עלירזה אפתח'ארי (פרסית: علیرضا افتخاری; נולד ב-30 במרץ 1958) הוא זמר איראני שמבצע מוזיקה איראנית קלאסית וכמו כן מוזיקת פופ איראנית. אפתח'ארי הגיע מהעיר אספהאן ופעיל כזמר מאז 1968.
יצירתו.
הוא למד מוזיקה ממספר מוזיקאים איראנים ידועים, כמו תאג' אספהאני ועלי תג'ווידי. נחשב לאחד הזמרים האיראנים הפורים ביותר. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה מופיע לצד חוסיין אליזדה.
למרות שהמוזיקה שלו פסימית במקצת, הוא טוען שיש לו השקפה חיובית על החיים.
אפתח'ארי הוא זמר פרסי פופולרי מן המעלה הראשונה. הוא השקיע מאמץ רב בשינוי מצבה של מוזיקה הפופ האיראנית. במילותיו הוא: "כדי להכיר את מוזיקת הפופ לתרבות המוזיקה האיראנית, הפכתי עצמי שעיר לעזאזל."
Supertramp
נאורות סקוטית
דלקאש
אסמת באגרפור פאנבזאן, הידועה בשם דלקש (26 בפברואר 1925 - 1 בספטמבר 2004) הייתה זמרת איראנית, ששרה בפרסית ובשפה האיראנית-מקומית של מאזאנדראני.
ביוגרפיה.
היא נולדה בבאבול, והייתה בתו של סוחר כותנה שהיה אב ל-12 ילדים נוספים. היא הגיעה לטהראן כדי ללמוד, אך התגלתה במהרה כזמרת והוצגה בפני גדולי המוזיקה האיראנים באותו הזמן, רוהולה חאלג'י ועבדולאלי וזירי. חאלג'י היה זה שקרא לה דלקאש.
דלקאש החלה לשיר בציבור ב-1943 והועסקה ב"רדיו איראן" ב-1945, חמש שנים לאחר פתיחת התוכנית. שם היא עבדה עם המלחין מהדי חאלדי שבע שנים, עד 1952, בשיתוף פעולה שהפך אותם למפורסמים מאוד. שיריה הידועים ביותר נכתבו על ידי כותב השירים האיראני ראחים מואיני קרמאנשאני והמלחין עלי טאוידי, בין השנים 1954 ל-1969.
היא עבדה גם ככותבת שירים תחת שם העט נילופאר ושיחקה במספר סרטים איראנים.
דלקאש נפטרה בשנת 2004 בטהראן.
עבד אל-בהאא
עבדֻ אל-בהאא (פרסית וערבית عبد البهاء; נקרא בעברית גם עבדול בהאא; נולד בשם עבאס אפנדי; 23 במאי 1844 - 28 בנובמבר 1921) היה מנהיגה של הדת הבהאית לאחר מות אביו, בהאא אללה, מייסד הדת, שנפטר ב-1892. הקדיש את חייו לקידום אמונתו של אביו ועודד הקמה של מוסדות בהאיים מקומיים. לאחר שחרורו ממאסר יצא עבד אל-בהאא לסדרת מסעות במערב על מנת להפיץ את הדת מחוץ לגבולות המזרח התיכון. הוא מינה את נכדו שוגי אפנדי ליורשו.
תולדות חייו.
נולד ב-1844 בטהראן כבנו הבכור של בהאא אללה, באותו יום שבו התרחשה הכרזת הבאב. שמו המקורי היה עבאס אפנדי, אך עם הזמן החליט לכנות את עצמו 'עבד אל-בהאא'- "משרתו של בהאא". הוא חונך על ידי אביו והושפע ממעמדו של בהאא אללה כמנהיג התנועה הבהאית הצעירה. הרדיפות שהיו מנת חלקה של המשפחה, וכן מעצרו של אביו, עיצבו את אישיותו. בדצמבר 1852, לאחר ארבעה חודשים שוחרר בהאא אללה מהכלא, וגורש מאיראן עם בני משפחתו. זמן קצר לאחר שהמשפחה הגיעה לבגדאד, נפרד בהאא אללה ממשפחתו ונדד להרי כורדיסטן לתקופה של שנתיים. באותה תקופה עבד אל-בהאא הקדיש את זמנו למדיטציה ולקריאה של כתבי הבאב. עבד אל-בהאא המשיך את נדודיו יחד עם אביו כשזה נשלח לאיסטנבול ב-1863, ולאחר מכן לאדירנה ולעכו. בתקופה זו היה עבד אל-בהאא לעוזרו המרכזי של בהאא אללה, והחל לרכז את מגעי הקהילה הבהאית עם העולם החיצוני.
