הוא נולד בעיר שטיבה (Xàtiva) שבאזור ולנסיה בכתר אראגון, בשם רודריגו לנסול (Lanzol או Llansol). הוא נסע לבולוניה ללמוד משפטים, כאשר בסיום לימודיו תואר כ"אחד המשפטנים הבולטים ביותר". כשדודו קָליקסטוּס השלישי התמנה לאפיפיור שינה את שמו לבורחה (Borja), או בהגייה האיטלקית בורג'ה (Borgia), כשם משפחתם של אמו ושל דודו. בגיל 26 מינה אותו דודו, בהתאם לגישה הנפוטיסטית אשר רווחה אז, להגמון, (בישוף) לחשמן (קרדינל) ולבסוף לסגן קנצלר ולמנהל החצר של האפיפיור. בעת בחירתו לאפיפיור היו לבורג'ה הכנסות משלוש משרות הגמון בהן החזיק, וממנזרים שונים שעמד בראשם בספרד ובאיטליה, ממלגה שנתית של 8,000 דוקטים כסגן קנצלר ו-6,000 דוקטים כחשמן. הוא היה מעורה מאוד בניהול עסקי הכנסייה ובמנגנון הבירוקרטיה האפיפיורית בשלושים וחמש שנות כהונתו כחשמן. עם השנים הפך לעשיר שבין חברי הקולגיום הקדוש.
את העושר הרב שצבר ניצל בורג'ה להתענגות על מנעמי החיים; הוא בנה לעצמו ארמון רחב ידיים בן שלוש קומות, שרוהט ברהיטים מפוארים מצופים בבד סאטין וקטיפה רקומת זהב, אולמות מעוטרים בגובלנים וכלי שולחן עשויים זהב ופנינים. הוא התרברב שברשותו די מטבעות זהב כדי למלא את הקפלה הסיסטינית. הוא נחשב לאדם מוכשר, נשוא-פנים, נעים הליכות וטוב מזג, שנון, מבריק, מלומד עם ידע באומנויות ומדעים וכבוד רב לכנסייה. כמו כן ידועה הייתה חיבתו לנשים "הנמשכות אליו בכוח רב מזה שבו נמשך הברזל אל המגנט", תוך התעלמות בוטה מחוקי הצליבט. דוגמה ידועה לשחיתותו המינית היא מופע החשפנות והאורגיה ההמונית שזכתה לכינוי "בלט הערמונים", במהלכו נשים לבושות התפשטו בהדרגה תוך שליקטו ערמונים שהיו מפוזרים על הרצפה, בעוד שהאפיפיור ואחותו צפו. את מערכת היחסים הארוכה ביותר ניהל עם פילגשו ונוצה דיי קטני (Vanozza dei Cattani), שילדה לו ארבעה צאצאים, ביניהם לוקרציה וצ'זארה בורג'ה. בגיל 59 לקח לו לפילגש את ג'וליה פארנזה בהיותה בת 19 ונשואה לאחר. בסך הכול נולדו לו שבעה ילדים לא חוקיים, אך הוא הכיר בכולם ודאג להשיג להם משרות, תארים ואדמות.
בשנת 1492, אחרי מותו של אינוקנטיוס השמיני, התכנסה קונקלווה ובחרה ברודריגו לאפיפיור. שלושת המועמדים המובילים לראשות הכס הקדוש היו רודריגו, אסקניו ספורצה וג'וליאנו דלה רוברה. למרות שאין הוכחה ודאית לסימוניה (סחר או קנייה של משרות קודש נוצריות), על פי השמועה בורג'ה, שכשל בבחירות הקודמות לאפיפיורות מול אינוקנטיוס, קנה בכספו הרב את תמיכתם של חשמנים שונים, ובכללם את זו של ספורצה, אותו שיחד על פי האגדה בארבעה פרדים עמוסי כסף. בורג'ה בחר את השם אלכסנדר השישי, לאור המחלוקת על מעמדו של אלכסנדר החמישי שנבחר על ידי מועצת פיזה.
מיד עם בחירתו ניגש לערוך רפורמות בקוריה ולחוקק חוק שאסר על מתן שוחד. אחר כך התפנה לצבירת עושר, רדיפת שמלות וקידום משפחתו. הוא מינה לחשמנים את בנו צ'זארה בן ה-18 ואת אלסאנדרו פַארְנֶזֶה, אחיה של אחת מפילגשיו, הצעיר עוד יותר. לבנו צ'זרה הוא נתן מדינה קטנה בצפון איטליה ואת התואר הארכיבישוף השני של ולנסיה. לבתו לוקרציה סידר שלושה בעלים בזה אחר זה, כאשר את נישואיה לראשון ביטל בתוקף סמכותו כאפיפיור, והורה לבנו צ'זארה לארגן את רצח השני. לוקרציה עצמה נשאה בתפקיד ממלאת מקומו של אביה כאשר זה היה עסוק בנסיעות.
