חשיבות מיוחדת מיוחסת לאיכות בניית המנופים, מכיוון שהצבה לא מדויקת שלהם תפגע בכיוון הקאנון, ואם הם לא מלוטשים כראוי תיגרם שחיקה מוגברת של המיתרים. הרמת והורדת המנופים יוצרת צלילי נקישה חלשים אשר מוסיפים לצליל הכללי של הקאנון. בטורקיה נקראים המנופים "מנדלאר" (mandalar), ובארצות ערב "ערבאת" (عربات).
מיתרים.
בקאנון המודרני יש בין 78 ל-90 מיתרים. מספר המיתרים השתנה לאורך התקופות כתוצאה ממגבלות מתיחות גבוהה, אשר נבעה משימוש במיתרי נחושת. המיתרים עשויים כיום מחומרים סינתטיים שונים, כמו ניילון או PVF, ואילו בעבר הם היו עשויים ממעי, גיד, משי או נחושת. בקאנון הערבי מקובל להשתמש בחמשת התווים הנמוכים במיתרי מתכת מלופפים. קוטר המיתרים נע בין 0.60 מילימטרים ל-1.20 מילימטרים.
מיתרי הקאנון מחולקים לשלשות, כאשר כל שלשה מכוונת לתו נפרד. גם בכיוון מדויק יהיו עדיין הפרשים מזעריים בתוך השלשה, דבר המעניק נפח גבוה לצליל הקאנון, בדומה לצליל של גיטרת 12 מיתרים או לאפקט כורוס. סידור זה גם מעניק את היכולת לנגן בו טרמולו בקלות. המיתרים נקשרים בצידו הימני של הקאנון, מושחלים בחורים מיוחדים בתוך תיבת התהודה, נמתחים אל מעבר לגשר ולמנופים במקביל לתיבת התהודה, ונקשרים ביתדות הכיוון. הכוח הנוצר על גוף הקאנון עקב מתיחות המיתרים מגיע ל-500 קילוגרם.
תיבת הכיוון.
בצידו השמאלי של הקאנון נמצאת תיבת הכיוון, שבה כל מיתר מושחל ומלופף על יתד כיוון משלו. יתדות אלה עשויים עץ קשה, כמו הובנה או רוזווד, על מנת שייצרו חיכוך טוב עם התיבה, לא יהיו חופשיים כדי שהכלי לא יצא מכיוון עם הזמן, ולא יישברו בעת ביצוע פעולת הכיוון. על מנת לכוון את הקאנון, מסובבים את היתדות באמצעות מפתח מתכת. בקאנון הערבי היתדות גדולים יותר מאשר בקאנון הטורקי, ובהתאם גודלו של מפתח הכיוון. הקאנון הטורקי מכוון טון אחד גבוה יותר מהקאנון הערבי.
צורת הנגינה.
טכניקת הנגינה השתנתה מאוד לאורך השנים. מציורים שונים ניתן ללמוד כי הקאנון הוחזק בעבר בצורה אופקית, בדומה לגיטרה. כיום, הקאנון מונח בצורה אנכית על ברכיו של הנגן, או על גבי מעמד.
על מיתרי הקאנון פורטים בעזרת מפרטים, עשויים קרן, שריון צב, שנהב, קליפת אגוז קוקוס, עצם או פלסטיק אשר מוחזקים על האצבעות המורות בעזרת טבעות מתכת או באמצעות הציפורניים בלבד. שריון צב הוא החומר המומלץ ביותר עקב יכולתו לספוג זיעה, עמידותו לאורך שנים ושטח פנים מאוד חלק היוצר במפגש עם המיתרים צליל "נקי", אולם בשלהי שנות ה-70 החליט האו"ם על איסור סחר עולמי בחומר זה. למרות האיסור, עדיין ניתן למצוא מפרטים משריון צב, אך מחירם גבוה. הנגנים הטורקים נוהגים להשתמש במפרטים קשים מאוד, לעומת הנגנים בארצות ערב אשר סגנון נגינתם מכתיב מפרטים רכים יותר. בטורקית נקרא המפרט "מיזרפ" (Mızrap), ובערבית רישה (ريشة). את המפרטים מחזיקים בזווית של בין 30 ל-45 מעלות על מנת שבזמן המגע עם המיתרים הם יפגעו בשלשת מיתרים בזמן הקצר ביותר ולא יצרו צליל "מקוטע".
