פניאקוב נולד בבלגיה להורים יהודים ממוצא רוסי. הוריו היגרו מרוסיה בשנת 1894. אביו היה מדען וממציא, שפיתח שיטות להפקת אלומיניום מבוקסיט, והקים מספר מפעלים שיישמו שיטות אלו. פניאקוב היה האמצעי מבין 3 אחים. בשנת 1914 למד באוניברסיטת קיימברידג' ולפי תיאורו בספרו "צבאו הפרטי של פופסקי", "מעולם לא היו לי פחות משלושה מורים פרטיים שדחפו מידע למוחי היקר". בתחילה הביע פניאקוב התנגדות מצפונית למלחמת העולם הראשונה, אך שינה את דעתו עד לתום לימודיו. פניאקוב העדיף להתגייס כטוראי לצבא הצרפתי מאשר לעבור את תהליך ההכשרה הארוך בצבא הבריטי. לכן, התגייס לארטילריה הצרפתית, שם גם נפצע במהלך הקרבות ושוחרר לאחר הפסקת האש. לאחר המלחמה למד באוניברסיטת גרנובל והוסמך כמהנדס חשמל.
בשנת 1924 היגר למצרים ועבד שם כמהנדס עבור חברה שייצרה סוכר. בתקופה זו נישא ונולדו לו שתי בנות. במצרים למד לטוס, להפליג ולנווט ברחבי המדבר. פניאקוב התקבל כעמית בחברה הגאוגרפית המלכותית. פניאקוב נודע כפוליגלוט ושלט באנגלית, רוסית, גרמנית, איטלקית, צרפתית וערבית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ניסה פניאקוב להשתלב בכל זרועות הצבא הבריטי אך נדחה מכיוון שהיה אזרח של מדינה נייטרלית. מאוחר יותר, עם התקדמות המלחמה באירופה, גויס לצבא הבריטי.
באוקטובר 1940 מונה כסגן משנה בכוח הערבי הלובי, התגרש מאשתו ושלח את משפחתו לדרום אפריקה. ב-1942 הוא הקים ופיקד על יחידת קומנדו (שקיבלה את הכינוי צבאו הפרטי של פופסקי), אשר פעלה בהצלחה בעורף כוחות הציר במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. בנובמבר 1942 הוענק לו אות הצלב הצבאי, ובאפריל 1945 עוטר באות השירות המצוין. ב 1947 התקבל כקצין חבר במסדר הכתר הבלגי, והוענק לו צלב המלחמה. ב 1948 התחתן בשנית.
מעט לאחר צאתו לאור של ספרו, "צבאו הפרטי של פופסקי", שהפך רב מכר, אובחן גידול ממאיר בראשו והוא נפטר ב 15 במאי 1951.
תולעים נימיות
תוֹלָעִים נִימִיוֹת (שם מדעי: Nematoda, מכונות גם נֵמָטוֹדוֹת) היא אחת מכ-36 המערכות של ממלכת בעלי החיים ומהמגוונות שבהן. מעל ל-28,000 מינים של נמטודות תוארו ומתוכם כ-16,000 הם טפילים. מעריכים כי המספר הכולל של מיני תולעים נימיות יכול להגיע אף למיליון. בניגוד לתולעים שטוחות או לצורבים לנמנים עם מערכה זו יש מערכת עיכול הדומה לצינור בעל פתחים בשני קצוותיו. "C. elegans" ו-"Heterorhabditis bacteriophora" הם מהנמטודות המוכרות ביותר בשל שימושם כיצורי המודל הנחקרים רבות בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית. דוגמה לתולעת נימית היא תולעת הפארק - תולעת אשר גורמת לנזקים אצל כלבים.
הנמטודות הסתגלו למערכות אקולוגיות רבות וניתן למוצאן בקרקעית הים, במים מתוקים, באזורי הקטבים ובאזורים הטרופיים. לעיתים קרובות מספר הפרטים והמינים של תולעים נימיות עוקף את זה של שאר בעלי החיים בסביבות שונות. לפי מחקר משנת 2007 נמטודות מהוות 90% מהחיים בקרקעית הים. המינים הטפיליים מהווים פתוגנים ברוב הצמחים ובעלי החיים, ובכללם האדם. מספר מינים יכולים לעבור קריפטוביוזה. לדוגמה, הן יכולות לגרום להופעת מטאטא המכשפה, תסמין מחלת צמחים.
