בדומה לאגדה על קללת הפרעונים, שעל פיה כל מי שנגע במומיה מצרית יסבול מקללה עתיקה, גם לגבי אצי ישנם המאמינים כי כל מי שהיה קשור לעיסוק במומיה זו יסבול מקללה. המאמינים בקיומה של קללה כזו מציינים, כי שבעה אנשים שהיו קשורים בדרך זו או אחרת לגילוי גופתו של אצי ולמחקר סביבה מתו עד היום, בדרך לא טבעית. אחד מהם היה הלמוט סימון, מגלה הגופה, שנהרג במהלך טיול באלפים ב-2004 (לרשימת המקרים), מאידך, מאות בני אדם (אם לא אלפים) עסקו במשך שנים רבות במחקר הגופה, והמחקר נמשך גם כיום.
שימור ותצוגה.
הבחינה הראשונית של המומיה נעשתה במכון לאנטומיה של אוניברסיטת אינסברוק, באוסטריה. הגופה והציוד שנמצא עימה הועברו למוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול בעיר בולצנו, בצפון איטליה, שם היא מוצגת עד היום. הקומה הראשונה במוזיאון מוקדשת כולה לאיש הקרח וציודו.
הגופה נמצאת במוזיאון בחדר שבו נשמרות באופן קבוע טמפרטורה של ולחות יחסית של 98%. התנאים בחדר נותרים קבועים הודות למגוון חיישנים המודדים את החום, הלחות, משקל הגופה, לחץ האוויר, ועוד. כדי לשמור על הלחות מותקנים על קירות החדר לוחות קרח. לאחר דיון ציבורי בשאלה האם להציג את אצי לציבור עם תום המחקר הארכאולוגי או להביאו לקבורה, הוחלט על תצוגה כדי שניתן יהיה להמשיך במחקר גם בעתיד. עם זאת, הגופה שמורה בחדר הפתוח לציבור רק דרך חלון קטן, גם מסיבות של שימור וגם מטעמים אתיים.
קוק או ון
קוק או ון (בצרפתית: Coq au vin - מילולית: תרנגול ביין) הוא אחד המאכלים המסמלים את המטבח הצרפתי המכיל בשר עוף שבושל ביין, פטריות ושום. המאכל מבושל לרוב עם יין מאזור בורגון, והעוף, לרוב, הוא עוף מאזור ברס.
המאכל נאכל בצרפת מקדמת דנא, וייתכן שמדובר במתכון שמקורו מתקופת בכיבוש גאליה על ידי צבאות האימפריה הרומית. האזכור הראשון של המתכון מקורו בספר בישול משנת 1864.
אף ששמו של המתכון מתייחס לתרנגול, המתכון מוכן מתרנגולת המבושלת זמן ממושך ביין אדום, בשר חזיר, פטריות, בצל, שום ולעיתים גם ברנדי. התבשיל מתובל במלח, פלפל שחור, ובוקה גרני הכולל: טימין, פטרוזיליה ועלה דפנה. לעיתים מוסיפים לרוטב, לקראת סוף הבישול דם של בקר.
אופן הכנת המתכון דומה לאופן הכנתו של הביף בורגיניון (העשוי בשר בקר במקום בשר עוף).
אברהם ריבלין
הרב אברהם יהושע ריבלין (נולד בשנת 1946) רב ואיש מחשבה ישראלי, כיהן כמשגיח הרוחני בישיבת כרם ביבנה.
קורות חייו.
נולד וגדל בירושלים לרחל והלל ריבלין. בצעירותו למד בישיבת כרם ביבנה במסגרת מסלול ההסדר ולאחר מכן בכולל. נסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים לישראל, הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף, וכן על ידי ראש ישיבת כרם ביבנה, הרב חיים יעקב גולדוויכט. סיים את המכון להכשרת מורים שליד הישיבה. בתקופת לימודיו בכולל שימש כרב לתלמידי חו"ל בישיבה.
בשנת 1971 (תשל"א) יצא עם משפחתו לשליחות חינוכית ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. שם שימש כר"מ בישיבה קולג' ורב למניין הצעירים בקהילת גלנהזל. כעבור ארבע שנים שב לישיבת כרם ביבנה, ומונה למשגיח הרוחני של הישיבה.
