טוכמן שבה ומדגימה בספר את התפיסות השגויות של ההנהגה האירופית המדינית והצבאית (היא שבה לנושא זה גם בספרה המגדל הגאה) ביחס למלחמה. היא מדגישה את הקונספציה של כל ההנהגות לפיה לא תיתכן מלחמה ארוכה מדי, כיוון שעלותה ונזקה הכלכלי יהיו בלתי-נסבלות; את צרות-האופק הפוליטי של הגרמנים שלא תיארו לעצמם שפלישה לבלגיה וחילול הנייטרליות שלה תגרום לזעזוע עולמי כה עמוק; את ההשענות היתרה של הפיקוד הצרפתי על רוח-קרב והתקפיות והזנחתו את ההגנה על גבולה של צרפת עם בלגיה; את הפיצול הפוליטי המשתק של בריטניה ואת הסיאוב של המשטר ברוסיה ואת השימוש בכללים ושיטות לוחמה של המאה ה-19 כגון קרב פרשים בחרבות וכידונים, מדי הקרב הססגוניים של הצרפתים ואמונת ראשי הצבא שהמשק הכלכלי בעורף יספק את כל צורכיהם ללא תמורה.
כדברי סוקר הספר מטעם הוצאת מערכות: "מתוך יריעתו הרחבה של הספר נשקפת שרשרת המצבים, הגורמים והמאורעות - סתירות של שאיפות ממשלות, ניגודים של רצונות עמים, ועוד יותר מזה אי-ידיעה ושטחיות תהומית, תערובת של שאננות ומזימות ועיוורון לגבי משמעות הדברים הנעשים והבלתי-נעשים, אותה שרשרת גורלית אשר הוליכה את אירופה אל שדה-קטל שטרם היה עד כמותו בהיסטוריה להיקף ולזוועת-השמד".
התקבלות והערכה.
הספר היה לרב-מכר מיד עם צאתו לאור ושהה 42 שבועות בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי התרשם עמוקות מהספר והעניק עותקים ממנו למזכירי הקבינט ובכירי הצבא. הנשיא אף ביקש שכל קצין בצבא יקרא את הספר ועותקים ממנו נשלחו לבסיסי הצבא האמריקאי ברחבי העולם. קנדי ציין שתובנותיו מהספר סייעו לו בשעת משבר הטילים בקובה.
עדות אישית.
בפרק הדן בכניסתן של הספינות הגרמניות גייבן וברסלאו בפיקודו של האדמירל וילהלם סושון מן הים התיכון לים השחור מספרת טוכמן על נוסעי ספינת קיטור איטלקית קטנה שעשתה דרכה לקונסטנטינופול שהיו עדים לקרב הימי של הספינות הגרמניות עם ספינות בריטיות ולכניסת הספינות הגרמניות למיצרי הדרדנלים. היא מספרת שעל הספינה האיטלקית היו חתנו ונכדותיו של שגריר ארצות הברית בקונסטנטינופול, הנרי מורגנטאו. למרות שהדבר אינו מוזכר במפורש בספר, אחת הנכדות הייתה טוכמן עצמה, שנסעה עם אביה, מוריס ורטהיים (חתנו של מורגנטאו) בשליחות הקהילה היהודית לירושלים.
מהדורות בעברית.
הספר תורגם על ידי שולמית הראבן וראה אור בשתי הוצאות ובמספר מהדורות:
אוגוסט 1914 (טוכמן)
שערי פלומבו
שערי פָּלוֹמְבּוֹ או שערי החצר היו שערי הכניסה לרחבת משכן הכנסת במשך כארבעים שנה.
היסטוריה.
השערים פוסלו בשנת 1966 על ידי הפסל דוד פלומבו והוזמנו על ידי דורה גד, מעצבת הפנים של הכנסת, לקראת סוף העבודה על המבנה. בשנת 2007 בוצע שיפוץ מקיף ברחבת הכנסת ושערי פלומבו הוחלפו בשערים חדשים מזכוכית. השערים המקוריים הוצבו לצד השערים החדשים אולם הם כבר לא בשימוש כלל. מסוף הכניסה למשכן הכנסת נקרא ביתן פלומבו על שם הפסל והשערים.