קבוצת התולעים הנימיות הוגדרה לראשונה בשנת 1808 על ידי חוקר הטבע השוודי קרל רודולפי, אשר קרא לה Nematoidea, שם שמקורו מיוונית עתיקה שבה νῆμα (נמה, "פתיל") ו-eiδἠς ("דמוי"). ב-1837 סווגה הקבוצה מחדש כמשפחה 'Nematodes על ידי בורמיסטר ב-1837, וכסדרה Nematoda ב-1861 על ידי דיסינג. במקור כללה "Nematoidea" גם תולעי שיער-סוס, אשר כיום מסווגות תחת מערכה נפרדת, Nematomorpha. ב-1859 הן סווגו מחדש על ידי גגנבאור במערכת Nemathelminthes. ב-1877 העלה ריי לנקסטר את המעמד של Nematoidea למערכה, שכללה את משפחת תולעי שיער הסוס, Gordiidae. ב-1919 הציע נתן קוב מיון חדש, כך שהתולעים הנימיות תהיינה מוגדרות כמערכה בפני עצמה. בשנת 2015 זכו החוקרים סטושי אומורה וויליאם קמפבל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מציאת תרופות נגד זיהומים הנגרמים מבעל חיים זה.
חנוך אטקין
הרב חנוך הניך אֶטקין (1863 – 16 בנובמבר 1937) היה רבה של לוגה בשנים 1895 – 1924 ורב בלנינגרד בשנים 1924 - 1937.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1863 בווילקוביץ שברוסיה (ליטא) לרב יהואש אבא ורשבסקי, שכיהן כראש הישיבה בסובאלק, ולשפרה בת הרב משה פלצ'ינסקי.
הרב אטקין היה חניך ישיבת תנועת המוסר בסלבודקה שבליטא, "משגיח רוחני" בישיבת לומז'ה, ומ"עמודי התווך" של ישיבת נובהרדוק.
הרב אטקין נישא לפרדל כ"ץ, בת הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. בשנת 1895 נשלח על ידי החפץ חיים לכהן כרבה של העיירה לוגה, דרומית ללנינגרד (היום סנקט פטרבורג) שברוסיה. יותר מ-25 שנה היה הרב של לוגה (1895–1924), והחל משנת 1924 תחת שלטון הקומוניזם, כיהן כרב בלנינגראד.
בנוסף לרבנות, התפרנס מעמל כפיו (כורך ספרים) ולכן, לפי רוח אותם הזמנים, התקבל ברצון על ידי השלטון הקומוניסטי שרדף ואסר אנשי דת. בזכות יחס חיובי זה לא נרדף והצליח להושיט עזרה ולהציל ממאסר במחנות עבודת כפייה (גולאג) נפשות רבות מקהילתו ומכל הפונים אליו. בין האנשים שהציל מרדיפת השלטון היה הרב מנחם מנדל שניאורסון (לימים הרבי מלובביץ), שהסתתר כשנה בביתו כאשר היה נתון בסכנה.
בניגוד למרבית הרבנים באותם הימים, הרב אטקין לא התנגד לציונות ואף עודד ותמך בילדיו לעלות לארץ הקודש.
מתוך שבעת ילדיו, שלושה עלו ארצה: הבן הבכור יוסף אטקין, שרה אטקין אשת הרב דוד כהן "הנזיר", וזכריה מנדל אטקין.
הרב חנוך אטקין נפטר בלנינגרד ביום ג', י"ב כסלו תרצ"ח, בגיל 74. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. גם אשתו פרדל שנפטרה לפניו ב-1934, קבורה באותו בית הקברות.
נמטודה
קרוקודילופוליס (ישראל)
ולדימיר &quot;פופסקי&quot; פניאקוב
מנהרת בסיס גוטהארד
חסידות באיאן
ליגת העל הטורקית
פילקרו
פּילְקְרוֹ (מאנגלית: pilcrow; ¶; בעברית: סימן קטע; יוניקוד U+00B6) הוא תו טיפוגרפי, המשמש לציון סוף פיסקה בדפוס ובתוכנות הוצאה לאור שונות.
הפילקרו עשוי להופיע בתחילת הפסקה או כדי לציין פסקה חדשה בקטע טקסט ארוך, כפי שעשה אריק גיל בספרו מ-1931 "An Essay on Typography". פילקרו היה סוג של רובריקון בתקופת ימי הביניים כדי לציין חוט מחשבה חדש, לפני שהומצאה הפרדת הפסקאות הוויזואלית.
