גנדלסמן הופיע עם מוזיקאים ממסורות מוזיקה שונות, בהם הצ'לן יו-יו מה, זמרי הרוק בונו וסוזאן וגה, המנצח ג'יימס לוויין, הכנר נייג'ל קנדי ועוד, ויצר סגנון ייחודי משלו, המשלב סוגות ומסורות מוזיקה שונות. גנדלסמן הוא המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה של ניו המפשייר. הוא ניגן עם תזמורות חשובות ברחבי העולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של וינה, דויטשה אופר ברלין, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים, תחת שרביטיהם של מנצחים ידועי שם כדייוויד זינמן, זובין מהטה, יהודי מנוחין, שלמה מינץ, דניאל אורן, דוד שלון, אלדו צ'קאטו ואחרים.
משנת 2000 מנגן גנדלסמן באנסמבל "דרך המשי", המתוודע אל מסורות מוזיקליות בנתיב הסחר העתיק. עם הרכב זה הופיע ברחבי ארצות הברית, במזרח הרחוק, באזרבייג'ן, ישראל ומצרים.
בשנת 2008 הוציא אלבום ראשון בשם "פספורט" עם רביעיית ברוקלין ריידר. האלבום יצא בחברת סירקל רקורדס שהקים גנדלסמן.
וסילי ברמן
ואסילי ברמן
וולף ברמן
דינאן (פירושונים)
המכשפות מאיסטוויק
המכשפות מאיסטוויק (במקור: The Witches of Eastwick) היא קומדיית-אימה משנת 1987 בבימויו של ג'ורג' מילר ובכיכובם של ג'ק ניקולסון, שר, סוזן סרנדון, מישל פייפר, ורוניקה קארטרייט וריצ'רד ג'נקינס. עלילת הסרט מבוססת על רומן מאת ג'ון אפדייק באותו השם. הסרט הוא תערובת של ז'אנרים שונים, בהם אימה-גותית, קומדיה שחורה וקומדיה מטורפת.
תקציר העלילה.
בעיירה הקטנה והשלווה איסטוויק שבניו אינגלנד, חיות שלוש נשים חברות. אלכס מדפורד (שר), פסלת אלמנה ואם לבת אחת, סוקי ריצ'מונד (פייפר), עיתונאית במקומון ואם לשש בנות שננטשה בידי בעלה, וג'יין ספופורד (סרנדון), נגנית צ'לו, מורה למוזיקה חשוכת ילדים וגרושה טרייה. שלוש הנשים מעבירות יחד את שגרת חייהן האפרורית והעצמאית בתקווה שאביר חלומותיהן יגיע יום אחד. בערב חורפי אחד, הן מעלות בדמיונן את דמות הגבר המושלם שיגאל אותן מבדידותן.
למחרת היום מתוודעת העיירה על הגעתו של דמות מסתורית אשר הגיעה ורכשה את בית לנוקס, אחוזה מבודדת בפאתי העיירה. המעסיקה של סוקי, פלישיה היא הראשונה לחשוד בנוכחות הבלתי ידועה של אותה אישיות, אשר אף אחד אינו מצליח לזכור את שמו. בערב בו מופיעה ג'יין בהרכב מוזיקלי מול אנשי העיירה מופיעה לבסוף דמותו האקצנטרית של הזר המסתורי, ושמו גם נגלה לבסוף, דריל ון- הורן (ג'ק ניקולסון).
שלוש הנשים מוצאות עצמן נמשכות אל אישיותו הבלתי פתורה, ואלכס מוצאת עצמה הראשונה להיפגש אתו, כאשר במהלך נסיעה על אופניה היא נתקלת בו ומוזמנת לארוחת צהריים בביתו. במהלך המפגש נחשף דריל במלוא הדרו כגבר ראוותן, גאוותן, גס רוח ובסופו של דבר מפתה את אלכס לחדר המיטות שלו. אלכס דוחה אותו בשאט נפש, אך לפני שהיא מספיקה לעזוב משטח בפניה דריל את כל מהלך חייה הסביל ומשדל אותה להשתחרר מריסוניה וליהענות לתשוקותיה, והיא נענית לפיתויו. גם ג'יין וסוקי מוצאות עצמן מחוזרות אחרי דריל. את ג'יין הוא משכנע לערבב את תשוקותיה בלהט נגינתה ופורץ את המחסומים היצירתיים והיצריים שבה, ומול סוקי הוא מציג את השתאותו מול פלאי הבריאה הנשית. לבסוף נוצרת חברות הדדית בין הארבעה, כאשר שלוש הנשים חולקות באביר חלומותיהן ומעבירות את שגרת יומן במחיצתו.
