בפולמוס עם טריק רמדאן במסגרת התוכנית "הערב או... אף פעם" בערוץ הטלוויזיה "צרפת 3" (France 3) ב-30 בינואר 2008, הסביר מדב מהו, מבחינתו, התנאי הנדרש לפיוס בין האסלאם למודרניות. לדעתו, רק ההתקדמות אל עבר החילוניות עשויה לשחרר את האסלאם מהיסודות הארכאיים העומדים בדרכו.
מדב קרא לאסלאם הרשמי (של המדינות) לוותר על יישום השרייה ולביטול הג'יהאד (לרבות הגרסה הקרויה "הגנתית"). לדידו, הגישה למודרניות דורשת ניתוק מן המקור, עבודת אבל (הידועה בשפה הפסיכואנליטית) ועמידה בסבל הניתוק (לפי מילותיו של הגל). רק בדרך זו ראה מדב אפשרות להציל את המימד הרוחני של האסלאם והאתיקה שלו, בהתאם לניואנסים שנוסחו תאורטית ונחוו על ידי מורי הסופיות.
מורשת רוחנית כזאת תוכל להסתגל לחיים המודרניים ולתרום אף להעשרתם.
מדב קרא למוסלמים לבצע "העברת ערכים" לפי מושגיו של ניטשה, כך שיפסיקו לשפוט כל מעשה ומילה לפי אמת המידה הדיכוטומית של עונש ותגמול, של גיהנום וגן עדן. הפנייה לרפרנסים קדומים כאלה מרוששים, בעיניו, את שדה ההוויה הפנימית ומורידות אותה לרמת "מיקוח של שוק", תוך חיזוקן של הצנזורה החברתית ו"משטרת המוסר והצניעות". לפי מדב, אלו נטיות פונדמנטליסטיות (או אינטגריסטיות) הפוגעות בחופש הפרט ובזכות לשלמות הגוף, שהם שני ההישגים העיקריים של המודרניות, שעל האסלאם לאמץ ללא התחמקויות או דיחוי.
מדב היה מאוד מאוכזב מהיעדרותה בארצות האסלאמיות בימינו של אליטה משכילה המסוגלת לנהל דיון חופשי, סובלני, על הדוקטרינות של האסלאם, כפי שהתקיים פעם בבגדאד או בתוניס של ימי הביניים.
מדב סבר שדוגמת החברות החופשיות יותר, כמו בטורקיה הרפובליקנית ובמרוקו המלוכנית עשויה לתת תקווה לאבולוציה של החברות האסלאמיות לכיוון המודרניות. משום כך הביע תמיכה בלתי מסויגת בצירוף טורקיה לאיחוד האירופי.
מדב ביקר בחריפות את ישראל ואת המנהיגים והתקשורת הערביים כאחד, על התנהלותם בימי אירועי מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה בדצמבר 2008.
הרי ז'ורה
מאוסולוס
בית הכנסת האר&quot;י
בית הכנסת האר&quot;י (ירושלים)
מאוזולוס
מאוזולוס או מאוסולוס (ביוונית: Μαύσωλος או Μαύσσωλλος) היה סאטרפ (בפרסית: אחשדרפן - נציב) קאריה בין השנים 377 - 353 לפנה"ס.
ביוגרפיה.
מאוזולוס היה בנו הבכור של הקטומנוס (שליט קאריה מאז מותו של טיספרנס בשנת 395 לפנה"ס).
מאוזולוס היה אחד ממנהיגי המרד כנגד השליט הפרסי ארתחשסתא השני (ארטקסרקסס השני) בשנת 362 לפנה"ס, וכבש חלקים מליקיה ואיוניה עבור קאריה.
מאוזולוס השתתף במלחמה כנגד אתונה בשנים 357 - 355 לפנה"ס.
כמו כן מאוזולוס העביר את בירת ממלכת קאריה ממילאס להליקרנסוס (היא בודרום של ימינו).
מאוזולוס נודע בעיקר במבנה הקבר שנבנה עבורו - המאוזוליאום בהליקרנסוס שהוקם לזכרו על ידי אלמנתו (שהייתה גם אחותו) ארטמיסיה השנייה. המונח מאוזוליאום מבוסס על שמו של מאוזולוס (בשל האנדרטה שהוקמה לזכרו, שנחשבה לאחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק).
