קורות חיים.
אדם אימריך נולד ב־1 בנובמבר 1897, התגורר בעיירה סבינוב שבסלובקיה, והיה נשוי לאמה. לזוג הייתה בת, יוזפינה. אימריך עבד כיערן וכמפקח ראשי בעיירת סבינוב.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אליזבטה טאקאובה, אחותה של אמה, שמוצאה נוצרי קתולי, הייתה נשואה לדסידריוס גרוסמן, רופא עיניים יהודי בעיר קושיצה.
כאשר קושיצה נכבשה על ידי הונגריה ב־2 בנובמבר 1938 עברו דסידריוס ואליזבטה לפרשוב, שנשארה בידי סלובקיה. בשנת 1943 נולדה בתם סוזנה.
עם פרוץ המרד הסלובקי עברה המשפחה לעיירה הסמוכה, סבינוב, בה התגוררו אמה ובעלה אדם אימריך. בני הזוג אימריך הסתירו את אליזבטה ואת דסידריוס בביתם.
בשל קרבת המקום לחזית הלחימה, עובדה אשר הפכה את האזור למסוכן מאוד, עבר גרוסמן להסתתר בהרים. אליזבטה וביתה סוזנה נשארו בבית אחותה, והתחבאו במרתף לאורך היום. אימריך סיפק לגרוסמן מזון ומדי פעם החזיר אותו לביתו על מנת שינוח.
לאחר המלחמה.
האזור שוחרר על ידי הצבא האדום ב־19 בינואר 1945. לאחר המלחמה נשארו גרוסמן ומשפחתו בסלובקיה עד 1968 אז היגרו לגרמניה.
אדם אימריך נפטר ב־11 בנובמבר 1975.
הכרה והנצחה.
ב־2007 פנתה סוזנה, בתו של גרוסמן, ליד ושם בבקשה להכיר תודה לאדם אימריך אשר הציל את חייה ואת חיי הוריה. ב־18 ביוני 2007 הוכר אדם אימריך על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בברטיסלבה שבסלובקיה.
המשחקים העולמיים לנשים 1930
המשחקים העולמיים לנשים 1930, הם אירוע השלישי, שנערך בין ה-6 ל-8 בספטמבר 1930 בגנרלי ארנה, פראג, צ'כוסלובקיה. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale. התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-15,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 200 אתלטיות מ-14 מדינות ב-12 תחרויות שונות ונקבעו מספר שיאי עולם. מדליה מיוחדת הונפקה למשתתפות.
ב-8 בספטמבר נערך משחק יחיד בכדורסל בין קנדה לצרפת. קנדה ניצחה 18–14.
אריק מירגרן
אריק מירגרן (בשוודית: Erik Myrgren; 2 בינואר 1914 – 20 באוקטובר 1996) היה כומר ממוצא שוודי בזמן מלחמת העולם השנייה, שהציל יהודים מפני הנאצים במהלך השואה והוכר כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בזמן המלחמה שימש ככומר בצי הימי השוודי בעיר שצ'צ'ין בפולין. לקראת סוף שנת 1944 הופצצה כנסיית קראוטמרקט. מירגרן החליט לחזור הביתה לאשתו ובתו בסטוקהולם כדי לחגוג איתם את חג המולד. מסלול החזרה עבר בברלין. כאשר הגיע לתחנת הרכבת בברלין, קידם את פניו הכומר אריק פרווה, שהיה ממלא מקומו של כומר הכנסייה השוודית בברלין. הוא ביקש ממירגרן להישאר בברלין, ולמלא את מקומו בהיעדרו לתקופה של שבועיים.
מירגרן הסכים בתנאי שיגיע הביתה עד חג המולד. עקב תאונת מטוס שבה נהרג פרווה, נאלץ מירגרן להישאר בברלין. לאחר שנודע לו שאריק פרווה ניהל פעילות סודית ומורכבת להצלת יהודים מפני הנאצים, הוא נרתם להמשיך את דרכו.
מירגרן גילה ש-15 יהודים הוסתרו במרתף הכנסייה. הוא המשיך להסתירם, הוא דאג להם למזון, לתרופות, למסמכים מזויפים, לבגדים, ועזרה רפואית בעת הצורך.
