לאחר השחרור המשיך שרייר לעסוק בתחום ההנדסה והקים עם עוד שלושה קציני הנדסה לשעבר חברת בנייה. ב-1955 קיבל הצעה גדולה לבנייה בטורקיה אך ויתר עליה לאחר שקיבל בקשה מיוחדת לסייע לצה"ל בהכנות למבצע קדש. לאחר שלושה וחצי חודשים בהם סיים לעזור לצה"ל, חזר לעסקים. שרייר עבר לגור בבריטניה ב-1957 הקים את חברת CP Holdings והרחיב את עסקיו גם לתחום המלונאות ותעשיית הרכב בהונגריה. שרייר הצליח בתחום המלונאות והפך לבעל רשת המלונות הגדולה בהונגריה, ובכך תרם ליחסי הונגריה-הממלכה המאוחדת. על תרומה זו זכה בתואר אבירות ממלכת הממלכה המאוחדת.
ב-1989 רכש שרייר את החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ, יבואנית כלי צמ"ה תוצרת קטרפילר (בעיקר, אך גם תוצרת חברות אחרות) בישראל, וב-2001 מיזג את החברה עם זוקו שילובים שבבעלותו. בתור מנכ"ל חברת CP Holdings שימש שרייר גם כיושב ראש הדירקטוריון של חברת זוקו שילובים. באמצעות חברת-הבת טרקטורים וציוד ITE, סיפקו שרייר וזוקו שילובים כלי צמ"ה לצה"ל, בהם דחפורי די-9, והחברה סייעה בהסבתם לשירות צבאי (כגון סיוע בתכנון וייצור השריון) ואחזקתם.
כן היה מבעלי מרכנתיל דיסקונט, שותף בקבוצת גרנית הכרמל, והחזיק במניות "בנק לאומי בריטניה" ובמניות "בנק לאומי שווייץ".
שרייר תרם להקמת ביתן הנצחה לחיל ההנדסה הקרבית באנדרטה של החיל בין היישוב משמר דוד ליער חולדה.
מאחד
יעקב ורמן
יעקב ורמן (15 באוקטובר 1924 – 12 ביוני 2005) היה ביולוג ישראלי ופרופסור לביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אודות.
ורמן נולד בשנת 1924 בפרנקפורט שבגרמניה למשפחה יהודית שהיגרה מגליציה ובשנת 1934 המשפחה היגרה לארץ ישראל והתגוררה בירושלים. ורמן למד בגימנסיה העברית בירושלים ואחר כך פנה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1955 קיבל את תואר הדוקטור על עבודת המחקר בנושא הגנטיקה של גמלי שלמה (Mantidae).
לאחר שקיבל את הדוקטורט, נשאר ורמן כחוקר באוניברסיטה העברית. בשנת 1956 מונה כמרצה מן המניין, בשנת 1959 כמרצה בכיר, בשנת 1966 כפרופסור חבר ובשנת 1972 כפרופסור מן המניין. יחד עם המשרה בירושלים הוא החזיק במשרות אקדמיות כחוקר עמית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כפרופסור אורח במכון קרולינסקה בשטוקלהולם, שוודיה, ובאוניברסיטת ייל בארצות הברית. בשנת 1993 פרש מעבודתו באוניברסיטה העברית אבל המשיך במחקריו עד למותו בשנת 2005.
ורמן ערך מחקרים בתחום הגנטיקה ועסק בחקר הכרומוזומים של אורגניזמים בהם חרקים, דגים ויונקים. הוא חקר את מנגנוני המין של חיפושית מסוג בלפס (Blaps) ומינים שונים של גמלי שלמה. כמו כן הוא ערך מחקרים בציטוגנטיקה של בני אדם במעבדתו.
ורמן טיפח אוסף של בעלי חיים וצמחים של סביבת ארץ ישראל עם דגש על חרקים. כיום "האוסף האנטמולוגי של יעקב ורמן" שמור באוניברסיטת תל אביב. הוא זכה לכך שתשעה מינים של חרקים, קרויים על שמו, wahrmani.
מלבד הביולוגיה, ורמן התעניין מאוד בהיסטוריה של ארץ ישראל ואף כתב יחד עם בנו, ההיסטוריון דרור ורמן, מאמרים בתחום.
דניאל צ'וי
אשפיים
אשפיים (שם מדעי: Molossidae) היא משפחה של עטלפים אוכלי חרקים, הנפוצה בכל האזורים הטרופים והסובטרופים בעולם כולו.
