ז'ולי נולדה במרסיי ב-26 בדצמבר 1771 כבתם השנייה של סוחר המשי העשיר פרנסואה קלארי (24 בפברואר 1725 - 20 בינואר 1794) ופרנסואז רוז סומי (30 באוגוסט 1737 - 28 בינואר 1815). אחיה הגדול היה ניקולא ז'וזף קלארי אשר מאוחר יותר קיבל תואר רוזן. אחותה הצעירה הייתה דזירה אשר נישאה לז'אן בטיסט ברנדוט שהוכתר מאוחר יותר כקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה ונורווגיה.
ב-1 באוגוסט 1794 נישאה ז'ולי לז'וזף בונפרטה - בן אצולה קורסיקני זוטר ועני. ב-21 באפריל 1795 התארסה דזירה עם אחיו של ז'וזף - נפוליאון בונפרטה, אולם עד מהרה הוא זנח אותה לטובת ז'וזפין דה בוארנה. ב-1797 הפך ז'וזף לשגריר צרפת ברומא, וז'ולי ליוותה אותו לאיטליה בתפקידו זה. ב-1800 התיישב הזוג בפריז. ב-1799 ביצע גיסה, נפוליאון, את הפיכת ה-18 בברימר, והעניק לעצמו את התואר "קונסול ראשון". ב-1804 הוא הכתיר את עצמו כקיסר צרפת. הוא העניק לז'וזף את התואר "נסיך קיסרי", ולז'ולי את התואר "נסיכה קיסרית". בטקס ההכתרה, נשאה ז'ולי את שובל שמלתה של הקיסרית ז'וזפין לצד גיסותיה הנסיכות הקיסריות. ז'ולי השתלבה היטב בחיי החצר הנפוליאונית, אולם העדיפה לחיות חיים שקטים בטירת מורטפונטין עם בנותיה. גם יחסיה עם בעלה התדרדרו לאחר שהוא בגד בה פעמים רבות.
ב-1806 הכתיר נפוליאון את ז'וזף כמלך נאפולי ומלך סיציליה במקום פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות. ז'ולי הוכתרה כמלכה הרעיה של נאפולי וסיציליה. עם זאת, היא העדיפה להישאר בצרפת. רק באפריל 1808 היא ניאותה להצטרף אל ז'וזף, אולם כבר ביולי של אותה שנה, העביר נפוליאון את תואר מלך נאפולי וסיציליה לגיסו ז'ואקים מירא. תחת זאת, הוא מינה את ז'וזף כמלך ספרד במקום קרלוס הרביעי, מלך ספרד. עם זאת, ז'וזף נאלץ לנסוע לבדו למדריד שכן ז'ולי שוב בחרה להישאר בצרפת. בחצר הקיסרית התייחסו אליה כאל מלכה לכל דבר, אף על פי שבספרד עצמה היא כונתה בלעג "ריינה אאוסנטה" ("המלכה הנעדרת"). עם זאת, היא השתדלה לנצל את שהותה קרוב לנפוליאון כדי להעביר לבעלה את תוכניותיו של אחיו לגבי ספרד.
שלטונו של ז'וזף לא היה אהוד בספרד, ופרצה נגדו התקוממות. המתקוממים נהנו מתמיכתן של האימפריה הבריטית וממלכת פורטוגל. בקיץ 1812 נפלה הבירה מדריד לזמן מה לידי המורדים לאחר קרב סלמנקה. בקרב ויטוריה שנערך ב-21 ביוני 1813, נחלו הכוחות הצרפתים והספרדים בפיקודו של ז'וזף תבוסה מידי המורדים, אשר נתמכו בידי חיל משלוח בריטי-פורטוגלי בפיקוד ארתור ולסלי (לימים הדוכס מוולינגטון). ז'וזף עצמו כמעט שנפל בשבי, ולאחר התבוסה נטש סופית את כס מלכותו ושב לצרפת, שם התקבל בזעם על ידי אחיו ונצטווה לפרוש לאחוזתו ללא תפקיד רשמי. במהלך מלחמת הקואליציה השישית, העניקה ז'ולי מקלט לאחותה דזירה במורטפונטין. מכיוון שדזירה הייתה יורשת העצר של שוודיה, ובעלה הוביל את הכוחות השוודיים נגד צרפת, היא נחשבה לאזרחית אויב. כאשר המלחמה נטתה לצד השני, וכוחות בעלות הברית התקדמו אל פריז, גמלה דזירה לאחותה וארחה את ז'ולי ובנותיה בביתה.
