בראיון האודיו ב-DVD של הסרט, היל אומר שהתנגד לתלבושות שנבחרו עבור פוקסי בראון על ידי מעצבת התלבושות. מכיוון שפאם גריר הפכה לכוכבת בעקבות "Coffy", היה לחץ להלביש אותה באופן יותר מסוגנן. את 14 התלבושות שלבשה בסרט עיצבה האופנאית רותי וסט, מעצבת שהלבישה בין היתר גם את ג 'קסון 5, תלמה יוסטון, בובי ג'נטרי, האחים קרטיס, האחיות לאב, ואחרים. היל סבר שהתלבושות היו אופנתיות באופן מאוד ספציפי לתקופה, ושתוך כמה שנים יגרמו לסרט להיראות ישן ובלתי רלוונטי. מאז צאת של הסרט היל שינה את דעתו לאור העובדה ש"פוקסי בראון" זכה למעמד של אייקון בתרבות הפופ, וגם בשל הנוסטלגיה האדירה לשנות ה-1970 תנועה שהחלה ב-1991 עם תנועת הגראנג' וסרטיו של קוונטין טרנטינו ונמשכה עמוק אל תוך המאה ה-21.
היל גם ציין שהדמות של פוקסי בראון הפכה לסמל של העצמת נשים אשר מתעלה על הזמן והמקום של הסרט ולכן גם בגדיה ותסרוקותיה של פוקסי רק מוסיפים לקסם של הדמות.
ביקורת.
"פוקסי בראון" היה הצלחה מסחרית. הסרט הופק בתקציב של 500,000 דולר, והכניס $2,460,000.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. מגזין "מגוון "נתן לסרט ביקורת שלילית. על פי הביקורת, הסרט היה "מבולגן", והסצנות המזוויעות של אלימות והסקס המפורש הפכו את הסרט לקשה לעיכול, ולנמוך יותר מ"רמת הרחוב של כל הז'אנר". הביקורת התייחסה גם לקהל האוהדים של גריר, וסברה שהיא יכולה לעשות יותר מאשר סוג התפקידים שהיא מגלמת בסרטי הבלקספלויטיישן.
בביקורות החיוביות, גריר מתוארת ככוכבת הוליוודית נוצצת וחדשה, ושיבחו את היכולת שלה להיות סקסית וגם עוצמתית, אינטליגנטית וגם מצחיקה, וכל זאת בפאות ותלבושות מתחלפות. לסרט יש דירוג של 60% "fresh" באתר Rotten Tomatoes.
ב-2003, הדמות פוקסי בראון הייתה אחד מתוך 400 דמויות שנכללו ברשימת מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
פסקול.
השירים בסרט נכתבו ובוצעו על ידי וילי האץ'. אלבום הפסקול יצא מאת מוטאון רקורדס ב-1975.
השפעה.
"פוקסי בראון" הוא אחד מסרטי הבלקספלויטיישן המשפיעים ביותר; הדמות של פאם גריר נחשבת רבות כאב-טיפוס של גיבורת הז'אנר. הסרט השפיע ישירות על, או הוזכר בהרבה סרטים אחרים, כולל:
הסרט לעיתים קרובות מוזכר על ידי היסטוריונים של הקולנוע בתור סרט הבלקספלויטיישן הראשון אשר הציג דמות של אישה חזקה ועצמאית; עד להופעתה של גריר, נשים לעיתים קרובות התקיימו בסרטים אך ורק כדי לתמוך בגברים שלהן בתפקידים מינוריים, או כזונות ודמויות רקע אחרות.
גם בתקופתה, פמיניסטיות מ"תנועת גלוריה סטיינם" הזדהו עם דמותה של פוקסי בראון, על פי פאם גריר; אך גם בפמיניזם העכשווי, בניתוח ההיסטוריה של הקולנוע, יש אהדה גדולה לגריר ודמותה. היא הייתה הראשונה לגלם אישה חזקה, אינטליגנטית ועצמאית ובכך חוללה מהפכה בתחום. פאם גריר חתרה תחת הסטנדרטים המקובלים והצפויים לדמות של אישה בכל מצב אפשרי. למשל, אם דמות אישה בסרטים הייתה סקסית, היא הייתה גם חלשה או מבולבלת ונתמכת. כאן פוקסי בראון סקסית וגם חזקה. אם אישה שהייתה קורבן פשע נראתה בוכיה, והקורבנות הגדירה אותה, בסרט זה פוקסי לא נשברת אפילו לאחר אונס, ונותרת חזקה ומתנקמת. בסרטים מאוחרים יותר עם דמות נשית חזקה, כגון "אליין", דמותה של ריפלי היא עוצמתית ועצמאית, אך היא אינה סקסית במובן ה"קלאסי" של המילה, ולבטח לא קורבן.
