על עבודת הבימוי הראשונה של ניניו וחשיבותה, ניתן ללמוד מרשימה שפורסמה בעיתון "דבר הפועלת":
"שחקן צעיר של "הבימה", אברהם ניניו, ניסה כוחו זו הפעם הראשונה במלאכת הבימוי. מספרים, כי הכין את ההצגה 'במחתרת' - ללא ידיעת הנהלת 'הבימה', וכאשר היה ערוך ומוכן לכל פרטיו, הציגה לפניה וקיבל הסכמתה להעלותה. עצם בחירת המחזה וכן ההסתכנות בבימוי 'הפרטיזאני', מוכיחים בלי ספק, יוזמת נעורים רעננה וצמאון ליצירה עצמאית. אך דווקא משהועלה המחזה על הבמה, וקהל הצופים עקב אחריו בתשומת לב - מתברר עוד יותר מה דרושה לנו במה נסיונית בארצנו, כפי שהיא קיימת בכל ארץ תרבותית ורבה ברכתה לגילוי כישרונות ולניסוי מחזות. 'הבימה', הכרח לה בבמאי קבוע בעל שאר רוח, כדי שתוכל לשזור מחדש מסורת אחידה ובהירה של התיאטרון הישראלי הלאומי הדרושה לעם יושב במולדתו, ויוצר מחדש את תרבותו הלאומית. ואילו הבמה הנסיונית, היא אשר תשמש זירה לגילוי בעלי היכולת ותיתן להם הזדמנות "לגאלית" להראות כוחם במשחק ובימוי.
בהמשך, ביים ב"הבימה" את המחזות: "אמא טבע", "שש כנפיים לאחד", "העושה נפלאות", "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז (אשר זכתה בפרס מילוא), "ג'יג'י", "אירמה לה דוס", "הפיזיקאים", "בלוז למיסטר צ'ארלי", "קשה להיות יהודי", "דבר אלי בורדים", "חינניות הסתיו" ועוד. על בימוי המחזה "ממלא המקום" זכה בפרס כינור דוד בשנת 1964. מרבית ההצגות בבימויו, בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 זכו להצלחה הן אומנותית והן קופתית, אשר לא פעם הצילו את "הבימה" מפשיטת רגל.
בתיאטראות אחרים ביים בין היתר את ההצגות: "שלושת המלאכים" (תיאטרון האהל), "החייל האמיץ שוויק" (התיאטרון הוורוד), "רצח האחות ג'ורג'" (תיאטרון דורות), "אבא מצליח אבל עצבני" (התיאטרון העממי), "בני הדוקטור" (תיאטרון לילך), "אוסקר" (תיאטרון הזמן), "במזל דגים" (תיאטרון גיורא גודיק). כמו כן ביים את רביעיית מועדון התיאטרון בתוכניתה "הגמל המעופף" שהועלתה ביריד המזרח (יוני, 1962).
באמצע שנות השבעים היה מעורב, כחבר הנהלת הבימה, בשערוריית מעילות שבעטיה נשפט ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל.. בנו רוני ניניו כתב וביים סרט על פרשה זו בשם "היו לילות, בשנת 2010.
בשנת 1979 שב לביים ב"הבימה" וחידש את הצגת "עלי כינור".
עבודות בימוי ביוהנסבורג.
מנהלי תיאטרון "אלכסנדר" ביוהנסבורג צפו בהצגתו "העושה נפלאות" ב"הבימה" והזמינו אותו לביים שם. "שלהבת בהירה", "משפט אנדרסונוויל", "עצרו את העולם אני רוצה לרדת" בכיכובה של אנה קוויל,
"ממלא המקום", "12 המושבעים", "יתוש בראש" ו"פאני" היו הצלחות גדולות ביוהנסבורג, בשפה האנגלית.
ניניו ביים גם הצגות ביידיש, בין היתר גם עם שמעון דז'יגאן ובתיאטרון הפולקסבינה בניו יורק.
בנוסף ביים באופרה הישראלית, לפני סגירתה בסוף עונת 1982, את "סיפורי הופמן" ו"הרוזנת מאריצה".
אחת מהופעותיו האחרונות, הייתה במסגרת סדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו", בתפקיד חכם עטיה.
מותו והנצחתו.
אברהם ניניו נפטר בתל אביב ונטמן בבית עלמין הדרום, לצד רעייתו חנה בן ארי, שנפטרה ב-1978 ממחלת הסרטן. הותיר אחריו בן, רוני – במאי תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ובת, דורלי.
