כיום, משחקת הקבוצה בליגה הסרבית השלישית שנחשבת לליגת חובבנים.
אצטדיונים ומתקני אימונים.
מיום הקמתו של המועדון עד לתחילת שנות האלפיים, שיחקה הקבוצה באצטדיון אוביליץ' הקרוי על שמו של האביר מילוש אוביליץ' (Miloš Obilić).
האצטדיון ממוקם בעיר בלגרד ומכיל כ-4,600 מקומות ישיבה.
פרשות ציבוריות.
במהלך השנים, עלו לא מעט שמועות בסרביה ובעולם שטענו שאובוליץ' זכתה באליפות הודות לשוחד סחיטות ואיומים בהם השתמשו כנגד ראשי הקבוצות שמולן שיחקה הקבוצה.
לאחר שהשמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה.
ארקאן, שהואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
תארים והישגים.
הליגה היוגוסלבית
הגביע היוגוסלבי
אלעד קידן
אלעד קידן (נולד ב-1979) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, זוכה "פרס אופיר" על תסריט הסרט שלו "היורד למעלה".
ביוגרפיה.
קידן נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. למד בבית הספר התיכון עירוני ה'. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.
בשנת 2002 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. עם תום לימודיו כתב וביים את הסרט הקצר 'המנון' (36 דקות). הסרט הוא אפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת - אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול. הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני ומכיל מחווה לסרט 'בירושלים' של דוד פרלוב.
בשנת 2008 זכה 'המנון' בפרס הראשון במסגרת סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן. הסרט המשיך וזכה בפרסים ראשונים בשבעה פסטיבלים נוספים, בהם פרס של האיגוד העולמי של בתי הספר לקולנוע, ופרס בתחרות סרטי הסטודנטים של תל אביב. הסרט השתתף ביותר מארבעים פסטיבלים ברחבי
העולם. 'המנון' נבחר במקום הראשון במשאל '20 הסרטים המובילים' של בית הספר סם שפיגל לכבוד 20 שנים לייסוד בית הספר. הסרט נרכש והוקרן ברשת ARTE הצרפתית וברשת ARD הגרמנית.
בעקבות 'המנון' הוזמן קידן לא אחת לשפוט בתחרויות סרטים קצרים, כגון פסטיבל NEXT, בוקרשט, Timishort, טימישוארה, רומניה; וכן בפסטיבל Zubroffka, שבביאליסטוק, פולין.
בשנים 2009–2010 עבד כתסריטאי בסדרת הסאטירה 'רבע שעה' בערוץ הראשון.
בשנת 2012 ביים קידן את הסרט הקצר 'והוא הולך'. הסרט, המתאר מצב דרמטי על חוף ים במהלך חופשה ביוון, השתתף בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל לוקרנו, וזכה בפרסים נוספים.
בשנת 2011 התקבל קידן לתוכנית ה"אטלייה" היוקרתית של פסטיבל קאן כדי לגייס תמיכה לסרט עלילה באורך מלא.
בשנת 2018 סרטו הקצר "משאלה וחצי" השתתף בתחרות הסרט העצמאי הקצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. הסרט אשר אורכו 8 דקות בהשתתפות סלים דאו ותומר בן חורין זכה לתשבחות.
קידן מלמד קולנוע ב'תיכון חדש' הרצליה. בעברו יצר סרטים עם בני נוער משכונות מצוקה.
היורד למעלה (2015).
בשנת 2015 השלים קידן את סרטו העלילתי הראשון, 'היורד למעלה'. הסרט הוקרן במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל קאן, לצד סרטיהם של וודי אלן ונטלי פורטמן. הסרט הוא מעין קומדיה אפית, המתארת את מסעם של שני גברים במעלה ובמורד הצלע ההיסטורית של הר הכרמל, מנמל חיפה דרך ואדי סאליב והדר הכרמל ועד מגדלי פנורמה וגן האם.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מה"גארדיאן", מה"סקרין-דיילי" וממגזינים אחרים.
בספטמבר 2015, היה הסרט מועמד לארבעה פרסי אופיר (בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, התסריט, העריכה והפסקול), מתוכם זכה בשלושה: פרס התסריט, העריכה, והפסקול הטובים ביותר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים בספטמבר 2015. ראש חבר השופטים, הבמאי האיראני מוחסן מחמלבף, הקריא את נימוקי השופטים לבחירה בסרט, וציין כי הפרס מוענק בעבור 'מבט מקורי וצלול על האבסורדיות של הקיום.'
