העמותה הוקמה ב-2007 על ידי דב לאוטמן וארגוני מעסיקים שבראשם התאחדות התעשיינים, וכיום מנכ״ל העמותה הוא סאמי אסעד.מטרתה של העמותה לחולל סביבה עסקית פתוחה ושוויונית להעסקת אקדמאים ערבים, ולהגדיל משמעותית את מספר האקדמאים הערבים המשולבים בחברות עסקיות וציבוריות בתפקידים ההולמים את כישוריהם.
היסטוריה.
"קו משווה" הוקמה ביוזמתם של דב לאוטמן, ד"ר עירית קינן, התאחדות התעשיינים וארגוני מעסיקים נוספים. פעילותה של העמותה נתמכת על ידי משרד ראש הממשלה.
פעילות.
"קו משווה" מקדמת את שינוי הגישה בעולם העסקי, פועלת לקליטתם של אקדמאים ערבים-ישראלים בחברות עסקיות, ועוזרת למעסיקים ולמועמדים הערבים להצליח בתהליכי הגיוס, המיון והקליטה לטווח ארוך.
"קו משווה" שמה דגש על קידום ופיתוח מנהלים ויזמים מהחברה הערבית מתוך הבנה שככל שירבו מנהלים ערבים – כך הם יקלטו יותר עובדים ערבים. בנוסף, ריבוי סיפורי הצלחה מעוררי השראה של התקדמות עובדים ערבים תביא להגברת האמון של הצעירים הערבים ביכולתם להשתלב ולהתקדם בארגונים ישראלים.
כממשק מקצועי בין העסקים לאקדמאים הערבים, פיתחה קו משווה כמה מרכזי פעילות: מרכז השמה, מרכז קריירה להשלמת כישורים עסקיים לאקדמאים, מרכז פיתוח ידע וכלים רב תרבותיים למנהלים בעסקים ומרכז ליווי, ייעוץ, מיון וקליטה.
דרכי פעולה עיקריות:
״קו משווה״ היא מהמייסדים של הפורום הישראלי לגיוון בתעסוקה, קואליציה תלת מגזרית הפועלת לקידום העסקה מגוונת במשק.
הערות שוליים.
אשל הירדן
אֵשֶׁל הַיָּרְדֵּן (שם מדעי: "Tamarix jordanis") הוא מין אשל המצוי בגדות נחלים ובמלחות, לאורך בקעת הירדן והכנרת.
המין נמנה עם קבוצת אשל היאור, שפרחיה מתאפיינים ב-5 עלי כותרת, 5 עלי גביע, 5 אבקנים, ושלוש צלקות. הוא דומה מאוד לאשל היאור ואפשר להבדיל ביניהם רק על פי התפוצה השונה, נבדל מאשל ארץ-ישראלי (מין נוסף קרוב מקבוצת אשל היאור) בתפרחותיו הקצרות יותר וכן בתפוצה השונה.
תיאור.
אשל הירדן הוא שיח-עץ ירוק עד המסועף מבסיסו לכמה ענפים ראשיים, ומתנשא לגובה 3–6 מטרים. ענפיו בעלי קליפה אדומה-חומה. הענפים הצעירים ירוקים ונושאי עלים זעירים דמויי קשקשים. העלים יושבים, בעלי בסיס צר, ואינם לופתים את הענף. לעומת מיני האשל האחרים, עליו של אשל הירדן מוארכים ומחודדים יותר. הפרחים ערוכים באשכולות צפופים שאורכם כ-3–6 ס"מ.
הפריחה נמשכת מתחילת האביב ועד הסתיו, החל בחודש מרץ וכלה בסוף חודש ספטמבר. צבע הכותרת ורוד לבנבן. הפרי הלקט דמוי חרוט משולש צלעות שאורכו 6–8 מ"מ. הזרעים מרובים, זעירים, בעלי ציצות ומתפזרים ברוח. הנביטה בשלהי האביב ובקיץ, עם ירידת מפלס הנחלים והאגמים.
הפשיטה באוקיינוס ההודי
הפשיטה באוקיינוס ההודי הייתה מבצע ימי שערכה שייטת קידו בוטאי מהצי הקיסרי היפני מה-31 במרץ עד ה-10 באפריל 1942. המבצע כוון נגד כנגד כלי שיט ובסיסי בעלות הברית באוקיינוס ההודי. מבצע זה היה אחת הפעולות הראשונות במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. הצי היפני, בפיקודו של צ'ואיצ'י נגומו, אילץ את כוחות בעלות הברית (בעיקר הצי המלכותי הבריטי) לסגת אל מזרח אפריקה, ולהותיר את האוקיינוס לחסדי היפנים.