לפני המצאת מנופי המתכת, היה על הנגן לכוון את הקאנון מראש למקאם שבו הייתה מנוגנת היצירה, וללחוץ בציפורן אגודל ידו השמאלית על המיתרים, אם היה נדרש לשנות את גובה הצליל, בדומה לקוטו היפני. כתוצאה מכך לא התאפשרה וירטואוזיות רבה והנגינה הייתה מונודית באופיה. עם המצאת מנופי המתכת בסוף המאה ה-19, שוחררה יד שמאל, דבר שעודד יצירת טכניקות חדשות ונגינה בהרמוניה ובפוליפוניה. טכניקת הנגינה הערבית היא פריטה באוקטבות מקבילות, ואילו הטכניקה הטורקית חופשית יותר ומתרכזת ברגיסטרים העליונים. הקאנון מכוון מראש על ידי יתדות הכיוון בצורה דיאטונית, לרוב כיוון מושווה, אולם הנגן יכול באמצעות המנופים לשנות את הכיוון כרצונו לכל שלשת מיתרים בנפרד תוך כדי נגינה.
לקריאה נוספת.
ספרות באנגלית:
ספרות בערבית:
ספרות בטורקית:
אולימפיאדת אלברוויל (1992)
אולימפיאדת החורף ה-16 נערכה מ-8 בפברואר עד 23 בפברואר 1992 בעיר אלברוויל שבצרפת.
באולימפיאדה השתתפו 1801 ספורטאים מ-64 מדינות.
פיונירים
תנועת פיונירים היא תנועת נוער לילדים המופעלת על ידי מפלגה קומוניסטית. בדרך כלל, התנועה כוללת ילדים בגיל בית ספר יסודי - בגיל מבוגר יותר הם עוברים לתנועה הקומוניסטית המיועדת לנערים ולצעירים (בברית המועצות הייתה החברות בקומסומול מוגבלת לגילאי 14-28). בברית המועצות הילדים התקבלו לתנועה בגיל 10-11 והיו חברים עד להגעתם לגיל 14. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 היה מקובל שכמעט כל הילדים היו חברים בתנועה. רק ילדים בעלי התנהגות גרועה במיוחד והמסרבים מטעמי דת לא היו חברים בתנועה.
ברוב המדינות חברות בתנועה היא באופן רשמי חופשית. ישנם הבדלים רבים בין תנועות מסוג זה לתנועות נוער אחרות. יש מדינות בהן תנועות פיונירים מנוהלות על ידי הממשלה. ישנם גם קווי דמיון - פיתוח כישורי ספורט ושדאות. חלק מתלבושת התנועות כולל בדרך כלל צעיף אדום, או כחול בהיר.
היסטוריה.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה בין השנים 1917-1921 רוב מנהיגי תנועת הצופים ברוסיה לחמו בשורות הצבא הלבן נגד הצבא האדום. בין 1918 ל-1920, הקונגרסים הכל-רוסיים של האיחוד הרוסי לנוער הקומוניסטי (קומסומול) החליטו למגר את תנועת הצופים וליצור ארגון קומוניסטי שיאסוף אליו את הילדים ובני הנוער הסובייטים. ארגון זה דומה לתנועת הצופים במבנה שלו אך יחנך את הילדים על פי ערכי הקומוניזם.
מטעם מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות, נאדז'דה קרופסקיה (אשתו של ולדימיר לנין ונציבת המדינה לחינוך) הייתה אחת התורמות העיקריות למען תנועת הפיוניר. בשנת 1922 היא כתבה מאמר בשם "האיחוד הרוסי של הנוער הקומוניסטי והצופים הבנים". עם זאת, היו אלה מנהיגי הצופים הנותרים עצמם שתמכו בקומסומול ובצבא האדום, שהכניסו את השם "פיוניר" ושכנעו את הקומסומול להתאים את סמלי הצופים והטקסים.
ארגון הפיוניר הראשון נוסד ברוסיה הסובייטית בשנת 1922. בהמשך הוקמו ארגונים דומים במדינות הגוש המזרחי ובמדינות קומוניסטיות אחרות.
