באפריל 2012 נחשף כי לסטראד עובד על סרט המשך בן שעתיים ל"המדרגות" עבור הערוץ הצרפתי Canal+, לאחר שיחרורו של מייקל פיטרסון מהכלא ובעודו ממתין למשפט חוזר. סרט ההמשך, שנקרא "הזדמנות אחרונה", הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי באמסטרדם בנובמבר 2012. הוא שודר ב-Canal+ ב-30 בינואר 2013, וב"סטוריוויל" של BBC Four ב-4 בפברואר. ערוץ סאנדנס שידר גרסה חלופית מקוצרת, ששידרה את "הזדמנות אחרונה" כשני פרקים חדשים של מיני סדרת המקור, ששודרו ב-4 במרץ וב-11 במרץ 2013.
ב-23 בנובמבר 2015 הכריז לסטראד על סרט המשך נוסף בפורום IDFA. במקור הוכרז כ"מדרגות 3", הסרט תיעד את סיפור המשפט האחרון של פיטרסון, שנקבע לתחילת שנת 2016. הסרט הוזמן על ידי Canal+. מאוחר יותר נרכש על ידי נטפליקס ופורסמו שלושה פרקים חדשים של הסדרה, יחד עם 10 הפרקים הקודמים, ב-8 ביוני 2018. הפרק הראשון מבין הפרקים החדשים הוקרן בבכורה ב-28 אפריל 2018, בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
דוכס אורליאן
דוכס אורליאן (בצרפתית: Duc d'Orléans) היה תואר שמור עבור המלוכה הצרפתית, ושנוצר לראשונה בשנת 1344 על ידי פיליפ השישי, מלך צרפת לטובת בנו פיליפ, דוכס אורליאן. התואר ידוע בשם נסיכי הדם, וניתן בדרך כלל לאחיו הבכור של מלך צרפת. כך, עד שנת 1830, הם יצרו קו ביטחונות של משפחת המלוכה הצרפתית, עם זכות בסופו של דבר לרשת את כס המלוכה אם נסיכים בכירים יותר ימותו. בדרך זו, התואר של דוכס אורליאן עשוי להיחשב כמקביל של דוכס יורק, אשר ניתן באופן מסורתי לאחיו של מלך אנגליה (ומאוחר יותר המלך הבריטי).
בתקופה של המשטר הקדמון בעל התפקיד מילא לעיתים קרובות תפקיד פוליטי. הענף של אורליאן של בית ולואה הגיע אל כס המלכות עם לואי השנים עשר, מלך צרפת (המאה ה-15). לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן, תרם להשמדת המשטר הישן. בראש מפלגה בשם "אורליאניסטים" שממוקמת בפאלה רויאל, הוא התווכח על סמכותו של דודנו לואי השישה עשר, מלך צרפת בלובר הסמוך. בנו עלה בסופו של דבר על כס המלוכה בשנת 1830 בעקבות מהפכת יולי כמלואי פיליפ, מלך הצרפתים. צאצאי המשפחה הם מעמידי הפנים האורלינאים לכתר הצרפתי, ותואר זה מוחזק על ידי כמה מחברי הבית. בעל התואר החזיק בסגנון של הוד רוממות.
Île d'Orléans נקרא על שמו של אנרי השני וניו אורלינס על שם פיליפ השני.
בית ולואה.
בפעם הראשונה התואר נוצר עבור פיליפ מוולואה, הבן השביעי של פיליפ השישי, מלך צרפת ואחיו הצעיר של ז'אן השני, מלך צרפת בשנת 1344. בתואר התמזגו ההנחלות של טורן וולואה. עם זאת, התואר התבטל לאחר מותו של פיליפ ללא ילדים לגיטימיים.
בית ולואה-אורליאן.
בפעם השנייה התואר נוצר בשנת 1392 על ידי שארל השישי, מלך צרפת עבור לואי, רוזן בומון, הבן הצעיר של שארל החמישי, מלך צרפת. תפקידו כדמות מובילה בחצר המלוכה, יורש עצר של אחיו במהלך הטירוף שלו, בעל קרקעות עשיר, כמו גם ראש מפלגת ארמניאק, העניק לצאצאיו לשמור על תפקיד חשוב בפוליטיקה הצרפתית. נכדו לואי השנים עשר, מלך צרפת הפך למלך אחרי שנכחד הענף הישיר של בית ולואה בשנת 1498, בעוד נינו פרנסואה הראשון, מלך צרפת ירש את האחרון בשנת 1515. הענף הישיר של ולואה-אורליאן נכחד עם מותו של לואי השנים עשר בשנת 1515, אם כי דוכסות אורליאן שולבה בין הנחלות של הכתר לאחר עלייתו על כס המלוכה בשנת 1495.
