בחזרה ליער מאה העצים (באנגלית: Return to the Hundred Acre Wood) היא נובלה בריטית-אמריקאית לילדים משנת 2009, אשר נכתבה על ידי דייוויד בנדיקטוס ואוירה על ידי מרק בורג'ס. הנובלה משמשת כהמשך רשמי לספרי "פו הדב" שכתב אלן אלכסנדר מילן ואייר ארנסט שפארד, כאשר הספר האחרון שיצא בסדרה לפניה הוא "הבית בקרן פו" משנת 1928. הנובלה מחולקת לעשרה פרקים, כאשר מופיעה בה דמות חדשה, לוטי הלוטרה.
הנובלה יצאה לאור לראשונה ב-5 באוקטובר 2009, כאשר היא יצאה בבריטניה על ידי Egmont Publishing ובארצות הברית על ידי Dutton Children's Books בשפה האנגלית. הנובלה תורגמה לשפות נוספות ויצאה לאור בעוד מדינות, ביניהן ישראל, בה היא יצאה לאור בתרגום עברי באמצע אוקטובר 2009 בהוצאת ידיעות ספרים, כאשר תרגומה נעשה על ידי עטרה אופק ועריכתה נעשתה על ידי נטע גורביץ'.
בשנת 2016 יצא המשך נוסף לסדרת הספרים בשם "פו הדב הכי טוב בעולם".
עלילה.
פרק הפתיחה של הנובלה מתחיל כך:
פּוּ וַחֲזַרְזִיר, כְּרִיסְטוֹפֶר רוֹבִּין וְאִיָּה נִרְאוּ לָאַחֲרוֹנָה בַּיַּעַר – הוֹ, הַאֻמְנָם עָבְרוּ שְׁמוֹנִים שָׁנָה מֵאָז? אֲבָל לַחֲלוֹמוֹת יֵשׁ הִגָּיוֹן מִשֶּׁלָּהֶם, וְנִדְמֶה כְּאִלּוּ שְׁמוֹנִים הַשָּׁנִים הָאֵלֶּה חָלְפוּ בִּן-יוֹם. פּוּ, שֶׁמֵּצִיץ מֵעֵבֶר לִכְתֵפִי, אוֹמֵר: "שְׁמוֹנִים זֶה בֶּאֱמֶת מִסְפָּר מֻצְלָח, אֲבָל בְּעֶצֶם זֶה יָכוֹל לִהְיוֹת שְׁמוֹנִים שָׁבוּעוֹת אוֹ יָמִים אוֹ רְגָעִים, וְלֹא שָׁנִים." וַאֲנִי אוֹמֵר: "בּוֹאוּ נִקְרָא לָזֶה שְׁמוֹנִים שְׁנִיּוֹת, וְאָז זֶה יִהְיֶה כְּאִלּוּ לֹא עָבַר מֵאָז שׁוּם זְמַן בִּכְלָל."
הנובלה כוללת עשרה פרקים, כאשר בכל פרק מתוארת הרפתקה חדשה שמתרחשת ביער מאה העצים על ידי כריסטופר רובין, פו הדב, ינשוף, איה, חזרזיר, רו, קנגה, ארנב, טיגר ולוטי הלוטרה. האחרונה היא דמות חדשה בסדרת הספרים, כאשר היא מופיעה לראשונה בפרק הרביעי. לוטי היא לוטרה נועזת, אשר טובה בקריקט ומתעקשת על כללי התנהגות נאותים.
פיתוח והוצאה לאור.
באמצע שנות ה-90, לאחר שהשלים עיבודי אודיו לספרי "פו הדב" שכתב אלן אלכסנדר מילן ואייר ארנסט שפארד, כתב דייוויד בנדיקטוס שני סיפורים קצרים בהשראת הספרים והגיש אותם לחבר הנאמנים של קרן נכסי פו הדב. הנאמנים השיבו שהם לא יכולים לפרסם את הסיפורים כי חברת וולט דיסני מחזיקה בזכויות על הסיפורים באמצעות זיכיון המדיה שלה "פו הדב". אולם, עשר שנים לאחר מכן, הנאמנים פנו לבנדיקטוס שהסבירו כי זכויות לכתיבת ספרי המשך חזרו אליהם, וביקשו ממנו לבצע שינויים באחד הסיפורים הקצרים ולהגיש עוד כמה. בסופו של דבר, הסיפורים הקצרים כונסו לנובלה בשם "בחזרה ליער מאה העצים", אשר אוירה על ידי מרק בורג'ס.
