התרופה Methoxy polyethylene glycol-epoetin beta (שם מסחרי: Mircera) מיוצרת על ידי חברת התרופות השווייצרית רוש (Roche). נועדה לטיפול באנמיה במקרים של אי ספיקת כליות כרונית, במצב שבו הכליות מפסיקות לייצר את ההורמון אריתרופויאטין. הורמון זה מעודד יצירת כדוריות דם אדומות במח העצם, ועד עתה השתמשו לטיפול בחולי הכליות באריתרופויאטין מלאכותי. התרופה החדשה פועלת במנגנון דומה לאריתרופויאטין - גם היא מפעילה את קולטני האריתרופויאטין. החידוש בתרופה זו הוא, שהיא קשורה לתרכובת פוליאתילן גליקול (PEG) הגורם לחומר להישאר בגוף זמן ממושך יותר. אורך החיים הארוך של תרופה זו, מאפשר להזריק אותה לחולה לעיתים רחוקות יותר - פעם ב-3-4 שבועות.
באוגוסט 2007 קיבלה תרופה זו את אישור האיחוד האירופי ובינואר 2008 קיבלה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
שימוש בלתי חוקי בספורט.
בדומה לדורות הקודמים של האריתרופויטין, גם ב-Mircera נעשה שימוש בלתי חוקי בספורט, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008, התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו. בעקבות זאת הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי, שישה שבועות לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כי כל 5,000 דגימות השתן שנלקחו מהספורטאים במהלך האולימפיאדה - תישלחנה לבדיקה מחודשת, כדי לאתר שרידי CERA.
חברת רוש, מפתחת התרופה, היא זו שסייעה לסוכנות העולמית נגד סמים בספורט לפתח בדיקה לגילוי שימוש ב-Mircera.
ליאו מק'קרן
ליאו מק'קרן (באנגלית: Leo McKern; 16 במרץ 1920 – 23 ביולי 2002) היה שחקן אוסטרלי שהרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית, כמו כן השתתף במספר רב של סרטי קולנוע ומעל ל-200 הצגות. תפקידו המוכר ביותר הוא כהוראס רמפול בסדרת הטלוויזיה הבריטית רמפול.
ביוגרפיה.
מק'קרן נולד בשם רג'ינלד מק'קרן בסידני שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בנם של ורה ונורמן וולטון מק'קרן. בגיל 15 עבר תאונה שבה איבד את עינו השמאלית. בתחילה עבד כשוליה של מהנדס ואחר כך כאמן. בתקופת מלחמת העולם השנייה שרת בצבא האוסטרלי. בזמן שירותו החל להופיע על הבמה בסידני.
מק'קרן היגר לאנגליה בעקבות אהובתו השחקנית ג'יין הולנד, הם התחתנו בשנת 1946. למרות הקשיים שנתקל בהם בגלל עין הזכוכית שלו ומבטאו האוסטרלי הוא החל במהרה להופיע בקביעות בתיאטרון "אולד ויק" שבלונדון, וב"שייקספיר ממוריאל ת'יאטר" (כיום הרויאל שייקספיר קומפני) בסטרטפורד על האייבון. ב-1949 שיחק בתפקיד פורסטר במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא". תפקידו הידוע ביותר במחזה שייקספירי הוא יאגו לצידו של אנתוני קווייל באותלו משנת 1952. ב-1960 הופיע מק'קרן בווסט אנד בתפקיד "איש ההמון" במחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט. בהפקה של המחזה בברודוויי הוא גילם את דמותו של תומאס קרומוול האיש שתובע את סר תומאס מור. תפקיד זה הוא ביצע גם בעיבוד הקולנוע של המחזה משנת 1966. עוד בלט בתיאטרון בתפקיד סאטל במחזה "האלכימאי" מאת בן ג'ונסון.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1952 בסרט "רצח בקתדרלה". הופעות בולטות נוספת שלו היו בסרטם של הביטלס "Help!" (1965), בתפקיד תומאס קרומוול בסרט זוכה פרס אוסקר "אדם לכל עת" (1966), "בתו של ריאן" (1970), "אות משמיים" (1976) ו"אהובת הקצין הצרפתי" (1981). ב-1987 זכה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע כשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Travelling North". ב-1987 כיכב בסרט "מונסיניור קיחוטה" בתפקיד סנצ'ו סנקס לצידו של אלק גינס שגילם את האב קיחוטה.
