האי ממוקם בקצה המזרחי של נובה סקוטיה, והוא מופרד מחצי האי נובה סקוטיה על ידי מצר קנסו, אך מחובר ליבשת על ידי סוללה שעליה כביש. חופיו הצפוני והמערבי נושקים למפרץ סנט לורנס, ואילו חופיו המזרחי והדרומי פונים לאוקיינוס האטלנטי. בצפון האי ממוקם הפארק הלאומי רמת קייפ ברטון, ששטחו 950 קמ"ר, המוקף בחלקו על ידי שביל ג'ון קבוט, שאורכו כ-300 קילומטרים. האי משופע במצוקים הנופלים אל האוקיינוס. במרכז האי שוכן האגם בראס ד'ור ששטחו 1,099 קמ"ר.
אוכלוסייה וחלוקה מנהלית.
האי מחולק מנהלית בין ארבעה מחוזות של נובה סקוטיה: קייפ ברטון, אינוורנס, ריצ'מונד וויקטוריה. העיר הגדולה באי היא סידני, המהווה גם את מרכזו העירוני של האי, ובה כ-30,000 תושבים (2016). אוכלוסיית האי דלילה מאוד, כ-132,000 תושבים (נכון ל-2016), ורובה ממוצא סקוטי. עיר אחרת באי היא באדק, לגדות האגם בראס ד'ור, בה שוכנת אחוזתו של ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל, בה בילה את שנותיו האחרונות ובה גם נקבר.
באי חמש שמורות אינדיאנים שבהם מתגוררים אנשי שבטי המיקמאק.
Iguana
Pygoscelis adeliae
Aragosaurus ischiaticus
צדק חלוקתי
צדק חלוקתי הוא מונח פוליטי המבטא את הרעיון כי חלוקת העושר בחברה צריכה להיות תואמת לקריטריונים מסוימים כדי שתיחשב הוגנת, לרוב קריטריונים של שוויון.
הגדרה.
בהגות המודרנית בולטת תאוריית "הצדק כהוגנות" של ג'ון רולס אותה פרסם בספרו תאוריה של צדק (1972). רולס טען כי מדיניות חלוקת משאבים צודקת היא כזו המכוונת תמיד להטבת מצבו של הפרט העני ביותר בחברה (כלומר, הפרט שמצבו הרע ביותר). אי שוויון בחלוקת המשאבים מוצדק לפיכך רק אם הוא משרת מטרה זו. בהתאם לכך תמך רולס במדינת רווחה, במסגרת כלכלה קפיטליסטית.
הוגים ליברלים וליברטריאנים טוענים כי חלוקת משאבים צודקת היא כזו שאינה תולדה של כפייה או יזימת אלימות. כלומר, שהושגה בחליפין מרצון בשוק החופשי. הוגים אלו התעמתו עם גישתו של רולס, למשל רוברט נוזיק. על פי נוזיק, מצב צודק הוא מצב שהתקבל כתוצאה מפעולות צודקות, כלומר, מצב שהתקבל ללא יזימת אלימות כנגד אדם או רכוש, מצד הממשלה או מצד פרטים בחברה.
אמרטיה סן הציע נוסחה אחרת לפיה צדק חלוקתי מחייב שלכל אדם תהיה אפשרות לממש את אנושיותו, ועל כן הכרחי כי תהייה לו גישה למשאבים בסיסיים ולרמה מינימלית של הזדמנויות. גישה זו, המכונה "גישת היכולות", מחייבת את המדינה, לספק לשכבות החלשות את האמצעים שיאפשרו להם חיים בכבוד. במדינות שונות ניתן להגדיר רשימה שונה של צרכים בסיסיים אשר ראוי להבטיחם לכל אדם. בישראל, נהוג להזכיר את חמשת המ"מים (מזון, מעון, מרפא, מלבוש, מורה) אשר זאב ז'בוטינסקי הגדיר כצרכי היסוד שהמדינה מחויבת לספק לכל אזרח.
הגישה התועלתנית גורסת כי חלוקה צודקת היא כזו שנושאת את מרב התועלת למרב האנשים. מייקל וולצר טוען כי קהילות שונות נבדלות בערך שהן מייחסות למשאבים שונים ולכן שונות גם באופן בו הן מגדירות חלוקה צודקת של משאבים אלה. כך, בהתאם להגדרות החברתיות של סוגי משאבים שונים נקבעים עקרונות החלוקה שנחשבים לצודקים באותו הקשר חברתי.
