אפריקה שמדרום לסהרה (באנגלית: Sub-Saharan Africa) הוא מושג שנהוג לכנות בו את האזורים המצויים מדרום למדבר סהרה באפריקה, או את המדינות באזורים אלו, ומבדיל אותן ממדינות צפון אפריקה, העשירות יותר בדרך כלל.
הביטוי התקבל בשימוש באנגלית בשנות ה-60 של המאה העשרים, והחליף בהדרגה את הכינוי שהיה נהוג בשפות רבות, "אפריקה השחורה", כינוי שביטא הן את צבע עורם של תושבי היבשת (להבדיל מתושבי צפון אפריקה, שרובם ערבים), והן את העובדה שחלקים נרחבים ממנה טרם נחקרו ומופו על ידי חוקרים מערביים.
למרות התקינות הפוליטית לכאורה, יש המבקרים את הביטוי האנגלי כאשר הוא עוסק במדינות ולא במאפיינים הגאוגרפיים-פיזיים של האזור. הביקורת נעוצה, בין השאר, במשמעות המילולית של Sub-Saharan - "מתחת לסהרה", שלטענת המבקרים מנציחה את ההשקפה הקולוניאליסטית שלפיה אפריקה, תושביה ותרבויותיהם נמצאים במקום נחות בהשוואה לשאר העולם, ותרומתם לציוויליזציה העולמית נחותה.
למרות הביקורת, הביטוי השתרש ונכנס לשימוש נרחב בתחומי הגאופוליטיקה, הכלכלה, הגאוגרפיה, האקלים ועוד. ארגונים בינלאומיים רבים מתייחסים לאפריקה שמדרום לסהרה כאל יחידה אזורית נפרדת מצפון אפריקה, הקשורה יותר למזרח התיכון, לאגן הים התיכון ולאירופה.
מגפת האיידס שוררת ברוב אזור זה, ונשאי ה-HIV בעשר מדינות באפריקה שמדרום לסהרה מהווים כמעט שמונים אחוזים מתוך כל נשאי ה-HIV בעולם. שיעור החולים הגדול ביותר נמצא בדרום אפריקה, בה 25 אחוזים מהאזרחים נושאים את הנגיף. הנשאות שכיחה גם במדינות אחרות כמוזמביק, אוגנדה, טנזניה, זמביה, קניה ואתיופיה, בהן אחוז הנשאים נע בין שלושה לשישה אחוזים מכלל האזרחים.
Google Docs &amp; Spreadsheets
איאן תורפ
אאוסגלייך
אוסגלייך
אוסטה
אאוטה
ברתולומאו אאוסטקיו
ברתולומאו אֶאוּסטַקיוֹ (באיטלקית: Bartolomeo Eustachio, 1500 או 1514 - 27 באוגוסט 1574), נודע גם בשמו הלטיני אֶאוּסטַקיוּס, היה רופא ומלומד איטלקי, נמנה עם האבות המייסדים של מדע האנטומיה של גוף האדם.
חייו.
אאוסטקיו גדל בסאן סוורינו, ליד מצ'רטה, באיטליה, והיה בן-זמנו של וסאליוס, עמו הוא חולק את מוניטין יסוּד מדע האנטומיה.
אאוסטקיו נודע כמי שקרא תיגר על תורתו של הרופא הקדמוני גלנוס, שהתבססה בעיקר על נתיחת בעלי-חיים ועל כן כללה שגיאות רבות, והרחיב את ידיעותינו על האוזן הפנימית על ידי גילוי מחדש ותיאור בדיוק רב את חצוצרת השמע, שנקראה על שמו. הוא הראשון שתיאר את השרירים הפנימיים והקדמיים של הפטיש והסטאפדיוס, ואת צורתו המורכבת של שבלול האוזן. הוא היה הראשון שחקר בדיוק רב את האנטומיה של השיניים, ואת תופעת התפתחות שיני החלב ושיני הבינה. לזכותו של אאוסטקיו נזקף אף גילוי בלוטות יותרת הכליות, עליו דיווח בשנת 1563.
יצירתו הגדולה ביותר, שאותה לא פרסם, הייתה תחריטיו האנטומיים. העבודה עליהם נשלמה בשנת 1552, כעשור לאחר שווסאליוס פרסם את האטלס האנטומי הנודע שלו, ובשל המתקפות הקשות שספג וסאליוס עקב כך, גנז אאוסטקיו את התחריטים בגין חששו מחרונה של הכנסייה הקתולית.
