בעקבות מקרים בהם הוצא צו שטח צבאי סגור שמנע גישה של חקלאים פלסטינים לאדמותיהם הסמוכות להתנחלויות בנימוק של "מניעת חיכוך" קבע בג"ץ כי ולעניין השימוש בצווי שטח צבאי סגור בעקבות תקיפות מצד מתנחלים כתבו השופטים
תאגיד הרשת הממשלתי של סין
תאגיד הרשת הממשלתי של סין או SGCC (ראשי תיבות באנגלית של: State Grid Corporation of China; בפין יין: 国家电网公司 גוּאוֹ-גִ'יאַה דִיאֶן-וַואנְג גוֹנְג-סְי) ידוע בסינית בפשטות בכינוי "הרשת הממשלתית" (State Grid), הוא מונופול בבעלות הממשלה, המספק שירותי חשמל ואלקטרוניקה בסין, הפיליפינים, אוסטרליה, ברזיל, איטליה, פורטוגל ויוון. התאגיד הוא חברת השירותים הגדולה בעולם והחברה השנייה בעולם בהכנסות (2018). ב 2016/17 היו לחברה 927,839 עובדים, כ-1.1 מיליארד לקוחות, והכנסות של כ-363 מיליארד דולר.
היסטוריה.
סין פתחה ברפורמה בת שלושה שלבים בסקטור האנרגיה בשנת 1986. כאשר השלב השלישי והאחרון, "הפרדת רשת המפעלים" שאירעה בתחילת שנת 2002, הנכסים של, תאגיד חברת החשמל הממשלתית (בפין יין: 国家电力公司) חולקו לחמש "קבוצות ייצור חשמל" שמונו על תפעול תחנות הכוח וחמש חברות בת של SGCC, בבייג'ינג.לתאגיד אסטרטגיית התרחבות אגרסיבית גם מחוץ לסין ולו החזקות רבות, בעיקר בחברות אנרגיה באוסטרליה, פורטוגל, הפיליפינים, ברזיל, יוון ואיטליה. בשלב זה של הרפורמה הופרדו הפונקציות לייצור ושינוע/אספקה של אנרגיה כדי לעודד תחרות.
SGCC או בקיצור "הרשת הממשלתית" נוצר בדצמבר 2002, לאחר החלוקה לחמש חברות ייצור וארבע חברות שירות. שתי החברות הגדולות שנוצרו כדי להוות חברת על לכל אחד מהתחומים הן "הרשת הממשלתית" (ייצור) ו"חברת הרשת הדרומית של סין". בעת הקמתה היו לחברה יכולות ייצור של 6.47 גיגה-וואט.
בשנות ה-2000, עקב גירעון בייצור החשמל, הפעיל הממשל ניתוקים המוניים יזומים של חשמל. בשנים 2002-2005 דווחה החברה על הפסדים של כטריליון יואן.
מחלוקת.
היו מספר דיווחים על שחיתות בקרב בכירים במשרד הכוללים טענות בדבר מעילה. מספר גורמים בהנהלה התפטרו לאחר הפרסומים.
הרפורמה בחברת החשמל
הרפורמה בחברת החשמל היא שינוי מבני מקיף בחברת החשמל בעל השלכות על משק האנרגיה בישראל ומשמעה פתיחה לתחרות של מקטעים בשרשרת ייצור ואספקת החשמל, הוצאת "ניהול המערכת", מחברת החשמל לחברה ממשלתית חדשה והתייעלות מקיפה הכוללת פרישות מוקדמות של כ-1,800 עובדים בחברת החשמל. הרפורמה שהתחילה להתדיין בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים יצאה לתחילת דרכה ב-18 ביולי 2018, כאשר אושר תיקון 16 לחוק משק החשמל.
ההיסטוריה של הרפורמה.
רקע כללי.
בשנת 1921 חתם פנחס רוטנברג, לימים מייסד חברת החשמל ומנהלה הראשון, עם הבריטים, על שני הסכמים להפעלת חשמל (הסכם הירקון והסכם הירדן), וב-1922 התקבל כתב המנדט לנושא זה מידי "סוכני הכתר הבריטי למען המושבות". כשנתיים מאוחר יותר, ביום 29.3.1923, הוקמה חברת החשמל. מאז אותו היום, משק החשמל בישראל מצוי בשליטתה המלאה של חברת החשמל.