בסדרת הטלוויזיה הקלאסית "האסיר" היה מק'קרן אחד השחקנים שגילמו את דמותו של "מספר 2", הוא גילם דמות זאת יותר מפעם אחת, בתחילה בפרק "צלצול פעמוני הביג-בן" ואחר כך בשני הפרקים האחרונים של הסדרה.
ב-1975 הופיע לראשונה בתפקיד שהפך לדמות הידועה ביותר שלו, הוראס רמפול, שאותה גילם בסדרה "רמפול" ב-44 פרקים במשך שבע עונות עד לשנת 1992. המחזאי ג'ון מורטימר יצר את הדמות עבור השחקן אליסטר סים, אך שינה את דעתו כשראה את מק'קרן מגלם את הדמות. מורטימר נהג לומר "מק'קרן לא רק שיחק את רמפול, הוא הוסיף לדמות, האיר אותה והפיח בה חיים". מק'קרן נהנה מהתפקיד אך היה מודאג מכך שחייו הופכים להיות שלובים בדמותו של רמפול. בעונות האחרונות של הסדרה הצטרפה לצוות השחקנים בסדרה בתו אביגיל מק'קרן בתפקיד ליז פרוברט.
ב-1983 קיבל מק'קרן תואר קצין מסדר אוסטרליה על תרומתו לאומנות הבמה. ב-1987 החל להופיע במסע הפרסום של חברת ההשקעות סמית' בארני כשהוא מחליף את השחקן ג'ון האוסמן. בנוסף לכך מחלקת הפרסום של החברה שנתה את פורמט הפרסומות ששודרו החל מספטמבר 1987. הקהל לא אהב את הפרסומות החדשות והעדיף את הפרסומות עם ג'ון האוסמן, ב-1989 החליפה סמית' בארני את מסע הפרסום והשתמשה בקולו של השחקן האמריקאי ג'ורג' סי סקוט.
מק'קרן אמר לבתו אביגיל שהוא סובל מפחד במה והיה לו קשה יותר להתמודד אתה ככל שהזדקן. הוא גם חשש שדמותו לא תמצא חן בעיני קהל הצופים. תפקידו האחרון היה בשנת 1999 בסרט
"" ועל הבמה בשנת 2000. הוא סבל מסוכרת ומבעיות בריאותיות נוספות. ב-2002 עבר לגור במוסד סיעודי קרוב לעיר באת' בסאמרסט. שבועות אחדים אחר כך הוא נפטר בגיל 82.
בעשור האחרון לחייו כיכב בסדרה של פרסומות ששודרה בבריטניה עבור לוידס בנק, בהם גילם דמות הדומה מאוד לרמפול.
ליאו מקקרן
לאו מקקרן
ליאו מקרן
לאו מקרן
קרם נוגט
אונס פרספונה
"אונס פרספונה" או "פלוטו ופרספונה" הוא פסל מאת האמן האיטלקי ג'ובאני לורנצו ברניני. הפסל מהווה דוגמה ליכולתו הטכנית של ברניני ומהווה את אחד משיאי הפיסול הבארוקי, בעיצוב הגוף המניאריסטי.
הפסל מבוסס על נושא מן המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית. על פי הסיפור מן המיתולוגיה הרומית, נחטפה פרספונה בידי פלוטו - הוא האדס במיתולוגיה היוונית - אל השאול. החל משנת 1622 הוצב הפסל ב"וילה לודוויזי" אשר היה שייך לקרדינל לודוויזי (Ludovisi), אשר קיבל את הפסל במתנה מאת הקרדינל סקיפינו בורגזה (Scipione Borghese). בשנת 1908 רכשה ממשלת איטליה את הפסל והציבה אותו בגלריה בורגזה.
ברניני בחר לתאר את חטיפתה של פרספונה ברגע השיא של האירוע. פלוטו, המתואר כגבר שרירי עטור זקן ועל ראשו כתר, אוחז בזרועותיו את פרספונה, שגופה מפותל והיא קוראת לעזרה. ידיה של פרספונה מנסות לדחות את האדס, אולם זה אוחז בה בחוזקה. ברניני היטיב לתאר אשליה של גוף חי ורך, דבר הבא לידי ביטוי במקומות בהן אוחז האדס במותניה של פרספונה. לצד האדס ניצב קרברוס, מתואר ככלב בעל שלושה ראשים.