ברטולומיאו אאוסטקיו
ברסלב (עיר)
בְּרֶסְלַב (באוקראינית: Брацлав או Браслав, מבוטא "בְּרַצְלַוו" ו"בְּרַסְלַוו", בהתאמה; פולנית: Bracław; יידיש: בראָסלעוו) היא עיירה השוכנת בקרבת נהר הבוג הדרומי בדרום-מזרח פודוליה, בנפת נמירוב שבמחוז ויניצה באוקראינה. העיר, שבימי הביניים ובתחילת העת החדשה הייתה מרכז אזורי חשוב, שקעה ואיבדה את השפעתה במהלך המאות ה-19 וה-20.
בשנת 1926 מנתה אוכלוסיית העיירה 7,842 נפש.
בשנת 2019 מנתה אוכלוסייתה כ-5,250 איש.
היסטוריה.
האזכור הכתוב הראשון של ברסלב מתוארך לשנת 1362. העיר זכתה לזכויות מגדבורג ב-1564.
ברסלב השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא עד לאיחוד לובלין בשנת 1569, אז הפכה למרכז וויוודת ברצלב באיחוד הפולני-ליטאי, והיוותה מוצב הגנה חשוב. בעת מרד חמלניצקי בשנת 1648, הפכה ברסלב לעיר במדינה הקוזאקית, בחסות צאר רוסיה. בחוזה אנדרוסובו בשנת 1667, הושבה העיר לפולין. לאחר החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793 הפכה העיר לחלק מן האימפריה הרוסית, יחד עם יתר הגדה הימנית של אוקראינה (השטח שממזרח לנהר דנייפר). תחת השלטון הרוסי הייתה ברסלב מרכז מחוז בגוברניית פודוליה. מאחר שלא הייתה לעיר גישה למסילת ברזל, פחתו חשיבותה ואוכלוסייתה בהדרגה.
העיר ברסלב ידועה בעולם היהודי כמקום שבו חי ולימד רבי נחמן מברסלב.
בראשית המאה העשרים חיו בעיר כ-6,000 יהודים – יותר ממחצית אוכלוסייתה. בפוגרומים של כנופיות אוקראינים בין מאי 1919 לאפריל 1921 נרצחו בה יותר מ-450 יהודים. בעקבות הפרעות עזבו יהודים רבים את ברסלב ומספרם ירד לרבע ממספרם קודם לכן.
הגרמנים כבשו את ברסלב ב-22 ביולי 1941. העיירה נכללה בתחום טרנסניסטריה.
בספטמבר 1941 הוקם בעיר גטו. בינואר 1942 הועברו רוב היהודים למחנה הריכוז פצ'רה (Pechera). באוגוסט 1942 הוקמו בברסלב שני מחנות עבודה גרמניים. מפעם לפעם נעשו במחנות סלקציות, אך בסוף 1943 עדיין נותרו בהם עובדים יהודים.
לאחר השחרור חיו בברסלב כ-200 יהודים מקומיים וכ-30 יהודים מרומניה.
ברתולומיאו אאוסטקיו
ברטולומאו אאוסטקיו
ברטולומיאו אאוסטקי
ברתולומאו אאוסטקי
ברתולומיאו אאוסטקי
אאוסטקיוס
אוסטקיוס
אאוסטקיו
אוסטקיו
אאוסטקי
אוסטקי
וסליוס
אנדריאס וסליוס
אאופוליס
אֵאוּפּוֹלִיס (ביוונית: Εύπολις, סביבות 446 לפנה"ס – 411 לפנה"ס) היה משורר ומחזאי אתונאי בסוגת הקומדיה היוונית העתיקה, שפרחה ושגשגה בימי המלחמה הפלופונזית.
חייו.
דבר אינו ידוע לנו על תולדות חייו האישיים. באשר למותו, נאמר שהוא הושלך לים על ידי אלקיביאדס, שאותו תקף באחד ממחזותיו, אך סביר יותר להניח שהוא מצא את מותו בעודו לוחם בעבור מדינתו.
הוא מתואר על ידי הורטיוס, יחד עם קראטינוס ואריסטופאנס, בתור הכותב הגדול ביותר בתחומו. בסגנונו השופע ומלא החיים, הפגין אאופוליס שיקול דעת מעשי וראוי. הוא זכה למוניטין כשקול לאריסטופאנס במידת האלגנטיות והטוהר של הדיקציה שלו ולקראטינוס במידת שליטתו באירוניה ובסרקזם.
הגם שלכתחילה היו יחסיו עם אריסטופאנס טובים למדי, הרי שיחסיהם הורעו בהמשך הדרך, והם הטיחו זה בזה האשמות הדדיות, בניסוחים ארסיים ביותר, על חיקויים וגנבות ספרותיות.