בית ולואה-אנגולם.
בפעם השלישית התואר נוצר על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת עבור בנו השני אנרי עם לידתו. כאשר אחיו הבכור של אנרי, הדופן פרנסואה השלישי, דוכס ברטאן, מת ללא ילדים ב-1536, אנרי החליף אותו בתור הדופן והעביר את התואר לאחיו הצעיר , שארל, דוכס אנגולם, שמת אף הוא ללא ילדים ב-1545.
בפעם הרביעית התואר נוצר על ידי אנרי השני, מלך צרפת עבור בנו לואי עם לידתו. הדוכס הילד, לעומת זאת, מת שנה לאחר מכן, והתואר הועבר לאחיו, שארל, שהפך למלך צרפת בשנת 1560. התואר הועבר לאחיו של שארל, אנרי, דוכס אנגולם, שש שנים לאחר מכן החליף את התואר למען התואר דוכס אנז'ו, והפך ליורש של הכתר.
בית מדיצ'י.
לאחר חילופי הנחלות של אנרי, העניק שארל התשיעי, מלך צרפת את התואר לאמו קטרינה דה מדיצ'י, מלכת צרפת לשעבר, כמענק על תפקידה כעוצרת הממלכה, ובעיקר על פוליטיקה של סובלנות. היא הייתה הדוכסית היחידה ששלטה בדוכסות, כך שהיא נכללת בין הדוכסים השולטים.
בית בורבון-אורליאן בפעם הראשונה.
בפעם החמישית התואר נוצר בשנת 1626 על ידי אנרי הרביעי, מלך צרפת עבור בנו השלישי גאסטון, דוכס אנז'ו. גאסטון הפך לדמות ליברלית נכלולית בחצר המלוכה, ותכנן את ההתנקשות בחייו של הקרדינל רישלייה ואחר כך הצטרף למרד הפרונד, קואליציה של אצילים שהתנגדה לריכוזיות המלכותית. לבסוף סלח לו אחיו לואי השלושה עשר, מלך צרפת, אולם הוא מת ללא יורשים זכרים, והתואר בוטל.
בית בורבון-אורליאן בפעם השנייה.
התואר נוצר בפעם השישית והאחרונה עבור פיליפ, דוכס אנז'ו, שקיבל את התואר מאחיו לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. באמצעות נישואיו עם אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, הוא ייסד שושלת ארוכה שהגיעה לבסוף אל כס המלוכה בשנת 1830, עם התפטרותו שארל העשירי, מלך צרפת והכתרתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי פיליפ העביר את התואר לבנו פרדיננד פיליפ, דוכס שארטר, שמת בתאונה ב-1842.
ננוזאורוס
ננוזאורוס (שם מדעי: Nanosaurus; מילולית: "לטאה ננסית") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהסדרה בעלי אגן דמוי עוף אשר חי ביורה העליון באמריקה הצפונית. הוא התגלה בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1877. עד היום חולקים האם סוג זה עצמאי או שמאובניו שייכים לדינוזאורים קרובים. חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון בטל.
עצמות הננוזאורוס התגלו בתצורת מוריסון שבקולורדו ואולי בויומינג. מארש תיאר את סוג זה בהתבסס על 3 מינים בסוג, אך כיום רק מין אחד שייך לסוג לגמרי - "Nanosaurus agilis", מין שנמצא בתצורות מוריסון והכיל מאובני שיניים, לסתות, עצמות ירך, אגן ושוקיים. שני מינים נוספים עברו לסוגים אותניליה ודרינקר וכמה חוקרים סוברים שאולי גם לעותניאלוזאורוס.
דינוזאור זה היה בעל מאפיינים הדומים לאלה של ההיפסילופודוניים אך כמה חוקרים בעת האחרונה רואים בו סוג השייך למשפחה עצמאית, הקרובה לראשוני האורניתופודה בדומה לדרינקר.
פטילודוס
פטילודוס (שם מדעי: Ptilodus) הוא סוג נכחד של יונק קדום מהסדרה מולטיטוברקולטה אשר חי בתקופת הפלאוקן, בראשית עידן הקנוזואיקון. מאובניו נתגלו ברחבי ארצות הברית וקנדה ותוארו בידי החוקר אדוארד קופ וכמה מאובנים קרובים אוחדו לסוג זה.