אנדרס דה אורדאנטה
אנדרס דה אורדאנטה (בספרדית: Andrés de Urdaneta; ׁ30 בנובמבר 1498 - 3 ביוני 1568) היה נווט, מגלה ארצות ואח במסדר האוגוסטינים. כנווט היה דה אורדאנטה לשני שהקיף את כדור הארץ ב-1536, לאחר המשלחת שהובילו פרדיננד מגלן וחואן סבסטיאן אלקנו ב-1521. דה אורדאנטה גילה והתווה את הנתיב הימי ממערב למזרח האוקיינוס השקט, ממנילה שבפיליפינים אל אקפולקו שבמלכות המשנה של ספרד החדשה, בו השתמשו ספינות הגליאון של מנילה במשך כ-250 שנה, אשר כונה גם "נתיב אורדאנטה". בשל יחסו האוהד כלפי ילידי איי הפיליפינים נחשב דה אורדאנטה כ"מגינם של האינדיאנים" והוא שימש גם כאיש הכמורה הבכיר הראשון של האי סבו.
שנים ראשונות.
דה אורדאנטה נולד בעיירה אורדיסיה (Ordizia) שבחבל הבסקים, ספרד להורים בני המעמד הבינוני. אביו שימש כראש העיר של אורדיסיה ולמשפחתה של אמו היו קשרים בתעשיית עיבוד המתכות המקומית. אין פרטים רבים לגבי החינוך שקיבל, אם כי ניתן להניח על סמך פעולותיו העתידיות שהצטיין בכתיבה ובמתמטיקה. כאשר הפליג דה אורדאנטה לראשונה בגיל 17 נחשב לבעל כתב יד משובח, כושר אבחנה וזיכרון מעולים, שבאו לידי ביטוי במהלך מסעותיו.
תחילת מסעותיו.
דה אורדאנטה השתתף במשלחת לואאיסה והפליג בספינה בפיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו ללא תפקיד או אחריות מוגדרים. השכלתו וכישרון הכתיבה שלו אפשרו לו לשמש כעד ולחתום על מסמכים חשובים כגון צוואתו של אלקנו, והוא קיבל תפקידים נוספים והיה בין השורדים המעטים מאנשי המשלחת שהגיעו לאיי התבלינים ב-1526, שם הצליחו הספרדים לשרוד בזכות סיוע של בעלי ברית מקומיים באיים טידורה וג'ילולו (כיום הלמהרה), והגעת המשלחת בפיקודו של אלברו דה סאבדרה סרון במרץ 1528.
ב-5 באפריל 1529 נחתם בסרגוסה הסכם שלום בין ספרד לפורטוגל שבדומה לחוזה טורדסיאס קבע מחדש את אזורי השליטה בין שתי האימפריות, ולפיו נותר אזור איי התבלינים בחזקת פורטוגל. הספרדים החלו לעזוב בפברואר 1534 ולאחר ששהה באיים ובסביבותיהם במשך כשמונה וחצי שנים במהלכם רכש ניסיון במסחר, בימאות, בזרמים וברוחות, חזר גם דה אורדאנטה לאירופה בארמדה הפורטוגזית של הודו ותחת משמר. עם הגיעו לליסבון ב-26 ביוני 1536, השלים דה אורדאנטה את הקפת כדור הארץ המתועדת השנייה בהיסטוריה, אם כי היה ככל הנראה השלישי או הרביעי שעשה זאת, בשל הסברה שחלק מאנשי צוותו של פרדיננד מגלן שנותרו באיי האזור לאחר הגעת ספינתו של אלקנו לספרד, הוחזרו לאירופה על ידי הפורטוגזים ושוחררו בליסבון כעשור לפניו. מסעו של דה אורדאנטה סביב העולם נמשך מעט פחות מ-11 שנים.
