במאה ה-7 לפנה"ס פעל באתונה המחוקק דרקון שהעלה על הכתב את החוקים בני זמנו. משבר כלכלי היה הרקע לרפורמות של סולון שהיו צעד חשוב לכיוון הדמוקרטיה באתונה. הרפורמות שעיקרן היה העמקת הבסיס הדמוקרטי של המשטר וביטול שעבוד הגוף של הלווים עזרו להתגבר בצורה חלקית על המשבר. פייסיסטראטוס שפעל כ-30 שנה לאחר הרפורמות של סולון הצליח לתפוס את השלטון בעיר והפך לטיראן. שלטונו ושלטון בניו נמשכו עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס.
אחרי נפילת הטירניה השלטון עבר לידי הכוחות הדמוקרטיים בראשותו של קליסתנס. קליסתנס יזם רפורמות אחדות בצורת המשטר שעזרו לבסס את הדמוקרטיה באתונה. צורת שלטון זו נשארה בעינה באתונה במשך כל ימי עצמאותה, למעט פעמים בודדות שבהן האוליגרכים הצליחו לתפוס את השלטון בעיר.
בעת שינוי המשטר באתונה שכנה חדשה ומאיימת התחילה להתדפק על דלתותיה של יוון. האיום הפרסי הגיע. אתונה הייתה מעורבת בצורה פעילה במרד האיוני והפרסים דרשו את כניעתה. משסירבה, נשלח צבא גדול להעניש אותה, אך האתונאים היו יכולים לצרה והפרסים נחלו מפלה בקרב מרתון שהתחולל בשנת 490 לפנה"ס.
הפרסים לא השלימו עם התבוסה ועשר שנים לאחר מכן ערכו פלישה רבתי המוכרת יותר בשם מלחמת פרס - יוון. גיס פרסי ענק שעלה פי שלושה על הגיסות היוונים ביקשו להשתלט על יוון. מוקדון וצפון יוון נכנעו לפרסים ללא מאבק. היוונים ניסו לבלום את הפרסים במעבר תרמופילאי, אך לא הצליחו לעמוד נגד הענק הפרסי בקרב תרמופילאי והפרסים שטפו את מרכז יוון והגיעו לשערי אתונה.
אתונאים תחת הנהגתו של תמיסטוקלס סירבו להיכנע ופינו את האוכלוסייה האזרחית לאי שכן ונתנו לפרסים לשרוף את עירם. למרות הנחיתות המספרית הצליחו היוונים להכות שוק על ירך את הצי הפרסי בקרב סלמיס ושנה לאחר מכן הביסו את הצבא הפרסי בקרב פלאטה אשר התחולל בבויוטיה (מרכז יוון). אחרי סילוק הפולשים, ביקשו האתונאים להעביר את המאבק לשטחי האימפריה הפרסית, אך הברית ההלנית בראשות ספרטה התפרקה כי האחרונה לא רצתה לסכן את פירות הניצחון בארץ לא נודעת. האתונאים החליטו להמשיך במערכה ללא ספרטה וכך נולדה הליגה האטית-דלית שהייתה הבסיס לאימפריה האתונאית הראשונה.
הליגה האטית דלית שנוסדה על מנת להמשיך את המלחמה בפרסים ולגאול את היוונים שגרו באיוניה מעול השלטון הפרסי. המלחמה הסתיימה בשנת 449. המלחמה עם הפרסים הסתיימה בחתימה על שלום קליאס. אף שלכאורה, הסיבה לקיום הברית חלפה מהעולם, האתונאים לא פיזרו את הברית, אלא העמיקו את שליטתם בה. עוד לפני סוף המלחמה, בשנת 454, העבירה אתונה את אוצר הברית מהאי דלוס לאתונה והתחילה להשתמש בכסף למטרותיה הפרטיות תוך כדי הצגה צינית של הדברים בתור מעשה שנועד לתרום לכל בעלי הברית. ערים שביקשו לפרוש מהברית נענשו ואפילו נשלחו מתנחלים (קלרוכים) שהורכבו מעניי אתונה שתפסו בכוח חלק מאדמות בעלי הברית הסוררות על מנת להענישן ולפקוח עין על המתרחש בערים אלו.
בין העברת קופת האוצר לאתונה לבין פרוץ המלחמה הפלופונסית (431) אחז פריקלס בהגה השלטון ואתונה נהנתה משגשוג כלכלי ותרבותי. לעיתים מכונה תקופה זו "תקופת פריקלס". בתקופה זו נוצרו המונומנטים היפים שעמדו על האקרופוליס וחלק נכבד מהיצירה הספרותית של אתונה.
