עניין שנוי במחלוקת ביצירת לאקסונן היה הטיפול הארוטי בדמויות גברים במדים נאציים. מדובר בחלק קטן מאוד של היצירה שלו, אבל הצגתן של הדמויות הללו באור מחמיא גרמה לאחדים להסיק שמדובר באמפתיה לנאציזם והן הוסרו מרוב האנתולוגיות שפורסמו לאחרונה. רק מאוחר יותר התנער לאקסונן מכל זיקה לאידאולוגיות נאציות או פשיסטיות. הוא הרבה לצייר גם גברים שחורים, ללא עדות מורגשת להטיה גזעית או פוליטית. אף שניתן למצוא בהם דמיון לקריקטורות גזעניות המציגות את הגבר השחור כבעל און מוגבר, דמויות הגברים הלבנים מוצגות באותו אופן.
מבקרי אמנות חלוקים בדעתם בנוגע ליצירתו של לאקסונן. הטכניקה שלו זיכתה אותו בכינוי "רב אמן עם עיפרון", אבל מצד שני, מבקר של העיתון ההולנדי Het Parool תיאר את עבודתו כ"נטולת הבעה".
שאלה רווחת היא האם דמות ה"סופרמן" שלו (דמויות גבריות בעלות אברי מין ושרירים מוגדלים) היא שטחית או חסרת טעם, או אולי ניתן למצוא ביצירתו מורכבות עמוקה יותר, החותרת תחת הסטריאוטיפים הללו. לדוגמה, מבקרים אחדים מזהים דוגמאות בהן הוענקה לדמויות רכות מסוימת, או חיוכים משועשעים בסצינות המתארות פעילות סאדו-מזוכיסטית.
רבים מעריצים את יצירותיו של לאקסונן כמות שהן, כפי שמתאר זאת רוב מייר, בעליה של חנות בגדי עור וגלריה באמסטרדם, "לא מדובר בנושאים לשיחה, אלא לאוננות".
השפעה תרבותית ומורשת.
יצירתו של לאקסונן עוררה לחיים ומיסחרה תת-תרבות מחתרתית של בגדי עור שנוצרה לאחר מלחמת העולם השנייה והגיעה לשיאה בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, טרם התפשטות מחלת האיידס בקהילת ההומואים.
מלבושים, סגנון והתנהגות שאומצו על ידי הומואים רבים באותה תקופה נדמה שהם בהשראת יצירותיו (לדוגמה גלן יוז מלהקת אנשי הכפר). אף שמאז אמצע שנות ה-80 סגנון זה פחות פופולרי, יצירתו של לאקסונן עדיין מעניקה השראה לפרסומים הומואיים, בארים, מועדונים וקהילות מקוונות סביב נושא זה. השילוב בין כובע, מעיל עור ושפם הפך סטראוטיפ של הומו בתרבות הפופ במערב (ראו סדרת הסרטים Police Academy).
בשלהי שנות ה-70 שאלה מעצבת האופנה ויוויאן ווסטווד מיצירותיו של לאקסונן לשימוש בחולצות שעיצבה והציגה ב-SEX, החנות שהפעילה עם שותפה, מלקולם מקלארן. את החולצות לבש סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס, והן הפכו מאז חלק מההיסטוריה של תרבות הפאנק.
בשלהי שנות ה-80 יצר האמן ג'י.בי. ג'ונס סדרת ציורים בשם "Tom Girls", ששאלה מעבודותיהם של לאקסונן וויוויאן ווסטווד. הציורים היו בהשראת ציוריו של לאקסונן, אבל הדמויות היו של נערות פאנק, או דמויות נשים מתת-תרבויות אחרות. עם זאת, שלא כמו בציוריו של לאקסונן, ביצירתו של ג'ונס הדמויות הסמכותיות אינן מעוררות יראה. שני האמנים הציגו יחדיו בניו יורק בתחילת שנות ה-90.
בשנת 1999 הוצגו עבודותיו של לאקסונן במכון התרבות הפיני בפריז. המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק רכש אחדות מעבודותיו עבור האוסף הקבוע שלו.
בית גידי
המכללה האקדמית תל-אביב יפו
תוכנית ניב
סכמה
נ&quot;ך
טפיר ברזילאי
טפיר ברזילאי (שם מדעי: "Tapirus terrestris"), אחד מארבעת מיני הטפיר החיים בימינו. הטפיר הברזילאי הוא החיה היבשתית הגדולה ביותר בדרום אמריקה.
