באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", המיני-סדרה זכתה לציון משוקלל של 93%, בהתבסס על 150 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.79/10 והקונצנזוס שמדובר ב"חצי מחווה אוהבת להיסטוריה הטלוויזיונית, חצי ממסתורין לא שגרתי 'וונדה-ויז'ן' היא צעד מוזר ואמיץ להפליא אל המסך הקטן עבור היקום הקולנועי של מארוול – וחלון ראווה מושלם עבור ביצועיהם של אליזבת אולסן ופול בטאני". באתר "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, המיני-סדרה זכתה לציון של 76 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיביות רבות מהמבקרים. רבקה יאנוצ'י מהאתר "TVLine" העניקה לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "A" ושיבחה את ביצועיהם של השחקנים, במיוחד את של אולסן, אך הצביעה על השאלה אם אכן לא היה עדיף יותר להפיץ את כל הפרקים בבת אחת במקום בהפצה שבועית. סאם ברסנטי מהאתר "The A.V. Club" העניק למיני-סדרה את הציון "-A" וציין שהיא אכן "הביטוי האולטימטיבי" לפוטנציאל של היקום הקולנועי של מארוול "לעשות דברים חדשים ולספר סוגים חדשים של סיפורים", כמו כן גם בעלת פוטנציאל להיות "חלק מרתק בקאנון של היקום הקולנועי". דניאל פיינברג מהאתר "הוליווד ריפורטר" ציין כי המיני-סדרה איננה מוזרה יותר משומרי הגלקסיה, אך אמיצה יותר מבחינה יצירתית ומאפשרת לקהל לחקור את הפוסט-מודרניות של המוסכמויות שבסיטקומים, אף על פי שאותו הקהל מצפה לחליפות מצחיקות ולפיצוצים. בעיני ליז שאנון מילר מהאתר "קוליידר", המעבר בין כל עשור במהלך הפרקים היה "פשוט מדהים". מילר שיבחה את ביצועיהם של אולסן ובטאני, ואמר כי האן "טובה מדי ממה מילים פשוטות יוכלו לתאר". בהעניקה לסדרה את הציון "A", מילר ציינה את מסקנתה שמסגרת היקום הקולנועי של מארוול "מעולם לא איפשרה רמה כזו של ניסויים לפני כן... 'וונדה-ויז'ן' מעיזה באמת לאתגר את הצופה". דארן פראניץ' מהאתר "אנטרטיינמנט ויקלי" אמר כי מדובר בהתחלה יוצאת דופן לשלב הרביעי, והעניק לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "+B". פראניץ' תיאר את הסצנות ש"הציגו באהבה את רוחן של תוכניות הטלוויזיה ישנות מאוד" כחלקים הטובים ביותר בפרקים, אך הביע דאגה מכך שהתעלומה שבמרכז העלילה תהיה "כמו סתם עוד סרט" עם פוטנציאל להפוך ל"שובר קופות מוכר מדי של גיבורי-על". פראניץ' ציין כי הצלחת המיני-סדרה תיקבע על סמך האופן בו צוות ההפקה יטפל בנושא הזה.
מנגד, המיני-סדרה זכתה גם לביקורות מעורבות או שליליות. בביקורתה עבור "וראייטי", קרוליין פרמקה כינתה את המיני-סדרה כ"מבוא מוזר להפליא לעידן החדש של טלוויזיית מארוול", אך הרגישה שהמיני-סדרה עלולה לבלבל את מעריצי היקום הקולנועי של מארוול, כמו גם את אוהדי הסיטקומים שהעניקו לה השראה. בנוסף, פרמקה ציינה שלטעמה אף אחד מהפרקים לא היה "מצחיק במיוחד", ושהרגעים הטובים ביותר של הסדרה הם הרגעים בהם מוצג לקהל הצופים כי מקסימוף וויז'ן אינם שייכים למציאות בה הם חיים. מייקל פיליפס, מהאתר "שיקגו טריביון", מתח ביקורת רבה יותר על שלושת הפרקים הראשונים, כינה אותם "רעים להפליא" ומתח ביקורת על השימוש בקלישאות הסיטקומיות כמו תכונת הצחוק המוקלט. לתחושתו של פיליפס, עלילת הסיפור של פרק אחד נמתחה לאורך שלושת הפרקים הראשונים. רוקסנה הדדי, מהאתר "RogerEbert.com", כתבה שקשה לדעת לאן העלילה תימשך משלושת הפרקים הראשונים, אך היא הרגישה שתשומת הלב מוסטת ממקסימוף וויז'ן לטובת הרמיזות אל סיטקומי העבר, ושבנוסף לכך, חסרה תחושה של נרטיב ושל סיכון גבוה "מאחר שהיא מתרחשת בתוך הנרטיב הגדול יותר של היקום הקולנועי של מארוול. דומיניק פטן, מהאתר "דדליין הוליווד", גם מתח ביקורת על הסדרה, וכינה אותה "מעייפת". פטן האמין שהמיני-סדרה מהווה צעד אחורה עבור סדרות הטלוויזיה של מארוול; שהסדרות של נטפליקס והסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." של רשת ABC היו טובות יותר; והוסיף שהמיני-סדרה שייכת לרשימת הפעמים בהם מארוול "עשתה את זה לא נכון".