בעקבות יציאתו של נפוליאון לגלות, עברה ז'ולי לגור בשווייץ. במהלך שלטון מאה הימים, היא קיבלה את פניו של נפוליאון לצד בתו החורגת הורטנס דה בוארנה. לאחר קרב ווטרלו ותבוסתו הסופית של נפוליאון, קנה ז'וזף אחוזה בניו ג'רזי בכספים אותם הרוויח ממכירת יצירות אמנות שנבזזו מספרד. ז'ולי עברה לפרנקפורט עם בנותיה ולא ראתה את בעלה שש שנים. ב-1816 שקלה דזירה לקחת עמה את ז'ולי לשוודיה, אולם התוכנית ירדה מהפרק בשל התנגדות בעלה של דזירה. ב-1821 התיישבה ז'ולי בבריסל ולאחר מכן עברה לפירנצה. היא מיעטה להתרועע עם צרפתים. ב-1823 נסעה דזירה סופית לשוודיה, ונפרדה בפעם האחרונה מז'ולי. ב-1839 מתה בתה שרלוט בונפרטה במהלך לידה, ונקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. ב-1840 חזר ז'וזף לפירנצה. ז'ולי סלחה לו על בגידותיו, והם חיו יחד עד מותו של ז'וזף ב-1844 בגיל 74. ז'ולי נפטרה ב-7 באפריל 1845 בגיל 73. הם נקברו לצד בתם בבזיליקת סנטה קרוצ'ה. ב-1862 העביר נפוליאון השלישי את שרידיו של ז'וזף לצרפת. קבריהן של ז'ולי ושרלוט עדיין נמצאים בפירנצה.
משפחתה.
ז'ולי ילדה לז'וזף שלוש בנות:
מועדון הכדורגל סרייבו
חרבת עטרבה
חרבת עטרבה הוא שמו של אתר ארכאולוגי בשפלת יהודה, בו נמצאו שרידי עיירה יהודית מן התקופה הרומית.
החורבה שוכנת כקילומטר מצפון למושב לוזית שבשפלה, בראש גבעה ברום של 210 מטרים מעל פני הים, מדרום לאפיקו של נחל האלה. כארבעה קילומטרים ממזרח לחורבה נמצא תל עזקה וכארבעה קילומטרים ממערב לה נמצא תל צפית.
בשנות השמונים של המאה ה-20 אותרה בחורבה מערכת מחילות מסתור מפותחת מימי המרד הגדול או מרד בר כוכבא, שנחצבה בסמוך לבור מים עגול ומדורג.
בשנת 2011 נסקרה בחלקה הדרומי של החורבה מערת קבורה שנפגעה כתוצאת מחפירות שוד. במערה אותרו תשעה כוכי קבורה ושברי שלוש גלוסקמאות מעוטרות, האופייניים למערות קבורה יהודיות מן התקופה הרומית בשנים שקדמו למרד בר כוכבא.
יש המציעים לזהות את האתר עם "כפר טובא" הנזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כעיירה יהודית מרכזית בשפלה שהוחרבה בידי אספסיאנוס במהלך דיכוי המרד הגדול או עם היישוב "טורבאן", שבו הוקם במאה החמישית מנזר ביזנטי לפי המקורות הנוצריים.
מערכת המסתור שבאתר ומערות הפעמון שבו נגישים כיום למטיילים.
תרזה טאליין
תרזה קבארוס (בצרפתית: Thérésa Cabarrus) הידועה יותר בכינוי מאדאם טאליין (Madame Tallien; 31 ביולי 1773 - 15 בינואר 1835) הייתה אצילה צרפתייה אשר נודעה כאשת חברה רבת השפעה בימי המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
טאליין נולדה במדריד ב-31 ביולי 1773 בשם: חואנה מריה איגנצה דה קבארוס. אביה היה פרנסואה קבארוס כלכלן צרפתי בעל אופי הרפתקני שהתיישב בספרד. אמה הייתה מריה אנטוניה גלברט, בתו של תעשיין צרפתי מבוסס בספרד. אביה ייסד את בנק סן קרלוס, אשר הפך לבנק המלכותי של ספרד. בין השנים 1778–1783 התחנכה תרזה בצרפת בידי נזירות. היא למדה ציור אל הצייר הנודע ז'אן בטיסט איזבי. ב-1785 היא חזרה לזמן קצר לספרד, לפני שאביה שלח אותה שוב לצרפת כדי להשלים את השכלתה ולהתחתן.
