דג משה רבנו שוחה בתנועה גלית, העוברת לאורך גופו, בעזרת סנפיר השת וסנפיר הגב. זה האחרון ארוך מאוד (הוא מתחיל לפני העין או מעליה ומתמשך לאורך כל הגוף). עיוות הראש גורם לכך, שפיהם של דגי משה רבנו מצוי בכיוון הצד התחתון, העיוור, של הגוף. דבר זה קשור בעובדה שהם ניזונים בעיקר מבעלי חיים המצויים על קרקע הים, כגון: רכיכות, קיפודי-ים קטנים, תולעים ודומיהם, אף על פי שיש מינים המסוגלים גם לרדוף אחר דגים או סרטנים וללוכדם. עיניהם של דגי משה רבנו מזדקרות בדרך כלל מעל לראש. הן מוגנות על ידי שמורות עבות ובשרניות, וכל אחת מהן יכולה לנוע בפני עצמה. כך הן סוקרות את הנעשה סביבן בכל הכיוונים בחיפושם אחר מזון או אויבים נסתרים.
היפראקוזיס
היפראקוזיס (Hyperacusis) היא תופעה של רגישות יתר לרעש, או חוסר סבילות לרעשים.
החולים הסובלים מהיפראקוזיס מגיבים באי-נוחות וכעס לרעשים שאינם חזקים במיוחד. במקרים קיצוניים החולים נמנעים מפעילות משפחתית וחברתית, נוטים להסתגר ומשתמשים לעיתים קרובות באטמי אוזניים. התופעה יכולה לגרום למתח רב ועצבנות, וב-85% מהמקרים החולים סובלים גם מטיניטוס (טנטון).
במקרים רבים סובלים החולים דווקא מליקוי שמיעה (חרשות) - ותופעת ההיפראקוזיס מקשה מאוד על שיקום השמיעה. על פי מחקרים בעולם, הטיפול המתאים במיוחד להיפראקוזיס הוא TRT, שהוא טיפול הדומה בעיקרון לטיפול בטיניטוס. מאחר שמרבית החולים סובלים גם מטיניטוס, הטיפול דורש התאמה מיוחדת של מכשירי שמיעה או מחוללי רעש מיוחדים, ורק אחרי שיפור בתחושת חוסר הסבילות לרעש מתקדמים לטיפול בטיניטוס. חשוב לעבור בירור אצל רופא אף אוזן גרון ובדיקות שמיעה מכוונות להיפראקוזיס.
לפעמים נוספת גם תופעה של מיסופוניה, אי-סבילות לקולות מיוחדים, בלי קשר לעוצמתם, לרוב, קולות המופקים על ידי בני אדם כמו רעשי אכילה, נשימה, כחכוחי גרון ועוד.
רונדה ון פלנדרן
הרונדה ון פלנדרן (הולנדית: Ronde van Vlaanderen, מילולית: סובב פלנדריה) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים בתחילת אפריל, בכל שנה, ברחבי פלנדריה שבבלגיה. המרוץ, שנערך כבר למעלה מ-100 פעמים, נחשב אחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר והוא אחד מאירועי השיא השנתיים בספורט הבלגי. "דה רונדה", כפי שהוא מכונה בקיצור, הוא אחד מחמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
ההיסטוריה של המרוץ.
מייסד המרוץ הוא הבלגי קרל ון ויננדאל שהיה רוכב אופניים שלא זכה להצלחה רבה והפך לעיתונאי. עבודתו בעיתון "ספורטוורלד" איפשרה לו להוציא אל הפועל ולפרסם את המרוץ. המרוץ התקיים בפעם הראשונה בשנת 1913 למרחק 370 ק"מ ובהשתתפות 37 רוכבים. בשנה שלאחר מכן זינקו 10 רוכבים בלבד למרוץ ומלחמת העולם הראשונה שהשביתה את המרוץ בשנים שלאחר מכן איימה על המשך קיומו של המרוץ שרק נולד. לאחר המלחמה, ב-1919 חודש המרוץ. עד אמצע שנות העשרים עדיין סבל המרוץ מחוסר פופולריות ורק עקשנותו של ון ויננדאל איפשרה את המשך קיום המרוץ.
