בגיל שבעים כתב ששון סומך את הכרך הראשון של האוטוביוגרפיה שלו הנקרא "בגדאד אתמול". הספר פורסם בעברית ותורגם לערבית, לאנגלית ולטורקית. בספר סיפר על גידולו וחייו כילד ונער יהודי בבגדאד בשבע עשרה השנים הראשונות לחייו. בספר סיפר על היותו יהודי חילוני מבית חילוני, דבר הסותר את התמונה המקובלת שלפיה יהודים מזרחים מחוץ לישראל חיו בקהילה דתית. הוא מראה שהמעמד הפקידותי המשכיל שצמח ועלה לגדולה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים היה נותן הטון בנורמות של החיים בקהילה היהודית. דבר נוסף שהראה סומך בספר הוא שיהודי עיראק היו במגע של שכנות מלאה עם שכניהם המוסלמים, יחסים אלה לא היו יחסים אידיאליים, אך התאפיינו ביחסי שכנות של כבוד הדדי.
סומך כתב כרך שני של זכרונותיו בשם "ימים הזויים" (קורות חיים 1951–2000), שיצא בהוצאת "הקיבוץ המאוחד". כרך זה עוסק בחייו בין תל אביב, אוקספורד, פרינסטון וקהיר, החל מהשנה שבה עלה לארץ (1951). הספר נע בין ארבע התחנות העיקריות בחייו: תל אביב – מקום מגוריו ולימים מקום עבודתו, שם כיהן כארבעים שנה כפרופסור לספרות ערבית, אוקספורד – האוניברסיטה בה עשה דוקטורט בשנים 1965–1968, אוניברסיטת פרינסטון – בה שימש כמרצה אורח לסירוגין בשנות ה-70 וה-80, וקהיר – העיר שהרבה לחקור מבחינה ספרותית ושימש שם שלוש שנים כראש המרכז האקדמי הישראלי בקהיר בין השנים 1995–1998.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
איזוטופים
דמוגרפיה של הולנד
אוכלוסיית הולנד מתרכזת באזור קטן. הדמוגרפיה של הולנד מתאפיינת כיום בעליית תוחלת החיים (גבר 80.5 שנים ואישה 83.6 שנים), ירידה בשיעורי הילודה ועלייה באחוזי ההגירה.
צפיפות האוכלוסייה.
צפיפות האוכלוסין בהולנד גבוהה, בהולנד חיים כ-17,418,465 איש ב-41,526 קמ"ר. צפיפות של 421 איש לקמ"ר.
כפתרון לבעיית הצפיפות, נוהגת הולנד לייבש שטחים ממימיה הטריטוריאליים ולהופכם ליבשה.
למרות העובדה שהולנד היא מדינה צפופה, אין בה עיר אחת שיש בה יותר ממיליון איש. ארבע ערים גדולות הן: (אמסטרדם, רוטרדם, האג ואוטרכט) שהם חלק מהמטרופולין רנסטאד שמונה כ-7 מיליון איש.
שיעורי לידה ותמותה.
כמו בשאר מדינות אירופה, אוכלוסיית הולנד מתבגרת ושיעורי הלידה הולכים ופוחתים. תוחלת החיים גדלה בזכות התפתחות הרפואה והולנד קלטה הגירה. למרות התפתחויות אלו ובנוסף לריבוי הטבעי הקטן שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה עלייה קטנה ביותר במספר התושבים בהולנד: הריבוי הטבעי ב-2020 היה הקטן ביותר מאז שהחלו למדוד ב-1900.
בעיות הדמוגרפיה האלו יחד עם השלכות מדיניות של הביטוח הלאומי גרמו לבעיה: מספר האנשים בגילאי העבודה הולך ופוחת. בנוסף לכך גרמה מדיניות הפנסיה לבעיה אחרת: בעוד שמספר האנשים העובדים למען גיל הפנסיה ילך ויפחת יהיו יותר אנשים שיקבלו את הפנסיות. כיום מנסים לפתור את הבעיה באמצעות רפורמות במדיניות הפנסיה.
ב-2020 היו בהולנד 154,839 לידות ו-151,736 מיתות. שיעור הפריון הוא 1.66 צאצאים לאישה. ב-2007, 20% מאוכלוסיית הולנד היו אזרחים להורים לא ממוצא הולנדי.
הגירה.
