ליקה לי נולדה בשוודיה ב-1986 לאב מוזיקאי ואם צלמת. כשהייתה בת 6, עברה משפחתה לפורטוגל למשך חמש שנים. בנוסף התגוררה המשפחה במרוקו, ותקופות קצרות בנפאל והודו. בגיל 19 עברה לברוקלין, ניו יורק לתקופה של 3 חודשים ושבה לשם בגיל 21 על מנת להקליט את אלבומה הראשון.
קריירה.
בשנת 2007 הוציאה לי מיני-אלבום בשם "Little Bit" שזכה להצלחה יחסית. אלבומה הראשון, "Youth Novels", יצא בהפצה מצומצמת ב-30 בינואר 2008 ובהפצה אירופאית מורחבת ביוני של אותה השנה. האלבום זכה לביקורות טובות וליקה לי סומנה כהבטחה. בשנה זו שיתפה פעולה עם מספר אמנים, ביניהם רויקסופ וקניה ווסט. שירה Possibility נכלל בפס-הקול של הסרט .
אלבומה השני, "Wounded Rhymes", יצא בשנת 2011, קיבל ביקורות מהללות ונחשב על פי מגזינים רבים - ביניהם מגזין Q, הניו יורק טיימס והרולינג סטון - לאחד האלבומים הטובים של שנה זו. מתוך האלבום יצאו מספר שירים מצליחים, ביניהם "Get Some" ו-"I Follow Rivers".
בית החולים ליולדות פרויד
בית החולים ליולדות פרויד היה בית חולים פרטי לרפואת נשים ובית יולדות, בהנהלת ד"ר יצחק פרויד (פריד), שפעל בשנים 1928 עד 1955 ברחוב יהודה הלוי 9 בתל אביב. במלחמת העצמאות, בעת התקפת האצ"ל על יפו, שימש כבית חולים צבאי וכמפקדה של הארגון.
בבית החולים נולדו כ-30,000 ילדים
היסטוריה.
הבניין נבנה ב-1924, בסגנון אקלקטי, כווילה פרטית של מנהל בנק ברקליס, שמעון מזרחי, סבו של עו"ד שמעון מזרחי, יו"ר מכבי תל אביב. ב-1928 נוספה לו קומה, ונפתח בו בית יולדות.
ד"ר פרויד עלה לארץ ישראל מרוסיה. לפני עלייתו היה מנתח בצבא האדום, למד רפואה בברלין, ועבד כרופא כפרי בגרמניה וכרופא מיילד בקובנה. במשך כל שנותיו של בית החולים שימש פרויד כרופא ראשי, ואשתו ניהלה את משק הבית.
באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נעזב בית החולים בגלל הפגזת האזור. האצ"ל תפס את הבניין והפך אותו למפקדה ולבית חולים צבאי, בפיקודו של החובש הראשי של הארגון, , שנהרג מאוחר יותר במבצע יואב. בית החולים ליולדות נפתח מחדש ביוני 1948.
בתחילת שנות ה-50 התקשה בית החולים לעמוד בתחרות עם בתי יולדות אחרים, ביניהם מוסדות ציבוריים כבית היולדות הקריה שנפתח ב-1951, והוא נסגר בפברואר 1955 אחרי שנתיים של קשיים כלכליים.
הבניין משמש כיום, לאחר שיפוץ, כבית ועד מנהלי בנק לאומי לישראל.
כס הוא מושבו הרשמי של מונרך בטקסים ובאירועים ממלכתיים. לעיתים משמעותו של המונח מורחבת למקום מושבו של אדם רם מעלה, למשל שופט. בהשאלה, כס הוא ביטוי מטונימי למונרכיה או למונרך, בדומה לכתר.
העת העתיקה.
במזרח הקדום תוארו לא אחת מלכים ואלים כישובים על כסיהם. המילה היוונית לכס, Θρόνος (תרונוס), שימשה בביטוי Διὸς θρόνους שתיאר את משען השמיים, ולאחר מכן גם את כסו של זאוס. לפי הומרוס, האכאים היו ידועים בכך שהציבו כסים נוספים בארמונות ובמקדשים כדי שאלים יוכלו להתיישב בהם כרצונם. המפורסם בכסים אלה הוא כסו של אפולו באמיקלס.
לרומאים היו שני סוגי כסים, אחד לקיסר ואחד לאלה רומא שפסליה הוצבו על הכס, אשר הפך למקום פולחן.
יהדות.
