נולד בקלם (Kelme) שברוסיה (ליטא), בנו של רב יהודה לייב חסמן, מראשי תנועת המוסר ומשגיח בישיבת חברון. בעל השכלה תורנית, חניך ישיבת שטוצ'ין (שבראשה עמד אביו) וישיבת ראדין. כמו כן רכש השכלה כללית רחבה. למד מדעי הטבע ופילולוגיה באוניברסיטת יורייב בווֹרוֹנֶז' . תקופה מסוימת עסק בהוראה. זמן מה כיהן כמזכיר לרוסית של הרב חיים עוזר גרודזנסקי וביחד איתו נמלט ליקטרינוסלב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל לעסוק בעיתונאות. היה מהעיתונאים היהודים הבולטים בליטא, ופרסם מאמרים ורשימות בנושאים מדיניים ובנושאי ספרות ואמנות. היה סגן עורך העיתון היומי "די אידישע שטימע" שהופיע בקובנה, וכן היה עורך השבועון הציוני "דאס אידישע ווארט". כמו כן היה סופרם הליטאי של "הארץ" בארץ ישראל ושל "דער טאג ו"פארווערטס" האמריקאים. הרצה על תורת העיתונאות באוניברסיטה העממית בקובנה.
לראשונה ביקר בארץ ישראל בשנת 1928 מטעם מערכת "אידישע שטימע", ועם שובו פרסם סדרת כתבות מרשמי מסעו. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. במשך שנתיים עבד בעיתון "הארץ", ועם ייסוד "הצופה" בשנת 1937, עבר אליו ונמנה עם צוות ההקמה שלו. מאז ועד צאתו לגמלאות, במשך כשלושים שנה, מילא שורה של תפקידים מרכזיים בעיתון, ובהם תפקידי עריכה שונים. הירבה לכתוב מאמרי מערכת, מאמרים פובליציסטיים ופיליטונים. במשך שנים כתב וערך את המדור "בספרות העולם". בשנים האחרונות לפני צאתו לגמלאות פרסם מאמרים בענייני אמונה ומסורת, חברה ומוסר. כמו כן עסק בתרגום של ספרות יפה.
לאחר פטירת אביו, בשנת 1936, סייע בהוצאתו של הספר "אור יהל", המכיל את השיחות והמאמרים המוסריים של אביו. כמו כן, בשנות השישים הוציא לאור את ספרו של אביו "מחנה יהודה", המכיל חידושי תורה על סוגיות הש"ס, ובסופו הוסיף חידושים משלו. הוא גם השתתף בכתיבת פרקים בסדרת הספרים "יהדות ליטא" בהוצאת "האגודה לעזרה הדדית ליוצאי ליטא".
חסמן ראה במקצוע העיתונאות שליחות, וכשקיבל מן הקוראים ביטויי הוקרה על דברים שכתב, נהג לומר: "אין אני אלא שליח ציבור בכתב".
רפאל חסמן נפטר בינואר 1972 לאחר מחלה קשה. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הניח את אשתו, פרומה לבית יודלביץ'.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
בשנת 1980 הופיע בהוצאת מוסד הרב קוק קובץ מאמריו "בלב רגש".
זלמן עמית
זלמן עמית (Zalman Amit; נולד ב-1934) הוא פסיכולוג ופעיל פוליטי ישראלי-קנדי, חוקר התמכרות, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה במכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. כיום פועל כאמן.
קורות חיים.
עמית נולד בשנת 1934 בארץ ישראל, שאליה עלו הוריו מפולין ב-1932. למד בתיכון חדש בתל אביב ובין השנים 1952 ל-1954 שירת בנח"ל. אחרי השירות הצטרף לקיבוץ חוקוק, שבו היה חבר במשך 14 שנים. את לימודיו החל באוניברסיטת ויילס שבבריטניה, והמשיך אותם באוניברסיטת מקגיל שבקנדה, שם סיים את שלושת תאריו. מחקר הדוקטורט שלו, בהנחיית הפסיכולוגית ד"ר מוריאל שטרן (Muriel Stern), עסק במנגנונים במוח העוסקים בהתמכרות לסמים, בעיקר אלכוהול. לאחר שסיים את הדוקטורט לימד במשך שנתיים באוניברסיטת תל אביב, וסיים ללמד בה בשנת 1972 בדרגת מרצה בכיר. באותה שנה חזר לקנדה ולימד באוניברסיטת קונקורדיה, שם קיבל דרגת פרופסור מן המניין בשנת 1978. בשנת 2000 פרש לגמלאות מן האוניברסיטה כפרופסור מחקר אמריטוס (Distinguished Professor Emeritus).
