משפחת סולווה הייתה הבעלים של הבית עד 1957, כאשר הוא נרכש על ידי משפחת ויטאמר שמנעה את הריסתו. משפחת ויטאמר הפכה את הבית למקום המשכן של בית האופנה שלהם וערכה בו מספר שינויים. קיר זכוכית שנשבר ב-1942 נסגר על ידי קומות אטליה. לאחר שמשפחת ויטאמר העבירה את בית האופנה למקום אחר בשנת 1980 הם החלו להשקיע רבות בשיפוץ ושימור הבית, והודות לכך הבית ותכולתו נותרו במצב טוב. משפחת ויטאמר עדיין מחזיקה בבעלות על הבית, וניתן לבקר בו רק בתיאום מראש.
בית סולווה הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית ון אטוולדה ובית הורטה שנבנו כולם על ידי ויקטור הורטה.
מוזיאון הורטה
מוזיאון הורטה (בצרפתית: Musée Horta, בהולנדית: Hortamuseum) הוא מוזיאון בבריסל המוקדש לתיאור תקופתו, חייו ועבודתו של אדריכל האר נובו הבלגי ויקטור הורטה. המוזיאון שוכן באותו מבנה שבעבר היה בית מגורים והאטליה של הורטה עצמו. הבניין הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית סולווה ובית ון אטוולדה.
היסטוריה.
הבית נבנה לפי צרכיו של הורטה בין 1898 ל-1901. גם לאחר תום הבנייה הורטה המשיך לבצע שינויים בבית, וב-1906 הוא הרחיב אותו לתוך הגן. הורטה השכיר את הבניין לאחר שהתגרש, אך בסופו של דבר המשיך להתגורר בבית ולבצע מספר שינויים בחלקו הפנימי. הורטה הגדיל את האטליה, והוסיף מחוץ לבית טראסה וגן חורף. חזית הבית הפונה אל הרחוב השתנתה לאחר שהורטה בנה מוסך ב-1911. הבית נמכר למייג'ור הנרי פינט ב-1919, וב-1926 שני חלקי הבניין הופרדו זה מזה. קומונת סנט ז'יל רכשה את החלק של הבית שהיה מיועד למטרות מגורים על מנת להפוך אותו למוזיאון המוקדש להורטה. ז'אן דלהיי שיפץ את הבניין ב-1967 כדי שהמבנה שלו יתאים לזה של מוזיאון, ועבודות שונות בוצעו בשנות ה-70 ובשנות ה-80.
תיאור.
בתוך המוזיאון יש תצוגה קבועה הקשורה לאר נובו ובה אוסף רהיטים יוקרתי, כלים וחפצי אמנות שעוצבו על ידי הורטה ובני תקופתו, כולל מסמכים הקשורים לחייו של הורטה. המוזיאון מארגן תערוכות זמניות בנושאים הקשורים להורטה ואמנותו.
גודל הבית הוא בינוני, והוא שימש את הורטה כ"מעבדה" שבה הוא בדק שיטות בנייה שונות תוך שימוש במיטב הטכנולוגיה שהייתה לרשותו באותה תקופה. רוחב הבית הכולל הוא 12.5 מטרים, מתוכם 6.7 מטרים עבור אגף המגורים ו-5.8 מטרים עבור האטליה. בבית יש שלוש קומות, והוא מכוסה על ידי גג בעל שני שיפועים משני הצדדים. חזית הבית נבנתה מאבן וקושטה באמצעות מעקות מתכת. הבניין בולט במיוחד בזכות תקרת הזכוכית הנמצאת מעל גרם המדרגות הראשי.
בית ון אטוולדה
בית ון אטוולדה (הולנדית: Hotel van Eetvelde, צרפתית: Hôtel van Eetvelde) הוא בית עירוני שעוצב ב-1895 על ידי האדריכל ויקטור הורטה עבור אדמונד ון אטוולדה, שהיה המזכיר הכללי של מדינת קונגו החופשית. הבית שוכן בשדרת פלמרסטון מספר 4 בבריסל.
היסטוריה.
