ליצן נכנס ומצדיע למצלמה. שלושה פודלים מבצעים פעלולים שונים: נעמדים, תופסים שרביט בפיהם, עוברים דרך חישוק, הולכים על כדור, קופצים מעל מקל וכן הלאה.
הסרט כלל 300 תמונות על פני סרט של 22 מטרים, ונמשך כ-10 דקות בקצב ההקרנה דאז.
"פיירו המסכן" (1891).
עלילת הסרט.
לילה אחד בא ארלקינו לראות את אהובתו קולומבינה (שתי דמויות מהקומדיה דל'ארטה האיטלקית). פיירו מגיע לבית קולומבינה ודופק בדלתה, אך קולומבינה וארלקינו מסתתרים. פיירו מתחיל לשיר, אבל ארלקינו מפחיד אותו ופיירו המסכן נס על נפשו.
תמונות הסרט.
הסרט כלל 500 תמונות שהשתרעו על פני סליל של 36 מטרים. משך ההקרנה דאז עמד על כ-15 דקות. תמונות הסרט המקוריות ניתנו בשנת 1926 על ידי משפחת ריינו לקונסרבטוריון הלאומי לאומנויות (Conservatoire National des Arts et Métiers). הוא שוחזר חלקית ונשמר בארכיון של הסינמטק הצרפתי בשני עותקים: גודל מקורי ובתמונות 35 מ"מ. בקצב ההקרנה כיום משך הסרט עומד על 4 דקות.
בירה טובה
הליצן וכלביו
פיירו המסכן
גלרי לפאייט
וואלו הצפונית
מתי הררי
מתי הררי (נולד בשנת 1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבת הצנחנים וראש מנהל הסגל.
ביוגרפיה.
הררי גדל בקיבוץ גת. בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בסיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים לחם הררי כמפקד צוות בסיירת והשתתף במבצעיה בעומק סוריה, כותונת ודוידקה. כמפקד פלוגה בגדוד 890 השתתף במבצע אנטבה. בהמשך שירת כסמג"ד בגדוד. במלחמת לבנון הראשונה לחם הררי כמפקד גדוד 890 של הצנחנים. הגדוד בפיקודו נחת בשפך נהר אל-אוואלי בעומק לבנון, והוביל את החטיבה בהתקדמות לאורך ציר החוף. בהמשך מונה הררי לסגן מפקד חטיבת הצנחנים. בשנת 1986 מונה הררי למפקד עוצבת ברעם ובשנת 1988 למפקד בית הספר לקצינים ואף נראה בסרט התיעודי להיות קצין. בתקופת מלחמת המפרץ שירת כראש מחלקת מבצעים במטה הכללי. בשנת 1991 מונה למפקד חטיבת הצנחנים ושירת בתפקיד עד שנת 1993. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כראש מנהל הסגל בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו הצטרף בשנת 1998 לחברת שטראוס-עלית, שימש כסגן נשיא משאבי אנוש, בשנת 2001 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש של שטראוס-עלית אינטרנשיונל וב-2005 למשנה למנכ"ל.
הררי הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר השתלמות למפקדים בכירים, קורס קציני חי"ר מתקדם בארצות הברית, בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
גוג'אם המערבית
הגייה איטלקית
חלום ליד האח
חלום ליד האח (בצרפתית: Un rêve au coin du feu) הוא סרט מונפש קצר בבימויו ויצירתו של הממציא הצרפתי אמיל ריינו. הסרט מורכב מ-400 תמונות שצוירו ביד במהלך 1893 ונמשך כ-12 דקות בקצב ההקרנה דאז. הסרט הוקרן באמצעות פרי המצאתו של ריינו, התיאטרון החזותי (théâtre optique) - מכשיר מהפכני שאיפשר הקרנה ידנית של סרט צבעוני בתקופה שלפני המצאת הסינמטוגרף. הסרט אילם ומלווה על ידי פסנתר בקטע שנכתב במיוחד לצורך כך על ידי המלחין גסטון פולן (Gaston Paulin) וכן באפקטים קוליים שיוצרו ידנית בזמן הנכון בסרט.
