במערכות יחסים בין אנשים עם הפרעת קשב לאנשים בלי הפרעת קשב, עלולים להתפתח מתחים רבים עקב השוני בדפוסי ההתנהגות ותפיסת העולם של שני הצדדים. בני הזוג עם הפרעת הקשב עלולים לתפוס את בני זוגם שללא הפרעת הקשב כאנשים נוקשים, דרשניים ושתלטניים מידי, בעוד שבני הזוג ללא הפרעת קשב נוטים לתפוס את בני הזוג שעם הפרעת קשב כעקשניים ומרדנים. ככל שבני הזוג ללא הפרעת קשב מגבירים את תלונותיהם, כך בני הזוג עם הפרעת קשב נוטים להסתגר, לשמור טינה ולפתח התנהגויות התנגדות באופן שמחמיר את המצב, מעורר תגובות דומות בקרב בני הזוג שללא הפרעת קשב וחוזר חלילה. במקרים אחרים מתפתחת מערכת יחסים של תלות שיתופית, שבה אנשים עם הפרעת קשב מפתחים כניעות יתר, אל מול בני זוג שתלטניים עם יכולות התארגנות גבוהות.
בנוסף, הפרעת קשב היא תורשתית, יש לה העברה בין-דורית גבוהה ביותר והיא נוטה "לעבור במשפחה".
בעקבות האופי התורשתי של הפרעת קשב, לכחצי מההורים שמאובחנים עם הפרעת קשב יהיו גם ילדים עם הפרעת קשב.
כך נוצר מצב בו אמהות ואבות רבים מתמודדים עם ילד הסובל מהפרעת קשב, כאשר להם עצמם יש מאפיינים דומים או זהים (כמו אימפולסיביות, פעלתנות יתר, קושי לשמור על מיקוד לאורך זמן ועוד).
בנוסף, לעיתים ההורים מזדהים עם ילדם ואף חווים מחדש חוויות דומות וקשות מעברם.
עבור הורים רבים עם הפרעת קשב, העבודה עם הילד מהווה חוויה מתקנת.
דילמות בנושא הטיפול התרופתי בתקופת ההריון וההנקה.
המודעות הגוברת לקיומה של הפרעת קשב בגילאי הבגרות מובילה לעלייה במספר הנשים בגיל הפוריות אשר מקבלות טיפול תרופתי עבור הפרעת קשב.
למשל, בארצות הברית אלפי נשים עם הפרעת קשב מקבלות טיפול תרופתי במהלך תקופת ההריון.
למרות הזהירות והדאגה הכללית שניכרת בקרב רופאים ונשים עבור שימוש בתרופות כלשהן בתקופת ההריון וההנקה, כמעט שאין מידע אודות ההשפעה של הטיפול התרופתי בהפרעת קשב על העובר והילוד. באופן תאורטי מתילפנידאט יכול לעבור דרך השליה, אך ההשפעה שלו על המוח המתפתח של העובר אינה ידועה.
אף על פי שקיימים ממצאים רבים על ההשפעה של שימוש לרעה באמפטמינים במהלך ההריון, לא ניתן להסיק מהם על ההשפעות של הטיפול התרופתי להפרעת קשב.
זאת משום שבמקרים בהם נעשה שימוש לרעה בחומרים, על פי רוב ישנם משתנים מתערבים רבים אשר יכולים להיות הסברים חלופיים לפגיעה הניצפת בבריאות העובר או הילוד - כמו: הזנחה של ההיבטים הבריאותיים של ההריון עצמו, שימוש לרעה במספר חומרים שונים במקביל, דלקות, בריאות נפשית כללית ירודה ועוד. כלומר, בקרב אוכלוסייה העושה שימוש לרעה בחומרים ישנם גורמים כה רבים לסיכון במהלך ההריון עד שלא ניתן לבודד את ההשפעה של החומר הפעיל המשמש בתרופות להפרעת קשב. גורמים אלו אינם רלוונטיים עבור מקרים של הפרעת קשב ללא שימוש לרעה בחומרים, שבהם הטיפול התרופתי ניתן במסגרת פיקוח ומעקב רפואיים.