יש הטוענים כי מדיניות צדק חלוקתי יש ליישם ברמה העולמית, נוכח אי השוויון הרב בין רמת החיים בארצות העולם המערבי לארצות העולם השלישי.
צדק חלוקתי בישראל.
בישראל הועלו טענות על קיומו של אי צדק חלוקתי ביחס לחלוקת קרקעות המדינה בשנים הראשונות לקום המדינה, הטענה היא שהמזרחים הופלו לרעה בחלוקה זו וקבלו הרבה פחות קרקעות וכן הופלו לרעה בקבלת קרקעות שאינם כשירות לעיבוד, טענה זו הועלת בבג"ץ הקרקעות על ידי הקשת הדמוקרטית המזרחית ובה קבע בית המשפט העליון שתופעה זו אכן קיימת בישראל בצורה רחבה, בית המשפט אף הורה למדינה לפעול לתיקון אי צדק זה.
צדק חלוקתי ביהדות.
הדרישה לצדק חלוקתי מופיע ביהדות במספר מצוות, המקום הבולט ביותר הוא במצוות שנת היובל שבה אחת לחמישים שנה חוזרים כל הקרקעות שנרכשו במשך שנים אלו לבעליהם הראשונים, במצווה זו משלבת התורה בין הקפיטליזם וזכות הקנין לבין יצירת חברה סוציאלית והדרישה לקיום צדק חלוקתי.
הר ציון (פירושונים)
רבעון לכלכלה
רבעון לכלכלה הוא כתב עת מדעי ישראלי לנושאי כלכלה, שהחל דרכו ככתב עת כלכלי פובליציסטי. הרבעון יוצא לאור על ידי "אורים" הוצאה לאור, לאחר שבמשך שנים רבות יצא לאור בהוצאת "עם עובד".
היסטוריה.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1953. מייסדיו היו השל פרומקין, אברהם זברסקי, יהודה חורין, חיים הלפרין ויוסף רונן. שלושה מהמייסדים (פרומקין, זברסקי וחורין) היו מוותיקי המשק ההסתדרותי וחברים במוסדות מפא"י, והייתה להם מחויבות לאידאולוגיה של תנועת העבודה. מפעלי חברת העובדים פרסמו מודעות בכתב העת ורכשו עותקים רבים ממנו, ובכך תרמו לביסוס הכלכלי שלו.
בגיליון הראשון של כתב העת נאמר: "כתב עת זה נועד לשמש ביטאון קבוע לקידום המחשבה הכלכלית ולבירור בעיות יסוד של המעשה המשקי בישראל". עוד הוסיפו המייסדים: "הרבעון לכלכלה ישאף לסייע לקורא בהערכה נכונה של ההתרחשויות, ושל התפתחות המדיניות הכלכלית על כל גילוייה - על הישגיה העצומים של מדינת ישראל ועל נפתולי דרכה כאחד. נעסוק לא רק בהלכות, אלא גם בהמחשת התוכניות ובמימושן, ובמידת הצורך והאפשר, גם בהתוויית דרכים לתיקונים ולשיפורים בביצוע."
מייסדי כתב העת ראו בו כתב עת כלכלי פובליציסטי, הפונה לציבור הרחב, אם כי ברמה גבוהה מזו שבעיתונות היומית. בהתאם לכך הופיעו בו מאמרים מאת שר האוצר, נגיד בנק ישראל, פקידים בכירים במשרדי הממשלה, בבנק ישראל ובמשק ההסתדרותי. כן פורסמו בו מאמרים מאת חוקרי כלכלה, וחלקם של אלה הלך וגדל. בכתב העת התפרסמו גם מאמרי אורחים מארצות אחרות.
בשנת 1957 זכה כתב העת בפרס רוטשילד.
בשנת 1963 כתב אפרים קליימן מאמר ביקורת על ספרו של הלל דן, "בדרך לא סלולה: הגדת סולל בונה". במאמר נכללה ביקורת על המשק ההסתדרותי, ולכן מערכת הרבעון סירבה לפרסמו. רק לאחר איום של חוקרי כלכלה שלא יכתבו יותר לרבעון, נאותה המערכת לפרסם את מאמרו של קליימן, ולצדו מאמר תגובה של יוסף רונן (בגיליון 41–42, 1964).
