המבנה מכיל כ-6,000 מקומות ישיבה לצופים, וכן בסמוך נערכו מרוצי אופני BMX במסלול שגם לצידיו כ-6,000 מקומות ישיבה לצופים. המתקן ממוקם בחלקו הצפוני של הפארק האולימפי, וכולל מסלול של 1.6 ק"מ לאופני שטח. המתקן הושלם בשנת 2011 בעלות משוערת של כ-105 מיליון ליש"ט. עלות זו כוללת את הקמת הוולודרום החדש, שתוכנן בעזרת רוכב האופניים כריס הוי. הוולודרום החדש תוכנן כך שיהיה המהיר בעולם מבחינת הפרקט ותנועת האוויר בו.
תא טלפון (סרט)
תא טלפון (באנגלית: Phone Booth) הוא סרט מתח בכיכובו של קולין פארל. הסרט נכתב על ידי לארי כהן, ובוים על ידי ג'ואל שומאכר. יצא לאקרנים ב-4 באפריל 2003.
עלילה.
סטו שפרד (פארל), איש יחסי ציבור ניו יורקי, נכנס לתא טלפון ציבורי כדי לערוך שיחת טלפון אישית לפילגשו, זאת כיוון שאשתו נוהגת לעבור על תדפיס השיחות שלו בטלפון הסלולרי. כאשר הטלפון מצלצל, מרים סטו את השפופרת, ומתבשר על ידי האדם בצד השני של הקו כי רובה צלפים מכוון אליו, ואם יניח את השפופרת, יחוסל במקום. סטו מוצא עצמו בתסבוכת, שרק מתעצמת כאשר הצלף יורה בעובר אורח, והשוטרים שמגיעים למקום בטוחים שסטו הוא הרוצח, ושיש להם עסק עם מטורף. רוב עלילת הסרט מתרחשת בתוך תא הטלפון.
הפקה.
הסרט צולם בניו יורק (ובחלקו בעיר התחתית של לוס אנג'לס), ונעשה בתקציב של 13 מיליון דולר. הצילומים ארכו עשרה ימים בלבד. ההכנסות ממכירת כרטיסים ברחבי העולם נאמדו ב-97,837,138 דולר.
ז'אן די בלה
ז'אן די בלה (בצרפתית: Jean du Bellay; בערך 1493 - 16 בפברואר 1560) היה קרדינל ודיפלומט צרפתי.
ז'אן די בלה היה בנם השלישי של לואי די בלה ושל מרגריט דה לה טור-לאנדרי, ואחיהם של מרטן די בלה ושל גיום די בלה. הוא נהנה מתמיכתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת שמינה אותו לשגריר באנגליה ב-1527. ב-1534 התמנה לשגריר ברומא וב-1535 התמנה לקרדינל על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.
ב-1536 השתתף במועצת קרדינלים שבה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הביע את זעמו על פרנסואה הראשון. די בלה מיהר להודיע זאת למלכו כדי להתכונן לעמוד בפני כוחותיו של קרל החמישי, שפלש לפרובאנס בראש צבא גדול. פרנסואה הראשון יצא לקראתו בראש צבאו והשאיר בפריז את די בלה בתפקיד סגן המפקד הראשי של צבא צרפת.
הספרדים הטילו מצור על העיר פרון שבחבל פיקרדיה והקרדינל די בלה שלח עזרה לנצורים והרגיע את אנשי פריז על ידי הקמת חומה מבוצרת סביב העיר.
ב-1541 הוא התמנה על ידי פרנסואה הראשון לבישוף העיר לימוז', ב-1544 - לארכיבישוף של בורדו, וב-1546 - לבישוף העיר לה מאן. אך ב-1547 נושל ממעמדו הרם בגלל קנוניה של הקרדינל מלורן. אחרי שלוש שנים שקטות של פרישה בצרפת (1550–1553), הוטלה עליו שליחות אל האפיפיור יוליוס השלישי, והוא לקח אתו כמזכירו את בן דודו, המשורר ז'ואקן די בלה. ב-1555 התמנה לבישוף אוסטיה, תפקיד שבו שימש כראש מועצת הקרדינלים.
די בלה מת ברומא ב-1560.
די בלה צידד ביחס של סובלנות כלפי הפרוטסטנטים. הוא הקדיש את זמנו לקידום החינוך והמדע, וביחד עם המדען גיום בידה, הציע למלך לייסד את הקולז' דה פראנס. הסופר פרנסואה רבלה היה ידידו, רופאו ומזכירו הפרטי. די בלה כתב שלושה ספרי שירה בלטינית ומספר חיבורים אחרים. התכתבותו הענפה ציורית ומלאת השראה.
