עוד בשנת 2014, הוזמנה שקד להופיע עם הכנר מקסים ונגרוב בהיכל התרבות בתל אביב במסגרת פסטיבל ונגרוב. במופע ניגנו שקד וונגרוב בדואו, וגם יחדיו עם תזמורת סולני האקדמיה מנוחין משווייץ. בקהל נכחו כמה מאות תושבי הדרום אשר הוזמנו כמחווה בעקבות מבצע צוק איתן שאירע זמן קצר קודם לכן. בשנת 2015 ניגנה שקד פעם נוספת עם ונגרוב בהיכל התרבות בקונצרט דואו ייחודי שנקרא מוזיקה והיקום: התוכנית נוגנה בחשיכה מוחלטת, וכולה נוגנה פעמיים, במטרה לתת לאפשר למאזינים לחוות מוזיקה חיה ללא הסחות דעת ולהותיר רושם שאינו ראשוני, בניגוד לקונצרט בו מנוגנת יצירה פעם אחת.
בשנת 2016 הופיעה שקד עם אקטע בורייזון סנטר בוושינגטון די. סי. במסגרת ועידת איפא"ק, באירוע בו נאם סגן הנשיא ג'ו ביידן. בהמשך השנה הופיעו ונגרוב ושקד בקונצרט חגיגי לחניכת המתחם בכיכר המוזיקה בירושלים.
בשנת 2018 הוזמנה שקד על ידי מאסטרו מקסים ונגרוב לנגן קונצרט משותף ב-Theatro Municipal De Santiago בסנטיאגו, צ'ילה.
שקד מרבה להופיע עם חלוצת חלילי הבארוק, החלילנית הישראלית גב' עדית שמר, ויחדיו אף הוציאו אלבום בשנת 2021 הנושא את השם "סונטות יפות מאוד".
בשנת 2019 חברה שקד לזמרת הסופרן סיון גולדמן, ויחד הקימו את הפרויקט "הקול הנשי" אשר מקדם יצירות של מלחינות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הן מופיעות על במות בעיקר בישראל ובגרמניה.
החל משנת 2020 שקד נמנית עם סגל ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, כמו גם בקונסרבטוריון גבעתיים וב"רימון בית הספר למוסיקה" במסלול להלחנה,לעיבוד ולניצוח.
בן רודס
בנג'מין ג'יי. "בן" רודס (באנגלית: Benjamin J. "Ben" Rhodes; נולד ב-14 בנובמבר 1977) הוא איש צוות לשעבר בבית הלבן, ששירת כסגן ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית עבור תקשורת אסטרטגית תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2009–2017, ושימש כיועץ בכיר במסגרת השיחות להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ולחידוש היחסים עם קובה. הוא כיהן ככותב הנאומים הבכיר לאובמה מאז תחילת הקמפיין שלו ב-2007 ועד לסיום נשיאותו. רודס יהודי במוצאו.
ביוגרפיה.
הוא נולד במנהטן, ניו יורק לאם יהודייה מניו יורק ולאב אפיסקופלי מטקסס. הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה באוניברסיטת רייס. ב-2002 סיים תואר שני בכתיבה קריאטיבית באוניברסיטת ניו יורק.
הוא נשוי לאן נוריס ולהם ילדה אחת, אלה הרפר. אחיו, דייוויד רודס, הוא נשיא CBS News.
הבחירות הפדרליות בצרפת (2017)
סשה דוואן
סשה דוואן (באנגלית: Sacha Dhawan; נולד ב-1984) הוא שחקן בריטי ממוצא הודי. דוואן משחק בתיאטרון, בקולנוע, בטלוויזיה וברדיו.
ביוגרפיה.
דוואן נולד בשכונת ברמהול שבעיר סטוקפורט להורים הינדים.
את הכשרתו המקצועית רכש דוואן בבית הספר למשחק ליין-ג'ונסון במנצ'סטר, והחל להופיע בגיל 12. הוא למד באקווינס קולג' בסטוקפורט.
קולנוע וטלוויזיה.