השל פרומקין ויוסף רונן היו עורכי הרבעון בשנותיו הראשונות. בשנת 1974, לאחר פטירתו של פרומקין, מונה יצחק טאוב לעורך הרבעון.
בשנת 1969 צורפו למערכת הרבעון הפרופסורים לכלכלה חיים בן שחר ואיתן ברגלס, אך הפיכתו לכתב עת אקדמי התרחשה באופן הדרגתי במהלך שנות ה-80 ובמחצית הראשונה של שנות ה-90. מהלך זה כלל הפעלת ביקורת עמיתים על המאמרים, הוספת תקצירים באנגלית, והגדלת חלקם של חוקרי הכלכלה בקרב הכותבים. בשנת 1993 הוקמה מערכת חדשה, ובה ייצוג בולט לאנשי האקדמיה, ואסף רזין, פרופסור לכלכלה שהיה חבר מערכת הרבעון משנת 1979, מונה לעורך לצדו של יצחק טאוב. "האגודה הישראלית לכלכלה" השתתפה אף היא בהוצאת הרבעון.
העורך הנוכחי של "רבעון לכלכלה" הוא אפרים צדקה.
מכונית-על
מכונית-על היא מכונית יוקרה, ספורט או גראן טוריסמו, שמסוגלת לנסוע מהר יותר ומחירה יקר יותר בהשוואה למכוניות אחרות בשוק המכוניות. מדובר במונח שיווקי נטול אמות מידה מתוקנות, המשמש יצרני רכב בפרסומן של מכוניות כביש בייצור סדרתי או מוגבל, כבעלות מאפיינים ייחודיים ותג מחיר גבוה במיוחד. מהירותה של "מכונית-על" עומדת בראש סדר העדיפויות של היצרן, לעיתים תוך ויתור על מאפיינים כגון בטיחות, נוחות, שימושיות או חסכוניות.
הגדרה.
מכונית-על שונה במובנים רבים מן המכונית הבסיסית.
בין תכונותיה האופייניות:
המכונית המהירה בעולם.
מאחר שמדובר במכוניות יקרות ושמגיעות במהירויות מרביות של למעלה 300 קמ"ש והאצה מהירה מ-0 ל-100 קמ"ש, החלה תחרות בין היצרניות השונות על התואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" ובעיקר על התואר "מכונית הכביש המהירה ביותר שנמכרת בייצור סדרתי", שכן מכוניות אלה נועדו למכירה ולא צריכות להתמודד מול כלי רכב ניסיוניים או ייחודיים (כגון כלי רכב עם מאיץ רקטי).
מכונית-העל המהירה ביותר כיום שנמכרת בייצור סדרתי היא הבוגאטי שירון, שהגיעה למהירות של 487.6 קמ"ש (קצת יותר מ-300 מיל לשעה) עם מנוע בנפח 8.0 ליטרים עם מגדש טורבו, 16 צילינדרים בתצורת W, והספק של . המכונית הוצגה לראשונה במרץ 2016 בתערוכת המכוניות בז'נבה כמחליפת הבוגאטי ויירון (שהייתה המכונית המהירה בעולם עד להשקת הקוניגסג אגירה One:1). עם זאת, השיא לא נחשב מטעמים טכניים, ובשיא הרשמי מחזיקה הקוניגסג אגירה RS עם .
ב-2020 הוצגו שתי מכוניות-על שמהירותן המרבית המוערכת עולה על : ה-SSC טואטרה והבוגאטי בוליד.
ב-2021 נחשפה הרימאק נברה ולקחה את התואר שלמרות שמהירותה היא "רק" 412 קמ"ש אך היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.85 שניות (הנתוןהמהיר ביותר כיום לרכב) וגומעת רבע מייל בתוך 8.58 שניות (גם הנתון המהיר ביותר לרכב כיום).
כתר דרומי
כתר דרומי היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה בשמי הדרום, ללא כוכבים עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-4. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. השם כתר דרומי נועד להבדיל את הקבוצה מקבוצת "כתר" ששמה שונה לכתר צפוני.
כוכבי הקבוצה.
α בכתר דרומי (אלפקה מרידיאנה) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-130 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
β בכתר דרומי, הוא ענק כתום במרחק של כ-510 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ בכתר דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-58 שנות אור המורכב מזוג כוכבים לבנים - צהבהבים עם בהירות מדרגות 4.2 ו-5. ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ בינוני.
גרמי שמים מעניינים נוספים.