שבוע לאחר מכן, המשיכה קביטובה לאליפות סוף השנה באיסטנבול, שם היא זכתה לאחר ניצחון על ויקטוריה אזרנקה (3) בגמר אחרי משחק מדהים שלקח שלוש מערכות ארוכות. בחצי הגמר היא ניצחה
את סמנתה סטוסור (7) ובשלב הבתים, היא ניצחה את ורה זבונרבה (6) בשתי מערכות, את קרוליין ווזניאקי (1) לאחר 4:6, 2:6, ואת אגיינשקה רדוונסקה (8) הפולנייה לאחר שחזרה מפיגור 5:1 במערכה הראשונה לניצחון 6:7, 2:6. בעקבות הניצחון היא עלתה למקום השני בעולם במרחק נגיעה של 115 נקודות מווזניאקי הראשונה בעולם.
קביטובה התחילה את שנת 2012 במקום השני בעולם. היא התחילה את השנה בזכייה בגביע הופמן, שבו ייצגה את צ'כיה ביחד עם תומאש ברדיך, לאחר ניצחונות על נבחרות צרפת, ארצות הברית דנמרק ובולגריה. לאחר מכן באליפות סידני הבינלאומית היא הגיעה עד לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לנה לי 1–6, 7-5, 6-2. שבוע לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה היא הגיעה עד לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לשראפובה 2–6, 3-6, 6-4.
בטורניר שטוטגרט ניצחה פטרה את אנג'ליק קרבר ופרנצ'סקה סקיאבונה לפני שנעצרה בחצי הגמר בידי שראפובה. לאחר מכן נעצרה בסיבוב השלישי במדריד בידי לוסי הראדצ'קה. בטורניר רומא עברה קביטובה את אנסטסיה פבליוצ'נקובה וסוראנה קירסטאה לפני שהפסידה לאנג'ליק קרבר בשלוש מערכות.
ברולאן גארוס הגיעה לחצי הגמר והפסידה 6-3,6-3 למריה שראפובה המדורגת שנייה והאלופה בדיעבד.
באיסטבורן הפסידה כבר בסיבוב הראשון לאקטרינה מקארובה המדורגת 48 בעולם.
בווימבלדון הגיעה לרבע הגמר ונכנעה לסרינה ויליאמס המדורגת 6 בתוצאה 6-3,7-5.
בטורניר מונטריאול לאחר ניצחון קשה על קסניה פראבראק, ניצחה באופן משכנע את מריון ברטולי וטאמירה פאצ'ק, בחצי הגמר חזרה מפיגור מערכה מול קרוליין ווזניאקי הדנית 6-3,2-6,6-3, בגמר ניצחה את נה לי הסינית בשלוש מערכות 7-5,2-6,6-3.
בעונה זו הרוויחה קביטובה 2,853,474 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה קביטובה במדליית ארד בטורניר ליחידות, לאחר שניצחה את מדיסון קיז מארצות הברית ב-3 מערכות. בשלב חצי הגמר היא הפסידה למוניקה פויג מפוארטו ריקו בשלוש מערכות, שזכתה במדליית זהב.
ב-20 בדצמבר, קביטובה הותקפה בביתה על ידי שודדים שהיו במסווה של אנשי תחזוקה ונפצעה בכף ידה השמאלית.
גביע הפדרציה.
קביטובה שיחקה בנבחרת צ'כיה החל משנת 2007. מאזנה עומד על אחד עשר ניצחונות (כולם במשחקי יחידות) וחמישה הפסדים (ארבעה במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות). ב-2011 היא הובילה את הנבחרת הצ'כית לזכייה ראשונה בגביע הפדרציה בתור מדינה עצמאית ללא סלובקיה, עם שני ניצחונות מול רוסיה במוסקבה על מריה קירילנקו וסבטלנה קוזנצובה, ובכך סיימה עונה מושלמת בפדרציה עם 6 ניצחונות ו-0 הפסדים ביחידות.
1932 בארצות הברית
1932 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 156 שנה מיום היווסדה.
