פלג כתבה כתבות רבות בנושאים חברתיים הנוגעים לנכות פיזית בישראל. פרסמה שני ספרים, כשלצורך מימון וההוצאה לאור של ספרה הראשון "אהבה על גלגלים" בשנת 2006 נעזרה במימון המונים. סיפרה הראשון "אהבה על גלגלים" הומחז להצגה בשם "כיסא פנוי לאהבה" בבימויו של תומר רוסו, במסגרת חטיבת הביניים "אפק" בקריית ביאליק.
נשואה ליוסי וולברג.
הערות שוליים.
קן גרימווד
קנת מילטון גרימווד (באנגלית: Kenneth Milton Grimwood; 27 בפברואר 1944 - 6 ביוני 2003) היה שדרן רדיו וסופר אמריקאי.
ביוגרפיה.
גרימווד ידוע גם בשם העט אלן קוקרן (Alan Cochran).
בספרי הפנטזיה שלו, גרימווד נהג לחבר בין מוטיבים של גלגולי נשמות ותקווה, עם קונספט מטאפיזי. מוטיבים הקיימים בספרו המוכר ביותר "בהילוך חוזר".
גרימווד התעניין במיוחד בקומיקס מסוג EC (קומיקס לשם בידור - Entertaining Comics) וכן בשדרנות רדיו, כשגדל בפנסקולה שבחוף האיזמרגד, פלורידה. הוא סיים את התיכון בשנת 1961 ואז שהה במהלך הקיץ שלאחר מכן בפריז ולמד בסורבון. הוא למד בקולג' בין השנים 1961 עד 1963. באמצע שנות השישים, עבד בתחנת הרדיו WLAK בלייקלנד, פלורידה. למד פסיכולוגיה במכללת בארד בניו יורק שם גם תרם סיפורים קצרים לעיתון המכללה, אותה סיים בשנת 1970.
מקצת מספריו המוקדמים נכתבו כאשר כיהן כעורך החדשות בתחנת הרדיו המקומית KFWB בלוס אנג'לס. ההצלחה של ספרו ""בהילוך חוזר" אילצה אותו לעזוב את תחנת הרדיו KFWB לצורך כתיבה במשרה מלאה. גרימווד היה נשוי פעם אחת ללא ילדים.
בגיל 59, גרימווד מת מהתקף לב בביתו אשר בסנטה ברברה, קליפורניה. בתקופה שקדמה למותו, כתב תסריט עבור ספרו "בהילוך חוזר". שמו נמנה בין הסופרים והמוציאים לאור, במדריך האוניברסיטה של סנטה ברברה, קליפורניה. ישנו לפחות ספר אחד שלא התפרסם מכתב ידו של גרימווד, בשיתוף פעולה עם הסופר טום אטוויל ("Tom Atwill").
בהילוך חוזר.
הספר משתייך לסוגת ההיסטוריה חלופית ומסע בזמן במדע בדיוני - בשנת 1987 קיבל גיבור הספר, ג'ף וינסטון, התקף לב, והוא התעורר ממנו בשנת 1963 כסטודנט בן 18. ג'ף ניצל את הידע שלו באשר ל-25 השנים הבאות למסחר והפך לאחד מעשירי העולם. בגיל 43 מת פעם נוספת וחזר שוב לאותה שנה. הפעם התלבט האם לבחור בחיי תענוגות או לחפש את ההסבר לתופעה. כמו כן הכיר אישה שהייתה במצב דומה לשלו.
הספר תורגם מאנגלית על ידי אופירה רפן ויצא בהוצאת כנרת בתל אביב, בשנת 1989.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:סופרים אמריקאים]]
[[קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003]]
תעוב
הצילו! אני דג
הצילו! אני דג (בדנית: Hjælp, jeg er en fisk, באנגלית: A Fish Tale) הוא סרט קולנוע מצויר דני שיצא במקור לאקרנים בשנת 2000. הסרט בוים על ידי סטפן פג'למארק ומיכאל הגנר.
תקציר העלילה.
פליי (דניאל מגון) וסטלה הם זוג אחים שהוריהם יצאו לבלות, ודודתם אנה (דבי בסרגליק) באה לעשות עליהם בייביסיטר עם בנה צ'רלי (צ'אק). הדודה נרדמת ופליי גורר את השניים לחוף הים. הם נתקעים בגאות ומגיעים למעבדה שחלקה בתוך האוקיינוס, של פרופסור מק'ריל (אוהד שחר), ביולוג ימי. הוא מספר להם שעבד על שיקוי שינוי בני אדם לדגים ושיקוי נגד. בזמן שהפרופסור והבנים הולכים להביא את שיקוי הנגד סטלה הייתה צמאה ושתתה את שיקוי השינוי צורה בטעות בחושבה כי מדובר במשקה לימונדה והופכת לכוכב ים (Stella- כוכב, באיטלקית). פליי זורק את כוכב הים לאוקיינוס, וצ'אק מגלה מאוחר מידי שזו הייתה סטלה. אם לא שותים את שיקוי הנגד תוך יומיים השינוי הופך לנצחי.