שירותו לבהאא אללה.
בשנים שלאחר חזרתו של בהאא אללה מכורדיסטן, עבד אל-בהאא הפך לנציגו ולמזכירו האישי. הוא היה צעיר משכיל שידע ערבית, פרסית וטורקית על בוריין. עבד אל-בהאא היה בעל תכונות דיפלומטיות מולדות ומילא בשביל אביו תפקיד של מעין שר חוץ הן ברמה של אדמיניסטרציה מקומית והן ברמה של השלטון המרכזי באיסטנבול. הוא הגן על אביו מפני מבקשי רעתו, ונהייה לדמות אהודה בקרב החסידים הבהאים. בעקבות הנדודים הרבים של משפחתו, עבד אל-בהאא חווה באופן אישי את הקשיים שהערימו מולם הרשויות המקומיות, ולכן פעל למען הצדק אל מול סוהרים אלימים ופקידים עוינים. נדיבותו, שירותו הבלתי-אנוכי ודבקותו בעקרון הצדק, הפכו אותו לדמות אהודה ונערצת.
שנות כהונתו המוקדמות.
עבד אל-בהאא ומירזא מוחמד עלי, בניו של בהאא אללה, יועדו לרשת את אביהם בזה אחר זה. בהאא אללה הועיד את השניים לתפקיד בדברים שכתב בצוואתו "כתאב עהדי"- "ספר צוואתי". בהאא אללה כינה את עבד אל-בהאא "ע'צנ-י-אעט'ם", כלומר: ענף האל העצום ביותר, ואת מירזא מוחמד עלי "ע'צנ-י-אכבר", כלומר: הענף הגדול ביותר. בהאא אללה השתמש בשני שמות התואר הללו כדי לרמוז שעבד אל-בהאא יהיה ראשון יורשיו, וזאת משום שבערבית "אעט'ם" מייצג מימד גדול יותר מ"אכבר". מירזא מוחמד עלי פירש אחרת את צוואת אביו ולאחר פטירת בהאא אללה ב-1892, פרצה מחלוקת עזה בין עבד אל-בהאא ובין מירזא מוחמד עלי בעניין הירושה. מסופר שבאחד מביקוריו בחיפה, לאחר שנפגש עם מאמיניו, צעד עבד אל-בהאא חזרה למעונו. לא פעם, על-אף התנגדותו, מאמיניו שחששו לחייו התלוו אליו על-מנת לספק לו ביטחון. באחד הלילות, ניסה אדם בשירות מירזא מוחמד עלי להתנקש בחייו של עבד אל-בהאא. אחד ממלוויו הניס את המתנקש ורץ לבדוק לשלומו של עבד אל-בהאא. עבד אל-בהאא לא הראה שביב של פחד והמשיך בדרכו באצילות ובצניעות. בתחילת דרכו כיורש בהאא אללה, עבד אל-בהאא היה צריך להתגבר על האופוזיציה של אחיו מירזא מוחמד עלי ושל מתנגדים אחרים, אך לבסוף הצליח לבסס את מעמדו כמנהיג התנועה הבהאית.
פעילותו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, עסק עבד אל-בהאא בפעילות הומניטארית. אזור ארץ-ישראל סבל רבות מפגעי המלחמה; חלקים רבים של האוכלוסייה היו בלי אוכל ומים והיו חוסרים רפואיים. עבד אל-בהאא דאג לא רק לקהילה הבהאית הקטנה בארץ אלא היה פטרון של כל האזור הצפוני. הוא אפשר מעבר של סחורות בגשרים שהיו בשליטתו, תרם כסף לכל תושבי האזור והיה מאוד פעיל ברווחה היומיומית הבסיסית המקומית. בעקבות הפעילות הזו הוא קיבל את תואר האבירות הבריטי ב-27 באפריל 1920. עבד אל-בהאא פיקח על התפשטות הדת הבהאית לטריטוריות חדשות, כגון צפון אמריקה ואירופה, קיבל זרם קבוע של עולי רגל מהמזרח ומהמערב וביצע התכתבות ענפה עם הבהאים וחוקרים בכל חלקי העולם.
בניית היכל הבאב והבאתו לקבורה.
