חתול בריטי קצר שיער סוליד כחול
חתול בריטי קצר שיער סוליד לבן
חתול בריטי קצר שיער סוליד שנהב
חתול בריטי קצר שיער קולור-פוינט
דבון רקס
דבון רקס הוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע.
מקורו של גזע הדבון רקס הוא בחתול מתולתל שיער, אשר נמצא על ידי אשה בשם בריל קוקס בדבון, אנגליה, בשנת 1960. קוקס ניסתה להכניס את החתול לביתה ולגדלו, אך לא הצליחה בכך. היא המשיכה להשגיח עליו ושמה לב שהחתול הזדווג עם חתולה מקומית. בין הגורים היה גור אחד בעל פרווה מתולתלת. קוקס אספה אותו לביתה וקראה לו קירלי.
לאור הדמיון הרב בין החתול לגזע הקורניש רקס והקרבה הגאוגרפית בין דבון רקס לקורנוול (משם הגיע הקורניש רקס), שיערו כי מדובר באותה מוטציה גנטית וכי מקור החתולים זהה. כדי לאמת זאת, נעשה ניסיון לזווג ביניהם. התוצאה של הזיווג הייתה שגר שכולו חתולים בעלי שיער רגיל. כלומר, המוטציות הגנטיות של קירלי ושל גזע הדבון רקס נתגלו כבלתי תלויות ולכן מדובר בשני גזעים שונים. כדי להעשיר את מאגר הגנים, נעשו הכלאות עם חתולים קצרי שיער רגילים.
כעבור 10 שנים הגזע הוכר בבריטניה.
מבנה כללי.
לדבון רקס "פני שדון" מיוחדים ואוזניים גדולות מאוד ומחודדות. שלא כמו לקורניש רקס, לרקס זה שיערות מגן ושערות זיפיות הדומות מאוד גם לשערות הפלומה שלו. שלושת סוגי השיער קצרים מאוד ומתולתלים. שערות השפם קצרות או חסרות.
משקלם של הזכרים נע בין 3.5 - 4.5 ק"ג, ושל הנקבות בין 2 - 3.5 ק"ג.
גזע זה מופיע בכל צבעי הפרווה ודוגמאות הפרווה כאשר צבע העיניים בהתאמה. קיים זן בעל דוגמת חודים של סיאמי הנקרא סי-רקס.
תוחלת חייהם נעה בין 9 ל-15 שנים אך רבים מגיעים לאמצע שנות העשרה לחייהם ואפילו מעבר לכך.
אופי.
הדבון רקס מאופיין בהיותו חברותי, סקרן, פעיל, אוהב לשחק ואפילו שובב ואוהב מאוד אנשים. כאשר הוא שמח הוא עשוי לכשכש בזנבו כמו כלב. הרגל זה ופרוותו המתולתלת, זיכו אותו בכינוי "חתול פודל".
חתול טונקינזי
טונקינזי הוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע.
הטונקינזי הוא הכלאה בין החתול הסיאמי והגזע הבורמזי. קיימות עדויות המצביעות על כך, שחתולים סיאמיים בצבע שוקולד, שחיו במאה ה-19 היו דמויי טונקינזים.
חתולה בשם וונג מאו, אשר הגיעה מבורמה לארצות הברית בשנת 1930 הייתה האם הקדמונית של הגזע הבורמזי. החל משנות החמישים, החלו מגדלים לזווג בין הסיאמיים לבורמזים כדי להגיע לזן ביניים, שישלב את תכונות שני הגזעים, ובשנות השישים הטונקינזי החל לצבור פופולריות הן בתצוגות והן כחיית מחמד. את שמו קיבל הגזע על ידי מגדלת קנדית אשר זיווגה בין בורמזי לסיאמי סיל-פוינט, וקראה לבן הכלאיים טונקינזי. בשנת 1971 האיות שונה לטונקינזי על שם מפרץ טונקין הנמצא בדרום-מזרח אסיה.
מבנה כללי.
משקלו של חתול טונקינזי נע בין 3 ל-4 ק"ג.
הפרווה של החתול קצרה וצפופה, ולפעמים עוברים 18 חודשים עד שצבע הפרווה מתפתח במלואו.
הפרווה של הטונקינזי יכולה להיות באחת הדוגמאות הבאות: אחידה, דוגמת מינק או דוגמת חודים.
צבעי הפרווה.
