ב-6 במרץ 1825 נפתחה סדרת קונצרטים למנויים של שופאנציג בביצוע רביעיית מיתרים חדשה של בטהובן, אופוס 127. שופאנציג קיבל את היצירה לידיו זמן קצר יחסית לפני הקונצרט, על אף פניות חוזרות ונשנות אל בטהובן, ולא הצליח לבצע את תפקידו הקשה באופן מניח את הדעת. המאזינים התקשו גם הם לעמוד על טיבה של המוזיקה, אלפרד אברט, כתב עיתון תיאטרון, סיפר איך ניצלה הרביעייה מגורל של אי-הבנה והתעלמות הודות לביצוע חוזר, הפעם עם כנר ראשון אחר, פרופסור ביהם, לפני קהל מובחר של מבינים באמנות.
רביעיית רזומובסקי ניגנה בביצועי בכורה גם יצירות של מלחינים אחרים. פרנץ שוברט הקדיש את רביעיית "רוזמונדה" שלו לשופאנציג.
אבי משולם
אבי משולם (נולד ב-16 בפברואר 1977) הוא מנכ"ל רדיו תל אביב. שימש עורך עיתון "מעריב" מדצמבר 2010 עד אוגוסט 2011.
ביוגרפיה.
בצעירותו היה משולם דובר "נוער הליכוד" וחבר מערכת התוכנית "איך להרוס שעה" של קבוצת "טEלEנוער", ששודרה במסגרת שידורי חברת הכבלים "תבל".
משולם שירת בגלי צה"ל בשנים 1995–1999. הוא היה כתב ועורך במחלקת הספורט של התחנה וכן מגיש וחבר במערכת התוכנית "ואקום". לאחר סיום שירותו בגלי צה"ל, החל לערוך ולהגיש תוכניות מוזיקה ישראלית ברשת ג' ובהן, "רוק בישראל".
מאז שנת 2000 עבד משולם במחלקת התוכן של אתר החדשות "וואלה!". תחילה הקים את מחלקת הווידאו של האתר, לאחר מכן הקים וערך את אתר הנוער "וואלה! zone" ומאז, במשך שש שנים, שימש כעורך הראשי של האתר, עד לשנת 2010.
בנובמבר 2010 מונה כיועץ לזכי רכיב, בעל השליטה במניות "מעריב" ומספר שבועות לאחר מכן, מונה להחליף את יואב צור בתפקיד העורך. במאי 2011 רכש תאגיד IDB את השליטה בעיתון. עם רכישת העיתון הודיע יו"ר התאגיד, נוחי דנקנר, כי משולם ימשיך בתפקידו כעורך מעריב. עם זאת, בחודש אוגוסט הוחלף משולם בניר חפץ, אולם פורסם כי יישאר בתפקיד בכיר בעיתון.
ביולי 2012 מונה משולם למנכ"ל רדיו תל אביב במקומו של דני נישליס. במקביל, הוא שימש כמרצה לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, עד לפברואר 2022 כשהחליט לסיים את תפקידו לאחר כ-17 שנים.
במהלך שנת 2016 שימש מדי פעם כמנחה מחליף בתוכנית הטלוויזיה "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית. באוקטובר באותה שנה הפך למנחה הקבוע של התוכנית, במקומו של ניב רסקין.
משולם הוא בן-זוגה של מגישת החדשות דוריה למפל. בספטמבר 2016 נולדה בתם הבכורה נסה משולם למפל. הם מתגוררים בכרם התימנים.
אי-גימור
קרב אניווטוק
קרב אניווטוק היה קרב בין האימפריה היפנית לבין ארצות הברית, שנערך באטול אניווטוק שבאיי מרשל בין ה-17 ל-23 בפברואר 1944, כחלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה.
רקע.
ההתקפה על אטול אניווטוק התרחשה לאחר ההצלחה האמריקאית בקרב קווג'לין, השוכן דרומית-מזרחית לאניווטוק. האמריקאים ראו באניווטוק יעד חשוב בשל המעגן ושדה התעופה שבו, שהיו חיוניים לשם התקפה על איי מריאנה בצפון-מערב.
מערך ההגנה באטול בשנת 1943 היה דליל, זאת בשל העובדה כי היפנים סברו שהצי האמריקאי יתקוף תחילה בדרום-מערב איי מרשל, אך בסוף השנה נשלחו תגבורות שמטרתן הייתה לגרום לאבדות רבות יותר בקרב האמריקאים, כשאלה יתקפו את האיים. החטיבה האמפיבית הראשונה הגיעה לאטול בינואר ועימה 9 טנקים קלים. מפקד חיל המצב באטול, מייג'ור-ג'נרל יושימי נישידה, החל בבניית ביצורים אך התקפות אוויריות חוזרות ונשנות הקשו על הבנייה ושטחם הקטן של איי האטול הפך את ההגנה עליהם לבלתי אפשרית.