במאי 2011 הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון על הבניין בו התגורר עם אשתו חנה בן-ארי ניניו ברחוב קפלן.
בשנת 2017, נבחר ארכינו וארכיונה של רעייתו להיכלל במסגרת פרויקט שימור ותיעוד אמני במה של הספרייה הלאומית.
שקע קוריל-קמצ'טקה
שקע קוריל-קמצ'טקה (ברוסית: Курило-Камчатский жёлоб) הוא שקע אוקייני שעומקו המרבי 10,542 מטרים. חלקו הצפון-מזרחי של השקע, סמוך לאיי קומנדור, הוא חלק מצומת משולש – מפגש בין שלושה לוחות טקטוניים, במזרח עם השקע האלאוטי המשתרע בין קמצ'טקה ואלסקה לאורך קשת האיים האלאוטיים, ובמערב עם העתק אולחאן (Ulakhan) הנמתח מן הצומת המשולש ועד רכס צ'רסקי (ברוסית: Черский) בצפון רפובליקת סאחה-יקוטיה. המשכו הדרומי הוא שקע יפן.
טקטוניקה.
השקע הוא חלק מאזור הפחתה בו נוחת הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח אוחוצק. תהליך זה החל בקרטיקון עליון, וכתוצאה ממנו נוצרו קשת האיים הקוריליים והקשת הגעשית של קמצ'טקה.
כחלק מטבעת האש וכתוצאה מהפחתה זו מתבטא שקע קוריל-קמצ'טקה בגעשיות נרחבת ובפעילות סייסמית ענפה.
מאז תחילת המאה ה-20 אירעו בו רעידות אדמה רבות, בהן כמה בדרגה 8 ומעלה בסולם מגניטודה לפי מומנט:
הלעטה
In Too Deep (שיר של ג'נסיס)
In Too Deep הוא שיר להקת ג'נסיס, אשר התפרסם לראשונה בשנת 1986. השיר נכלל באלבומה של הלהקה Invisible Touch.
מילות השיר נכתבו על ידי סולן הלהקה פיל קולינס, לאחר שהוא נתבקש לכתוב שיר עבור הפסקול של הסרט "מונה ליזה".
השיר הגיע במחצית שנת 1987 למקום השלישי במצעד האמריקני בילבורד הוט 100 ולמקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן שהה השיר באותה תקופה שלושה שבועות בראש מצעד ה-Adult Contemporary, המתפרסם על ידי המגזין בילבורד.
Bad (שיר של מייקל ג'קסון)
Bad (רע) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השביעי, "Bad", של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-7 בספטמבר 1987.השיר הגיע לפסגת המצעדים ברחבי העולם והפך לשיר השני מהאלבום שמגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
רקע והשראה.
"Bad" במקור היה אמור להיות דואט עם הזמר פרינס, אך שיתוף הפעולה לא יצא לפועל.
ג'קסון סיפר שאת ההשראה לוידאו קליפ שאב מכתבה שקרא בעיתון. הכתבה סיפרה על סטודנט מה"גטו" של ניו יורק אשר ניסה להתקדם בחייו ולעזוב את חבריו הישנים. החברים קינאו בסטודנט והרגו אותו.
הכוריאוגרף של הוידאו קליפ טען שהווידאו והעלילה הושפעו מאוד מהסרט סיפור הפרברים.
ב-2017 הופיע השיר במהלך קטע מהסרט "גנוב על העולם"
וידאו קליפ.
הגרסה המלאה של הוידאו קליפ היא סרט קצר באורך 18 דקות שבויים על ידי מרטין סקורסזה.
הווידאו קליפ מספר את סיפורו של נער בשם דריל, המגולם על ידי ג'קסון. הנער שגדל בשכונה מפוקפקת מחליט ללמוד בבית ספר פרטי. כשהוא חוזר לבקר בבית ספרו הישן, חבריו, ביניהם מיני-מקס, (המגולם על ידי השחקן ווסלי סנייפס) מגלים כמה השתנה ומרגישים בחוסר הנוחות שלו איתם ועם נטייתם לפשע. בניסיון להראות שהוא עדיין "רע", דריל לוקח אותם לתחנת רכבת תחתית שם הוא מנסה לשדוד איש זקן אך משנה את דעתו ברגע האחרון. חבריו מקניטים אותו שכבר אינו "רע". הוידאו קליפ אשר צולם עד כה בשחור לבן הופך לצבעוני ודריל לובש לפתע מעיל עור שחור ומצטרף לקבוצת רקדנים פאנקיסטים. לאחר קטע ריקוד, לצלילי קטע סולו באורגן המונד המנוגן על ידי נגן הג'אז הוותיק ג'ימי סמית, מזהיר דריל את חבריו כי לא מצפה להם עתיד טוב אם ימשיכו בדרכם הרעה. הם מקבלים זאת ונפרדים ממנו.
