את דגימות ה-DNA או ה-RNA שאותן מטעינים על גבי הג'ל יש לערבב עם תערובת צבע מיוחדת; תערובת זו נודדת בשדה החשמלי (תמיד בקצב זהה, ללא קשר לדגימות עצמן) ומסמנת למפעיל את המיקום המוערך של הדגימות ואת קצב התקדמות התהליך (הרצה ארוכה מדי של הג'ל גורמת בפשטות לנדידתן של הדגימות אל מחוץ לג'ל ולכישלון הבדיקה). התערובת מכילה מעט גליצרול, העוזר לתמיסה המימית של חומצות הגרעין לשקוע בחריץ ההטענה. היות שהמבנה התלת-ממדי של חומצות הגרעין לא נהרס בתהליך האלקטרופורזה, ניתן לחתוך את הדגימות מהג'ל בסכין לאחר הרצתן, לטהרן משיירי האגרוז ולהשתמש בהן בהמשך. קיימות ערכות מסחריות רבות המשמשות במיוחד לטיהור חומצות גרעין בג'ל.
סולם.
ללא נקודות ייחוס ידועות לא ניתן להעריך את גודלם של החלבונים או של חומצות הגרעין שהופרדו באמצעות אלקטרופורזה. למטרה זו משמשת בדרך כלל תערובת מסחרית ומוכנה מראש - "סולם" - המכילה דגימות חלבון או חומצת גרעין שגודלן ידוע מראש. במקרה של חומצות גרעין מיוצרים הסולמות באמצעות חיתוך של גדיל DNA מסוים באמצעות אנזימי הגבלה. הגדיל בו משתמשים יכול להיות פלסמיד מסוים, גנום של נגיף (בקטריופאג' למדא, למשל), או כל גדיל אחר אשר חיתוכו מייצר פסים נאים וברורים אשר גודלם ידוע. כך, למשל, חיתוך של הגנום השלם של פאג' למדא באמצעות אנזים ההגבלה "Hind"III מייצר תמיד 8 פסים. הפס הקטן ביותר הוא בן 125 נוקלאוטידים; הפס שאחריו - 564 נוקלאוטידים; וכן הלאה. באמצעות הרצת סולם הלמדא במקביל להרצת דגימות DNA ניתן להשוות מיקומם של הפסים המתקבלים בדגימה אל מול הפסים שבסולם, ובכך להעריך את גודלם של הראשונים. בשלוש תמונות האלקטרופורזה משמאל ניתן לראות את הסולם בקצה השמאלי של הג'ל.
וריאציות של אלקטרופורזה.
ב-1975 פותחה האלקטרופורזה הדו-ממדית, המשלבת מיקוד איזואלקטרי עם אלקטרופורזה. בשיטה זו, המדויקת בהרבה מכל אחת משתי השיטות כשמשתמשים בהן בנפרד, ציר ה-Y של הג'ל מבוסס על אלקטרופורזה, והשדה החשמלי משתנה לאורכו. ציר ה-X מבוסס על מיקוד איזואלקטרי, ודרגת החומציות (ה-pH) משתנה לאורכו. החלבונים מופרדים באופן כפול, לפי גודלם ולפי הנקודה האיזואלקטרית שלהם. בשיטה זו ניתן לבודד בהצלחה אלפי חלבונים על-גבי ג'ל אחד.
באלקטרופורזה בְנִים (באנגלית: Capillary) מתרחש כל התהליך בצינור גמיש, ארוך (עד 100 מטרים) ודק ביותר (קוטרו הפנימי פחות ממילימטר). התערובת מוזרקת בלחץ או תוך שימוש בוואקום אל הנים, אשר אינו מכיל ג'ל, כי אם מצופה בצידו הפנימי בסיליקה או בחומר דומה. התוצאות מפוענחות על ידי גלאי ומוצגות באופן גרפי על-גבי צג או מודפסות על-גבי נייר. בניגוד לאלקטרופורזה הפשוטה, הפרימיטיבית והזולה, מכשירי אלקטרופורזה בנים הם יקרים מאוד ונמצאים בחזית הטכנולוגיה העכשווית. השיטה מהירה ומדויקת ביותר.
מצור רחוב בלקום
מצור רחוב בֶּלְקוֹם הוא אירוע שהתרחש בלונדון ב-6 בדצמבר 1975, בו לקחו אנשי ה-IRA (הצבא האירי הרפובליקני) שני בני ערובה, אותם שיחררו רק לאחר שישה ימים.
