התצפית הראשונה שדווחה על איו בוצעה על ידי גלילאו גליליי ב-7 בינואר 1610, באמצעות טלסקופ עדשות שהגדיל פי 20 במהלך עבודתו באוניברסיטת פאדובה. עם זאת, באותה תצפית גלילאו לא יכול היה להפריד בין איו ואירופה בגלל ההגדלה הנמוכה של הטלסקופ שלו, כך ששני הירחים תועדו כנקודת אור יחידה. איו ואירופה נצפו לראשונה כגופים נפרדים במהלך התצפיות של גלילאו על המערכת של ירחי צדק למחרת, 8 בינואר 1610. הגילוי של איו ושאר הירחים הגליליניים של צדק פורסם בספרו של גלילאו "שליח הכוכבים" במרץ 1610. בספרו "ירחי צדק" (Mundus Jovialis) שפורסם בשנת 1614 טען סימון מריוס כי גילה את איו ואת הירחים האחרים של יופיטר בשנת 1609, שבוע לפני גילויו של גלילאו. גלילאו הטיל ספק בטענה זו והציג את עבודתו של מריוס כגנבה. בנוסף לכך, התצפית הראשונה של מריוס בוצעה ב-29 בדצמבר 1609 לפי לוח השנה יוליאני, השווה ל-8 בינואר 1610 בלוח השנה הגרגוריאני, שבו השתמש גלילאו . בהתחשב בכך שגלילאו פרסם את עבודתו לפני מריוס, זוכה גלילאו לגילוי.
במהלך מאתיים חמישים השנים הבאות, נותרה איו נקודת אור בלתי מפוענחת בעוצמה 5 לפי המדידות אסטרונומיות. במהלך המאה ה -17 שימשו איו והלוויינים הגליליים האחרים מטרות מגוונות, כולל שיטות מוקדמות לקביעת קו אורך , אימות החוק השלישי של קפלר של תנועות הפלנטות, וקביעת את הזמן הנדרש לאור לעבור בין צדק לכדור הארץ. בהתבסס על לוחות תצפית (אפימרידים) שיצרו האסטרונום ג'ובאני קאסיני ואחרים, פיתח פייר-סימון לפלס תאוריה מתמטית המסבירה את מסלולי התהודה של איו, אירופה וגנימד. מאוחר יותר נמצא כי לתהודה זו השפעה עמוקה על הגאולוגיות של שלושת הירחים.
הטכנולוגיה המשופרת של טלסקופים בסוף המאה ה-19 וה-20 אפשרה לאסטרונומים לשפר את כושר ההפרדה (כלומר לזהות גופים קטנים) ולזהות תכונות שטח רחבות היקף באיו. בשנות ה -90 של המאה ה -19, אדוארד ברנרד היה הראשון שצפה בהבדלים בבהירות של איו בין אזורי המשווה והקוטב, וקבע נכונה כי הדבר נבע מהבדלי צבע ואלבדו בין שני האזורים, ולא בגלל היותו של איו בצורת ביצה. זאת בניגוד להצעה של האסטרונום ויליאם פיקרינג, לפיה יש לראותם שני גופים נפרדים, כפי שהציע בתחילה ברנרד. תצפיות טלסקופיות מאוחרות יותר אישרו אזורים קוטביים חומים אדמדמים של איו ופס קו המשווה הצהוב-לבן
גאוה
היבריס
הִיבְּרִיס (ביוונית: Ὕβρις) במובנו המודרני הוא רגש של גאווה וגבהות־לב מוגזמים, הגוררים בעקבותיהם עונש ותבוסה. ביוון העתיקה היה מובנו של המושג שונה מעט, והתייחס לפגיעה בוטה בזכויות הזולת, אשר מביאה להשפלתו.
במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה היוונית הייתה היבריס נימפה, אשר יצרה ביחד עם הרמס את האל־למחצה פאן.
משמעותו הקלאסית של ההיבריס.