הקליפ נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
שקע טונגה
שקע טונגה הוא שקע אוקייני באוקיינוס השקט, מזרחית לטונגה, דרומית לסמואה האמריקנית וצפונית לשקע קרמדק, המפריד בינו לבין האי הצפוני של ניו זילנד. עומקו המרבי של השקע מגיע ל-10,882 מטר, והוא המקום השני בעומקו בעולם, לאחר שקע מריאנה, שעומקו המרבי מגיע ל-11,022 מטר.
מבחינה גאולוגית, השקע נמצא באזור בו הלוח הפסיפי נוחת מתחת ללוח האוסטרלי. ההערכות המקובלות הן שהלוחות מתקרבים זה לזה בקצב של 15 ס"מ לשנה, ואולם מדידות שנערכו באמצעות GPS הראו קצב התקדמות של 24 ס"מ בחלקו הצפוני של השקע. זוהי תנועת הלוחות המהירה ביותר הידועה.
יהודה שרתוק
רטינוסקופ
רטינוסקופ (Retinoscop) הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לאמין ומדויק יותר מבין שיטות בדיקת ראיה נוספות בתחום, כגון: בדיקה עם אוטורפרקטומטר ובדיקה ידנית.
הרטינוסקופ נראה כפנס, והמידע הרפואי מתקבל ממנו, בהתאם להחזר קרני האור ושבירתם לאחר שהן הנפגשות בעין. הרטינוסקופ משמש לבדיקת תקינות הרשתית.
אוטורפרקטומטר
אוטורפרקטומטר הוא כלי לבדיקת ראייה, הנחשב לנותן כיוון כללי אודות רמת ראייתה של העין. האוטורפרקטומטר בנוי כמחשב ובו צג המראה תמונה מסוימת (בדרך-כלל תמונות נוף) ועל המטפל להביט במסך, ולציין לאופטומטריסט את מידת חדות התמונה בה הוא צופה. בסיום הבדיקה במכשיר, מתקבל ממנו נייר פלט המכיל כיוון כללי למספר הראיה של הנבדק, בהתאם לנתונים שהוזנו לתוכו על ידי הבודק.
רויה הקקיאן
רויה הקקיאן (באנגלית: Roya Hakakian; בפרסית: رویا حکاکیان; נולדה ב-1966) היא משוררת, עיתונאית וסופרת יהודיה איראנית-אמריקאית החיה בארצות הברית. הקקיאן, שהפכה למפיקת טלוויזיה בתוכניות כמו "60 דקות", ידועה בזכות ספר זכרונותיה Journey from the Land of No, שראה אור ב-2004. מסות פרי עטה על סוגיות הנוגעות לאיראן הופיעו ב"הניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט", ב"וול סטריט ג'ורנל" וב-"NPR". היא זכתה במלגת גוגנהיים ב-2008.
הקקיאן פרסמה את ספרה Assassins of the Turquoise Palace ב-2001. זהו תיעוד של הרצח במסעדת מיקונוס של מנהיגי האופוזיציה האיראנית בברלין.
הקקיאן היא חברה-מייסדת של הארגון Iran Human Rights Documentation Center וישבה בהנהלת הארגון Refugees International.
שנותיה הראשונות.
רויה הקקיאן נולדה וגדלה במשפחה יהודית איראנית בטהראן. היא גדלה בזמן המהפכה האיראנית ב-1979 ותמכה בה, ביחד עם פעילים ליברליים נוספים. כשמלחמת איראן–עיראק הייתה בשיאה והחוקים נעשו מגבילים יותר, היא היגרה בחוסר רצון לארצות הברית במאי 1985 על בסיס של מקלט פוליטי. היא התיישבה באזור ניו יורק ולמדה פסיכולוגיה בברוקלין קולג'.
יצירתה.
ספרות תיעודית.