עמותת "תחבורה היום ומחר" יזמה שימוע ציבורי לקראת צאתה לדרך של הרפורמה. במסגרת השימוע הציגו את התוכנית נציגי משרד התחבורה ונערך פאנל של אישי ציבור ונציגי ארגונים, ביניהם תמר זנדברג, תמר קינן - מנכ"לית "תחבורה היום ומחר", מיטל להבי, יואב לרמן ועוד.
הנסיגה מעקרונות הרפורמה במסגרת פעימות התיקון.
ביקורת מכיוון שונה נבעה מנסיגה הדרגתית מעקרונות הרפורמה. העקרונות המרכזיים של הארגון מחדש היו יצירת קווים בעלי מסלול משותף שבו עוברים הקווים בתדירות גבוהה (קווי "מזלג"), והפרדה בין השירות המטרופוליני והמקומי. בפועל המצב היה רחוק מהציפיות. כך למשל תושבי שכונת כפר שלם בתל אביב התלוננו שבמקום מיניבוסים שהובטחו נכנסו לרחובות הקטנים של השכונה אוטובוסים רגילים ואף ארוכים בתדירות גבוהה. תלונות דומות נשמעו בידי תושבי שכונת רמת החייל אשר קבלו על הכנסת אוטובוסים מטרופוליניים רבים (כגון קו 89) בתדירות גבוהה לתוך הרחובות השקטים של השכונה. בכך נטען הופר העקרון של ההפרדה בין השירות המטרופוליני לשירות האזורי.
גם בעיקרון "קווי מזלג" חל כרסום. כך כבר בפעימת התיקון של 5 באוגוסט 2011 שונה מסלולו של קו 26 כך שהוא לא חופף ברובו לקו 126, וזאת על מנת לתת שירות לתושבי בת ים שרוצים להגיע לאזור רחוב המסגר ותיכון שבח מופת. כמו כן מסלולו של קו 89 הופרד חלקית מ"אחיו" 189 ו-289, וזאת על מנת לתת שירות לבית החולים איכילוב. בהמשך פוצל מסלולו של קו 42 מזה של 142 על מנת לתגבר את ציר בגין העמוס. פעימת התיקון של ה-16 במרץ 2012 המשיכה את התהליך של הפרדת קווי מזלג אחד ממשנהו, כאשר מסלולו של קו 61 הופרד חלקית מזה של 161 כדי לשפר את הקישור בין רמת גן לציר דיזנגוף, מסלולו של קו 89 שונה כדי לשרת את אזור התחנה המרכזית החדשה, וקבוצת קווי 39 הופרדה הלכה למעשה בעקבות ביטול קו 139 ושינוי מסלולו של קו 239 כדי שיעבור דרך עזריאלי. בנוסף, המשיכה הפרת מגמת ההפרדה בין הקווים המטרופוליניים למקומיים לתוך השכונה עם כניסה של קו 26 לרחובות הקטנים של שיכון ל' בתל אביב וקו 126 נכנס לשכונת ג'סי כהן בחולון. גם זאת לבקשת התושבים.
דו"ח של ארגון נוסעי התחבורה הציבורית בישראל ("תחבורה בדרך שלנו") שהוכן במלאת שלושה חודשים לרפורמה התייחס לשינויים, ובכלל זה לפעימות התיקון בצורה ביקורתית. לדבריהם השינויים פגעו באופן מהותי בעקרונות הרפורמה. עם זאת, ביצוע השינויים היה הכרחי על מנת לתקן את הבעיות שנוצרו בעקבות הרפורמה. לדבריהם, המצב שנוצר בעקבות הרפורמה הוא של משחק סכום אפס שבו על מנת לשפר את הנגישות לשכונות יש צורך להוריד תדירות על הצירים הראשיים על ידי פירוק "קווי המזלג" ולהכניס קווים מטרופוליניים לשכונות. לעומת זאת קיומה של הרפורמה בצורה התואמת את עקרונותיה יוצרת אמנם מערכת של קווים במסלולים ישרים ומגוון של קווים תדירים, אך הדבר פוגע באופן משמעותי בנגישות לשכונות. במילים אחרות, המצב שנוצר הוא של "שמיכה קצרה מדי". את האחריות על המצב תולה הארגון בהגדרת המטרה של הרפורמה שהיא בלימת הירידה בכמות הנוסעים ולא יצירת תנאים למעבר נוסעים מהרכב הפרטי לתחבורה הציבורית. הדבר מנע הקצאת משאבים מספקים על מנת להגדיל את כמות הנסיעות בקווים על מנת שלא ייווצר המצב שעיקרון אחד יבוא על חשבון השני. משרד התחבורה דחה את הטענות וטען שהושקעו 80 מיליון ש"ח לתוספת משאבים במטרופולין.
