משה שב אל מצרים עם ציפורה. הם נכנסים לארמון בעיצומה של חגיגה גדולה. משה מבורך בשמחה על ידי רעמסס (שהוא כעת פרעה ואבא לנסיך צעיר). חוטפ והוי, החרטומים, מזכירים את המעשה שעשה משה לפני שברח, אך רעמסס עדיין מקבל אותו בברכה ובשמחה. משה מוצא הזדמנות לאמור לרעמסס שישלח את העבריים מארצו בציווי ה', ומוכיח את כוחו של אלוהים באמצעות שינוי מטה הצאן שלו לנחש קוברה. חוטפ והוי מתרברבים "לחזור" בעצמם על מעשה השינוי כשהם משתמשים באשליות כדי להמיר שני מטות לשני נחשים, כסימן לכוחם של אלי מצרים. הנחשים שלהם נאכלים על ידי הנחש של משה. לאחר שלא לקח ברצינות את דברי אחיו, רעמסס לוקח את משה לחדר הכס. שם מבין רעמסס כי משה שב אל מצרים רק כדי לשחרר את העבריים. במקום להשתכנע, רעמסס נעשה קשוח יותר ומכפיל את עומס העבודה של העבריים. משה וציפורה הולכים לחיות עם מרים, אשר סולחת למשה על חוסר האמון שלו לשעבר, ומשכנעת את אהרון ואת שאר העבריים לתת בו אמון. משה מתעמת עם רעמסס ששט על פני הנילוס. רעמסס מצווה על שומריו להביא אליו את משה, אך הם נסוגים כאשר משה הופך את מי הנהר לדם בעזרת המטה; הראשונה מתוך מכות מצרים. בדומה למטות הקסם, חוטפ והוי משתמשים בתחבולה וצובעים באדום מים כדי לגרום לקערת מים להראות בדם גם כן. משוכנע בעוצמתם של האלים המצריים ואלוהותו שלו, שוב רעמסס מסרב לשחרר את העבריים.
ככל שהימים עוברים, אלוהים גורם לשמונה ממכות מצרים להתרחש. המכות הורסות את מצרים, את פסליה, ואנשיה. משה מרגיש אשמה על כך שהוא גורם זוועות על החפים מפשע, ושבור לב לראות את ביתו לשעבר בהריסות. למרות כל הכאב וההרס שנגרמו על ידי המכות, רעמסס מסרב להתרכך. משה מתעמת איתו שוב בארמון. בכעסו, רעמסס עושה נדר כדי לסיים את העבודה שאביו החל נגד העבריים, ולא במתכוון נותן את ההתניות של המכה הסופית. משה, כשלא נשאר לו מה לומר לרעמסס, יוצא כדי להכין את העבריים למכה העשירית והאחרונה. הוא מלמד אותם לצבוע בדם של שה על המזוזות והמשקופים שלהם בשביל הלילה הקרוב של פסח, בו תתרחש מכת בכורות. באותו הלילה של המכה האחרונה, מלאך המוות- בדמות רוח לבנה עובר דרך הארץ, הורג את כל הילדים הבכורים של המצרים, כולל את הבן האהוב של רעמסס, בזמן שהוא פוסח על בכוריהם של העבריים המוגנים בסימן דם השה. למחרת, משה מבקר בפעם האחרונה את רעמסס השבור, שסוף סוף נותן לו את הרשות לשלוח את העבריים ולהוציאם מארץ מצרים. משה בוכה למראה של אחיינו המת ולמראה אחיו המאומלל והמדוכא בסבלו.
למחרת בבוקר, העבריים עוזבים את מצרים, בראשותו של משה, יחד עם מרים, אהרון וציפורה. הם הולכים שפופים, אך בהרחיקם מהממלכה הם חוגגים. הם שמחים ושרים בהודאה לאלוהים ולבסוף מוצאים דרכם לים סוף. הם חונים בחוף לקראת הלילה, כשלפתע חיילים רבים דולקים אחריהם. הם מבינים כי רעמסס שינה שוב את דעתו והוא רודף אחריהם עם צבאו, שמצויד בכרכרות מפוארות וחזקות שבקלות יוכלו להשיג את העם העברי, שהולך ברגליו העייפות משנים ארוכות של עבדות קשה. מרחק קצר עמד בין העבריים לבין החיילים המצריים, ונראה כי בא הקץ. אז משה משתמש במטה שלו כדי לחצות את הים, בעוד שעמוד אש ענק חוסם את דרכו של הצבא המצרי. העבריים עוברים במהירות על קרקעית הים הפתוח בבטחה, עד שעמוד האש נעלם והצבא רודף אחריהם. לאחר שהעבריים עלו ליבשה שמעבר, המים מטביעים את החיילים המצרים, והעבריים בטוחים. למרות זאת, רעמסס ניצל, והוא מושלך חזרה אל החוף על ידי הגלים המתמוטטים, וצועק את שמו של משה בייסורים. עצוב בגלל מה שהוא ורעמסס איבדו לנצח, משה אומר לאחיו שלום בפעם האחרונה ומוביל את העם העברי להר סיני, שם הוא מקבל את עשרת הדיברות מאלוהים.