בית כנסת האר&quot;י
טטרדרכמה
מאוזוליאום הליקרנסוס
ארטמיסיה
ארטמיסיה, מלכת קאריה
ג'ון סטיבנס הנסלו
ג'ון סטיבנס הנסלו (באנגלית: John Stevens Henslow; 6 בפברואר 1796 - 16 במאי 1861) היה מדען ואיש דת אנגלי. אחד מתלמידיו הידועים היה צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה.
שנותיו הראשונות.
נולד ברוצ'סטר' קנט שבאנגליה, בן בכור למשפחה של סוחרים אמידים. עוד בצעירותו הוריו החלו לטעת בו את אהבת הטבע. לאחר מספר שנים בבית ספר מקומי, נשלח הנסלו בגיל תשע ללמוד בבית ספר קמברוול (Camberwell). שם פגש את ג'ורג' סמואל, מורה לאומנות בבית הספר, שהיה גם חוקר חרקים חובב. סמואל עודד את הנסלו להקים אוסף חרקים משלו.
באותן שנים, כנראה בעזרתו של סמואל, יצר הנסלו קשרי ידידות עם שני חוקרי חרקים מכובדים: ויליאם ליץ' (William Elford Leach), זואולוג שעבד במוזיאון הבריטי; וג'יימס סטיבנס, חוקר חרקים ידוע. חוקרים אלו טיפחו את הצעיר הסקרן שהפך לבעל ידע בתחום החרקים עוד לפני שהחל את לימודיו הגבוהים.
קיימברידג'.
תקופת הלימודים.
בשנת 1814 החל הנסלו את לימודיו הגבוהים במכללת סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג', שנחשבה לאחת מהטובות באנגליה. הוא התמקד בלימודי טבע והיה תלמיד מצטיין במכללה.
באותה תקופה פגש שורה של מדענים שהשפיעו על מהלך חייו. במסגרת הרצאות רשות, התוודע הנסלו לפרופסור ג'יימס קומינג (James Cumming), מרצה לכימיה. כעבור מספר שנים הפך לעוזר ההוראה שלו בהרצאות. חוקר אחר שהשפיע עליו היה א. ד. קלארק (Edward Daniel Clarke), פרופסור למינרלוגיה, שנחשב למרצה פופולרי ובעל שם עולמי בתחום. הנסלו התיידד גם עם הפרופסור לגאולוגיה אדם סדג'וויק (Adam Sedgwick). בשנת 1819 יצאו סדג'וויק והנסלו לסיור גאולוגי באי וייט, אי קטן ליד החוף הדרומי של אנגליה. בסתיו של אותה שנה הנסלו כבר ארגן סיור שהדריך בעצמו באי מאן, אי קטן נוסף ליד חופי אנגליה.
ב-1818 סיים את לימודי התואר הראשון שלו בהצטיינות, עם ידע נרחב בשלושה תחומים מדעיים שונים: זואולוגיה, מינרלוגיה וגאולוגיה. כשנתיים לאחר מכן הוסמך ככומר אנגליקני.
ב-1818, בהמלצת חבריו ליץ' וסטיבנס, התקבל הנסלו כחבר באגודה הלינאית של לונדון, ארגון שממונה על הגדרות של מיון בעולם הטבע. ב-1819 היה בין היוזמים של הקמת החברה הפילוסופית של קיימברידג' (Cambridge Philosophical Society), וב-1821 התמנה למזכירות החברה. ב-1821 הנסלו צורף כחבר לחברה הגאולוגית של לונדון (Geological Society of London) בזכות עבודת המחקר שערך באי מאן.
הפרופסור הצעיר.
ב-1822, בעקבות מותו של פרופסור קלארק, המרצה למינרלוגיה, התמנה הנסלו כמרצה במקומו, והתחיל לארגן מחדש את לימודי המינרלוגיה. הוא הכין סילבוס חדש, והחל להרצות בנושא באביב 1823. הנסלו ניסה להקנות אופי חדש ללימודי המינרלוגיה ולהעלות את המקצוע מרמה של תיאור המינרלים השונים, לרמה של מיון מדעי המבוסס על ניתוח כימי. הנסלו המשיך להעביר את ההרצאות האלו עד 1827, גם לאחר שהתמנה לפרופסור לבוטניקה.
