גם למוזיקה וגם לאפקטים של הסאונד נועד תפקיד חשוב בסרט. פונטקורבו סיפר במספר ראיונות כי בילה זמן רב בעת העריכה במחשבה על לייטמוטיבים למוזיקה בסרט. נושאים מוזיקליים אלו שולבו בעיבוד התזמורתי של אניו מוריקונה על מנת להעצים את ההשפעה הרגשית וליצור הקבלות בין האירועים: סצינות של אזרחים, ממוצא צרפתי וממוצא מקומי, שנרצחים באכזריות מלוות מוזיקה אלגית עמוקה. הסצנה בה צופים בחברות ה-FLN המכינות את עצמן לביצוע פיגועים מלווה בתיפוף אלג'יראי ילידי במקום בדיאלוג. בנוסף לכך השתמש פונטקורבו בסאונד של ירי, מסוקים, ומנועי משאיות כדי לסמל את הגעת הצרפתים לזירת הקרב בעוד שפיצוץ מטענים, יללות, קולות נהי וקריאות קצובות מסמלים את הגעת האלג'יראים ממוצא מקומי.
התגובות לסרט.
ביקורת קולנועית.
הסרט זכה בתשבחות המבקרים על השימוש באמצעים הטכניים והעריכתיים, על הניסיון להציג את עמדות שני הצדדים במאבק בהוגנות יחסית ועל עמידתו של פונטקורבו בפני הפיתוי להאיר את הדמויות באור רומנטי; מעשי הזוועה המבוצעים הן על ידי ה-FLN והן על ידי הצרפתים מוצגים ללא כחל וסרק. הסרט לא הציג אף צד כשטני והדמות הצרפתית הראשית, קולונל מאתייה, מצטיירת באור סימפתי של חייל כריזמטי והוגן. הוגנותו של הסרט, בעיני רוב הצופים, הייתה הנקודה המשמעותית ביותר בקבלתו של הסרט. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1966 והיה מועמד בשלוש קטגוריות לפרס האוסקר; ב-1966 לפרס הסרט הזר הטוב ביותר וב-1968 לפרס הבמאי הטוב ביותר (פונטקורבו) ולפרס התסריט המקורי הטוב ביותר (פונטקורבו וסולינאס). הסרט זכה גם בעוד פרסים בינלאומיים רבים.
מרטין ריט אמר בראיון שהסרט היווה מקור השראה עבורו לסרטו נורמה ריי.
מחלוקות פוליטיות.
הסרט יצר מחלוקת פוליטית בצרפת ונאסר בה להקרנה במשך חמש שנים. סצינות בהן הוצגו עינויים נחתכו מהגרסאות שהוצגו בארצות הברית ובבריטניה כיוון שהן נחשבו כמסיתות כנגד הצרפתים. ההתייחסות האוהדת ל-FLN בסרט הדהימה את האלג'יראים יוצאי צרפת ואת אנשי הצבא הצרפתי. גנרל פול אוסרזה (Paul Aussaresses), מפקד כוח ההתערבות הצרפתי באלג'יריה, גינה את הסרט וכתב את הספר "הקרב על הקסבה" בו הביא את גרסתו לאירועים שתוארו בסרט. הסרט גונה אף על ידי ז'אן מארי לה פן, איש הימין הצרפתי ששירת כצנחן באלג'יריה.
גם בישראל נאסר הסרט להקרנה במשך שנים אחדות. תחילה בשל יחסי הקרבה ההדוקים ששררו בין צרפת ובין ישראל עד למלחמת ששת הימים ולאחר מכן, בשל הסיטואציה שנוצרה בה נשלטו מאות אלפי פלסטינים תחת השלטון הישראלי והיה חשש בישראל מפני הקבלה בין שתי הסיטואציות. הסרט הוקרן בבית לסין ובסינמטק ירושלים ב-1984 ובסינמטק תל אביב החל מ-1985. הצגתו ב-1988, חודשים אחדים לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, עוררה דיון ציבורי בישראל (על רקע האירועים ביהודה ושומרון וברצועת עזה), שעסק בשאלה האם קיים דמיון בין הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובין המאבק האלג'יראי לעצמאות, עמדה בה תמכו חלקים מהשמאל הישראלי.
