כדי להוריד את אחוזי הפשע בשאר השנה, אנשי מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה בוחנים ניסוי חברתי חדש שישחרר את כל התוקפנות פעם אחת בשנה: "הטיהור"– לילה אחד שבו כל הפשעים מותרים והחוקים אינם תקפים. תושבי סטטן איילנד בארצות הברית נבחרים להיות הראשונים להשתתף בטיהור, אך לאחר שהניסוי כמעט נכשל, מתגלים במהלך הלילה סודות שעשויים לסכן את הניסוי ואת ארצות הברית כולה.
השקה.
הסרט הושק לראשונה בארצות הברית ב-4 ביולי 2018 ובישראל ב-26 ביולי 2018.
ג'ון וולש
ג'ון אדוארד וולש (באנגלית: John Edward Walsh; נולד ב-3 בנובמבר 1960) הוא פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי, שכיהן כנציגה של מדינת מונטנה בסנאט של ארצות הברית במשך כשנה מטעם המפלגה הדמוקרטית. טרם מינויו לסנאט היה קולונל במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, השליש הראשי של המשמר הלאומי של מונטנה בדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בשנים 2008–2012, וסגן מושל מונטנה ה-34 בשנים 2013–2014 תחת המושל סטיב בולוק.
באוקטובר 2013 הודיע וולש כי יתמודד לסנאט האמריקאי בבחירות שייערכו ב-2014 להחלפת הסנאטור הדמוקרטי המכהן מקס בוקוס. כאשר בוקוס פרש לפני תום כהונתו, מונה וולש לסנאט כממלא מקומו ובבחירות התמודד כסנאטור מכהן. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע ​​על פרישתו מהמירוץ, בעקבות המחלוקת שעורר לאחר ידיעות שהתפרסמו בעיתון הניו יורק טיימס, לפיהן גנב חלקים מעבודת מחקר שכתב ב-2007 במכללת המלחמה של הצבא. ההאשמות הובילו לחקירה שבתומה הוחלט לבטל תואר מוסמך האוניברסיטה של וולש בשנת 2014.
בפברואר 2016 הצטרף וולש למחלקת החקלאות של ארצות הברית כמנהל משרד הפיתוח החקלאי של מחלקת החקלאות במונטנה. הוא התפטר לאחר תום כהונת ממשל ברק אובמה ב-2017, והחל להתמקצע בתחום מכירות נדל"ן.
קיה רטונה
קיה רטונה (באנגלית: Kia Retona) הוא SUV, מתוצרת יצרנית הרכב קיה שיוצר בין השנים 1998–2003 בקוריאה הדרומית.
דגם ה"קיה רטונה" התבסס על דגם הג'יפ הצבאי "KM131 Jeep" .
Do You Love Me?
הבית בקרן פו
הבית בקרן פו (1928) הוא מקבץ הסיפורים השני אודות פו הדב, מאת אלן אלכסנדר מילן ובאיוריו של ארנסט שפארד. הספר בולט בהיותו הספר אשר הציג לעולם את דמותו של נמיר (טיגר. נקרא בתרגומו של אוריאל אופק "נמרור").
עלילה.
שם הספר לקוח מסיפור בו פו הדב וחזרזיר בונים בית לאיה. בסיפור אחר המשחק "כפיסי פו" מומצא. בדומה לספר הראשון, הפרקים בספר מציגים כל סיפור בנפרד, וניתנים לקריאה בנפרד. יוצאי דופן הם פרקים 8 ו-9, כאשר פרק 9 מתחיל בנקודת הסיום של פרק 8, כאשר הדמויות מחפשות אחר בית חדש לינשוף, שביתו התרסק בפרק הקודם.
סימנים להתבגרותו של כריסטופר רובין נפרסים לאורך הספר עד לסופו, בו תושבי יער ת"ק הפרסאות עורכים עבורו מסיבת פרידה כאשר הם מגלים כי הוא עומד לעזוב. גם אם זה לא נאמר במפורש, מובן כי הוא עומד להתחיל ללמוד בבית הספר. פו וכריסטופר רובין נפרדים האחד מהשני בפרידה ארוכה ופרטית, בה פו מבטיח כי לא ישכח אותו.
פרקים.
