מסגרת הסיפור לגבי ששת האחים הגדולים, באיכה רבה, דומה מאוד לסיפור בתלמוד הבבלי. על פי איכה רבה, כשהגיע הקיסר לבן השביעי, ילד קטן בן כשנתיים וחצי, גם הוא מסרב להשתחוות לפסל ואף מנהל חילופי דברים עם הקיסר. בסופו של דבר, אומר לו הקיסר שהוא משליך את טבעתו לפני הפסל ומציע לילד שירים אותה רק כדי שיראו אחרים שהוא שמע בקול הקיסר. הילד מסרב גם לזה והקיסר מורה להורגו. אמו מבקשת לחבק ולנשק את הילד לפני מותו והקיסר מרשה זאת והיא מחבקת, מנשקת את הילד ומניקה אותו. הקיסר מסרב לבקשת האם להורגה לפני הילד. ולאחר המעשה היא מאבדת את שפיות דעתה ומתאבדת בקפיצה מהגג.
וכך אמרה לבנה השביעי: .
הסיפור במקורות נוספים.
מדרש תנא דבי אליהו מיחס את הסיפור לקיסר אדריאנוס. הדבר ממקם את הסיפור בתקופת גזרות השמד לאחר מרד בר כוכבא. כמו כן, המדרש מציין שהאישה הייתה אלמנה. בפסיקתא רבתי מסופר שהבן הקטן מבקש להתייעץ עם אמו האם להשתחוות לעבודה זרה ואמו מייעצת לו שלא ישתחווה. על פי הפסיקתא, לאחר שהרגו את הבן הקטן הוציאו להורג גם את האם.
בנצרות נחשב הסיפור כדוגמה להקרבה עילאית. יחד עם אלעזר הזקן, האישה ושבעת בניה נחשבים לקדושים חשובים, מספר כנסיות הוקדשו להם (לפי האמונה קבורים שרידיהם בקלן, וקיים שם אתר עלייה לרגל) ויום החג שלהם הוא ה-1 באוגוסט.
סיפורים דומים.
יוסף בן מתתיהו מספר על מלחמותיו של הורדוס במורדים שהתנגדו למלכות שניתנה לו על יהודה (39–38 לפנה"ס), במהלכן רדף את "יושבי המערות" שבמדרונות ההרים התלולים. יוסף מספר כי הורדוס דרש מהיושבים לצאת ולהיכנע, ובהם היה זקן אחד, אב לשבעה בנים, שהעדיף את המוות על פני עבדות, והרג את כל בניו האחד אחרי השני על מנת שלא יפלו בשבי. לאחר מכן הרג הזקן גם את אשתו, השליך את הגופות מהצוק וקפץ ממנו בעצמו.
מכניקה ניוטונית
עמנואל-ז'וזף סיאייס
עמנואל-ז'וזף סְיאֶיֶיס (בצרפתית: Emmanuel-Joseph Sieyès; 3 במאי 1748 - 20 ביוני 1836) היה כומר, פוליטיקאי והוגה דעות צרפתי, מנהיג בולט בעת המהפכה הצרפתית. ב-1799 נבחר לדירקטוריון ושלט בפועל במדינה למספר חודשים. ארגן את הפיכת 18 בברימר, אך נפוליאון הדיח אותו מכל עמדת השפעה ממשית.
חייו.
סיאייס נולד בדרום צרפת, והוכשר לכמורה בסורבון. במהלך לימודיו העדיף נושאי מחשבה מדינית (כגון כתביו של ג'ון לוק) על פני תאולוגיה. עם סיום לימודיו הצטרף בכל זאת למערך הכמורה, התקדם במהירות בתפקידיו, ומונה לכומר הראשי של מחוז שארטר.
הוא תמך ברעיונות ההשכלה ופרסם את המאמר המפורסם "מהו המעמד השלישי?" (?Qu’est-ce que le tiers-état). תשובתו לשאלה זו התחילה במילים: "הכל. מה הוא היה עד כה מבחינה פוליטית? לא כלום. למה הוא משתוקק? להיות משהו". במאמר זה הוא טען שהמעמד השלישי (הבורגנות והאיכרוּת) הוא הרוב והכוח במדינה, ועל כן צריך לקבל את הזכות להשתתף בקבלת ההחלטות ולשרת בתפקידים צבאיים מתקדמים.