השפעתו של הרב ריבלין ניכרת בישיבת כרם ביבנה. הוא מוסר שיחות שבועיות בפרשת השבוע, וכן שיחות מוסר וחיזוק כלליות במשך השנה. בשיחות אלו הוא מחזק את חשיבות המוסר והדרך ארץ כרכיב קריטי לבניין אישיותו של בן תורה. בשיעורי התנ"ך שלו הוא מערב את השומעים ומדגים כיצד פירושי חז"ל נבעו ישירות מתוך קריאה עמוקה ומדוקדקת של הטקסט והבנה מספקת של הדמויות המעורבות.
הרב ריבלין מעביר שיעורים קבועים בתנ"ך בישיבה קטנה מורשה, בישיבת ירושלים לצעירים, בישיבת תורת החיים, הגבוהה והקטנה, ובישיבת הכותל.
משפחתו.
מילדיו:
מעוות (גאולוגיה)
בגאולוגיה, מעוות הוא שינוי צורה וגודל החל על סלעי קרום כדור הארץ וגורם להיווצרותם של מבנים גאולוגיים דוגמת קמטים, גלישונים, העתקים וסדקים.
המעוות נגרם בעומקים שונים של הליתוספירה, ונובע בעיקר מתהליכים גאופיזיים דוגמת מעבר גלים סייסמיים ותנועה טקטונית ומתהליכים וולקנולוגיים דוגמת חדירה פלוטונית והיווצרות איים געשיים.
גורמים המעורבים במעוות.
ליצירת מעוות בסלעים חוברים כמה גורמים הנובעים מהכוחות הפועלים עליו ומתכונות החומר:
מאמץ.
קיימים 3 סוגים עיקריים של מאמץ: מתיחה – השאיפה של חלקיקים להתרחק זה מזה, לחיצה – השאיפה של חלקיקים להתקרב זה לזה, וגזירה – שאיפה של חלקיקים להיפרד זה מזה על מישור הניצב לקו המקשר ביניהם. סוגי המאמץ האחרים הם מקרים פרטיים או שילוב שלהם.
מאמצים נוספים:
תכונות המסלע.
חוזקו של המסלע והתנהגותו במעוות נובעים מתכונותיו הראולוגיות, הנובעות ממאפייניו.
המאפיינים הפנימיים המשפיעים על המעוות.
הגורמים המשפיעים על מאפייני המעוות ועל הכשל של סלעים לעמוד בו נחלקים לשתי קטגוריות: מאפיינים פנימיים ומאפיינים חיצוניים. הקטגוריה הפנימית כוללת את המאפיינים הטבועים בסלע עצמו, בעוד הקטגוריה החיצונית כוללת את הגורמים הסביבתיים הפעילים בנקודה קבועה בזמן. בין הגורמים הפנימיים חשובים ההרכב המינרלוגי והמרקם, אך סדקים בתוך המבנה הסלעי ומידת ההמרה של המינרלים המרכיבים אותו מתגלים לרוב כחשובים יותר. תנאי הטמפרטורה והלחץ בהם מצוי הסלע משפיעים באופן ברור על התנהגותו המכנית, וכך גם תכולת המים בנקבוביות שלו. מרכיבים חשובים נוספים הם משך הזמן בו חל שינוי במאמץ הפועל על הסלע וקצב פעולתו, המשפיעים באופן משמעותי על מאפייני המעוות החל בו.
הרכב ומרקם.
ההרכב והמרקם של סלע נקבעים על פי מקורו וההיסטוריה הגאולוגית שלו. סלעים ספורים בלבד מורכבים ממינרל יחיד, וגם בהם משתנים המאפיינים מסלע לסלע. משתנים כאלה בתוך אותו מינרל עשויים להיגרם מפצילות, מהימצאות תכלילים וסדקים וכתוצאה מהמרה, כמו גם מהבדלים מזעריים בהרכב. כל אלה משתקפים בהתנהגותו המכנית של הסלע, וכתוצאה מכך מפגינים מעט מאוד סלעים איזוטרופיות הומוגנית בחומר המרכיב אותם. יחסי הגודל והצורה של גבישי המינרלים והגרגרים המרכיבים את הסלע חשובים גם הם, ובאופן כללי – ככל שהם קטנים יותר, כך גדל חוזקו של הסלע.
אחד המאפיינים החשובים של המרקם בהתנהגות המכנית – בעיקר החוזק – הוא מידת השתלבותם של החלקיקים זה בזה ליצירת המבנה הסלעי. שבירה בין-גרגרית (intergranular fracture) מתרחשת בעיקר לאורך הגבולות בין החלקיקים ושבירה טרנס-גרגרית (transgranular fructure) דרך הגרגרים. לכן, גבולות לא סדירים בין החלקיקים מהווים במידה מסוימת מכשול לשבירה.
