בינתיים, בקוויט, המהנדס אדיברטו אוונגליסטה, תכנן את ההגנה והלוגיסטיקה של המהפכה באזור זה. הניצחון הראשון שלו היה בקרב אימוס ב-1 בספטמבר 1896, כשהביס את הכוחות הספרדים. המהפכנים שם, ובמיוחד אמיליו אגינלדו, זכו ליוקרה על ידי הבסת הכוחות הספרדים. אגינלדו, הוציא כרוז שהודיע על ממשלה זמנית ומהפכנית לאחר הצלחותיו המוקדמות, על אף קיומה של ממשלת קטיפונאן של בוניפסיו. בין יחידות המורדים השונות, התפתחה תחרות, והתפרק שיתוף הפעולה ביניהן.
לא עבר זמן רב עד שנושא ההנהגה התלהט. חלק מקבוצות המורדים זיהו את בוניפסיו כמנהיג עליון, בהיותו ראש הקטיפונאן. ואחרות ראו באמיליו אגינלדו את ראש התנועה בגלל הצלחותיו בשדה הקרב בהשוואה לתבוסות האישיות של בוניפסיו. ב־22 במארס 1897 התקיימה פגישה בין הפלגים השונים בטיחוס. היא קראה לבחירתם של נציגים לממשלה המהפכנית, שנזקקה לכוחות צבא מאוחדים כדי לעמוד בלחץ הצבא הספרדי. בוניפסיו ניהל את הבחירות וקבע כי מהלך הבחירות תקף. עם סיום ההצבעה, הסתבר כי בוניפסיו הפסיד והמנהיגות עברה לאגינלדו, שנלחם בפאסונג סנטול. בוניפסיו נבחר כשר הפנים. בוניפסיו נעלב. למחרת הושבעה הממשלה ואגינלדו כראש הממשלה.
בוניפסיו וקציניו הקימו ממשלה יריבה לממשלתו החדשה של אגינלדו. הוא דחה את הבחירות שהיו בטיחוס וטען כי הוא מנהיג המהפכה. הוא גם ציווה על גברים פיליפינים להתגייס לצבא בוניפסיו. הוא קרא בסופו של דבר להפיכה נגד הממשלה הקבועה. כאשר עיר מסוימת סירבה למלא את הוראותיו, בוניפסיו הורה לשרוף אותה. כאשר נודע לאגינלדו על התעללות של אנשי בוניפסיו, הוא הורה לעצור את בוניפסיו וחייליו. ב־27 באפריל 1897 נערך קרב קצר בין הפלגים של שני המנהיגים, בוניפסיו ואחיו פרוקופיו נפצעו, בעוד אחיהם הנוסף נהרג. הם נלקחו בשבי כדי לעמוד לדין. מועצת המלחמה גזרה על אנדרס ופרוקופיו גזר דין מוות ב-10 במאי 1897 על ביצוע הסתה ובגידה. ב־10 במאי הוציאו להורג את האחים בוניפסיו, למרגלות הר בונטיס, אנדרה ופרוקופיו נקברו בקבר מסומן רק בענפים.
ביאק-נא-באטו.
עם הגעת כוחות צבאיים נוספים מספרד, הם כבשו כמה עיירות בקוויט, כולל אימוס ב-25 במארס 1897. מפקד חיל המשלוח הספרדי, הגנרל דה לקאמברה, הציע חנינה לכל מי שייכנע ויקבל מרות ספרדית. 11 במאי 1897 הכריחו את ממשלת הרפובליקה הפיליפינית לעבור למקום אחר, בעקבות סדרה ארוכה של תבוסות פיליפיניות. ניתן לייחס את רצף התבוסות למורדים בחוסר שביעות רצונם ממהלך ההתקוממות, שנגרם כתוצאה מהוצאתו להורג של בוניפסיו. "טרגדיה זו החניקה את ההתלהבות מהמהפכה, והאיצה את כישלון ההתקוממות בקוויט". באזורים אחרים, כמה מחבריו של בוניפסיו, כמו אמיליו ג'סינטו ומאקריו סקאי, מעולם לא העמידו את חייליהם לרשותו של אגוינאלדו.
אגוינאלדו ואנשיו נסוגו צפונה, מעיר לעיר, עד שהתיישבו לבסוף בביאק-נא-באטו, בעיר סן מיגל דה מיומו שבבולאקאן. כאן הם הקימו את מה שנודע בשם הרפובליקה של ביאק-נא-באטו, עם חוקה שנוסחה על ידי איזבלו ארטצ'ו ופליקס פרר; היא התבססה על החוקה הקובנית הראשונה.
