בהלכה ב' נידון עניין פסילת הדיינים. לשון ההלכה סבוכה מאוד ופרשני הירושלמי נחלקו על משמעותם של מילים ומשפטים בהלכה.
ריש לקיש מסביר שפסילת דיינים אפשרית רק בערכאות של גויים. כלומר, לשיטתו של ריש לקיש, האפשרות לפסול דיינים בזבל"א נובעת מהעובדה שהוא אינו מוסד הלכתי אלא ערכאות. לעומתו, לשיטת רבי יוחנן, גם בדין תורה ניתן לפסול ולכן זבל"א יכולה להיות לשיטתו דין תורה.
שאר ההלכה אינו עוסק בזבל"א באופן ישיר אלא בשאלת מקומו של בית הדין שנוצר ויכולת הכפייה שלו על בעלי הדין.
הלכה ג'.
בהלכה ג' נידון עניין פסילת העדים. ריש לקיש מפרש את המשנה בכך שהיא מדברת על עד אחד בלבד, שאותו ניתן לפסול. לעומתו, רבי יוחנן מסכים למשנה אך מסייג אותה בדבר אחד: אם ישנם עדים נוספים ניתן לפסול את העדים ללא כל סיבה אך אם יש רק זוג אחד של עדים לא ניתן לפסול אותם.
בסיום ההלכה, רבי יוחנן מסכים שבמקרה שאין באזור עוד דיינים שניתן להביא לא ניתן לפסול את הדיינים ללא סיבה.
תלמוד בבלי.
בתלמוד הבבלי, דיני זבל"א נידונים במסכת סנהדרין בפרק השלישי, זה בורר, מדף כ"ג עמוד א' ועד תחילת דף כ"ד עמוד א'. הבבלי מסתמך על הירושלמי ומרבה לצטט אותו ואמוראים שהגיעו לבבל מארץ ישראל מביאים מימרות שנאמרו להם מפי החכמים בארץ ישראל. עם זאת, הציטוטים אינם מדויקים ובחלק מהמקרים דעותיהם של התנאים התהפכו.
דף כ"ג עמוד א'.
בדף כ"ג עמוד א' יש שלוש סוגיות:
הסוגיה הראשונה עוסקת במהותו של זבל"א: בתחילת הסוגיה, הגמרא סוברת שכל אחד מבעלי הדין בוחר בית דין ושניהם בוחרים בית דין שלישי, אך לאחר הדיון מוכרע שכל אחד מבעלי הדין בוחר דיין ושניהם בוחרים את הדיין השלישי. בסוף הדברים מובא ציטוט מדברי רבי זירא המנמק את זבל"א: . הסוגיה בגמרא המודפסת כיום מכילה קושי לפענח אותה עקב המילים "בתלתא סגי", שיוצרים ניגוד לא ברור. בשנת 1992 הציע מרדכי סבתו פתרון לבעיה: סבתו גילה שכתב יד תימני עתיק מסוים של התלמוד הבבלי לא הכיל את המילים "בתלתא סגי". גילוי זה, בצירוף העובדה שרש"י מציין בפירושו בדף את המילים "בתלתא סגי", הוביל את סבתו לטעון שהמילים "בתלתא סגי" הם הוספה מאוחרת ומוטעית ואינם חלק מקורי מהגמרא. לאחר הורדת המילים "בתלתא סגי" הגמרא נעשית ברורה יותר והניגוד נעלם.
הסוגיה השנייה עוסקת בשורש מחלוקתם של רבי מאיר וחכמים: בתחילת הסוגיה, הגמרא שואלת מדוע חכמים אומרים שהדיינים יבחרו את הדיין השלישי ואילו רבי מאיר אומר ששני בעלי הדין יבחרו את הדיין השלישי. בתחילתה, הגמרא בודקת האם יכול להיות שהם חלוקים על האמירה של רב יהודה בשם רב: . כלומר, על מנת למנוע קנוניה שבה ישבו בטעות דיינים כשרים לצד פושעים שיטו את הדין, חכמים דורשים שהדיינים יבחרו את הדיין השלישי על מנת להימנע ממצב כזה ואילו רבי מאיר לא חושש לכך. הגמרא אינה מקבלת את הסבר זה ומסבירה שגם רבי מאיר וגם חכמים מסכימים עם אמירתו של רב יהודה. ההבדל ביניהם הוא שחכמים אומרים שהדיינים יבחרו לבדם ואילו רבי מאיר דורש שגם בעלי הדין יסכימו לדיין השלישי.