הטפיר הברזילאי חי בסמוך למקורות מים ביער האמזונאס ובאמזוניה בדרום אמריקה, מזרחה מההרים האנדים.
תחום תפוצתו של הטפיר הברזילאי הוא הנרחב ביותר מבין תחומי התפוצה של הטפירים. הוא משתרע מוונצואלה, קולומביה, גיאנה, סורינם וגיאנה הצרפתית מצפון, ועד ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי מדרום, ועד בוליביה, פרו ואקוודור ממערב.
צבע פרוותו של הטפיר הבריזלאי חום כהה, ולו רעמה קצרה הגדלה בראשו ובעורפו. אורך גופו של הטפיר הברזילאי יכול להגיע מ-1.8 עד 2.5 מטר, אורך זנבו 5 עד 10 ס"מ, ומשקל גופו 270 ק"ג. גובהו של הטפיר הברזילאי 77 עד 108 ס"מ. הנקבות לרוב גדולות מן הזכרים. ברגליהם הקדמיות שלוש בהונות, ואילו ברגליהם האחוריות ארבע.
הטפיר הבריזלאי ניזון מעלים, מנבטים, מענפים קטנים, מעשבים ומצמחים מימיים. הוא יודע לשחות ולצלול היטב. הוא מסוגל לנוע במהירות באדמה, ואף באדמה סלעית והררית.
תקופת הייחום אורכת יומיים ומתרחשת אחת לתקופה של 50 עד 80 יום. ההזדווגות עשויה להתקיים במים או מחוץ למים. ההיריון נמשך 335 עד 439 ימים, שבסופם נולד לרוב גור יחיד. משקלם הממוצע של גורים בעת הלידה כ-6 ק"ג. הגור נגמל מיניקה בגיל 289 ימים בממוצע. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל של כשלוש שנים. הטפיר הברזילאי יכול לחיות 25 עד 30 שנה.
אויביהם הטבעיים של הטפירים הם תנינים וחתולים גדולים כדוגמת היגואר והפומה, כשלצעירים אויבים נוספים. כאשר הוא מפוחד עשוי הטפיר הברזילאי לרוץ אל המים. הטפיר הברזילאי ניצוד על ידי האדם לצורך שימוש בבשרו ובעורו.
אפרודיזיאק
אפרודיזיאק הוא חומר המגביר ומעורר חשק מיני. מקור השם באפרודיטה, אלת האהבה היוונית. אפרודיזיאק יכול להיות מאכל, משקה, סם, ריח, או כל דבר אשר מעורר תשוקה מינית, מגביר פוריות ואת היצר המיני (ליבּידו). חומר המדכא תשוקה מינית נקרא אן-אפרודיזיאק.
היסטוריה.
במשך 5,000 שנה עוברות מדור לדור מסורות שונות אשר מטרתן לשפר את הביצועים המיניים בעזרת צמחים, סמים וקסמים שיעוררו תשוקה בבני המין. תרופות פלא אלו נקראו אפרודיזיאקים.
אפרודיטה צוירה על ידי בוטיצ'לי כאשר היא עומדת על צדפה על פני המים, הצדפה במקרה זה היא האנלוגיה ליצר התשוקה עקב הדמיון שלה לאיבר מין נשי. קזנובה, המאהב האגדי, נהג על פי האמונה לאכול בכל ארוחת בוקר כמות נכבדה של צדפות נאות, שעזרו לו לתפקד כמאהב הגדול ביותר בכל הזמנים.
היפוקרטס, אבי הרפואה המערבית שחי במאה החמישית לפני הספירה, המליץ לאכול דבש על מנת להגביר את היצר המיני.
אפרודיזיאק בתרבויות השונות.
תרבויות שונות מאמינות בכוחם של מאכלים, שיקויים ותרופות שונות אשר מעודדות את היצר המיני.
האצטקים האמינו בכוחו של האבוקדו להגברת האון הגברי ואף השתמשו באותה מילה לפרי ולאשכים, וכך עץ האבוקדו נקרא "עץ האשכים התלויים". באבוקדו יש כמות גדולה של ויטמין E שמגביר את זרימת הדם לאיברי המין ומחזק את האון הגברי. בארנל דיאז דה קאסטילו מתאר בספרו, Historia Verdadera de Nueva Espana, את המפגש בין הספרדים לאצטקים במאה ה-16 ואת השימוש שלהם בשוקולד כאפרודיזיאק. מונטזומה, מלך האצטקים (מצרכני השוקולד הראשונים) נהג לשתות כמויות גדולות של משקה על בסיס פולי קקאו בטרם ביקר בהרמון הנשים שלו.
