בשנת 1959 הופיע בתפקיד ראשון על במת הקולנוע בסרט המלחמה "גבעת הדמים", בכיכובו של גרגורי פק, המתאר קבוצת חיילים אמריקנים במלחמת קוריאה, אך תשומת לב של ממש קיבל מאוחר יותר באותה השנה כאשר הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק מזימות בינלאומיות. על אף הופעתם בסרט של כוכבים גדולים כקרי גראנט וג'יימס מייסון, משכה הופעתו של לנדאו את תשומת הלב. לנדאו שיחק את "ליאונרד", איש הביצוע השטני של הנבל בעל הגינונים הבריטים ואנדאם, אותו שיחק מייסון. בסצנה הזכורה ביותר מן הסרט, מחליק גראנט, הגיבור, ונאחז בצוק, בעת שהוא מטפס על ראשי הנשיאים בהר ראשמור. לנדאו דורך על אצבעותיו על מנת שייפול, מחייך חיוך שטני, ואז נורה למוות מאחור.
על אף הצלחה זו, ועל אף שנבחר להופיע בסרטים כ"קלאופטרה" (1963) לצידם של אליזבת' טיילור וריצ'רד ברטון, לא הצליח לנדאו להפוך לכוכב קולנוע מן המעלה הראשונה, ופנה להופעות בטלוויזיה. בתחילה דחה את תפקיד ספוק בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים", אך בשנת 1966 התקבל לתפקיד אומן התחפושות "רולין האנד" בסדרה "משימה בלתי אפשרית", בה ככבה בתפקיד "סינמון" אשתו, השחקנית ברברה ביין. הופעתו, שנועדה להיות בתחילה חד פעמית, כבשה את קהל צופי הסדרה, והוא המשיך להופיע בה באופן קבוע והפך לכוכב הסדרה. הוא שיחק בסדרה באופן קבוע בעונתה השנייה והשלישית, תוך כדי שהוא גורף מועמדויות לפרס אמי על שתי העונות, ופרס גלובוס הזהב על העונה השלישית, ולאחר מכן עזב את הסדרה ביחד עם ביין, כפי הנראה בשל סכסוך על שכרם. ב-1966 שיחק במערבון "נבדה סמית' לצידו של סטיב מקווין.
באמצע שנות השבעים הופיע לנדאו לצידה של ביין בסדרת המדע הבדיוני "". הסדרה, הנחשבת כיום לסדרת "קאלט", לא זכתה לשבחי הביקורת וירדה לאחר שתי עונות.
לאחר כישלון הסדרה הופיע לנדאו בתפקידים שונים, בסרטים ברמות שונות הן בקולנוע והן בטלוויזיה. הופעתו לצידה של ביין בסרט הטלוויזיה "ההארלם גלובטרוטרס על האי של גיליגן" נחשבת לנקודת שפל בקריירה שלהם.
בסוף שנות השמונים שב ודרך כוכבו של לנדאו, וההכרה בכישרונו הביאה לקבלת תפקידים על מסך הקולנוע. הבמאי פרנסיס פורד קופולה העניק לו תפקיד חשוב בסרטו "" (1988), תפקיד שבגינו קיבל את מועמדותו הראשונה לפרס האוסקר כמו גם את פרס גלובוס הזהב. מועמדות נוספת לאוסקר התקבלה לאחר ששיחק את רופא העיניים היהודי, יהודה רוזנטל, המתייסר בשל שהזמין את רצח אהובתו (אותה גילמה תלמידתו, אנג'ליקה יוסטון), בסרט "פשעים ועבירות קלות" (1989). בגילום דמות זו הצליח לנדאו להגיע לעומק פסיכולוגי במשחקו, באופן מנוגד לתדמיתו כשחקן של מבטאים ותחפושות בימי "משימה בלתי אפשרית". בשנת 1990 שיחק בדרמה הרומנטית "צבע הערב" לצד אלן בורסטין.
בשנת 1994 זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה על תפקידו כבלה לוגוזי, שחקן סרטי האימה המזדקן והמכור לסמים, המופיע בסרטו של במאי הטראש אד ווד (בגילומו של ג'וני דפ), בסרטו של טים ברטון "אד ווד". על תפקידו זה זכה לנדאו גם בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס גלובוס הזהב, ובפרס סאטורן, כמו גם בפרסים שונים נוספים מטעם אגודות מבקרים.
