יוזף ארפאד, ארכידוכס אוסטריה (בהונגרית: Habsburg–Lotaringiai József Árpád; 8 בפברואר 1933 - 30 באפריל 2017) היה חבר בסניף הפלטיני ההונגרי של בית הבסבורג-לורן.
ביוגרפיה.
יוזף ארפאד נולד ב-8 בפברואר 1933 בבודפשט, ליוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ולאנה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא היה נין של גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
בצעירותו הוא קיבל תואר בכלכלה מאוניברסיטת ליסבון. יוזף ארפאד התחתן עם מריה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג השמיני וקרולינה די קונטי ריניון. הם נישאו אזרחית ב-25 באוגוסט 1956 ובטקס דתי ב-12 בספטמבר 1956 בברונבאך, ורטהיים אם מיין, באדן-וירטמברג, גרמניה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים. לאחר פטירת סבו, יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, בשנת 1962, ירש יוזף ארפאד את תאריו. באחרית ימיו חי יוזף ארפאד בספרד, וב-30 באפריל 2017 הוא מת במדריד.
משפחתו.
ב-25 באוגוסט 1956 התחתן יוזף ארפאד עם מריה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג השמיני וקרולינה די קונטי ריניון, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
לוליק זיידלין
יוזף ארפד, ארכידוכס אוסטריה
הקפיצה הגדולה (סרט קצר)
הקפיצה הגדולה (באנגלית: 'Boundin) הוא סרט אנימציה קצר של חברת פיקסאר שהוקרן לפני הסרט "משפחת סופר על", ב-5 בנובמבר 2004. הסרט הוא אנימציה מוזיקלית על כבש רקדן שמאבד את הביטחון העצמי שלו, לאחר שגוזזים לו את הצמר. את הסרט כתב, ביים והלחין עובד פיקסאר, באד לאקי. המפיקה היא אסנת שורר. הסרט כלול ב-DVD של הסרט משפחת סופר על, כמו כן הוא הופץ באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 1.
עלילה.
הסרט עוקב אחר כבש שחי במערב האמריקני. הריקודים האלגנטיים שלו פופולריים בקרב שאר בעלי החיים. יום אחד מגיעים רועי הכבשים וחותכים לו את הפרווה בשביל להכין צמר. לאחר שאיבד את פרוותו, בעלי החיים האחרים צוחקים על הכבש והוא מתבייש ומאבד את הביטחון לרקוד. אל הכבשה מגיע ה"ג'קאלופ" שהוא שילוב של ארנב ואנטילופה, הוא מתחבר עם הכבש הקטן ומלמד אותו את היתרונות של הקפיצה, ולא רק הריקוד (כלומר לקום בכל פעם שאתה נופל).
שמחתו של הכבש בחיים חוזרת. צמר הכבשים צומח בסופו של דבר בחורף, רק כדי שייחתך שוב, אך הפעם הוא שמח כיוון שיוכל לקפוץ כל פעם שיהיה חסר פרווה, מוסר ההשכל של הסיפור הוא לעולם לא להרגיש רע עם עצמך.
הפקה.
זהו הסרטון הראשון של פיקסאר שכולל דיבורים, ולא רק צלילים. הוא גם הסרט הראשון לכלול דמויות מדברות שאינם מופיעים בסרטים הרגילים של פיקסאר. הסרט זכה בשנת 2004 בפרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר, כמו כן הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. באתר עגבניות רקובות הסרט זכה לציון 64%.
הסרט בדיבוב עברי לווה בקריינותו של אלי גורנשטיין ותורגם בידי עמוס אטינגר, כאשר הדיבוב בוים והופק על ידי שפרירה זכאי.
דון יאנג
דונלד אדווין יאנג (באנגלית: Donald Edwin Young; 9 ביוני 1933 – 18 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלסקה במשך 49 שנים, מ-1973 ועד למותו. את כל עשרים וארבע תקופות הכהונה שלו כיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית ולרשותו עמדו מספר שיאים: הוא היה חבר הקונגרס הוותיק ביותר, חבר בית הנבחרים הוותיק ביותר בפרט מהמפלגה הרפובליקנית ומאלסקה, וחבר הקונגרס האחרון שנכנס לתפקידו בימי ממשל ריצ'רד ניקסון. נוסף על כך, הוא היה החבר המבוגר ביותר בקונגרס. מאז התפטרותו של ג'ון קוניירס בשלהי 2017 ועד לפטירתו הוא נשא בתואר "ותיק בית הנבחרים של ארצות הברית".
