במלחמת העולם השנייה שכנה בבריזיגלה מפקדתו של מפקד החי"ל (הבריגדה היהודית), הבריגדיר לוי בנימין, ומכאן נשלחו הוראות הפעולה לגדודי הבריגדה ולפלוגותיה בגזרת הקרב. בבריזיגלה התקיים טקס הנפת הדגל, דהיינו טקס בו מניפים את דגל ישראל, מגן דוד. להנפת הדגל הייתה משמעות לאומית יהודית, למול שלטונות הצבא הבריטי, שהבריגדה היהודית הייתה חלק ממנו. טקס הנפת הדגל נערך על ידי לוי בנימין ועל ידי משה שרת, שנשא בו נאום להנצחת השואה ולהנצחת קרבותיהם של חיילי הבריגדה היהודית.
לוי בנימין
לוי בנימין (שמו האנגלי: ארנסט פרנק בנג'מין (Ernest Frank Benjamin); 5 בפברואר 1900 – 14 במרץ 1969) היה יהודי קנדי שהגיע לדרגת בריגדיר (המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל) בצבא הבריטי ומפקד הבריגדה היהודית.
ביוגרפיה.
לוי בנימין נולד בטורונטו שבקנדה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ' שבאנגליה, ולאחר מכן במכללה לפיקוד ומטה בקמברלי. בנימין הוסמך לקצונה ב-1919 ושירת שנים רבות בחיל ההנדסה הבריטי בטורקיה, הודו, מלאיה, סינגפור ומדגסקר.
במהלך מלחמת העולם השנייה פיקד על חטיבת ההנדסה הימית. לאחר מכן פיקד על מרכז האימונים המשולב למזרח התיכון ולאיטליה, והגיע לדרגת רב-סרן. כאשר הוקמה הבריגדה היהודית בשנת 1944 החליטו הבריטים, במחווה כלפי הנהגת היישוב וההנהלה הציונית, למנות קצין יהודי משורות הצבא הבריטי להיות מפקד החטיבה. התפקיד הוטל על לוי בנימין. בנימין קיבל עליו ברצון את התפקיד, למרות שלא היה מקורב לחוגים היהודיים והציוניים. בקבלו את הפיקוד על החטיבה נערך לכבודו מסדר של כל החטיבה. בדבריו ללוחמים אמר להם:
יחסו ליהדות.
ידיעותיו ביהדות לא היו רבות. אבל הוא התגאה ביהדותו ובמשך שנות שירותו התפרסם כמי שמביא כבוד לעם היהודי. הוא ראה לעצמו כבוד רב בכך שבחרו דווקא בו כמפקד הבריגדה. הוא אפילו נהג ללמוד עברית עם הרב של הבריגדה. במרוצת שרותו הצבאי בעולם נהג לשהות ביום הכיפורים במקום בו יוכל לקחת חלק בתפילות.
עם הרב הצבאי של הבריגדה היהודית, הרב משה דב קספר, הוא סיכם על הדברים הבאים:
הרב הצבאי סיכם: " כל ההחלטות הללו בוצעו הלכה למעשה".
יחסו לטיפולם של חיילי הבריגדה בשארית הפליטה.
אחריותו ותפקידו כקצין בכיר בצבא הבריטי, אסרו עליו להיות מעורב, ואפילו לדעת, על המתרחש בתחום העברת הפליטים היהודים מגרמניה ואוסטריה לאיטליה. עם זאת הוא ידע, אישר ואהד את המבצע הזה ונתן יד חופשית בפעולה זו.
משרדי הרבנים הצבאיים שתפקידם היה לספק שרותי דת לחיילים היו גם שותפים לטיפול בפליטים: חינוך יהודי לילדים בקהילות וסיוע בארגון העפלתם לארץ ישראל. הרב ד"ר משה א. יפה, רב צבאי ראשי בבריגדה, מספר כי הוא בקש מהבריגדיר הגדלת הצוות כדי שיוכל לטפל בכל הנושאים, אשר הגיעו לטיפולו. הבריגדיר השיב לו: "הבט יפה יקירי, ידוע לך שאני מרכיב מונוקל כדי לראות את הדברים בצורה יותר טוב, אולם קורה שהמונקל שלי נשמט".
עוד מספר הרב, כאשר חיילי הבריגדה חזרו לארץ ישראל, אחדים מהם נשארו באירופה לסייע בהעפלה. במקומם חזרו ארצה חלק מהעקורים הצעירים. בנימין בא להפרד מהחיילים ושם לב כי אחדים מהם, אינם חיילים. בנימין היפנה את מבטו לרב כאשר המונוקל שלו שמוט. בסיום תפקידו הוא הכריז כי: "חיילי הבריגדה פעלו הרבה למען אחיהם הסובלים באירופה, הרבה יותר מאשר סופר כאן (בעצרת פרידה בה'תש"ו) ויותר ממה שידוע לי. אני גאה על כך, שהם מילאו את חובתם לעמם".