פלישיה, אשר שמרנותה ושפיותה הגבולית אינן רואות בסגנונן של שלוש הנשים כפורענות וטומאה מפיצה בעיתון כתבת המספרת על הפריצות שבבית לנוקס וכתוצאה מכך מוצאות עצמן הנשים מנודות בידי שאר תושבי העיירה. בערב בו מתכנסים הארבעה בביתו של דריל ומתמרמרים על נוכחותה הטורדנית של פלישיה. בוזמנית, בביתה, פלישיה סובלת ממחושים ומתסמונת מוזרה אשר גורמת לה להקיא גלעיני דובדבנים, מה שמסתבר להיות כישוף של דריל המתבצע בידי שלוש הנשים שסועדות דובדבנים בתאווה לצדו. כתוצאה מכך פלישיה נאחזת דיבוק וחוזה כי דריל הוא בעצם השטן, וששלוש הנשים הולכות ללדת לו בנים, אך לפני שהיא מספיקה לדווח להן על כך בעלה הורג אותה מתוך פחד.
למחרת, כאשר העיירה מוכה הלם על הרצחה של פלישיה, נפגשות שלוש הנשים. סוקי מגיעה למסקנה כי הדיבורים שלהן הן שגרמו לכך ושמהרגע בו נכנס גבר לחייהן שום דבר לא חשוב עוד. השלוש מתחילות לריב וכתגובה לכך האדמה מתחילה לרעוד תחתיהן. הן מתפצלות ובורחות, ומנתקות את הקשר שלהן מדריל. כתוצאה מכך, מלא זעם ועלבון, מחליט דריל להתנקם בהן ובאמצעות יכולות הכישוף שלו הוא מעמיד כל אחת מהנשים מול פחדיהן הגדולים: דמותה של ג'יין מזדקנת לרגעים לזמן קצר, אלכס מוצאת עצמה במיטתה מכוסה במאות נחשים, וסוקי מותקפת בכאב עז ודימומים פנימיים שגורמים לגסיסתה. במהלך אשפוזה בבית החולים, מסתברות שלושתן כי דריל עיבר אותן, ושהוא האחראי לכל מה שקרה. אלכס מגיעה אליו הביתה ומשכנעת אותו להפסיק עם הכישוף ובתמורה הם יחזרו לחיות יחד.
לאחר שסוקי נרפאת חוזרות השלוש אל ביתו של דריל להתנות ליל אהבים. למחרת היום נוסע דריל העירה, והשלוש נשארות בביתו. במטרה לסלק את דריל הן יוצרות בובת שעווה בדמותו ומתחילות לכשף אותה, מה שגורר תגובה ישירה על דריל עצמו. כאשר הוא חוזר אל הבית, דמותו המפלצתית נחשפת והשלוש מסתגרות במטבח. הן ממיסות את הבובה באש ובכך מסלקות את דריל.
שנה מאוחר יותר, גרות שלוש הנשים עם כל ילדיהם יחד, כולל שלושת הבנים, צאצאיו של דריל.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 73% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 26 ביקורות.
בית הדין העממי (גרמניה הנאצית)
בית הדין העממי (בגרמנית: Volksgerichtshof) היה בית משפט מיוחד (Sondergericht) שנוסד בשנת 1934 על ידי קנצלר גרמניה אדולף היטלר. היטלר הקימו בשל חוסר שביעות רצונו מתוצאות המשפט שהתנהל בעקבות שריפת הרייכסטאג, בו זוכו מרבית הנאשמים. בית הדין הוקם מחוץ למסגרת החוקתית וניתנו לו סמכויות נרחבות לדון במגוון רחב של עבירות עם אופי פוליטי לכאורה וכן: סחר בשוק השחור, תבוסתנות ובגידה. "פשעים" אלו הוגדרו על ידי בית הדין כ"פגיעה במאמץ המלחמתי" (Wehrkraftzersetzung) ועל מבצעיהם נגזרו עונשים כבדים.