מאמצע שנות העשרים הפך המרוץ לפופולרי. סיבה אחת לכך הייתה דחיית מועד המרוץ בשבוע, דבר שמנע התנגשות עם המרוץ הפופולרי של מילאנו - סן רמו. סיבה נוספת הייתה כניסתם של יצרני אופניים שנכנסו כמממנים למרוץ ודאגו להביא למרוץ את הרוכבים הבולטים באותן שנים. ב-1939 התמזג ה"ספורטוורלד" שארגן את המרוץ עם העיתון "ניוזבלאד" וזה הפך למארגן המרוץ. בכל שנות מלחמת העולם השנייה המשיך המרוץ להתקיים כסדרו ועל רקע זה הואשמו מארגניו בשיתוף פעולה עם הגרמנים. נטען אף כי הגרמנים סייעו בשיטור ופיקוח על המסלול. בנוסף, החל העיתון המתחרה "הט פולק" לארגן מרוץ שעבר במסלול די דומה לרונדה ון פלנדרן וצבר פופולריות גם הוא.
למרות התחרות מצד מרוץ האומלופ "הט פולק" ומצד מרוצים נוספים הנערכים עד היום ברחבי פלנדריה, הפך הרונדה ון פלנדרן למרוץ הקלאסי החשוב ביותר בבלגיה, אשר נחשבת כמדינה המובילה בכל הקשור למרוצים חד יומיים. הרוכבים הבלגיים זכו עד כה ב-69 ניצחונות מתוך 104 השנים בהן נערך המרוץ.
מסלול המרוץ.
נקודת הזינוק למרוץ, שאורכו היום הוא כ-255 ק"מ, היא בעיר ברוז'. המרוץ עובר כל שנה בנתיב שונה במקצת, אולם בדרך כלל, נתיב המסלול עוקף את העיר גנט (שבה התקיים הזינוק בכל שנות המרוץ עד 1976) מדרום, ומסתיים בעיר מרבקה אשר נמצאת בארדנים הפלמיים. ב-2012 שונה מסלול המרוץ והסתיים באודנארדה (Oudenaarde). המסלול מתפתל ברחבי פלנדריה ומקפיד לעבור במעברים מפורסמים אשר המייחד אותם הוא היותם סלולים באבני מרצפת (Pavè), דבר אשר מקשה על הרוכבים ומצריך מומחיות וניסיון רב.
המסלול משופע בעליות קצרות אך תלולות, אשר גם הן, מתאימות לסוג מסוים של רוכבים. המעברים אשר זכו לפרסום הרב ביותר הם:
החל מ-2012 שונה המסלול, כך ששתי העליות המכריעות הן אוד-קווארמונט ופטרברג, שנרכבות פעמיים בשלבים הסופיים של המרוץ. בפעם השנייה, שהיא לקראת סוף המרוץ, האוד-קווארמונט ממוקם כ-17 ק"מ מקו הסיום והפטרברג כ-13 ק"מ מקו הסיום.
במחצית הראשונה של המאה העשרים עבר מסלול המרוץ בכבישים שמצבם היה גרוע ביותר. חלקם היו למעשה דרכי עפר וחלקם קטעים מרוצפים שהיו מלאים מהמורות. בשנים אלו, די היה בתנאי המסלול הקשים כדי לפצל את דבוקת הרוכבים. מצבם של הקטעים המרוצפים של אותן שנים היה גרוע בהרבה מהקטעים המוכרים כיום. האבנים לא היו מסותתות, הונחו בצורה אקראית ושפתיהן בלטו בדרך. לפני מלחמת העולם השנייה רק הכבישים החשובים באזור היו כבישי אספלט. בתנופת הפיתוח שלאחר המלחמה נסללו רוב הכבישים באספלט ומארגני המרוץ שקודם ניסו לשפר את תנאי המסלול, מצאו את עצמם במצב הפוך בו היה עליהם לשמור על קטעי דרכים שבהן יישארו הקטעים הישנים המרוצפים על מנת לשמר את מסורת המרוץ ולמנוע מאוץ המוני בסיום.
למרות היותם של המעברים עתיקים כשלעצמם, למעשה, רוב המעברים שבהם עובר המרוץ כיום, נכנסו למסלול המרוץ רק בשלושים השנים האחרונות. רוב המעברים המפורסמים נמצאים בדרכים כפריות שיש עליהן במשך כל השנה תנועה מעטה מאוד. בשל פרסומם של המעברים והפיכתם למוקד משיכה לתיירות של חובבי אופניים, שומרות הרשויות האזוריות בפלנדריה על מצבם הגרוע של המעברים ונמנעות משיפוץ הדרכים. השיפוץ נעשה רק כאשר קיימת סכנה אמיתית לרוכבים, הנגרמת לרוב מתזוזת אבני מרצפת במעבר או מגנבת אבני מרצפת על ידי תיירים.
