בפברואר 2015 אזמון עבר לרוסטוב בהשאלה עד סוף העונה. לראשונה במדי הצהובים-כחולים סרדאר הופיע ב-8 במרץ 2015 במשחק ליגה נגד לוקומוטיב מוסקבה. ב-16 במרץ הבקיע אזמון בדקה ה-88 נגד קובאן קרסנודאר שער ניצחון אחרי שנכנס בדקה ה-73. ביולי השאלתו הוארכה עד תום עונת 2015/16 וב-2017 חזר אל רובין קאזאן. במהלך עונותיו ברוסטוב היה שותף לאחת העונות הטובות בתולדות המועדון, כשרוסטוב סיימה כסגנית האלופה בעונת 2015/2016 ובעונת 2016/2017 התמודדה בשלב הבתים של ליגת האלופות במהלכה אזמון גם היה מעורב בניצחון הסנסציוני על באיירן מינכן בתוצאה 3:2.
זניט.
ב-1 בפברואר 2019 חתם בזניט תמורת 12 מיליון יורו ל-3.5 שנים, עד 2022. הוא הופיע לראשונה במדי הכחולים-לבנים ב-12 בפברואר 2019 כשעלה כמחליף בדקה ה-76 בהפסד הקבוצה 1:0 לפנרבחצ'ה בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. את שערי הבכורה הבקיע במשחק הגומלין ב-21 בפברואר 2019 כשהבקיע נגד פנרבחצ'ה בדקה ה-37 ובדקה ה-74, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-1, במשחק שבו גם בישל את השער הראשון. בזכות הופעתו הטובה במשחק הוכתר לשחקן השבוע של הליגה האירופית. את שער הבכורה במדי זניט בליגת העל הרוסית בכדורגל הבקיע במשחק נגד אורל ב-2 במרץ 2019, במחזור ה-18 ובחודש מרץ כבר הוכתר לכדורגלן החודש בליגה הרוסית, אחרי שהבקיע 5 שערים ב-6 משחקי ליגת העל.
אזמון המשיך את היכולת הטובה שלו גם בפתיחת עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל כשהבקיע 2 שערים בהפסד קבוצתו 3-2 ללוקומוטיב מוסקבה, במשחק על הסופר קאפ הרוסי והבקיע 4 שערים נוספים במחצית הראשונה של העונה. ב-14 במרץ 2020 הבקיע לראשונה שלושער במדי זניט, בניצחון קבוצתו על אורל והבקיע מול אורל שלוש שער גם במחזור 17 של עונת 2020/2021 בניצחון 5:1 בדצמבר 2020.
בקיץ 2020, נודע על התעניינות בו מקבוצות רבות במערב אירופה. אך המנהל הספורטיבי של זניט, חוויאר ריבלטה, הודיע כי הקבוצה לא תמכור אותו לפני סיום חוזהו הרשמי בקבוצה. בעונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל הבקיע 19 שערים והוכתר לסגן מלך השערים בליגה הרוסית.
בנובמבר 2021 החל לנהל מגעים עם ליון למעבר אליה בחלון ההעברות בינואר 2022 עד שנת 2026, או כסוכן חופשי לאחר תום חוזהו בזניט ביוני 2022.
במדי זניט ערך 101 הופעות בכל המסגרות.
באייר לברקוזן.
ב-22 בינואר 2022 סיכם לחמש שנים בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
נבחרת לאומית.
אזמון שיחק במגוון נבחרות נוער של איראן וכיום הוא מופיע במדי הנבחרת הבוגרת והנבחרת עד גיל 20. ב-2012 הוא נהיה מלך השערים בגביע חבר המדינות עם נבחרת הנוער.
באוקטובר 2013 הוזמן לראשונה לנבחרת הבוגרת וב-26 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול מונטנגרו. ב-18 בנובמבר 2014 הבקיע שער בכורה במשחק ידידות מול קוריאה הדרומית.
בינואר 2015 אזמון נכלל בהרכב הנבחרת בגביע אסיה 2015. במשחק בית נגד קטר אזמון כבש שער ניצחון מרשים בדקה ה-52 שבזכותו איראן עלתה לשלב הפלייאוף. הוא הבקיע גם את הראשון בהפסד 4:3 מול עיראק ברבע הגמר. במרץ 2015 סרדאר הוזמן לנבחרת הצעירה למוקדמות אולימפיאדת 2016, שם הבקיע 4 שערים ב-3 משחקים שעזרו לאיראן להעפיל לאולימפיאדה.