עם פרוץ המלחמה לא פסקה הפעילות התרבותית וקומדיות נוקבות שביקרו את השלטון המשיכו למשוך קהל רב. פריקלס נספה במגפת טיפוס הבטן בשנה השנייה למלחמה ובלי הדרכתו נסחפה אתונה להרפתקאות שהמיטו עליה אסון. במהלך המלחמה ארעה הפיכה אוליגרכית (411) בעיר והם הצליחו לתפוס את השלטון לתקופה קצרה, אך משלא עמדה לצדם תמיכת העם ויותר חשוב מכך התמיכה של הצי, אבדו את השלטון במהרה. ההנהגה הדמוקרטית של אתונה ניסתה להמשיך במלחמה, אך תוצאות המפלה בסיציליה היו חמורות והאוצר האתונאי התדלדל. אחרי תבוסה בקרב ימי גדול (404) אבד הצי האתונאי והעיר נאלצה להיכנע אחרי מצור בין שנתיים.
סעיפי הסכם השלום היו קשים מאוד לאתונה, אך היא הצליחה להשתקם מבחינה כלכלית ואפילו רכשה לעצמה חלק מבעלי בריתה הישנים. במהלך תקופה זו שוב עלו לשלטון האוליגרכים, הפעם בתמיכה ישירה של ספרטה, אך גם הפעם לא הצליחו לזכות באהדה ציבורית ותוך פרק זמן קצר חזרו הכוחות הדמוקרטיים וביססו את אחיזתם בעיר.
אתונה המשיכה לשגשג במהלך המאה ה-4 לפנה"ס והאקדמיה המפורסמת של אפלטון הוקמה בתקופה זו. למרות חידוש הברית עם חלק מבעלות בריתה הישנות, לא חזרה למעמד הבכורה שהיה לה בימיו של פריקלס. תוך כמה עשרות שנים אבדה גם את הברית השנייה והתרכזה במסחר.
עם עלייתו של פליפוס השני ניסתה להתנגד לו בהנהגתו של דמוסתנס, אך ניגפה בסופו של דבר בקרב כירונאה (338) ואבדה את עצמאותה לעד. גם תחת שלטון המלכים ההלניסטים השונים ולאחר מכן הרומאים הייתה למרכז תרבותי חשוב ושגשגה מבחינה כלכלית עד אשר נסגרה האקדמיה שלה, שנחשבה למעוז האחרון של הגות פגנית, בשנת 529 לספירה על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון. אתונה חזרה לעמדת הבכורה עם קבלת העצמאות היוונית במאה ה-19 והפיכתה לעיר הבירה של המדינה הצעירה.
הדת באתונה לא הייתה שונה בהרבה משאר ערי-המדינה של יוון. לצד הפנתיאון היווני הרגיל, בדומה לשאר פולייס הייתה לעיר אלוהות ראשית שנחשבה למגנת העיר וגיבור מקומי. האלוהות הייתה אתנה ואילו הגיבור היה תזאוס.
דמוגרפיה ומעמדות.
בדומה לפולייס אחרות ביוון העתיקה, ריבוד חברתי היה רווח באתונה. האוכלוסייה נחלקה לכמה שכבות, כשהחלוקה המידית הייתה לבני חורין בעלי זכויות (אזרחים), בני חורין בעלי זכויות מוגבלות (גרים - מטויקים) ועבדים. השכבה של האזרחים גם כן התחלקה למספר שכבות משנה לפי העושר הכלכלי. אף שנדמה, אולי, שהמטויקים נמנה עם השכבה הענייה באתונה, אין זה נכון באופן מוחלט. חלק מהם צבר נכסים רבים וחלק אחר התבלט בחיי הרוח ובתפקידים אחרים. אריסטו, למשל, נמנה עם מעמד המטויקים.
גם בתוך האזרחים עצמם הייתה חלוקה למעמדות, בעיקר בין האליטה ל"המון העם", שנקרא במקורות העתיקים באחד משלושה שמות: plethos (ההמון), hoi polloi (הרבים) או בכינוי המזלזל ביותר- ho ochlos (האספסוף). ההיסטוריון ג'וזיה אובר (Ober) חילק את האליטה באתונה לארבע תת-קבוצות: האליטה השלטונית, האליטה המחונכת (educated elite), האליטה הכלכלית והאליטה המעמדית (אצילים/אריסטוקרטים). כנגזרת מהגדרה זו, ניתן לציין כי באופן עקרוני, כל אזרח שאינו חלק מהאליטה נכלל בהמון העם.