הסוגיה השלישית עוסקת בפסילת דיינים: כיצד ניתן לפסול את השופטים עצמם. הגמרא מסבירה זאת באמצעות ציטוט מדברי רבי יוחנן: . כלומר, ההיתר לפסילת דיינים הוא כאשר בוחרים לדיינים אנשים שאינם מומחים אך אם בוחרים מומחים לא ניתן לפסול אותם.
דף כ"ג עמוד ב'.
מדף כ"ג עמוד ב' ועד לסוף הדיון בזבל"א, כל הסוגיות מתמקדות בשאלה אחת: כיצד ניתן לפסול את העדים.
ריש לקיש מעמיד את דבריו של רבי מאיר במקרה שהיה עד אחד שבעלי הדין קיבלו אותו כנאמן כמו שני עדים. מתוך כך, במקרה שהיו שני עדים, לפי ריש לקיש גם רבי מאיר מסכים שלא ניתן לפסול את העדים.
רבי אלעזר מסביר שמדובר במצב שבו בעלי הדין אינם פוסלים את העדים אלא פוסלים את משפחתם. המחלוקת בין רבי מאיר לחכמים מוסברת על ידו בכך שרבי מאיר סובר שבעלי הדין יכולים להעיד על משפחתם של העדים ואילו חכמים סוברים שהם אינם יכולים לעשות זאת כי הם נוגעים בדבר.
רב דימי, שהגיע מארץ ישראל לבבל, אמר שרבי יוחנן העמיד זאת במצב שבו בעל הדין טען שיש לו שני זוגות של עדים שיעידו לטובתו: רבי מאיר סבר שבמצב כזה ניתן לפסול זוג אחד כי בעלי הדין אינם נוגעים בדבר, כי בעל הדין אמר שיש לו שני זוגות של עדים והוא חייב לפי הדין לדייק בדבריו, ואילו חכמים סברו שבעל הדין אינו חייב לדקדק בדבריו ולכן גם אם בעל הדין אמר שיש לו שני זוגות של עדים אין בכך כלום. מתוך כך, במקרה שהיה רק זוג אחד של עדים, לפי רב דימי גם רבי מאיר מסכים שלא ניתן לפסול את העדים.
רבין, שהגיע מארץ ישראל לבבל, אמר שרבי יוחנן העמיד זאת במצב מסוים: כאשר מדובר על פסילת דיינים מדובר על מצב שבו היו עדים פסולים ודיינים כשרים ומתוך שנפסלו העדים פסלו גם את הדיינים. כאשר מדובר על פסילת עדים מדובר על מצב שבו היו דיינים פסולים ועדים כשרים ומתוך שנפסלו הדיינים פסלו גם את העדים. רבא אינו מקבל את הסברו של רבין מכיוון שבעוד שדיינים ניתן לפסול ולהביא אחרים, אם פוסלים את העדים אין עדים אחרים. בעקבות קושייתו של רבא, הגמרא מסבירה את דברי רבין במצב שבו יש עוד עדים. לפי הסבר זה, ההבדל בין שיטת רב דימי לשיטת רבין הוא האם ניתן לפסול את הדיינים/עדים בעקבות הפסילה של העדים/דיינים בהתאמה: רב דימי סובר שלא ורבין סובר שכן.
ההבדלים בין התלמודים.
למרות העובדה שהתלמוד הבבלי נסמך על הירושלמי בנושא זה, בין השניים מתגלות סתירות מהותיות.
ראשונים.
אחד מהעניינים המרכזיים שנידונים בראשונים בנושא היא מטרתו של זבל"א.
בדיבור המתחיל בגמרא למילים "יצא דין אמת לאמיתו", רש"י מסביר את מטרתו של זבל"א במילים . כלומר, הסיבה לזבל"א היא שגם המפסיד מאמין שהצדק נעשה מכיוון שהוא בחר את אחד מהדיינים ושניהם יחד בחרו את הדיין השלישי.
נכדו של רש"י, רבי יהודה בן נתן מבעלי התוספות, אימץ את הסברו של רש"י, אך בפירוש התוספות צורף הסבר נוסף: . כלומר, זהו הסברו של רש"י אבל נוסף עליו האמירה שהדין הוא באמת נכון, גם מצד האמת.
רבנו אשר פירש את הסברו של רש"י כך: .
הרמב"ם בפירושו למשנה מפרש את זבל"א כך: .
רבי יהודה אלמדארי פירש את הצורך בזבל"א כך: .