כמו אצל החתול הסיאמי, גם אצל החתול הטונקינזי דוגמת הפרווה היא סימטרית, כאשר לטונקינזי בעל דוגמה אחידה יש גוף כהה בדומה לבורמזי, לבעל דוגמת חודים יש גוף בהיר וקצוות כהים כשל הסיאמי. בדוגמת המינק, הגוף הוא בצבע ביניים והקצוות כהים יותר מהגוף אך לא במידה רבה כמו אצל הסיאמי. דוגמת המינק היא היחידה המותרת בתחרויות, אך שתי הדוגמאות האחרות חיוניות לתוכניות הגידול: בזיווג טונקינזי אחיד עם טונקינזי כהה קצוות, כל הצאצאים יהיו בדוגמת מינק. בזיווג שני טונקינזיים עם דוגמת מינק יתקבלו רבע סיאמיים ורבע בורמזיים.
העיניים כחולות בדרך כלל, אך צבע העיניים יכול גם להשתנות תוך כדי התבגרות החתול.
מנקס
מַנְקְס (Manx) הוא גזע של חתול בית חסר זנב.
מבנה כללי.
מבנה גופו של המנקס דומה לזה של קצר השער הבריטי, אלא שרגליו האחוריות ארוכות מרגליו הקדמיות והדבר מקנה לו "הליכת ארנבת". פרוותו צפופה ויכולה לבוא כמעט בכל הצבעים והתבניות אפשריות, מלבד שוקולד ולבנדר.
חלק מהחתולים חסרי זנב לחלוטין ונקראים באנגלית "Rumpy" ("עכוזי"). קיימים גם חתולים עם שרידי זנב המכונים "Stumpy" ("בעל גדם"), או חתולים עם זנב בחצי אורך או אפילו זנב שלם.
משקלו של המנקס נע בין 4-5.5 ק"ג.
אופי.
חברותי ואנרגטי. חתולים שחיים גם מחוץ לבית הם ציידים טובים. רבים מכנים את המנקס כ"חתול כלב" בגלל תשוקתו העזה להיות עם בעליו, ולעקוב אחריו מחדר לחדר. קולו של המנקס בדרך כלל שקט מאוד ביחס לממדי גופו (וזה כולל גם נקבות בתקופת הייחום). המנקס משמיע סלסול קול ייחודי (בעיקר נקבות המדברות עם הגורים), אבל גם כתגובה לדיבור של בעליהם. מנקסים רבים יגוננו על בתיהם במיוחד מפני כלבים זרים. מסתדרים טוב עם ילדים אם הם גדלו איתם ביחד. למנקס בוגר יהיו קשיים להסתגל לבית רועש על ילדים, אם לא היה מורגל לכך, ויעדיף סביבה שקטה.
אגדות ומיתולוגיה.
המנקס יוצא דופן בכך שאין לו זנב. קיימות אגדות רבות סביב גזע מיוחד זה, והסיבות שגרמו לו לאבד את זנבו. אחת האגדות קשורה בתיבת נוח: המנקס שהיה האחרון להיכנס לתיבה, הספיק בקושי להגיע בזמן והדלת של התיבה נטרקה על זנבו. גרסה נוספת לסיפור התיבה מאשימה את כלבו של נוח בהעלמת הזנב. המנקס הכועס עזב את התיבה ושחה לאי מאן (אי בין אנגליה לאירלנד), שם מצא לו בית.
אגדה נוספת מספרת כי הוויקינגים חטפו גורי חתולים כדי להשתמש בזנבם בתור קמיעות למזל, וכדי לשמור על הגורים, אמהות הגורים היו קוטעות להם את הזנב בנשיכה.
קיימים גם סיפורים על כך שהמנקס הובא לאי מאן במאה ה-16 על ידי ספינות שהגיעו מהמזרח הרחוק.
כיום משערים כי המנקס הוא גזע טבעי שהתפתח באי מאן לפני מאות שנים, כאשר מוטציה גנטית טבעית גרמה לחתולים לאבד את זנבם ובגלל בידודו הגאוגרפי של האי, הונצח חוסר הזנב בדורות הבאים. המנקס הוא מבין הגזעים הראשונים שנרשמו באירופה וצפון אמריקה.
יער קאטין
טבח קאטין
שין בית
אגרת תימן
אגרת השמד
ארסן ונגר
ארסן ונגר (בצרפתית: Arsène Wenger; נולד ב-22 באוקטובר 1949 בשטרסבורג שבצרפת) הוא מאמן כדורגל צרפתי הזכור בעיקר כמאמן ארסנל, אותו אימן במשך 22 שנים.
קריירה.