פעולה ראשונה.
לאחר ניצחונם בקרב איי הודו המזרחיים, יצא הצי הקיסרי היפני אל האוקיינוס ההודי על מנת להשמיד את כלי השיט הבריטים שעגנו בו, ועל מנת לתמוך בפלישה לבורמה. הכוח היפני, תחת פיקודו של צ'ואיצ'י נגומו, הכיל שש נושאות מטוסים: אקאגי, זואיקאקו, היריו, ריוג'ו, סוריו ושוקאקו. שייטת זו, שנקראה קידו בוטאי, יצא מהאי סולאווסי, ב-26 במרץ 1942.
פיענוח הצפנים היפניים סיפק לבריטים התרעה מוקדמת על כוונות התקיפה. מפקד הצי הבריטי באזור, תת-אדמירל ג'יימס סומרוויל, הסיג את כוחותיו אל אטול אָדוּ, שבאיים המלדיביים, משום שציפה שההתקפה תערך ב-1 או 2 באפריל.
ההתקפה הראשונה נערכה כנגד ספינות סוחר במפרץ בנגל, על ידי נושאת המטוסים ריוג'ו ושש סיירות, תחת פיקודו של אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה. היפנים הטביעו 23 ספינות, וחמש נוספות הוטבעו על ידי צוללות בסמוך לחוף המערבי של הודו.
כאשר איחרה ההתקפה על ציילון להגיע, שלח סומרוויל את נושאת המטוסים אה"מ הרמס (95) לטרינקומלי, ציילון, לתיקונים, בליווי הסיירות הכבדות "קורנוול" ו"דורסטשייר" והמשחתת "ומפייר" של הצי המלכותי האוסטרלי.
בערב ה-4 באפריל, אותר הצי היפני כ-400 מילים מדרום לציילון על ידי מטוס PBY קטלינה. המטוס הספיק לשדר את מיקום השייטת, טרם הופל על ידי מטוס A6M זירו מנושאת המטוסים היריו.
ההתקפה על קולומבו.
ב-5 באפריל 1942, יצאה טייסת בת 125 מטוסים לכיוון קולומבו, ציילון. הטייסת הכילה 36 מפציצי צלילה, 53 מפציצי טורפדו ו-36 מטוסי זירו. הטייסת, בפיקודו של מיטסואו פושידה, יצאה מנושאת המטוסים אקאגי, אשר הובילה את ההתקפה על פרל הארבור. המטוסים היפנים טסו מעל החוף, גלויים לגמרי, אולם חיל האוויר המלכותי לא קיבל התרעה, והמטוסים הבריטים נותרו על הקרקע בזמן שהטייסים היפנים טסו מעליהם.
היפנים תקפו את בסיס הצי בקולומבו, והטביעו את סיירת העזר "הקטור" ואת המשחתת "טֶנֵדוֹס" בתוך הנמל. חיל האוויר המלכותי איבד את כל 27 מטוסיו, בעוד שהיפנים דיווחו על חמש אבדות בלבד, מתוכן רק שלוש מעל היבשה. מטוסי סיור יפניים איתרו את קורנוול ואת דורסטשייר כ-200 מילים מדרום לציילון והטביעו אותן ביחד עם 424 אנשי צוות.
ב-6 באפריל, טובע הסלופ ההודי "אינדוס" בידי מטוסים יפניים, בסמוך לחופי בורמה.
טרינקומלי ובאטיקלואה.
בשעה 07:00 ה-9 באפריל, תקפו היפנים את נמל טרינקומלי שבציילון. בפעם זו קיבלו הבריטים התרעה טרם ההתקפה, והרמס ומלוותיה עזבו את הנמל בלילה לפני. הן התגלו על ידי היפנים בשעה 08:55, בדרכן חזרה לנמל. הרמס הייתה ללא מטוסיה, ולמעשה הייתה חסרת הגנה כנגד 70 המפציצים אשר תקפו אותה בשעה 10:35. לאחר שנפגעה 40 פעמים, טבעה הרמס, ואיתה 307 אנשי צוות. ומפייר והקורבטה "הוליהוק" טובעו אף הן.