הסרט הוקרן באופן סדיר לציבור במוזיאון גרוון החל מדצמבר 1894 עד יולי 1897 יחד עם הסרט ליד בקתת החוף כחלק מהסדרת השנייה של הפנטומימה הקורנת, שעקבה אחר ההצלחה של הסדרה הראשונה של הפנטומימה הקורנת. יחד עם זאת, אמיל ריינו השליך לנהר הסן את התמונות המקוריות של הסרט לאחר שפשט את רגלו בעקבות הוצאת הסינמטוגרף של האחים לומייר, והסרט מוגדר מאז כיצירה אבודה.
עלילה.
הרקע של הסרט היה קבוע בעוד שהדמויות הן אלו שנעו בין תמונה לתמונה. התפאורה הייתה חדר רחב ידיים של טירה צרפתית, כורסא גדולה מימין, כורסא קטנה משמאל ובמרכז אח גדול. חתול שמן נכנס לאיטו לתוך הסלון, מסתובב אנה ואנה, וקופץ להתכרבל על הכורסא הגדולה. בעל הבית נכנס עם כובע ומעיל, מניח אותם בצד ומבריח את החתול מהכורסא. הוא פוסק רגליו ליד האח ונרדם. האש באח מתחזקת לה והלהבות הולכות וגדלות לתוך הארובה. בתוך האש נראים חייו של האיש ודמות אחרת שמעליבה אותו. האיש מתעורר ויוצא מהחדר אל הקרב.
גוג'אם המזרחית
אורומיה (נפה)
המבורג ארנה
אגאוו אווי
רוברט וייט
רוברט וייט (באנגלית: Robert White; סביבות 1538–1574) היה מלחין אנגלי-קתולי, שהמוזיקה הליטורגית שלו לטקסטים לטיניים נחשבת למשובחת במיוחד. יצירותיו ששרדו כוללות מוזיקה לפסוקים ממגילת איכה ומוזיקה אינסטרומנטלית לויולים.
תומאס מורלי בספרו "הקדמה פשוטה וקלה למוזיקה מעשית" (A Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke) משנת 1597 מהלל את וייט כאחד מגדולי המלחינים האנגלים, השווה בערכו לאורלנדו לאסוס. הוא מציין את ההרמוניות הנועזות של וייט וכולל אותו ברשימה של שבעה מלחינים ידועי-שם מתקופת טיודור, שהם "פיירפאקס, טאוורנר, שפארד, וייט, פארסונס ומר בירד." בכמה ספרי תווים המצויים כיום בקריסט צ'רץ', אוקספורד ונושאים את התאריך 1581 מכילים את ההקדשה "Maxima musarum nostrarum gloria White' Tu peris, actemum sed tua musa manet" ("הו, וייט, פאר תהילת המוזות שלנו, אתה לעולמך הלכת, אך המוזה שלך לעד תעמוד.")
חייו.
וייט ככל הנראה נולד בהולבורן, שבמחוז לונדון. לפי ארנולד, וייט, בנו של בונה עוגבים, נזכר לראשונה כנער מקהלה ובהמשך כזמר במקהלה של טריניטי קולג' בקיימברידג' בשנים 1554 - 1562. במהלך תקופה זו, בשנת 1560, קיבל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת קיימברידג', ובשנת 1562 עקר למרחק מילין ספורים, אל אֶלי, שם תפס את מקומו של כריסטופר טיי כממונה על נערי המקהלה ובשנת 1565 נשא לאשה את בתו.
בשנת 1566 קיבל משרה דומה בקתדרלת צ'סטר, כממשיכו של ריצ'רד סייוול והשתתף בהכנת מופעי חג השבועות של צ'סטר בשנים 1567-69. הודות למוניטין שיצאו לו כמאמן מקהלות, התמנה בשנת 1570 לאחראי על נערי המקהלה של מנזר וסטמינסטר.
וייט ומשפחתו נספו במגפת הדבר הקשה שתקפה את אזור וסטמינסטר בשנת 1574. אף כי נראה שווייט עשה את רוב חייו בעבודה מצפון לבירה, מצוואתו (מן ה-7 בנובמבר 1574) עולה, כי הניח נכסים בלתי מבוטלים בסאסקס והורה לקבור אותו בכנסיית מרגרט הקדושה בווסטמינסטר, "קרוב לילדי". וייט נקבר ב-11 בנובמבר 1574, בגיל 36 בקירוב.
על אף מעמדו הגבוה בקרב המוזיקאים במחצית המאה ה-16, יצירותיו כמעט ונשכחו כליל, עד שצ'ארלס ברני גילה אותן.