בניית הבית החלה ב-1897; האגף המערבי הושלם ב-1900 והמזרחי ב-1901. לאחר מותו של ון אטוולדה ב-1920 הבית חולק לשני חלקים. הבניין המקורי והאגף המזרחי (שדרת פלמרסון מספר 4) נמכרו למשפחת פופה דה קטני (Pouppez de Kettenis) שהתגוררה בו במשך 30 שנים. הבית נמכר ב-1950 לארגון FIGAZ, שהשתמש בו למטרות תצוגה. בתקופה מאוחרת יותר הוסף לבית מוסך, וב-1966 נבנתה מערכת משרדים. FIGAZ החלו ב-1988 לשפץ את הבית באמצעות האדריכל ז'אן דלהיי, תלמידו לשעבר של הורטה, ובאמצעות ברברה ון דר וי. האגף המערבי של הבית חובר לבניין הפינתי ב-1920. כאשר משפחת ניקולאידיס-הופמן רכשה את הבית ב-1926 היא רצתה להרוס את החיבור הזה, אך לא קיבלה היתר לעשות כן. לאחר מכן הבית נרכש על ידי דלהיי כבית המגורים האישי שלו.
תיאור.
הבית מורכב מארבעה חלקים: הבניין הראשי, האגף המזרחי בשדרת פלמרסטון מספר 4, האגף המערבי בשדרת פלמרסטון מספר 2, ובית שכור השוכן בכיוון מערב.
הבית הוא חלק מקבוצת בתי מגורים שפתחו תקופה חדשה באדריכלות, ונבנו על ידי הורטה לפני 1900. הבתים האחרים הם בית טאסל, בית סולווה ובית הורטה שהיה בית המגורים והאטליה האישיים של האדריכל. השימוש הנראה בחומרים תעשייתיים כגון פלדה וזכוכית היה סמל לבית מגורים יוקרתי באותה תקופה. חזית הבית נבנתה בין השאר באמצעות פלדה תלויה, והיא עשויה מאבן חול המסותתת בקפדנות. פנים הבית היה מואר באמצעות טרקלין מרכזי שהיה מכוסה בכיפה העשויה מזכוכית צבועה. ב-1898 הורטה עיצב הרחבה לבית. בשדרת פלמרסטון מספר 2 נבנתה כניסה נפרדת בעקבות התוספות השונות לבית.
צורתו של הבניין המרכזי היא מלבן, והאגף המערבי והבית השכור יוצרים ביחד איתו צורת משולש. החלק המרכזי של בניין זה משמש כאזור המקשר בין חלקי הבית השונים, ובין השאר נמצא בו גרם המדרגות המוביל מהרחוב אל הקומה הראשונה, ומאחוריו גרמי המדרגות המשמשים את המשפחה והמשרתים. בקומה הראשית נמצא חדר המגורים הגדול הפונה אל הרחוב, וחדר אוכל הפונה אל הצד האחורי של הבית. בקומה זו יש מעבר שדרכו ניתן להגיע אל הסלון ואל חדר הביליארד שבאגף המזרחי, ואל המשרד הנמצא באגף המערבי.
ההיסטוריון האנגלי ג'ון יוליוס נוריץ' תיאר את הבית כך:
קמינו סנטיאגו
שכר דירה
שכר דירה הוא תשלום הניתן לבעל בית מאת דייר, בתמורה לזכות להתגורר בשכירות בדירת מגורים שבבעלות בעל הבית. גובה שכר הדירה, מועדי התשלום והביטחונות הנדרשים מהדייר מהווים חלק חשוב בחוזה השכירות הנחתם בין הצדדים לעסקה.
קביעת שכר דירה.
שכר הדירה נקבע בשוק הקרוב לתנאי תחרות משוכללת, ומתקיימים בו התנאים הבאים:
לכל אחד מתנאים אלה יש הסתייגויות. אגודות סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה נוהגות לנקוט עמדה לגבי גובה השכר דירה הנדרש מחבריהם. המידע של המבקשים לבצע עסקות נגיש הן במודעות לוח בעיתונות והן באתרי אינטרנט. התגובה לשינויים אינה בזמן אמת אך טווח הזמן אינו רב, שכן רוב ההסכמים לשכר דירה אינם לטווח ארוך ובמקרה של שינויים בתנאי השוק, הן בעלי הבית והן הדיירים יכולים לנסות למצוא אלטרנטיבה.