אוניית בית החולים "ויטה" אספה כ-590 ניצולים. חיל האוויר המלכותי איבד לפחות שמונה מטוסי קרב מדגם "הוריקן". היפנים איבדו חמישה מפציצים ושישה מטוסי קרב, אחד מהם בפעולת התאבדות על מכלי הדלק בטרינקומלי.
תוצאות הקרב.
המבצע הבליט את עליונותה של יפן בכל הנוגע למבצעי נושאות מטוסים, וחשף את הצורה הבלתי מקצועית בה פעל חיל האוויר המלכותי באסיה. אולם, המבצע לא הצליח לעקור לגמרי את הצי המלכותי ממימי האוקיינוס ההודי. הבריטים, שתחילה חששו מפני פלישה לציילון, פירשו את ההימנעות היפנית כתגובה לאבדותיהם על כן כניצחון בריטי. למעשה, היפנים חסרו את כוח האדם, הכוח האווירי והכוח הימי להשלמת פלישה וכיבוש, ואפילו לא היו בעמדה שתאפשר להם פשיטה וכיבוש זמני.
האי ציילון היה בעל חשיבות אסטרטגית רבה. הוא חלש על הגישה לתת-היבשת ההודית מכיוון האוקיינוס, ועל נתיבי הסחר עם המזרח התיכון ושדות הנפט של המפרץ הפרסי. ציילון אף הייתה המקור העיקרי של גומי לאימפריה הבריטית. טרם הפשיטה, הפעילו היפנים תעמולה בקרב תושביה הסינהלים של ציילון, והאחרונים ציפו לבוא היפנים.
הפשיטה של דוליטל, ב-18 באפריל, שיבשה את תוכניות היפנים באוקיינוס השקט, וקידו בוטאי נקראה לשוב ליפן. הייתה זו התקיפה הראשונה של ארצות הברית על איי יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. הפשיטה המפתיעה על בירת האימפריה היפנית, ובסמוך לארמון הקיסר, הביאו את המטה הקיסרי להבנה כי החזית הפסיפית חשובה יותר מהאוקיינוס ההודי, שכן ממנה עשויים האמריקאים לפגוע באיי הבית.
מפקד הצי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, החל לתכנן מבצע רחב היקף, אשר כלל את כיבוש אטול מידווי, ומטרתו הייתה לכפות קרב הכרעה על צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. אולם, ביוני 1942, התהפכו היוצרות, וכל ארבע נושאות המטוסים היפניות שהשתתפו במבצע טובעו במהלך קרב מידווי, ובכך הגבילו את יכולתם של היפנים לערוך מתקפות אסטרטגיות ארוכות-טווח.
שלוש דיוויזיות של הצבא הבריטי נשלחו לציילון כתגבורת להגנה מפני מרי אזרחי אנטי-בריטי, ומספר התקוממויות של חיילים בני המקום דוכאו במהירות. מאוחר יותר במהלך המלחמה, שימשה ציילון כבסיס חשוב בתוכנית בעלות הברית לכיבוש מחדש של מלאיה וסינגפור.
במבט לאחור, נראה כי היה זה בזבוז של כוח רב עוצמה, כמו זה של קידו בוטאי, לצורך פשיטה, בזירה צדדית, שממילא היפנים לא התכוונו, ואף לא יכלו, להחזיק בה. כוח זה, בעת שהיה באוקיינוס ההודי, לא היה זמין, אפוא, בזירות אחרות. חלון ההזדמנויות, בו עדיין הייתה ליפנים עליונות, נסגר בעת שהשייטת הייתה מרוחקת והאבדות שגרמה לבריטים באותו זמן לא יכלו להצדיק את שיגורה.
מתאו ריצ'י
עקרון האופקיות המקורית
עיקרון האופקיות המקורית הוא אחד מעקרונות היסוד בגאולוגיה המשמשים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת זמן ואופן היווצרותן ומהווים כלים חשובים בסטרטיגרפיה.
עיקרון זה קובע כי ההרבדה המקורית של שכבות משקע תהיה תמיד אופקית, או כמעט אופקית. על-פי העיקרון, יש להניח כי שכבות כאלה תהיינה שבורות, מקומטות או נטויות רק לאחר שחלו עליהן תהליכים מאוחרים להרבדה, אחרי שהשכבות התמצקו והתלכדו לסלע. כיום מקובל כי עיקרון זה מהווה קירוב כללי אך מדויק מספיק.
התפתחות.
שיני כריש.