לאחר הצלחותיו אלו המשיך לנדאו להופיע בסרטים שונים, במגוון של תפקידים הנעים בין הדרמטי לקומי. בין היתר שיחק את ד"ר קורצווייל המסתורי, בסרט (1998), או את אביו החורג של מתיו מקונוהיי, שחייו משודרים לעולם בשידור חי בסרט "החיים בשידור חי" (EDTV) (1999), כן הופיע בקומדיה "מג'סטיק" לצידו של ג'ים קארי בשנת 2002, ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון הסדרה "ללא עקבות". בשנת 2002 העניק את קולו לקריינות סרטם של הבמאים הישראלים אמיר מן ודנה ינקלוביץ' מן "שאנגחאי גטו" המתעד את החיים בגטו שאנגחאי. ב-2003 שיחק בסרט "להתעורר" לצד גייל הרולד. בשנת 2008 גילם את הפוליטיקאי הקנדי צ'ארלס טמפלטון בסרט הביוגרפי "" אודות חיו של בילי גרהאם.
בשנת 2015 הופיע בסרט הקולנוע "אני זוכר" לצד כריסטופר פלאמר.
חייו הפרטיים.
לנדאו היה נשוי לברברה ביין בין 1957 עד לגירושיהם בשנת 1993. לזוג שתי בנות, סוזן וג'ולייט. ג'ולייט היא שחקנית בזכות עצמה, שיחקה לצד אביה בסרט "אד ווד" וידועה בזכות תפקידה כדרוסילה בסדרות הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים" ו"אנג'ל".
שלושת האוצרות
שלושת המחסות
לקות קשב, ריכוז והיפראקטיביות
פניאל
פסטל (מאפה)
פַּסְטֵל (בספרדית: Pasteles; בפורטוגזית: Pastéis) הוא מאפה מטוגן וממולא, הנפוץ בעיקר במדינות דרום אמריקה ואסיה.
הפסטל עשוי ממעטפת בצק דקה הממולאת בבשר טחון, קטופירי, עוף או חסילונים ומטוגן בטיגון עמוק ומזכיר בטעמו את מאפה הסמוסה והסמבוסק.
גרסאות.
לפסטל גרסאות שונות ומלבד המלוחה קיימת גם גרסה מתוקה במילוי גבינה, קינמון וג'לי.
במטבח המרכז האמריקאי, הפסטל דומה יותר לקלצונה איטלקי ובמדינות רבות הוא נחשב למנוח כללי למאפים.
ברזיל.
פסטל ברזילאי נחשב לאוכל רחוב פופולרי המטוגן בשמן עמוק או נאפה בתנור.
פורטוגל.
לפסטל הפורטוגלי גרסאות שונות והוא יכול להיות מתאבן או קינוח.
מדינות דרום אמריקה - ארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי.
פסטל דה צ'וקלו (Pastel de Choclo) - עוגת תירס אפויה העשויה מגרגירי תירס, בשר טחון ותבלינים.
פיליפינים.
פסטל פיליפיני הוא מאפה ממולא ורך.
פוארטו ריקו.
פסטל פורטו ריקני הוא בצק מבושל שעשוי מבננה ירוקה הממולא בבשר חזיר, תפוחי אדמה, פלפל וזיתים.
כף ורדה.
פסטל כף ורדי הוא בצק מטוגן שעשוי מבטטות וקמח תירס, ממולא בדגי טונה ונחשב לחריף במיוחד.
הפסטל נקרא "פסטל עם שטן בפנים" (Pastel Com o Diabo Dentro).
קולומביה.
פסטל דה גלוריה (Pastel de Gloria) הוא בצק עלים המכיל רסק או ג'לי גויאבה.
פסטל במטבח היהודי.
במטבח היהודי-ספרדי, הפסטל מבוסס על מחית תפו"א ובשר טחון.
צורת הכנה נוספת של הפסטל היא כמתאבן מבצק פילו, ממולא בתפוח אדמה, מעוצב בצורת משולש ומטוגן בשמן עמוק.
