החוק אוסר על בעל רישיון, ובכלל זה יועץ השקעות, להחזיק ניירות ערך לחשבונו האישי, וזאת מפאת החשש שישפיע על נייר הערך או על החלטות לקוחותיו. על אף האיסור, ישנם מספר ניירות ערך המותרים להחזקה בידי בעל רישיון וזאת מתוך ההנחה שאין יכולת להשפיע על שעריהם:
יועץ השקעות פרטי.
הכוונה לבעל רישיון העובד באופן עצמאי, להבדיל מבעלי רישיון העובדים במסגרת הבנקים או בתי ההשקעות.
יועץ השקעות פרטי הוא בעל רישיון מטעם רשות ניירות ערך, וכמו היועצים בבנקים, הוא מחויב להעניק שירותי ייעוץ אישיים, בלתי תלויים, ואובייקטיביים בתחום ההשקעות בניירות ערך ובנכסים פיננסיים בישראל ומחוצה לה. הייעוץ נעשה לאחר ברור מעמיק של צורכי הלקוח, לרבות בחינת רמת הסיכון המתאימה ללקוח.
המשמעות של שכירת שירותי ייעוץ השקעות אישי היא: שירות מקצועי, אישי ואובייקטיבי וכן בלתי תלוי. כמו כן, התאמה מלאה של מבנה חסכונותיו והשקעותיו של הלקוח לצרכיו האישיים כך שבדרך זו ניתן להגיע לאופטימיזציה מלאה ולתוצאות טובות יותר מכל דרך אחרת. אך לא די בכך, תפקידו של יועץ ההשקעות האישי הוא לחסוך ללקוח כסף על ידי הוזלת העמלות הבנקאיות למינימום, כמו כן, תפקידו לשמור על האינטרסים של הלקוח מפני סיכוני יתר ולא פחות חשוב גם לייצר תשואה שוטפת עבור הכספים הנזילים של לקוחותיו בעזרת בחירת נכסים פיננסים להשקעה המתאימים לצרכיו האישיים של כל לקוח ולקוח.
יועץ השקעות מול משווק השקעות.
בחוק הישראלי יש התייחסות ליועץ השקעות ולמשווק השקעות. מבחינת השגת הרישיון הדבר זהה, אך בעת תפקידם יש להבדיל בין יועץ השקעות ובין משווק השקעות. יועץ השקעות אמור להיות אובייקטיבי בהמלצותיו ללקוח/למשקיע, בעוד שמשווק השקעות ינסה לשכנע את הלקוח להשקיע בהשקעה ספציפית שאליה הוא מקושר. לדוגמה משווק השקעות יכול לנסות לשכנע את הלקוח להשקיע בקרן נאמנות מסוימת, בעוד שיועץ השקעות ימליץ ללקוח להשקיע בה כאחת מתוך מספר קרנות נאמנות אשר תואמות את הפרופיל שהלקוח מחפש, במידה והיא באמת עונה על קריטריונים אלו. במידה ולא, לא ימליץ עליה יועץ ההשקעות.
פתיחה אנגלית
פתיחה אנגלית היא פתיחה בשחמט. בפתיחה זו הלבן נמנע מלכבוש את המרכז (למשל על ידי 1. ד2-ד4)
והוא מעדיף לנהל מאבק עקיף על השליטה בו על ידי הפתיחה האגפית: 1. ג4 ..., ובד בבד גם מנסה למנוע את כיבושו על ידי השחור.
הפתיחה האנגלית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין A10-A39.
להלן אחת מהאפשרויות המאפיינות את הפתיחה האנגלית בנוסח הנקרא "נוסח ארבעת הפרשים".
1. ג4 ה5 (אחרי 1...ה6 ד4 ד5 מגיעים לגמביט מלכה נדחה)
2. פג3 ...
2. ... פו6
3. פו3 פג6
4. ז3 רב4
המשך אפשרי:
5. רז2 0-0
6. 0-0 ה4
7. פז5 ר:ג3
8. ב:ג3 צה8
ארבע המודרניזציות
ארבע המודרניזציות (בסינית: 四個現代化) הן ארבע מטרות שהיוו את תמציתה של הרפורמה שהונהגה בסין על ידי דנג שיאופינג והוצגו לראשונה על ידי ג'ואו אנלאי בשנת 1963.