מבין 17 המחזות שיוחסו לאאופוליס, ואשר הקנו לו את המוניטין המשובחים, רק רסיסים נותרו. מבין אלה, הנודעים ביותר הם:
מושאים אחרים של מתקפותיו היו סוקרטס וקימון. הדמוי והפולאיס היו מחזות פוליטיים, שעסקו במצבה הנואש של המדינה ובערי-המדינה המסונפות לה.
ברומן ההיסטורי של טום הולט, "The Walled Orchard", משמש אאופוליס בתור הגיבור והמספר.
אופוליס
איפוליס
סארקזם
סוואנית
סוואנית (ლუშნუ ნინ/შკა̈ნ - לוּשנוּ נין; גאורגית: სვანური ენა - סוואנוּרי אֶנה) היא השפה המדוברת בצפון-מערב גאורגיה. לשפה זו אין מעמד רשמי במדינה ורוב דובריה שולטים גם בגאורגית.
תפוצה.
הסוואנית היא שפתם של כ-30,000 סוואנים שהם אתנית גאורגים, ומתגוררים ב ההררי, סוואנתי, בנפות מסטיה ולנטחי, לאורך ה, אנגורי, צחניסצקאלי וקודורי. חלק מדוברי הסוואנית מתגוררים ברפובליקה הבדלנית אבחזיה הגובלת במחוז ההיסטורי. קשה לאמוד את מספר דוברי הסוואנית באבחזיה, יש הטוענים כי מספר זה נע סביב 2,500 איש.
לשפה אין תקן כתוב או מעמד רשמי. רוב דובריה דוברים גם גאורגית, השפה הרשמית גאורגיה, ומשתמשים בסוואנית בשפה הספרותית והתקשורת העסקית. אין בנמצא ספר הדרכה לשפה הסוואנית, ומספר דובריה נמצא בירידה עקב פיזור האוכלוסייה, העלייה ברמת החיים והפיתוח התחבורתי המקטין את הבידוד של ההתײשבות בסוואנתי. השפה צוינה כשפה בסכנת הכחדה, כיוון שבקיאות בה היא נחלת מעטים.
היסטוריה.
השפה הסוואנית נבדלת מיתר השפות הכרתװליות ולא ניתן להבינה ביתרן (גאורגית, לאזית ומגרלית). הסברה הרווחת היא כי השפה נפרדה מהשפה הפרוטו-כרתװלית המשותפת באלף השני לפני הספירה או מוקדם יותר (כאלף שנה בטרם התפצלה השפה הלאזית-מגרלית מהגאורגית וכ-3,000 שנה לפני שזו האחרונה התפצלה לשתי שפות נפרדות).
הגיית השפה וכתיבתה.
לא ברור לגמרי אם היה אלפבית סוואניתי, אולם כיום משמש האלפבית הגאורגי לכתיבה.
ניבים.
הסוואנית מחולקת לניבים ולתת-הניבים הבאים:
האזורים בהם נהוג ניב הבאלית (עלית ותחתית) הם: נפת מסטיה, מעלה אגן אינגורי, צפון מזרח אבחזיה ומעלה ומרכז ערוץ קודורי.
אופרוניוס (צייר)
אֶוּפרוֹניוֹס (ביוונית: Ευφρόνιος) היה קדר וצייר יווני של כדים בסגנון "הדמות האדומה" (red-figure pottery), אשר פעל באתונה בשנים 520 – 470 לפנה"ס, בזמן מלחמות פרס-יוון. לבד ממה שניתן להסיק מן הכדים שבחתימתו, הידיעות אודותיו מעטות ביותר. סך הכל שרדו שמונה-עשר כדים מעשה ידיו, שמונה מהם נושאים את שמו כמי שעיטרם ושנים-עשר נושאים את שמו כקדר. אופרוניוס היה כנראה אחד מציירי-הכדים המובילים באתונה כבר בראשית דרכו, ויש הרואים בו את החשוב מבין ציירי "קבוצת החלוצים" (Pioneer Group), השם שהעניק המחקר המודרני לציירי כלי-חרס משלהי התקופה הארכאית, אשר פיתחו את טכניקת "הדמות האדומה". הוא נערץ בעיקר בשל האופן בו העניק תחושת עומק לדמויותיו. על כדיו המאוחרים חתם כקדר ולא כצייר, והם עוטרו על ידי ציירי-כדים חשובים אחרים בני זמנו. כפי הנראה היה בשנותיו המאוחרות עשיר ומצליח מספיק כדי להחזיק בית-מלאכה משל עצמו, שחתימתו הייתה סמלו המסחרי.
מאדאם דה מיינטנון
מדליין דה סקודרי
צבא הקבע
1983 במדע
1985 במדע
תשבץ מספרים