סיאייס היה מגדולי הרדיקלים בשלב הראשון של המהפכה: הוא היה מיוזמי "שבועת מגרש הטניס" שבעקבותיה קמה האספה הלאומית תוך מרי נגד המלך, תרם רבות לניסוח הצהרת זכויות האדם והאזרח, התנגד למתן סמכות וטו כלשהי ללואי השישה-עשר, ועוד. בהמשך, כשכוחות רדיקליים עקפו אותו משמאל, הפכו עמדותיו למתונות ביחס למפה הפוליטית סביבו. בהתאמה, נעשה לאחד הכוחות שעמדו מאחורי מועדון הפייאנטים השמרני, שקם ב-1791. מעמדו שקע בהדרגה, אך הוא נותר ציר בוועידה לאומית גם לאחר הפיכת ה-10 באוגוסט 1792.
עם קץ שלטון הטרור שב לאטו למרכז הבמה, בתחילה כדיפלומט ולאחר מכן כנשיא הרשות המחוקקת. ב-1799 נבחר לדירקטוריון, הגוף העליון ברשות המבצעת, שם הדיח במהרה את פול בראס מעמדת הבכורה והפך לאיש החזק ביותר בצרפת. פרוץ מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, שכנע אותו עוד יותר שהמשטר הקיים חסר תוחלת ויש להפילו באמצעות הפיכה צבאית. הוא גייס למזימתו את נפוליאון בונפרטה, בו ראה חייל חסר ניסיון פוליטי, ויחדיו ביצעו את הפיכת 18 בברימר ב-1799. סיאייס היה לאחד משלושת הקונסולים ששלטו בצרפת, אך נפוליאון התגלה במהרה כמוכשר הרבה יותר משציפה ותפס את הכוח לעצמו. סיאייס שירת כנשיא הסנאט וקיבל תואר אצולה וכיבודים אחרים בימי האימפריה הצרפתית הראשונה, אך היה חסר השפעה ממשית. עם הרסטורציה יצא לגלות בבריסל, בשל תמיכתו בשעתו בהוצאה להורג של לואי השישה-עשר. הוא חזר למולדתו לאחר מהפכת יולי 1830, ומת בפריז ב-1836.
אנגלית אמריקנית
אנגלית אמריקנית או אנגלית אמריקאית (באנגלית: American English, U.S. English) היא ניב נפוץ של השפה האנגלית המדוברת, נקרא ונכתב בעיקר בארצות הברית. נכון לסטטיסטיקות משנת 1990, 97% מתושבי ארצות הברית מדברים אנגלית "טובה" או "טובה מאוד", ובסטטיסטיקות מ-2004 נקבע כי יותר משני שלישים מהם משתמשים בניב האמריקני.
בבתי הספר במדינת ישראל מלומדת האנגלית האמריקאית, אולם מלמדים גם את ההבדלים בין הניבים של השפה האנגלית.
הבדלים בין אנגלית אמריקנית לאנגלית בריטית.
בין שני הניבים יש הבדלים הן באיות, הן בדקדוק והן במבטא, אם כי אלה אינם מונעים הבנה הדדית, והדבר נכון גם לגבי שאר ניבי האנגלית. האנגלית האמריקאית התפתחה מהבריטית, תוך כדי ניסיון לעשות אותה "הגיונית" יותר. בניגוד לשינויים ורפורמות שנעשו בשפות אחרות במהלך המאה ה-20 (כמו למשל השינוי באלפבית הטורקי, והרפורמה באיות השפה הנורווגית), שנעשו על ידי הממשלות או מוסדות ללשון, שינויי האיות באנגלית האמריקאית התפתחו בצורה טבעית ותועדו על ידי סופרים וכותבי מילונים.
המילון האמריקאי הראשון חובר על ידי נואה ובסטר, ב-1828. באותה תקופה, ארצות הברית הייתה מדינה צעירה יחסית, והתרומה של ובסטר הייתה בעיקר כדי להציג את העובדה שניב האנגלית בארצות הברית שונה מזה שבבריטניה. מילון ובסטר הכיל שינויים רבים באיות של מילים, ורבים משינויים אלה נכנסו לשפה היומיומית.
בנוסף לכך, ובסטר ביקש לפשט את השפה, ושינויים רבים שלו התקבלו בצורה חלקית. התוצאה הייתה בלבול וסיבוך רב יותר של השפה משהיה קודם.
מילים רבות באנגלית אמריקאית הן קצרות ופשוטות יותר מהאנגלית הבריטית, כמו למשל "center" האמריקאית לעומת "centre" הבריטית או "pajamas" האמריקאית ו-"pyjamas" הבריטית. עם זאת, קיימות גם מילים מסובכות יותר, כמו "transportation" באנגלית אמריקאית לעומת "transport" באנגלית בריטית, או "elevator" באנגלית אמריקאית ו- "lift" באנגלית בריטית.