ביוגרפיה.
יאנג נולד ביוני 1933 במרידיאן שבקליפורניה, הצעיר מבין שלושת ילדיהם של ג'יימס יאנג ורעייתו נורה לבית באסי. ב-1952 סיים לימודי תואר ראשון בחינוך במכללת יובה, ואת לימודיו לתואר שני עשה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו. בשנים 1955–1957 שירת בצבא ארצות הברית. ב-1959, זמן לא רב אחרי שקיבלה מעמד מדינה בארצות הברית, עבר יאנג לאלסקה. לבסוף הוא התיישב בפורט יוקון, אז עיירה בת 700 נפשות השוכנת על גדות נהר יוקון, לא הרחק מהחוג הארקטי. הוא התפרנס מדיג, בנייה ואף כריית זהב. יאנג תחזק גוררת וסיפק באמצעותה מוצרים לכפרים השוכנים לאורך נהר יוקון. עד למותו החזיק ברישיון השיט שלו. במהלך החורף הוא לימד כיתה ה' בבית הספר היסודי של הלשכה לענייני אינדיאנים.
ב-1964 נבחר יאנג לראשות עיריית פורט יוקון, בתפקיד בו כיהן עד 1968. הוא התמודד לראשות העירייה אחרי שנכשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של אלסקה. ב-1966 נבחר לראשונה לבית הנבחרים ושוב שנתיים לאחר מכן. הוא שירת בבית הנבחרים של אלסקה במשך עשור בין השנים 1967–1977. ב-1970 התמודד לסנאט של אלסקה וכיהן שם בשנים 1971–1973. בעידוד רעייתו הכריז על התמודדותו לקונגרס של ארצות הברית, וב-1972 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, ומאז נבחר לבית הנבחרים פעם אחר פעם כל שנתיים, כאשר הבחירות האחרונות בהן התמודד נערכו במסגרת בחירות 2020 בארצות הברית.
יאנג היה הנציג היחיד של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ועיקר חקיקתו עסקה בענייני מדינתו. ב-24 ביולי 2007 דווח בעיתון וול סטריט ג'ורנל כי יאנג נמצא תחת חקירה פדרלית בחשד לקבלת שוחד, מענקים בלתי חוקיים ומתנות שלא כדין מחברת "VECO Corporation" אשר בסיסה באנקורג'. שני המנהלים הבכירים של החברה הודו בניסיונם לשחד את חברי בית המחוקקים של אלסקה. ב-2010 נסגר התיק המשפטי נגדו. ב-5 בדצמבר 2017 התפטר חבר בית הנבחרים ג'ון קוניירס ממישיגן, ויאנג נהפך לוותיק בית הנבחרים. הוא המשיך לשאת בתואר זה גם בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, תמך יאנג בג'ב בוש, ולאחר מכן בג'ון קייסיק. באפריל 2016 הוא אמר כי הוא "לא תומך בדונלד טראמפ", אך בסופו של דבר הביע את נכונותו לתמוך במדיניותו המוצעת. במאי 2017 הודיע כי יתנגד לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, אך לבסוף הצביע בעד הביטול. יאנג היה בעל עמדות שמרניות: הוא היה בעד הפלה מלאכותית רק במקרים של אונס וגילוי עריות, לא האמין בשינוי אקלים, ותמך בתיקון השני לחוקת ארצות הברית. בפברואר 2018 טען בעקיפין כי לו ליהודים היו כלי נשק בשואה, חפים מפשע לא היו נרצחים. הליגה נגד השמצה הוקיעה את הדברים וכינתה אותם "עיוות ההיסטוריה", שכן לטענתם כל צבאות צרפת החופשית, פולין ושאר ארצות השפלה לא הצליחו למגר את צבא גרמניה הנאצית.