רפורמת המחירים.
ביקורת נמתחה על גם על רפורמת המחירים. אף על פי שבנסיעה הבין-אזורית הוזלו המחירים בעשרות אחוזים, ואזורים שבה מחויבת הנסיעה בתעריף המקומי הורחבו, מחירה של הנסיעה העירונית התייקר בשיעורים של 7 עד 13 אחוז, וגררו איתם עלייה במחירו של כרטיס חופשי חודשי המקומי. לדברי משרד התחבורה, במסגרת הרפורמה בתעריפים מחיר הנסיעה התייקר בחלק מהמקרים והוזל במקרים אחרים.
השינוי בשיטת התמחור יצרה גם עיוותים מקומיים שגרמו לעליית מחירים חדה בין אזורים סמוכים. כך מחיר הנסיעה בין רמת השרון לאוניברסיטת תל אביב זינק מ-6 ל-10 שקלים, דבר שגרר מחאות מצד הסטודנטים. כפתרון ראשוני הפעילה עיריית רמת השרון אוטובוסים לסטודנטים המתגוררים באוניברסיטת תל אביב בתמורה לשעות התנדבות בקהילה.
כניסת כרטיס הרב-קו לשימוש נרחב בגוש דן, וכניסתו של כרטיס המעבר התקף ל-90 דקות במסגרת הרפורמה גרמו לשלל בעיות טכניות שגרמו לחיוב כפול, חיוב לא נכון שפגע בנוסעים (כמו למשל חיוב על הכרטיסייה כאשר על הכרטיס מוטען גם חוזה חופשי חודשי תקף), תקלות בקריאת הכרטיס, פגיעה בפרטיות בשימוש ברב-קו וכרטיס מעבר התקף ל-60 דקות במקום 90 דקות. כמות התקלות הטכניות פחתה עם הסתגלות לשימוש בכרטיס, אך מתקבלות תלונות רבות על הפגיעה בפרטיות, כאשר הנושא אף הועלה בנייר עמדה לוועדת הכלכלה של הכנסת על ידי התנועה לזכויות דיגיטליות.
דקדוק רגולרי
בשפות פורמליות דקדוק רגולרי הוא דקדוק המתאר שפה רגולרית. ישנם שני סוגים של דקדוקים רגולריים: דקדוק ליניארי ימני ודקדוק ליניארי שמאלי.
הגדרה.
דקדוק ליניארי ימני (או דקדוק רגולרי ימני) formula_1 מוגדר על ידי הרביעייה formula_2 בדומה לדקדוק חופשי-הקשר אך עם כללי יצירה מוגבלים יותר:
באופן דומה ניתן להגדיר דקדוק ליניארי שמאלי, על ידי החלפת כלל הגזירה השני ל formula_9.
לכל אוטומט סופי ניתן לבנות דקדוק ליניארי ימני שמקבל את אותה השפה שמקבל האוטומט, ולכל דקדוק ליניארי ימני ניתן לבנות אוטומט סופי שמקבל את אותה השפה - ולכן שני המודלים שקולים מבחינת כוח חישובי.
איילת שקד
איילת שקד (נולדה ב-7 במאי 1976, ז' באייר ה'תשל"ו) היא שרת הפנים של ישראל, יושבת ראש מפלגת "ימינה" וחברת הכנסת ב מטעם המפלגה. בשנים 2015–2019 כיהנה כשרת המשפטים.
ביוגרפיה.
נולדה בשם איילת בן-שאול בתל אביב. לה אח אחד. אמה, אראלה, הייתה מורה לתנ"ך, ונפטרה כששקד הייתה בת 23. שקד ומשפחתה חילוניים.
היא צאצאית מצד אמה למשפחות שעלו לארץ ישראל בימי העלייה הראשונה: אמה של האם, בתיה נדיבי לבית בונשטיין, הייתה בתם של אשר בונשטיין ורחל לבית גולדשטיין; אשר בונשטיין, סבא-רבא של שקד, הוא בנו של מרדכי בונשטיין, אשר עלה לארץ ישראל בשנת תרמ"ד, התיישב בראש פינה, לאחר מכן בטנטורה, ולבסוף השתקע בזכרון יעקב; רחל לבית גולדשטיין - סבתא-רבתא של שקד - הייתה בתם של אברהם זאב גולדשטיין ואדלה לבית הפלר, ממייסדי המושבה זכרון יעקב. אביה של שקד, מנשה, נולד בטהראן ובהמשך עלה מעיראק והוא רואה חשבון ואיש עסקים.
