות משליטה כמעט מוחלטת, והן זכו ב-16 מתוך 17 מדליות הזהב שחולקו בענף מאז. בתחרויות הגברים החלוקה בין המדינות השונות מאוזנת יותר.
יצוא
יצוא (Export) הוא שם כולל של הסחורות והשירותים המועברים בדרכי סחר ממדינה מסוימת למדינות אחרות. "יצוא" היא גם פעולת העברת הסחורות והשירותים למדינות אחרות.
היצוא קיים משחר ההיסטוריה לשם העברת סחורות ממקום ייצורן למקום בו הן מבוקשות ומסלולים קבועים, ששימשו להעברת הסחורות מסוימות, כונו דרכי סחר, למשל: דרך המשי ודרך הענבר. עם התפתחות המדינות התפתחה גם מערכת מיסוי המסדירה את יצוא הסחורות. בתקופה המודרנית יצוא מצריך חוזים מסוגים שונים, חוזה מכר, חוזה ביטוח, חוזה הובלה וחוזה התשלום.
אפשר לפלח את היצוא לפי הסחורות והשירותים השונים ואפשר לפלח אותו לפי אמצעי ההובלה המשמשים לביצועו או לפי יעדיו.
ענפי יצוא בולטים הם: