ספריו הידועים ביותר של דה פומיאן תורגמו והם Cooking in Ten Minutes ו-Cooking with Pomiane. סגנון כתיבתו היה ייחודי בתקופתו בישירות שבו (הוא השתמש לעיתים קרובות בסיפור בגוף שני, מספר לך – הקורא – מה שאתה רואה ומריח בזמן שאתה מכין את המתכון) ושאט הנפש בה חש כלפי המטבח הצרפתי המתוחכם של המעמד העליון. הוא הרבה לטייל, אם כי מעט ממתכוניו הם בהשפעה זרה. במתכוניו הוא ניסה להפיג את המסתורין של הבישול באמצעות הסברת התהליכים הכימיים בעבודה.
בשנת 2010 ספרו Cooking in Ten Minutes נכלל במקום 41 ברשימת 50 ספרי בישול הטובים בכל הזמנים של "אובזרבר".
ספריו.
בתרגום לאנגלית
ספר שפרסם בשם אדוארד פוזרסקי
ספרים שפרסם בשם אדואר אלכסנדר דה פומיאן
חיבורים נוספים
טירופו של המלך ג'ורג'
טירופו של המלך ג'ורג' (באנגלית: The Madness of King George) הוא סרט קולנוע בריטי שיצא בשנת 1994. הסרט, שבוים על ידי ניקולס היטנר, התבסס על המחזה "טירופו של ג'ורג' השלישי", שנכתב על ידי אלן בנט ב-1991. בנט, היה אחראי גם על עיבוד המחזה לתסריט סרט זה. טירופו של המלך ג'ורג' מתאר באופן בדיוני את סיפורו של ג'ורג' השלישי, מלך אנגליה, התמודדותו עם תסמיני ההפרעה הנפשית בה לקה במחצית השנייה של חייו, והשפעת התמודדות זו על משפחתו ואנשיו בבית המלוכה.
עלילה.
הסיפור מבוסס על אפיזודה אמיתית של שיגעון שאירעה למלך ג'ורג' השלישי. התקופה היא סוף המאה ה-18, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, בה איבדה אנגליה את שליטתה בקולוניות בצפון אמריקה.
בסרט מוצגים תסמינים שונים של המלך: הוא לוקה בבלבול חושים, נעשה חסר נימוס וטאקט ומקלל ללא שליטה, לא מתאמץ להיות פוליטיקלי קורקט, ודעותיו הפוליטיות מקצינות. משפחתו ואנשיו בארמון המלוכה רואים במורת רוח שינויים אלו במצבו הרגשי וההתנהגותי, ומנסים למצוא לו טיפולים מגוונים כדי לשפר את מצבו. במקביל מנסים ראש הממשלה ויורש העצר להשפיע עליו יותר ויותר בניהול הממלכה ומובילים תככים נגדו.
הסרט מציג את הדעות הקדומות שהנחו את הרופאים באותה תקופה ואמצעיהם המוגבלים דאז, בניסיונם להבין את גוף ונפש האדם. הם ניסו לרפא את המלך באמצעים כגון טיהורים מסוגים שונים. במקביל ניסה רופא אחר של המלך לבחון את השתן והצואה שלו על מנת להבין את מקור התסמינים. שיטה נוספת, עליה ממליצה הרוזנת אליזבת הרברט, ליידי פמברוק, היא שיטתו של ד"ר ויליס, שמנסה לטפל במלך באמצעות סוג של עיצוב התנהגות. אך אף אחת מהשיטות לא משפרת את מצבו של המלך. מצבו השתפר מעצמו בהדרגה בהמשך (המלך ג'ורג' השלישי אכן החלים למספר שנים, אך לאחר מכן לקה שוב במחלתו, ובנו מונה לעוצר וניהל את ענייני הממלכה במקומו, עד מותו של אביו).
שם הסרט.
שם הסרט שונה משם המחזה, שנקרא "טירופו של ג'ורג' השלישי". אגדה אורבנית מספרת כי שם הסרט שונה מכיוון שיוצריו חששו שהקהל האמריקאי יטעה לחשוב כי מדובר בסרט המשך שלישי כלשהו. עם זאת, הבמאי היטנר טען כי הסיבה לשינוי היא הבהרה כי מדובר בסרט על מלך, עבור הקהל האמריקאי שלא רגיל במונרכיות לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית.
פרסים.