בנוסף, "פוקסי בראון" ו-"Coffy" הם ייחודיים בכך שהם מציבים את סוחרי הסמים והסרסורים כנבלים. לפני הסרטים האלה, ז'אנר הבלקספלויטיישן לעיתים קרובות הציג אמפתיה למעמד החברתי של אנשים אלה.
פאם גריר קראה לספר זיכרונותיה "Foxy: My Life in Three Acts" (2010).
סדרת טלוויזיה.
בדצמבר 2016, דווח שסדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט בפיתוח על ידי שירות הסטרימינג Hulu, עם מייגן גוד בתפקיד פוקסי בראון.
F.A.M.E
גבעת נוח
אוסקר 2007
אוסקר 2006
אוסקר 2005
אוסקר 2004
אוסקר 2003
אוסקר 2002
אוסקר 2001
אוסקר 2000
אוסקר 1999
אוסקר 1998
אוסקר 1997
אוסקר 1996
אוסקר 1995
אוסקר 1994
אוסקר 1993
אוסקר 1992
אוסקר 1991
אוסקר 1990
אנט סטאי
קארן אנט סטאי (בנורווגית: Karen Anette Stai; נולדה ב-24 במאי 1961) היא דוגמנית נורווגית.
ביוגרפיה.
סטאי נולדה באקרסהוס.
ב-1980 עלתה לחמש המועמדות הסופיות בתחרות מיס אירופה, ב-1981 זכתה בתחרות הראשונה של סוכנות פורד דוגמנית העל העולמית.
בפברואר ומרץ 1982 ובפברואר 1984 הייתה על שער ווג איטליה, במרץ ומאי 1982 הייתה על שער ווג פריז ובמרץ 1982 הופיעה על שער ווג גרמניה.
היא הייתה אחת הדוגמניות המובילות של שנות ה-80, היא קיבלה הצעה לחוזה עם חברת הקוסמטיקה לוריאל אך החליטה לפרוש מהדוגמנות, לאחר מכן היא עבדה כצלמת ועורכת אופנה.
ב-1983 פרסמה את ספרה "עסק משוגע-יומן דוגמנית", ב-2003 יצא הספר השני שלה "באמצע החיים: חיים על לראות את עצמך ואת אחרים".
הגר שרביט
הגר שרביט (נולדה בשנת 1986) היא זמרת מצו-סופרן ישראלית.
חייה.
לימודים.
הגר שרביט נולדה בתל אביב ולמדה בקונסרבטוריון למוזיקה בגבעתיים ובמגמת המוזיקה בתיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב. היא למדה פיתוח קול אצל מגדה חן ורובין ויזל-קפסוטו ובתקופת שירותה הצבאי המשיכה ללמוד אצל שרון רוסטורף-זמיר. בהמשך למדה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אצל פרופסור תמר רחום.
בשנת 2004 שרה הגר שרביט באנסמבל זמרי מורן, עמם הופיעה ב-2006 כסולנית בפסטיבל אבו גוש וב-2008 בפסטיבל vox pacis בסטוקהולם. היא הופיעה כסולנית עם תזמורות שונות, בניצוח נעמי פארן, אבנר בירון, יואב תלמי, מיכאל שני, ישי שטקלר, טליה אילן. בין השאר הופיעה עם הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד.
הרפרטואר הסולו של שרביט כולל את "סטאבט מאטר" של פרגולזי, "מגניפיקט" ו"גלוריה, של אנטוניו ויוואלדי, "חלום ליל קיץ" של פליקס מנדלסון. היא שרה בתפקיד הקוסמת בדידו ואניאס של הנרי פרסל ובתפקיד "בסטיאן" בבסטיאן ובסטיאנה של מוצרט.
בקיץ 2012 השתתפה שרביט במיזם הזמרים הצעירים של פסטיבל זלצבורג ובאותה שנה שרה את תפקיד האלט במשיח של הנדל בפוטסדאם, גרמניה.
בעונת 2014-2013 הצטרפה שרביט לסדנת האופרה של דויטשה אופר אם ריין, שם השתתפה בביצוע לה טרוויאטה של ורדי, "הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק ו"מוות בוונציה", אופרה מאת בנג'מין בריטן על פי הנובלה של תומאס מאן. כן השתתפה באופרה של מץ בביצועי "לה צ'נרנטולה" של רוסיני.
