תושב הוא אדם המתגורר במקום מסוים: במדינה, ברשות מקומית, בשכונה וכדומה. היותו של אדם תושב מקנה לו זכויות ומטילה עליו חובות. להבדיל מאזרחות, שהיא מעמד פורמלי, על-פי רישום מתאים, תושבות היא מאפיין פחות פורמלי, הנקבע לא רק לפי רישום, אלא בעיקר לפי המציאות בשטח - המקום שבו האדם מתגורר.
תושבות חברתית, היא הכרה של רשויות המדינה באדם כתושב לצורך זכויות חברתיות מסוימות, אף אם איננו מוכר כתושב על ידי משרד הפנים.
התושבות החברתית (Social Residency) נקראת לעיתים גם "תושבות סוציאלית". המדובר במעמד אשר מכוחו זכאי הפרט לזכויות חברתיות בלבד (כגון שרותי בריאות ורווחה), זאת בשונה מאזרחות (Citizenship) או תושבות קבע (Residency) המקנות למחזיק בהן גם זכויות פוליטיות (הזכות להמשיך להתגורר במקום).
בישראל.
תושב.
באחדים מחוקי מדינת ישראל ניתנות זכויות ומוטלות חובות על מי שהוא תושב. לעיתים אין הגדרה ברורה של המושג, ומשימה זו נותרה לבתי המשפט, ולעיתים נקבעים בחוק עקרונות לקביעת היותו של אדם תושב (או לקביעה המשלימה, מתי אינו תושב). מבחן מקובל לקביעת תושבות הוא מבחן "מרכז החיים", שבמסגרתו נבחנת השאלה מהו מרכז חייו של האדם הטוען לתושבות.
להלן חוקים אחדים העוסקים בסוגיית התושבות (זו מופיעה בעוד חיקוקים רבים).
פקודת מס הכנסה.
פקודת מס הכנסה מתייחסת למושג "תושב" בשתי משמעויות:
במשך שנים רבות הופיע המושג "תושב" בפקודה ללא הגדרה, ושאלת משמעותו, בשני ההקשרים, נדונה בבתי המשפט. נקודת מוצא בדיונים אלה הייתה מבחן "מרכז החיים". בתיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה , שנכנס לתוקף בינואר 2003, ניתנה הגדרה מפורשת למושג "תושב ישראל", שבסיסה "לגבי יחיד - מי שמרכז חייו בישראל". בהגדרה נקבע:
הגדרתו של תושב ביישוב מסוים ניתנת בסעיף 11 לפקודה והיא "תושב, ביישוב מסוים - יחיד שמרכז חייו באותו יישוב". לשם קבלת הקלת מס הניתנת לתושבי אותו יישוב, על הנישום להביא אישור לכך מהרשות המקומית.
ישראל לעניין זה, היא המדינה שבגבולות הקו הירוק, בתוספת מזרח ירושלים ורמת הגולן.. מי שמתגורר בשטחי יש"ע קרוי בפקודה "תושב אזור" (להבדיל מ"תושב ישראל"), אך סעיף 3א לפקודה משווה את זכויותיו של אזרח ישראל שהוא תושב האזור לאלה של תושב ישראל.
חוק הביטוח הלאומי וחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בחוק הביטוח הלאומי ניתנות זכויות רבות לתושב בלבד. החוק אינו כולל הגדרה של תושב, אך בתיקון מס' 60 לחוק, שנכנס לתוקף בינואר 2003, במסגרת חוק ההסדרים, נוסף לו סעיף 2א, שכותרתו "מי שאינו תושב לעניין החוק". הסעיף מונה סוגים אחדים של אנשים הנמצאים בישראל אך אינם נחשבים לתושבים לעניין חוק זה, ובהם שוהה שלא כדין ובעלי אשרות מסוימות. הרשימה שבסעיף זה אינה מלאה, כלומר מי שמתקיים בו תנאי מאלה המופיעים בסעיף, אינו תושב, אך מי שאף תנאי אינו מתקיים בו, אין לדעת האם הוא תושב אם לאו.
חוק ביטוח בריאות ממלכתי נסמך על חוק הביטוח הלאומי בהגדרתו של תושב, ומגדיר
הסמכות להחיל מעמד "תושבות חברתית" על מי שאינם מוכרים כתושבים, נתונה בידי שרי הרווחה והבריאות, מתוקף חוק הביטוח הלאומי וחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
סעיף 378(ב)(1) בחוק הביטוח הלאומי קובע:
סעיף 56(א)(1)(ד) בחוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע:
מעמדם של תושבי יהודה ושומרון.