הסרט זכה בפרס אוסקר לבימוי האמנותי הטוב ביותר (קן אדם וקרולין סקוט), וכן היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'ורן), שחקנית המשנה הטובה ביותר (הלן מירן) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד ל-14 פרסי באפט"א, וזכה בשלושה: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'רן) ועיצוב התסרוקות והאיפור הטוב ביותר.
בפסטיבל קאן זכתה הלן מירן בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הבמאי ניקולס היטנר היה מועמד לפרס דקל הזהב על הסרט.
בני שנגול
בני שנגול (געז: ቤኒ ሻንጉል) אזור הממוקם במערב אתיופיה בין הנילוס הכחול לגבול סודאן. שם האזור מגיע מצמד המילים "בלה שנגור" בשפת הבארטים, כאשר משמעות המילה "בלה" היא סלע והמילה "שנגור" שהוא כינוי לאזור קבורה שבו נמצאים, על פי האמונה, רוחותיהם של אבות הבראטים.
לפנים היה האזור מקור לעבדים וזהב וכן עברו בו דרכי מסחר מן הרמה האתיופית לסודאן ולדרום סודאן. בתחילת המאה ה-17 החלו האתיופים לפלוש לאזור ובשלהי אותה המאה היה תחת שליטת של סולטנות פונג'.
במאה ה-18 וה-19 היה לאזור שבו לא שלטה שום ישות מדינית וב-1898 כבש כוח אתיופי בראשותו של מקונן וולדה מיכאל את האזור וסיפח אותו לאימפריה האתיופית. במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז ולגה.
כיום האזור נכלל בתוך מחוז אסוסה שמדינת בנישנגול-גומאז שבאתיופיה.
אלדו קלמנטי
אלדו קלמנטי (באיטלקית: Aldo Clementi 25 במאי 1925 - 3 במרץ 2011) היה מלחין איטלקי.
חייו.
אלדו קלמנטי נולד בקטאניה שבסיציליה. הוא למד נגינה בפסנתר וסיים את לימודיו ב-1946. את לימודי ההלחנה החל בשנת 1941 ובין מוריו היו אלפרדו סנג'ורג'י וגופרדו פטראסי. אחרי קבלת התעודה ב-1954, השתתף בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט בשנים 1955 עד 1962. השפעה חשובה בתקופה זו הייתה לפגישתו עם ברונו מאדרנה ועם לואיג'י נונו ב-1956 ולעבודתו באולפן למוזיקה אלקטרונית של הרדיו האיטלקי במילאנו.
"שירת רילקה" מ-1946 הייתה יצירתו הראשונה שבוצעה (וינה, 1947). משמעות רבה יותר הייתה לביצוע הבכורה של "קנטטה", ששודר ברדיו צפון גרמניה בהמבורג ב-1956. ב-1959 זכה בפרס שני בתחרות האיגוד הבינלאומי למוזיקה בת זמננו (ISCMׂ) ביצירה "אפיזודות" (1958), וב-1963 קיבל פרס ראשון באותה תחרות, על "Sette scene da "Collage" (1961).
קלמנטי לימד תאוריית המוזיקה באוניברסיטת בולוניה בשנים 1971 עד 1992.
אלדו קלמנטי מת ב-3 במרץ 2011.
סגנונו.
ב-1983 תיאר דייוויד פאנינג את סגנון של קלמנטי בכתיבת קנונים מואטים כ"שותף לדיכאון הפוסט-סריאלי הנפוץ של שנות ה-70'", ואילו בשנת 1988 התייחס פול גריפיתס ל"פשטות האלכסנדרית של פתרונו למבוכה העכשווית במוזיקה." קלמנטי עצמו תיאר את יצירותיו כ"קונטרפונקט דחוס באופן קיצוני, המקצה לקולות את התפקיד המביש של מיקרו-אורגניזמים חיוורים, בלתי-נשמעים."
המוזיקה של קלמנטי הוצגה ב"אולטימה", פסטיבל המוזיקה העכשווית של אוסלו ב-2009, בוצעה והוקלטה על ידי הרכבים שונים, בהם רביעיית בוציני, הרכב אייבס והרכב המוזיקה העכשווית של ויילס, ושודרה ברדיו BBC.