אלכסנדר כרת ברית עם משפחת ספורצה כשהשיא את לוקרציה ברוב הדר לג'ובאני ספורצה, בנו הממזר של בן דודו של אסקניו ספורצה. בברית נישואין דומה חיזק את קשריו עם ממלכת אראגון ונפולי.
אלכסנדר נהג להיפטר מיריביו על ידי הזמנתם לסעודה מפוארת, שכללה מנות מורעלות. בסיום הארוחה הוא היה מודיע להם שהם הולכים למות, ומשנה את צוואתם כך שהוא יהיה יורשם היחיד.
ב-1493 פרסם סדרה של בולות שקבעו את הגבול בין הנחלות הספרדיות לפורטוגליות בעולם החדש. ב-1498 הורה על הוצאתו להורג של ג'ירולמו סבונרולה, הרפורמטור הדתי מפירנצה.
ב-1503 הוזמן עם בנו צ'זארה לארוחה אצל החשמן קורנטו. לאחר הארוחה חלו השניים. על פי הגרסה לאירוע המקובלת על רוב החוקרים, הם ניסו להרעיל את מארחם, אולם הם שתו בטעות מכוסות היין המורעל. צ'זרה הבן החלים כעבור מספר ימים, אבל אלכסנדר בן ה-72 לא התגבר על מחלתו ומת ב-18 באוגוסט.
מחקרים היסטוריים מהעת האחרונה בוחנים מחדש חלק מהעובדות השערורייתיות על חייו של אלכסנדר. לפי חלק מהטענות, רבים מהמקורות על חייו הם זכרונותיהם של אויביו, ולכן אין להסתמך עליהם כלשונם.
אלכסנדר השישי נתן לרבים מיהודי ספרד מקלט ברומא אחרי גירושם ב-1492. בתגובה לזעמם של מלכי ספרד, איזבלה הראשונה ופרדיננד השני, ענה האפיפיור שהוא רק ממלא את הבטחתו ארוכת השנים ליהודים, וציין כי היהודים יכולים להמשיך בחייהם ללא התערבות הנוצרים, להמשיך בטקסיהם הדתיים, לצבור עושר, וליהנות מזכויות רבות. בשנת 1497 קיבל בצורה דומה את יהודי פורטוגל שברחו ממדינתם בעקבות הטבלתם הכפויה לנצרות.
בתרבות הפופולרית.
אלכסנדר השישי משמש כדמות האויב הראשית במשחק הווידאו Assassin's Creed II, ונרצח על ידי בנו צ'זארה בורג'ה במשחק ההמשך .
על סיפורו הופקו בשנת 2011 סדרת הדרמה האמריקאית הבורג'ס וכן סדרת קו-פרודוקציה אירופאית שושלת בורג'יה וגם הופק סרט על משפחת בורג'יה.
יהודה אבן תיבון
יהודה בן שאול אבן תיבון (1120–1190) היה מתרגם ורופא בממלכת ספרד בימי הביניים בתור הזהב של יהדות ספרד. כונה "אבי המעתיקים". היה אביו של שמואל אבן תיבון ובן ל.
חייו.
יהודה נולד בשנת 1120 בגרנדה, בצעירותו בהיותו כבן שלושים, נאלץ לעזוב את עיר מולדתו בגרנדה ועבר לפרובאנס שבדרום צרפת, ככל הנראה עקב פלישת אל-מוואחידון (שושלת מוסלמית קיצונית שהשתלטה על ספרד וצפון-אפריקה), שגזרו שמד על הלא-מוסלמים.
בפרובאנס עסק ברפואה בעיר לונל ושירת בין השאר גם אבירים, נסיכים והגמונים. בעיר זו התקיימה ישיבה תחת חסותו של ראש העדה וגדול הדור הרב משולם בן יעקב מלוניל וחמשת בניו, שתמך מכספו בסיוע עשירי הקהילה בישיבה ובחכמיה, ואבן תיבון למד בישיבה זו.
אבן תיבון נודע כאחד מטובי הרופאים. היו לו מהלכים וקשרים בבתי שרים והגמונים. כשעבר הנוסע רבי בנימין מטודלה בלוניל, מצא שם בין גדולי חכמיה גם את "רבי יהודה הרופא בן תבון הספרדי". היה בקשרי ידידות גדולים עם רבי זרחיה הלוי "בעל המאור".