בליסבון החרימו הפורטוגזים את מפותיו ורישומיו. דה אורדאנטה נמלט לאחר מכן לספרד, שם הצליח לשחזר את מרבית כתביו ולהציגם בפני חצר המלך קרלוס הראשון. בקבלת הפנים של המלך לא זכה להתייחסות מיוחדת, ומותש ממסעותיו היגר לגואטמלה שבספרד החדשה ומשם עבר לנואבה גליסיה (אזור מערב מקסיקו) יחד עם פדרו דה אלוואראדו וקיבל תפקיד מנהלתי. ב-1542 דחה הצעה להצטרף כמפקד למשלחת בראשות רוי לופס דה וייאלובוס ועשר שנים מאוחר יותר עזב את תפקידו והפך לאח במסדר האוגוסטינים.
המסע לפיליפינים וגילוי נתיב החזרה.
עם מותו של המשנה למלך, דון לואיס דה ולאסקו ב-1564, עבר ניהולה הזמני של מלכות המשנה של ספרד החדשה לידי מועצת האאודיינסיה (Audiencia), אשר אחת ממטרותיה הראשונות היו לגבש משלחת שתכבוש ותיישב את הפיליפינים, זאת על פי הוראת פליפה השני, מלך ספרד. לפני מותו, תכנן המשנה למלך למנות את דה אורדאנטה למפקד המשלחת, היות שנחשב לנווט מעולה המתמחה באזור איי הודו המזרחית. המלך פליפה כתב לדה אורדאנטה והאיץ בו לקבל את הפיקוד, והאחרון ניאות להצטרף למשלחת אך סירב לעמוד בראשה והאדלאנטאדו (Adelantado), דון מיגל לופס דה לגאספי מונה כמפקד. דה אורדאנטה הסכים להצטרף ולשמש כנווט מייעץ. המשלחת, המורכבת מהגליאונים סן פאבלו וסן פדרו וספינות העזר סן חואן וסן לוקאס, הפליגה ב-21 בנובמבר 1564 ונשאה עמה 380 איש, 200 מהם חיילים. יעדה של המשלחת נשמר בסוד, כדי להטעות את הפורטוגזים, ולכאורה הייתה מטרת ההפלגה הקמת מושבה בגינאה החדשה של ימינו ויצירת קשרים עם סין. מתכנני המשלחת שמו דגש על מציאת נתיב חזרה למקסיקו מהר ככל הניתן, כאשר דה אורדאנטה ייצא על הספינה הראשונה. בנוסף, הוחלט כי מכתבים יישלחו למלך ספרד רק לאחר שתקבל האאודיינסיה דיווח מלא על המסע בחזרה שנתיבו יישמר סודי ואמצעי זהירות יינקטו כדי למנוע דליפות מידע.
ב-30 בנובמבר אבד הקשר עם הסן לוקאס, ספינת העזר אשר נועדה לסיור קרוב לחופי האיים בשל השוקע הנמוך שלה. בין ה-9 ל-12 בינואר 1565 התגלו בסביבות קו הרוחב 10 צפון חמישה איים קטנים, חלק מאיי מרשל. ב-17 בחודש זה סברו הנווטים האחרים שהמשלחת חצתה כברת דרך שנתיבה יביא אותם אל האי מינדנאו ואל הרוחות הנושבות ממנו כפי שקרה למשלחתו של וייאלובוס. דה אורדאנטה חלק על דעתם ולאחר התייעצות הוסכם לעלות לסביבות קו הרוחב 13 צפון. חמישה ימים לאחר מכן התברר כי דה אורדאנטה העריך טוב יותר את המרחק שעברה המשלחת, כאשר הגיעו לחופי האי גואם. דה לגאספי הכריז על בעלות ספרד על איי מריאנה, צעד שחזר על עצמו במספר מקרים נוספים כאשר הגיעה המשלחת לאיי הפיליפינים מ-13 בפברואר ואילך. פעולות סיור הביאו את הספרדים למסקנה שהאי סבו ראוי להקמת המושבה הראשונה וב-27 באפריל עגן הצי במקום. ניסיונות למשא ומתן עם המנהיגות הילידית המקומית בסבו נכשלו ורק הפגזה קצרה מצד ספינות הצי אפשרה את נחיתת הספרדים. ב-8 במאי הניח דה לגאספי את אבן הפינה לעיירה סן מיגל (שהפכה מאוחר יותר לעיר סבו סיטי) והכריז בעלות על המקום בשם ספרד, אשר נמשכה 333 שנים.