הפרופסור והבנים שטים ללב האוקיינוס בסערה ופליי שותה את שיקוי שינוי הצורה והופך לדג מעופף קליפורני (fly- לעוף, באנגלית). הסירה מתהפכת וצ'אק, שלא יודע לשחות, נאלץ לשתות גם והופך למדוזה. שיקוי הנגד נופל לקרקעית האוקיינוס ודג פיילוט בשם ג'ו (אלן ריקמן באנגלית, אלי גורנשטיין בעברית) לוגם ממנו ונותן גם לכריש ששוחה איתו.
כשפליי, צ'אק וסטלה שוחים בעקבות השיקוי-נגד ומגלים מושבה של דגים שיודעים לדבר, עליהם שולט ג'ו כדיקטטור מרושע עם הכריש כשומר ראש. כשג'ו מבין שהם קשורים לשיקוי הוא אוסר אותם ומנסה לסחוט את נוסחת השיקוי, אבל סוסונת ים בשם סשה שהתיידדה עם סטלה משחררת אותם. הארבעה מצליחים להרכיב מחדש את השיקוי אבל סרטן שעובד בשביל ג'ו גונב אותו ופוצע את פליי. צ'אק גורר אותו לעבר צינור הכניסה למשאבת המעבדה והם מנסים להגיע לשיקוי הנגד הנוסף, אבל ג'ו מגיע ומקדים אותם: פליי פצוע וצ'אק וסטלה איטיים מידי. סטלה קוראת לג'ו "דג טיפש" ופליי מקבל רעיון: הוא מדדה אחרי ג'ו במורד הצינור וזורק לעברו עלבונות וחידות קשות. ג'ו לוגם משיקוי הנגד כדי להיות חכם יותר, שוב ושוב, עד שגדל, צומחות לו רגליים והזימים שלו נעלמים. בסוף פליי שואל: "מה קורה לדג ששותה יותר מידי שיקוי נגד?" ג'ו עונה: "הופך לאדם" ונחנק למוות.
השלושה שותים ברגע האחרון את שיקוי הנגד וחוזרים להיות ילדים. בסצנת הסיום על חוף הים הפרופסור הופך את סשה לסוסת פוני אמיתית וסטלה רוכבת עליה.
טשביץ'
טשביץ' (בצ'כית: Třebíč , ; בגרמנית: Trebitsch; ביידיש: טרייביטש), עיר במוראביה, הנמצאת כיום בשטחו של אזור ויסוצ'ינה () בצ'כיה. העיר ממוקמת 35 קילומטר מדרום-מזרח לייהלבה, ו־65 קילומטרים מערבית לברנו, בירת מוראביה.
אוכלוסיית טשביץ' (כפי שהעיר נקראת כיום) מנתה בשנת 2009 קרוב ל-40,000 תושבים, והעיר נחשבת לשלישית בחשיבותה באזור מוראביה. גובהה 392–503 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
ב-1101 הוקם מנזר בנדיטיני בסמוך לאחת מנקודות החצייה של נהר ה"ייהלבה", בעקבותיו הוקם שוק מסחרי שמשך אליו סוחרים רבים ובהם יהודים. בתקופה זו החלו להתפתח המנזר והעיירה טשביץ', ומאוחר יותר היישוב היהודי בה.
הקהילה היהודית.
בטשביץ' התקיימה קהילה יהודית ממוסדת כבר ממחציתה השנייה של המאה ה-15, וידוע על יהודים שהתגוררו בה כבר בשנת 1338.
במהלך המאה ה-16 ניתנה הוראה לגרש את היהודים מטשביץ', אך לבסוף היא לא בוצעה, והשלטון המקומי היה סובלני כלפי היהודים. בעבר היהודים היו מעורבים במגוון פעילויות כלכליות כגון הלוואות ואומנויות שונות, אך החל מהמאה ה-17 היהודים חדלו מהעיסוק בהלוואות.
