שלב ספיחת המעטפת בקדם-כוכב מתאפיין בין היתר בירידת צפיפות הענן עם ההתרחקות מן המרכז. הכבידה משחקת תפקיד מרכזי בהתרחשות זו, מאחר שהכיווץ נעשה בנפילה חופשית בקירוב. הזמן האופייני לנפילה חופשית, formula_3, עולה עם הירידה בצפיפות, ולכן האזורים הפנימיים מתכווצים מהר יותר מהאזורים החיצוניים. כתוצאה מכך, פילוג הצפיפות הולך ונהיה פחות ופחות אחיד עם הזמן.
תהליך זה נמשך עד שכל המעטפת מסופחת לגרעין.
עבור ענן במסת שמש אחת, וצפיפות התחלתית של כ- formula_13 (כלומר, צפיפות המתאימה לאי יציבות ג'ינס), משך התהליך מוערך בכמיליון שנים - כלומר, פי 3 עד 5 מזמן הנפילה החופשית -, ורדיוס הכוכב הצעיר שייווצר הוא כ-2 רדיוסי שמש. במקרה בו הצפיפות ההתחלתית גבוהה יותר, זמן הקריסה יתקצר ורדיוס הכוכב הצעיר יגדל.
גרם שמיים בשלב זה מקרין אור נראה בעצמה גבוהה ונראה לצופה מכדור הארץ כמו כוכב. ההבדל המרכזי בין קדם-כוכב בשלב זה לכוכב סדרה ראשית הוא שבליבת הקדם-כוכב לא מתרחשים תהליכי היתוך גרעיניים (כדוגמת שרשרת פרוטון-פרוטון), כי הטמפרטורה בו נמוכה מדי ועומדת על כ- formula_14.
שלב זה של בהתפתחות הכוכב מתואר בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל. כוכבי T בשור וכוכבי הרביג Ae/Be הם דוגמאות לגרמי שמיים הנמצאים בשלב זה.
תחשיבי נתונים מצביעים על כך שבשלב הקונבקציה הטמפרטורה של הקדם-כוכב תלויה באופן מועט במסה, וכמעט שאינה תלויה באוֹרִיּוּת : formula_15. משמעות הדבר היא שעם ירידת הרדיוס, יורדת האוריות של הכוכב. בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל כוכבים צעירים כאלה מופיעים "מעל" הסדרה הראשית ו"יורדים" אליה עם הזמן. מסלול התפתחות זה מכונה "מסלול הייאשי".
כוכבים בעלי מסה קטנה מ-0.3 מסות שמש ממשיכים להיות קונבקטיביים בשלמות - כלומר, הסעת החום בהם מתרחשת לאורך כל הכוכב, גם כשמגיעים לסדרה הראשית. בכוכבים קלים, אך בעלי מסה הגדולה מ-0.3, נוצרת ליבה בה האנרגיה מועברת על ידי פליטת קרינה, דבר המעלה את טמפרטורת פני השטח. מסלול התפתחות זה מכונה "מסלול הניי" (אנגלית: Henyey track).
עבור מסת ליבה העולה על 3 מסות שמש, תגובות גרעיניות יחלו לפני ספיחת הקליפה האטומה כולה. גופים כאלה נצפו בגלאי אור אינפרה אדום ונראים כאזורי מימן מיונן המוקפים בענן קר.
לא כל הקדם-כוכבים עתידים להפוך לכוכבים. אם מסת קדם-כוכב קטנה מ-0.075 מסות שמש, הכיווץ שלו ייבלם על ידי לחץ הניוון של אלקטרוני הגז (לחץ הנובע מעקרון האיסור של פאולי) ולא ייווצרו התנאים הנדרשים להיתוך מימן. קדם-כוכב כזה יהפוך לננס חום.
התכווצות קלווין-הלמהולץ.
בקדם-כוכב בעל מסה הקטנה מ-3 מסות שמש, תהליך ההתכווצות יימשך עד שהטמפרטורה בליבה תעלה לטמפרטורה המספיקה להתרחשות תגובות תרמו-גרעיניות (בסביבות 3 מיליון מעלות קלווין). התכווצות זו אטית בהרבה מזו המאפיינת את השלבים קודמים: עבור כוכב במסת שמש אחת הליך זה מוערך בכ-formula_16 שנים. עבור ננסים אדומים בעלי מסה נמוכה יותר, שלב זה יכול לקחת מיליארדי שנים - כלומר, משך זמן מסדר גיל היקום.