רוכבים אשר צברו מספר ניצחונות גדול במרוץ.
שישה רוכבים בהיסטוריה הצליחו לנצח שלוש פעמים במרוץ הקשה והם:
מרוץ הנשים.
בשנת 2004 נוצר מרוץ מקביל לנשים באותו השם, שמתרחש באותו היום של הגברים ולרוב עובר באותם הטיפוסים, אך כולל מרחק קצר יותר.
טבעת אסימון
פרגמטיזם
פרגמטיזם היא אסכולה פילוסופית. הפרגמטיזם מתנגד לרעיון שתפקידה של המחשבה הוא לתאר, להדגים ולייצג את המציאות. במקום זאת, פרגמטיסטים מחשיבים את המחשבה ככלי ומכשיר לחיזוי, פתרון בעיות ופעולה. פרגמטיזם היא דרך של היגיון אשר מסתמכת על שיקולים פרקטיים ולא על שיקולים תאורטיים. לטענת הפרגמטיסטים רוב העיסוק הפילוסופי, כגון טבע הידיעה, השפה, המשמעות המדע והאמונה, מוסבר בצורה הטובה ביותר לאור שיטתם.
הפילוסופיה של הפרגמטיזם מתייחסת אל ההשלכות הפרקטיות של רעיונות על ידי בחינה שלהם לאור הניסיון האנושי, כך שאמיתותה של טענה נקבעת על פי תוצאות מעשיות והתועלת שהיא משרתת. הפרגמטיזם מתמקד בעולם כמקום משתנה. הוא גורס כי חיפוש האמת אינו עומד במרכז אלא התוצאות של פעולה בזמן ובמקום מסוימים.
התפתחות המחשבה הפרגמטיסטית.
הפרגמטיזם ששורשיו במחשבה הפילסופית לדורותיה החל להתגבש בארצות הברית בסביבות 1870. צ'ארלס ס' פירס, שנחשב למייסדה, תיאר אותה כך: "תארו את ההשפעות הפרקטיות של האובייקט במחשבתכם. ומחשבה זו על ההשפעות האלה תהיה כל מה שתחשבו על האובייקט.".
בנוסף לצ'ארלס ס' פירס שהעניק לאסכולה את שמה ופיתח את עקרונותיה, ניתן למנות את ויליאם ג'יימס וג'ון דיואי שהיו שותפים ל'מועדון המטאפיסי' בו עוצבה השיטה. בשונה מטעות נפוצה, הפרגמטיזם אינו שולל את המטאפיזיקה, אלא מפנה את עיקר תשומת הלב אל העולם הזה ואל ביטוין של שאלות מטאפיזיות במרחב הנגלה. השימוש הראשון בדפוס של המונח 'פרגמטיזם' היה ב-1898 על ידי ג'יימס, שטען שאת הבכורה יש לייחס לפירס עוד מתחילת שנות ה-70.
הפרגמטיזם זכה להתעניינות מחודשת לאחר שבשנות ה-60 של המאה ה-20 וילארד ואן אורמאן קוויין ווילפרד סלרס השתמשו במתודה פרגמטיסטית על מנת לבקר את הפוזיטיביזם הלוגי. כתוצאה ממחקריהם של קווין וסאלרס התפתח ענף של פרגמטיזם שלפעמים מכונה 'נאו-פרגמטיזם' על ידי ריצ'רד רורטי, הילרי פטנם ורוברט ברנדום. עם זאת, חוקרי פרגמטיזם רבים מסויגים מהאופן שבו פירש רורטי את משנות דיואי וג'יימס, תוך הזחת פירס מן המסורת הפרגמטיסטית, ומהאופן שבו הסיט ברנדום את הפרגמטיזם אל המימד הלשוני, תוך דחיקת הממד ההתנסותי שהיה קריטי בעבור אבות הפרגמטיזם.
מקורות השראה להגות הפרגמטיסטית ניתן למצוא אצל:
- פרנסיס בייקון, שטבע את הביטוי "ipsa scientia potestas est" ("הידע עצמו הוא כוח").
- דייוויד יום, שהיה בעל הסתכלות נטורליסטית על הידע והפעולה.
- עמנואל קאנט, על תפיסתו האידיאליסטית, ממנה גזר פירס את המונח 'פרגמטיזם'.
- ג.ו.פ היגל, שהכניס את ההתייחסות לשינויים על פני זמן לפילוסופיה.
- ג'ורג' ברקלי, שפעל להבהיר או למחוק את המושגים הלא בהירים מהפילוסופיה.
פרגמטיזם ומחשבת ישראל.