מחקריו של עמית עוסקים במנגנונים הנוירולוגים הקשורים להתמכרות לסמים, בעיקר לאלכוהול. הוא פרסם ארבעה ספרים, כ-40 פרקים בספרים וכ-300 מאמרים מדעיים בכתבי עת אקדמיים. הוא שימש כמנחם של 34 תלמידי דוקטורט (בהם פרופ' שמעון עמיר) ו-40 תלמידי תואר מוסמך.
עמית זכה בפרס החוקר הלאומי בתחום הבריאות והרווחה בקנדה (National Health Research Scholar award, Health and Welfare).
עמית הוא מהמייסדים של ארגון הידידים הקנדים של שלום עכשיו ("Canadian Friends of Peace Now"). הוא היה פעיל זמן מה בגוש שלום ואף חבר במזכירות הארגון. הוא בין המייסדים של "Alliance of Concerned Jewish Canadians", ארגון שמאל יהודי בקנדה. הוא מפרסם ביחד עם ד"ר דפנה לויט מידעון אינטרנט אודות הסכסוך במזרח התיכון. כתב עם ד"ר לויט ספר אודות תהליך השלום שאמור לצאת בשנת 2011.
חיים אישיים.
היה נשוי לד"ר אן סאת'רלנד-עמית (לבית רדפרן) (1938–2009), פסיכולוגית, במשך 34 שנים, עד מותה.
אב לארבעה. מתגורר בקינגסבורג שבנובה סקוטיה.
שמואל הכהן וינגרטן
שמואל הכהן וינגרטן (כ"ה בכסלו תר"ס; 27 בנובמבר 1899 - ב' בשבט תשמ"ז; 1 בפברואר 1987) היה איש ציבור דתי, מאנשי הציונות הדתית ותנועת המזרחי בשנים שלפני קום המדינה ולאחריה, יושב ראש המועצה הדתית בירושלים, סופר וחוקר.
ביוגרפיה.
נולד במונקץ' שבקרפטים, לאהרן מרדכי הכהן. למד בישיבת פרשבורג והיה בעל השכלה כללית. עלה ארצה בשנת 1929. היה חבר בארגון ההגנה בירושלים. בשנות החמישים כיהן כיושב ראש המועצה הדתית בירושלים. באותם ימים הייתה למשרה זו חשיבות פוליטית וציבורית רבה, ומתוקף תפקידו הייתה לווינגרטן השפעה רבה בעיצוב פניה הרוחניים-דתיים של ירושלים בשנותיה הראשונות של המדינה.
היה פעיל בארגונים רבים, ובהם בהתאחדות עולי הונגריה ובארגון יוצאי רוסיה הקרפטית. סייע לניצולי שואה יוצאי אזורים אלו בשלבי קליטתם הראשונים בארץ.
בד בבד עם התעסקותו בצרכי ציבור, עסק גם במחקר תורני והיסטורי. פרסם ספרים ומחקרים בתחומים אלה, בפרט על חיי יהודי הונגריה והקרפטים. כמו כן פרסם ספר זכרונות אוטוביוגרפי, השופך אור על חיי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופה שלפני קום המדינה, ובעיקר על חיי הציבור הדתי והחרדי בירושלים. השתתף בכתיבה בסדרת "ערים ואמהות בישראל" - על יהודי פרשבורג ומונקץ', וכמו כן השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיה של הציונות הדתית, כדוגמת הערך על הרב צבי פסח פרנק.
משפחתו.
נישא לחיה שרה בת חיים רוזנצווייג ובניו הם צבי וינגרטן וידעיה הכהן. בין נכדיו: הרב רא"ם הכהן ואלוף גרשון הכהן.
מפרסומיו.
מספריו:
ממאמריו:
לקריאה נוספת.