כוכבים בשלב זה נראים באור נראה מכדור הארץ ולכן נצפו הרבה לפני פיתוח המודל המודרני של קדם-כוכב. מחלקה זו של גרמי שמיים נקראת כוכבי T בשור, על שם הכוכב הראשון מסוג זה שהתגלה - T בקבוצת שור (Taurus). כוכבים אלו הם קרים, ובהירותם משתנה באופן מהיר. שינויים אלו נובעים מתהליכי קונבקציה סוערים בתוך הכוכב. אחד המאפיינים הבולטים של כוכב כזה הוא קו בליעה של ליתיום, שריכוזו גבוה בהרבה מריכוז הליתיום בשמש, דבר המעיד על כך שתהליכי ההיתוך בהם "נשרפים" יסודות קלים (כלומר תהליכי נוקליאוסינתזה של פחמן ויסודות כבדים יותר) טרם החלו. מקור האנרגיה העיקרי שלהם הוא קריסה כבידתית, ולא היתוך גרעיני כמו בכוכבי סדרה ראשית.
בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל כוכבים צעירים אלו ממוקמים מעל הסדרה הראשית. הם נצפים בקבוצות הנקראות "T-associations" החופפות לעיתים את קבוצות "O Associations". בקבוצות מסוג זה נראים לעיתים קרובות גם ענני אבק וכוכבים צעירים מסוגים A ו-B (בשלב כוכבי הרביג Ae/Be).
סילון קדם-כוכבי.
כאשר קדם-כוכב צעיר חג סביב עצמו, אחת התוצאות היא פליטה של סילוני גז מולקולרי מיונן מקוטבי הקדם-כוכב, המושלכים למרחקים גדולים. סילונים אלו נקראים סילונים קדם-כוכביים (Protostellar Jets). פליטות אלו, הנצפות בקלות יחסית בשל גודלם, מעידות על צעירותו של גרם שמים. המנגנון המדויק של סילונים אלו, של האצתם וכוונתם, טרם פוענח.
סילונים כאלו, היכולים להגיע למרחקים של שנות אור, נצפו רבות באובייקטי הרביג-הרו (אנגלית: Herbig–Haro object). נצפו גם מקרים בהם חומר עזב את הכוכב הצעיר במהירויות של מאות קילומטרים בשנייה. בעשרה מקרים שונים, בנוסף לחומר היוצא, נצפתה גם קרינת רנטגן, דבר המצביע על כך שמהירות הסילונים היא מעל 500 קילומטרים לשנייה: על מנת להגיע למהירויות כאלה, החומר צריך לעזוב את פני הכוכב במהירות העולה על 1000 קילומטרים לשנייה, מהירות הגדולה בהרבה ממהירויות שנצפו במקרים דומים אחרים.
תצפיות.
הצפייה באור נראה, בקדם-כוכב במרבית השלבים, אינה אפשרית לצופה מכדור הארץ. גרם שמיים זה מוסתר מרבית הזמן על ידי ענן צפוף של אבק וגז, שאריות הענן המולקולרי ממנו התהווה. לעיתים ניתן להבחין בצללית של קדם כוכב על רקע אור חזק הנפלט מגז הקרוב אליו - אובייקטים המכונים "גלובולות בוק" . עם זאת, שלבים מוקדמים בחיי כוכב ניתנים לצפייה באור אינפרה-אדום בלבד, החודר אבק. מסיבה זו, תצפיות מטלסקופ החלל WISE, המסוגל לצלם בתחום האינפרה-אדום, היוו חלק משמעותי במיוחד בגילוי של קדם-כוכבים וצבירי הכוכבים הנוצרים מהם.
המבנה של ענן מולקולרי והאפקטים האופייניים לתהליכי היווצרות קדם-כוכבים מאפשרים זיהוי של קדם-כוכבים באמצעות מפות הכחדה (בליעה ופיזור) של אור אינפרה-אדום קרוב (מפות המשורטטות מתוך השוואת אומדן כמות הכוכבים ליחידת שטח, הנצפים באינפרה-אדום קרוב, לתמונת השמיים המתקבלת בצפייה באור נראה בה הללו נבלעים), ולפי ספקטרום הפליטה הרציף של אבק וקווי הספקטרום האופייניים למעברי אנרגיה קינטית זוויתית במולקולות פחמן חד-חמצני ומולקולות אחרות, הנצפים בתחום התת-מילימטרי. מאחר שלרוב, שארית הענן העוטפת קדם-כוכבים וכוכבים צעירים חוסמת את מעבר מרבית האור הנראה, הצפייה בקדם-כוכבים ובכוכבים צעירים נעשית בטווחי האינפרה-אדום. בשל כך תצפיות בקדם-כוכבים וכוכבים צעירים מכדור הארץ הן בעייתיות - אטמוספירת כדור הארץ אטומה כמעט לחלוטין לקרינה באורכי גל בין 20 ל-850 מיקרון, ולכן התצפית בקדם-כוכבים יעילה רק מטלסקופים הנמצאים מחוץ לאטמוספירה.