הסופר אתנאיוס מציין כי במפקד שערך דמטריוס מפלרון בשנת 317 לפנה"ס, נרשמו 21,000 אזרחים גברים, 10,000 מטויקים (זרים תושבי קבע), ו-400,000 עבדים, אולם מוסכם שהנתון על מספר העבדים שגוי.
כלכלה.
חקלאות וחרושת.
ביסוד הכלכלה האתונאית עמדה החקלאות, כאשר הגידולים העיקרים היו זית לשמן, גפן ליין ותבואה (שרובה שעורה ומיעוטה חיטה). ענפי חקלאות משניים היו הדבש (מין המתיקה העיקרי בהיעדר הסוכר), גידול ירקות ולולי עופות. כמחצית האוכלוסייה הייתה כפרית.
בנוסף לחקלאות פרחה באתונה תעשייה זעירה, שהלכה והתקדמה בשיטותיה, ברמת ההתמחות שנהגה בה ובתפוקתה. המוצר האתונאי העיקרי היו כלי חרס, שהיו הטובים ביותר בכל העולם היווני. עוד עסקו בעלי המלאכה האתונאים, שהיו ידועים גם בשם באנאוסוי, בבורסקאות, בנגרות ובחרשות מתכת. גורם כלכלי משמעותי שהיה בבעלות המדינה היו מכרות הכסף ומחצבות השיש, שחולקו ליחידות קטנות והוחכרו לקבלנים פרטיים רבים, שהפיקו מהם חומרי גלם יקרים.
מסחר.
שגשוגו של המשק האתונאי נשען במידה מכרעת על מסחר ובראש ובראשונה על סחר חוץ בדרך הים. הצי האתונאי שלט ברמה בימים החל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס, וממילא סחר פנים-יווני בדרך היבשה לא היה מעשי, בגלל הטופוגרפיה ההררית של הארץ ומיעוט הדרכים הטובות. ענפי היצוא העיקריים היו שמן זית, יין וכלי חרס ותמורתם יבאה אתונה בעיקר עץ, ברזל ותבואה. מוצרי היבוא היו הכרחיים מאין כמוהם: אטיקה עצמה סיפקה רק כשליש מתצרוכת התבואה של תושביה והייתה תלויה במזון המיובא. העצים היו הכרחיים לייצור אוניות המלחמה והמסחר, שעליהן נשען כוחה של האימפריה האתונאית, והמתכות לייצור כלי זין ולתעשייה האזרחית. בנוסף לאלה ניתן היה להשיג בשוקי אתונה גם מוצרי מותרות רבים: שנהב מאפריקה, בשמים מסוריה, בשר מאיטליה ועוד. גם עבדים, סוסים, בד מפרשים ופפירוס היו בין מוצרי היבוא.
תפקידי המדינה במשק.
מעורבות הממשלה במשק לא הייתה משמעותית, לפחות בכל הנוגע למסחר: מכס אחיד בשיעור נמוך של אחוז אחד נגבה על כל סחורה בנמל. מיסים ישירים לא היו נגבים, אלא בשעת חרום ועיקר הכנסות המדינה היו מהמסים ששילמו המדינות התלויות בה, ממס מקרקעין ומס שוק, מקנסות שהרבו בתי המשפט לגזור, מתשלומים שחויבו בהם הגרים והעבדים המשוחררים ומתנובת קרקעות המדינה. הוצאות הממשלה בעת שלום היו על משכורתם של נושאי התפקידים הציבוריים, על ארגון חגי הדת ואירועי התרבות, על בניין המקדשים, החומות ושאר מבני הציבור.
בנוסף על תפקידיה אלה לקחה הממשלה על עצמה גם תפקידים סוציאליים: העבירה תשלומים לנזקקים, ארגנה עבודות יזומות כדי לספק תעסוקה והעמידה רופאים לרשות הציבור על חשבונה. יתומים גדלו וחונכו גם הם על חשבון הקופה הציבורית וקרקעות שנכבשו בעת הרחבת האימפריה ניתנו חינם לאזרחים שלא היו בעלי קרקעות קודם לכן.
עבדות.