מלבד שינויים אלה, האנגלית האמריקאית אף שואלת מילים משפות מגוונות יותר מאשר האנגלית הבריטית. באוצר המילים האמריקאי ישנן גם מילים משפות אפריקאיות, גרמנית, צרפתית, שפות של ילידי אמריקה, ספרדית, יידיש ועוד.
אוהם
אוהם (הגייה: אוֹם, לעיתים מאוית גם באופן זה) היא יחידת מידה להתנגדות חשמלית, מסומנת באות אומגה (Ω). היא נקראת על שמו של גאורג אוהם, אשר גילה את הקשר בין זרם למתח במוליכים מתכתיים, הקרוי על שמו (חוק אוהם).
האוהם מוגדר בתור ההתנגדות בין שני קצוות של מוליך מתכתי שהפעלת מתח של וולט אחד ביניהם גורמת למעבר זרם בן אמפר אחד, כלומר וולט חלקי אמפר. הגדרות מפורטות יותר קיימות עבור מקרים לא אידיאליים שעבורם חוק אוהם מתקיים רק בקירוב. לדוגמה, טרנזיסטורים יכולים לפעול בנקודות עבודה שונות, ובכל נקודה יש קשר שונה בין המתח והזרם. התנגדות אפקטיבית של אוהם אחד מתקבלת כאשר הנגזרת של המתח לפי הזרם שקולה לוולט חלקי אמפר, לדוגמה כאשר שינוי מתח של מיקרו-וולט יגרום לשינוי זרם של מיקרו-אמפר (בקירוב).
במערכות מפולגות (בהן עדיף להתייחס לגלים אלקטרומגנטיים ולא לזרם ומתח), אוהם משמש גם בתור יחידת עכבה אופיינית, שהיא היחס בין השדה החשמלי לשדה המגנטי המתפתחים בתווך נתון. העכבה יכולה להשתנות בתלות בתדר. לעכבה יש אותם ממדים פיזיקליים כמו להתנגדות, ועל כן נעשה שימוש באותה יחידה.
יחידת המידה ההופכית לאוהם היא סימנס, המודדת מוליכות. כלומר: סימנס אחד שווה אחד חלקי אוהם.
לירה שטרלינג
לירה שטרלינג (בראשי תיבות: ליש"ט, באנגלית: פאונד או "קוויד" (בסלנג), ‍Pound Sterling‌) היא המטבע הרשמי בממלכה המאוחדת (בריטניה הגדולה וצפון אירלנד). הליש"ט מתחלקת ל-100 פני. הליש"ט הוא המטבע הרביעי הכי נסחר בעולם (אחרי הדולר האמריקאי, היורו והין היפני).
הסימן המקובל של ליש"ט הוא £, וסימונה לפי תקן ISO 4217 הוא GBP. לעיתים גם נעשה שימוש בסימון הלא-תקני UKP. הסימן £ הוא עיצוב מסוגנן של האות L, מקורו באות הראשונה של המילה ליברה.
כחברה מלאה באיחוד האירופי הייתה בריטניה רשאית להצטרף ל"גוש האירו", אך היא החליטה שלא לאמץ את האירו ולהמשיך להשתמש בליש"ט כהילך חוקי. בנק אנגליה הוא הסמכות המוניטרית העליונה בבריטניה, וזו אינה כפופה לבנק המרכזי האירופי.
היסטוריה.
מקור המונח "לירה" הוא ליברה, באנגלית פאונד, של כסף סטרלינג (סגסוגת המכילה 92.5% כסף והשאר מתכות אחרות). זה היה שוויה בעת תחילת השימוש בה כמטבע רשמי באנגליה ב-1560, בתקופת שלטון המלכה אליזבת הראשונה. בעקבות האיחודים עם סקוטלנד ואירלנד הפכה ליש"ט למטבע הרשמי בכל הממלכה המאוחדת. ב-1928 החלה הרפובליקה של אירלנד להנפיק מטבעות משלה ששימשו בצד המטבע הבריטי כהילך חוקי ברפובליקה.
המטבעות הבריטיים נושאים תמיד את דמות הריבון (מלך או מלכה) הבריטי המכהן. כיום הם נושאים את דיוקנה של המלכה אליזבת השנייה. לעומתם, שטרות הכסף של בנק אנגליה החלו לשאת את דיוקן המלך המכהן רק במאה ה-20 מאחר שבמקור, הם היו מעין המחאות בעלות ערך קבוע מראש.