ההתנגדות לזבל"א באחרונים.
באחרונים החלה להיווצר התנגדות גדולה לזבל"א בטענה שבתי דין התנהלו באופן בלתי ראוי והוגן. בשו"ת פנים מאירות כתב שכאשר מקובל לשלם לדיין הנברר אם יזכה את מי שבחר בו הרי זה שוחד:באומר: אני נותן כך וכך אם תוכל לזכני בדין, אין לך שוחד גדול מזה. וכל טצדקי דאית ליה למעביד עביד ומעור דברי חכמים ומסלף דברי צדיקים אוי לאזנים שכך שומעות ואוי לענים שכך רואות. וגדולה מזו נראה דאסור על פי הדין להקדים טענותיו לפני הבורר תחילה. והוא הדין לבורר לאוהב או שונא נמי שכנגדו יכול לפוסלו.גם הרב שמואל הלוי ווזנר התנגד לקיום דיונים במסגרת זבל"א:ובעוונותינו הרבים הרבה מאד מענייני זבל"א ובוררים שנעשו היום הם היפך דעת תורה והיפך יסוד כוונת חז"ל בתקנת זבל"א, על פי המתבאר ברש"י וברא"ש ריש פרק זה בורר שכתב הרא"ש: "הדיין עצמו חלילא לו למצא סברא לזכותו אם לא שיראה לו דין גמור. אבל אם יכול להטעות את חבירו לקבל סברתו אף על פי שהוא מסופק בה, הרי זה בכלל מטה משפט...". וכבר ראיתי מה שמובא בזה בשם הגאון כנסת יחזקאל בתשובת אור נעלם ס' מג, "ובעוונותינו הרבים מאד ירד הדור עוד פלאים, והרבה מאד מדיוני הזבל"א מיוסדים על דברי שוא ושקר, ומהפכים דברי אלהים חיים על ידי נגיעות ובצע כסף.
אי. אי. קמינגס
אדוארד אסטלין קאמינגס
אדוארד אסטלין קמינגס
אי אי קמינגס
רובין תיק
גולדפראפ
גוֹלדפראפּ (באנגלית: Goldfrapp) הוא צמד אנגלי, העושה מוזיקה אלקטרונית. ההרכב נוסד בלונדון, וכולל את אליסון גולדפראפ , שירה וסינתיסייזר, ואת ויל גרגורי , סינתיסייזר.
תולדות הלהקה.
אליסון גולדפראפ (ילידת 1966) החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בתחילת שנות ה-90 כזמרת אורחת עם ההרכב האלקטרוני "אורביטל" ואמן הטריפ-הופ טריקי.
בשנת 1999 היא הכירה את המלחין ויל גרגורי (יליד 1959), שבמהלך שנות ה-80 וה-90, ניגן בין היתר עם "Tears For Fears", פיטר גבריאל, "הקיור", טורי איימוס ו"פורטיסהד". כעבור כמה חודשים הם החליטו להקים הרכב מוזיקלי והחלו להופיע תחת שם משפחתה של אליסון. באוגוסט אותה שנה, חתם הצמד על חוזה הקלטות עם חברת "Mute Records" הלונדונית.
בספטמבר 1999 החלו ההקלטות לאלבום הבכורה "Felt Mountain", שנערכו בבקתה שכורה באזור הכפר של וילטשייר. האלבום יצא בספטמבר 2000 והוא מושפע ממגוון סגנונות מוזיקליים, כגון קברט, פולק ואלקטרוני. בשנת 2001 היה האלבום ברשימת המועמדים ל"פרס מרקיורי", המוענק מדי שנה לאלבום הטוב של השנה שעברה בבריטניה.
לצורך קידום האלבום, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בבריטניה, אירופה וצפון אמריקה, כשהוא "מחמם" את הלהקות האלטרנטיביות של ניק קייב ("Nick Cave and the Bad Seeds") ו-"The Doves". למרות מורכבות העיבודים באלבום, ההרכב כלל (בנוסף לצמד גולדפראפ-גרגורי) את הכנר דייוויד רוסי, המתופף רואן אוליבר והקלידן אנדי דייוויס בלבד.
באפריל 2003 יצא האלבום "Black Cherry", שהוקלט בבאת' ומתמקד יותר מקודמו במוזיקת דאנס וסאונד בהשראת הגלאם רוק.
ב-2004 יצאה הלהקה למסע הופעות באוסטרליה, יפן, אירופה וצפון אמריקה, כמופע הפותח של להקת דוראן דוראן.