בתהליך השינוי בכמות הכסף משתתפים הבנק המרכזי, הבנקים המסחריים והציבור. הפעולות הגורמות לשינויים בכמות הכסף נקראים עירויים. עירוי חיובי הוא הגדלה של כמות הכסף במשק ועירוי שלילי הוא הקטנה. כדי להבין את כיוון השפעתם של העירויים נניח כי יחס הרזרבה החוקי שווה ליחס הרזרבה הרצוי על ידי הבנקים והשפעתם של העירויים מידית.
את העירויים מחלקים לשני סוגים:
הגדלה של כמות הכסף במשק יכולה לנבוע מ:
בהקשר של השינויים בכמות הכסף יש לזכור כי השינוי כשלעצמו לא גורם לגידול או לקיטון ברכוש של הציבור. יותר מזה, כמות הכסף במשק בכל רגע נתון אינה משקפת את כמות הרכוש בידי ציבור. הקטנת יחס הרזרבה למשל מגדילה את כמות הכסף ללא שינוי בבסיס הכסף אולם כל מה שקרה בפועל הוא הגדלת ההלוואות לציבור שמגדילות את כמות הכסף שברשותם אך גם ההתחייבויות שלהם גדלות באותו גודל ולכן הרכוש בידי ציבור לא משתנה.
בנקים מסחריים.
בנקים מסחריים או מוסדות בנקאיים עוסקים במתן הלוואות, קבלת פיקדונות, ניהול חשבונות עו"ש והעמדת אשראי. כמו כן מספקים הבנקים המסחריים אמצעי תשלום כמו המחאות וכרטיסי אשראי, לעיתים בשילוב חברות אשראי חיצוניות.
רוב היצע הכסף הקיים במערכת הכלכלית של ימינו אינו נמצא בצורה של שטרות ומטבעות אלא רשומות דיגיטליות במחשבי הבנקים. על אף שבנק מסחרי אינו יכול לייצר שטרות כסף חדשים (זכות השמורה בחוק רק לבנק המרכזי של המדינה), בפועל קיומם של הבנקים המסחריים מגדיל את כמות הכסף במערכת הכלכלית. זאת משום שהבנק המסחרי אינו מחויב להחזיק בידו כסף אמיתי בכמות השווה לפיקדונות שניתנים בידו, אלא רק חלק יחסי מתוך הפיקדונות. היחס האמור נקרא יחס הרזרבה המינימלי (או שיעור הנזילות).
תפקידי הבנק המרכזי.
במדינות המערביות (מדינות בעלת כלכלת שוק) המדיניות המוניטרית נמצאת באחריות הבנק המרכזי. בישראל נקרא הבנק המרכזי בנק ישראל, ותפקידיו מפורטים בחוק:
מטרותיו של הבנק, כפי שנקבעו בחוק, הן:
שוק הכסף.
שוק הכסף הוא שוק היצע וביקוש בו הביקוש לכסף נובע ממידת ההעדפה של הציבור להחזיק כסף מזומן או עו"ש (שלא נושא ריבית) וההיצע קבוע ונתון. השוק מהווה חלק מהמערכת הכלכלית במשק, הוא משפיע ומושפע משוק הסחורות. הריבית היא "מחיר הכסף", אותו משלם הלווה, 'הקונה', ומקבל המלווה.
המניעים להחזקת כסף שלא נושא ריבית:
עקומת הביקוש לכסף יורדת משמאל לימין ומבטאת את הביקוש המצרפי של הציבור לכסף. ככל שהריבית נמוכה יותר הכמות המבוקשת של כסף גדלה. שינויים של עקומת הביקוש לכסף יכולים לנבוע מ:
היצע הכסף כולל את כל הנכסים הנזילים במשק. נכסים שאפשר להפוך למזומן בזמן קצר. בנוסף לכמות הכסף (השטרות והמטבעות במחזור + סך הכל פיקדונות העו"ש שבידי הבנקים המסחריים) כולל גם גידול בהיצע הכסף ויכול לנבוע מ:
כסף בתרבות.
כיוון שכסף הוא אמצעי (ויש יאמרו מטרה) חשוב בחיינו, ובהתחשב בתרבות הצריכה המודרנית, הרי שהוא משפיע גם על תוכני התרבות והבידור השונים: מוזיקה, ספרות, אומנות פלסטית ודיגיטלית, אופנה ועוד.
מוזיקה.