בריגדיר לוי פיקד על הבריגדה שפעלה בצפון איטליה בשנת 1945 כחלק מהארמייה השמינית, עד לפירוקה ב-1946.
לאחר המלחמה שירת בהונג קונג עד לפרישתו ב-1950, אז הועלה לדרגת בריגדיר כדרגה אישית. נפטר באנגליה בשנת 1969.
בישול יהודי
פלזמיד
טרוויזו
טְרֶוויזוֹ () היא עיר במחוז ונטו בצפון איטליה המשמשת בירת נפת טרוויזו. בת 82,854 תושבים נכון למרשם אוכלוסין מנובמבר 2010.
העיר ידועה כביתה של חברת האופנה בנטון, על שם לוצ'אנו בנטון, וידועה גם בקבוצת הכדורסל בנטון טרוויזו הנתמכת על ידי חברת בנטון. העיר ידועה גם כאזור התפוקה המקורי של יין פרוסקו וקינוח הטירמיסו.
עלילת הדם בטרוויזו.
בשנת 1480 התרחשה בטרוויזו עלילת דם, בעקבותיה הועלו על המוקד חמישה יהודים באשמת רצח ילד נוצרי לצורכי פולחן. עלילה זו הייתה המשך לעלילת הדם בטרנטו ב-1475, שבה הואשמו יהודי העיר ברצח הילד סימונה בן השנתיים ובאכילתו בפסח. שלושה עשר מיהודי טרנטו הועלו על המוקד באשמת שווא זו. בשל העובדה שעלילת טרנטו נדפסה בידי ההגמון הינדרבך והופצה בהרחבה בתקופה שבה נודע הדפוס לראשונה, נודעה לה השפעה רבה.
המטבח הצרפתי
המטבח הצרפתי הוא שם קיבוצי כולל לסגנונות בישול שונים שמקורם העיקרי הוא צרפת, והוא נחשב אחד מבין סגנונות הבישול המובילים והמשפיעים בעולם.
מאפיינים עיקריים.
למטבח הצרפתי מספר מאפיינים עיקריים, המשותפים לכל סגנונות הבישול המופיעים בו:
המטבח הקלאסי.
המטבח הצרפתי הקלאסי מונה אבני יסוד שעליהן מבוססים כל המטבחים האזוריים, וכן מתכונים שהפכו לנכס צאן ברזל ואינם משויכים דווקא לאזור מסוים.
המטבחים האזוריים.
לסגנונות הבישול הצרפתי זיקה לאזור הגאוגרפי ממנו הם נובעים ולסוגי המזון המאפיינים אזורים אלה.
ברטאן.
חבל ארץ זה הוא המערבי ביותר בצרפת וגובל באוקיינוס האטלנטי. המאכלים האופייניים לאזור כוללים:
נורמנדי.
חבל ארץ זה משתרע צפונית-מזרחית לברטאן. אף הוא גובל באוקיינוס האטלנטי וגם הדגים ופירות הים שלו משובחים, אך לא בהם ייחוד האזור. המאכלים האופייניים לאזור כוללים:
איל-דה-פראנס.
חבל ארץ זה נמצא מזרחית לנורמנדי ובמרכזו שוכנת פריז. בפריז אפשר למצוא מסעדות האופייניות לכל אזור בצרפת וכן מסעדות צרפתיות קלאסיות, מסעדות אתניות (אסיאתיות, צפון-אפריקאיות, מזרח תיכוניות) ומסעדות המגישות מזון עדכני (פיוז'ן). מאכלים אופייניים לאזור:
שמפן.
חבל ארץ קטן מזרחית לאיל-דה-פראנס הגובל בבלגיה ובו מיוצרת השמפניה. בישול בשמפניה אינו נפוץ בשמפן, בעיקר בשל מחירה היקר. המאכלים האופייניים לאזור כוללים:
אלזס-לורן.
אלזס-לורן הוא חבל הארץ המזרחי ביותר בצרפת וגובל בגרמניה, שגם שלטה בו לתקופות ממושכות (לסירוגין) עד מלחמת העולם הראשונה. השפעת המטבח הגרמני ניכרת על המטבח האלזסי, ומאכלים אופייניים לאזור זה כוללים:
בורגונדי.
חבל בורגון נמצא דרומית לאלזס-לורן ומייצר יינות אדומים מהמשובחים בעולם. שם שוכנת גם ליון שנחשבת לבירה הקולינרית של צרפת. מהמאכלים האופייניים לאזור זה:
סבואה.
