אאודי 920 (בגרמנית: Audi 920) היא מכונית סלון מתוצרת אאודי במפעל "Horch" , בחברת האם Union AG אשר יוצרה בין השנים 1938–1940 בגרמניה.
מישקוב
מישקוב (בפולנית: Myszków) היא עיר בפולין ובה 31,974 תושבים (נכון לשנת 2017). העיר שוכנת על גדות נהר ורטה (Warta) בפרובינציית שלזיה מאז 1999. בין השנים 1975–1998 השתייכה לפרובינציית צ'נסטוחובה. היא בירת מחוז מישקוב. בעבר השתייכה לפולין קטן. מישקוב שוכנת לאורך קו רכבת פולני ותיק, קו ורשה-וינה, וכן ליד קו גרודז'יסק מזובייצקי-זוויירצ'ה.
העיר שוכנת 280 מטר מעל פני הים, בעמק בין רמת שלזיה ורמת קרקוב-צ'נסטוחובה, וחלק ממחוזותיה הם חלק מפארקי טבע מוגנים באזור. אופן בנייתה של מישקוב אופייני לדפוס יצירת ההתיישבויות באזורה - תוצאת מיזוגים של כפרים רבים אל בין גבולותיה.
היסטוריה.
במשך מאות שנים מישקוב הייתה כפר, ורק אחרי מלחמת העולם השנייה התפתחה.
בשנת 1950 קיבלה מעמד של עיר. בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50 הוקמו במקום בתי חרושת למכונות כביסה ולכלי אמייל (חומר צבעוני הנוצר מהתכת אבקת זכוכית על שכבת מצע). בין שתי מלחמות העולם היו במקום מנסרות, טחנות קמח ומחסני עצים. החנויות שנפתחו בעיירה שירתו את סביבתה החקלאית.
הקהילה היהודית במישקוב.
תולדות הקהילה היהודית לפני השואה.
ראשוני היהודים הגיעו למישקוב ב, ובתחילת קיומה היית הייתה הקהילה המקומית כפופה לקהילת ז'רקי הקרובה. אחרי מלחמת העולם הראשונה גדל היישוב היהודי במישקוב. ב-1921 נמנו בה 563 יהודים שהיו כ-31% מכלל האוכלוסייה. באותה שנה היו במקום כ-30 מפעלים ובתי עסק בבעלות יהודים שהעסיקו יחדיו 128 עובדים (בעלי העסק, בני משפחה ושכירים).
בתקופה זו הייתה במקום קהילה שהעסיקה רב ושוחט. עד 1919 כיהן ברבנות מישקוב הרב טברסקי. לקהילה היו בית מדרש ותלמוד תורה, ופעלה בה חברת "ביקור חולים". אחרי מלחמת העולם הראשונה התנהלה במישקוב פעילות ציונית. בשנות ה-20 נוסד קן מקומי של "השומר הצעיר". בעיירה הייתה ספרייה יהודית והתקיימו קורסים ללימוד עברית וללימוד היהדות.
ימים מעטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחה קבוצה של יהודים תושבי במקום מזרחה, לאזור השליטה של ברית המועצות.
תולדות הקהילה היהודית בזמן השואה.
ימים אחדים לפני מלחמת העולם השנייה ברחה קבוצת יהודים ממישקוב, הגרמנים כבשו את מישקוב ב-3 בספטמבר 1939. על יהודי המקום הוטלו תשלומי כופר, בית הכנסת נהרס, חנויות היהודים הוחרמו והיהודים חויבו לשאת סרט זרוע ועליו מגן דוד. במאי 1940 הועברו למישקוב 100 מגורשים מצ'שין וממקומות נוספות בשלזיה, וביחד עם עוד פליטים מספר היהודים בעיר עמד על קרוב ל-1,000 יהודים.
באוקטובר 1940 החל שילוח מאות יהודים ממישקוב למחנות עבודה בעיר ומחוץ לה.
בתחילת 1941 שולחו 50 צעירים מקומיים, רובם פעילי תנועות נוער לשעבר, לאושוויץ. כמאה יהודים אחרים גויסו לעבוד בעיירה ביציקת בטון.
בשלהי 1941 הוקם במייצ'וב הסמוכה גטו ליהודי מישקוב. הבתים במייצ'וב היו מעטים ושתיים – שלוש משפחות נאלצו להתגורר יחדיו בחדר אחד. היציאה מן הגטו נאסרה ללא רישיון מן הגסטאפו, ולפיכך שרר בגטו רעב. הצפיפות הנוראה, התנאים הסניטריים והרעב גרמו להתפרצות מחלות ומגפות בקרב יושבי הגטו.