משא ומתן עם הספרדים.
המושל הספרדי החדש פרננדו פרימו דה ריברה הציע שלום למהפכנים. עורך דין בשם פדרו פטרנו התנדב לנהל משא ומתן בין שני הצדדים. במשך ארבעה חודשים הוא נסע בין מנילה לביאק-נא-באטו. העבודה הקשה שלו נשאה סוף סוף פרי, כאשר ב־14 בדצמבר 1897 נחתם הסכם ביאק-נא-באטו. שכלל שלושה סעיפים מרכזיים: [73] מסירת כל כלי הנשק של המהפכנים, חנינה לאלו שהשתתפו במהפכה וגלות למנהיגות המהפכנית. במקביל הממשלה הספרדית אמורה הייתה לתת פיצויים בסכומי כסף גדולים למורדים. ב-24 בדצמבר 1897 גורשו אגוינאלדו ושמונה-עשר בכירי המהפכה להונג קונג, ושילמה עם 400 אלף דולר עד 29 דצמבר. [49]: 229 שאר התשלומים לא שולמו, וכן לא הוכרזה החנינה הכללית בגלל התנצחויות אקראיות שנמשכו.
הסכם ביאק-נא-באטו לא סימן קץ למהפכה. אגינלדו ואנשיו היו משוכנעים שהספרדים לעולם לא ייתנו את יתרת הכסף שהובטח להם כתנאי של כניעה. יתר על כן, הם האמינו כי ספרד חזרה מהבטחתה לחנינה. המורדים הפיליפינים חידשו את מחויבותם לעצמאות מוחלטת. הם רכשו עוד נשק ותחמושת כדי להכין את עצמם להמשך הלחימה.
מלחמת ספרד-אמריקה.
בפברואר 1898, במהלך מהפכה בקובה, הוטבעה ספינת מלחמה של חיל הים האמריקני בנמל הוואנה. המעשה הוביל את ארצות הברית להכריז מלחמה נגד ספרד באפריל של אותה שנה. ב-25 באפריל הפליג קומודור ג'ורג דיואי למנילה עם צי של שבע ספינות מלחמה אמריקאיות. כשהגיע ב־1 במאי, נתקל דיואי בצי של 12 ספינות ספרדיות בפיקודו של האדמירל פטריסיו מונטויגו. הקרב במפרץ מנילה נמשך רק כמה שעות, וכל הצי הספרדי הושמד. דיואי קרא למרד מזוין, ובעודו ממתין, הטיל מצור על מנילה.
אגוינלדו חוזר לפיליפינים.
ב־7 במאי 1898 הגיעה סיירת אמריקנית "מק'קלוך" להונג קונג ממנילה, והביאה דיווחים על ניצחונו של דיואי בקרב במפרץ מנילה, אך ללא הוראות בדבר החזרתו של אגינלדו. הספינה הגיעה שוב להונג קונג ב-15 במאי, כשהיא נושאת פקודה להעביר את אגינלדו למנילה. אגינלדו עזב את הונג קונג על סיפון הספינה ב-17 במאי והגיע למפרץ מנילה ב-19 במאי.
ב-28 במאי 1898, עם תגבורות חדשות, כ-12,000 גברים פשטו על המעוז האחרון שנותר של האימפריה הספרדית בקוויט בקרב אלפאן. קרב זה שחרר בסופו של דבר את קוואיט משליטה קולוניאלית ספרדית. זמן קצר לאחר מכן, המחוזות האחרים של הפיליפינים שוחררו על ידי חיילים פיליפינים.
הכרזת העצמאות.
עד יוני 1898, האי לוזון, למעט מנילה ונמל קוויט, היה תחת שליטה פיליפינית, לאחר נסיגתו של גנרל מונה למנילה עם כוח של 600 חיילים ו-80 פצועים. המהפכנים הטילו מצור על מנילה. כאשר רוב הארכיפלג תחת שליטתו, החליט אגינלדו שהגיע הזמן להקים ממשלה פיליפינית. כאשר הגיע אגינלדו מהונג קונג, הביא עמו עותק של תוכנית וקרא להקמת ממשלה מהפכנית. עם זאת, התוכנית הייתה של משטר אוטוקרטי שהוקם ב-24 במאי, עם אגינלדו כדיקטטור. בחסות דיקטטורה זו הוכרזה בסופו של דבר העצמאות ב־12 ביוני 1898, בביתו של אגינלדו בקוויט. יועצו הקרוב ביותר של אגינלדו, התנגד להחלטתו להקים אוטוקרטיה. במקום זה דחק להקים ממשלה מהפכנית. בסופו של דבר אגינלדו הקים ממשלה מהפכנית ב־23 ביולי 1898.