חייו האישיים.
אזמון הוא איראני ממוצא טורקמני. הוא דובר טורקמנית, רוסית טורקית, פרסית ואנגלית, את האחרונה למד ברובין קאזאן עם ביברס נאתכו ורומן יריומנקו. אזמון גדל במשפחה של שחקני כדורעף: אביו, חליל אזמון הוא שחקן ומאמן עבר ששיחק בנבחרת איראן ואימן קבוצות איראניות מפורסמות, אמו מריה - מאמנת וגם אחותו שיחקה בנבחרת.
היחידה לאיתור נעדרים
יוסף שנקר
יוסף שנקר (נולד ב-20 בנובמבר 1933) הוא פרופסור אמריטוס למיילדות וגינקולוגיה, מנהל לשעבר של מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי הדסה עין כרם מחלוצי הטיפול בהפריה חוץ גופית בישראל, ומחבר ספרי רפואה.
קורות חיים.
נולד בקרקוב בשם יז'ה, גאורג, לד"ר יצחק שנקר שהיה כירורג ידוע בקרקוב ולאנה (ג'וניה) לבית גרשלר (1910–2012), אח קטן למרישיה (מרים). הם חיו ברווחה כלכלית עם אוטו ונהג פרטי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939, הם ברחו לפשמישל. כעבור זמן קצר נאלץ האב שהיה קצין רפואה פולני לעזוב עם יחידתו לכיוון צ'רנוביץ והם נפרדו ממנו לתקופה של שש שנים. הם הגיעו ללבוב וממנו גורשו במאי 1940, כמו פליטים פולנים רבים, לסיביר. בסיביר הם שהו במחנה עבודה וסבלו מקור מקפיא ומרעב ממושך והתקיימו מאכילת תפוחי אדמה שהיה מצליח בתור ילד להבריח לביתם.
האב הצליח במהלך המלחמה להגיע לארץ ישראל כעולה בלתי ליגלי. בארץ נודע לו שאשתו של וינסטון צ'רצ'יל עומדת לבקר בברית המועצות בראש משלחת של הצלב האדום. הוא פנה אליה בבקשה לאתר את משפחתו ולאפשר להם לצאת מברית המועצות, בקשתו נענתה והמשפחה אותרה וקבלה אישור לעזוב את ברית המועצות. לאחר מסע מפרך של אלפי קילומטרים ובסיוע פעילי עלייה ב הגיעו לנמל מרסיי, שם עלו על האוניה שמפוליון והגיעו לנמל חיפה ב-24 באפריל 1946. לאחר שהיה קצרה במחנה המעפילים עתלית התאחדו עם אבי המשפחה.
שנקר למד עברית במהירות והשתלב עם חברת הילדים בבית הספר תל נורדאו. במלחמת העצמאות עבד האב ככירורג צבאי בבית החולים הצבאי בצפת ונפטר ממחלה תוך המלחמה בגיל 60. המשפחה נותרה בחוסר כל ובמצב כלכלי קשה. הוא התקבל לגמנסיה הרצליה ובעזרת עבודות מזדמנות ומלגה שקבל ממנהל הגימנסיה חיים בוגר (בוגרשוב) הצליח לסיים את לימודיו במחזור מ' של הגמנסיה.
במסגרת העתודה האקדמית התקבל ללימודי רפואה ב-1952 והיה מבוגרי המחזור הראשון (המלא) של הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה. לאחר שירות צבאי כרופא, החל בהתמחות במיילדות בבית חולים הדסה שהיה עדיין בתוך העיר ירושלים. ב-1968 קיבל תואר מומחה במיילדות וגינקולוגיה והמשיך לעבוד במחלקת מיילדות של הדסה. ב-1978 מונה למנהל מחלקת מילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין כרם ושימש בתפקיד זה עד 1999.
בשנת 1968 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. ב-1979 קבל תואר פרופסור מן המניין של האוניברסיטה העברית.
פעילות רפואית וציבורית.