יצירתו.
יצירות רבות של וייט שרדו ודי ב-17 המוטטים, המגניפיקט הלטיני, שתי קינות לפסוקים ממגילת איכה ושמונה מזמורי תפילה כדי להעמיד אותו בשורה הראשונה של מלחינים אנגלים מן התקופה האליזבתנית. יצירותיו שאינן כוראליות כוללות "אין נומינס" לוויולים ופנטזיית הקסאקורד לכלי מקלדת. רבים מן המוטטים נכתבו למזמורי תהילים ומאופיינים בנקודות אימיטאציה רציפות ובצליל לכל הברה בראשית כל פסוק. ב"קינות איכה" שלו, לחמישה קולות, הקדים את תקופתו, כמו גם במוטטים Peccatum peccavit Jerusalem ו-Regina Coeli
יצירותיו של וייט מתחלקות לשתי קבוצות עיקריות: אלה ששימשו אולי בטקסי התפילה בתקופת מרי והאחרים (מוטטים לפסוקי תהילים וקינות איכה) שנכתבו, קרוב לוודאי, בתקופת מלכותה של אליזבת.
האו איי מט יור מאד'ר
האו איי מט יור מאדר
שווייץ במלחמות העולם
שווייץ במלחמות העולם שמרה על מדיניות "נייטרלית" ובדלנית, ונמנעה מלהשתתף בהן. במלחמת העולם הראשונה היא סבלה מקרע פנימי, עקב חלוקתה האתנו-לשונית של שווייץ (שווייץ היא מדינה תלת-לאומית: יש בה רוב גרמני, ומיעוט צרפתי ואיטלקי), אך עם זאת המלחמה היא שאפשרה את צמיחתה של תעשיית הבנקאות השווייצרית. משברי שנות ה-20 והשפל הגדול לא פסחו על שווייץ, המערכת הכלכלית שלה נפגעה קשות במהלך אותה התקופה וצמחו בה תנועות פאשיסטיות אם כי באופן נמוך יחסית. במלחמת העולם השנייה שמרה שווייץ על הנייטרליות שלה כמו בזו הראשונה. עם זאת, במהלך המלחמה מטוסי בעלות הברית חלפו פעמים רבות מעל שטחה האווירי של שווייץ, במטרה לתקוף בעומק השטח הגרמני, ולא פעם, פגעו בשוגג במטרות שווייצריות אזרחיות. באותה התקופה, קלטה שווייץ מאות אלפי פליטים מהמדינות הסובבות אותה, בשל היותה מדינה נייטרלית.
מלחמת העולם הראשונה.
בשנים שטרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ערכה שווייץ רפורמת בצבאה (ב-1907 וב-1911), ושיפרה את יכולותיו באופן משמעותי. ערב פרוץ המלחמה, כלל הצבא השווייצרי בין 200,000 ל-250,000 חיילים. במהלך מלחמת העולם הראשונה כיבדו הצדדים הלוחמים את הנייטרליות של שווייץ. שווייץ פרסה את כוחותיה לאורך גבולותיה ובעיקר בגבול הצרפתי - בהרי היורה. המלחמה יצרה קרע בשווייץ. בעוד שרוב דוברי הגרמנית העדיפו בדרך כלל את ניצחונן של מעצמות המרכז, האוכלוסייה דוברת הצרפתית והאיטלקית העדיפה את ניצחונם של מדינות ההסכמה. במהלך המלחמה הייתה שווייץ תחת מצור של מעצמות ההסכמה, ולכן סבלה מקשיים רבים. עם זאת, הודות לכך ששווייץ הייתה נייטרלית, המלחמה אפשרה את צמיחתה של תעשיית הבנקאות השווייצרית.
לארגון הצלב האדום הבינלאומי שקבע את מקום מושבו בז'נבה, היה חלק חשוב בסיוע לנפגעי המלחמה. לאחר המלחמה, החליטה שווייץ לאחר קיום משאל עם על הצטרפות לחבר הלאומים. הצטרפות זו לארגון בינלאומי היוותה הפרה כביכול של הנייטרליות של שווייץ, ושווייץ התנתה את הצטרפותה בכך שלא תאלץ להצטרף לכל פעולה צבאית שייזום החבר.
בין שתי מלחמות העולם.