בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין.
סיפרות בזק וסיפורים קצרים.
ההבדל בין סיפורת בזק לסיפור קצר או מספר, הוא שאף על פי שסיפורת בזק כוללת בתוכה אלמנטים קלאסיים של סיפור – דמות ראשית, קונפליקט, מכשולים, סיבוכים וסיום - מספר המילים המוגבל בה מאלץ את הכותב לעיתים קרובות להשאיר חלק מהאלמנטים הללו בלתי כתובים - מוחבאים או מובנים בתוך הסיפור עצמו. ניתן לראות עיקרון זה בשיאו בסיפור בן שש מילים: “למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו." הסיפור הזה הגיע למקום השני בתחרות הסיפור עד 140 תווים (נוסח טוויטר).
סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם". סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר. לפתע נשמעה דפיקה בדלת.".
קישורים חיצוניים.
ליטל לוין, הדגם המוקטן של הסיפור הקצר: רומן באורך שתי שורות בלבד, בהאתר הארץ, 15 באוקטובר 2012
יהושע הוטנר
הרב אברהם יהושע הוטנר (י"ז בכסלו תרע"א, 18 בדצמבר 1910 - כ"ו בניסן תשס"ט, 20 באפריל 2009) היה מייסד ומנהל מפעלי יד הרב הרצוג, האנציקלופדיה התלמודית ומכון התלמוד הישראלי השלם במשך כיובל שנים. ממקימי האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק ומעורכי כתביו.
ביוגרפיה.
נולד בפולין לרב יהודה ליב הוטנר, דיין בוורשה, ולבת-שבע, בתו של הרב יהודה הלוי סגל, גם הוא מרבני העיר. אביו היה בנו של הרב יוסף זונדל הוטנר מאיישישוק.
בשנים תרפ"ג-תרפ"ז למד בישיבת "תורת חיים" בוורשה ולאחר מכן בישיבת ראדין אצל החפץ חיים (תרפ"ז-תרפ"ח) ובישיבת גרודנה אצל הרב שמעון שקאפ (תרפ"ט-תרצ"א).
באלול תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל ומאז התגורר בירושלים. בתשרי תרצ"ו (1935), מיד לאחר פטירת הראי״ה קוק, יזם והקים עם גיסו הרב צבי יהודה קוק, הרב מאיר בר-אילן ועוד, את האגודה להוצאת ספרי הראי"ה קוק, שבה פעל כמנהל וכאחד מעורכי הכתבים. במסגרת זו ערך את הספר חזון הגאולה (לצד הרב מאיר בר-אילן), והציע לרצי"ה לצרף לספר אורות מאופל, את אורות ישראל והמאמר "למהלך האידאות בישראל".
בשנת תש"ב (1942) ביקשו הרב מאיר ברלין לנהל את האנציקלופדיה התלמודית עם היווסדה. הוא ייסד וניהל גם את "מפעל הש"ס הישראלי השלם", שניהם במסגרת יד הרב הרצוג. במסגרת תפקידיו אלה נסע פעמים רבות, לגיוס תרומות, בדיקת כתבי יד ועוד.
נפטר בגיל 98 ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
משפחתו.
אשתו הראשונה הייתה דבורה לבית פרנקל. אשתו השנייה רחל (תרע"ו-תשכ"ו) הייתה בתם של האדמו"ר הרב אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק והסופרת מלכה שפירא. בתם היחידה היא הפסיכולוגית ד"ר אביגיל ינון, הנשואה לפסיכולוג פרופ' יואל ינון.
אחותו חוה לאה הייתה רעייתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק. אחותו לובה אהבה נישאה להיסטוריון אברהם לוין, מאנשי הארכיון המחתרתי "עונג שבת", היא ומשפחתה נספו בטרבלינקה. אח נוסף היה הרב חיים הוטנר (תרס"ו-תש"ד).
מאמרים ופרסומים.