שירים רבים נכתבו על כסף, להלן כמה מהם :
מערכת הכסות
מערכת הכסות היא מערכת האיברים אשר עוטפת את הגוף החי ומהווה שכבת בידוד והגנה בין הסביבה הפנימית של הגוף לבין סביבתו החיצונית. מערכת הכסות מוכללת משכבות העור וכל האיברים המהוים והמשמשים אותן. מערכת הכסות גם משמשת להגנה על הגוף מפני גורמים חיצוניים, וכן לוויסות הטמפרטורה (כחלק ממנגנון השמירה על הומיאוסטזיס), והיא מקנה לגוף יכולת חישה של גירויים מהסביבה (מגע וטמפרטורה) וכן לוקחת חלק בחילוף החומרים וביצור ואחסון של ויטמין D.
מערכת הכסות היא מערכת האיברים הגדולה והרחבה ביותר בגוף האדם.
במספר יצורים זעירים ממשפחת חסרי החוליות, החיים בסביבה מימית או לחה באופן תמידי, משמש העור גם בתהליך הנשימה (integumentary exchange) בשיטה הדומה לשיטת הדיאליזה, שכן בדרך זו נקלט החמצן בתהליך פעפוע פשוט.
מרכיבי המערכת.
המערכת מורכבת משתי קבוצות איברים עיקריות:
התפתחות מערכת הכסות.
מערכת הכסות מתפתחת עם ההתפתחות הגופנית. ביונקים, במהלך שלבי ההריון הראשוניים מתפתחת מערכת הכסות ממקורות שונים במהלך תהליך הקרוי התמיינות תאים.
שתי שכבות מבין שלוש שכבות הנבט לוקחות חלק בהתפתחות מערכת הכסות:
ההתפתחות האבולוציונית של מערכת הכסות דומה להתפתחות הגופנית של מערכת הכסות.
פונדק ראש החזיר
בקעת הירח (פירושונים)
מקומות שונים בעולם זכו לכינוי "בקעת הירח" בשל נופיהם, המזכירים את נופי הירח.
ואיה דה לה לונה
הרב אפשטיין
ליטאים
ליטאים (ליטאית: lietuviai) הם אומה וקבוצה אתנית שמקורן במדינות הבלטיות, בעיקר במולדתם ליטא שם הם מונים מעט יותר מ-3 מיליון איש. כמיליון ומעלה נוספים מתגוררים בפזורה, במדינות כארצות הברית, ברזיל, קנדה, קולומביה, רוסיה, אנגליה ואירלנד. שפת האם שלהם היא ליטאית.
היסטוריה.
שטחן של המדינות הבלטיות כיום, לרבות ליטא המודרנית, היה מיושב על ידי מספר שבטים בלטיים. במשך מאות שנים, ובמיוחד תחת דוכסות ליטא, אוחד חלק מן השבטים הבלטים לתוך אומה אחת שנקראה "האומה הליטאית", איחוד שבוצע בעיקר כהגנה נגד השבטים הסלאבים מהמזרח. השטח שהיה פעם מיושב על ידי הליטאים היה הרבה יותר גדול מליטא של היום, וכלל גם את צפון-מערב בלארוס, קלינינגרד וחלקים מלטביה ופולין. בשנת 1387 קיבלו עליהם הליטאים את הנצרות.
בסוף המאה ה-19 החלה תחייה של הלשון הליטאית, שחיזקה את התנועה הלאומית.
לאחר קבלת העצמאות.
האומה הליטאית נמצאת ברובה בארצה ליטא, ובמספר כפרים באזור הצפוני של פולין, כמו גם בלטביה הדרומית ובתפוצות של הפזורה, שם הם מהגרים. יש שעדיין נותרו בבלארוס ובמחוז קלינינגרד הרוסי, אך במספר קטן לעומת פעם. ליטא קיבלה שוב את עצמאותה מברית המועצות ב-1990, וב-1991 הוכרה על ידי רוב המדינות. היא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004.
בין המדינות הבלטיות, ליטא כוללת את האוכלוסייה ההומוגנית ביותר. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, 83.45% מכלל האוכלוסייה זיהו עצמם בקבוצה האתנית הליטאית, 6.74% זיהו עצמם כפולנים, כרוסים 6.31%, כבלארוסים 1.23%, ו-2.27% כחברים בקבוצות אתניות אחרות.
סימפוניה מס' 53 &quot;L'Impériale&quot; (היידן)
שיא אולימפי
שיא אולימפי (באנגלית: Olympic record) הוא ההישג או התוצאה הטובים ביותר באירוע מסוים בכל ההיסטוריה של האירוע, במשחקי הקיץ האולימפיים או במשחקי החורף האולימפיים. ברוב האולימפיאדות, הנערכות אחת לארבע שנים, השיאים האולימפיים אינם מקבילים לשיאי עולם.