בנדיקטוס ובורג'ס עשו את המיטב על מנת שהנובלה תהיה דומה לספרים המקוריים. בנדיקטוס אמר "מקווה שהספר החדש ישלים וישמר את הרעיון של מילן לפיו לא משנה מה - תמיד יהיו בעולם הזה ילד ודב שימשיכו לשחק". בורג'ס שיתף שהוא ניגש "לפרויקט בחשש גדול" בטענה שפחד שהאיורים לא יהיו דומים למקור. כמו כן, חבר הנאמנים של קרן נכסי פו הדב אמרו "מזה שנים ארוכות אנו מחכים להזדמנות נאותה שתאפשר להציע לעולם ספר המשך, שיעשה צדק עם סיפורי 'פו הדוב' המקוריים. אנו מאמינים כי דייוויד בנדיקטוס ומרק בורג'ס הצליחו לתפוס את רוחה ואיכותה של היצירה המקורית".
הנובלה יצאה לאור לראשונה באנגלית ב-5 באוקטובר 2009, כאשר היא יצאה בבריטניה על ידי Egmont Publishing ובארצות הברית על ידי Dutton Children's Books. בהמשך היא תורגמה לשפות נוספות ויצאה לאור במדינות נוספות, ביניהן איטליה באיטלקית בתרגום גויה ריסארי. בישראל הנובלה יצאה לאור בתרגום עברי באמצע אוקטובר 2009 בהוצאת ידיעות ספרים, כאשר תרגומה נעשה על ידי עטרה אופק ועריכתה נעשתה על ידי נטע גורביץ'. דב איכנולד, מנכ"ל ידיעות ספרים, מסר "זהו כבוד עצום עבורנו להוציא את ספר הילדים הנפלא הזה, שבאורח פלא משמר את הקסם, החן, התמימות והחוכמה של המקור".
החל מהפרק הרביעי של הנובלה מופיעה בה דמות חדשה, לוטי הלוטרה. בנדיקטוס סיפר עליה שהיא מציגה ערכים של ידידות והרפתקה כמו בספרים המקוריים, ובכך היא הופכת לחברה נוספת לפו הדב וחבריו.
ביקורות.
יהודה אטלס כתב על הנובלה באתר "הארץ" שהיא ארכנית ומשעממת; הוא מסביר "קורים דברים, אבל הם לא מעניינים במיוחד". עוד הוא מוסיף "מתנהלות שיחות ארוכות למדי [בנובלה], שבחלקן לא משרתות את העלילה והן מעין מילוי חביב". באתר "Ynet" כתבה רינת פרימו "[הספר] יוצר עירבוביה רגשית מרתקת אצל הקוראת שקשורה בעבותות לפו הדב. מכיוון שרובם המוחלט של הספרים משאירים אותנו אדישים לגמרי, אני מעדיפה ערבוביה רגשית על שעמום מוחלט".
מיכאל מוראד
מיכאל מוראד (בערבית: ميخائيل مراد; בגדאד, 1906 – 13 בפברואר 1986, תל אביב) היה משורר, סופר, עיתונאי ואיש אקדמיה יהודי-עיראקי, ממניחי היסוד לספרות הערבית של היהודים במאה העשרים, הן בתחום השירה הן בתחום הפרוזה.
קורות חיים.
בין השנים 1941–1947 שימש מוראד כמנהל בית הספר התיכון היהודי "שמאש" בבגדאד. חלק משירתו בערבית התפרסמה בעיתונות היהודית (כגון: אל-מצבאח) ואוסף של שירי אהבה יצא לאור בשנת 1931. מיכאיל גם כתב פרוזה לטובת זכויות נשים ופלאחים, ומתח ביקורת על אמונות טפלות. לאחר עלייתו לישראל בשנת 1949, התמחה בחינוך הערבי וכתב מספר ספרי לימוד.
בהיותו בישראל, הוא השלים לימודי תואר שני באוניברסיטה העברית. בשנת 1965 סיים באוניברסיטת תל אביב את עבודת הדוקטורט, שהתבססה על חומר מן הגניזה הקהירית.
ספר שיריו הכולל התפרסם ב-1988, שנתיים אחרי מותו.
נטלי פאק
נטלי פאק (בצרפתית: Nathalie Pâque; נולדה ב-11 במאי 1977) היא זמרת בלגית שייצגה את צרפת באירוויזיון 1989.
ביוגרפיה.
פאק נולדה בלייז' ובילדותה השתתפה בחוגי דרמה וריקוד.
בשנת 1989, נבחרה פאק על ידי ערוץ France 2 לייצג את צרפת באירוויזיון עם השיר "J'ai volé la vie", ובגיל 11 בלבד, הייתה לזמרת הסולו הצעירה בהיסטוריה שהופיעה באירוויזיון. בתחרות עצמה סיימה פאק במקום השמיני.