פסקול.
פסקול הסרט כולל שירים שכתב והלחין סטיבן שוורץ. את מוזיקת הרקע הלחין הנס צימר.
דיבוב עברי.
עפרה חזה גילמה את דמותה של יוכבד בגרסה האנגלית המקורית, בדיבובו העברי, וכמו כן גם בכ-17 גרסאות נוספות שהופקו לו ברחבי העולם. בכל גרסאות הדיבוב שהופקו לסרט, שרה חזה את שורתו הראשונה של השיר הפותח את הסרט - "Deliver Us", בעברית.
כמו כן, בשיר "When You Believe" מופיע קטע מתוך שירת הים, המושר אף הוא בעברית בכל גרסאות הסרט ברחבי העולם.
הסרט יצא בישראל במהדורה ביתית בגרסת VHS, ומאוחר יותר גם בגרסת DVD.
הדיבוב העברי לסרט הופק, בוים ותורגם בידי שפרירה זכאי.
בנוסף דיבבו בגרסה העברית שירלי טפר, עדי בן ישראל ושירלי ורטהיימר בתפקיד בנות יתרו, אלון ורטהיימר בתפקיד בנו של רעמסס, מיטל מיכאלי בתפקיד מרים הקטנה, ואיציק סיידוף, גיל זמק, שמוליק טנא, דבי בסרגליק ושמעון כהן בתפקידי קולות רקע. על הניהול המוזיקלי היה אחראי רוני וייס.
פריקוול - סרט מקדים.
ב-2000 אולפני ההנפשה של דרימוורקס יצרו סרט מקדים לנסיך מצרים בשם "יוסף נסיך החלומות", והוא גם היחידי מכל ההפקות שלהם שיצא ישירות-לווידאו/DVD.
פונקציה רב-ערכית
במתמטיקה, פונקציה רב-ערכית היא יחס מלא. כלומר, לכל איבר (ערך) בקבוצת התחום מותאם איבר (ערך) אחד לפחות בקבוצת הטווח. בשל ריבוי הערכים האפשרי, השם "פונקציה רב-ערכית" הוא מטעה מעט, שכן פונקציה צריכה להתאים לכל איבר בתחום איבר אחד ויחיד מהטווח. עם זאת, ניתן להסתכל על פונקציה רב-ערכית מהתחום A לטווח B בתור פונקציה חד-ערכית מהתחום A לקבוצת החזקה של B (כלומר, כפונקציה שמתאימה לכל איבר ב-A קבוצה של איברים מתוך B) ואז ההגדרה היא תקינה פורמלית.
דוגמאות.
פונקציית השורש הריבועי היא פונקציה רב-ערכית מעל המרוכבים, שכן לכל מספר ממשי או מרוכב יש בדיוק שני שורשים מרוכבים (על פי המשפט היסודי של האלגברה), כשהמספר שונה מ-0 הם שונים. לכן פונקציית השורש הריבועי, כשהיא מופעלת על מספר כלשהו, מחזירה שני ערכים. מכיוון ששני המספרים נבדלים ביניהם רק בסימנם, נהוג לרוב לצמצם את הפונקציה כך שתחזיר רק את הערך החיובי מבין השניים, ואז היא פונקציה חד-ערכית תקינה.
הפונקציות הטריגונומטריות ההפוכות הן רב-ערכיות שכן הפונקציות הטריגונומטריות הן מחזוריות. למשל, מתקיים formula_1 ולכן ניתן לחשוב על formula_2 כמחזירה ערכים רבים, ביניהם formula_3. לכן נהוג לצמצם גם את הפונקציות הטריגונומטריות ההפוכות לקטע שבו הן חד-ערכיות, למשל formula_4.