לעיתים החביא במשך הלילה כ-50 יהודים במרתף הכנסייה.
בסוף 1944 הוצע לו לחזור לשוודיה, אך הוא סירב והעדיף להמשיך את עבודת ההצלה, למרות הסכנות הנשקפות לו. במרץ 1945 הצליח לשלוח קבוצה של יהודים עם מסמכים מזויפים דרך נמל התעופה טמפלהוף לשוודיה. במאי 1945 נכבשה ברלין על ידי הצבא האדום, והכנסייה השוודית הועלתה באש על ידי חיילים רוסים. מירגרן מצא מקלט בבניין המשלחת הדיפלומטית, ובהמשך חזר לשוודיה דרך ברית המועצות.
לאחר המלחמה.
מירגרן התגורר בקהילה כפרית בשוודיה. הוא מילא בשנות ה-50 תפקיד בפיקוח על חילופי שבויים בקוריאה.
נפטר ב-20 באוקטובר 1996.
הכרה והנצחה.
ב-11 בדצמבר 1986 הכיר מוסד יד ושם באריק מירגרן כחסיד אומות העולם. בנוסף ניטע ביד ושם עץ לכבודו של מירגרן.
נטליה דודניק
נטליה דודניק (ברוסית: Дудник Наталья נפטרה ב-1 בינואר 1977) התגוררה בכפר ברוכבצקאיה, מצפון לעיר קרסנודאר שברוסיה של כיום. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שבמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הצילה ילדה יהודייה ממוות.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בשנת 1941 התיידדה דודניק עם משפחה יהודית ששכרה דירה משכניה, בני הזוג איליה וחיה מלכה זלמן, בתם, רבקה, ובמיוחד עם נכדתם טניה דובוביק, שהזכירה לדודניק את בתה המנוחה. משפחה זו פונתה מבורוביצ'י שבמחוז לנינגרד. באוגוסט 1942, כבשו כוחות גרמניה הנאצית את אזור קרסנודר. על פי הוראות הכובשים הנאצים, דיווחו שכניה של דודניק על שוכרי דירתם היהודים. משפחת זלמן נעצרה, ונשלחה למעצר בבית הכלא הסמוך שבעיר טימאשבאסק. לאחר מכן הוצאו להורג בני הזוג זלמן. דודניק, שידעה שגורל דומה מחכה לטניה הקטנה, החליטה להציל אותה בעזרת סיפור כיסוי, שסיפרה למשטרה המקומית. היא טענה כי מוצאה של טניה הוא רוסי, ושעקב המהומה בזמן הכיבוש, היא אבדה, וכך הגיעה לידי משפחה היהודית. המשטרה האמינה לסיפורה, ואישרה לה להשאיר את טניה בחסותה.
לאחר המלחמה.
כאשר האזור שוחרר מהכיבוש הנאצי בפברואר 1943 הצליחה רבקה דובוביק, למצוא את בתה, טניה. רבקה הייתה מלאת הוקרה לנטליה על שהצילה את בתה היחידה ממוות בידי הנאצים. השתיים שמרו על קשר עד למותה של רבקה בשנת 1970.
הכרה והנצחה.
ב-4 ביוני שלחה רבקה דובוביק מכתב ליד ושם, בו פירטה את אירועי חייה, וביקשה להכיר בדודניק כחסידת אומות עולם. ב-21 ביולי 1997 הוכרה נטליה דודניק כחסידת אומות עולם, עשרים שנים אחר מותה. שמה נחרט בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
מריה שאוור
מריה שאוור (בגרמנית: Maria Schauer) הייתה אם בית אוסטרית, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שהצילה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה יהודים ממוות בידי הנאצים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
מקס ארנולד היה חייט יהודי שחי ברובע פרסבאום, מחוץ לווינה. ב-1942 קיבל הודעה מן השלטונות שעליו לעבור לווינה ולהירשם במשרדי הקהילה היהודית. מקס אמנם הגיע לווינה אולם בחר לא להרשם כפי שנדרש. בווינה נשא לאישה את בת זוגו, יוהנה. כאשר ניתנה הפקודה לגירוש יהודי וינה מזרחה, החליטו בני הזוג יחד עם אחותו של ארנולד, ליאופולדין שטרן (בלועזית), להסתתר בעיר. הם חיפשו מקום מקלט ופנו אל לוצ'יה פולריס, תופרת ואשת עסקים, שהסכימה להעסיק את ארנולד כחייט, ולעזור לשלושה למצוא מקום מסתור. שלושת היהודים נעו בין מקומות מסתור בווינה מ-1942 עד סוף המלחמה בשנת 1945. מחודש ספטמבר עד אפריל 1943, הם התחבאו בביתה של מריה שאוור. עם זאת, לקראת הקיץ הגיעה למקום בעלת הבית של שאוור, שהייתה פעילה נאצית מרכזית, ולכן למשך הקיץ ארחה פולריס את השלושה בביתה שלה, תוך שהיא דואגת להם למקום לינה, למזון ולצורכי קיומם.