סימן פילקרו דומה בצורתו לאות q קטנה, כאשר הלולאה הפנימית עשויה להיות מלאה או ריקה. כתיבתה עשויה להיות כ-D הפוכה כאשר ה"קערה" הפנימית מצוירת בגובה נמוך יותר.
סגור אלגברי של שדה
רנייה מוטגוצ'י
רנייה מוטגוצ'י (ביפנית: Mutaguchi Renya, 牟田口 廉也; 7 באוקטובר 1888 - 2 באוגוסט 1966) היה קצין בדרגת לוטננט-ג'נרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
מוטגוצ'י נולד במחוז סאגה. הוא סיים במחזור ה-22 של האקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1910 ובמחזור ה-29 במכללת המטה הצבאי ב-1917.
מוטגוצ'י שירת בצבא היפני בזמן התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא האדום בסיביר, ולאחר מכן נשלח כנספח צבאי לצרפת.
ב-1926, קודם מוטגוצ'י לדרגת מייג'ור, וב-1930 לדרגת קולונל. בין השנים 1933–1936 הוא שירת כמזכיר כללי של מטה הצבא היפני הקיסרי בטוקיו, ולאחר מכן נשלח לסין, על מנת ליטול את הפיקוד על חיל המצב שישב בבייג'ינג. בין השנים 1936–1938 פיקד מוטגוצ'י על רגימנט הרגלים הראשון, ולאחר מכן מונה לתפקיד מטה במפקדת צבא קוואנטונג.
במהלך שירותו בסין, ב-7 ביולי 1937, היה מוטגוצ'י מעורב בתקרית גשר מרקו פולו, אשר קדמה לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה. מוטגוצ'י קודם לדרגת מייג'ור-ג'נרל ב-1938, ושימש כמפקד "הארמייה הרביעית" בין השנים 1938–1939. לאחר מכן, שב מוטגוצ'י ליפן, ושימש כמפקד בית-הספר הקדם צבאי.
ב-1940, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, קודם מוטגוצ'י לדרגת לוטננט-ג'נרל, והפיקוד על "הדיוויזיה ה-18" נמסר לידיו באפריל 1941. דיוויזיה זו מלאה תפקיד חשוב בקרב מלאיה, ומוטגוצ'י עצמו נפצע במהלך קרב סינגפור באפריל 1942. לאחר נפילת סינגפור, נשלחה הדיוויזיה ה-18 לפיליפינים, על מנת לתגבר את היחידות היפניות אשר הדפו את הכוחות האמריקאים דרומה בחצי האי בטאן. באפריל, נשלחה הדיוויזיה ה-18 לבורמה, שם לקחה חלק במערכה על בורמה.
מוטגוצ'י קיבל לידיו את הפיקוד על "הארמייה ה-15" במרץ 1943. הוא ניצל את מעמדו על מנת לקדם את תוכניתו לכיבוש אסאם שבהודו, פעולה שהביאה לבסוף לקרב אימפהל. לאחר ההפסד בקרב זה, לקראת סוף 1944, סירב מוטגוצ'י לבקשת מפקדי הדיוויזיות שלו לסגת, ובמקום, שחרר את שלושתם מתפקידם. כ-50,000 חיילים מתוך 65,0000 החיילים שהרכיבו את הארמייה נהרגו בבורמה, רובם מרעב וממחלות. עם התמוטטות האחיזה היפנית בבורמה שוחרר מוטגוצ'י מתפקידו, ונקרא חזרה לטוקיו. בדצמבר 1944, הוא אולץ לפרוש.
מוטגוצ'י נקרא לשירות לזמן קצר ב-1945, על מנת למלא שוב את תפקיד מפקד בית-הספר הקדם צבאי. עם סיום המלחמה, הוא נעצר על ידי האמריקאים והוסגר לסינגפור. בסינגפור הוא עמד בפני בית משפט צבאי והואשם בפשעי מלחמה. הוא שוחרר מהכלא ב-1948 ושב ליפן.
מוטגוצ'י נפטר בטוקיו, ב-2 באוגוסט 1966.
טוקידידס
רחל הרמתי
רחל הרמתי (נולדה ב-24 בפברואר 1938) היא עורכת ומפיקה לשעבר של תוכניות בידור וזמר עברי.
קורות חייה.
רחל הרמתי נולדה בתל אביב ב-1938. בשנת 1962 החלה לעבוד אצל המפיק גיורא גודיק בהפקת המחזות "המלך ואני", "גברתי הנאוה", "איי לייק מייק", "כנר על הגג", "איש למנשה" ועוד. בשנת 1964 עבדה בשירותי פרסומת בשידור.