ביוני 1942 כיתרו אנשי גסטאפו וס"ס את הגטו ופינו את רוב היהודים לזוויירצ'יה, מהם ברגל ומהם בעגלות. משם שולחו כולם לאושוויץ. כעבור זמן לא רב, נתפסו עוד כמאתיים יהודים שהסתתרו במהלך האקציה ואחר כך יצאו ממחבואיהם או נתפסו, הועברו אף הם לזוויירצ'יה, וב-28 באוגוסט גורשו משם לאושוויץ.
מבין 1,200 היהודים שישבו במישקוב לפני הגירושים למחנות המוות שרדו כ-60 איש. בתום המלחמה, עברו בעיירה או גרו בה זמן מה 25 יהודים. בשנות ה-50, בעת ההגירה הגדולה של יהודים מפולין, עזבו כל היהודים את מישקוב.
יהודי מישקוב היום.
כיום אין קהילה יהודית במישקוב אף על פי שלאחר מלחמת העולם השנייה, יהודים אחדים מהקהילה נשארו לאחר ששרדו את מחנות ההשמדה.
ספורט.
במישקוב פועל מועדון הספורט "MKS Myszków" שנוסד בשנת 1947 ושמו השתנה מספר פעמים ("Jedność", "Stal", "Papiernik", "Krisbut", "MŻKS").
מזטור
מזטור (בהונגרית: Mezőtúr) היא עיירה בהונגריה, נמצאת במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, כ-88 קילומטר דרומית מזרחית מהעיר בודפשט. נמצאת במרכז המישור ההונגרי הגדול, על גדות הנהר הורטובג'-ברטיו . ליד העיירה עובר קו רכבת ראשי בין בודפשט לבקשצ'בה
העיירה מתאפיינת בבתי מלאכה רבים ושדות נרחבים. מדי שנה מתקיימים בעיירה ירידי חקלאות.
היסטוריה.
העיירה מזטור הוקמה בימי הביניים ונקראה טור (tur) על שם נהר ברטיו (berettyo) אשר בעבר היה נקרא גם הוא טור. רק בשנים מאוחרות יותר ניתן לו השם מזטור, כמזה (Mező) פירושו שדה, אדמה טובה. העיירה הוזכרה לראשונה בתקופת שלטונו של המלך אנדראש השני (1205–1235). הדרך הקצרה ביותר בין בודה לבין טרנסילבניה עברה דרך מזטור, אשר הייתה העיר היחידה באזור שיש בה מעבורות. בגלל היתרון הזה שגשגה העיר ומאוחר יותר אף הפך אותה המלך לאיוש הראשון לעיר שוק משגשגת.
מזטור הייתה אחוזת מלכות ששימשה כבית משפחת המלוכה עד 1378, אחר-כך היו לה בעלים שונים. בתקופת המלך מתיאש הראשון (1458-1490) הייתה העיר מחולקת לשני חלקים משום שהיא השתייכה לשני אנשים שונים. בתקופת הכיבוש העות'מאני בהונגריה עברה מזטור לידי השלטון העות'מאני בשנת 1562 ושוחררה בשנת 1692. כמה שנים לאחר מכן, לאחר גירוש העות'מאנים ובמהלך המהפכה בהנהגת הנסיך ראקוצ'י, נאלצו האזרחים לעזוב את העיר בשנים 1692–1699 וב־1710-1705. במאה ה-18 החלה העיר לשגשג שוב, בעיקר כעיר חקלאית. לאחר תום הכיבוש העות'מאני ועד 1918, הייתה מזטור חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית. בסוף שנת 1944 במלחמת העולם השנייה נכבשה מזטור על ידי הצבא הגרמני. בעקבות זאת העיר נפגעה; גשר הרכבת מעל נהר הורטובג'-ברטיו נהרס, הרס שדרש את שיקום המבנה הנוכחי לאחר המלחמה. בזמן המלחמה הוקמה אנדרטה ליד העירייה להנצחת הקרבות באותה תקופה.
הקהילה היהודית.
לפני מלחמת העולם השנייה.