נפטר ונקבר בלוניל אחרי שנת 1190.
תרגומיו.
אבן תיבון רחש חיבה גדולה לספרים, והחזיק בספרייה גדולה. אבן תיבון היה המתרגם הראשון של כתבים של סופרים ומשוררים מספרד אשר כתבו בערבית; הוא תרגם את כתביהם לעברית למען היהודים בארצות אירופה, שלא הכירו את השפה הערבית.
על שם פועלו זה הוא כונה "אבי המעתיקים". גם ראש העדה, רבי משולם בן יעקב מלוניל, שהיה מידידיו, עודדו לתרגם לעברית את ספרי חכמת ישראל, שהיו כמעט כולם כתובים ערבית. במשך 25 שנה עסק בתרגום ספרי המופת של הפילוסופיה היהודית שנכתבו בערבית-יהודית.
כתבים שתרגם:
בנוסף לכך גם כתב, סמוך לשנת 1190, צוואה ושמה "מוסר אב", המלמדת פרטים רבים על חייו ועל חיי בנו, שמואל אבן תיבון.
יהודה בן שאול אבן תיבון
רודריגו בורג'ה
תאגיד רב-לאומי
תאגיד רב-לאומי הוא תאגיד המשתרע על פני מדינות רבות, עם מפעלי משנה, משרדים או סניפים בארצות שונות. לרוב, לתאגיד כזה יש משרד ראשי מרכזי, בו מתואם הניהול העולמי של התאגיד. רוב התאגידים הגדולים במונחים של הכנסה כספית או נתח שוק הם תאגידים רב-לאומיים. בשנת 1602 הוקם התאגיד הרב-לאומי הראשון, חברת הודו המזרחית ההולנדית.
התאגידים הרב-לאומיים המודרניים מובחנים מחברות בין־לאומיות במספר מובנים. חברות בין־לאומיות נהגו בדרך כלל לייבא חומרי גלם ממדינה אחת או מספר מדינות, להרכיבם במפעל או במספר מפעלים במדינת האם של החברה ולשווקם במדינות שונות. תאגידים רב-לאומיים, לעומתם, מבזרים גם את פעולת הייצור בין מדינות שונות. ייתכן מצב, לדוגמה, בו רכיב אחד של המוצר ייוצר במדינה אחת, אחר בעבר השני של העולם, והרכבתם יחדיו במפעל במקום שלישי.
במוצרים שבהם השירות הוא מרכיב מרכזי, וכדאיות ייבוא חומרי גלם נמוכה יחסית, נהוגה פעמים רבות גם שיטת הזכיינות, שבה מעניק התאגיד הרב-לאומי זיכיון הפעלה ליצרנים או נותני שירות במדינה מסוימת, כשאלו פועלים במדינתם כיצרנים עצמאיים שיש להם זיכיון לשימוש במותג של החברה הרב-לאומית, ונהנים מהדרכה וסיוע (במובן כללי יותר) מהחברה האם, וחסכון בהוצאות פרטניות כמו פרסום, מחקר ופיתוח (מו"פ), לוגיסטיקה וניהול או שיווק אסטרטגי. במקרים כאלה, התאגיד הרב-לאומי מעניק זיכיונות פעולה לתאגידים שאינם רב-לאומיים. (ראו הרחבה על מיתוג וגלובליזציה)
שני אפיונים אלו של התאגידים הרב-לאומיים הביאו לפיחות בחשיבות הסחר הבין־לאומי בסחורות ולגידול מקביל בהיקף הסחר הבין־לאומי המבוצע באמצעות העברות הון. מבנה זה מעניק לתאגידים הרב-לאומיים גמישות רבה יחסית בהשוואה לתאגידים בין־לאומיים מדורות קודמים, משום שהדבר מאפשר להם להפחית את מצבת העובדים המועסקת בתאגיד, לטובת חוזים מול קבלני-משנה המקיימים יחסים כאלו עבורו.
אחת הסיבות המרכזיות למעבר לייצור רב-לאומי היא ההקשחה הניכרת בשוקי העבודה ברוב מדינות המערב, ושכרם הגבוה של עובדי ייצור בהם. יתרון היעילות של הייצור במערב נשחק במידה רבה, ובמקרים מסוימים אף נעלם. במצב כזה, בהתאם ל"חוק היתרון היחסי" של דייוויד ריקרדו, למדינה המסוגלת לייצר כל מוצר ביעילות גדולה יותר ממדינה אחרת, עדיין משתלם להעביר את ייצור המוצרים שבהם יתרונה היחסי קטן יותר לייצור באותה מדינה אחרת, ודומה כי זהו המצב גם כאן.