אוסקר 1972
אוסקר 1973
אוסקר 1974
אוסקר 1975
אוסקר 1976
אוסקר 1977
אוסקר 1978
אוסקר 1979
אוסקר 1980
אוסקר 1981
אוסקר 1982
אוסקר 1983
אוסקר 1984
אוסקר 1985
אוסקר 1986
אוסקר 1987
Colors (Jason Derulo song)
אוסקר 1988
אוסקר 1989
ליגת ההוקי קרח האוקראינית
דויטשה אופר אם ריין
הדויטשה אוֹפּר אַם רַיין (בגרמנית: Deutsche Oper am Rhein) היא להקת אופרה גרמנית, היושבת דרך קבע בדיסלדורף ובדואיסבורג. לצד האופרה פועלת גם להקת בלט. משנת 2009 מנהלה המוזיקלי הוא אקסל קובר. תזמורת הבית, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, מנגנת הן רפרטואר אופראי והן סימפוני.
בשנת 1875 נבנה מה שהיה בהמשך לבית האופרה של דיסלדורף. בשנים 1887 עד 1920 התקיים קשר איתן בין בתי האופרה של שתי הערים, אך הוא ניתק ב-1829 ולא חודש עד 1955, עם הקמת הדויטשה אופרה אם ריין.
בית האופרה של דיסלדורף, שנבנה ב-1875, נהרס למעשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נבנה מחדש ונפתח שוב בשנת 1956, מאז הוא משמש את להקת האופרה באופן קבוע. תיאטר דואיסבורג, שנבנה ב-1912, נהרס כליל ונבנה מחדש ב-1950.
מנכ"ל האופרה הנוכחי הוא כריסטוף מאייר; המנצח הראשי הוא אקסל קובר.
בשנים 2006 ו-2007 עבר בית האופרה של דיסלדורף שיפוץ וארגון מחדש. הצגת האופרה הראשונה בתיאטרון המחודש הייתה לה טרוויאטה, בניצוח ג'ון פיור האמריקאי.
אני לא מכשפה
אני לא מכשפה (באנגלית: I Am Not a Witch) הוא סרט דרמה בריטי-צרפתי-גרמני-זמבי שביימה וכתבה רונגאנו ניוני, בבכורתה הקולנועית. הסרט נבחר להקרנה באירוע "שבועיים של במאים" בפסטיבל קאן ב-25 במאי 2017. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים אשר התרחש ביולי 2017. הסרט היה מועמד וזכה במספר פרסי, בינם פרס BAFTA לסרט הבכורה הטוב ביותר מאת תסריטאי, במאי או מפיק בריטי עבור ניוני ומפיקת הסרט, אמילי מורגן.. שפות הסרט הן אנגלית ובמבה , ואורכו כ-93 דקות.
תקציר העלילה.
הסרט מתרחש באזור בו מאמינים כי ישנן מכשפות והן יכולות לעוף ולהרוג חפים מפשע. על מנת לשמר את הכוח המאגי שלהן לצרכים חיוביים, שומרים את כל המכשפות בכפר אחד וקושרים כל אחת מהן לחוט לבן, אשר ימנע מהן לעוף או לעזוב את הכפר, בו הן למעשה סוג של אסירות. כמעט כל המכשפות הן נשים מבוגרות, שכנראה עיצבנו את האדם הלא נכון, אשר שכנע אותן ואת הסביבה כי יש בהן רשע או יכולת להזיק. אבל גיבורת הסרט, שולה, היא ילדה בת 9 בלבד, אשר מביטה על מישהי בכפר שלה בשעה שזו נופלת, מה שהופך אותה אוטומטית לחשודה בכישוף. לאחר שהיא נשלחת לכפר המכשפות, נציג השלטון לוקח אותה תחת חסותו ומשתמש בה בעיקר לצרכים של שיווק וצבירת ממון לעצמו, בעוד האנשים אשר מצפים ממנה לנסים לא תמיד יוצאים מרוצים. שולה לא אוהבת את החיים במקום, אבל מובהר לה כי האלטרנטיבה להימצאות בו היא הפיכתה לעז, שזה מה שקורה למכשפות שבורחות. להיות עז חופשית מתחיל להישמע כמו רעיון לא רע.
הפקה.
במאית וכותבת הסרט, רונאגנו ניוני, אמרה שהסרט בהשראת הסיפורים על האשמות כישוף בזמביה. במחקרה על הסרט, רונאגנו נסעה לגאנה ובילתה במחנה מכשפות אמיתי, שם היא התבוננה בחיי היומיום שלהן, ובדיבור שלהן.