מדליה לזכר קרב טונקין
מדליה לזכר קרב טונקין (בצרפתית: La Médaille commémorative de l’expédition du Tonkin) הייתה מדליה אשר הוענקה לכל החיילים והמלחים אשר לקחו חלק בקרבות של מערכת טונקין במלחמה הסינית-צרפתית בין 1883 ל-1885. המדליה הונפקה מתוקף חוק מיום 6 בספטמבר 1885 וחולקה ל-65,000 חיילים ומלחים ב-14 ביולי 1886. מאוחר יותר חולקה המדליה גם למשתתפים בכיבוש הודו-סין, ובסך הכול חולקה ל-97,300 איש.
החוק.
החוק אשר מתאר את צורת המדליה ואת הקריטריונים לחלוקתה חוקק ב-6 בספטמבר 1885, ובו כתוב:
תיאור המדליה.
כפי שנקבע בחוק של 6 בספטמבר 1885, מצד אחד של המדליה מופיע סמל הרפובליקה והמילים République Francaise, סגור בתוך זר דפנה. בהתאם למוסכמה, הרפובליקה מיוצגת בדמות אישה צעירה חבושה קסדה עם המילה patrie (מולדת) חרוטה על מגן השמש של הקסדה שלה.
בצד הגב של המדליה מופיעה רשימה של כמה מן הקרבות הבולטים ביותר של מערכת טונקין ושל המלחמה הסינית-צרפתית. המדליה הונפקה בשתי צורות, אחת עבור הצבא ואחת עבור הצי. המדליה של הצי כוללת את השמות הבאים: קאו-ג'אי, סונטאי, באק-נין, פו-צ'או, פורמוזה, טויין-קוואן, פסקדורס. המדליה של הצבא משמיטה את השם קאו-ג'אי.
השמות נכתבו בסדר כרונולוגי: הקרב על גשר הנייר (19 במאי 1883), מערכת סונטיי (דצמבר 1883), מערכת נין-באק (מרץ 1884), קרב פוג'ואו (23 באוגוסט 1884), מערכת קילונג (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885), המצור על טויין קוואנג (נובמבר 1884 עד מרס 1885) ואת מבצע פסקדורס (מרץ 1885).
סרט המדליה שתואר בחוק היה סרט חצי ירוק וחצי צהוב, אולם הוא עוצב מחדש במהלך הייצור, והנוסח הסופי היה מורכב מארבעה פסים ירוקים על רקע צהוב. על האבזם חרוטה המילה טונקין.
איחוד לורידיאנה
איחוד לורידיאנה (בקטלאנית: Unió Laurediana) היא מפלגה בקואליציה באנדורה המשמשת כמפלגה משנית בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים - היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.
היסטוריה.
בבחירות שנערכו בשנת 2001 באנדורה, זכתה המפלגה ב-2 מושבים בפרלמנט (מתוך 28). בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 2005, איבדה המפלגה את ייצוגה בפרלמנט, ולא עברה את אחוז החסימה. נתון זה (0 מושבים בפרלמנט) נשאר זהה גם בבחירות 2009 במדינה. אך לאחר שנתיים (באפריל 2011), נערכו בחירות במדינה, ובהם זכתה ב-2 מושבים בפרלמנט.
המפלגה נחשבת למקורבת למפלגת דמוקרטים למען אנדורה, המכהנת כיום בראשות ממשלת אנדורה. בראש המפלגה עומד הפולטיקאי מונסראט גיל אי רוזר. המפלגה לוקחת חלק פעיל במשרת התובע הכללי.
דאמוט
מרלה סוקולוף
מרלה לין סוקולוף (אנגלית: Marla Lynne Sokoloff ; נולדה ב-19 בדצמבר 1980) היא שחקנית ומוזיקאית יהודייה אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידיה בסדרה "הפרקליטים" ובקומדיות "אחי איפה האוטו שלי" ו"הורמונים בפעולה".
ביוגרפיה.
סוקולוף נולדה בסן פרנסיסקו למשפחה יהודית, אמה סינדי הייתה מסעדנית ואביה הווארד רופא לרפואת רגליים.
בגיל 14 עברה להתגורר עם משפחתה בלוס אנג'לס, למדה תיאטרון ומוזיקה ב"תיכון לוס אנג'לס לאומנויות".
זכתה להערכה על יכולותיה המוזיקליים בטקסים מטעם בית הספר, בהם שרה את ההמנון האמריקאי.