להתקפה על אניווטוק קדם מבצע כדור ברד, במהלכו שלח תת-אדמירל ריימונד ספרואנס שייטת של נושאות מטוסים ללגונת טרוק שבאיי קרוליין. השייטת השמידה 15 ספינות מלחמה ומעל 250 מטוסים, ובכך נותק אניווטוק ממקורות הסיוע והאספקה שלו.
הקרב.
ההפגזה הימית על אניווטוק החלה ב-17 בפברואר, ורגימנט הנחתים ה-22, בפיקודו של קולונל ג'ון ווקר, נחת על האי אֶנְגֵבּי שבצפון האטול ב-18 בפברואר בשעה 08:44. הנחתים נתקלו בהתנגדות קלה בלבד והאי כולו נכבש תוך שש שעות. מסמכים יפניים שנתפסו הראו כי ההגנה על האי אניווטוק בדרום האטול, המטרה הבאה של הנחתים, קלה בלבד. ב-19 בפברואר, לאחר הפגזה ימית קצרה, נחת רגימנט הרגלים ה-106 על האי אניווטוק, בציפייה לקרב קל. ואולם, הסתבר כי בניגוד למידע המוקדם המגינים היפנים על האי אניווטוק היו מחופרים היטב והצליחו לעצור את התקדמות האמריקאים. החיילים האמריקאים השלימו את כיבוש האי רק ב-21 בפברואר, ובמהלך הקרב נהרגו מעל 800 חיילים יפניים ו-37 חיילים אמריקאים.
האמריקאים למדו לקח באי אניווטוק, ולפני שנחתו על האי פָּארי הסמוך ירו עליו אוניות המערכה "טנסי" ו"פנסילבניה" מעל 900 טון פגזים. כשנחת הרגימנט ה-22 על האי ב-22 בפברואר הוא נתקל בהתנגדות קלה בלבד, ויום לאחר מכן הושלם כיבוש האטול כולו.
תוצאות הקרב.
אטול אניווטוק שימש בסיס ימי ושדה תעופה בעת המערכה על איי מריאנה ופלאו.
ג'ורג' בונהאם
סר סמיואל ג'ורג' בונהאם (באנגלית: Sir Samuel George Bonham; בסינית: 文咸 או 般咸; 7 בספטמבר 1803 - 8 באוקטובר 1863) היה מושלה השלישי של הונג קונג.
קורות חיים.
בונהאם נולד בפאוורשאם שבקנט והיה בנם של רב החובל ג'ורג' בונהאם (שעבד בחברת הודו המזרחית הבריטית) ושל איזבלה, רעייתו השנייה. אביו טבע עם ספינתו בשנת 1810 בהיותו בן 7.
בשנת 1837 מונה בונהאם לתפקיד מושל מושבת המיצרים (סינגפור והסביבה), תפקיד בו כיהן עד שנת 1843. לאחר תום כהונתו שירת בחברת הודו המזרחית וב-20 במרץ 1848 מונה לתפקיד המושל השלישי של הונג קונג, וכן לתפקיד נציג מוסמך של החברה - האחראי על הסחר עם סין.
בתקופת כהונתו כמושל הקפיד על תקציב מאוזן ועודד את שוק הנדל"ן בהונג קונג במטרה להגביר את הכנסות הממשל ממסים. במהלך כהונתו נאבק חיל הים המלכותי הבריטי על השליטה בים שסביב הונג קונג למול שודדי הים ששלטו אז באזור. בשנת 1850 קיבל את תואר אביר מסדר האמבט, ובשנת 1852 קיבל תואר ברונט.
בשנת 1846 נשא בונהאם לאישה את אלן אמיליה ברנארד, ונולד להם בן אחד - ג'ורג' פרנסיס בונהאם.
בונהאם פרש מתפקידו באפריל 1854.
רעייתו של בונהאם נפטרה בשנת 1859. בונהאם עצמו נפטר ב-8 באוקטובר 1863.
על שמו של בונהאם נקראים רחוב בונהאם בסינגפור, ומספר רחובות באי הונג קונג.