בשנת 1926 העניק שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל לחברה זיכיון הידוע בשם "זיכיון הירדן" וכן הוסב אליה "זיכיון הירקון". מכוח הזיכיונות הוענקה לחברה הזכות הבלעדית לייצור חשמל ולאספקתו, חלוקתו ומכירתו ברחבי ארץ ישראל המנדטורית, למעט ירושלים וסביבותיה (בירושלים פעלה חברת החשמל והשירות הציבורי ירושלים מכוח זיכיון נפרד. בשנת 1954 רכשה חברת החשמל את מניות החברה הירושלמית ואכן הייתה בעלת חזקה בלעדית על משק החשמל בישראל). תוקפם של הזיכיונות נקבע למשך תקופה של שבעים (70) שנה, עד חודש מרץ 1996.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ובעקבות גלי העלייה ארצה, עמדה חברת החשמל בפני אתגרי פיתוח והיקפי השקעות עצומים שלא ניתן היה לממן במימון עצמי, והדבר הוביל למשבר פיננסי קשה בחברה. על רקע זאת, החלה ממשלת בן-גוריון בתהליך הלאמה של החברה בשנת 1951, שהסתיים בחודש ינואר 1954. בתהליך זה אישרה הממשלה רכישה של מרבית מניות החברה מידי בעלי המניות הפרטיים, ובכך הלאימה אותה הלכה למעשה.
בתחילת שנות ה-90, בהתקרב מועד פקיעתם של זיכיונות חברת החשמל, הפכה שאלת משק החשמל בישראל - בדגש על מבנה ואופי חברת החשמל - לאחת השאלות המרכזיות בתחום האנרגיה במדינת ישראל. התפיסה הרווחת בקרב מקבלי ההחלטות הייתה, כי תום תקופת הזיכיון היא הזדמנות היסטורית לשינויים, שיביאו לעידוד התחרות ולייעול משק החשמל בישראל וכן לעדכון החקיקה בחשמל.
כל זאת גם על רקע של שינויים דרסטיים שבוצעו במשקי חשמל בעולם, שהבולט שבהם הוא משק החשמל האנגלי שעבר תהליך פיצול והפרטה רדיקליים בתקופת ממשלות תאצ'ר.
מאז פקיעת מועד הזיכיונות ועד היום, עשרים ושתיים שנים של שרטוטים, הצעות למבנה כלשהו של משק החשמל ושל חברת החשמל עלו על שולחן הדיונים, בגרסאות שונות, אך לא הגיעו לפתרון מוסכם, עד לרפורמה הנוכחית.
כרונולוגיית הרפורמה.
1989: ועדת פישר - מציעה לשרי האוצר והאנרגיה הצעת מכר של מניות המדינה בחברת החשמל (בניגוד לדעת חברת החשמל), ובתוך כך גם הצעה למספר צעדים ראשונים שיביאו בסופו של תהליך להפרטה חלקית של חברת החשמל.
1991: ועדת פוגל - מגישה המלצות לעדכון מנגנון גביית תשלומי החשמל מהציבור על בסיס עלויות חדשות ומחירי מקסימום
1992: ועדת ורדי - שר האוצר אברהם בייגה שוחט ושר האנרגיה והתשתיות אמנון רובינשטיין ממנים את ועדת ורדי, בראשות יוסף ורדי, לבחינת נושא זיכיון חברת החשמל שעתיד לפקוע בשנת 96. הוועדה ממליצה להמיר את זיכיון חברת החשמל לישראל במערך פיקוח ורישוי נפרדים לכל תחום מתחומי הפעולה של משק החשמל, עידוד שילוב יצרני חשמל פרטיים במשק החשמל והקמת רשות לשירותים ציבוריים שתפקח על השירות לצרכנים ועל תעריפי החשמל
1994: ועדת צ'מנסקי - בעקבות דו"ח ורדי, מונה צוות מקצועי בראשות פרופ' דניאל צ'מנסקי שמטרתו ארגון מחדש של משק החשמל בישראל-רפורמה. הוועדה אימצה את מירב המלצות ועדת ורדי. חברי ועדת צ'ימנסקי סברו אף הם, ובדומה לקודמיהם, כי מבנהו הריכוזי של משק החשמל בו מצוי הלכה למעשה גורם משמעותי אחד בלבד (חברת החשמל), אינו מאפשר תחרות, מכביד על התייעלות, ונעדר גמישות חיונית למענה על הביקוש ההולך וגדל לחשמל וקשה לפיקוח. ועל כן המליצה הוועדה, על יצירת תחרות ברובד הייצור ובסחר בחשמל; הפרדה בין תחומי הפעולה העיקריים במשק החשמל ייצור, הולכה, חלוקה ואספקה; עידוד יצרני חשמל פרטיים, לרבות בדרך של "אפליה מתקנת"; הפרטה; הקמת רשות השירותים הציבוריים-חשמל.