הרב הוטנר פרסם מאמרים רבים בכתבי עת, בעיתונות הכתובה ובאסופות מאמרים. בהם:
הקודקס האזרחי הגרמני
הקודקס האזרחי הגרמני (בגרמנית: Bürgerliches Gesetzbuch; ידוע בר"ת BGB) הוא הקודקס האזרחי הנהוג בגרמניה מאז 1 בינואר 1900, ונחשב לפריצת דרך בתחום חקיקת המשפט האזרחי. ה-BGB שימש דגם לקודיפיקציה של המשפט האזרחי במספר מדינות אחרות בעולם, בהן פורטוגל, הרפובליקה הסינית, יפן, תאילנד, קוריאה הדרומית, סין, יוון ואוקראינה.
היסטוריה.
לאחר שחוקק קודקס נפוליאון בצרפת בשנת 1804, עלה רצון דומה אף במערכת המשפט הגרמני. השאיפה הייתה ליצור אסופה שיטתית ומאוחדת בין חוקים שונים בתחום המשפט האזרחי, אשר היו בתוקף במדינות הקונפדרציה הגרמנית. אולם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל מכיוון שלא היה קיים אותה עת גוף מחוקק מתאים.
לאחר שמדינות גרמניה השונות אוחדו באימפריה הגרמנית בשנת 1871 ניתן היה לגשת למלאכה. בשנת 1873 תוקנה החוקה הגרמנית ב"חוק מיקל-לסקר" (Lex Miquel-Lasker; על שם שני יוזמיו, יוהנס פון מיקל ואדוארד (יצחק) לסקר) אשר העביר את הסמכות המחוקקת לידי הרייך. בעקבות התיקון נוסדו ועדות שונות לניסוח החקיקה שתהיה לקודקס האזרחי לכל הרייך ואשר תחליף דברי חקיקה שונים בתחום זה בכל אחת מן המדינות.
טיוטת הקודקס הראשונה, משנת 1888, לא זכתה לאהדה. בעקבות הפרסום קמה ועדה בת 22 חברים, אשר הורכבה לא רק ממשפטנים אלא אף מנציגי ענפי כלכלה שונים ונציגים של זרמים אידאולוגים בציבור. ועדה זו ניסחה טיוטה שנייה לקודקס. בשנת 1896, לאחר תיקונים נרחבים, אושר ה-BGB ברייכסטאג. הוא נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 ומאז משמש אבן פינה לקודיפיקציה של המשפט האזרחי בעולם.
ה-BGB נותר בתוקף אף בתקופת גרמניה הנאצית ותוכניות להחליפו בקודקס אזרחי אחר, ברוח האידאולוגיה הנאצית, לא יצאו אל הפועל. עם זאת בתי המשפט בגרמניה בתקופה הנאצית פרשו חלק מעקרונות הקודקס ברוח אידאולוגיה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה עם חלוקת שטחה של גרמניה לשתי מדינות: גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית, המשיך ה-BGB לשמש בשתיהן. יחד עם זאת, לאורך השנים, שונו הוראות ה-BGB עם חקיקה חדשה בגרמניה המזרחית. החל משנת 1966 שונתה החקיקה בתחום דיני המשפחה, בשנת 1976 נחקק קודקס אזרחי חדש (Zivilgesetzbuch), ובשנת 1982 נחקק חוק חוזים חדש. מאז איחודה של גרמניה בשנת 1990, שב ה-BGB להיות הקודקס האזרחי המחייב בכל שטח גרמניה.
בגרמניה המערבית ובגרמניה המאוחדת תוקנו הוראות ה-BGB פעמים רבות מאז שנחקק. התיקונים המשמעותיים ביותר הוכנסו בשנת 2002, לאחר רפורמה מקפת בדיני ההתחייבויות, אחד מחמשת הפרקים העיקריים בקודקס. אף הפרשנות שמעניקים בתי המשפט בגרמניה להוראות הקודקס ידעה שינויים רבים לאורך השנים, והיא ממשיכה להתפתח. שינויים אלה אפשריים הודות למידת ההפשטה הרבה הקיימת בהוראות הקודקס. בשנים האחרונות קיימת מגמה של מחוקקים בגרמניה להשיב אל תוך ה-BGB דברי חקיקה שונים בתחום האזרחי, אשר נחקקו בנפרד. כך לדוגמה חקיקה על שכירות דירות שנחקקה בנפרד ושבה להיות חלק מן הקודקס.