באמצע המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בטשביץ' כ-1,700 נפשות, כרבע מכלל תושבי העיר. בשנות ה-30 התדלדלה הקהילה היהודית ואוכלוסייתה מנתה רק כ-300 תושבים. הקהילה התקיימה עד מלחמת העולם השנייה, וכל התושבים היהודים גורשו מביתם במהלך השואה. לאחר המלחמה נעשה ניסיון לחדשה, הניסיון כשל והתושבים נקלטו בקהילת העיר ברנו. כיום אין תושבים יהודים בטשביץ'.
בטשביץ' התקיימה ישיבתו של רבי חיים יוסף פולק, מתלמידי החתם סופר. בישיבה זו למד בין השאר ההיסטוריון וחוקר התלמוד אייזיק הירש וייס.
הרובע היהודי.
הרובע היהודי של טשביץ' שכן במרכז ההתיישבות, ששגשגה מבחינה מסחרית, בקרבת המנזר והמבצר שמעבר לנהר. הרובע והעיירה לא היו מבוצרים, וכתוצאה מכך הם נפגעו מספר פעמים. בשנות הרווחה נבנו הבניינים הנחוצים לקיומה של הקהילה. לרובע היה ממשל עצמי מאז הקמתו, בראשו עמד מנהיג אחד עם שני יועצים. ב-1849 זכה הרובע למעמד של יחידה מנהלית נפרדת שבראשה עומד ראש עיר. הרובע מוזג לתוך טשביץ' בשנות ה-20 של המאה ה-20. הרובע הוכרז כאתר מורשת עולמית יחד עם בזיליקת פרוקופיוס הקדוש.
רבני הקהילה.
חלק מרבני קהילת טשביץ' במשך הדורות התפרסמו, ושמותיהם השתמרו, בהם:
טרייביטש
טריביטש
טריביטש הוא שם פרטי ושם משפחה הנגזרים משמה הגרמני והיידי של העיר טשביץ'.
הרדן
הרדן הוא שם משפחה.
הארדן
טרביץ'
הצילו, אני דג!
מסאפיה
מסאפיה (ביוונית Μεσσάπια) היא עירייה לשעבר באובואה, יוון. מקור השם בנהר העתיק מספיוס, העובר במרכז האי. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה דירפיס-מסאפיה, שהיא יחידה עירונית.
שטחה של היחידה העירונית: 433.26 קמ"ר
אוכלוסייה: 13,327 (2011).
מקום מושבה של העירייה היה בפסחנה.
זאמזאם
קולאשין
קולאשין (בסרבית: Колашин) היא עיירה בת 3,000 תושבים במונטנגרו, כ-70 ק"מ צפונית מזרחית לפודגוריצה, מרכז מנהלי של מחוז קולאשין המונה 10,000 תושבים.
היסטוריה.
קולאשין נוסדה באמצע המאה ה-17 על ידי העות'מאנים ששלטו אז באזור. לפי החלטת קונגרס ברלין ב-1888 עברו קולאשין וסביבתה להיות חלק ממונטנגרו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בממלכת יוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה נכבשה קולאשין על ידי הצבא הגרמני והאיטלקי. קרבות רבים ניהלו הפרטיזנים נגד הכובשים. העיירה נכבשה לבסוף על ידי הבריגדה הפרולטארית המונטנגרית ב-29 בדצמבר 1944. במרכז העיירה יש אנדרטה לנופלים בקרבות אלה.
תיירות.
קולאשין מוקפת בהרים שהופכים בחורף לאתרי סקי. הגישה הנוחה אליה הופכת אותה לעיירת סקי מבוקשת. במקום נבנה מלון סקי בשם ביאנקה בצורת משולש. קולאשין נמצאת בגובה 954 מטר ובעלת אקלים נוח. מוקפת ביערות ולידה הפארק הלאומי ביוגרדסקה גורה, דבר ההופך אותה לאטרקטיבית בחורף ובקיץ.
אתרים בסביבה.
קניון נהר מוראצ'ה.
נהר מוראצ'ה (בסרבית: Морача) מתחיל לרגלי ההרים בצפון מונטנגרו. אורכו 113 ק"מ והוא זורם דרומה. צפונית מפודגוריצה מתחבר אליו נהר זטה. הנהר חוצה את פודגוריצה ונשפך לאגם שקודרה.
בחלקו הצפוני הוא נהר הררי והזרם בו חזק. ליד קולאשין הוא מתחתר בקניון עמוק. רוחבו עד 100 מטר והוא אינו מתאים לשיט. כביש צר ולא בטוח עובר לאורך גדתו, חצוב בסלע ועובר במנהרות. יש תוכניות להרחיבו ולהפכו לבטוח יותר.
מנזר מוראצ'ה.