שמות הפרקים לפי תרגומו של אהרן אמיר מ-1955:
אליס קולטריין
אליס קולטריין (אנגלית: Alice Coltrane; במקור: אליס מקלאוד, Alice McLeod; 27 באוגוסט 1937 – 12 בינואר 2007), ידועה גם בשמה בסנסקריט טוריאסנאגיטנאנדה או טוריה אליס קולטריין, הייתה מוזיקאית ומלחינת ג'אז אמריקאית, ובשנותיה האחרונות גם סוואמי. קולטריין, שהייתה מהנבלנים הבודדים בהיסטוריה של הג'אז, הקליטה אלבומים רבים כמובילת הרכב החל מסוף שנות ה-60 בחברת אימפולס ובחברות תקליטים גדולות נוספות. אליס הייתה אשתו השנייה של הסקסופוניסט ג'ון קולטריין.
ביוגרפיה.
נעורים ותחילת הקריירה (1937–1965).
אליס מקלאוד נולדה באלבמה ב-27 באוגוסט 1937 וגדלה בבית מוזיקלי בדטרויט, מישיגן. אמה, אנה מקלאוד, הייתה חברת מקהלת כנסייה, ואחיה למחצה, ארנסט פארו, היה בסיסט ג'אז. בעידודו של ארנסט, התקדמה אליס בלימודי המוזיקה והחלה להופיע במועדונים שונים באזור דטרויט, עד שעברה לפריז בסוף שנות ה-50. בפריז למדה אליס מוזיקה קלאסית, וכן ג'אז אצל הפסנתרן באד פאוול, ועבדה כפסנתרנית במועדון הבלו נוט בעיר ב-1960. הופעתה במועדון עם לאקי תומפסון, פייר מישלו וקני קלארק אף שודרה בטלוויזיה הצרפתית. ב-1960 נישאה לקני "פאנצ'ו" האגוד ולזוג נולדה בת. הנישואים הסתיימו זמן קצר לאחר מכן עקב התמכרותו של האגוד להרואין, ואליס חזרה לדטרויט עם בתה. היא המשיכה להופיע בדטרויט, עם שלישייה בהובלתה וכצמד עם הויברפוניסט טרי פולארד. בשנים 1962–1963 ניגנה עם רביעיית טרי גיבס. בתקופה זו פגשה את ג'ון קולטריין; ב-1965 נישאו השניים בחוארז שבמקסיקו. ג'ון קולטריין הפך לאביה החורג של בתה של אליס, מישל, ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ון ג'וניור (1964–1982, מתופף); ראבי (נולד ב-1965, סקסופוניסט); ואוראניאן (נולד ב-1967, די ג'יי). אוראניאן אף ניגן כסקסופוניסט עם סנטנה.
קריירת סולו (1967–1978).
בינואר 1966 החליפה אליס קולטריין את הפסנתרן מק'קוי טיינר בלהקתו של ג'ון קולטריין וניגנה בהרכב עד מותו של ג'ון ב-17 ביולי 1967. הקשר בין אליס וג'ון היווה השראה לאחת מיצירותיו המוערכות ביותר, האלבום "A Love Supreme". לאחר מותו של ג'ון המשיכה אליס בדרכם המוזיקלית והרוחנית והחלה להקליט כמובילת הרכב ומלחינה. אלבומה הראשון "A Monastic Trio" יצא ב-1968. בין השנים 1968 ו-1977 הוציאה אליס קולטריין 13 תקליטים, כאשר סגנונה התפתח מהקלטה עם רביעיות ג'אז סטנדרטיות לעיבודים הכוללים כלי מיתר רבים ונגינת נבל דומיננטית. עד 1973 הקליטה אליס קולטריין בחברת אימפולס ולאחר מכן עברה לחברת וורנר בה הקליטה עד 1978.
שנות האשראם (1975–1995).
לאחר מותו של ג'ון עברה אליס קולטריין תקופה קשה; היא איבדה משקל רב וסבלה מנדודי שינה והזיות. חוויות קשות אלו הובילו אותה לחפש עזרה רוחנית אצל הגורו סוואמי סאצ'ידינאנדה ומאוחר יותר אצל סאטיה סאי באבא. ב-1972 נטשה את אורח החיים החילוני ועברה לקליפורניה, שם הקימה ב-1975 מרכז לודאנטה. לאחר מכן, בשנות ה-70 המאוחרות היא שינתה את שמה לטוריאסנאגיטנאנדה. אליס קולטריין שימשה כסוואמי של האשראם שהוקם על ידי המרכז לוודאנטה ליד מאליבו ב-1983. בנוסף לטקסים שניהלה באשראם, קולטריין אף הקליטה מזמורים תוך כדי התנסות במבנים מוזיקליים מורכבים ושימוש בסינתיסייזרים. במהלך שנות ה-80 וה-90 הוציאה ארבע קלטות של מזמורים אלו. ב-2017 יצא אוסף מהקלטות אלו.