לאחר המלחמה המשיכו שלושת היהודים לחיות בווינה.
הכרה והנצחה.
ב -8 ביולי 1982 הכיר יד ושם במריה שאוור כחסידת אומות העולם.
אנה בינדר אורבנובה
אנה בינדר אורבנובה (בצ'כית: Anna Binder-Urbanová; 21 ביוני 1912 - 16 במאי 2004) הייתה מרצה לפילוסופיה ופילולוגיה מודרנית. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, לאחר שבתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה עזרה להבריח יהודים שפעלו במחתרת, והצילה כמה נשים יהודיות ממחנה ההשמדה אושוויץ.
קורות חיים.
אנה בינדר אורבנובה נולדה בשנת 1912 בעיר צ'סקה בודייוביצה ברפובליקה הצ'כית, למשפחה גרמנית-צ'כית. בשנת 1931 סיימה גימנסיה ריאלית גרמנית. בשנת 1936 התקבלה לעבודה במשרד החוץ הצ'כי, הודות לשליטתה באנגלית, בצרפתית ובאיטלקית, נוסף לשתי השפות שהיו מדוברות בביתה, צ'כית וגרמנית. עבודה זו העניקה לה את הזכות להחזיק בדרכון דיפלומטי. השינויים הפוליטיים שהתרחשו בצ'כיה בסוף שנת 1938 הובילו לפיטוריה, ולכן היא החלה להתפרנס משיעורים פרטיים לשפות לועזיות לפליטים שמצאו מקלט זמני ברפובליקה הצ'כית, בין היתר גם יהודים. באותה השנה, היא נאסרה יחד עם אחותה בידי המשטרה הכלכלית, לאחר שהעבירה לשווייץ את תכשיטיו של אחד מתלמידיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אנה בינדר אורבנובה, שעד כה התעניינה בעיקר בפילולוגיה, במוזיקה ובאמנות, גיבשה לעצמה השקפת-עולם ברורה על המאורעות הטרגיים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ועזרה ליהודים הנרדפים כמיטב יכולתה. היא העמידה לרשות אלה שפעלו במחתרת את דרכונה הדיפלומטי ואת תעודת היוחסין שלה (תעודה המוכיחה שהיא ארית) וכן הסתירה הון יהודי וסייעה להבריחו לחוץ-לארץ.
במאי 1941, נישאה אנה לרופא יהודי בשם הנרי אפשטיין (Jindřich Epstein) בקונסוליה הכללית הסובייטית בפראג, והגישה בקשה להגר לברית המועצות. כתוצאה מכך נעצר הזוג על ידי הגסטפו. אנה נשלחה אנה למחנה ריכוז לנשים בראוונסבריק.
בסוף מרץ 1942 נכללה אנה בינדר בקבוצה הראשונה של אלף נשים גרמניות, שנשלחו מראוונסבריק לאושוויץ כדי לשמש חלוץ במחנה הנשים, שעמד להיפתח בשטחי המחנה. בין נשים אלה היו האסירות הפוליטיות שאנה נמנתה עמן, מיעוט קטן. בתחילה עבדה אנה ברישום האסירות שבאו לאושוויץ, יהודיות מסלובקיה. לאחר מספר שבועות נתמנתה למזכירתו של ראש האגף למפעלים חקלאיים באושוויץ, דוקטור יואכים צזאר, שהיה בעל מעמד מיוחד במחנה.