Greatest Hits (אלבום של טופאק שאקור)
Greatest Hits הוא אלבום כפול של הלהיטים הגדולים של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הוא הופץ בחברת התקליטים Interscope Records בשנת 1998. הרצף הלא-כרונולוגי של האלבום מדגיש את הקריירה של טופאק; 21 הלהיטים הגדולים ביותר שלו, חלקם נערך מחדש מסיבות משפטיות, ומלווים 4 שירים שלא הופצו בעבר: "God Bless the Dead","Unconditional Love", "Troublesome '96", ו-"Changes" שהפך לאחד השירים הידועים ביותר של טופאק. האלבום הגיע למעמד יהלום ב-23 ביוני 2011 שאושר על ידי RIAA. ומכר כ-15,000,000 בכל רחבי העולם האלבום נחשב לאלבום הנמכר ביותר של שאקור יחד עם All Eyez on Me ו-"The Don Killuminati: The 7 Day Theory"
השיר “God Bless the Dead” (באירוח Stretch) מתחיל כשטופאק אומר "rest in peace to my motherfucker Biggie Smalls." הסינגל Changes הועמד לפרס גראמי 2000 בקטגוריית ביצוע הראפ הטוב ביותר.
פקוא&quot;מ
אליס בערים
אליס בערים (בגרמנית: Alice in den Städten) הוא סרט מסע גרמני מ-1974 בבימויו של וים ונדרס.
זהו הסרט הראשון בטרילוגיית סרטי המסע בבימויו של ונדרס, הכוללים בנוסף את "תנועה מוטעית" (1975), ו"במהלך הזמן" (1976). הסרט צולם בשחור-לבן על ידי הצלם רובי מילר, והוא מתאפיין בהרבה סצינות ארוכות ללא דיאלוג.
עלילה.
בתפנית בלתי סבירה מוצא עצמו עיתונאי דיכאוני בשם פיל וינטר תקוע עם ילדה קטנה (אליס), בחיפוש בערי גרמניה אחר סבתה, שאת שמה וכתובתה אליס לא זוכרת. הרמז היחידי שברשותם הוא תמונה של כניסת הבית, ללא מספר וללא דמויות ברקע. נושא הסרט בישר על סרט מאוחר יותר של ונדרס, "פריז, טקסס". התרחיש של ילדה צעירה ועיתונאי ביחד הושפע מניסיונו של הסופר והתסריטאי פטר הנדקה, שכתב רבים מהתסריטים לסרטיו של ונדרס, כאב חד-הורי.
השפעתו של "מכתב קצר, פרידה ארוכה", הרומן של הנדקה מ-1972, שאף הוא מציג יליד גרמניה מנוכר שמטייל ברחבי ארצות הברית, יכולה להיגזר מהשימוש של הסרט מקליפים של "מר לינקולן הצעיר", סרטו של הבמאי ג'ון פורד, שגם הוא נרמז רבות ברומן.
כוכבים ופסים
כוכבים ופסים (באנגלית: Stars and Stripes) הוא עיתון הכותב על הכוחות המזוינים של ארצות הברית אבל אינו פרסום רשמי של הממשל. העיתון, המופיע ברציפות מאז 1942, מפרסם חמש פעמים בשבוע גיליון יומי מודפס, המופץ בקרב חיילי ארצות הברית המוצבים מחוץ לגבולותיה. כיום נערך העיתון בארבע מהדורות שונות – באירופה, במזרח התיכון, ביפן ובקוריאה, והוא זמין גם בגרסה אלקטרונית באתר האינטרנט של העיתון.
תולדות העיתון.
העיתון נוסד בשמו הנוכחי ב-9 בנובמבר 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. מייסדיו היו חיילים מצבא הצפון, שחנו בעיירה בלומפילד (Bloomfield) שבמדינת מיזורי וניצלו את מערכת העיתון המקומי השוממת כדי לייסד עיתון אודות פעולותיהם. הם פרסמו ארבעה גליונות בלבד. כיום שוכנות בבלומפילד אגודת מוזיאון הכוכבים והפסים והספרייה שלה.
במלחמת העולם הראשונה (ב-1918) שב והופיע העיתון. בשיאו הוא הופיע במהדורה שבועית בת שמונה עמודים והופץ ל-526 אלף קוראים.
בין שתי מלחמות העולם שוב לא הופיע העיתון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הודפס בעשרות מהדורות (עד 25 בבת אחת, 32 בסך הכל) בזירות הלחימה השונות, שחלקן הופקו קרוב מאוד לקווי החזית על מנת להביא חדשות מעודכנות אל החיילים. במהלך המלחמה הפיק העיתון גם סדרה של 53 ספרי כיס בשם G.I. Stories ("סיפורי חיילים" (G.I.)).