תחילתה של התקרית במרדף שניהלה המשטרה אחר "כנופיית רחוב בלקום" (Balcombe Street gang) בחשד שרצחו את התועמלן הפוליטי הימני רוס מקווירטר (Ross McWhirter). חבורת רחוב בלקום, מנתה למעשה רק שני חוטפים, יחד עם שני שותפים לדבר עבירה. חברי הרביעייה היו יו דוהרטי, מרטין אוקונול, אדי בטלר והנרי דוגן.
המרדף הסתיים ברחוב בלקום באזור מרליבון, תוך כדי ששנים מחברי ה-IRA הצליחו להימלט לבית ברחוב בלקום ולקחו שני תושבים מקומיים (בני זוג, ג'ון ושילה מתיוס) כבני ערובה. החוטפים הצהירו כי הם חברי ה-IRA, ודרשו מטוס כדי להטיס אותם ואת בני הערובה לאירלנד. הסקוטלנד יארד סירב, מה שהביא להתמודדות של שישה ימים בין החוטפים למשטרה עד שהחוטפים נכנעו ושיחררו את בני הערובה.
החוטפים נכנעו, לאחר שפורסם דבר פריסתם של ה-22 SAS (כוחות האוויר המיוחדים, יחידת קומנדו של הצבא הבריטי). החוטפים ובני הערובה הוצאו מהדירה ברחוב בלקום ללא פגע, כאשר החוטפים הובלו לאחר לכידתם לחקירת משטרה. תקרית זו שנודעה ברבות הימים כמצור רחוב בלקום, התפרסמה בעיקר עקב הטלוויזיה ששידרה את האירועים שנצפו על ידי מיליונים.
במהלך משפטם, הנחו חברי כנופיית רחוב בלקום את עורכי דינם להתייחס לאירועי טרור אחרים שהיו מעורבים בהם אנשי ה-IRA, אך אלו שנלכדו היו חפים מפשע. אחד מאירועים אלו הוא פיצוץ פאב גילפורד בו הואשמה רביעיית גילפורד על לא עוול בכפה בפיצוץ. כך, הונחו עורכי הדין "למשוך תשומת לב לעובדה כי הרביעייה הם אנשים אשר לחלוטין חפים מפשע ונידונו לגזר דין כבד". למרות שבמשפט של "חבורת רחוב בלקום" הם טענו כי הפיצוצים, גילפורד והן בווליץ' נתפסו האנשים הלא נכונים, החבורה מעולם לא הואשמה בפשעים אלו, ולמעשה לא הייתה לדבר כל התייחסות מצד המשטרה.
כל חברי חבורת רחוב בלקום קיבלו מאסר עולם כפול ב-1977, עבור מספר פשעי טרור כולל רצח מקווירטר, אך הם שוחררו במהלך 1998 כחלק מהסכם יום שישי הטוב שהביא את הארגונים האיריים השונים שלחמו נגד בריטניה להניח נשקם.
הדרים
הדרים (שם מדעי: "Citrus") הם סוג עצים ירוקי עד ומניבי פרי ממשפחת הפיגמיים.
היסטוריה.
מקור ההדרים בדרום-מזרח אסיה, והם נפוצים בעיקר בארצות שבהן אקלים סובטרופי, באגן הים התיכון ובמקומות אחרים.
לארץ ישראל הגיע פרי ההדר הראשון, האתרוג, ככל הנראה מפרס. ברמת רחל בירושלים זוהתה אבקת צמחים שמקורה באתרוג עוד מתקופת המלך חזקיהו וכן נמצאו זרעי אתרוגים בקפריסין המתוארכים למאה ה15 לפנה"ס.
מקור שמו בעברית הוא בשמו הפרסי (תֻרֻנְג').
המושג "הדר" קדם להגעת פרי זה, ומקורו בפסוק המתייחס למצוות ארבעת המינים: .
עם ההדרים נמנים התפוז, הלימון, האשכולית, המנדרינה, הקלמנטינה, האתרוג, הפומלה, הפומלית, התפוזינה ורבים אחרים. בטבע ידועים ארבעה מיני הדרים בלבד: פומלה, אתרוג, מנדרינה ופאפדה. הם צמחו בדרום מזרח אסיה באזור סין והודו ומשם הועברו אל המזרח התיכון, אירופה ואמריקה. כל שאר מיני ההדרים נוצרו על ידי הכלאה טבעית או מלאכותית של מינים שונים מהסוג. כך למשל התפוז הוא הכלאה של פומלה ומנדרינה, האשכולית שנתגלתה לראשונה במאה ה18 באיי ברבדוס היא הכלאה בין פומלה ותפוז, הלימון למרות ששיערו שהוא נוצר כתוצאה מהכלאה של אתרוג עם ליים. בניתוח גנטי התברר שהוא צאצא של אתרוג וחושחש. הקלמנטינה היא הכלאה של מנדרינה ותפוז שנעשתה בידי האב קלמאן רודייה באלג'יר.