קתרסיס
קתרסיס: כתב עת לביקורת במדעי הרוח והחברה הוא כתב עת הרואה אור פעמיים בשנה ועוסק בביקורת מחקרית של מדעי הרוח והחברה בישראל ויוצא לאור בהוצאת כרמל. את כתב העת ייסדה בשנת 2004 עמותת "מצרף", והעורכים הראשונים היו יוחנן גלוקר, דורון מנדלס ומשה שוקד. עד 2017 התפרסמו 27 גליונות.
כל חוברת נפתחת במאמר המותח ביקורת על צד זה או אחר של התנהלות מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל ולעיתים גם בעולם האקדמי הבינלאומי. רוב המאמרים עוסקים בספרי מחקר שונים שרואים אור בשפה העברית. מאמרים אלה מנתחים את הטקסט ומבקרים את המתודולוגיה המחקרית בה השתמש המחבר ונכתבים על ידי מומחים בתחומם. מטרת כתב העת היא להעלות את הרמה האקדמית בישראל על ידי חשיפת טעויות, כשלים ועוותים בספרים שהמבקרים רואים כבעלי רמה מחקרית נמוכה. בצד זאת, גם משבחים ספרים בעלי רמה גבוהה. כל גיליון מסתיים במאמר "זיכרון לראשונים" שבו נסקרים חייו ותרומתו המדעית של אחד מגדולי החוקרים במדינת ישראל שהלך לעולמו ולאחריו מתפרסם מאמר מאת אותו חוקר. בכל גיליון יש מספר עמודים ובהם מצוטטות אמירות שכתב איש תקשורת או אקדמיה, המגלות אי-ידיעות בסיסיות בתחומי ידע שונים, ולאחריהן מועמדות הטעויות על תיקונן.
חברי המערכת הם הפרופסורים דורון מנדלס, יוחנן גלוקר, אלון הראל, יהודה פרידלנדר ועמוס אדלהייט. במועצת המערכת חברים: דוד בר-גל, איל זמיר, דניאל שפרבר, ששון סומך, עמנואל סיון, אסא כשר, רחל בירנבאום, מנחם פרידמן, משה גיל, אלישע קימרון, אהרון קנטורוביץ', חנה רוזן, משה שוקד, מאיר שטרנברג, וראובן שיינדלין.
עפיפונים
עפיפונים (בצרפתית: Les Cerfs-volants) הוא ספר מאת הסופר היהודי-צרפתי רומן גארי, שנכתב בשנת 1980. הספר הוא רומן היסטורי שכל עלילתו מתרחשת בימי מלחמת העולם השנייה והמערכה על צרפת. הספר תורגם לעברית על ידי אביטל ענבר, ויצא בהוצאת עם עובד ב-1983.
עלילה.
העלילה מספרת את סיפור אהבתו האובססיבית של נער צרפתי מכפר קטן בנורמנדי בשם לודו (לודוביק) ללילה - נערה פולנייה בת למשפחת אצילים עתיקה שמתגוררת באחוזה בנורמנדי המשמשת למשפחתה של לילה כמעון קיץ. האחוזה נקראת "אחוזת האווזים" והיא בנויה בסגנון טורקי. לילה שוכנת בה יחד עם הוריה, אחיה טאד ובן המשרת ברונו, שמחונן בכישרון מוזיקלי יוצא דופן ומנגן בפסנתר. משפחתה של לילה באה לנורמנדי בקיצים, ולודו, שחונן בזיכרון מופלא, ממונה למנהל החשבונות של סטאס ברוניצקי, אביה של לילה. לפני מלחמת העולם השנייה מתפצלות דרכיהם כשהיא נשארת בפולין והוא בצרפת. לודו נוסע באביב 1939 לגרודק שבפולין, שם הוא מתאחד עם אהובתו. בעקבות ריב עם הנס, בן דודה הגרמני של לילה, הוא חוזר לצרפת זמן מועט לפני פרוץ המלחמה.