ב-1891, במהלך ביקורו השלישי בחיפה, בהאא אללה הפנה את תשומת לבו של עבד אל-בהאא לקבוצת עצים, והורה לו לקבור את שרידי הבאב בסמוך אליה. ב-1898, שש שנים לאחר מות בהאא אללה, החל עבד אל-בהאא בקיום צוואת אביו: קבורת הבאב על הר הכרמל הוא קנה את הקרקע על הר הכרמל, וניגש למלאכת בניית ההיכל. מאז שהבאב הוצא להורג ב-1850, שרידיו נשמרו באופן חשאי על ידי מאמינים בהאים באיראן. לאחר מסע מורכב וקשה, הגיעו לבסוף שרידי הבאב לעכו בינואר 1899, הודות לסיועם של מאמינים בהאים בטהראן. בעקבות היחלשותה של האימפריה העות'מאנית, חשש הסולטאן עבד אל-חמיד השני ממרידות פוליטיות. לכן כאשר מירזא מוחמד עלי, אשר התנגד לעבד אל-בהאא, דיווח לשלטונות העות'מאניים שמאחורי הקמת ההיכל על ידי עבד אל-בהאא יש כוונות זדוניות, נפתחה חקירה בעניין. עבד אל-בהאא הוגדר כעציר פוליטי ונאסר עליו לצאת מתחומי העיר עכו. ב-1908, בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים אשר הובילה לשחרור העצירים הפוליטיים, השתחרר עבד אל-בהאא מההגבלות שהוטלו עליו, וסיים את מלאכת בניית היכל הקבר של הבאב על הר הכרמל.
מסעותיו של עבד אל-בהאא אל המערב.
בשנת 1908, המהומות בבירה העות'מאנית הגיעו לשיאן בהפיכת הטורקים הצעירים. בעקבות המהפכה, שחרר הסולטן עבד אל-חמיד השני את כל האסירים הפוליטיים והדתיים של האימפריה. לאחר עשרות שנים של מאסר וגלות, עבד אל-בהאא היה אדם חופשי. ב-1910 יצא עבד אל-בהאא למסע ארוך, כשהמוקד הראשון היה מצרים. הוא שהה שם שנה, תוך שהוא מבלה את ימיו בפגישות עם דיפלומטיים, אנשי רוח, מנהיגים דתיים ועיתונאים. בשלהי הקיץ של 1911, הוא הפליג לאירופה. שהותו באנגליה הייתה מלאה בפעילות בלתי פוסקת שכללה קידום תורתו של בהאא אללה ויישומם לנושאים עכשוויים. ב-1912 נסע עבד אל-בהאא לארצות הברית ולקנדה, שם שהה כתשעה חודשים. הוא נסע מחוף לחוף, ופנה לקהלים רבים במטרה להפיץ את התורה הבהאית. לאחר מסע ארוך שכלל את מצרים, אירופה ואמריקה, שב עבד אל-בהאא לארץ ישראל. מסעותיו של עבד אל-בהאא תרמו באופן משמעותי להתפשטות תורתו של בהאא אללה ולהקמת קהילות בהאיות באירופה ובאמריקה. הוא זכה להערכה רבה בקרב הציבור בשל פעילותו למען קידום השלום, זכויות נשים, שוויון ועוד.
חיבוריו.
כבר מגיל צעיר, עבד אל-בהאא הפגין יכולות מחשבתיות מרשימות. ב-1861, כשהיה בן 17, חיבר את החיבור הראשון שידוע לנו עליו, פרשנות על החדית' "הייתי אוצר גנוז" ("I was a Hidden Treasure"). המסורת מספרת שזהו משפט שנאמר מפי האל, ועבד אל-בהאא חיבר פרשנות ארוכה ומעמיקה עליו.
מעמדו של עבד אל-בהאא כמנהיג הקהילה הבהאית התחזק מאוד, הן בזכות תובנותיו הדתיות שיוחס להן מקור אלוהי, והן בזכות יכולותיו לפרש את יצירות אביו באופן שנגיש יותר למאמינים. יצירותיו של עבד אל-בהאא, אשר קיבלו תוקף של דברי נבואה, כוללות יותר מ-27,000 חיבורים שונים. הן כוללות כתבים ישירים שלו, הרצאות ונאומים שלו שסוכמו בידי אחרים ושיחות עמו שהועלו על הכתב. יצירותיו עסקו בביטול הפערים התהומיים בין עושר ועוני, שוויון בין גברים לנשים, הנהגת חינוך חובה, השכנת שלום אוניברסלי כמטרה עליונה ועוד.
בזכות כושר הביטוי העילאי של עבד אל-בהאא ונגישות כתביו ונאומיו למאמין הבהאי המערבי, הוא הפך למנהיגם הרוחני המרכזי של המאמינים הבהאים במערב.
שנותיו האחרונות.