כתוצאה מהופעתה השנויה במחלוקת באירוויזיון מפאת גילה, יחד עם גילי נתנאל בן ה-12 שייצג את ישראל באותה התחרות, הוציא איגוד השידור האירופאי כלל לפיו, על המתמודדים להיות לפחות בני שש עשרה.
בהמשך, הוציאה פאק מספר סינגלים במהלך שנות התשעים, ב-1996 יצא אלבומה "C’est vrai… je t’aime" וב-1998 יצא אלבומה השני "Chante-nous la vie".
כן השתתפה פאק במספר מחזות זמר וביניהם טיטניק ושיר אשיר בגשם.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתפה במספר פרקים של תוכנית המוזיקה "Chanter la vie".
אמורי וסילי
אמורי וסילי (בצרפתית: Amaury Vassili; נולד ב-8 ביוני 1989) הוא זמר צרפתי. ייצג את צרפת באירוויזיון 2011.
ביוגרפיה.
וסילי נולד ברואן. מגיל צעיר החל לשיר ולמד בבית ספר למוזיקה.
ב-2003 זכה בתחרות שירה כאשר שר את השיר "אמסטרדם" של ז'אק ברל. לאחר מכן השתתף בתחרות נוספת כששר את השיר "Les Lacs du Connemara" של מישל סרדו.
ב-2009 יצא אלבומו "Vincerò", אשר מכר יותר מ-250,000 עותקים וזכה להצלחה מעבר לגבולות צרפת. ב-2010 יצא אלבומו השני "Canterò".
ב-2011 נבחר על ידי הטלוויזיה הצרפתית לייצג את צרפת באירוויזיון באותה שנה. השיר שנבחר שיבצע בתחרות הוא "Sognu" ("אני חולם") , בשפה הקורסיקאית. באירוויזיון דורג במקום ה-15 עם 82 נקודות.
ב-2011 הופיע וסילי בפרק של התוכנית הצרפתית "המבצר".
קדר (בית חרושת)
"קדר" או "קדר - תעשיות חרס בע"מ" היה בית חרושת לקרמיקה שנוסד בחיפה בשנת 1934.
היסטוריה.
בית החרושת "קדר" נבנה בשנת 1935 בעמק זבולון, בראשיתו העסיק חמישה פועלים. מייסדיו היו, זיגפריד ורוזה רוזה כץ ילידי גרמניה, שעלו ב-1934 במסגרת העלייה החמישית לארץ ישראל לאחר שזיגפריד הכשיר את עצמו במפעל קרמיקה בברלין, והביא עימו ציוד תעשייתי מתאים. הם החלו בניסויים באולם ששכרו בטכניון בשנת 1934. בשלהי שנות השלושים הם מכרו את המפעל. המפעל הציג את תוצרתו לראשונה ב"יריד המזרח" בשנת 1936. בשנת 1941 השתתף בתערוכת "Palestine Government Industrial Exhibition" שהתקיימה בקהיר. בשנת 1945 הרחיב המפעל, שכבר מנה כ-80 עובדים, את שטחו.
"קדר" הפך לאחד ממפעלי הקרמיקה הגדולים בתעשיית הקרמיקה הישראלית. בשיאו העסיק המפעל כ-90 עובדים. עם זאת, החל מהחל משנות ה-50 של המאה ה-20 סבל המפעל מקשיים ניהוליים ופיננסים וגררו מחסור בפיתוח המפעל ותשתיתו הטכנולוגית. בשנת 1950 מונתה במפעל "ועדת ייצור", שתפקידה היה להגדיל את תפוקתו. בשנת 1961 מונה למפעל מפרק זמני עקב חובות בסך 700,000 ל"י. בעקבות זאת הפך המפעל לקואופרטיב בבעלות עובדיו, שפעל עד לשנת 1963 ואז פורק. בשנת 1967 נקלע המפעל לקשיים והוציא את עובדיו לחופשה.
ינה רייטה
יֶנֶה רֶיְיטֶה (במקור רַייך, בהונגרית: Rejtő Jenő, שמותיו הספרותיים הבדויים היו: P. Howard, Gibson Lavery; בודפשט, 29 במרץ 1905 – יֶבְדְאקוֹבוֹ , נפת קַמֶנְקָה, מחוז (אוֹבְּלַאסט) ווֹרוֹנֵז', אזור כיבוש גרמני ברוסיה, ברית המועצות, 1 בינואר 1943), סופר יהודי-הונגרי, יוצר לקברט ולאולם תיאטרון, תסריטאי, נציג פופולרי וחדשני של ספרות הבידור ההונגרית שנספה בשואת יהודי הונגריה.