גדלה בשכונת בבלי שבצפון תל אביב ולמדה בבית הספר התיכון עירוני ד'. הייתה מדריכה ורשג"דית בתנועת הצופים. שירתה בצה"ל כמש"קית חינוך בגדוד 12 ובסיירת של חטיבת גולני. בעלת תואר BSc בהנדסת חשמל ובמדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב. עבדה כמהנדסת מחשבים וכמנהלת שיווק מוצר בסניף הישראלי של טקסס אינסטרומנטס.
נשואה לאופיר שקד, קיבוצניק לשעבר, אזרח עובד צה"ל, מדריך בקורס טיס צה"לי וטייס קרב במטוס F-16 עד לשנת 2018, ולהם בן ובת. מתגוררים ברמת החייל שבתל אביב.
פעילות ציבורית.
בשנים 2006–2008 שימשה שקד מנהלת לשכתו של בנימין נתניהו, בעת שכיהן כיו"ר האופוזיציה. במסגרת תפקיד זה גייסה ללשכה את נפתלי בנט. במרץ 2008 פרשו שניהם מהלשכה.
בסוף 2008, במהלך מבצע עופרת יצוקה, יזמו השניים פעילות לאירוח משפחות מעוטף עזה תחת הכותרת "תן כתף".
בתחילת שנת 2010 הקימה עם בנט את תנועת "ישראל שלי" ועמדה בראשה עד מאי 2012. במסגרת פעילותה בתנועה מתחה ביקורת באמצעי התקשורת על בנק לאומי, על רקע האפשרות שהבנק ימכור את חברת הנדל"ן "דיגל" הפועלת בירושלים לקבוצת משקיעים פלסטינית. הבנק חזר בו ומכר לבסוף את החברה לקבוצת משקיעים יהודית. בנובמבר 2010 פתחו שקד ואנשיה בקמפיין כנגד דברי דביר בנדק, שתקף את שרת התרבות והספורט לימור לבנת לאחר שזו מתחה ביקורת על אמנים שהביעו התנגדות להופיע בהיכל התרבות באריאל. בעקבות הקמפיין של תנועת ישראל שלי הבהיר בנדק שאת הביקורת מתח כיו"ר ארגון השחקנים אך כשחקן הוא יופיע במקום.
לאחר הפיגוע באיתמר הפיצה שקד, בהסכמת המשפחה, תמונות קשות לצפייה של בני משפחת פוגל שנרצחו. בריאיון לעיתונות אמרה: "זאת הייתה החלטה קשה, אבל ככה זה במלחמה. לתמונות יש יותר כוח מאשר למלים, וזה עבד וקיבל כותרות. הפלסטינים עושים שימוש במדיה דיגיטלית ואנחנו עושים תקשורת סטרילית. הגיע הזמן להחזיר אש".
ביום הזיכרון התשע"א-2011 ארגנה עלייה של אזרחים לקברי חללי צה"ל ניצולי השואה עריריים, להוקרת זכרם ואמירת קדיש.
ביוני 2011 הובילה את התנועה שבראשותה לקמפיין בסיסמה "גל"צ - סכין בגב החיילים", שמטרתו לדבריה להביא את גלי צה"ל לשלב בשעות השיא שדרנים שדעותיהם אינן מזוהות עם השמאל וכן שלא לראיין אנשי חמאס בשעת מלחמה.
בספטמבר 2011 קראה לערוך "צעדות מגן" של אזרחים על מנת להגן על המדינה וחיילי צה"ל למול צעדות פלסטיניות שתוכננו אז ושלא התקיימו בסופו של דבר.
החל מסוף 2011 הובילה קמפיין כנגד המסתננים מאפריקה לישראל, באומרה שהם מהווים סכנה לאופייה היהודי והדמוקרטי של המדינה וכרוכים בה גם נזקים כלכליים קשים. שקד קראה לאכוף את החוק האוסר עליהם לעבוד, להחזירם לארצות המוצא ולחוקק את חוק ההסתננות שיאפשר החזקתם במשמורת לשלוש שנים בהליך מנהלי ומניעת כניסת חדשים על ידי השלמת הגדר בגבול מצרים.
בפעילותה הציבורית כתבה שקד מאמרי דעה בבלוג באתר mako וב"מעריב", והתראיינה באמצעי התקשורת. היא שיתפה פעולה עם שרים וחברי כנסת כמו מתן וילנאי, משה יעלון וגדעון סער.
פעילות פוליטית.