Wolves
Wolves (בעברית: זאבים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, ביחד עם הדי ג'יי האמריקאי מרשמלו. השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2017, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום ה-9 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-20 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לחודש נובמבר 2020 צבר השיר כ-900 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, מרשמלו, אנדרו וואט, אלי טמפוסי, בריאן לי, לואי בל וקארל רוזן והופק על ידי מרשמלו, וואט, בל ולי. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את מעמד הפלטינה על סך מכירות של כמיליון עותקים בארצות הברית.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ.
תחילה, העלתה סלינה גומז לערוץ היוטיוב שלה ב-25 באוקטובר 2017, את הקליפ הוויזואלי של השיר. הוא זכה להצלחה רבה כאשר צבר 130 מיליון צפיות בסך הכל. בהמשך, העלתה את הקליפ השיווקי של השיר אשר צבר 16 מיליון צפיות.
לבסוף, ב-2 בנובמבר 2017, פרסמה גומז את הקליפ הרשמי של השיר. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את גומז, כאשר היא מהלכת בתוך מקלחות של בריכת שחייה. לאחר מכן, מצלמת אבטחה מכוונת אליה והיא מתחילה לשיר. בהמשך, ניתן לראותה הולכת במסדרון בריכת השחייה. לאחר מכן, היא מחליפה את בגדיה ומתהלכת על שפת בריכת השחייה. בסוף הקליפ, ניתן לראותה בתוך בריכת השחייה ואת ראשו של מרשמלו שוקע בקרקעית שלה.
מועצת השורא (פקיסטן)
אליפות העולם בשחמט 1886
אליפות העולם בשחמט 1886 הייתה אליפות העולם בשחמט הרשמית הראשונה שנערכה, והוכרעה בדו-קרב בין השחמטאים וילהלם שטייניץ ויוהנס צוקרטורט. האליפות נערכה בארצות הברית - חמשת המשחקים הראשונים נערכו בניו יורק, ארבעת המשחקים הבאים נערכו בסנט לואיס ו-11 המשחקים האחרונים נערכו בניו אורלינס. המנצח היה השחקן הראשון שצבר עשרה ניצחונות. האליפות הסתיימה בניצחונו של וילהלם שטייניץ בתוצאה 12.5-7.5.
רקע.
לפני שנערכה אליפות העולם בשחמט של שנת 1886 נערכו לאורך השנים מספר רב של אליפויות עולם "לא רשמיות" בשחמט בין השחקנים המובילים ביותר בעולם באותה העת.
אף על פי שהוא עדיין לא היה אזרח אמריקני באופן רשמי שטייניץ רצה שדגל ארצות הברית יוצב לידו במהלך המשחק. הוא הפך לאזרח ארצות הברית ב-23 בנובמבר 1888, לאחר ששהה במשך חמש שנים בארצות הברית ושינה את שמו הפרטי מווילהלם לוויליאם.
דו-קרב על התואר.
המשחק הראשון נערך ב-11 בינואר 1886 והחל בשעה 14.00 בהיכל Cartiers Academy שבניו יורק. לאחר שנערכו בניו יורק חמשת המשחקים הראשונים עברו המתחרים לסנט לואיס שם נערכו עוד ארבעה משחקים. בשלב הזה עדיין היה תיקו 4-4. המשחקים האחרונים נערכו בניו אורלינס כאשר בשלב זה צוקרטורט היה עייף פיזית והתקרב להתמוטטות נפשית. שטייניץ, לעומת זאת, היה בשיאו. המשחק הסופי נערך ב-29 במרץ 1886.
בדיעבד התברר שצוקרטורט שיחק באופן אימפולסיבי מדי - הוא שיחק במחצית מהזמן ששטייניץ שיחק, וסביר להניח שזה היה קשור למחלת לב שהייתה לו עוד מילדותו. שנתיים לאחר המשחק צוקרטורט מת מהתקף לב.
תוצאות.