אריסטו הגדיר את רגש ההיבריס כך: "ההיבריס הוא עשייתם של דברים או אמירתם במטרה להשפיל את מושאם, לא לשם רווח כלשהו לאומרם, אלא לשם סיפוק עצמי בלבד. ההיבריס אינו נועד לנקום עלבונות מן העבר; זוהי הנקמה. ההנאה שבהיבריס, זו סיבתה: בני האדם סבורים שאם ינהגו בגסות בזולתם, קרנם תעלה".
להבנת ההגדרה הזו, חשובים המושגים היוונים של כבוד (טימֵה) ושל בושה. לפי השקפתו של אריסטו, מעשה של היבריס הוא מעשה המבייש את קורבנו על לא-עוול-בכפו, למען מילוי הסיפוק של עושה המעשה.
ההיבריס היה פשע באתונה הקלאסית. עבירות ההיבריס כללו עבירות שונות, למשל כאלה שהיו נקראות בימינו תקיפה, תקיפה מינית, הונאה וגנבה. שני מקרים מפורסמים מופיעים בנאומיו של דמוסתנס. הראשון הוא מקרה שבו חבט מדיאס באגרופו בפניו של דמוסתנס בתיאטרון (מתוך "נגד מדיאס"). המקרה השני, מתוך "נגד קונון", הוא מקרה שבו נאשם תקף אדם אחר וקרא מעליו קריאות כשל תרנגול; ההיבריס מתגלה במקרה הזה יותר בקריאות המעליבות מאשר בתקיפה עצמה.
מקרים מוקדמים של היבריס בספרות היוונית הקלאסית של הומרוס: אצל אודיסאוס ואנשיו באיליאדה שלא הכירו תודה לאלים ובמיוחד לפוסידון - אל הים על ניצחונם הגדול בטרויה. דבר שגרם למסע ייסורים בלב ים, שבו כולם למעט אודיסאוס (שאתנה מגינה עליו) נהרגו. ואצל מחזריה החוצפנים של פנלופה, באודיסיאה, שנאלצו לשלם בסוף במותם, על הסגת הגבול היהירה שלהם בביתו של אודיסיאוס.
ההיבריס מתואר לעיתים קרובות בתור שגיאתן (άμαρτία) של הדמויות בטרגדיה היוונית, והסיבה לחורבנם, או הנמסיס שלהן. אלא שהטרגדיה מייצגת רק חלק קטן ממקרי ההיבריס בספרות היוונית, וברוב המקרים ההיבריס מתייחס לעבירות שבין אדם לחברו. כיום ידוע שהיוונים לא חשבו על פי רוב על ההיבריס כעל עניין דתי שהאלים מענישים בגללו.
המשנה במסכת אבות מזהירה על כך: "אל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו". ההגדרה המקובלת בספרות התורנית היא: "המתכבד בקלון חבירו", שעל פי חז"ל אין לו חלק לעולם הבא.
משמעותו המודרנית של ההיבריס.
במובנו המודרני, היבריס משמעו גאווה וגבהות־לב מוגזמים. הוא נקשר בחוסר ידיעת ההיסטוריה ובחוסר ענווה. לפי המקובל, מי שנאשם בהיבריס צפוי להיענש, בדומה לקשר הקלאסי בין היבריס לנמסיס בעולם היווני ולציטוט התנ"כי "לִפְנֵי־שֶׁבֶר - גָּאוֹן, וְלִפְנֵי כִשָּׁלוֹן - גֹּבַהּ רֽוּחַ".
"היבריס" הוא שם חלקה הראשון של הביוגרפיה של אדולף היטלר, מאת איאן קרשו (שם החלק השני הוא "נמסיס").
גולם (ביולוגיה)
הירדן
קנה (צמח)
מהפיכת הקטיפה
ממשק משתמש גרפי
ממשק משתמש גרפי (באנגלית: Graphical User Interface - GUI או Man-Machine Interface - MMI) הוא ממשק משתמש לתוכנה או לאתר אינטרנט, המבוסס על עיצוב גרפי (להבדיל מעיצוב טקסטואלי בלבד) של המסך המוצג למשתמש.