חוק הביטוח הלאומי מתייחס לתושבים היהודים ביהודה ובשומרון בהגדרה "תושב ישראל באזור" ומגדיר בסעיף 378 לחוק:
"תושב ישראל באזור" - מי שאילו מקום מגוריו היה בישראל היה בגדר תושב ישראל והוא אזרח ישראלי, מי שזכאי לעלות לישראל לפי חוק השבות, או מי שבידו אשרה ורישיון לישיבת קבע או אשרה ורישיון לישיבת ארעי בסוג א/5, לפי חוק הכניסה לישראל, שניתן לו סל קליטה מהמשרד לקליטת העלייה, והכל אם מתקיים בו אחד מאלה:
חוק עובדים זרים.
חוק עובדים זרים עוסק בעובדים זרים בישראל שאינם תושבי ישראל. הגדרתו של עובד זר בחוק זה היא "עובד שאינו אזרח ישראל, או תושב בה". החוק אינו מגדיר מהו תושב.
חוק הרשויות המקומיות (בחירות).
מקנה לתושבי רשות מקומית את הזכות להצביע בבחירות לרשות מקומית זו. גם הזכות להיבחר למועצה של הרשות המקומית נתונה רק לתושבי רשות מקומית זו.
תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית).
בתקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), שהותקנו לאחר מלחמת ששת הימים לשם הסדרת המצב המשפטי שנוצר כתוצאה משליטת ישראל בשטחים שכבשה במלחמה זו, נקבע לעניין 17 חיקוקים המנויים בתקנות שהמושג "תושב ישראל" כולל גם אדם שמקום מגוריו הוא בשטחים שבשליטת ישראל והוא אזרח ישראלי או שהוא זכאי לעלות לישראל לפי חוק השבות, ואשר אילו מקום מגוריו היה בישראל היה נחשב לתושב ישראל.
תושב קבע.
המושג "תושב קבע" מופיע בחוקים אחדים. בחוקים אחרים מופיע מונח פחות תובעני, "תושב".
תושב קבע הוא אדם שכתובתו הקבועה נמצאת בישראל, והוא רשום במרשם האוכלוסין של משרד הפנים. תושב קבע חייב בכל החובות שהמדינה מטילה, כולל גיוס לצה"ל, והוא זכאי לכל הזכויות שהמדינה מעניקה (כולל ביטוח בריאות, והצבעה בבחירות לרשות המקומית), למעט שתי זכויות: זכות הצבעה לכנסת (ובכלל זה זכות ההיבחרות לכנסת) וקבלת דרכון ישראלי. תושב קבע נושא תעודת זהות ישראלית, כלומר תנועתו ברחבי המדינה אינה מוגבלת, והוא יכול לקבל כל שירות מרשויות המדינה. חובת תשלום מסים, והזכויות המוקנות בחוק הביטוח הלאומי ובחוק ביטוח בריאות ממלכתי ניתנות גם למי שהוא בגדר תושב, גם אם אינו תושב קבע.
המעמד של תושב קבע אינו תלוי במעמד האזרחות. תושב קבע יכול להיות אזרח ישראלי, יכול שלא להיות אזרח ישראלי ולהיות אזרח זר בלבד או אף חסר אזרחות. אזרח ישראלי יכול תמיד להיכנס לישראל ולקבל מעמד של תושב קבע ללא כל הגבלה (יש אפשרות שידרשו ממנו לשלם תשלום לביטוח הלאומי או להמתין זמן-מה לפני שיקבל את מלוא זכויות הביטוח). לעומת זאת תושב קבע שרוצה לקבל אזרחות ישראלית צריך להגיש בקשת התאזרחות, שעשויה להידחות.
תושב קבע זכאי למעמד זה כל עוד הוא אכן גר בישראל (בגבולות הקו הירוק כולל מזרח ירושלים ורמת הגולן). אם הוא עובר להתגורר מחוץ לשטח ישראל, הוא עלול לאבד את מעמדו כתושב קבע והזכויות הנובעות ממעמד זה יישללו ממנו. בעיה מיוחדת נוצרה במזרח ירושלים - תושבי אזור זה נחשבים תושבי קבע בישראל מאז יוני 1967, אם כי רובם אינם אזרחים ישראלים. עקב מצוקת הדיור בירושלים עוברים רבים מהם להתגורר בכפרים ובעיירות הסמוכים לירושלים באזור יהודה והשומרון, מחוץ לשטח השיפוט של עיריית ירושלים, ומסתכנים באובדן מעמדם וזכויותיהם בישראל.