הסרט ותנועות גרילה בעולם.
יציאתו למסכים של הסרט התרחשה בתקופה בה התרחשו עימותים שנתפסו כמאבקים לאומיים לעצמאות ובמקביל, עליית תנועות שמאל רדיקליות במדינות המערב בהן מיעוט מהצעירים הראו עניין במאבקים מזוינים. בסוף שנות ה-60 זכה "הקרב על אלג'יר" למוניטין של סרט שהיווה השראה לאלימות פוליטית. נטען כי טקטיקות לוחמת הגרילה העירונית והשימוש בטרור הועתקו על ידי הפנתרים השחורים, הצבא האירי הרפובליקני וחזית השחרור של ג'אמו וקשמיר. נטען כי הסרט היה הסרט המועדף על אנדראס באדר, ממייסדי סיעת הצבא האדום.
יונל פרניק
יונל פרניק (ברומנית: Ionel Fernic, 29 במאי 1901, טרגובישטה - 22 ביולי 1938, יער נגריליאסה, סטולפיקאן, מחוז סוצ'אבה) היה מלחין ופזמונאי רומני של מוזיקה קלה (רומאנסות- או ברומנית "רומאנצות", שירי טנגו ואחרים), עיתונאי, טייס ואחד מחלוצי הצניחה ברומניה. בהכשרתו היה בהתחלה שחקן תיאטרון.
ילדותו ולימודיו.
יליד טרגובישטה שבחבל מונטניה (1901), יונל פרניק היה בן של מהנדס המכונות תאודור פרניק. בן דודו, המהנדס ג'ורג'ה פרניק היה טייס ובונה מטוסים שנהרג בתאונת מטוס במפגן אווירי בתערוכה האווירית בשיקגו באוקטובר 1930.
חדשים ספורים אחרי לידתו, בגלל העסקת אביו במספנות בגאלאץ עבר עם המשפחה לעיר הזאת. בגיל שנתיים התייתם יונל פרניק מאמו שנפטרה בעת לידת בנה השני, גריגורה. אחרי שלפי רצון אמו למד בבוקרשט בבית ספר יסודי לותרני, חזר לגאלאץ כדי ללמוד בתיכון "וסילה אלכסנדרי". את שיעוריו הראשונים לנגינה בגיטרה ובפסנתר קיבל מהמורה למוזיקה בתיכון, המלחין תיאודור פוכס.
אחרי לבטים רבים על רקע משיכתו הכפולה למוזיקה ולאווירונים, ולמרות עצת הוריו להירשם לפקולטה בעלת פרופיל טכני, נרשם לבסוף לקונסרבטוריון למוזיקה ולאמנויות הבמה בבוקרשט שם למד במחלקה למוזיקה פסנתר והרמוניה אצל יוזף פאשיל ובמחלקה למשחק תיאטרון אצל יון סוריאנו ואריסטידה דמטראיד. זכה בהערכת מוריו וכשסיים את הקונסרבטוריון בשנת 1930 שיחק במשך ארבע שנים בתיאטרון הלאומי בבוקרשט יחד עם בעלי שמות גדולים של התיאטרון הרומני, כמו יון מאנולסקו, מורו אריסטידה דמטריאדה, יון צ'יגאליה, מישו פוטינו ואחרים. עם זאת לא עסק במשחק אלא תקופה קצרה בחייו. את שרותו הצבאי עשה בבית הספר לקציני מילואים של חיל הרגלים בעיר פלוישט ובהמשך חי שנים אחדות בעיר הזאת. כאן גם יצר חלק גדול מלחניו ושיריו. בשנת 1930 התקבל כחבר סטאז'ר וב-1934 כחבר קבוע של איגוד המלחינים הרומנים.
פעילותו המוזיקלית והספרותית.
בשנה האחרונה של התיכון בגאלאץ הלחין את הבלדה "צלב לבן מעץ ליבנה" Cruce albă de mesteacăn (1919). הטנגו הראשון שלו, משנת 1931, "השקר" Minciuna נכתב על מילים של הפזמונאי הידוע אורל פליה Aurel Felea. השיר נודע גם לפי שורתו הראשונה - "כשהירח זורח ברקיע" Pe boltă când apare luna.