שנותיה האחרונות (1995–2007).
בשנות ה-90 החל גל התעניינות מחודש במוזיקה של אליס קולטריין שהוביל ליציאת אלבום אוסף שלה. ב-2004 הוציאה את האלבום "Translinear Light". בסתיו 2006, לאחר הפסקה של 25 שנה מהופעות גדולות, חזרה לבמה לשלוש הופעות בארצות הברית, שהגיעו לשיאן בהופעה בפסטיבל הג'אז של סן פרנסיסקו עם בנה ראווי, המתופף רוי היינס והבסיסט צ'ארלי היידן.
אליס קולטריין מתה מכשל נשימתי בבית חולים בלוס אנג'לס ב-2007, בגיל 69. היא נקברה לצדו של ג'ון קולטריין בפארמינגדייל, ניו יורק.
מורשת.
פול וולר הקדיש את שירו Song For Alice (Dedicated to the Beautiful Legacy of Mrs. Coltrane) לזכרה של אליס קולטריין. גם להקת הדרון מטאל/דארק אמביינט האמריקנית (((Sunn O הקדישה את שירה "Alice" לזכרה של קולטריין.
גאורג בוכמן
גאורג בוכמן (בגרמנית: Georg Bochmann; 18 בספטמבר 1913 – 8 ביולי 1973), קצין בוואפן אס אס בדרגת אוברפיהרר אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
בתקופה שבה פיקד על דיווזית האס אס ה-17 ביצעו אנשיו פשעי מלחמה רבים בשלב האחרון של המלחמה כנגד אסירי מחנות ריכוז שניסו להימלט מצעדות המוות ואזרחים גרמניים שרצו להיכנע לכוחות בעלות הברית, למרות זאת שוחרר בוכמן לאחר המלחמה ומת שנים רבות לאחר מכן.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
בוכמן נולד ב-18 בספטמבר 1913 בצשורלאו, ולאחר הצטרפותו לנוער היטלר, הוא הצטרף בשנת 1933 למפלגה הנאצית. ב-1 באפריל 1934 הוא הצטרף ליחידות גולגולת המת, ואף שימש כשומר במחנה הריכוז דכאו, וב-20 באפריל 1936 הועלה לדרגת אונטרשטורמפיהרר, ומונה למפקד פלוגה ביחידת בוואריה העילית.
מלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 1939 מונה בוכמן למפקד פלוגה בדיוויזיית האס אס השלישית, והועלה לדרגת אובר-שטורמפיהרר. במהלך המערכה על צרפת לחם בוכמן עם יחידתו באראס, קמברה ודנקרק, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחם בוכמן עם יחידתו בגזרה הצפונית, והשתתף בקרבות בלטביה ובאסטוניה, ועוטר בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה. בחורף 1942 לחם בוכמן עם יחידתו במבצע דמיאנסק, ועל כך הועלה ב-20 באפריל 1942 לדרגת שטורמבאנפיהרר, וב-3 במאי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט האופנוענים "טולה", ובפברואר 1943 פיקד עליו בקרב חרקוב השלישי. ב-17 במאי 1943 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וביולי 1943 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר אס אס ה-3 "טוטנקופף". בספטמבר 1944 הוא פיקד לזמן קצר על רגימנט הפאנצר אס אס ה-9 "הוהנשטאופן" בצרפת. ב-9 בנובמבר 1944 הוא הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, וב-3 בינואר 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18, ופיקד עליה במהלך הקרב על שלזיה. על ההישגים של הדיוויזיה הוענק לו ב-26 במרץ 1945 תוספת חרבות לעיטור, והוא הועלה לדרגת אוברפיהרר. ב-26 במרץ 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 הוא נפל בשבי האמריקני.
אחרי מלחמת העולם השנייה.