בראשית נובמבר 2021 היה יאנג לאחד הרפובליקנים הראשונים שהודו בניצחונו של ג'ו ביידן ב, והתנגד למאמצי עמיתיו לדחות את קולות חבר האלקטורים מאריזונה ופנסילבניה. יאנג נפטר ב-18 במרץ 2022 בעת שהייתו בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כאשר עשה דרכו חזרה לביתו באלסקה.
צבי זליקוביץ'
צבי (צביקה) זליקוביץ' (נולד ב-18 במרץ 1935) הוא גרפיקאי, צלם, משורר ופזמונאי ("תנו לנו יד ונלך") ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה, היה חבר השומר הצעיר ועסק בספורט (בין היתר שיחק בנבחרת הכדורסל של הנח"ל ובהפועל פתח תקווה שהגיעה לליגה הלאומית בכדורסל; אחיו, אשר זליקוביץ היה כדורגלן הפועל פתח תקווה).
שירת בנח"ל ולאחר שחרורו בשנת 1955 עבר לקיבוץ גבים, שם היה אחראי על עבודות הגרפיקה בקיבוץ. בשנת 1958 עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, שם פתח סטודיו לגרפיקה ולעיצוב במסגרתו עיצב ספרי אמנות וקטלוגים לתערוכות.
את שירו הראשון כתב בעקבות מלחמת ששת הימים לחברה שבעלה נהרג במלחמה. באותה שנה, 1967, הוקלט שירו המולחן הראשון "בימים שכאלה", אותו הלחין יעקב הולנדר עבור תוכניתה של להקת פיקוד הדרום "זמר בדרום". עוד כתב עם הולנדר את "לא לך" (לשלישיית לא אכפת להם) ואת "אני יודע" לצוות הווי חיל האוויר. בשנת 1969 הלחין מתי כספי את שירו "לי אמי כך סיפרה" ששובץ באלבום הבכורה של דני גרנות.
לקראת פסטיבל הזמר והפזמון 1973 ביקש מנהל הפסטיבל, חנוך חסון מיוצרים ישראלים שירים בנושאים הקשורים לחצי יובל המדינה. זליקוביץ', שהיה פעיל במועצה לשימור אתרים על רקע החרבת הגימנסיה הרצליה לשם הקמת מגדל שלום, ביקש לכתוב שיר מחאה נגד החרבת תל אביב הקטנה. הלחן של הולנדר העניק לשיר אופי מלנכולי ומרגש והפך אותו לשיר נוסטלגי ולא מחאתי:
השיר בוצע בפסטיבל על ידי עירית דותן ובוצע מאז במספר ביצועים. בשנת 2009 נערכה תחרות לבחירת "שיר המאה של תל אביב" שיזמה עיריית תל אביב בשיתוף גלי צה"ל לרגל חגיגות המאה לעיר. בסיומה של התחרות שבה השתתפו אלפי מאזינים נבחר השיר במקום הראשון כשיר שתוכנו מייצג את העיר באופן הטוב ביותר.
זליקוביץ' והולנדר שיתפו פעולה בשירים נוספים כגון "אומרים שהשבת" ו"הלא תשאלו ציון" (בביצוע עירית דותן) ו"יש לי עיר אחרת" (יפה ירקוני).
משנת 1984 החל לעסוק בצילום והשתתף במספר תערוכות. בהן תערוכות היחיד "צביקה זליקוביץ': צלם-צייר-צייד", במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בנובמבר-דצמבר 1986 ו"הצילו - תערוכת צילום בצבע מתקלף" בבית ראובן ב-1987 ועוד.
ב-1987 ראה אור ספרו "אישונים = מנצ'לך" המתעד בתצלומים ובשירים את מחזיקי התריסים הזעירים המפוסלים בברזל, שהיו סמל לאדריכלות תל אביב.
ב-1998 ראה אור ספרו "תנו לנו יד ונלך" - איגוד מיטב שיריו ותצלומיו (הוצאת משרד הביטחון).
כן הוציא את ספרי הילדים "כל אלה ואף לא חתול אחד" ו"הקיפוד יהושע ועיר הצבים".
צביקה זליקוביץ'
צוות הווי חיל האוויר
האווי דאלמאר