שנקר פרסם מאות מאמרים בחשובי העיתונים הרפואיים, בעיקר בשטח רביית האדם. הוא הקים את היחידה להפריה חוץ גופית בהדסה.
ב-1971 יילד את החמישייה הראשונה בישראל (חמישיית ברמן).
ב-3 בנובמבר 1983 נולדה תינוקת המבחנה הראשונה בהדסה.
ב-22 באוקטובר 1985 יילד בהדסה את תינוקת המבחנה הראשונה שנולדה מתרומת ביצית אצל אשה שסבלה מתסמונת טרנר.
היה נשיא החברה הישראלית למיילדות וגינקולוגיה. הוא נשיא האקדמיה הבינלאומית לרביית האדם וחבר כבוד בארגונים בינלאומיים רבים. ב-1989 קיבל אות יקיר העיר מעיריית קרקוב שקבעה לוחית זיכרון על הבית בו גרה משפחתו.
בשנים 1988–2008 היה יו"ר ועדת הבחינות לקראת סטאז' ורישוי רופאים.
ב-2005 הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעילותו לשיפור וקידום שירותי הרפואה לנשים וילודים בירושלים.
ב-2007 נבחר להדליק משואה בהר הרצל. בסוף 2007 פרש מהאיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה ומההסתדרות הרפואית בישראל על רקע מחלוקת בנוגע למתן חוות דעת רפואית שכתב
ב-2014 פרסם אוטוביוגרפיה על חייו ופועלו בשטח הגינקולוגיה בישראל ומחוצה לה.
רעייתו, קיטי, מורה בהכשרתה, פעילה-מתנדבת שנים רבות בקליטת עליה, בהעצמת נשים ובארגוני בריאות בירושלים.
בניו הם: ד"ר ינון שנקר - חוקר בתחום האיידס וד"ר ערן שנקר - רופא וחוקר בתחום רפואת חלל ותעופה.
עונת 1954/1955 ב-NBA
עונת 1954/1955 היא העונה התשיעית של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של סירקיוז נשיונלס בתואר האליפות, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4-3. דולף שייס הוביל את קלעי האלופה בסדרת הגמר, כשקלע 19 נקודות בממוצע למשחק. קבוצת בולטימור בולטס התפרקה במהלך העונה, לאחר שהספיקה להשתתף ב-14 משחקים, והותירה את הליגה עם שמונה קבוצות בלבד. במטרה להגביר את קצב המשחק ב-NBA, התקינה הליגה את שעון הזריקות שמחייב את קבוצת ההתקפה לזרוק לסל תוך 24 שניות. השעון החדש, יחד עם מספר חוקים בנושא העבירות, יצרו מהפכה בליגת ה-NBA. ממוצע הזריקות לקבוצה במשחק בתקופה שקדמה לשעון הזריקות עמד על כ-79 נקודות למשחק, וכבר בעונת 1954/55 עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93 נקודות למשחק.
דראפט 1954.
בדראפט ה-NBA, שהתקיים ב-24 באפריל 1954 בעיר ניו יורק, נבחרו בסך הכול 100 שחקנים, מתוכם 28 שיחקו בליגת ה-NBA. במקום הראשון בחרה קבוצת בולטימור בולטס את פרנק סלבי, ששותף בשני משחקי אולסטאר לאורך הקריירה. מילווקי הוקס ניצלה את הבחירה השנייה כדי לבחור את הסנטר בוב פטיט, שזכה בסיום העונה בתואר רוקי השנה ב-NBA, והוביל את ההוקס לאליפות בעונת . לאורך הדראפט נבחרו בסך הכול שמונה שחקני אולסטאר: פרנק סלבי, בוב פטיט, ג'ין שו (בחירה שלישית), ג'וני קר (6), לארי קוסטלו (12), ריצ'י גוארין (17), צ'אק נובל (30) ודיק גרמייקר (80). לאחר פרישתם הוצגו פטיט וגוארין בהיכל התהילה של הכדורסל.
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 13 סיבובים):
אולסטאר 1955.
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-18 בינואר 1955 בעיר ניו יורק. את סגלי הקבוצות בחרו עיתונאים מרחבי ארצות הברית, ואת החמישיות הפותחות בחרו מאמני קבוצות האולסטאר.