קריירת המשחק של ונגר הייתה קצרה. הוא החל לשחק כחובבן בתור מגן או בלם במספר מועדונים צרפתיים, במקביל ללימודיו באוניברסיטת שטרסבורג, שם השלים תואר שני בכלכלה ב-1974. ונגר הפך למקצוען ב-1978, כשחתם בקבוצת שטרסבורג, עמה זכה באליפות צרפת ב-1979, אך ונגר לא היה שחקן מפתח בקבוצה ושיחק בעונה זו רק 3 פעמים. ב-1981 קיבל רישיון אימון ומונה למאמן קבוצת הנוער של שטרסבורג.
אחרי עונה לא מוצלחת כמאמן נאנסי, שבסופה ירד המועדון לליגת המשנה, המריאה קריירת האימון של ונגר, כשהוחתם במונקו ב-1987. בתחילה הצליח מאוד במועדון: זכה באליפות צרפת ב-1988 ובגביע הצרפתי ב-1991, והחתים שחקנים ידועים כגלן הודל ויורגן קלינסמן. למרות זאת, הוא פוטר מהמועדון ב-1994, כשמונקו סיימה במקום התשיעי. ונגר עבר לאמן בקבוצת נאגויה גראמפוס מליגת העל היפנית, ל-18 חודשים.
ב-28 בספטמבר 1996 מונה ונגר למאמן ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית. ונגר לא היה ידוע באנגליה קודם לכן, אולם הצליח להוביל את המועדון להצלחה במהירות. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות הפרמייר ליג, כולל שני דאבלים. במסגרת האירופית, לעומת זאת, נחלה ארסנל אכזבות רבות לאורך התקופה, כשלא הצליחה להעפיל לשלבים המאוחרים של ליגת האלופות. עם זאת, ב-2006 הגיעה הקבוצה לגמר המפעל, בו הפסידה לברצלונה.
עם השנים הותיר ונגר את חותמו על ארסנל, שהתברגה דרך קבע בצמרת הפרמייר ליג. הוא הביא למועדון שחקנים ברמה עולמית כתיירי הנרי, פטריק ויירה ורובר פירס. בנוסף להבאת שחקנים וטקטיקות חדשות, הוא גם תכנן מחדש את תוכנית האימונים והיה מעורב ישירות בעיצוב האצטדיון החדש של ה"תותחנים", אצטדיון האמירויות. במהלך התקופה פיתח יריבות ספורטיבית ידועה עם מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון.
בדרך כלל נחשב ונגר למאמן רגוע, אך לעיתים מזגו גובר עליו. ב-10 באוקטובר 2000 הוא נענש בקנס והרחקה ל-12 משחקים מהמגרשים, על "התנהגות מבישה ותקיפה פיזית" לאחר הפסד ארסנל לסנדרלנד.
באוקטובר 2004 חתם על חוזה לאמן בארסנל עד עונת . בספטמבר 2007 האריך ונגר את חוזהו לאמן בארסנל עד שנת 2011.
לאורך שנות עבודתו בארסנל נקט ונגר במדיניות של אי החתמת שחקנים לאחר שעזבו את המועדון. הוא נימק זאת בכך שברגע ששחקן עוזב את ארסנל אזי העזיבה היא סופית ומוחלטת. מדיניות זו הופרה לראשונה לאחר שהבלם סול קמפבל חזר לארסנל בתחילת 2010, לאחר ששיחק בשורות המועדון בין 2001 ל-2006.
בשנת 2014 זכה ונגר עם ארסנל בפעם החמישית בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 2:3 על האל סיטי במשחק הגמר.
בשנת 2015 הוא הפך למאמן עם הכי הרבה זכיות בגביע האנגלי (6 פעמים) בעידן של אחרי מלחמת העולם השנייה, לאחר שניצח את אסטון וילה 0–4 בגמר.
בשנת 2017 האריך ונגר את חוזהו בארסנל עד 2019.
ב-20 באפריל 2018 ונגר הודיע שיעזוב את ארסנל בסיום עונת 18–2017 לאחר 22 שנים כמאמן הקבוצה.
ארסן וונגר
סיבולת לב-ריאה
סִיבּוֹלֶת לב-ריאה (נקראת גם סיבולת ארוכת-טווח או סיבולת קרדיו-וסקולרית) היא היכולת של המערכות המרכזיות (מערכת הלב וכלי הדם, מערכת הדם, מערכת הנשימה והעצבים) בעיקר בזו המפעילה את קבוצות שרירי השלד הגדולות, לפעול ביציבות לאורך זמן. זמן פעילות ארוך דורש אספקת חמצן וגלוקוז וסילוק פסולת הנוצרת במהלך הפעלת השרירים.