קיימת מגבלה אובייקטיבית לתחרות משוכללת בשוק הדירות להשכרה, משום שלא מדובר במוצרים זהים. שכר הדירה נקבע לפי הגורמים הבאים:
מידע על שכר הדירה הנהוג באזור מסוים ניתן לקבל ממקורות אחדים: בלוח מודעות לדירות להשכרה בעיתונים ובאתרי האינטרנט. הנתונים יכולים לתת אינדיקציה על גובה שכר הדירה. שכר הדירה לדירה מסוימת נקבע רק לאחר משא ומתן בין בעל הבית לבין הדייר והוא תקף רק לגבי אותה דירה ורק לגבי תקופת השכירות.
חברות מסחריות נוהגות לפרסם מדדי מחירי דירות, לפי יישובים ולפי תקופות. מידע זה זמין לרשות השותפים לעסקות שכר דירה. עם זאת, המהימנות שלו תלויה בעורכי הסקר בחברה המסחרית.
קביעת שכר דירה בישראל.
בתקופות שונות בתולדות מדינת ישראל נהגה הממשלה להציע דירות להשכרה בכמויות גדולות באזורים נבחרים על מנת לעודד אכלוס אזורים שהיא עודדה את ההתיישבות בהן. כמו כן, משרד השיכון הנהיג שיטות לעידוד הבניה להשכרה במטרה לספק פתרונות דיור בשכר דירה סביר.
בישראל קיימים מדדים המצביעים על רמת שכר הדירה ביישובים שונים ולפי תקופות מגורים. מדד המחירים לצרכן של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כולל מרכיב "דיור" המבטא את השינויים בשכר הדירה במשפחות הישראליות המיוצגות בסקר החודשי של הלשכה. נתון זה אמור להיות נאמן.
בעשור השני של המאה ה-21 החברה הממשלית דירה להשכיר מפעילה מיזמי דיור בהם מוצעות דירות להשכרה ארוכת טווח במחיר מופחת שנשמר למספר שנים בהתאם לפרויקט. הזכות לשכור דירות אלו ניתנת באמצעות הגרלה.
דמי מפתח.
"דמי מפתח" הוא כינוי מקובל לעסקת נדל"ן המהווה מעין הכלאה בין רכישת נכס לשכירתו. בעסקה זו נרכשות זכויות מסוימות בנכס נדל"ני במחיר נמוך, הרוכש מקבל חזקה על הנכס וממשיך לשלם דמי שכירות נמוכים במיוחד. העסקה הקרויה "דמי מפתח" הונהגה על ידי המנדט הבריטי באמצע שנות ה-40, ולמעשה הועתקה מאנגליה, בה נוצר באותה תקופה מחסור בדירות, עקב ההפצצות הכבדות של גרמניה הנאצית על אזורי מגורים רבים ברחבי הממלכה.
מיסוי שכר הדירה.
תקבולי שכר דירה שמקבל נישום הם הכנסה שחלים עליה כללי מיסוי. בחלק מהמדינות הכנסה זו פטורה ממס, באחרות המקבל חייב בדיווח בלבד, מדינות מסוימות ממסות את ההכנסה מס מלא וחלקן אף מחייבות את המשלם לנכות מס במקור ולהעבירו לרשויות המס.
חוקי המס במדינות שונות מסווגים באופן שונה את סוג ההכנסה, ועל פי הסיווג נקבע שיעור המס שיש לשלם. מדינות רבות אינן עושות הבחנה בין הכנסה רגילה להכנסה מדמי שכירות, ועל כן, ההכנסה מתווספת לכל שאר ההכנסות וממוסה בהתאם. מדינות אחרות, כמו ישראל, מפרידות בין סוגי הכנסות וקובעות שיעורי מס שונים להכנסות ממקורות שונים.
בישראל שכר דירה המתקבל במסגרת עסקו של המשכיר הוא הכנסה חייבת במס הכנסה ככל הכנסה עסקית. שכר דירה המתקבל על ידי יחיד מהשכרת דירה בישראל שלא במסגרת עסקו אף הוא בגדר הכנסה חייבת, אך חלים עליו מסלולי מיסוי מופחת, שנוצרו על מנת לעודד השכרתן של דירות.
סן דייגו פאדרס
סן דייגו פאדרס (באנגלית: San Diego Padres) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סן דייגו, קליפורניה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג. החל משנת 2017, אז עברה קבוצת סן דייגו דודג'רס ללוס אנג'לס ושינתה את שמה בהתאם, זוהי הקבוצה היחידה בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה שמקום מושבה בעיר סן דייגו.
היסטוריה.