ספלריט
ספלריט הוא מינרל המשמש כבצר העיקרי של אבץ. המינרל בנוי בעיקר מסולפיד האבץ, אבל כמעט תמיד יהיו בו גם כמויות משתנות של ברזל ולכן נוסחת המבנה שלו היא Zn,Fe+2)S).
גילוי המינרל.
המינרלוג הגרמני גאורגיוס אגריקולה (1494–1555) תיאר לראשונה את הספלריט ב-1546, וכינה אותה "בלנדה" (blende), כינוי שמקורן בגרמנית – blenden (בלנדן), כלומר לעוור או לרמות. הסיבה לכינוי זה היא משום שהמינרל דומה מאוד למינרל גלנה. הגלנה היא בצר חשוב מאוד של עופרת, מתכת שהייתה אז שימושית מאוד, אבל בניגוד לגלנה הספלריט אינו מכיל עופרת. השם המקובל כיום למינרל, ספלריט, ניתן על ידי המינרלוג הגרמני ארנסט פרידריך גלוקר (Ernst Friedrich Glocker; 1858-1793) בשנת 1847. מקור השם מיוונית, ספלרוס (sphaleros), כלומר בוגדני. כמו הכינוי בלנדה הוא נועד לתאר את העובדה שהמינרל דומה לגלנה, אך אינו מכיל עופרת.
תכונות המינרל.
המינרל מתגבש במערכת הגבישית הקובייתית. אטומי האבץ והגופרית מקושרים במבנה הגבישי במבנה של ארבעונים. המבנה דומה למדי למבנה היהלום. פולימורף של הספלריט שהמערכת הגבישית שלו היא הקסגונלית מכונה וורציט ונוסחת המבנה שלו β-ZnS. קבוע הסריג עבור סולפיד האבץ במבנה הגבישי של הספלריט הוא 0.596 נאנומטר, והוא חושב מהגאומטריה של הסריג והרדיוסים של היונים – 0.074 נאנומטר לאבץ ו-0.184 לגופרית. צורת הסריג היא של שכבות במבנה ABCABC. ברזל מחליף את האבץ בכמויות משתנות, כאשר לעיתים גם מגנזיום או מנגן יכולים להופיע במינרל. במקומות מסוימים מכיל המינרל קדמיום, אינדיום או גליום.
הארבעונים של המבנה הבסיסי משולבים בדרך כלל יחד בצורת גבישים תאומים ולכן דומים לתצורת תמניון. לגבישים התאומים יש תצורה מיוחדת המכונה "תאומי ספינל" (משום שתצורה זו מופיעה בצורה המושלמת ביותר במינרל ספינל). ניתן לראות את המינרל בקבוצות של גבישים קובייתיים או בצורת דודקהדרונים מעוותים. פאות הגביש הן בדרך כלל מעוגלות. גודל הגביש עד 30 ס"מ. המינרל מצוי גם כגושים חסרי צורה, בצורת גרגרים, דמוי אשכול ענבים, כסיבים וכשברי פצילות ארוכים ומעוותים.
צבע המינרל בדרך כלל צהוב, חום, או אפור עד אפור-שחור, והוא יכול להיות מבריק או עמום. ברק המינרל הוא דמוי שרף. לספלריט טהור (ZnS) יש שרטוט לבן, אבל כיוון שהמינרל הנפוץ מכיל כמעט תמיד ברזל יהיה השרטוט שלו צהוב או חום בהיר, ותמיד בגוון בהיר יותר מהמינרל עצמו. קשיותו בסולם מוס נעה בין 3.5 ל-4, ומשקלו הסגולי הוא 4.1-3.9. לספלריט יש פצילות מושלמת בשישה כיוונים היוצרים דודקהדרון בעל פאות מעוינות, אם כי לא קל למצוא את ששת מישורי הפצילות בגלל תופעת התאומים הנפוצה. המינרל הוא פירואלקטרי (הוא נטען חשמלית כשמחממים או מקררים אותו). בתוך כמה דגימות של המינרל שגונם אפור-שחור אפשר לראות תופעה אופטית של אדום ססגוני והם מכונים "ספלריט רוּבּי". הסוגים שגונם צהוב או אדום מכילים מעט מאוד ברזל והם שקופים למחצה. הסוגים הכהים והאטומים יותר מכילים יותר ברזל. הספלריט מתמוסס בחומצת מלח.