לואיס לווארי
לואיס ר' "לו" לווארי (באנגלית: Louis R. "Lou" Lowery;
24 ביולי 1916, בפיטסבורג, פנסילבניה – 15 באפריל 1987, בפיירפקס (Fairfax), אריזונה) היה צלם אמריקאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת לווארי כצלם של חיל הנחתים האמריקאי בדרגת סמל ראשון. את עיקר פרסומו הוא צבר במהלך קרב איוו ג'ימה, כאשר צילם ב-23 בפברואר 1945 את הנפת הדגל הראשונה על פסגת הר סוריבצ'י. כעבור מספר שעות הונף דגל שני על פסגת ההר. הנפה זו תועדה על ידי ג'ו רוזנטל, שתצלומו הפך למפורסם מבין השניים וזכה גם בפרס פוליצר לשנת 1945.
לווארי היה ממקימי USMCCCA, אחד מעיתוני חיל הנחתים האמריקאים (ראשי תיבות שלUnited States Marine Corps Combat Correspondents Association). הוא המשיך בשירות מילואים בחיל הנחתים והשתחרר בדרגת קפטן. הוא פרש מעבודתו ב-1983 בתור עורך התמונות ב"מגזין חייל הנחתים" (Leatherneck Magazine).
לווארי נקבר בבית הקברות הלאומי הסמוך לקוונטיקו שבווירג'יניה.
עמק הארזים
עמק הארזים הוא עמק שבו נמצא אחד מיובליו של נחל שורק היורד מכיוון מוצא ומתחבר לנחל שורק בסמוך לחיבורו עם נחל לוז. אל העמק מתנקז גם נחל חלילים ובסמוך אליו נמצא הגן הלאומי עינות תלם. העמק נתן את שמו לכל האזור הלא-בנוי הנושק לכניסה המערבית של ירושלים, והוא כולל את ערוצי נחל שורק ויובליו בין מבשרת ציון לשכונת רמות אלון והכפר הנטוש ליפתא בירושלים. בעמק הארזים עובר שביל ירושלים.
כללי.
עמק הארזים הוא חלק ממערכת נחל שורק, ומכסה אזור נרחב יחסית בחלק המערבי של ירושלים. אזור זה נמצא במרכז סערה ציבורית ומחלוקת כאשר מצד אחד עומדים תושבי האזור ו"גופים ירוקים" ובראשם החברה להגנת הטבע ומהצד השני גופי תכנון מוניציפליים וארציים, חברת החשמל, רכבת ישראל וגופים כלכליים.
עמק הארזים מרכז בתוכו מאפיינים טיפוסיים לנוף הצומח והחי המקומי. בעמק מצויים שני מעיינות שכבה, חורשות ויערות אורן ירושלים וברוש, בוסתנים, שרידי חקלאות עתיקה ושרידי חקלאות בת ימינו.
מקור השם.
השם "עמק הארזים" מופיע לראשונה על במת ההיסטוריה בשנת 1923, כאשר בעינות תלם הוקמה מושבה קטנה על חורבות היישוב היהודי בית טלמא. שמונה משפחות יהודיות התיישבו במקום, והניחו אבן פינה לבית ספר חקלאי לבנות דתיות. ליישוב המתחדש ניתן השם "עמק הארזים", ככל הנראה על שם הברושים הגדולים שצומחים בערוץ הנחל ודומים במראם לעצי ארז. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום והיישוב ננטש.
נוף, חי וצומח.
עמק הארזים ושוליו הם חלק ממסדרון אקולוגי חשוב ובו ריכוז גדול של בעלי חיים שברחו מאימת הזחילה האורבאנית של העיר ירושלים אל תוך שטחי המחיה שלהן. לעמק חשיבות מיוחדת כשמורה של נוף הרי יהודה שלא זוהמו על ידי הבניה של ירושלים והן כשער הכניסה ומבוא חזותי לעיר ממערב. פנים אלו והמערכת האקולוגית הענפה הפכו את העמק ליעד פופולרי למטיילים וחובבי טבע מירושלים והארץ כולה.