הוועד האולימפי הבינלאומי מכיר בשיאים הללו אך ורק לאלה שהושגו במסגרת האירועים הנערכים באחד מהענפים הבאים, שבהם יש תחרויות בתנאים סטנדרטיים הניתנים להשוואה:
מכללת סמי שמעון
עירוני רמה&quot;ש
ניר רמה&quot;ש
ניר רמת השרון
קרב ואלמי
קרב ואלמי (בצרפתית: bataille de Valmy) הוא קרב שהתחולל בשלב הראשון של מלחמות צרפת המהפכנית, סמוך לכפר ואלמי (Valmy) שבצפון צרפת, בין צבא צרפת המהפכנית לבין כוח פולש שהתבסס על צבא ממלכת פרוסיה. הקרב היה מוגבל למעשה להפגזה ארטילרית, ומבחינה טקטית לא הושגה בו הכרעה, אך חשיבותו האסטרטגית ואף ההיסטורית הייתה רבה: הוכח שצבא מהפכני המבוסס ברובו על מתנדבים מסוגל לעמוד מול צבאות מקצועיים, והובטחה הישרדותה של המהפכה הצרפתית מול האויבים מבחוץ, שהיו בדרכם לפריז.
רקע.
המהפכה הצרפתית התקבלה בדאגה בקרב מלכי אירופה, שחששו מהתפשטות הרעיונות המהפכניים אל ארצותיהם. דאגתם התחלפה בעוינות ככל שהקצינו צעדי המהפכנים. מנגד, חששו המהפכנים הצרפתים מחבירתם של מלוכנים (ובהם המלך לואי ה-16 עצמו) לגורמים מחוץ לצרפת, במטרה להחזיר את המצב בצרפת לקדמותו. רבים מהמהפכנים היו נכונים למלחמה לא רק כדי להגן על המהפכה בצרפת, אלא גם כדי לייצא את האידיאלים של המהפכה מחוצה לה.
צרפת המהפכנית הכריזה מלחמה על אוסטריה ב-20 באפריל 1792. האוסטרים גיבשו קואליציה אנטי-מהפכנית, שבעלת הברית החשובה בה הייתה פרוסיה, ואויבי המהפכה התארגנו לפלוש לצרפת. בהתנגשויות הראשונות לא נחלו הצרפתים הישגים, והכוחות האנטי-מהפכנים פלשו לשטח צרפת ב-19 באוגוסט 1792, בפיקוד מאוחד שבראשו עמד קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. רוב הכוח הורכב מפרוסים, והוא כלל גם חיילים מאוסטריה ומהנסיכות הגרמנית הסה, וכן צרפתים מלוכנים שנמלטו מהמהפכה לגרמניה. הכוחות הצרפתיים שעליהם הוטל לבלום את הפלישה סבלו מחוסר ארגון, ומפקדיהם שנחשדו בחוסר נאמנות למשטר נפלו קורבן לרדיפות פוליטיות. לבסוף התייצב מול הפולשים כוח צרפתי שחולק לשני צבאות: צבא המרכז בפיקוד פרנסואה כריסטוף דה קלרמן וצבא הצפון בפיקוד שארל פרנסואה דומורייה.
הכוח הפולש מנה כ-35,000 חיילים, ומולו התייצבו כ-47,000 צרפתים, שחלק ניכר מהם היו מגויסים טריים בעלי הכשרה צבאית חלקית מאוד ולעיתים ללא נשק.
הכוח הפולש נכנס לצרפת מצפון-מזרח, תפס את לונגוי ב-23 באוגוסט, התקדם לעבר ורדן ותפס גם אותה ב-2 בספטמבר, בדרכו לפריז. מוורדן נע הכוח לעבר אזור הדפיל (Defile) הסמוך ליער ארגון. המפקד הצרפתי דומורייה אימן בינתיים מגויסים חדשים, וביצע התקפות נקודתיות באזור ולנסיין שבצפון, כהכנה לפלישה לארצות השפלה האוסטריות (בלגיה של ימינו). לנוכח ההתקדמות הפרוסית-אוסטרית, החלו כוחותיו של דומורייה לנוע דרומה לקראת עימות עם הכוח הפולש על הדרך שמוורדן לפריז. דומורייה זימן את צבא המרכז של קלרמן, שהתקדם באיטיות וחבר אל צבא הצפון ב-19 בספטמבר, יום לפני הקרב.
הקרב.