במקרא המילה "כִּסֵּא" משמשת במשמעות של כס. כך מתואר בכור פרעה היושב על כיסא: . כן מתואר הכיסא של דוד ושלמה כסמל למלכות ישראל. כס מלוכה גשמי מובא בסיפור על אודות בניית כסאו של שלמה המלך:
בנוסף לכיסאות המלכים, הכיסא במקרא משמש גם לתיאור מושבו של אלוהים, למשל בתהילים או בחזונות של הנביא ישעיהו: .
נצרות.
כסי כמורה.
מאז ימי ראשית הנצרות היו הבישופים מהכנסייה הקתולית, מהכנסייה האורתודוקסית מהכנסייה האנגליקנית ומזרמים נוספים שבהם משרה המקבילה לבישוף, ישובים באופן רשמי על כס שנקרא קתדרה. כס זה ממוקם באופן מסורתי בכנסייה ליד המזבח, והוא מסמל את סמכותו של הבישוף ללמד את האמונה הנוצרית מכסו. משום כך, כנסייה שבראשה עומד בישוף נקראת קתדרלה. לעיתים גם אבות מנזר ואמהות מנזר יושבים על כסים, אם כי צנועים יותר.
בישופים ואנשי כמורה בעלי דרגה גבוהה יותר בהיררכיה הכנסייתית הקתולית רשאים להציב חופה מעל לכסם, כאשר הם נושאים בתפקיד כנסייתי מסוים. בכנסייה היוונית אורתודוקסית כולל עיצוב הכס מאפיינים של קתיסמה יחד עם אביזרים השאולים מעיצוב חצר המלוכה הביזנטי, כמו צמד אריות לרגלי הכס.
כס האפיפיור.
כסו של האפיפיור ממוקם באפסיס של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, הקתדרלה של האפיפיור מתוקף היותו הבישוף של רומא. באפסיס של בזיליקת פטרוס הקדוש, מעל מזבח הכיסא, עומד כס אשר לפי האמונה ישב עליו פטרוס בעצמו, כמו גם מספר אפיפיורים אחריו. שריד זה מצופה בארד והוא מהווה חלק ממונומנט שעיצב ג'אן לורנצו ברניני. כיום אין לאפיפיור קתדרה קבועה בבזיליקת פטרוס הקדוש, וכס ארעי מוצב כל אימת שישנו טקס שאותו מנהל האפיפיור. הכס הקדוש, שם נרדף לדיוקסיה של רומא, הוא מטונימיה לאפיפיור, ולעיתים אף לקריית הוותיקן, אם כי זו ישות מדינית, בניגוד לדיוקסיה שהיא ישות דתית.
בעבר, נישא האפיפיור לעיתים על כס אפריון בשם סדיה ג'סטטוריה, שעוטר בצמד מניפות מנוצות יען. האפיפיור יוחנן פאולוס הראשון זנח את השימוש בסדיה, אך חזר להשתמש בה, ללא המניפות, על מנת שיוכל להיראות בקלות רבה יותר על ידי הקהל. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביטל את השימוש בסדיה לטובת הפופמוביל.
ימי הביניים.
במדינות אירופה הפיאודליות היו המונרכים במרבית המקרים ישובים על כסים, אשר התבססו ככל הנראה על כס המלכות הרומי. כסים אלה היו במקור די פשוטים, במיוחד בהשוואה למקבילותיהם מאסיה. אחד הכסים הגדולים והחשובים ביותר היה כסו של איוואן הרביעי, אשר מתוארך לאמצע המאה ה-16 ונשא צורה של כס בעל משענת גבוהה ומסעדים. כס זה עוטר בלוחות שנהב ועצמות ניבתן שגולפו בהם סצנות מיתולוגיות, הרלדיות ומהחיים. הכס של האימפריה הביזנטית כלל בובה מכנית מורכבת של ציפורים מצייצות.
בהודו היה המונח "גאדי" שמור לכסי הנסיכים השליטים, דוגמת הרג'ה, בעוד שהשליטים המוסלמים ישבו על "מוסנד", אף שלשניהם הייתה צורה דומה. במחוזות מסוימים של האימפריה העות'מאנית נקרא הכס "כורסי", אשר יכול להיות מתורגם גם לכיסא.
העת החדשה.
בתקופת האימפריה הרוסית נחשב הכס באולם גאורגיוס הקדוש בארמון החורף בסנקט פטרבורג לכס בה"א הידיעה של רוסיה. כס זה יושב על במה בגובה שבע מדרגות מהרצפה כשמעליו קשת פרוסניום ובגבו סמל המשפחה הקיסרית – עיט דו-ראשי. הכס בחדר פטר הגדול הוא צנוע יותר ביחס לכס שבאולם גרגוריוס הקדוש. הוא יוצר עבור הקיסרית אנה איבנובה בלונדון.