פירורים משולחנם של גדולי ישראל - אוטוביוגרפיה חלקית בהוצאת נכדו הרב אביה הכהן, ה'תשס"ד. בספר קורות חייו (אוטוביוגרפיה חלקית), וכן פרקי זכרונותיו מאישים עמם נפגש, דוגמת הרב צבי הירש שפירא והרב חיים אלעזר שפירא האדמו"רים ממונקאטש, הרב אהרן רוקח האדמו"ר מבעלז, הרב ישראל הגר האדמו"ר מוויז'ניץ, הרב חיים מאיר יחיאל שפירא האדמו"ר מדרוהוביץ' והראי"ה קוק, וכן פרק העוסק בפעילותו הציונית.
שרלטן
שרלטן (מצרפתית: "charlatan") הוא מין רמאי המשתמש באחיזת עיניים, בשקרים ובטכניקות שונות כדי להציג את עצמו בציבור כבעל מקצוע או כבעל יכולת אחרת או כבעל ידע מסתורי או מקצועי, וזאת על מנת להרוויח כסף, כבוד או טובות הנאה שלא ביושר. הכינוי ניתן לראשונה למוכרי תרופות בצרפת שנהגו לבשר על בואם על ידי השמעת מוזיקה ועריכת מופעי רחוב. אחד השרלטנים שזכה לפרסום רב היה הפריזאי טבארין, שהקים במה בפלס-דופין (Place Dauphine) שבעירו בשנת 1618 ושימש השראה למערכוני קומדיה דל'ארטה ולפארסה של מולייר.
שימוש במילה.
יש להבחין בין שרלטנים לבין להטוטנים, קוסמים ומאחזי עיניים אחרים. בשונה מהאחרונים, השרלטן אינו יוצר "קשר אישי" עם השיטות והאביזרים בהם הוא עושה שימוש. הוא אינו רואה במעשיו סוג של אומנות, דרך חיים או מטרה כשלעצמה. מטרתו העיקרית של השרלטן היא לשכנע את לקוחותיו הפוטנציאליים שבאפשרותו לספק להם את המוצר או השירות בו הם מעוניינים, בעוד שהוא יודע שהדבר נבצר מיכולתו.
שרלטנים מסוימים מתחזים לבעלי ידע מקצועי או מיסטי כלשהו ומספקים שירותים כמו ייעוץ רוחני, ניבוי עתידות, סיאנסים לצורך תקשורת עם רוחות רפאים או מתן שירותים רפואיים לא מקובלים ברפואה בשל אופיים הפסאודו-מדעי. השרלטן מאופיין בכך שמטרתו להשיג תשלום כלשהו על ידי הולכת שולל את לקוחותיו.
אטימולוגיה.
מקור אפשרי למילה שרלטן הוא במילה האיטלקית "ciarlare" שמשמעותה ללהג, לקשקש. לחלופין, ייתכן שמקורה במילה Cerretano, כלומר תושב העיירה האיטלקית צ'רטו די ספולטו (Cerreto di Spoleto) שהתפרסמה ברופאי האליל שלה.
שרלטנות רפואית.
אחת הצורות הנפוצות ביותר שבה שרלטנים באים לידי ביטוי היא בתחום הרפואה האלטרנטיבית. השרלטן משכנע את המטופל שיש לו ידע העולה על זה של הרפואה הקונבנציונלית או יכולות על-טבעיות. חלק מציגים עצמם כאנשי דת שקיבלו את יכולתם מידי ישות עליונה.
צורת רמאות זו הייתה נפוצה מאוד בעבר, בה השרלטנים מכרו תכשירים רפואיים אמתיים או לא (חלקם מבוססים על צמחי מרפא), תוך יחוס סגולות מיוחדות לתרופה. בעת המודרנית התופעה של שרלטנים המתחזים למומחים לרפואה לא נעלמה כלל. כך גם במאה ה-21 מקובלים טיפולים פרה-רפואיים הטוענים לידע נסתר בגוף האדם, מכשירים חשמליים שונים שכביכול עוזרים לטיפול בבעיות רפואיות, יחוס סגולות לקמעות ועוד. שרלטנים מסוימים מייחסים לעצמם כוחות על טבעיים ומפרסמים הופעות שבהן הם מרפאים חולים. ההופעות לעיתים אף מוקלטות ומשודרות בטלוויזיה או מופצות באינטרנט.
השושלת הטאהרית
השושלת הטאהרית (בפרסית: طاهریان) הקימה נציבות עם מידה רבה של אוטונומיה בשטחים המזרחיים של הח'ליפות העבאסית. עליית הטאהרים מסמלת את תחילת התפרקותה של הסמכות העבאסית בפריפריה של הח'ליפות.
מייסד השושלת.