היהודים הראשונים התיישבו במזטור במחצית הראשונה של המאה ה-19. הקהילה הוקמה בשנת 1835 בהנהגתו של בנימין זאב וולף פישלר, שהגיע לשם שנתיים קודם לכן, והיה הרב הראשון של הקהילה. מספרם גדל במהירות, ולאחר זמן קצר הפכה הקהילה היהודית בעיירה לקהילה משגשגת. בתחילת המאה ה-20, כמות היהודים בעיירה קטן מפני שהיהודים העדיפו להתגורר בעיירות גדולות ומפותחות יותר ובערים. יהודי מזטור היו סוחרים ובעלי מלאכה, וחלקם עסקו במקצועות חופשיים כגון רופאים, עורכי דין, מהנדסים, פקידים וכו'. חלקם היו בעלי חוות וחלקם היו בעלי עסקים מפעל לבנים, מפעלי עץ, מפעלי טקסטיל וכו'.
בית הכנסת נבנה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובית הספר במזטור הוקם בשנת 1859. בשנת 1870 עבדו בבית הספר שלושה מורים בלבד. בשנים 1870–1890 היו 120 תלמידים בבית הספר. לאחר מכן פחת מספרם, ובשנת 1895 היו 75 תלמידים בלבד. במלחמת העולם הראשונה נהרגו 16 מיהודי מזטור בחזית, ובתקופת הטרור הלבן (1919) נרצח יהודי אחד. בעקבות החוקים המפלים נגד היהודים הוקמה ועדה לתמיכה בסטודנטים יהודים שלא הורשו ללמוד באוניברסיטאות הונגריה ונאלצו ללמוד במדינה אחרת בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 הוקם חוג הנוער שהיה מוקד חברתי לנוער היהודי העיירה.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
כשלוש שנים לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, הולאמו כל האדמות שהיו בבעלות היהודים וכמה מפעלים נלקחו מבעליהם. בשנת 1940 נשלחו כ-150 יהודי מזטור לעבודות כפייה. ב-1942 גויסו לצבא 30 יהודים והועברו לאזור נהר דון. ב-3 באפריל 1944 נכלאו כמה מיהודי מזטור באשמת פיזור חומרים מזוהמים. הם נלקחו למחנה בעיר נג'קניז'ה ומשם לאושוויץ. מאוחר יותר רוכזו כל היהודים בגטו בבית חרושת ללבנים. היהודים עצמם היו צריכים לדאוג לפרנסתם והורשו לעזוב את המקום כדי לקנות את מה שהם זקוקים לו במשך שעתיים כל בוקר. ב-16 ביוני הועברו היהודים מנג'קניז'ה לסולנוק, שם רוכזו רוב יהודי האזור. הם נשארו שם שבועיים, כשהם סובלים מרעב, מצפיפות ומעינויים. לאחר מכן הם חולקו לשתי קבוצות. חלק מהאנשים נשלחו לאוסטריה ואחרים לאושוויץ. בין הנרצחים באושוויץ היה הרב האחרון של מזטור, הרב פיליפ שולץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה חזרו למזטור חלק מיהודי העיירה אשר גורשו לאוסטריה אך מעטים היו היהודים שחזרו מאושוויץ. הקהילה אורגנה מחדש, ותוך זמן קצר חברה קדישא, אגודת הנשים והשוחט חזרו לפעילותם. בזמן המלחמה, בית הכנסת ובית הקברות היהודי לא נפגעו.
בשנת 1947 הוקמה אנדרטה ליהודי העיירה שנרצחו בשואה.
לאחר המלחמה מספרם של יהודי מזטור ירד וב-1961 נותרו רק 26 יהודים בכל העיירה.
מונור
מונור (בהונגרית: Monor) היא עיירה בהונגריה, הממוקמת כ-40 קילומטר מבודפשט.
הקהילה היהודית.
יהודים החלו להתיישב במונור במחצית השנייה של המאה ה-19 וקהילה מסודרת נוסדה ב-1862, אשר לאחר הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה לזרם הנאולוגי. ב-1880 נמנו במונור כ-390 יהודים, וב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 570 יהודים.
בפרעות טרור לבן שנערכו בהונגריה בסביבות 1920 נגרם נזק כלכלי ונזק ברכוש ליהודים, ויהודי אחד אף נהרג. באותה שנה החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה: ב-1920 נמנו 490 יהודים, ב-1930 נמנו 445 וב-1941 נמנו 344 יהודים בלבד, כשלושה אחוזים מכלל האוכלוסייה. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, והיו בהם גם כמה פקידים, תעשיינים ובעלי מלאכה בתעשייה הזעירה.
בשואה.