ניתן לצפות בצורה ישירה בהיווצרות כוכבים בודדים בגלקסיה שלנו, אך לא בגלקסיות אחרות - באלו ניתן להבחין רק לפי החותמת הספקטרלית שהם מותירים.
ויזה כ.א.ל
קדם כוכב
דבורה דימנט
דבורה דימַנְט (נולדה ב-1939) היא פרופסור אמריטה לספרות בית שני ולמקרא באוניברסיטת חיפה. דימנט היא מבכירי החוקרים של מגילות מדבר יהודה וספרות ימי הבית השני. זוכת פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תש"ע-2010 על ספרה "כלים שלובים: מגילות מדבר יהודה וסִפרות ימי הבית השני", ועל מפעל חייה במחקר המגילות. בשנת תש"ף, 2020 זכתה בפרס א.מ.ת בחקר המקרא.
ביוגרפיה.
דבורה דימנט נולדה בירושלים. עברה בצעירותה עם הוריה לחיפה שם סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי. שימשה כקצינת ת"ש בשירותה הצבאי. לתואר ראשון למדה קבלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, והייתה מתלמידותיו של גרשם שלום. בשנת 1974 קיבלה תואר דוקטור בחקר המקרא מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' דוד פלוסר (כותרת הדיסרטציה: "מלאכים שחטאו במגילות מדבר יהודה ובספרים החיצוניים הקרובים להן"). היא חקרה, לימדה והרצתה באוניברסיטת חיפה במשך 30 שנה.
פרופ' דימנט משמשת כיו"ר ועדת פרס ישראל בתחום חקר מדעי היהדות.
חקר מגילות מדבר יהודה.
פרופ' דימנט נמנית עם הדור הראשון של חוקרי מגילות מדבר יהודה, והיא מהחוקרים הישראלים הבודדים שההדירו והשתתפו בפרסום הראשוני של קטעי מגילות רבים שנחשפו במערות.
היא תרמה לסיווג של ספריית מגילות מדבר יהודה (ספריית קומראן), ופרסמה ספרים ומאמרים רבים הנוגעים להיבטים שונים בפרשנות למגילות. בנוסף, היא ערכה טקסטים שונים שנמצאו באתר שבמערות קומראן, וביניהם המהדורה הרשמית של החיבורים הפסאודו-אפיגרפיים "פסאודו-יחזקאל" ו"האפוקריפון של ירמיהו ג'".
תחום מחקר מרכזי נוסף של פרופ' דימנט הוא הספר החיצוני "חנוך א'" (חנוך החבשי).
בסמוך לסיום פרסומן של המגילות, ייסדה פרופ' דימנט יחד עם משה בר אשר את כתב העת "מגילות", שיצא לראשונה בשנת תשס"ג בשיתוף אוניברסיטת חיפה ומוסד ביאליק. היא אף שיתפה פעולה עם רינהארד קראץ (Reinhard Kratz) מאוניברסיטת גטינגן בפרויקט הנוגע לפרשנות של הטקסטים מקומראן לספר בראשית.
תרגום.
פרופ' דימנט תרגמה מצרפתית את ספרו של המיסטיקן והפילוסוף הארמני-רוסי גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, "סיפורי בעל זבוב לנכדו" .
יה-יה
מדף הקרח וורדי
מדף הקרח ווֹרדִי (באנגלית: Wordie Ice Shelf; '15 69° דרום, '45 67° מערב) היה קרחון מלכד שהזדקר כמדף קרח אל חלקו הדרומי-מזרחי של מפרץ מרגריט בין כף ברטו להר אדג'ל, לאורך חופו המערבי של חצי האי האנטארקטי.
במרץ 2008 דיווח סקר אנטארקטיקה הבריטי שנראה כי המדף עומד להינתק מעל חצי האי האנטארקטי. באפריל 2009 התרחשה ההתנתקות ומדף הקרח נעלם כליל.