ארבע המודרניזציות היו:
הרפורמה היוותה למעשה היפוך למדיניות שהונהגה עד אז בסין על ידי מאו דזה-דונג, מדיניות שנסמכה על תלות אפסית במדינות זרות. במהלך הרפורמה החליטה סין להאיץ את תהליך המודרניזציה על ידי הגברת סחר החוץ במדינה, בדגש על קניית מכונות מיפן ומהמערב.
את ההשקעות, הטכנולוגיות והניסיון הניהולי הזר, החליטה סין להשקיע בארבע המודרניזציות ובכך להאיץ את הפיתוח בכלכלתה.
קוסובו
רפובליקת קוסובו (באלבנית: Republika e Kosovës, קוסובַה; בסרבית: Република Косово או Republika Kosovo) היא מדינה מוכרת-חלקית באזור הבלקן שבדרום-מזרח אירופה. קוסובו גובלת בסרביה בצפון ובמזרח, במקדוניה הצפונית בדרום-מזרח, באלבניה בדרום--מערב ובמונטנגרו במערב. עיר בירתה של קוסובו היא פרישטינה.
הרפובליקה הכריזה על עצמאותה ב-17 בפברואר 2008, לאחר שהייתה טריטוריה אוטונומית של סרביה ונוהלה על ידי האומות המאוחדות. סרביה איבדה את השליטה בקוסובו בעקבות מלחמת קוסובו, אך היא מוסיפה לראות בה מחוז שלה ששמו האזור האוטונומי של קוסובו ומטוחיה (בסרבית: Аутономна покрајина Косово и Метохија או Autonomna Pokrajina Kosovo i Metohija), ושוללת את תוקף הכרזת העצמאות.
רפובליקת קוסובו אינה חברה באו"ם כתוצאה מהווטו הרוסי במועצת הביטחון עקב התנגדותה הנחרצת של רוסיה להכרה בעצמאות קוסובו. מנגד, ארצות הברית יחד עם 23 מתוך המדינות החברות באיחוד האירופי ו-119 מדינות נוספות נכון ליוני 2021, הכירו בעצמאות המדינה. המחלוקת הבינלאומית בשאלת עצמאותה של קוסובו הועברה לבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, שקבע כי הכרזת העצמאות של קוסובו חוקית כיוון ש"אין חוק בינלאומי נגד הכרזות עצמאות".
רוב תושביה של קוסובו הם אלבנים-מוסלמים, ומיעוטם סרבים-נוצרים-אורתודוקסים ואחרים.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
במאה ה-4 לפנה"ס הגיעו האילירים לשטח קוסובו של היום.
במשך שנים רבות הייתה קוסובו מקור לסכסוך אתני, כיוון שרוב אוכלוסייתה מורכבת מאלבנים, בעוד הסרבים רואים את המקום כערש הלאומיות הסרבית בשל ההיסטוריה שלו. בהקשר זה מוזכר במיוחד האירוע המכונה "קרב קוסובו", שהתחולל ב-28 ביוני 1389 בין מלך סרביה לאזאר לבין צבאה של האימפריה העות'מאנית. אף שהסרבים נחלו תבוסה בקרב ההוא, הם רואים אותו כאירוע מכונן בתולדות הלאומיות הסרבית.
שלטון האימפריה העות'מאנית.
לאורך רוב תקופת שלטונה של האימפריה העות'מאנית באזור, שנמשכה מאמצע המאה ה-15 ועד 1912, נכללה קוסובו בווילאייט (פרובינציה) שנקראה קוסובֵה, וכללה גם שטחים ממרכז סרביה, ממונטנגרו ומאלבניה של ימינו, וכן את צפון-מערב מקדוניה הצפונית של ימינו, ובכלל זה בירתה של האחרונה (שהייתה בירת המחוז) סקופיה. ככלל, אפשרו השלטונות חופש דת, אך על התושבים הנוצרים הוטלו מיסים גבוהים (ג'יזייה) שבעטיים התאסלמו עם השנים חלק מהתושבים – רוב האלבנים וחלק מן הסרבים.