מאפיינים.
פרי ההדר מתאפיין בשתי קליפות צבעוניות (בדרך כלל בצבעי צהוב או כתום). בפרי 10–20 פלחים, המכילים בקבוקוני מיץ ועטופים בקליפה דקה. הגרעינים קרובים למרכז הפרי. טעמם של פירות ההדרים נע בדרך-כלל בין מתוק לחמוץ והם מכילים מיץ רב. כשפירות ההדר אינם בשלים, טעמם חמוץ ומר. שמו המדעי של טיפוס הפרי הוא הספרידיום (Hesperidium) שהוא מין ענבה והוא ייחודי לענף במשפחת הפיגמיים.
עצי ההדר נוחים להרכבה. ניתן להרכיב זנים שונים של הדרים באותו העץ, כך שענף אחד יניב פרי הדר אחד וענף אחר יניב פרי הדר אחר. גובהו של כל עץ נע בין 5 ל-15 מטרים.
המסחר בהדרים.
מטעי הדרים נקראים גם פרדסים.
ייצור ההדרים העולמי היה 131 מיליון טון בשנים 2011 ו-2012. קבוצות זן ההדרים העיקריות הן תפוזים מתוקים (52%), הדרים קטנים (21%), לימונים (12%) ואשכוליות ופומלו (6%).
רוב היבול המסחרי של פירות הדר מגודל בדרומה של יבשת אמריקה הצפונית (פלורידה וקליפורניה), וכן בדרום אמריקה (ברזיל), יפן, ואגן הים התיכון (ספרד ואיטליה).
על-פי נתוני ענף ההדרים במועצת הצמחים, תושבי מדינת ישראל צורכים 200 אלף טון פרי הדר מדי שנה. נכון ל-2010, פועלים בארץ 2,800 מגדלי פרי הדר והם עושים זאת על-פני 177 אלף דונם.
קבוצת אינטרס
קבוצת אינטרס, או קבוצת בעלי עניין, היא ארגון שמטרתו להשפיע על החלטות המתקבלות על ידי הרשויות. קבוצות האינטרס בווריאציות שונות פועלות בכל המדינות בין אם הן דמוקרטיות או דיקטטוריות, ומוגדרות על פי חמישה מאפיינים: קיום קבוצה המלכדת מספר אנשים בעלי מכנה משותף המאחד אותם סביב רעיון משותף; עמדה משותפת; אינטגרציה בין חברי הקבוצה, פיתוח חילופי רעיונות ודברים; הכרעה והחלטה משותפת בדבר דרך פתרון בעיה מסוימת; ולבסוף, נקיטת פעילות פוליטית, שמטרתה השפעה על המדיניות הציבורית ומקבלי ההחלטות.
דרכי הפעולה של קבוצות אינטרס.
הדרכים הן מגוונות ונעות על ציר שבצידו האחד "השפעה" ובצידו השני "כפייה". ההשפעה מבוססת בעיקר על דיבורים וניסיונות שכנוע. ואילו הכפייה מאופיינת באיומים והפעלת לחץ.
חלוקת קבוצות אינטרס לפי אופי ונושאי פעולתן.
קבוצות אינטרס פרטי- משקפות מגזרים שונים בחברה. דוגמאות בולטות: ארגוני עובדים, ארגוני מעסיקים, ארגונים עולים ועוד.
קבוצות אינטרס ציבורי- פועלות כדי לקדם עניינים הקשורים לכלל הציבור לדוגמה: קבוצות איכות הסביבה, קבוצות צרכנים, קבוצות זכויות אזרח, קבוצות דתיות, קבוצות ביטחוניות-לאומיות.
חלוקת קבוצות אינטרס לפי הסיבה להקמת הקבוצה.
קיימות שלוש סיבות אפשריות - סיבה ראשונה היא פילנתרופיה (רצון לפעול לטובת הכלל), אך נראה שמעטים האנשים שפועלים מתוך סיבה זו. סיבה שנייה היא שידול, לדוגמה חובת השתייכות לארגון מסוים או תגמול סלקטיבי שממנו ייהנו רק חברי הקבוצה. סיבה שלישית היא תחושת שייכות, בקבוצות מסוימות עצם ההשתייכות לקבוצה שווה את ההשקעה בהשתתפות.
דפוסי האינטראקציה בין הממשלה לקבוצות.