החוק הישראלי מאפשר לתושב קבע שמלאו לו 18 שנה להצביע בבחירות המוניציפליות. ישראלים רבים שהיגרו אל מחוץ לישראל מקפידים לשמור על כתובתם בישראל כדי שיוכלו להגיע לארץ ולהצביע ביום הבחירות לכנסת.
תושבות
דם סמוי בצואה
דם סמוי בצואה הוא דם הנמצא בצואה, שלא ניתן לזהותו בעין בלתי מזוינת, ועשוי להצביע על אפשרות למחלה או פציעה. מטרתן לאבחן דם דימום לאורך מערכת העיכול, מה שעלול להוות אינדקציה לקיומן של מחלות שונות. ההמלצות בישראל הן לבצע בדיקת דם סמוי בצואה אחת לשנה החל מגיל 50, במטרה לספק גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, מה שעשוי להפחית ב-25% את התמותה ממחלה זו.
רקע.
בדיקות דם סמוי בצואה מאתרות נוכחות של תרכובות אורגניות מסוג הם, ובדיקות חדשניות מאתרות גם חלבוני גלובין. במקרה ואותרו נוכחות של מרכיבים אלו, עשוי הדבר להצביע על דימום לאורך מערכת העיכול — מהפה ועד למעי הגס. תוצאה חיובית מלמדת רק שקיים ככל הנראה דימום במערכת העיכול, אך לא מצביעה על סוג המחלה. לפיכך, במידה והתקבלה תשובה חיובית יש לבצע בדיקות אבחוניות נוספות כמו הדמיה של מערכת העיכול, למשל גסטרוסקופיה (בדיקה דרך הפה של ושט, קיבה ותריסריון) או קולונוסקופיה (בדיקה דרך פי הטבעת) במטרה לשלול פוליפ מדמם או גידול ממאיר במעי הגס. חשוב לשלול גם קיומה של אנמיה שיכולה להתרחש כתוצאה מאובדן דם ממושך ממערכת העיכול.
בדיקת דם סמוי בצואה.
לפני בדיקת שגרה של דם סמוי בצואה בשיטה הנקראת gFOBT מתבקש הנבדק להימנע ממזונות כמו בשר בקר (כי הדם בבשר עשוי לגרום לתוצאה של צואה חיובית); מאכילת צנון, לפת, חזרת, כרוב, כרובית, ברוקולי נא, ומלון מסוג cantaloupe, שבכולם חומר העשוי לגרום לתוצאה של צואה חיובית ומאכילת פרי הדר וויטמין C, העלולים להניב תוצאה של צואה שלילית.
בדיקת דם סמוי בצואה יכולה להתבצע גם כבדיקה עצמית בבית המטופל. ערכות בדיקה ניתן לרכוש בבתי־מרקחת או במרשם רופא. בישראל כל קופות החולים מספקות למבוטחיהן ערכות בדיקה. אם מתקבלת תוצאה חיובית, יש להיוועץ ברופא בהקדם ובדרך כלל הרופא יפנה לבדיקת קולונוסקופיה כדי לאתר את מקור הדימום במעי הגס.
קיימת בדיקה חדשנית המתבצעת בשיטה אימונולוגית אשר בה מאותר חלבון גלובין שמקורו בגוף האדם בלבד. בשיטה זו אין צורך בדיאטה מיוחדת לצורך קבלת תוצאה מהימנה. השיטה נקראת FIT - (Fecal Immunochemical Test). המחקרים מוכיחים יתרון של שיטה זו על פני השיטה הקיימת מבחינה של רגישות וייחודיות. מספיק לקחת דגימת צואה פעם אחת בניגוד לשלוש דגימות בשלושה ימים בשיטה הסטנדרטית. הביצוע 'ידידותי למשתמשים' והטכנולוגיה נכנסה לשימוש בהרבה מדינות מערביות
בשנת 2014 לאחר בחינה מקיפה הוציא משרד הבריאות הנחיה לכל הקופות להשתמש רק בשיטה זאת לביצוע בדיקות לדם סמוי בצואה. בעקבות המעבר לשיטה זו, דיווחו הקופות על עליה בהיענות הציבור לביצוע הבדיקות.
ווישנבה
צ'טבורטי (אונייה)
אוניברסיטת ליידן