בעקבות היעדר ראיות מספקות, לא ניתן לקבוע האם יש או אין סיכון לעובר בעקבות הטיפול התרופתי של האם במהלך ההריון.
מהמידע המועט שקיים (נכון לשנת 2014), נראה שלפחות עבור החומר הפעיל מתילפנידאט הסיכון לעובר נמוך מאוד והכמויות של החומר הפעיל אשר מגיעות לתינוק דרך חלב האם הן מזעריות. על כן, נראה שהשימוש בתרופות המכילות מתילפנידאט בזמן הנקה הוא בטוח.
בנוסף, בתקופת ההנקה ניתן למזער עוד יותר את החשיפה של התינוק לחומר הפעיל בתרופה המגיע אליו דרך חלב האם, על ידי תיאום מועדי ההנקה ונטילת התרופות.
מעבר להשפעה של מתן התרופה במהלך ההריון וההנקה יש לקחת בחשבון גם את ההשפעות האפשריות להפסקת התרופה בתקופה זו.
אף על פי שלמתן טיפול תרופתי להפרעת קשב בזמן הריון והנקה עלולות להיות השלכות שליליות על התינוק, הפסקת הטיפול עלולה אף היא לפגוע הן בתינוק והן באימו.
הדאגה לשלום העובר עלולה לגרום לאם להפסיק את הטיפול התרופתי למרות ההשלכות שעלולות להיות לכך על עצמה ועל בריאותה האישית.
יש להתחשב בכך שנשים עם הפרעת קשב מתמודדות מול אתגרים רבים בתקופת ההריון וההנקה, כמו הקפדה ניהול המעקב והטיפול הרפואי במהלך ההריון, הסתגלות לשיגרה של טיפול בתינוק אחרי הלידה ושמירה על איזון בין הצרכים של הילוד לצרכים הרפואיים ותסמיני הפרעת הקשב של עצמן.
אף על פי שבמקרים רבים ברירת המחדל של רופאים היא להפסיק כל טיפול תרופתי שאינו חיוני במהלך ההריון וההנקה, במקרים של הפרעת קשב להפסקת הטיפול יכול להיות סיכון משמעותי.
יש לאזן בין הסיכון האפשרי לתינוק מלקיחת התרופה, לבין הסיכון האפשרי לאם ולתינוק מהפסקתה.
עבור המקרים בהם הוחלט להמשיך את הטיפול התרופתי, יש להתמודד עם אתגר נוסף של התאמת המינון וסוג התרופה.
השינויים הפיזיולוגיים במהלך ההריון מובילים לשינויים ביעילות ובריכוז של התרופה.
עם זאת, כמעט ולא קיימים קווים מנחים להתאמת הטיפול התרופתי עבור מקרים אלו.
רן שריג (קצין)
רן שריג (1936 – 25 בינואר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה.
שריג גדל בקיבוץ בית השיטה, בנם של נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות ותקוה, בתם של יוסף ולאה זליגר. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני עמה לחם במלחמת סיני. לאחר המלחמה עשה הסבה לשריון והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1957. בשירות המילואים התקדם בתפקידים ובדרגות. במלחמת ששת הימים שימש מפקד פלוגה בגדוד 266, גדוד טנקי AMX-13 בחטיבה 37, לחם בקרבות בשומרון ובכיבוש שכם. ב-1970 חזר לשירות הקבע, שירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14 ולחם עמו במלחמת ההתשה.
באוגוסט 1973 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 179, חטיבת מילואים שמנתה שלושה גדודי שוט קל, והייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון. שעות ספורות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה החטיבה, והתארגנה בימ"ח במחנה פילון, כשהיא נאלצת להתמודד עם החוסרים שנוצרו כתוצאה מהצטיידות מוקדמת יותר של גדודי חטיבה 7 בכליה. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה ברמת הגולן. במהלך הקרבות נפצע שריג מרסיס בצווארו ופונה לבית חולים פוריה בטבריה, אותו עזב על דעת עצמו לאחר כשלושה ימים. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במתקפת הנגד לתוך סוריה ולחמה בקרב מול השריון העיראקי. לאחר הקרב נשארו חלק מכוחות החטיבה ולחמו במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. מפקדת החטיבה יחד עם גדוד 96 נשלחו לחזית המצרית, חצו את תעלת סואץ ב-22 באוקטובר, והשתתפו בכיתור הארמייה השלישית המצרית, כיבוש נמל עדבייה והגעה עד לק"מ ה-101 מקהיר. במהלך המלחמה נהרגו 84 מחיילי החטיבה. שריג איבד במלחמה את אחיו יוסף שריג, שלחם בגזרת רמת הגולן כמפקד פלוגה בגדוד 39 בחטיבה 4.