מקדם תקומה
במכניקה קלאסית, מקדם תקומה הוא גודל פיזיקלי המאפיין את מידת האלסטיות בהתנגשות בין שני גופים. מקדם התקומה הוא מינוס הפרש המהירויות אחרי ההתנגשות חלקי הפרש המהירויות לפני ההתנגשות, כלומר
כאשר formula_2 הן מהירויות גוף 1 וגוף 2 לפני ההתנגשות, ו-formula_3 הן מהירויות גוף 1 וגוף 2 לאחר ההתנגשות.
מקדם תקומה שערכו אחת מציין התנגשות אלסטית לחלוטין, שבה נשמרת האנרגיה הקינטית, בעוד מקדם תקומה אפס משמעותו התנגשות פלסטית לחלוטין. מקדם תקומה בין אפס לאחת מציין התנגשות ביניים. מקדם התקומה לא מייצג את כמות האנרגיה הקינטית שהלכה לאיבוד בהתנגשות, אם כי הגדלים קשורים זה בזה.
המהירויות בנוסחה הן סקלרים, כלומר עבור התנגשות המתרחשת בממד אחד. כל התנגשות בין שני גופים ניתן לרשום בממד אחד במערכת הייחוס של מרכז המסה.
מקדם התקומה של התנגשות תלוי בגורמים רבים, כגון: מידת האלסטיות של הגוף הפוגע, סוג המשטח בו פוגע בגוף, ויסקואלסטיות (חיכוך פנימי בתוך הגוף) ועוד. עם זאת, גם בהתנגשויות אידיאליות מהבחינות הללו (היעדר חיכוך פנימי, משטח קשיח במידה אינסופית וחומר אלסטי למדי) עדיין קיימת מגבלה בסיסית על מקדם התקומה של עצם, והוא לעולם לא יכול להיות שווה לאחד. הסיבה לכך היא שמהירות הקול בחומר ממנו עשוי הגוף הפוגע סופית, כך שחלקים שונים שלו "יודעים" על ההתנגשות בזמנים שונים ויש הפרש בזמני התגובה שלהם. כתוצאה מסופיות מהירות הקול, הגוף לא מגיב כגוף קשיח, וחלק מהאנרגיה של ההתנגשות מועברת לרובד פנימי (רעידות פנימיות למשל) במקום לאנרגיה קינטית של מרכז המסה.
חיזוי מקדם התקומה מתכונות החומר.
מקדם התקומה אינו תכונה של החומר ממנו עשוי העצם בלבד מכיוון שהוא משתנה עם הצורה של הגוף והתנאים הספציפיים של ההתנגשות, אבל הוא ניתן לחיזוי מתכונות החומר וממהירות הפגיעה כאשר מפשטים את מאפייני ההתנגשות. כדי להימנע מהסיבוכים הכרוכים בתנועה סיבובית וחיכוך, נחשיב את המקרה האידיאלי של זוג עצמים כדוריים זהים, המתנגשים כך שמרכזי המסה שלהם והמהירויות היחסיות שלהן נחות כולן על ישר אחד.
עבור חומרים רבים, כמו מתכות וחומרים קרמיים, ניתן להניח שהם אלסטיים באופן מושלם כאשר המאמצים המתפתחים בהתנגשות לא עוברים את החוזק שלהם, בו ניתן לראות את הגבול האלסטי שלהם. כאשר הנחה זו מתקיימת, אנרגיית ההתנגשות נאגרת באופן תאורטי במעיין אפקט-קפיצי של דחיסה אלסטית והתוצאה היא e" = 1". אולם הנחה זו תקפה רק למהירויות של בין 0.1m/s ל-1m/s. הגבול האלסטי נשבר במהירויות גבוהות יותר משום שכל האנרגיה הקינטית נאגרת בנקודת המגע. יותר מכך, הגבול האלסטי נשבר בחלק משטח המגע, ותוצאתו אובדן אנרגיה קינטית לדפורמציה פלסטית. ניתן להסיק את חוק הפרופורציה הבא להתנהגות האנרגיה הקינטית שלא אבדה לדפורמציה פלסטית משיקולים אלה:
formula_4
וממנו להסיק את התנהגות מקדם התקומה עבור מהירות וצפיפות נתונות:
formula_5
חוזק גבוה של החומר מאפשר לחלק גדול יותר של "נפח המגע" של החומר להישאר בתחום האלסטי. מודול אלסטי נמוך יותר מאפשר לשטח מגע גדול יותר להתפתח במהלך ההתנגשות כך שהאנרגיה מתפלגת על נפח גדול יותר מתחת למשטח בנקודת המגע. זה עוזר למנוע שבירה של הגבול האלסטי.
מודל של מקדם התקומה של מערכות מורכבות.