לצד השערים במקומם החדש הוצב פסלו של פלומבו הסנה הבוער, שניצב עד שיפוץ הרחבה בכניסה למבנה הכנסת עצמו.
השערים.
שערי פלומבו מורכבים משישה שערים באורך כולל של כשבעה עשר מטרים ובגובה של כשלושה מטרים. כל שער מורכב מצורות מופשטות של ברזל מרותך. פלומבו הקדיש את השערים לזכר השואה. אשתו, אמנית הברזל יונה פלומבו, שעבדה איתו על השערים, הסבירה: יונה הוסיפה גם שגם הקוצניות שבשערים היא חלק מאופיו המיוחד של העם הזה. פלומבו עצמו הסביר שהכניסה למשכן הכנסת לא צריכה להיות כמו כניסה לסופרמרקט או לאולם נשפים .
ביקורת.
אדריכל בניין הכנסת יוסף קלרווין לא אהב את השערים וטען . לעומת קלרווין, מבקרת האמנות מרים טל כתבה :
קרינת רדיו
הנחיית Q
הנחיית Q היא שיטת הנחיה שנעשה בה שימוש בטילים בליסטיים, שמסלולם מורכב משלב ממונע קצר יחסית, שבה מערכת ההנעה של הטיל פועלת, ולאחריו שלב בליסטי אשר במהלכו הטיל מתכוון אל המטרה בהשפעת הכבידה (טילי שיוט משתמשים בשיטות הנחיה שונות). היעד של הנחיית Q הוא לפגוע במטרה ספציפית בזמן מסוים, שכן בגלל סיבוב כדור הארץ פגיעה במטרה בעלת קואורדינטות מסוימות פירושה פגיעה בה במיקום ובזמן מסוים.
השיטה פותחה במקור על ידי ד"ר הלקומב לנינג וד"ר ריכרד בטין במעבדת המכשור של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כשיטת הנחיה מדויקת לטילים בליסטיים אמריקניים.
יישומים מוקדמים.
בזמן שהנחיית Q פותחה השיטה המתחרה העיקרית נקראה הנחיית דלתא. לפי מקנזי, הטילים טיטאן, מספר גרסאות של אטלס, ומיניוטמן 1 ו-2 השתמשו בהנחיית דלתא, בעוד שבהנחיית Q נעשה שימוש בת'ור ופולריס. מניתוח סרטוני שיגור, עולה, כי מספר טילים בליסטיים בין יבשתיים סובייטים מוקדמים השתמשו בהנחיית דלתא.
רקע: הנחיית דלתא.
הנחיית דלתא מבוססת על הצמדות למסלול מתוכנן מראש, שמפותח לפני השיגור באמצעות מחשבים קרקעיים ונשמר במערכת ההנחיה של הטיל. במהלך המעוף, מערכת ההנחיה של הטיל מנטרת סטיות מן מסלול הייחוס, והמסלול האמיתי ממודל מתמטית כפיתוח טור טיילור מסביב למסלול הייחוס. בניסוח מתמטי, מערכת ההנחיה דלתא עושה שימוש בקשר פונקציונלי מסוים מהצורה formula_1 (הקשר הפונקציונלי מתאפס על מסלול הייחוס). היעדר פרמטר זמן (זמן מוגדר לפגיעת הטיל) הוא מאפיין אינהרנטי של מערכת ההנחיה דלתא (קיימים מסלולי ייחוס אפשריים רבים). רגע כיבוי המנוע ( cut-off moment) מתוכנן להיות הרגע בו מסלול הטיל חותך את מסלול הייחוס. מערכת הבקרה של הטיל מנסה לאפס את סכום האיברים הליניאריים של הביטוי הזה, כלומר להביא את הטיל לקונפיגורצית מיקום-מהירות כזאת שמסלול הטיל החל מנקודת החיתוך יעבור דרך המטרה (האיברים מסדרים גבוהים יותר זניחים). מסיבה זו, להנחיית דלתא לעיתים מתייחסים כ-"לעוף לאורך הכבל" כאשר הכבל (הדמיוני) מתייחס למסלול הייחוס.
בניגוד להנחיית דלתא, הנחיית Q היא שיטה דינמית, תזכורת לתאוריה של תכנון דינמי. במהותה, גישת הנחיית Q גורסת כי "לא משנה היכן היינו אמורים להיות, בהינתן היכן אנו נמצאים השאלה היא מה אנו צריכים לעשות כדי להתקדם אל היעד של הגעה אל המטרה הדרושה בזמן הדרוש". כדי לבצע זאת השיטה מתבססת על קונספט המהירות הדרושה להשגה.