לטענת אחיו יצחק, בחופשתו הראשונה משירותו מעבר לתעלת סואץ, קיבל הוראה ממפקדו, רפאל איתן לעלות מיידית לרמת הגולן ולהקים מחדש את חטיבה 188 שחדלה לתפקד כיחידה אורגנית מפאת אבדותיה הכבדות במלחמה. שריג סירב לפקודה זו והעדיף להישאר עם חיילי החטיבה במצרים ולשקם את החטיבה שלו שספגה גם היא אבדות קשות. לטענת יצחק שריג, סירוב פקודה זה פגע בקידומו הצבאי.
בהמשך שירותו הצבאי מונה שריג לסגן מפקד עוצבת סיני. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1978. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה 90.
כיהן כמנכ"ל מפעל השימורים בבית השיטה, מנכ"ל מפעל "נירעותק" בניר דוד ומנכ"ל מפעל סופרפייל בכרכור.
ב-25 בינואר 2022 הלך לעולמו, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ בית השיטה .
ז'רמי מתייה
ז'רמי מתייה (בצרפתית: Jérémy Mathieu, נולד ב-29 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר צרפתי השיחק בעמדת המגן והבלם.
קריירה.
מתייה החל את הקריירה בסושו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בעונת 2002/03, כשהוא בן 18, במשחק ליג 1 נגד סדאן כשנכנס כמחליף בדקה ה-90. במשחקו השלישי בקבוצה כבש את שערו הראשון בקבוצה, נגד ראן. את עונה זו סיים עם 23 הופעות ו-4 שערים במדי סושו. היכולת שלו במדי סושו, עזרה לקבוצה לסיים את הליגה במקום ה-5, ולהעפיל לגביע אופ"א בסיום העונה.
בשתי עונותיו הבאות, המשיך מתייה את היכולת המצוינת מעונת הבכורה ורשם 63 הופעות וכבש 6 שערי ליגה. הוא גם הופיע בגביע אופ"א 14 פעמים וכבש 2 שערים, והיה שותף לזכייתה של סושו בגביע הליגה הצרפתי ב-2004. לאחר שהכריז כי הוא מעוניין לעבור למועדון אחר, סושו הסכימה להצעתה של טולוז לרכוש אותו בחינם, מפני שהייתה לו רק שנה אחת בחוזה. מתייה חתם ל-4 שנים בטולוז וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד המועדון בו גדל, סושו, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1. באותה עונה רשם מתייה 36 הופעות ו-2 שערים. בעונה שלאחר מכן רשם 34 הופעות ו-2 שערים, ועזר לטולוז להעפיל לליגת האלופות. למרות זאת, טולוז חוותה תקופה קשה של קשיים כלכליים. מתייה נפצע בעצם הרגל, ונעדר כחצי שנה מהמגרשים. טולוז ניצלה מירידת ליגה רק במחזור האחרון של העונה.
בעונת 2008/09 חווה מתייה התעניינות ממספר קבוצות גדולות, אך החליט להתיר את חוזהו בטולוז בסוף העונה בעזרת חוק בוסמן. בעונתו האחרונה רשם מתייה 31 הופעות, ועזר לקבוצה להעפיל לחצי גמר הגביע הצרפתי, שם הודחה על ידי גוינאמפ.
ב-10 ביוני 2009, חתם מתייה בוולנסיה לשלוש שנים והפך להחתמה הראשונה של אונאי אמרי בקבוצה. הופעת הבכורה שלו הייתה המחזור הראשון בליגה, בניצחון 0–2 נגד סביליה. בעונת 2013/14 היה שותף מתייה לעלייתה של ולנסיה לחצי גמר הליגה האירופית, שם הפסידה לסביליה בדקה ה-95.