בעבר, כאשר מהירות המחשבים הייתה נמוכה, נהגו להשתמש בממשק משתמש טקסטואלי, כזה המבוסס רק על אותיות, ובנוסף להן כפתורי פעולה במקלדת (ראה: מעטפת פקודה). מסוף שנות ה-80 נפוץ ממשק משתמש גרפי, שבו משלבים אלמנטים גרפיים כחלונות, צלמיות, פקדים כדוגמת תפריטים וכפתורים ואמצעי הצבעה (WIMP). הממשקים הגרפיים מאפשרים תצוגה גמישה יותר, במיוחד בצבעים וגופנים, הבהרת כוונת הממשק והשימוש בה, באמצעות סמלים וצלמיות, ואינטראקציה קלה ושימושית יותר במחשב.
ממשק משתמש גרפי העושה שימוש בעכבר, מוטמע ברוב התוכנות שפותחו מאמצע שנות ה-90 ומוכר לכל משתמש במחשב האישי. הטכנולוגיה פותחה ב"זירוקס פארק" - מרכז המחקר של חברת זירוקס, ושולבה מחשבי המקינטוש. תפוצתו הנרחבת של ממשק זה החלה עם מערכת ההפעלה Windows של חברת מיקרוסופט. מאמצי פיתוח רבים לצד סכומי כסף גדולים הושקעו מצד חברות רבות בשיפור ממשקי משתמש גרפיים, כאשר המילה האחרונה כיום היא ממשקים גרפים תלת ממדיים כדוגמת ה-WPF של חברת מיקרוסופט.
במחשבי לוח ובסמארטפונים נעשה שימוש נרחב בממשק משתמש גרפי, המתאפיין במסך מגע, שבו ההצבעה נעשית באמצעות אצבעות כף היד (ולא באמצעות עכבר). בעשור השני של המאה ה-21 נוספה גם למחשבים אופציה של מסך מגע.
בהנדסת תוכנה עקרונות הנדסה טובה קובעים שיש להפריד בין רכיבי ממשק המשתמש בתוכנה לבין שאר החלקים, ובפרט רכיבי הלוגיקה העסקית. דרך זו מאפשרת להקטין את הצימוד בין חלק התוכנה, ולפיכך להקל על עריכת שינויים בממשק המשתמש.
התאמה אישית של ממשק המשתמש.
ממשק המשתמש למוצרי תוכנה מאפשר לעיתים התאמה אישית שלו, לצרכים והעדפות ספציפיים של המשתמש. הדפדפן למשל, מאפשר התאמה אישית של גודל הגופן, אופן הצגת הקישורים ועוד. פרטי ההתאמה האישית נשמרים בדרך כלל תחת פרופיל המשתמש המתאים.
לעיתים מתאפשר תמרון בצבעים ובסימנים הגרפיים של ממשק המשתמש, ובמקרה זה קרויות הווריאציות השונות בשם "מעטפת" (באנגלית: Skin, זהו ה"עור" של התוכנה, להבדיל מהפונקציונליות הנמצאת בתוכה).
דוגמה: שתי מעטפות שונות לתוכנה VLC media player, המשמשת להפעלת קובצי מדיה:
סיגורני וויבר
שחקן קולנוע
מועצה אזורית בני שמעון
בני שמעון היא מועצה אזורית המאגדת 13 יישובים בצפון הנגב.
היסטוריה.
המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם. שם המועצה נגזר מהתנ"ך. חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון.
בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10,000 דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון.
בעתיד תקבל מועצה אזורית בני שמעון הכנסות מפארק התעשייה שוקת שעתיד להיבנות בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת.
משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום.
חינוך.
במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים.
ארגיריה
ארגיריה (Argyria) היא תופעה גופנית הנגרמת מחשיפה לתרכובות כסף, לרוב על ידי אכילה, שתייה או נשימה.
מקורו של שם המחלה בשם היווני של הכסף, ארגירוס (Argyros); משם זה נובע גם סמלו של היסוד, Ag.
תופעת הלוואי החמורה ביותר של הארגיריה היא שצבע עורו של החולה הופך לכחול או לאפור-כחול. מצב זה נחשב תמידי. המחלה לא נחשבת מסוכנת ועיקר השפעותיה הן קוסמטיות. המקרים האחרונים של הארגיריה קרו בעקבות שימוש בכסף קולואידי ("מי כסף") בתור רפואה משלימה.