באופן כללי, הגבלת טווח הערכים של פונקציה לכזה שבו הפונקציה חד-ערכית נקרא "לקיחת ענף". באופן פורמלי יותר, ענף של פונקציה רב ערכית הוא פונקציה חד-ערכית, שהערך שהיא מקבלת בכל נקודה שייך לקבוצת הערכים שהפונקציה הרב-ערכית יכולה לקבל באותה נקודה, ובנוסף לכך היא רציפה.
בשל דרישת הרציפות, כאשר מגדירים ענף של פונקציה עשויות להתקבל נקודות, שכאשר הפונקציה מקבלת ערכים על מסלול שמקיף אותן, היא עוברת בין ענפים שונים של הפונקציה הרב-ערכית. נקודות כאלו מכונות נקודות הסתעפות.
יחסי רוב ומיעוט
מדינות העולם ידועות בהרכבן האתני ההטרוגני, כך שמדינות ללא מיעוט הן נדירות. במחקר האקדמי קיימים מספר מודלים מקובלים לחקר יחסי רוב ומיעוט. מודלים אלו הם מודלים טהורים, משמע אידיאלים ולא תמיד כל סעיפיהם יתקיימו במציאות המורכבת. כמו כן, המודלים אינם תמיד מוחלטים. גם בחקר יחסי רוב-מיעוט בישראל, ישנם מספר מודלים לניתוח הנושא.
ארבעת המודלים העיקריים לניתוח יחסי רוב-מיעוט.
בינוי האומה.
המודל של בינוי אומה פועל על פי עקרון השואף לאחד קבוצות שונות בחברה לכדי אומה אחת. לא מספר תרבויות שונות, אלא אומה אחת עם תרבות וערכים המשותפים לכולם. הטענה היא, ששמירת תרבותן וערכיהן של הקבוצות השונות תיצור הפרדה ובידול בחברה, ולכן פילוג עקב חוסר בחיבורים המשותפים לכלל האזרחים. המטרה הסופית של מנהיגים הנוקטים במודל זה היא, ביטול השסעים בחברה, ובעיקר שסעים אתניים (לשוני, תרבותי, מוצא ועוד').
שלוש הדרכים להשגת בינוי אומה :
פלורליזם שוויוני.
המודל השני ליחסי רוב-מיעוט בחברה אינו מתייחס לשוני בין קבוצות אתניות כדבר שלילי, ואינו טוען כי יש להטמיע תרבות אחת בתוך אחרת או למחוק זהויות ישנות. המודל הזה טוען כי שוני הוא דבר טוב ופורה, וכי יש מקום לכולם. הדוגמה המרכזית של מודל זה היא ארצות הברית, הרואה תרבות הטרוגנית ככזו שגם מחנכת לדמוקרטיה. למשל, שמורות האינדיאנים בארצות הברית מאפשרות לאינדיאנים לשמור על עצמאות מסוימת, על אוטונומיה, אך מחוץ לשמורה כולם אמריקאים.
דגם זה מניח את קיומן העובדתי של קב' שונות, אך להבדיל מאינטגרציה, הוא אינו פועל לכינון של אחידות, אלא מנסה לקיים חברה, שחיה בשלום עם ריבוי קבוצות. המרכיב השני החשוב בדגם הוא, שאין העדפה של קב' אחת על פני השנייה, כולן שוות.
שלושת המבנים בהן פועל המודל:
פלורליזם לא שוויוני.
מדינות הפועלות על פי דגם זה יוצרות בפועל אפליה מבנית תחוקתית. בפלורליזם לא- שוויוני הנחת היסוד היא, שמקבלים את עובדת קיומם של קב' שונות בחברה, אלא שההבדל הוא בנושא השוויון. משמע, יש קבוצות שונות בחברה אך אחת או חלק מהן תהיינה מופלות לרעה, וההתייחסות אליהן היא לא שוויונית. גם בישראל יש ויכוח לגבי האם ישראל שייכת למודל או לא, אם כי חוקרים רבים מתארים את ישראל כשייכת באופן ברור לתיאור של דמוקרטיה אתנית. הבולט שבהם הוא הסוציולוג סמי סמוחה.
הפרדה.
מנהיגים המחליטים על אסטרטגית הפרדה, שואפים לייצר אומה הבנויה על קבוצה אתנית אחת, ללא שליטה על קבוצה אתנית שונה. לשם כך הם מוכנים לנקוט בשיטות שונות, כולל אפילו גירוש של קבוצות אחרות. לעיתים יש שילוב בין השיטות. למשל, בבוסניה התקיימו כל השיטות בזו אחר זו.
שיטות להפרדה :
הקונספציה