הפטילודוס היה יצור קטן באורך 30-50 ס"מ והיה בעל זנב ארוך וכפות רחבות שהתאימו לטיפוס. ייתכן מאוד שהוא חי כמו סנאי. היו לו שיניים חותכות גדולות ביותר בדומה למכרסמים אך גם מלתעות חזקות כמו לאוכל בשר. ככל הנראה הוא היה אוכל-כול בעל התאמה לתזונה מאגוזים קשים או מזון קשיח אחר אך מגוון בחרקים או חיות אחרות. הזנב שלו היה מחוזק ופעל כמו רגל חמישית, סייע לו לנוע על הענפים.
ייתכן שהוא חי ביערות גשם ששררו באמריקה הקדומה ונכחד עם סוף הפלאוקן, אז היערות נעלמו.
מינים.
בסוג זה נכללו 7 מינים:
מלחמת האזרחים באירלנד
בליעת חרבות
בליעת חרבות היא מיומנות עתיקת יומין, בה אמן מחדיר לפיו חרב, אותה הוא מעביר דרך הוושט לכיוון קיבתו.
הבליעה.
התהליך הפיזי הנדרש לבליעת חרב: על הבולע להרפות באופן רצוני את הלוע וסוגר הוושט העליון, ולהוריד את החרב לאורך הוושט. הרוק משמש כחומר סיכה בתהליך זה. היו לא מעט אנשים שביצעו בליעת חרבות וגרמו לעצמם סיבוכים רפואיים רציניים. השם שניתן לפעולה זו מטעה מבחינה טכנית, משום שהאמן שמבצע את "בליעת" החרב חייב לדכא את רפלקס החנק על מנת שלא לבלוע את החרב בעת שהיא יורדת במורד הגרון.
בליעת חרבות היא פעילות מסוכנת ביותר, ולאורך השנים היו אנשים רבים שנהרגו בעת שביצעו את המופע.
כיום ישנם בסביבות מאה אמנים ברחבי העולם שמסוגלים לבצע בליעת חרבות. רובם חברים באגודת בולעי החרבות הבינלאומית (SSAI). על מנת להתקבל לארגון על המועמד להוכיח שביכולתו לבלוע חרב פלדה באורך 38 ס"מ ובעובי 2 ס"מ. השיא הבלתי רשמי לחרב הארוכה ביותר שנבלעה שייך לג'ורג' הענק, בגובה 2.20, שבלע חרב באורך 82 ס"מ.
מחבר (התקן)
מַחְבֵּר (או אביזר חיבור) הוא התקן שמאפשר לצרף יחד באופן מכני שני עצמים או יותר.
ככלל, מחברים נועדו ליצור חיבור שאינו קבוע, כלומר שניתן לפרקו מבלי לפגוע בחלקים שהם משמשים לחיבורם.
שימושים.
ישנם מחברים ייחודים לחיבור עץ , הנובעים מתכונות העץ, ולעיתים נעשה שימוש בחומר חיצוני כגון סיכות מתכת או ברגים.
מחברים יכולים לשמש לסגירת קופסאות שאינן קשיחות, כגון שקית חטיפים, או מעטפה. במקרה כזה משתמשים בפקק או באביזרים שנוצרו במיוחד למטרה זו כמו אטב לחם.
חומרים.
מחברי פלדה עשויים לרוב מפלדת אל-חלד, פלדת פחמן או פלדת סגסוגת.
אריק טן האך
אריק טן האך (בהולנדית: Erik ten Hag; נולד ב-2 בפברואר 1970 בהאקסברגן שבהולנד) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי המאמן את מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג.
קריירת משחק.
טן האך החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו ב-1989 בטוונטה ההולנדית, בה שיחק בשלוש קדנציות שונות (1989–1990, 1992-1994, 1996 - 2002), כאשר באחרונה שבהן אף זכה עם קבוצתו בגביע ההולנדי בפעם השנייה בתולדות המועדון. בין לבין, שיחק טן האך גם בדה חראפסחאפ, ואלבייק ואוטרכט. בתקופה בה שיחק בדה חראפסחאפ היה שותף טן האך לזכיית המועדון באליפות הליגה השלישית בהולנד ועלייתו לליגה השנייה.