דוואן הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות בממלכה המאוחדת. היה לו תפקיד בסדרת הטלוויזיה לילדים "Weirdsister College" בדמות אזמט מדארידי, וכן בעונות השנייה והשלישית של הסדרה לילדים "Out of Sight". ב-1999 הופיע במיני-סדרה "The Last Train", ושיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "EastEnders, Altogether Now" (ספין-אוף ל"איסטאנדרס") ובפרק בסדרה "City Central". ב-2008 שיחק בדרמה "Wired" של ITV בתפקיד בן צ'נדרייקר לצדם של ג'ודי ויטאקר ולורנס פוקס. ב-2010 ו-2011 השתתף עם אנסמבל שחקנים בסדרת הסיטקום האמריקאית "מיקור חוץ" של רשת NBC. בנובמבר 2013 גילם את דמותו של הבמאי ווריס חוסיין בדוקו-דרמה "הרפתקאה בחלל ובזמן" שנוצרה לכבוד חגיגות היובל של הסדרה "דוקטור הו". עוד שיחק בתפקיד פול ג'טרי, צעיר בן 22 שיש לו מערכת יחסים עם אשה שגילה כפול משלו, בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "הטנגו האחרון בהליפקס" של ערוץ BBC One. דוואן גילם את דאבוס בסדרה "איירון פיסט" של נטפליקס.
ב-2007 זכה דוואן בפרס "Royal Television Society" על הופעתו בדרמה "מהומות ברדפורד" בקטגוריית פריצת השנה על המסך.
תיאטרון.
דוואן שיחק בתפקיד אכתר בהצגה המקורית של "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט. אחרי שגילם את הדמות בהפקה המקורית, הוא המשיך לשחק באותו תפקיד בהפקות בברודוויי, סידני, ולינגטון והונג קונג. כמו כן השתתף בגרסה הרדיופונית של המחזה, ובסרט הקולנוע באותו שם.
סאשה דוואן
סשה דאוואן
אחים
אולגה פיינברג
אולגה פיינברג (12 בספטמבר 1889 – 1 בספטמבר 1974) הייתה רופאה ומנהלת של מחנה העולים "חאשד" הראשון שבפרוטקטורט עדן בין פברואר 1947 לפברואר 1949. בתקופה זו החל השלב הראשון של מבצע "על כנפי נשרים".
קורות חיים.
נולדה כאולגה פיקמן בניקולאייב שברוסיה. היגרה לארצות הברית בשנת 1916, הפכה לאזרחית שם ולמדה רפואה. עבדה בבית החולים מייקל בול הוספיטל. נישאה לפיינברג והתאלמנה. שירתה בצלב האדום האמריקאי כרופאה.
פועלה ביריחו ובהודו.
ב-1927 עלתה לארץ ישראל ועברה להתגורר ביריחו, כיהודייה היחידה שם. היא הקימה בעיר סנטוריום ובית הבראה. רכשה את השפה הערבית וביתה היה לנקודת מפגש לאנשי ציבור יהודים, ערבים ובריטים. איש הצבא הבריטי והמנהיג הציוני פרדריק קיש כתב עליה בספרו, 'יומן ארץ-ישראלי', שהיא "רכשה את האמון המלא של האפנדים והפלחים תושבי יריחו ובנותיה". ב-1938, כחלק מהטרור הערבי של המרד הערבי הגדול ולמרות שירותה את ערביי יריחו, נשרף כל רכושה בשל יהדותה והטיפול שהעניקה גם לאנשי צבא בריטים. פיינברג הספיקה לברוח מבעוד מועד.
פיינברג לא שבה ליריחו ובשנים הבאות סייעה בהודו לפליטים ולקהילות יהדות הודו. היא הפיצה בקרבם את הרעיון הציוני, ועזרה בייסוד מוסדות ויצו לקידום החינוך והבריאות שם. בנוסף סייעה לאשראם נוצרי בלקנאו ויצרה שם קשרים חמים עם אחותו של נהרו ואישים הודים אחרים. בשנות מלחמת העולם השנייה סייעה לכוחות הרפואה הבריטים בהודו.
ניהול מחנה "חאשד" בעדן.
בדרכה מהודו לארץ ישראל בדצמבר 1946 עצרה לנחיתת ביניים בפרוטקטורט עדן שבתימן ל-24 שעות. עקב קשריה עם השלטון הבריטי והיותה רופאה בצבא הבריטי ובג'וינט ביקרה במחנה הפליטים "חאשד"-גאולה בניהול הג'וינט, שטיפל במועמדים לעלייה. נאמר לה כי אלפי פליטים מתימן ששהו בתנאים קשים ברובע היהודי בעדן ובמחנה מצעביין עתידים להיות מגורשים חזרה לתימן, משום שהם סובלים ממחלות מידבקות המסכנות את אוכלוסיית העיר. הפליטים התימנים הגיעו לעדן לאחר מסע מפרך של 3 שבועות במדבר חולים במחלות טרופיות וטיפוס.