בהמשך כתב פרניק כארבע מאות שירים, שאחדים מהם הפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הקלה הרומנית. הם נכנסו לרפרטואר של להקות נגנים כמו אלו של גריגורש דיניקו, ז'אן מרקו, יונסקו -גאינה, פטריקה מאתיי ואחרים, ושל זמרי הקסם של שנות ה-1930-1940 כמו כריסטיאן וסילה, ז'אן מוסקופול, טיטי בוטז, דורל ליביאנו,יואנה ראדו, ג'יקה פטרסקו. הם זכו לביצועים חוזרים ונשנים גם בידי הדורות הבאים של זמרים וזמרות בארצו. פרניק עצמו התפרנס לפרק זמן בשנות ה-30 כפסנתרן בקולנוע "מודרן" בפלוישט.
אחרי 1927 פרניק ניסה מזלו גם בכתיבת ספרות ופרסם קובץ רישומים בשם "מסתורי מיזיל" ובשנת 1928 פרסם קובץ שירים Prăpăstii "תהומות" וספרי ילדים אחדים. כמו כן ייסד את כתבי העת הסאטיריים "אל תכעס אם אקלל אותך" ו"אל תכעס אם אני צוחק" (Să nu te superi că te-njur).
פרניק גם תרגם לרומנית מצרפתית 96 מתוך ה"רבעיאת" של עומר ח'יאם (1931). בתחילת שנות ה-1930 פרניק התיישב בבירה בוקרשט.
פעילותו בתחום התעופה והצניחה.
באביב 1935 סיים יונל פרניק את בית הספר לטייס ע"ש מירצ'ה קנטקוזינו בבניאסה עם תעודת "מעופף" zburător - נווט אזרחי.
התעניין במיוחד בצדדים הספורטיביים והתיירותיים של הענף, במיוחד השתלם בצניחה.
במסגרת מפגן אווירי ביצע את צניחתו הראשונה בשדה התעופה בניאסה (כיום שדה התעופה ע"ש
אורל ולאיקו). בעקבות תאונה הפסיק בסופו של דבר את צניחותיו. לעומת זאת התקדם בקריירה שלו כנווט מטוסים . מונה למנהל בית הספר לניווט מטוסים בצ'רנאוץ וקיבל את העיטור להצטיינות בתעופה מידי המלך קרול השני.
מותו הטרגי.
יונל פרניק נהרג בתאונת מטוס בתאריך 22 ביולי 1938 בגיל 37. עלה בצ'רנאוץ על מטוס אזרחי של חברת התעופה הפולנית "לוט" שנסע בקו ורשה - בוקרשט - סלוניקי על מנת להגיע לבוקרשט, שם עמד להיפגש עם חברתו וכלתו לעתיד, המשוררת נונוצה מורצון, בת של השחקן הידוע וסילה מורצון. כל הנוסעים נספו כשמסיבה לא ידועה המטוס התרסק ביער נגריליאסה על יד הכפרים סטולפיקאן ודורוטיה, בין גורה הומורולוי ובין קמפולונג מולדובנסק במחוז סוצ'אבה, בצפון רומניה.
שאריות גופתו נשרפו בקרמטוריום בבוקרשט, טקס שבו נכחו גם חבריו ועמיתיו בתחום המוזיקה והתעופה. תזמורת ניגנה שתיים ממנגינותיו הכי פופולריות - "צלב לבן מעץ ליבנה" ו"את זוכרת, גברתי?" ,טייסים ביצעו לכבוד זכרו מפגן אווירי מעל בוקרשט.
לחניו.
יונל פרניק הלחין כאמור כ-400 לחנים על מילים של מחברים אחרים ושל עצמו. ברשות איגוד המלחינים הרומנים נמצאים ששים וששה. הנה רשימת כמה מיצירותיו המפורסמות:
קישורים חיצוניים.
יונל פרניק, מוזיקאי וירטואוז וטייס נועז - מאמרים של המפקד מארין רדוי בעיתון "טריקולורול"
טיעון הדלי