בצרפת של המאה ה-19 להינשא בעונת האספרגוס נחשב למזל טוב, כמו כן היו נוהגים להאכיל את החתן והכלה בכמות נכבדה של אספרגוס כדי להגביר בהם את תחושת הגירוי. הרבה בזכות צורתו הפאלית הזקופה והארוכה, נחשב האספרגוס למעורר מיני. בנוסף, האספרגוס עשיר בחומצה פולית המשפיעה על יצירת תאי זרע חדשים.
ההודים ממליצים על שתיית מיץ ג'ינג'ר כתרופה נגד אימפוטנציה. התבלין ממריץ את זרימת הדם, מסייע להגברת האון ויוצר תחושת חמימות בגוף. באירופה, בתולות צעירות אפו לחם זנגביל משום שהאמינו שיקרב אליהן את החתן המבוקש.
ספר הקאמה סוטרה מכיל, מלבד תנוחות סקס מגוונות, גם שיטות להגברת היצר המיני, בין היתר על ידי שימוש ברקיחות העשויות מצמחים שונים. בדת ההינדו מאמינים כי חלב ודבש משפרים את האון הגברי וכמו כן ממליצים על משחות פלפלים המגבירות את זרימת הדם במקומות הרצויים, אצל גברים משחת הפלפלים מאריכה את זמן הזיקפה ואצל נשים המשחה תורמת ומגבירה את היצר המיני.
המנגו, על פי האמונה האפריקאית, הוא גלגולם של האשכים בטבע. הוא נחשב כמעורר מיני בעיקר בגלל ריחו העז, טעמו המיוחד והאקזוטיות הסקסית המסתתרת בשמו.
הגישה המדעית.
מדענים מתייחסים בסקפטיות לדיווחים רבים אודות צמחים או חומרים שונים אשר נטען באופן מסורתי או פסבדו מדעי כי הם מעלים חשק מיני, ועם זאת, הספרות המדעית עצמה מדווחת על מספר חומרים כאלה שאכן נמצאו. ישנן תרופות, סמים ותוספים שונים, המפצים על חסרים טבעיים בחומרים אפרודיים או מתווכי חשק-מיני בגוף האדם, בין אם בשל פגם גנטי או אפי-גנטי בייצורם, ובין אם בשל הזדקנות. חומרים אשר תורמים לנשים ולגברים לעורר את תשוקתם ויצרם. לדוגמה, בהקשר לאלת האהבה והצדפה, ההסבר המדעי הוא שהצדפות מכילות כמות נדיבה של אבץ המעורר את ייצור ההורמון הגברי.
לאחרונה, קבוצת חוקרים אמריקאים ואיטלקים גילו כי צדפות מייצרות גם חומצת אמינו ייחודית שאכן מגבירה את החשק המיני. הצדפה גם עשירה ביוד, אבץ וברזל המעוררים את ייצור ההורמון הגברי. שליקת צדפה חלקלקה וקרירה, מדיפה ניחוחות מוכרים של ים ומעלה בעיני רוחם של רבים את איבר המין הנשי.
אפרודיזיאק בטבע.
צמחים.
צמחים נוספים הפועלים על מחזור הדם: רוזמרין, פפריקה חריפה. צמחים נוספים הפועלים על המערך ההורמונלי: ויטאניה משכרת, חרחבין החופית, דמיאנה.
מעוררים נוספים.
שוקולד מכיל ריכוז גבוה של המולקולה פנתילאמין (Phenethylamine) המיוצרת באופן טבעי בגוף האדם במצבי עוררות. עם זאת, מחקרים הראו כי פנתילאמין מתפרק במערכת העיכול כך שרק כמות זעומה מהחומר שמקורה במזון, עשויה להגיע אל המוח.
הסם הבלתי חוקי מתאמפטמין נחשב על פי הניסיון הקליני למעורר מינית.
תזונה נכונה וכושר.
תזונה עתירת שומנים, כולסטרול ואלכוהול משפיעה לרעה על ייצור הורמון הטסטוסטרון הגברי. רמת טסטוסטרון נמוכה גורמת לעייפות, דיכאון וירידה בדחף המיני של הגבר. על מנת להעלות את רמת הטסטוסטרון שוב יש להקפיד על דיאטת אכילה נכונה ולשמור על כושר.
מדכאי מיניות.