קישורים חיצוניים.
כתבות
ביקורות
אונביניליום
אונביניליום הוא שמו של יסוד כימי היפותטי בטבלה המחזורית. מספרו האטומי הוא 120 והוא היסוד ה-17 בסדרת היסודות העל-כבדים וה- 28 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
האונביניליום טרם יוצר, למרות ניסיונות מרובים של צוותים גרמנים ורוסיים. ניסיון אחד של הצוות הגרמני ב־2011 במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים היווה תוצאה מרומזת אך לא חותכת המצביעה על ייצור אפשרי, אך הנתונים לא היו שלמים ולא תואמים את הציפיות התאורטיות. ניסיונות מתוכננים של צוותים מרוסיה, מיפן ומצרפת מתוכננים לשנת 2020. עדויות ניסיוניות מהניסיונות הללו מראות כי ככל הנראה, האנביניליום עשוי להיות היסוד המלאכותי האחרון שניתן לסנתז באמצעות הטכנולוגיה הנוכחית.
מיקומו של אונביניליום כמתכת אלקלית עפרורית מרמז כי יהיו לו תכונות דומות ליסודות הקלים יותר בקבוצה זו, כגון בריליום, מגנזיום, סידן, סטרונציום, בריום ורדיום. עם זאת, תופעות יחסותיות עשויות לגרום לחלק מתכונותיו להיבדל מאלו הצפויות מיישום ישיר של מגמות הטבלה המחזורית. לדוגמה, האונביניליום צפוי להיות פחות ריאקטיבי מבריליום ומרדיום ויהיה קרוב יותר להתנהגות סטרונציום, ואף שהוא אמור להראות את מספר חמצון +2 האופייני למתכות אלקליות, הוא גם צפוי להראות את מספר חמצון +4, שאינו ידוע בשום מתכות אלקליות עפרוריות אחרות.
היסטוריה.
יסודות על-כבדים, כמו אנביניליום, מיוצרים רק על ידי היתוך גרעיני. ניתן לחלק את תגובות ההיתוך הללו ל"חם" ול"קר", תלוי באנרגיית העירעור של הגרעין המורכב המיוצר. בתגובות היתוך "חמות", מואצים יסודות כימים מסדרת האקטינידים, מה אשר מביא גרעינים מורכבים בעלי אנרגיית עירעור גבוהה יחסית (40–50 eV). בתגובות היתוך "קרות", מואצים יסודות כימים מסדרת מתכות המעבר העמידות (בדרך כלל עופרת וביסמוט), מה אשר מביא גרעינים מורכבים בעלי אנרגיית עירעור נמוכה יחסית (10–20 eV).
האונונניום והאונביניליום הם היסודות הקלים ביותר שטרם סונתזו, בניגוד לכל היסודות הקודמים אשר הגיעו לשיאם ביסוד אוגאנסון (יסוד 118). ניסיונות הסינתוז של יסודות 119 ו-120 דוחפים את גבולות הטכנולוגיה הנוכחית, כנראה בגלל חוק חתך הפעולה של תגובות הייצור וזמן מחצית החיים הקצרה שלהם, שצפויים להיות בסדר גודל של מיקרו-שניות.