ה-BGB ממשיך להוות אבן פינה לחקיקה גרמנית בתחום המשפט האזרחי ועקרונות הקודקס משמשים לחוקים אחרים בתחום המשפט האזרחי. כך למשל, בקודקס המסחרי הגרמני קיימות רק הוראות מיוחדות באשר לשותפויות מסחריות ושותפויות מוגבלות, אולם העקרונות הכלליים של שותפות הם שחלים אף במשפט המסחרי.
על שיטת הקודיפיקציה של ה-BGB נמתחה ביקורת בשל ביטויים של חוסר אחריות חברתית, אולם לאורך השנים המחוקק ומערכת המשפט עשו לשיפור השיטה ולהתאמתה בעניין זה. בשנים האחרונות, ניכרת השפעה של מערכת החוק של האיחוד האירופי על הוראות ה-BGB ושינויים רבים מתבצעים בקודקס לצורך התאמתו למערכת זו.
מבנה הקודקס.
מבנהו של הקודקס האזרחי הגרמני הוא פיתוח של המבנה הפנדקטי (מלטינית: Digesta seu Pandectae) של החוק הרומי. בדומה לקודקסים אחרים השואבים השראתם מן החוק הרומי, הקודקס מקבץ חקיקה בתחום הפרסונלי, קניין, משפחה וירושה, אולם בניגוד לקודקס האזרחי הצרפתי, או האוסטרי, למשל, הפרק המכיל הוראות כלליות, הוא הפרק הפותח. משכך, לקודקס האזרחי הגרמני חמישה חלקים:
עקרון ההפשטה.
אחד ההיבטים החשובים והמיוחדים לקודקס האזרחי הגרמני הוא עקרון ההפשטה (Abstraktionsprinzip), ועקרון ההפרדה (Trennungsprinzip). העקרון שמקורו מעבודותיו של ההוגה המשפטי פרידריך קארל פון סאביניי (Friedrich Carl von Savigny), יוצר הבחנה קפדנית בין חוזי התחייבות, אשר הכללים להם מוגדרים בחלק השני של הקודקס, וחוזים על ההעברה בפועל של הקניין, במיוחד כפי שהדבר מוגדר בחלק השלישי של הקודקס העוסק בקניין. בסיכומו של דבר, שני העקרונות קובעים כי התחייבות להעביר בעלות על קניין, אינה הופכת צד שני לבעלים, אלא מעניקה לו רק את הזכות לדרוש את ביצועו של החוזה בפועל.
עקרון ההפרדה קובע כי חוזים על העברת קניין וההעברה של הקניין בפועל חייבים להיות מטופלים באופן נפרד, כל אחד על פי כלליו. עקרון ההפשטה אף קובע כי ההעברה בפועל של בעלות על קניין היא תקפה מבחינה חוקית ללא קשר לתקפות החוקית של חוזה ההתחייבות. מהבחנה זו נלמד כי חוזי התחייבות בפני עצמם אינם כרוכים בהעברת בעלות, עד שנכרת חוזה על ההעברה בפועל של הקניין. מנגד, העברת בעלות על קניין אשר נעשתה על יסוד חוזה התחייבות לא חוקי, עשויה להוות בסיס לחובת השבת הקניין מצד הנהנה (והשוו לעקרון עשיית עושר ולא במשפט), אולם עד אותו מועד שבו הקניין מושב, על יסוד עקרון ההפרדה בין החוזה ובין העברת הבעלות בפועל, הקניין נמצא בבעלות הנהנה.
כך למשל, חוזה מכירה לבדו לא יוביל לבעלות על הקניין מצידו של הקונה, אלא רק יצור התחייבות מצידו של המוכר להעביר את הבעלות בקניין נשוא החוזה. המוכר, בהתאם לחוזה ההתחייבות, מחויב לכרות חוזה נוסף ונפרד העוסק בהעברת הבעלות. רק לאחר שחוזה זה נכרת, הקונה הופך לבעליו של הקניין שרכש. שני ההליכים באים תחת שתי מערכות שונות של כללים משפטיים במסגרת הקודקס, כך המחויבויות של הצדדים לחוזה מוסדרות בסעיף 433, ואילו החוזה להעברת הבעלות על הקניין בפועל (במטלטלין) מוסדרת בסעיף 929 לקודקס. אף התשלום על הרכישה (דהיינו, העברת הבעלות על הכסף) מטופלת בקודקס באותו אופן.