מאז מלחמת העולם השנייה מופיע העיתון באופן רצוף ואנשיו סיקרו את הפעולות הצבאיות של ארצות הברית בקוריאה, בווייטנאם, במפרץ הפרסי ובבלקן.
רבים מהמשרתים בעיתון והתורמים לו, שחלקם היו חיילים צעירים, הפכו בהמשך לאישים ידועים בתחום העיתונאות, האיור, הכתיבה הספרותית והפקות הקולנוע. בהם היו המאייר ביל מולדין, הקריקטוריסט והמוזיקאי של סילברסטיין והרולד רוס, מייסד המגזין "ניו יורקר".
אתר האינטרנט של העיתון נוסד ב-1999. גרסת הדפוס של העיתון מוצעת במהדורה דיגיטלית מאז 2004.
המהדורה המזרח-תיכונית של העיתון החלה להתפרסם ב-2003, בראשית מלחמת עיראק.
העיתון כיום.
כיום העיתון הוא מקור החדשות הצבאיות המודפס היחיד המופץ בבסיסים הצבאיים של ארצות הברית באירופה, המזרח התיכון ודרום-מזרח אסיה. בעיתון היומי יש 48-40 עמודים והוא מודפס בפורמט טבלואיד. בנוסף למהדורות היומיות הוא מפרסם מוספים שבועיים וחודשיים. העיתון מדווח על חדשות הכוחות המזוינים ומכיל גם תכנים מסורתיים של עיתונות וחדשות מקומיות.
העיתון המודפס נקרא תמורת תשלום (למעט במזרח התיכון) על ידי כ-350 אלף קוראים ובהם מנויים בתשע מדינות שונות. בכל יום גולשים לאתריו השונים בממוצע כ-420 אלף איש.
עובדי העיתון הם אנשי צבא ואזרחים. מטהו שוכן בוושינגטון הבירה, אך הוא נכתב במספר אתרים, בהתחשב בפריסתם המשתנה של אנשי הכוחות המזוינים האמריקניים במדינות העולם. הוא מופץ אלקטרונית להדפסה במדינות שונות בעולם.
העיתון פועל במסגרת ה-Defense Media Activity של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, והוא כלי התקשורת היחיד במסגרת זו שיש לו מערכת עצמאית (האחרים – כמו ערוץ הפנטגון ושירות הרדיו והטלוויזיה של הכוחות המזוינים - משמשים כדוברים של משרד ההגנה והצבא). פעולתו מוגנת במסגרת התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, הגנה הנתונה למעקב של נציב מיוחד, המדווח באופן סדיר לקונגרס.
העיתון פועל במסגרת קרן בלתי-מוקצבת (non-appropriated fund) של משרד ההגנה, הזוכה לסיבסוד חלקי בלבד ממנו. חלק ניכר מעלויות הפעולה שלו מכוסה על ידי מכירת מנויים ושטחי פרסום.
העיתון עוסק בדיגיטציה של הארכיונים ההיסטוריים שלו. מיקרופילמים של גליונות העיתון משנת 1943 ועד 1999 מועלים בהדרגה לאתר אינטרנט ייעודי של העיתון (Stars and Stripes Digital Archives).
פובורדון
פוֹבּוּרְדוֹן או פוֹ בּוּרְדוֹן (Fauxbourdon, בצרפתית "באס מזויף" או "חיקוי באס") היא טכניקת כתיבה מוזיקלית לשלושה קולות, ששימשה במוזיקה של ימי הביניים המאוחרים ותקופת הרנסאנס, במיוחד בין מלחיני האסכולה הבורגונדית. גיום דופאי היה מחשובי המלחינים שנקטו טכניקה זו, וייתכן כי הוא שהמציא אותה. הטכניקה מתייחדת בתנועה של אקורדים מקבילים, והתנועה המקבילה מאפשרת הבנה קלה יותר של הטקסט המושר. השם נובע, כפי הנראה, מכך שהטכניקה הזו משמשת בקטעים בתוך יצירות לארבעה או חמישה קולות, כאשר הקול הנמוך מפסיק לשיר.