מהגרים להולנד מארצות רבות, אולם ההגירה היא בעיקרה שלילית: ב-2005 121,000 איש עזבו את הולנד לעומת 94,000 שנכנסו אליה. מתוך 100,000 המהגרים שבאו להולנד 66,000 מהם באו מאירופה, מאמריקה, מיפן ומאוקיאנה ו34,000 ממדינות אחרות (בעיקר ממדינות מתפתחות). מתוך 132,000 איש שעזבו את הולנד ב-2006 94,000 עזבו לשאר ארצות אירופה, אמריקה, יפן ואוקיאנה ו37,000 לארצות אחרות.
מספר גדול של מהגרים באו להולנד ממערב אירופה ובעיקר מגרמניה ומבלגיה. היו ארבעה גלי הגירה להולנד מארצות לא-מערביות:
הגירה שלילית.
בשנות ה-50 היגרו 560,000 איש מהולנד למדינות אחרות בעיקר לארצות הברית, דרום אפריקה, ניו זילנד, אוסטרליה וקנדה. ב-2005 היגרו 121,000 איש מהולנד. ישנה הגירה שלילית לעבר שכנותיה של הולנד: בלגיה, גרמניה, ובריטניה.
לפי סקר שנערך בהולנד ב-2006 25% מהאוכלוסייה נוצרים, 3% מאמינים בדת אחרת (יהדות, אסלאם, הינדואיזם ועוד) ו26% מאמינים בישות כלשהי (אגנוסטים ועוד), 26% חסרי דת הומניסטים ו-18% חסרי דת ולא הומניסטים. לעומת זאת, ב-2016, 50.1% הגדירו עצמם כחסרי דת, 43.8% נוצרים, 4.9% מוסלמים ו-1.2% דתות אחרות.
שפה.
השפה העיקרית בהולנד היא הולנדית בעת שפריזית מוכרת כשפה רשמית במחוז פריזלנד. מספר ניבים של סקסונית תחתית מדוברים בצפון ובמזרח המדינה. ניבים אלו מוכרים כשפה אזורית לפי הצ'רטר האירופאי למיעוטים. במחוז לימבור מדוברת גם לימבורגית.
כביש 9
כביש 9 (המוכר גם ככביש שמעון פרס) הוא כביש רוחב מהיר בצפון השרון (ממערב למזרח) המקשר בין כביש 4 וכביש 6. הוא עובר דרך חדרה, אליכין ובאקה אל-גרבייה. מהירות הנסיעה המרבית המותרת בכביש היא 110 קילומטר לשעה.
הכביש, שהקמתו החלה בשנת 2010, נפתח ברובו לתנועה ב-23 ביולי 2014, והוא משמש ככביש רוחב ארצי דו-מסלולי בן ארבעה נתיבים, שניים לכל כיוון. הכביש נסלל מדרום לחדרה. קטע הכביש המרכזי באורך של 9 קילומטרים בין צומת יער חדרה עם כביש 4 לצומת חביבה עם כביש 581 הוא כביש מהיר והמהירות המותרת בו היא 110 קמ"ש. קטע קצר בן 1.2 ק"מ בין צומת חביבה למחלף באקה-ג'ת עם כביש 6 אינו כביש מהיר, והוא מרומזר. בסך הכל נמתח הכביש לאורך 10.2 קילומטרים. קיימת אופציה להמשכו של הכביש מערבה מצומת יער חדרה עד כביש 2, ואורכו של קטע זה הוא כ-2 ק"מ.
היסטוריה.
חלק קטן מתוואי כביש 9, באורך של שני קילומטר שסומן במספר 61, בקצה המזרחי של תוואי הכביש, סמוך למחלף באקה-ג'ת שעל כביש 6, נסלל ב-2005. בעבר התייחס השם "כביש 61" לציר עירוני בעיר חדרה, אשר הוביל ממחלף אולגה בכביש 2 לצומת חדרה מזרח, שם נפגש עם כביש 65. פרויקט סלילת הכביש, תת"ל 4, היה בין הראשונים שאישרה הוועדה לתשתיות לאומיות ביולי 2005, ועדה שהוקמה על מנת לזרז הליכי תכנון של תשתיות המוגדרות "תשתיות לאומיות".
אגודת אדם טבע ודין עתרה לבג"ץ נגד החלטת הות"ל (ועדה לתשתיות לאומיות) לסלול את הכביש ודרשה להעביר את הדיון בכביש למוסדות התכנון הרגילים. לטענת אדם טבע ודין, הכביש עובר בגן לאומי נחל אלכסנדר, בפארק השרון ודרך שטחים בעלי ערך נופי וסביבתי חשוב, ולכן יפגע בטבע ובנוף. מרבית האזור בו יעבור הכביש הוא בעל רגישות הידרולוגית גבוהה מאוד, שכן הוא מצוי מעל ובסמוך לבארות מי שתייה של אקוויפר החוף, הסובלות מזיהום גבוה. לטענתה, סלילת הכביש רק תגביר את הזיהום. טענה נוספת הייתה, שהכביש מתוכנן במרחק של עשרה ק"מ בלבד מכביש הרוחב 57 שמדרום, ובמרחק של פחות מ-10 ק"מ מהרוחב 65 שמצפון, ולכן אין בו שום צורך.