סדרי הדין בבית דין היו לעיתים קרובות שרירותיים ודמו באופיים למשפטי ראווה. במקרים מסוימים, דוגמת משפטם של סופי והנס שול, חברי תא ההתנגדות "הוורד הלבן", ארכו הדיונים פחות משעה וזאת מבלי שניתנה אפשרות למי מהצדדים להציג ראיות או לטעון טענות משפטיות. נשיא בית הדין היה בעל כוח רב ושימש לעיתים קרובות הן כשופט והן כתובע. לעיתים תכופות, גזר בית הדין עונשי מוות, דוגמת משפטם של קושרי ה-20 ביולי. בנוסף, מצאו רבים מהאסירים המורשעים את מותם בכלא פלצנזה וזאת בשל התנאים הקשים ששררו בו.
משפטי אוגוסט 1944.
ב-7 באוגוסט 1944 החלה סדרת המשפטים של קושרי ה-20 ביולי. שמונת הנאשמים הראשונים היו ארווין פון ויצלבן, אריך הפנר, פאול פון האזה, פטר יורק פון וארטנבורג, הלמוט שטיף, רוברט ברנרדיס, פרידריך קלאוזינג ואלברכט פון האגן. המשפטים נערכו באולם הגדול של בית המשפט באלסהולצשטראסה בברלין, שעוטר בצלבי קרס לכבוד האירוע. הקהל הורכב מ-300 צופים, בכללם ארנסט קלטנברונר ומיני פקידי ממשל, עסקנים של המפלגה הנאצית, קציני צבא ועיתונאים. המצלמה שתיעדה את המשפט הוצבה מאחורי כס השיפוט של רולנד פרייזלר, והסרטים הועברו הן להיטלר, שיכול היה לצפות בהליכים המשפטיים, ביומני החדשות ולהפקה של סרט תיעודי בשם "בוגדים בפני בית-הדין העממי".
הנאשמים הוכרחו ללבוש בגדים מרופטים, ללא עניבות ולעיתים ללא חגורות, והוצעדו לאולם בעודם אזוקים לשוטרים. ההליכים החלו בהודעתו של פרייזלר שאמר שהוא ישפוט בעניין "האישומים האיומים ביותר שהוגשו בהיסטוריה של העם הגרמני". פרייזלר הטיח בנאשמים אמירות קשות וקללות לכל אורכם של ההליכים (לאריך הפנר פנה כ-"Schweinehund" - "כלב-חזיר", וכשהלה מחה שאל אותו פרייזלר לאיזו קטגוריה זואולוגית הוא מתאים לדעתו).
הנאשמים לא ישבו לצד עורכי-דינם ולכן לא יכלו להיוועץ בהם. הם לא הורשו לפנות אל בית המשפט באריכות, ופרייזלר קטע אותם אם ניסו לעשות זאת. עם זאת, הלמוט שטיף ניסה להסביר את המניעים בטרם הושתק, וארווין פון ויצלבן הצליח לקרוא לעבר פרייזלר "אתה יכול למסור אותנו לידי התליין. תוך שלושה חודשים העם הזועם והמיוסר יגרור אותך בעודך חי דרך הטינופת של הרחובות". כל הנאשמים במשפט זה הורשעו ונידונו למוות בתלייה, הנאשמים הוצאו להורג זמן קצר אחר-כך בכלא פלצנזה.
משפט נוסף נערך ב-10 באוגוסט. הנאשמים היו אריך פלגיבל, אלפרד קרנצפלדר, פריץ-דיטלוף פון דר שולנבורג, גיאורג האנסן, ברטהולד שנק גראף פון שטאופנברג.
ב-15 באוגוסט נידונו למוות וולף-היינריך גראף פון הלדורף, אגברט הייאסן, הנס ברנד פון הפטן, ואדם פון טרוט צו זולץ.
ב-21 באוגוסט החל משפטם של פריץ טיל, פרידריך גוסטב ייגר, ואולריך וילהלם גראף שוורין פון שווננפלד שהזכיר "...רציחות רבות שבוצעו בארץ ומחוצה לה" כמניע למעשיו.
ב-30 באוגוסט החל משפטם של קרל-היינריך פון שטילפנאגל, שהתעוור במהלך ניסיון התאבדות, ושל צזר פון הופאקר, הנס אוטפריד פון לינסטוב, ואברהרד פינק. כל הארבעה נידונו למוות.
נאשמים ידועים שנידונו למוות על ידי בית המשפט העממי.
רשימה חלקית:
פפי צ'ולו
פיטבול
רמת השרון האמרס
רמת השרון האמרס (Ramat Hasharon Hammers; באנגלית: "פטישים") היא קבוצת פוטבול המשתתפת בליגת הפוטבול הישראלית.
הקבוצה מתאמנת ברמת השרון. הקבוצה הצטרפה לליגת ה IFL בעונת 2010-2011.