תנועת הפיוניר עוצבה בהיבטים רבים על פי תנועת הצופים. שתי התנועות חולקות כמה עקרונות כמו פיתוח כישורי יציאה לטבע וספורט. המוטו "תמיד מוכן!" הותאם על ידי תנועת הפיוניר מהמוטו של תנועת הצופים "היה נכון".
גם המילה פיוניר - חלוץ - נובעת מפעילות ה- Pioneering (בנייה מחנאית) של הצופים. העניבה הצופית, בדרך כלל אדומה, אך לפעמים תכלת - היא פריט הלבוש המסורתי של תנועת הפיוניר, וגם מסורת זו נלקחה מתוך מדי הצופים.
אבל ישנם כמה הבדלים ברורים בין שתי התנועות. ההבדל המרכזי הוא בכך שתנועת הצופים אינה תלויה בשליטה ממשלתית ובמפלגות פוליטיות. לעומת זאת, תנועת הפיוניר נשלטת על ידי המפלגה הקומוניסטית וכוללת לימוד עקרונות קומוניסטים. מתנגדי הקומוניזם טוענים שזו סוג של אינדוקטרינציה.
תנועת הפיוניר קיימת במדינות בהן המפלגה הקומוניסטית נמצאת בשלטון וכן במדינות מסוימות בהן המפלגה הקומוניסטית נמצאת באופוזיציה, אם המפלגה גדולה דיה כדי לתמוך בארגון נוער. במדינות הנשלטות על ידי מפלגות קומוניסטיות, חברות בתנועת הפיוניר היא אופציונלית באופן רשמי. עם זאת, החברות מספקת יתרונות רבים, ולכן הרוב המכריע של הילדים מצטרף בדרך כלל לתנועה (אם כי בגילאים שונים). במהלך קיומה של ברית המועצות, אלפי מחנות ומבנים של תנועת הפיוניר נבנו אך ורק עבור חניכי התנועה, כאשר כולם היו ללא תשלום, בחסות הממשלה והאיגודים המקצועיים. היו עיתונים ומגזינים רבים שפורסמו עבור הפיונירים הצעירים במיליוני עותקים.
ארגון פיוניר ארצי נקרא לעיתים קרובות על שם חבר מפלגה מפורסם שנחשב מודל לחיקוי מתאים לצעירים קומוניסטים, כמו למשל ולדימיר לנין בברית המועצות, אנוור הוג'ה באלבניה, גאורגי דימיטרוב בבולגריה, חוסה מארטי בקובה, ארנסט תלמאן במזרח גרמניה, דמדין סוחבאטאר במונגוליה, והו צ'י מין בווייטנאם.
פיונירים היום.
נכון להיום תנועות פיונירים פועלות במדינות הבאות:
ראש בקיר
ראש בקיר הוא שעשועון ששודר בערוץ 10 בהנחייתם של שי ודרור.
השעשועון מבוסס על המקביל היפני "טוֹנרוּזוּ נוֹ מינַסָן נוֹ אוֹקָגֶה דְשיטָה" (とんねるずのみなさんのおかげでした מילולית: "מנהרות תודה לכולם", גרסאות במערב מוכרות גם כ-Brain Wall או Human Tetris). בכל תוכנית מתחרות שתי קבוצות המורכבות משלושה אנשים ממגזרים שונים (לדוגמה עובדי חברת החשמל, מדריכות כושר וכו').
המקבילות ברשתות הטלוויזיה הזרות.
התוכנית שהייתה להצלחה ביפן, נקנתה למעל 20 מדינות ביניהן: ישראל, ארצות הברית, אוסטרליה, רוסיה ואינדונזיה.
מטרת המשחק.
מטרת המשחק היא לשרוד את הצורות השונות שבאות בתוך קיר עשוי מקלקר, כלומר להתאים את הגוף לפי הצורה שמגיעה ובכך להימנע מנפילה לבריכה. מדי פעם מגיע קיר עם כתב חידה, המורכב משתי אופציות לתשובה. על המתמודד למצוא את התשובה הנכונה בזמן הקצר ביותר, להפנות ראשו לכיוון התשובה. אם התשובה נכונה, יעבור המתמודד את הקיר, ואם לא - יפול המתמודד למים.
שלבי המשחק.