ביצוע הקטע המרכזי בין כביש 6 לבין כביש 4 אושר ב-24 באוקטובר 2010 בהחלטת בג"ץ אשר הקפיאה את התוכנית להמשך סלילת הכביש שבין כביש 2 לכביש 4, עד לאחר שייבחנו חלופות לסלילת הקטע.
ב-2 במאי 2011 פרסמה החברה הלאומית לדרכים את המכרז לסלילת כביש 9 ככביש דו-מסלולי מכביש 4 לכביש 6. עלות הסלילה הוערכה בכ-700 מיליון ש"ח, ושדרוגו של הקטע עד צומת חביבה הייתה מתוכננת למרץ 2014, אולם התעכבה עד ליולי 2014.
הכביש נבנה תחילה עם שני מסלולים לכל כיוון, אך כולל הכנה לנתיב שלישי עתידי במרכזו, כדי למנוע פגיעה בשולי הכביש בעת הבניה. העבודות כללו את הקמת מחלף חדרה דרום, מסוג מחלף יהלום שמקשר את העיר חדרה למערך הדרכים הארצי. בנוסף, הוקמו חמישה גשרים חדשים, שני מעברים חקלאיים עיליים ושלושה מעברים חקלאיים תת-קרקעיים.
בשנת 2016 שודרג הקטע המזרחי של הכביש בין צומת חביבה למחלף באקה ג'ת, והורחב לשני נתיבים לכל כיוון. בצומת חביבה הוקם גשר מעל כביש 581, עליו עובר כביש 9. החיבור ביניהם מתבצע בכביש מקשר - בחיבור לכביש 9 הוצב רמזור ובחיבור לכביש 581 נבנה מעגל תנועה. גם במחלף באקה-ג'ת הוצבו רמזורים במסלולו של כביש 9.
טרנס אירופה אקספרס
יצחק זקסנברג
יצחק זקסנברג (1880 – 28 ביולי 1953) היה תעשיין וממציא ישראלי ממוצא פולני.
ביוגרפיה.
בצעירותו שימש מורה ומנהל בבית ספר "אורט" בוורשה, שם נודע כחרש ברזל, אמן, צייר ויוצק. בבית היציקה שלו בפולין, יצר בין השאר פסלים, פעמונים ופריטים נוספים.
בשנת 1924, בימי העלייה הרביעית, עלה זקסנברג לארץ ישראל עם משפחתו מפולין, ועם עלייתו פתח, בסיוע הסוכנות היהודית, בית יציקה ברחוב סלמה ביפו.
בארץ ישראל הייתה באותה העת תנופת בנייה, ובהיעדר תעשייה מקומית מרבית חומרי הגלם יובאו מחוץ לארץ. זקסנברג ניסה לייצר ברזים וחלקים למשאבות מים להשקיית פרדסים וחלקי מתכת לבנייה כדי להחליף את חומרי הייבוא בתוצרת עברית.
בשנת 1929, החלו "המאורעות" ביפו ובתל אביב. בית החרושת של זקסנברג נרתם לעשייה הביטחונית, ובהסוואה של ייצור ברזים וחלקי חרושת לבנייה, עסק בייצור חלקים לכלי נשק, למוקשים, ובשלב מאוחר יותר בשריון כלי הרכב לפריצת הדרך לירושלים.
בד בבד עם ייצור הנשק המציא זקסנברג את מסחטת ההדרים העברית הראשונה, שנודעה מאז גם כ"מסחטת זקנסברג". תהליך ההמצאה הארוך כלל ייצור דגמים רבים, ובסופו נרשם פטנט על המוצר בשנת 1931. תוך זמן קצר, התברר כי מסחטת ההדרים של זקסנברג בולטת בטיבה ובעלת תכונות מובחרות, ומאז נודעה כהמצאה ישראלית בולטת בתחום המכניקה. לאחר מותו המשיכה משפחתו בייצור ובשיווק המסחטה שהמציא. זקסנברג גם נודע בממטרות שלו. בשנת 1936 זקסנברג היה פעיל בהתאחדות הממציאים, התארגנות קצרת מועד של בעלי הפטנטים בארץ ישראל.
מסחטת ההדרים
טלי סוואלס