המהירות הדרושה להשגה (Velocity to be gained).
בזמן נתון t ובעבור מיקום נתון r של כלי הרכב, וקטור המהירות המתאים Vc מוגדר כדלהלן: אם לכלי הרכב הייתה המהירות Vc ומערכת ההנעה הייתה נכבית, אז הטיל יגיע למטרה הרצויה בזמן הרצוי תחת השפעת הכבידה.
המהירות האמיתית מסומנת ב-Vm והטיל נתון לתאוצה בהשפעת הכבידה g ובהשפעת המנועים at. המהירות הדרושה להשגה המתאימה מוגדרת כהפרש בין Vc ו- Vm:
formula_2
ממערכת הייחוס העצמית של הטיל, המהירות הדרושה להשגה היא אפוא המהירות אליה יש לשאוף.
אסטרטגיית הנחיה פשוטה היא להפעיל תאוצה (דחף מנוע) תמיד בכיוון של VTBG. לזה יהיה את האפקט של קירוב המהירות האמיתית ל- Vc. כאשר שתי המהירויות נעשות שוות (ו- VTBG שווה לאפס), זה הזמן לכבות את המנועים, מכיוון שהטיל לפי ההגדרה מסוגל להגיע למטרה הרצויה בזמן הרצוי לבדו.
מה שנותר הוא איך לחשב את VTBG בקלות מהמידע על הטיל הנגיש למחשב ההנחיה (מיקומו, מהירותו ותאוצתו).
מטריצת Q.
במשוואה הדיפרנציאלית הבאה נעשה שימוש כדי לחשב את המהירות הדרושה להשגה המתאימה ברגע נתון:
כאשר מטריצת Q מוגדרת כ-: formula_4.
כאשר Q היא מטריצה מסדר 3 על 3, סימטרית, ומשתנה בזמן. (הקו האנכי מתייחס לעובדה שהנגזרות החלקיות חייבות להיות מחושבות ביחס למיקום מטרה נתון rT וזמן מעוף חופשי tf). חישוב המטריצה ואיבריה מתבצע באמצעות שיקולים אנליטיים (חישוב שטח גזרה אליפטית) וגאומטריים על חיתוך של אליפסה ומעגל בעלי מוקד משותף (מרכז כדור הארץ) ומשיקולים פיזיקליים כמו שימור תנע זוויתי (החוק השני של קפלר) ושימור אנרגיה.
הניסיון מראה שמטריצת Q משתנה לאט מאוד, כך שרק מספר ערכים שלה המתאימים לשלבים שונים של המעוף צריכים להיות מחושבים ולהישמר במחשב הטיל. כך מתקבל בסיום תהליך החישוב מערך מספרים קבועים (למעט מספר עדכונים קלים) המשמשים את הטייס האוטומטי להנחות את הטיל עד אשר ניתן לכבות את המנוע (מערך המספרים מתאר נגזרות חלקיות של וקטור המהירות המתאימה תוך התייחסות לוקטור המיקום).
הבעיה היא כיצד לחשב את ערכי מטריצת Q בכל נקודה במרחב בהינתן זמן המעוף formula_5 ומיקום המטרה formula_6.
הוכחת המשוואה הדיפרנציאלית.
ראשית נרשום formula_7. תחילה נוכיח את המקרה בו formula_8, כלומר שהתאוצה הקווית המורגשת על ידי מדי התאוצה היא 0 (נפילה חופשית בשדה כבידה). נפרק את הנגזרת formula_9:
formula_10.
במעבר האחרון השתמשנו בהגדרה של מטריצת Q ובעובדה ש-formula_11 שווה לוקטור תאוצת הכובד הרגעית g. מן ההגדרה של מטריצת Q נובעת הזהות : formula_12. לכן:
formula_13.
במקרה שהתאוצה הנמדדת שונה מאפס יש פשוט להוסיף רכיב ל-formula_11 נוסף ל-g וכך מתקבלת המשוואה הדיפרניצאלית לעיל.
חישוב מטריצת Q עבור תנועה פרבולית דו ממדית.