אזור סבואה ההיסטורי שוכן באלפים הצרפתיים דרומית-מזרחית לבורגונדי וגובל בשווייץ במזרח. הקור באזור יצר מטבח עשיר ושמן עם השפעות שווייצריות. המאכלים האופייניים לאזור כוללים:
פרובאנס.
חבל ארץ זה נמצא דרומית לבורגונדי, לחופי הים התיכון כשאיטליה גובלת ממזרח. מטבח האזור הוא ים תיכוני ומזכיר מאוד את המטבח האיטלקי. מאכלים אופייניים לאזור זה:
לנגדוק-רוסיון.
חבל לנגדוק-רוסיון שוכן בדרום צרפת וגובל בפרובנס במזרח, בים התיכון ובספרד בדרום ובחבל הבסקים במערב. המאכלים האופייניים לאזור כוללים:
חבל הבסקים.
חבל ארץ קטן זה נמצא בדרום-מערב צרפת לחופי האוקיינוס האטלנטי וגובל בדרומו בספרד. "ארץ הבסקים" נחצית על ידי הגבול בין שתי המדינות. המטבח האזורי הוא בסקי עם השפעות צרפתיות מובהקות. המאכלים האופייניים לחבל כוללים:
ארמניאק.
חבל זה שוכן צפונית לחבל הבסקים וגובל באוקיינוס האטלנטי במערב. בחבל מיוצר ברנדי מפורסם הנושא את שמו ומופיע בתבשילי האזור.
פריגור.
חבל זה שוכן צפונית-מזרחית לחבל הבסקים ומתמחה בפיטום אווזים (בשיטה הקלאסית היותר הומנית). המאכלים האופייניים לאזור זה הם:
בורדו.
חבל אקיטן, שבירתו היא בורדו, שוכן צפונית לארמניאק ויינותיו הם המוכרים ביותר בעולם.
מאפה הנפוץ באזור בורדו הוא קנלה שצורתו כגליל, תוכו רך ובהיר וציפויו כהה ומקורמל.
שרנט.
חבל זה משתרע צפונית לבורדו וייחודו הקולינרי הוא שבו שוכנת העיירה קוניאק, שעל שמה נקרא המשקה.
עמק הלואר.
חבל זה שוכן דרומית-מזרחית לברטאן סביב נהר הלואר. המאכלים האופייניים לו כוללים:
ספר זכריה
ספר זכריה נמצא במקום האחד עשר בתרי-עשר, בין חגי למלאכי. לפי נוסח המסורה, ספר זכריה מכיל 211 פסוקים המחולקים ל-14 פרקים.
רקע היסטורי.
שמונה עשרה שנים לאחר הכרזת כורש, מצא עם ישראל את עצמו במצב קשה: בית המקדש לא היה בנוי, העמים השכנים התנכלו לעם ישראל והמצב הכלכלי היה בכי רע. התלהבותו של העם בראשית ימי שיבת ציון, הניכרת היטב מתחילת ספר עזרא, פגה זה כבר ופינתה את מקומה לדאגות קיומיות: "זְרַעְתֶּם הַרְבֵּה וְהָבֵא מְעָט, אָכוֹל וְאֵין-לְשָׂבְעָה, שָׁתוֹ וְאֵין-לְשָׁכְרָה, לָבוֹשׁ וְאֵין-לְחֹם לוֹ - וְהַמִּשְׂתַּכֵּר מִשְׂתַּכֵּר אֶל-צְרוֹר נָקוּב" (חגי, א', ו'). חגי נשלח אל העם במטרה לשלהב את הרוחות ולשכנע את העם וראשיו (זרובבל בן שלתיאל פחת יהודה ויהושע בן יהוצדק הכהן הגדול) שבניין בית המקדש לא רק אפשרי, אלא הכרחי כתנאי מקדים לפתרון כל בעיה אחרת הנצבת בפני העם. כעבור מספר חודשים, זכריה בן עדו הצטרף אל חגי, על מנת לנסות ולסייע לו בפעולות השכנוע וההסברה. חגי וזכריה ניסו יחדיו לשכנע את העם כי בית המקדש השני לא מוכרח להיות בית מקדש מפואר כפי שהיה בית המקדש הראשון, מקדש שלמה. על פי הטענה שהציגו חגי וזכריה בפני העם, הכסף שייך לאלוהים, ועל כן, חרף היעדר המשאבים לבניית בית מקדש מפואר, מובטח כי "גָּדוֹל יִהְיֶה כְּבוֹד הַבַּיִת הַזֶּה הָאַחֲרוֹן" (חגי, ב', ט'). זו הייתה טענת מפתח בדרך לשכנוע העם בכך שהקמת בית מקדש השני היא נצרכת וראויה.