הלן אלסי אוסטין
הלן אלסי אוסטין (באנגלית: Helen Elsie Austin; 10 במאי 1908 – 26 באוקטובר 2004) הייתה עורכת דין והאישה האפרו-אמריקנית הראשונה שקיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת סינסינטי. הייתה בין ראשוני אפרו-אמריקאים שעסקו בעריכת דין, הייתה עוזרת ליועץ המשפטי של מדינת אוהיו, קצינת שירות חוץ של ארצות הברית וחברה באספת הרוחניות הלאומיות של הבהאים בארצות הברית ובצפון מערב אפריקה. במהלך חייה הלן אלסי אוסטין קידמה זכויותיהם של אפרו-אמריקאים ונשים, הייתה חברה במועצה הלאומית לנשים אפרו-אמריקאיות ובארגונים נוספים.
ראשית חייה.
הלן אלסי אוסטין נולדה ב-10 במאי בשנת 1908 בטסקיגי, אלבמה. אמה מארי לואיז אוסטין לימדה כלכלת בית במכון בטסקיגי. אביה ג'ורג ג. אוסטין שימש כקצין הביטחון באותו המוסד. אוסטין מתארת את ילדותה כתקופה אשר עיצבו את רצונה לתיקון עוולות. אוסטין קיבלה את ההשראה הראשונית שלה לעמוד על עקרונותיה מהדוגמה ומתורתם של אבותיה האמיצים כמו סבתא רבתא שלה, שסירבה לחיות תחת הטרור הגזעני שביצע נגדה הקו קלוקס קלאן במדינת ביתה באלבמה.
אוסטין גדלה במשפחה אשר שמה דגש רב על חינוך והבנת ההיסטוריה המשפחתית. אביה ואמה הבינו כי ההשכלה היא כלי לעצמאות כלכלית והבנת זכויותיהן. בארצות הברית בשנים 1900–1920 הייתה הגירה פנימית מן הדרום לצפון. רבים מן המהגרים היו אפרו-אמריקאים אשר היגרו כדי למצוא פרנסה טובה, חינוך ובעיקר הזדמנויות. משפחתה של אוסטין החלה את המעבר מדרום לצפון עד שהתיישבו ב-1920 בסינסינטי, אוהיו. אמה לימדה אמה בבית הספר סטואו ואביה עבד בעסקי הביטוח.
אוסטין קיבלה את רוב ההשכלה שלה בבתי הספר הציבוריים של סינסינטי. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון בשנת 1924, היא התקבלה בשנת 1928 ללימודים באוניברסיטת סינסינטי לכיתת הבוגרים (תואר מוסמך) המעורב הראשון. הנוכחות של אפרו-אמריקאים באוניברסיטה הייתה מוגבלת וכמעט בלתי קיימת. זו הייתה תקופה שבה עדיין היה איסורים על כניסה של אפרו-אמריקאים לשטחים ציבורים, בימיה הסטודנטיאליים של אוסטין היא חוותה הגבלות בגישה לבריכה, מעונות וכו'. אוסטין החלה את לימודיה יחד עם שבעה מחבריה האפרו-אמריקאים הראשונים אשר היו חלק מכיתת הבוגרים באוניברסיטה.
בזיכרונותיה אוסטין מספרת כי בשל נוכחות דלה של סטודנטים אפרו-אמריקאים, הם הובאו למשרדו של המנהלת והזהירו אותם שלא להיות בולטים, להצר את אופקים במרוץ הסטודנטיאלי, ולא לכוון גבוהה:
אוסטין קיבלה את התואר במשפטים בשנת 1930, עם סיום לימודיה הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה המסיימת את בית הספר למשפטים באוניברסיטת סינסינטי (UC), במהלך לימודיה הייתה חברה באחוות דלתא-סיגמא-תטא והייתה לנשיאה ה-8 של האחווה (1939-1944). בהיותה נשיאה של האחווה היא הובילה יוזמות לאומית שקידמה תוכניות מקצועיות אשר אפשרו לנשים אפרו-אמריקאיות לקבל הכשרה מקצועית על מנת להשתלב בשוק העבודה. אוסטין פעלה רבות על מנת לקדם את זכויותיהן של נשים להשכלה, העצמה כלכלית ומודעות פוליטית. אוסטין לא רק פעלה במישור החברתי במהלך לימודה אף הספיקה לעבוד עם צוות במגזינים אשר סוקרים את העולם המשפטים; ,Rocky Mountain Law Review, Cincinnati Law Review.
לאחר סיום לימודי המשפטים.