לודו מאבד את הקשר עם לילה, ואינו יודע מה עלה בגורלה. הוא מצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית אליה הוא מוזמן על ידי מאדאם ז'ולי אשפינוזה, יהודייה בעלת בית בושת שעם כניסת הגרמנים לצרפת מתחזה לרוזנת אסטרהאזי - בת אצולה פריזאית שנישאה לאחד מאחייניו של אדמירל הורטי, ופעילה בסתר בתנועת ההתנגדות. תפקידו העיקרי של לודו במחתרת הוא החבאת טייסים של בעלות הברית שהופלו מעל לנורמנדי. בנוסף הוא משמש כאיש קשר, מאחר שהשיג אישורים רפואיים מזויפים להיותו משוגע וכך אינו מעורר את חשד הגרמנים. בנוסף העלילה מספרת על דודו שוחר השלום של לודו, אמברואז פלרי, בונה עפיפונים מדופלם, (מכאן שם הספר) שלאחר ולודרום החורף מעיף לאות מחאה עפיפונים בצורת טלאי צהוב, נעצר, וכאשר הוא משתחרר הוא מחליט לנסוע לכפר לה שמבון-סור-ליניון עליו שמע בעת היותו במעצר על מנת לתמוך בבני הכפר, שהסתירו יהודים רבים מפני הנאצים. אמברואז נעצר, נשלח לבוכנוואלד, ומשם לאושוויץ, שם אובדים עקבותיו.
במהלך המלחמה, פוגש לודו בלילה, שחזרה יחד עם הנס, בן דודה שנעשה לקצין בוורמאכט, לנורמנדי. לילה מספרת ללודו על מה שקרה לה מאז פרידתם. לילה, שלה השפעה רבה על הנס ועל הגנרל פון טילה, מפקד הכוחות הגרמניים באזור, משכנעת אותם לנסות ולסייע לניסיון התנקשות בהיטלר, שנכשל. פון טילה מתאבד לאחר שהוא נתפס על ידי הגסטאפו, ולודו מסתיר את הנס, שנאלץ אף הוא להתאבד בעקבות דרישתו של מנהיג המחתרת באזור. לילה בורחת בעקבות הזהרתו של לודו, המקבל מידע על הסכנה האורבת לה ממאדאם ז'ולי, אך עקבותיה נעלמים, ורק כעבור זמן מה היא מצליחה לחזור ללודו, שמנסה לעזור לה להשתקם לאחר כל הטלטלות שחוותה.
בזמן הנחיתה של בעלות הברית בנורמנדי, לודו הולך לעזור לחבריו למחתרת בפעולות החבלה בעורף, ומשאיר את לילה בכפר, תחת השגחתו של מארסלן דופרה. כאשר לודו חוזר הוא מתחתן עם לילה, וכעבור זמן מה דודו של לודו, אמברואז פלרי, שהצליח לשרוד את אושוויץ, חוזר גם הוא לקלרי.
עלילת משנה נוספת מתארת את מאבקו של השף מארסלן דופרה, בעליה של מסעדת "קלו ז'ולי", לשמור על כבוד המטבח הצרפתי. דופרה אמנם משרת את הקצונה הנאצית שבאה לסעוד אצלו, אך הוא רואה את עצמו כ"שומר על הגחלת" של גדולתה של תרבות צרפת.
העלילה רצופה באנקדוטות על אירועים אמיתיים שהתרחשו במהלך המלחמה, כגון הפרק בו נוסע אמברואז פלרי לכפר לה שמבון-סור-ליניון ועוזר לתושבי הכפר ולמגדה ואנדרה טרוקמה להציל יהודים.
העלילה שואלת גם מהי שפיות ומהו טירוף כאשר אמברואז פלרי ולודו נחשבים בתחילת המלחמה למשוגעים כאשר הם מצטרפים למחתרת ונחשבים לפניה למשוגעים זה בגלל תחביב העפיפונים וזה בגלל עודף הצלחה בחישובים. היחיד שלומד להעריך את שגעונותיהם בזמן ההוא הוא המורה למתמטיקה של לודו שהפך למנהיג במחתרת ולפני המלחמה ראה בלודו המחונן צרה. כשלודו מתרחק מלילה הוא עצמו חש שהוא משתגע ומצליח להוציא אישורים רפואיים לשגעונו שמאפשרים לו להלך בשדות ולהעביר ידיעות עבור המחתרת באין מפריע. אביה של לילה מאבד את שפיותו עם פרוץ המלחמה וזו חוזרת לו, כבדרך נס עם סופה. לודו בטוח שהאיש פשוט לא יכל לשאת בדאגות או בחובות המלחמה.
פרשנות משמעות ותובנות.
אחת התובנות העולות מספרו של רומן גארי היא הקשר שבין היזכרות לתקווה. תקווה היא יצר החיים טעם החיים, החירות להרגיש, כמיהה לחופש, כמיהה לאהבה.
כדי להחיות את הזיכרון, כדי לממש את האהבה שלנו או להחזיר את האהוב לחיינו, עלינו לזכור היטב מה אהבנו, לזכור מה נכון לנו.