בחלק מן המדינות שבהן עדיין קיימת מונרכיה יש לכסים משמעות סמלית וטקסית חשובה. אחד מהכסים הידועים הללו שעדיין בשימוש הוא כס אדוארד הקדוש, שעליו מוכתר המונרך הבריטי. בבתי פרלמנט במדינות כאלה גם כן מוצב כס, המשמש את המונרך למתן הנאום מן הכס.
ישנן רפובליקות העושות שימוש בכיסאות דמויי כס באירועים ממלכתיים ועליהם יושבים ראשי המדינה, למשל נשיאים.
ג'נל מונה
מגדל אלקו
המשבר הפוליטי בחוף השנהב (2010–2011)
המשבר הפוליטי בחוף השנהב פרץ בדצמבר 2010, בשל ניצחונו של אלאסן ואטארה בבחירות שגבר על הנשיא המכהן לוראן גבאגבו, אלא שגבאגבו סירב לפנות את כסאו והכריז כי תוצאות הבחירות פוברקו. הסכסוך הפך לעימות מזוין שגבה את חייהם של כ-1,500 בני אדם, והסתיים רק באפריל 2011 - עם התערבות כוחות צבא צרפתיים.
רקע.
הרקע למשבר הפוליטי בחוף השנהב, שפרץ לקראת פתיחת שנת 2011, מקורו בבחירות לנשיאות המדינה שנערכו בנובמבר 2010 ובהן ניצח אלאסן ואטארה, מנהיג סיעת הרפובליקנים. הוא גבר על הנשיא המכהן לוראן גבאגבו, אך האחרון סירב לפנות את כסאו למרות הלחץ הבינלאומי עליו. ואטארה זכה לתמיכת מיליציית המורדים המוסלמים השולטים מצפון לקווי הפסקת האש, בעוד גבאגבו שולט בדרום הנוצרי העשיר, בו מרוכזת עיקר הפעילות הכלכלית של חוף השנהב - הכוללת נתח של שליש מייצוא הקקאו העולמי. גבאגבו מגובה בכוחות צבא ומשטרה, כמו גם מסיוע של שירותי ביטחון המדינה, בעוד ואטארה נתמך על ידי יחידות קומנדו חתרניות, אותן אלה שהיו מעורבות במלחמת האזרחים הראשונה במדינה.
על רקע המשבר אירעו במדינה אירועים אלימים, שהביאו לחששות במערב מפני פרוץ מלחמת אזרחים בעלת אופי אתני.
מהלך האירועים.
מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב, כפי שמכונים האירועים, היא ההתנגשות בין כוחות ואטארה לכוחות גבאגו, שמתבצר בארמון הנשיאות באבידג'ן ומסרב להכיר בתוצאות הבחירות. האירועים לוו בהרג אזרחים ואנשי שני הצדדים. המאבק תפס כותרות נרחבות בעולם, בשל היותה של חוף השנהב לאחת מיצואנית הקקאו הגדולות בעולם וחשש שהמשבר יוביל לעלייה במחירי הקקאו.
בינואר 2011 המשבר העמיק לכדי מאבק מזוין בין שני הנצים ובמרץ אותה שנה החמיר המשבר לכדי מלחמה של ממש, שבו מעורבים כוחות שיטור וצבא מקומיים ויחידות צבא זרות, בעיקר של צבא צרפת והאו"ם (UNOCI, משימת האו"ם בחוף השנהב).
במרץ 2011, התקדמו כוחותיו של ואטארה אל הבירה אביג'אן ואז השתלטו כוחות האו"ם על נמל התעופה הבינלאומי של אביג'אן, ונטלו לעצמם את תפקידי השיטור על עיר הבירה. ב-31 במרץ ירו כוחות התומכים בגבאגבו לעבר כוחות האו"ם בקרב שנמשך שעות ובכמה חלקים בעיר. כמה שומרי שלום נפצעו.
באפריל 2011 חלו התפתחויות משמעותיות במשבר שבמסגרתו, חיילי האו"ם וכוחות צבא צרפתיים סייעו למורדים, תומכיו של ואטארה, להשתלט על עיר הבירה אביג'אן. במהלך מבצע משולב של הכוחות חולצו במבצע דרמטי אנשי שגרירות ישראל, כ-10 במספר, שהתבצרו בבניין השגרירות וספגו מטחי אש כבדים, בעת שהותם בבניין.