1996: נחקק חוק משק החשמל. עיקרו בשני ראשי חץ. האחד, מעבר ממשטר של זיכיונות למשטר של רישיונות, שבבסיסו היכולת להכניס תחרות למשק בדגש על הכנסת ייצור פרטי. השני, מתן תקופת התארגנות של 10 שנים לחברת החשמל ולרגולטורים השונים לגבש מתכונת תחרותית שונה למשק. במסגרת החוק, הוקמה גם רשות החשמל כגורם רגולטורי עצמאי הקובע את התעריפים במשק במקום המנגנון הישן, שהיה בעיקרו תלוי בוועדות בכנסת ובהחלטות מיניסטריאליות.
1999: ועדת מראני - הוקמה מכוחה של החלטת ממשלה לצורך גיבוש צעדים הנדרשים ליישום השינוי המבני במשק החשמל שהותווה בוועדות קודמות. שתי הנחות מוצא מרכזיות עמדו לנגד עיני מקבלי ההחלטות בממשלה: האחת, המאפיין הריכוזי של המשק הישראלי הגורם לחוסר יעילות כלכלית; והשנייה, כי התקדמות בתהליך של שינוי מבני תאפשר התפתחות תחרות והתייעלות של המשק בכללותו. במהלך עבודתה נעזרה ועדת מראני בחברת ייעוץ חיצונית בשם Deloitte &amp; Touche (דלוייט).
המלצותיה הסופיות של ועדת מראני הוגשו במרץ 2003, ועיקרן: מקטע הייצור יפוצל למספר חברות וייפתח לתחרות; מקטע ההולכה יפעל כמונופול טבעי תחת פיקוח ממשלתי; יוקם מנגנון למסחר תחרותי בחשמל, אשר יפעל בשקיפות מלאה; מקטע החלוקה יפוצל למספר חברות, אשר תפעלנה כמונופולים אזוריים תחת פיקוח ממשלתי; מקטע הסחר יפוצל ממקטע החלוקה, ייפתח לתחרות ויכלול מספר חברות; הפעילויות במקטעים השונים תבוצענה תחת רישוי ממשלתי מתאים, לרבות במקטעים התחרותיים; אופן הפיקוח והיקפו ייקבעו בהתאם לדרגת התחרות שתתפתח בכל מקטע ל מחרת הגשת המלצותיה הסופיות של הוועדה אומצו המלצות אלה בהחלטת ממשלה שעניינה רפורמה במשק החשמל.
1999-2003: בין מועד הקמת ועדת מראני בשנת 1999 למסקנותיה שהוגשו כעבור 4 שנים בשנת 2003 אירעו מספר שינויים במשק החשמל.
2002: הרשות לחשמל מפרסמת, בפעם הראשונה, תעריפי חשמל לפי מקטעים (ייצור, חלוקה, הולכה), כבסיס ל-open access ושקיפות. חוזי גז נחתמים על ידי חברת חשמל.
2003: ועדה ליישום חוק משק החשמל - בהמשך להגשת המלצותיה של ועדת מראני הוקם בחודש דצמבר 2003 צוות מנכ"לים הכולל את מנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות, מנהל רשות החברות הממשלתיות ומנכ"ל חברת החשמל, במטרה ליישם את חוק משק החשמל במתכונתו הנוכחית, תוך תאגוד מחדש של חברת החשמל וקידום מבנה תחרותי מפוצל של המשק. מנכ"ל חברת החשמל, ד"ר יעקב רזון, התנגד להמלצות הצוות והציע מתווה שונה לפיו תחולק החברה ל-3 חברות-בנות, בהתאם למקטעי הפעילות השונים.
2005: הממשלה מאמצת מסקנות לשינוי מבני מלא במשק החשמל ומכניסה אותן לחוק. במקביל ממשיכה לקדם הכנסת תחרות פרטית. האחראית ליישום החוק - הממשלה. חברת חשמל מתחילה להפעיל יחידות בגז טבעי.