הקשר בין החלקיקים בסלעי משקע רבים מסופק באמצעות חומר מלכד או מסת אם, יותר מאשר השתלבות הגרגרים זה בזה. כמות החומר המלכד – ובמידה פחותה גם הסוג – משפיעים לא רק על החוזק והאלסטיות של הסלע, אלא גם על צפיפותו, נקבוביוּתו וחדירוּתו לנוזלים.
סלעים אינם מבנה עקבי ואחיד, אלא הם מכילים פגמים הכוללים סדקים מיקרוסקופיים, גבולות בין חלקיקים, פצילות, גבולות בין גבישים תאומים, רצפים של תכלילים וחלקיקים הזרים להרכב הסלע. פגמים אלה משפיעים על חוזקו הסופי של הסלע ועשויים לפעול כמשטחי חולשה השולטים בכיוון בו יתפתח כשל. נטיית חלקיק או גביש בכיוון מסוים מסייעת להתפתחות הכשל באותו כיוון.
במונחים של זרימה פנימית של חלקיקים בתוך הסלע מתבטאת השפעת ההרכב על התכונות הפנימיות ועל הזרימה הפנימית בתוך המסלע. גם לגודל החלקיקים השפעה: הזרימה הפנימית מתאפשרת יותר כאשר הגבישים קטנים ויש להם שטח פנים גדול יותר לנוע בו.
לחות.
ככל שעולה תכולת המים בסלע, מתגברת הזרימה הפנימית. נוכחות של לחות בסלעים פוגמת ביכולתם המכנית בכך שהיא מגבירה את מהירות המעוות ומורידה את החוזק. זווית החיכוך הפנימי אינה מושפעת באופן משמעותי משינויים בתכולת הלחות, בעוד תאחיזת הגרגרים פוחתת משמעותית. לכן, הפחתת החוזק עם עליית תכולת הלחות נובעת בעיקר ממאמץ מתיחה – שהוא פונקציה של חוזק התאחיזה של החומר.
טמפרטורה ולחץ.
אף שבכל סוגי הסלעים חלה הפחתה בחוזק עם עליית הטמפרטורה והתגברות של החוזק עם עלייה בלחץ הליתוסטטי, התוצא המשולב של טמפרטורה ולחץ שונה במידה ניכרת בסוגי סלעים שונים. עם עליית הטמפרטורה מתרחשת הפחתה במאמץ ובמעוות. החימום מגביר את גמישות המסלע ואת יכולתו לשנות את צורתו באופן קבוע – בלי שיאבד מהמשכיותו ומשלמותו. דוגמה טובה להתנהגות זו ניתן לראות בשוקולד: טבלת שוקולד קרה תישבר, בעוד לחץ דומה על טבלת שוקולד חמה יגרום לכיפופה.
בסלעים נקבוביים מתבטא המעבר ממעוות פריך למעוות גמיש בשינוי חד מהתרחבות בלחצים נמוכים לדחיסה במהלך מעוות בלחץ גבוה. סוג זה של התנהגות שונה מזה של סלעים דלים בנקבוביוֹת, הממשיכים להתרחב גם במהלך מעוות גמיש. הדחיסה המתרחשת בסלעים נקבוביים במהלך מעוות גמיש בלחץ ליתוסטטי גבוה נובעת מקריסה של חלל הנקבוביות ומסידור מחדש של הגרגרים – המאפשר את המשך הדחיסה. דוגמה טובה לכך ניתן לראות בספוג: לחץ מקטין את נפח חלל הנקבוביות, וכתוצאה מכך – את נפחו הכללי של הספוג.
המעוות.
המעוות בסלעים מתבטא בשינוי גודלם וצורתם. שינוי הגודל נובע משינוי בסידור הפנימי של החלקיקים:
שינוי הצורה מתבטא בשני אופנים:
דוגמה להתארכות והתקצרות של מסלע ניתן לראות באזורים נרחבים שכוסו על ידי קרחונים: עם התהוות הקרחונים חלה שקיעה ומתיחה לצדדים של הקרום באמצעות זרימה וזחילה. כאשר נסוגים הקרחונים מתקיימת זרימה וזחילה פנימית איטית מן החוץ פנימה, הגורמת להתעבות ולהתרוממות מחודשת של הקרום.
זרימה וזחילה.