בתחילת השלטון הטורקי הייתה האוכלוסייה כמעט כולה סרבית. שלטון אוסטרי קצר מועד בסוף המאה ה-17 התקבל בתמיכה בקרב חלק מן האוכלוסייה הנוצרית, ועם סילוקם של האוסטרים נקטו העות'מאנים בצעדי נקם שגרמו להגירתם של רבבות נוצרים (סרבים ברובם) מן האזור. האדמות שהתפנו נמסרו לידי מהגרים אלבנים. התפתחות דומה התלוותה למרידות נגד העות'מאנים ב-1737 ובתחילת המאה ה-19. עם זאת, עד שלהי המאה ה-19 היה בחבל רוב סרבי. לאחר שסרביה נהייתה למדינה עצמאית, גברו הקולות בקרבה להרחיב את גבולותיה ולקבל, בין השאר, את השליטה בקוסובו, שכונתה "סרביה העתיקה", מידי העות'מאנים. כן עלו דרישות לרפורמות שיקלו על התושבים הסרבים בקוסובו שתחת שלטון העות'מאנים. בראשית המאה ה-20 מונה הילמי פחה למושל של קוסובו, סלוניקי ומונסטיר, למימוש רפורמות שהושגו בהסכמות עם האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. ניסיונות לממש רפורמות אלו נתקלו בהתנגדות של האלבנים בקוסובו. מימוש הרפורמות כלל הדחתם של 22 פקידים ו-296 שוטרים שאף הועמדו לדין. בשנת 1910 הוכרז מצב חרום בקוסובו והעות'מאנים דיכאו את המרד של האלבנים. מעל חמישים אלף כלי נשק נאספו מהמורדים בפלך קוסובו.
קוסובו בשלטון סרבי: 1912 - 1941.
רוב שטחה של קוסובו עבר לשלטון ממלכת סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912, פרט לאזור מטוחיה שעבר לשליטת ממלכת מונטנגרו.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה חולקה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובעלות בריתה. רוב שטח קוסובו נמסר לאלבניה הפאשיסטית, מדינת בובות בשלטון איטליה הפשיסטית.
מחוז אוטונומי ברפובליקה של סרביה: 1945 - 1989.
עם הפיכתה של יוגוסלביה למדינה קומוניסטית פדרטיבית ב-1945, ניתן לקוסובו מעמד של מחוז אוטונומי בתוך הרפובליקה של סרביה. תחילה היה מעמד זה רשמי בלבד ומוגבל ביותר. נטיות לאומיות בקרב האוכלוסייה האלבנית דוכאו בחריפות. אך במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, ובייחוד אחרי 1967, חוזקה משמעותית האוטונומיה של החבל ומעמדם של האלבנים עלה. בחוקת 1974 אף זכה החבל למעמד שנפל רק במעט מזה של רפובליקה בפדרציה: הוכר השימוש באלבנית כשפה רשמית והשימוש בתארים "נשיא" ו"ראש ממשלה" למנהיגי החבל. צעד זה ננקט כחלק ממדיניותו של מנהיג יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו שביקשה להפחית את הדומיננטיות הסרבית ביוגוסלביה ובסרביה עצמה, כדי לייצב את הפדרציה. לאורך תקופה זו עלה באופן ניכר הרוב האלבני בחבל כתוצאה משיעור ילודה גבוה, מהגירה פנימית של סרבים לסרביה המרכזית ומהגירה של אלבנים מאלבניה. חרף היותו של המחוז האזור העני ביותר ביוגוסלביה, עדיין תנאי החיים היו טובים בהרבה מאשר באלבניה השכנה. תלונות מצד המיעוט הסרבי בחבל על אפליה מצד מוסדות השלטון האוטונומיים לא נענו בתגובה מצד השלטונות היוגוסלביים.
ב-1981, שנה לאחר מותו של טיטו, פתחו האלבנים בחבל בגל של מחאה והפגנות. המפגינים דרשו מעמד רשמי של רפובליקה, וחלקם אף העלו דרישה לעצמאות מלאה או לאיחוד עם אלבניה. גל המחאות דוכא ביד קשה על ידי הצבא והמשטרה היוגוסלביים, אשר המשיכו להתערב במידה רבה בניהולו של החבל במהלך שנות ה-80, תוך הפעלת צעדי דיכוי נגד בדלנים.