בשנת 1825 התפנתה המשרה של פרופסור לבוטניקה בעקבות פטירתו של תומאס מרטין (Thomas Martyn), הפרופסור הקודם. מרטין, ששימש בתפקיד במשך יותר מששים שנה, הלך לעולמו בגיל תשעים, ובמשך יותר משלושים שנה לא העביר הרצאות כלל. הנסלו היה צריך להקים מחדש את המחלקה ללימודי בוטניקה, והוא כתב סילבוס חדש תוך התייעצות עם מרצים מאוניברסיטאות אחרות ובמיוחד עם ויליאם הוקר (William J. Hooker) מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד, איתו יצר קשרי ידידות עמוקים. הנסלו ביסס את לימודי הבוטניקה על סדרת הרצאות בהם הושם דגש על חקר מבנה הצמח, תוך הסתייעות בכרזות ענק, בהם הוצגו חלקי הצמח, אותם צייר בעצמו. הנסלו, שהאמין שלא ניתן ללמוד רק מתוך ספרים, דרש מהסטודנטים לפרק צמחים במו ידיהם, תוך כדי ההרצאה, על מנת לשפר את הבנתם. בנוסף להרצאות הוא נהג לקיים סיורי שדה שהיו פופולריים. בתקופה הזאת ערך ספר לימוד בנושא הבוטניקה, "Principles of Descriptive and Physiological Botany", שראה אור בשנת 1835.
כמות התלמידים שהשתתפו בקורס של הנסלו השתנתה עם השנים. בשנים הראשונות, 1827-30, נמנו עם תלמידי הבוטניקה כשבעים סטודנטים. ב-1831, בעקבות רפורמה שחייבה תלמידי רפואה ללמוד בוטניקה, גדל הקורס ומנה כשמונים משתתפים. בשנת 1835 בוטל המונופול של אוקספורד וקיימברידג' בתחום לימודי הרפואה ומספר לומדי הבוטניקה צנח; בין השנים 1839–1850 ממוצע התלמידים היה כארבעה עשר בלבד. אך בעקבות מתן הכרה אקדמאית למדעי הטבע בקיימברידג' בשנת 1851, עלתה שוב כמות התלמידים והגיע לרמה של כשמונים תלמידים בשנה.
הגנים הבוטניים.
במסגרת תפקידו היה הנסלו אחראי על הגנים הבוטניים של האוניברסיטה. הגנים המקוריים נוסדו בשנת 1760 אך בשל גודלם המצומצם ומיקומם הלא נוח, הנסלו סבר שהיה צורך להקים גן בוטני חדש. הוקמה ועדה בשנת 1828 לבדיקת הנושא, וב-1830 הוחלט להקים את הגנים החדשים על שטח נרחב השייך למכללת טריניטי. בשל סירובם של השוכרים לפנות את הקרקע לפני סיום חוזה השכירות, התעכבו התוכניות להקמת הגן עד לשנת 1841 ורק ב-1846 נפתח לקהל. הנסלו, שהיה מעורב בייזום ותכנון הגן, היה הרבה פחות פעיל בשלבים המאוחרים יותר של הפרויקט בשל תפקידיו האחרים באותה תקופה. הגן החדש שיזם קיים עד היום ונחשב לאחד מהיפים בעולם. הנסלו מונצח באחד משבילי ההליכה שבו.
הנסלו ודרווין.
מורה ותלמידו.
צ'ארלס דרווין הגיע לקיימברידג' ב-1828 לאחר מספר שנות לימוד באוניברסיטת אדינבורו, ובשנת 1829 החל ללמוד בקורס של הנסלו. דרווין, בהתאם לרצון אביו, התעתד להיות איש דת והתמקד בלימודים קלאסיים, כך שהקורס של הנסלו היה היחידי שבו למד מקצוע הקשור למדע. דרווין הגיע לקורס בהמלצת אחיו הבכור שלמד אצל הנסלו בהיותו פרופסור למינרלוגיה. עד מהרה נרקמו קשרי ידידות בין הסטודנט לבין הפרופסור הצעיר. דרווין הרבה להתלוות להנסלו בסיורי השדה שערך, ואף ביקר לעיתים מזומנות בביתו. השנים האלו היו שנות השיא של לימודי הבוטניקה בקיימברידג', והנסלו נתפס בעיני תלמידיו כדמות נערצת; הוא דאג לתת לתלמידיו את התחושה שהם יכולים לגשת אליו עם כל שאלה, קטנה כגדולה, והתייחס לכולם בכבוד ובידידות. הקשר בין דרווין והנסלו היה כל כך קרוב עד שהמרצים האחרים כינו את דרווין "האיש שהולך עם הנסלו".