בישראל מצוי מין אחד של אשפיים - אשף מצוי וייתכן שגם המין אשף אפריקני.
מראה.
האשפיים נבדלים בעיקר בזנבם חסר השיער וקרום התעופה. כנפיהם צרות, ארוכות וחדות בקצותיהן. על האף יש תוספות קרומיות. האוזניים גדולות מאוד ומחוברות בבסיסן בקרום על גבי הקודקוד. מספר השיניים נע בין 26 ל-32.
קישורים חיצוניים.
אשפיים Molossidae במערכת מן השדה
כאב רפאים
כְּאֵב רְפָאִים (נקרא גם "כְּאֵב פַנְטוֹם") מוגדר כתחושת כאב המורגשת בחלק חסר של איבר קטוע. הכאב מופיע כמעט בכל מקרי הקטיעה, ולעיתים מופיע באופן קבוע או לסירוגין במשך עשרות שנים. מעבר לסבל הכרוך בכאב רפאים, הוא עלול לפגוע בתפקודו של האדם הסובל ממנו. הכאב נגרם בעיקר עקב שינויים במערכת העצבים בעקבות הקטיעה, החל משינויים בקצות העצבים הקטועים ועד לשינויים במוח. הטיפול הקיים בכאב רפאים כולל בעיקר תרופות משככות כאב.
כאב רפאים תואר לראשונה במאה ה-16, על ידי הרופא הצבאי הצרפתי אמברואז פארה (Ambroise Paré)., והמונח "כאב פנטום" נטבע ב-1872 על ידי סיילאס ויר מיטשל (Silas Weir Mitchell) האדמירל הוריישו נלסון תיאר את כאב הרפאים של ידו הקטועה כהוכחה לקיומה של הנפש, שהרי אם הוא מרגיש בכאב של ידו החסרה, הרי שקיומו הוא לא רק קיום גוף לבדו.
קטיעות ותחושת רפאים.
קטיעות גפיים טראומטיות מתרחשות בעיקר בזמן מלחמות ועקב דריכה על מוקשים. קטיעות מתוכננות מתבצעות בעקבות מחלות כלי דם היקפיות או לשם הסרת גידולים סרטניים. כאבי רפאים, תחושות רפאים או כאבים בגדם מופיעים בדרגות שונות בכל הקטועים.
תחושת רפאים היא תחושה לא כואבת הנתפסת בחלק החסר של איבר קטוע. האדם חש את איברו החסר ולפעמים גם את מנח האיבר ותנועות המתקיימות בו. שיעור היארעות תחושת רפאים מגיע ל-90-98 אחוזים מכלל הקטועים. שבעים וחמישה אחוזים מהקטועים מרגישים את איברם החסר מיד לאחר הקטיעה והיתר מתחילים להרגיש אותו תוך מספר ימים או שבועות. התחושה מופיעה רק בחמישית מהקטיעות בפעוטות בני פחות משנתיים אך מופיעה גם בחלק מחסרי הגפיים מלידה.
התחושה יכולה לכלול תחושה של טבעת שבדרך כלל נמצאה על אצבע או של רצועת שעון. תחושת התנועה יכולה להיעלם עם הזמן ולהותיר תחושת רפאים של איבר קפוא או משותק. לפעמים תחושת הרפאים של האיבר מדמה את התקצרות האיבר החסר וחלקו המרוחק מתקרב לגדם או אפילו נכנס לתוך הגדם בתנועה טלסקופית.
עיקר המחקר הנוגע לכאבי ותחושות רפאים עוסק בקטיעות גפיים, אך התופעות מופיעות גם בקטיעות אחרות כגון כריתת שד, כריתת חלקים מהפנים ואף בעקבות כריתה של איברים פנימיים. תועדו מקרים שכללו תיאורים כגון תחושת זקפה בפין לא קיים או תנועת מעיים במעי שהוסר.
הופעה.
כאב רפאים בגפיים קטועות מופיע ב-60-80 אחוזים מהקטועים ובפחות מארבעה אחוזים של קטועי גפיים מלידה. הכאב מופיע תוך מספר ימים ברוב הקטועים ותוך פרק זמן ממושך יותר ביתר הקטועים. לפרקים מופיע הכאב לראשונה לאחר חודשים או שנים מהקטיעה. ברוב המקרים הכאב ממשיך להופיע במשך שנים אך עם הזמן פוחתת עוצמת הכאב ותדירות הופעתו קטנה. שבעים וחמישה אחוזים מהסובלים מכאב רפאים, ימשיכו לסבול ממנו גם 25 שנים לאחר הקטיעה.