פיינברג פנתה לד"ר יהודה לייב מאגנס יו"ר האוניברסיטה העברית שהיה פעיל בג'וינט בבקשה שיסייע במשלוח צוותים רפואיים נוספים להצלת התימנים, משום שבתימן כמעט שלא היו רופאים ולפליטים לא היו משאבים כספיים לקבל טיפול רפואי בעדן. מאגנס פנה אליה שתישאר בעדן ותנהל את מחנה חאשד במקום ד"ר דניאל אלקנה, לאחר שמועצת הפליטים התלוננה כי הוא פוגע בכבודם ובבריאותם. עקב ההכנות למלחמת השחרור לא נמצאו רופאים שיגיעו לתקופות ארוכות לעדן.
פיינברג הקימה בית חולים קטן בעדן, מהלך שהקטין את לחץ הבריטים לגירוש הפליטים מהעיר, והעבירה למחנה חאשד מאות פליטים המיועדים לעלייה. שליח הג'וינט הארי ויטלס כתב שהיא זוכה להערכה בקרב הבריטים והאמריקנים במקום.
כמנהלת המחנה יזמה את ביצורו במשך חודשים לקראת הכרזת המדינה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 עקב החשש לפרעות נגד היהודים בעיר עדן, חשש שהתממש כש-87 מיהודי העיר עדן נרצחו. עם תחילת הפרעות בעדן ברחו כל תושבי הרובע היהודי והפליטים, כ-1,000 במספר, למחנה חאשד-גאולה, ואליהם הצטרפו 1,000 פליטים מבוגרים ששהו בעיירה שייך עותמן הסמוכה. מספר האנשים במחנה עלה תוך לילה מ-1,500 לכמעט 4,000.
העימות עם ראשי מועצת המחנה.
בקרב קהילת יהודי תימן, מוצגת פיינברג כמי שנהגה באוכלוסיית העולים ביד קשה.
לפליטים היהודים במחנה היו טענות קשות כלפי פיינברג, והם מתארים אותה כמי שלא היססה להכות צעירים וזקנים. היא נכנסה לעימות עם מועצת המחנה, שהייתה מורכבת מ-17 רבני ומנהיגי קהילות תימן ובראשם הרב חיים סינוואני. על פי מקורות של יהודי תימן היא כפתה אורח חיים חילוני על תושבי המחנה, ארגנה ריקודים מעורבים, עודדה נשים להתלבש באופן שנגד את כללי הצניעות שהיו מקובלים בעדה וקיצצה את הפיאות לילדים. היא אסרה על הרבנים לקיים טקסי נישואים וגירושים ללא הסכמתה וללא הסכמת בית דין עדן ובפרט אסרה על קיום טקסי נישואין על בסיס כלכלי של זקנים וילדות תמורת תשלום ואסרה גירושי בזק שהיו נהוגים בתימן. סטייה מכללים אלו גררה עונשים קשים הכוללים מכות, הרעבה או גירוש. בהמשך היא ביטלה את מועצת המחנה ומינתה מנהיג דתי מטעמה, דרישות אלו פגעו בסמכות רבני תימן והביאו לתסיסה במחנה נגדה.
שיאו של המשבר היה כשהרבנים הורו לשחוט 5 פרות שנקנו על ידי הג'וינט כדי להאכיל את הפליטים הרעבים, למרות שאסרה על כך. פיינברג ראתה בכך שבירה מכוונת של סמכותה כמנהלת המחנה. היא הכריזה כי מי שייגע בבשר הפרות יסולק מהמחנה והורתה לראשי מועצת הפליטים לעבור מיד לעדן, הוראה שמשמעותה הייתה הוצאתם מרשימת הטסים לישראל דרך המחנה. הרבנים שכבר המתינו במחנה החל משנת 1945 סירבו לעזוב. פיינברג הזמינה את הצבא הבריטי וזה אסר את המנהיגים וכלא אותם בעדן. מהלך זה הקים עליה את אנשי המחנה. מנהיגי הפליטים שישבו בכלא פנו לבית המשפט הבריטי בעדן ולממשלת המנדט בלונדון בבקשה להכריח אותה להשיבם למחנה. לאחר משפט ממושך הושגה פשרה שלפיה מנהיגי מועצת הפליטים ישובו למחנה אך לא יתערבו במתנהל בו. ארבעה ממארגני המהומות במחנה הוגלו לתימן.