בצרפת, התאהבה תרזה באלכסנדר דה לבורד - בן אצולה, פוליטיקאי וסופר. עם זאת, אביו של אלכסנדר הפרם ז'נרל ז'אן-ז'וזף דה לבורד, ראה את תרזה לא ראויה לבנו ואילץ אותם להיפרד. גם אביה של תרזה ביקש להשיא את בתו בת ה-14 לבן אצולה עשיר שיחזק את קשריו בצרפת. ב-21 בפברואר 1788 נישאה תרזה לז'אן ז'אק דווין פונטניי (1762-1817), המרקיז האחרון של פונטניי. אריסטוקרט עשיר, שתואר כקטן קומה, אדום פנים ומכוער. הזוג התארח מספר פעמים בחצרות המלוכה בצרפת ובספרד, אף על פי שתרזה החלה להתעניין באותה תקופה בליברליזם ודמוקרטיה. ב-2 במאי 1789 ילדה תרזה בן, דווין תיאודור דה פונטניי (1789-1815). יש הטוענים שאביו היה למעה מאהבה של תרזה, פליקס לה פלטייה דה סן-פרגאו, אחיו של לואי-מישל לה פלטייה, מרקיז דה סן-פרגאו.
ימי המהפכה.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789, נחשבו תרזה ובעלה לאויבי המהפכה, כיוון שהיו בני אצולה ומקורבים למלך. בעלה נמלט מחוץ לצרפת, וב-1791 העניק גט לתרזה, אשר שבה ונטלה את שם נעוריה - קבארוס. תרזה עברה לבורדו שם דאגו לה דודה ומשפחתו. בבורדו היא החלה במערכת יחסים עם נציג המהפכה בבורדו, ז'אן למברט טאליין. בדצמבר 1793 הא הופיעה כ"אלת התבונה" במהלך מצעד גדול שערך טאליין לרגל "חג ההגיון".
בפברואר 1794 נזף מקסימיליאן רובספייר בטאליין כיוון שהוא היה מתון מדי לטעמו ולא יישם בצורה ברוטלית מספיק את שלטון הטרור. הוא גם נזף בו על הקשר עם תרזה, בת אצולה לשעבר. הוא טען כי תרזה משכנעת את טאליין לחון רבים מ"אויבי המהפכה". תרזה נסעה עם טאליין לפריז כדי שזה האחרון יוכל להצטדק בפני רובספייר. מיד עם הגיעם לפריז, נכלאו שניהם. בכלאה, פגשה תרזה בז'וזפין דה בוארנה, אלמנת הגנרל אלכסנדר דה בוארנה, והן הפכו לחברות טובות. ב-27 ביולי של אותה שנה נערכה הפיכת ה-9 בתרמידור. ראשו של רובספייר נערף, וטאליין שוחרר מכלאו. גם תרזה וז'וזפין שוחררו. בעקבות שחרורו, הפך טאליין לאחת הדמויות המובילות בחיים הפוליטיים בצרפת. לתרזה נותרה השפעה רבה עליו. בקרב המוני העם היא כונתה "נוטרדאם דה תרמידור" (גבירתנו של תרמידור), על שם המהפכה שהעלתה את אהובה לשלטון. מכיוון שנכנסה להריון מטאליין, היא נישאה לו ב-26 בדצמבר 1794, וכעבור זמן מה ילדה לו בת. במהלך נישואיהם הקצרים יחסית, היא ילדה לטאליין עוד ארבעה ילדים, אשר לפחות שניים מהם היו כנראה ממאהב אחר.
כבר ב-1797 החלה תרזה בהליכי גירושין מטאליין, אולם אלו עוכבו בשל כך שטאליין הצטרף למסע נפוליאון לארץ ישראל ונפל בשבי הצבא הבריטי. רק לאחר שחרורו ב-1802 הושלמו הגירושין. היא הפכה לאחת הדמויות המובילות בחיי החברה בפריז. בסלון שלה נהגו לבקר כל אנשי החברה הגבוהה של צרפת. היא הייתה ממחיות סגנון הלבוש היווני העתיק בקרב החברה הצרפתית. היא הייתה דמות מאוד צבעונית, ורכילות רבה הסתובבה עליה. סופר כי היא נהגה לרחוץ במיץ תותים כיוון האמינה שטמונות בהם סגולות ריפוי. היא הגיעה פעם לארמון טווילרי, כשהיא נתמכת בידי משרת שחור, עם שמונה טבעות ספיר ושש טבעות אצבע, צמיד זהב על כל קרסול ותשעה צמידים על כל זרוע. בהזדמנות אחרת הופיעה באופרה של פריז לבושה בשמלת משי לבנה בלי שרוולים ללא כל הלבשה תחתונה. היא ניהלה רומן ידוע לשמצה עם פול בארה, אשר בו זמנית ניהל רומן גם עם ז'וזפין. היא ילדה לבארה בן אחד, אשר מת במהלך הלידה. ידוע כי היה לה רומן קצר גם עם נפוליאון בונפרטה.
אחריתה.