הכאב מורגש בדרך כלל בחלק המרוחק של הגפה הקטועה, כלומר בכף היד ובאצבעות של יד קטועה או בקרסול ובכף הרגל של רגל קטועה. יש שהכאב דומה לכאב שחש האדם בגפה בטרם הקטיעה. במקרים מסוימים חש הקטוע תנועה בגפה החסרה שיכולה להיות אצבעות מתאגרפות בחוזקה עד כדי נעיצה כואבת של צפורניים בבשר כף היד.
גורמים.
כאבי רפאים קשורים לשורת שינויים בגוף המתרחשים לאחר קטיעה. חלק מהגורמים נמצאים בגדם עצמו ואחרים במערכת העצבים, מסלולי הכאב למוח קלים יותר לעירור ובמוח עצמו מתרחשים שינויים פלסטיים.
לאחר קטיעה עשויים להופיע בגדם כאבים עקב צמיחה של בליטות עצם, זיהומים, הפרעות בצלקת וצמיחה פתולוגית של קצות העצבים הקטועים המכונה נירומה. כאשר הבעיות בגדם מטופלות בהצלחה, פוחתים גם כאבי הרפאים.
סף ההפעלה של הנירומות נמוך ומגע קל בהן יכול לגרום לתחושת כאב. בהמשכם של מסלולי הכאב למוח מתרחשים שינויים גם ברקמות נורמליות. סף ההפעלה של תאי עצב הסמוכים לחוט השדרה במַעֲצָב הַשִּׁדְרָה (Ganglion sensorium nervi spinalis) ושל תאי עצב השייכים למערכת העצבים הסימפתטית יורד גם הוא וגורם להעברת דחפים עצביים המודיעים על כאב לאחר גירויים חלשים של תאי העצב. שינויים בחוט השדרה כוללים חיבורים של מסלולי כאב של איברים שונים אל מסלול הכאב של האיבר הקטוע, בדרך שגורמת להפעלת מסלול הכאב של האיבר הקטוע עקב כאב במקום אחר.
בדומה לתהליך בחוט השדרה, לאחר קטיעה גם חלקי המוח שלא מקבלים גירוי נורמלי מעצבי האיבר הקטוע מתחילים להשתנות. נראה שעצבים מאזורים סמוכים בקליפת המוח התחושתית פולשים לריק שנוצר ומעצבבים אותו. כך מתקבלת בגפה העליונה למשל התופעה של עירור תחושת רפאים על ידי גירוי חלקים מהפנים או על ידי גירוי אזורים בגדם. כפי שנראה במפת אזורי התחושה, הפנים והזרוע הם הסמוכים ביותר לאזור התחושה של היד. גירוי הפנים והגדם מעורר תחושה ההולמת את הגירוי, כגון תחושת רפאים של קור המתעוררת מגירוי קר של הפנים, תחושת רפאים של ויברציה בהתאם לגירוי וכן הלאה.
כמו ביתר חלקי מערכת העצבים, גם במוח יורד סף ההפעלה של תאי העצב הקשורים לאיבר הקטוע והם מעוררים בקלות.
טיפול.
בכאב רפאים מטפלים בעזרת תרופות משככות כאב, ניתוחים ודרכים אחרות.
ראמאצ'נדראן דיווח על טיפולים מוצלחים בהיזון חוזר בעזרת קופסה עם ראי. במקרים מסוימים חשים הקטועים שאצבעותיהם מתהדקות עד כדי כאב. נראה שהמנגנון מאחורי התופעה קשור לניסיון של המוח לאגרף את האצבעות, בהיעדר משוב מהאצבעות שהן אכן מתאגרפות, מגביר המוח את המאמץ לסגירתן. המאמץ החזק לסגירת האצבעות מעורר זיכרון של כאב המתרחש בזמן פעולה כזו. ראמאצ'נדראן ביקש מנבדקיו להכניס את היד הקיימת שלהם לתוך קופסה בתוכה ראי אנכי היוצרת אשליה ויזואלית של היד הקטועה. בעזרת המשוב מהראי, הצליחו הנבדקים להרפות את מנח הרפאים של אצבעותיהם הקפוצות וכאבם הפסיק.
טיפול הבחירה בכאב רפאים הוא בעזרת תרופות ממשפחת חסמי תעלות נתרן כגון לידוקאין ותרופות טריציקליות. גם אופיאטים ואנטגוניסטים לקולטני NMDA משמשים לשיכוך כאבי רפאים.