מערכות של שחקנים רבים הוצגו לבתי ספר בממלכה המאוחדת ב-2007 על ידי Cyber coach. מערכות כאלה יכולות לחבר עד 64 שטיחי ריקוד בבת אחת ללא כבלים. המערכות שולבו בשיעורים, ולשימוש נוסף בתוכנית הלימודים. היתרון המרכזי של המערכות האלה הוא שהן פונות גם לאלה שבדרך כלל לא נוטים להתאמן, וכך הן נתפסות ככלי רב ערך במאבק להשמנה בילדות.
השתמשו בשטיחי ריקוד גם בתור מערכות ניווט ניסיוניות במרחבים וירטואליים, כמו אלה המשחזרים מבנים היסטוריים.
שחלוף
נבחרת גביע דייוויס של שוודיה
נבחרת גביע דייוויס של שוודיה היא נבחרת הגברים של שוודיה בטניס, המורכבת מהטניסאים הבכירים של המדינה.
נבחרת הטניס של שוודיה זכתה שבע פעמים בגביע דייוויס (1975, 1984, 1985, 1987, 1994, 1997, 1998).
שוודיה משחקת בגביע דייוויס משנת 1925. נכון לשנת 2020 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 239 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-157. אולף שמידט הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 102 בסך הכול (בין השנים 1955–1964), מהם ניצח 66. השחקן בעל מספר הניצחונות הגבוה במשחקים הוא יאן-איריק לונדקוויסט, 47 ניצחונות במשחקי יחידים. השחקן הצעיר ביותר הוא ביורן בורג ששיחק בפעם הראשונה בגיל 15 שנים ועוד 334 ימים במשחק ששוחק בתאריך 5 במאי 1972.
נכון ליולי 2022 לנבחרת שוודיה שחקן אחד ב-100 המדורגים הראשונים בעולם, על פי דירוג ה-ATP (מיקאל יימר, מקום 91). שוודיה היא אחת הנבחרות היחידות שלא ירדו מעולם לבתים האזוריים.
בשנת 2012 אחרי 12 שנים רצופות בבית העולמי נשרה שוודיה לבית 1 האירופאי אפריקני של גביע הדייוויס לאחר הפסד לבלגיה.
בשנת 2016 רשמה שוודיה את שיא השפל שלה לאחר שירדה לבית 2 אחרי הפסדים באותה שנה לרוסיה, הולנד וישראל.
בשנת 2017 שבה שוודיה לבית 1 לאחר ניצחונות על טונסיה, טורקיה וליטא.
בשנת 2018 חזרה שוודיה לבית העולמי אחרי היעדרות של 6 שנים אחרי ניצחון חוץ על שווייץ 2–3.
שוודיה משחקת בצבעים צהוב וכחול. קפטן הנבחרת נכון ל-2022 הוא רובין סודרלינג.
נבחרת נוכחית (2022).
נכון למרץ 2022
בינה גבירץ
בינה גְבִירץ-שטֶקֶליס (1913 - 8 במאי 2008) הייתה מאיירת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בגורליצה שבפולין, משם עברה עם משפחתה לדיסלדורף שבגרמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה עם הוריה לארץ ישראל וחיה בירושלים. סמוך לעלייתה, בשנת 1938, איירה את ספרה של מרים ילן-שטקליס, "אצו רצו גמדים" וספר לימוד בשם "אלפוני". במהלך חייה איירה יותר מ-300 ספרים להוצאות שונות, בהם "ילדות חרוצות" של ימימה אבידר-טשרנוביץ, "הכלב בים" של מאשה קלו, "המגינים הצעירים" של מילא אהל ואת "המנהרה הסודית בנגב" של ערן שורר.
גם כאשר הספרים עצמם אוירו בשחור-לבן, ציירה את עטיפותיהם בצבעים. שנים אחדות לפני מותה נתנה למוזיאון ישראל בירושלים את כל הספרים שאיירה יחד עם האיורים המקוריים, השמורים כיום באגף הנוער של המוזיאון. בשנת 2007 הציג מוזיאון ישראל תערוכה של עטיפות ספרים מעשה ידיה, "הסתכלו בקנקן", שאצרה נורית שילה-כהן.
בזמן שאיירה את הספר "אצו רצו גמדים", התגוררה גבירץ בביתם של מרים ילן-שטקליס ובעלה, הארכאולוג פרופ' משה שטקליס. במהלך שהותה בביתם התאהבו משה ובינה, והתחתנו לאחר שמשה עזב את אשתו. גבירץ התאלמנה ממשה ב-1967.
שטיח ריקודים
כלכלה ליברלית
פייזלי
פֵּייזְלִי (אנגלית: Paisley) - או תבנית פייזלי מתארת צורה דמוית טיפה עם מוטיב צמחי שמקרו בפרס. צורה זו נמצאת בשימוש רחב מאז שנוצרה לראשונה.
צורתו דומה לטיפה כפופה מעט או למחצית הסמל של יין-יאנג.
אומנים מסורתיים קוראים לדוגמה זו חמוצים פרסיים, יצרני האריגים הוולשים קוראים לדוגמה זו אגס וולשי,
התבנית נקראה בעבר קשמיר על שם המקום קשמיר. אולם השם דבק בצמר הקשמיר הידוע שמקורו גם באזור זה. בבליל השמות, השם הנפוץ ביותר היום הוא פייזלי.
מקור.
התבנית דמוית פסיק גדול, טיפה מעוותת או צורת כליה היא אחת התבניות המוכרות ביותר בעולם. מקורה הוא מפרס, אולם השם פייזלי (Paisley) מגיע מהעיר פייזלי שבמרכז סקוטלנד.
בתרבות ההודית שימשה תבנית הפייזלי את הכפריים להכריז על זמן הקציר. הם טבלו יד קפוצה בדיו והחתימו אותה במקומות שונים.
בפקיסטן התבנית נקראת "תבנית קארי". קארי (Carrey) פירושה בשפת אורדו גלעין מנגו.
במאה ה-16 צורת הפייזלי הגיעה לאירופה, שם זוהתה עם העלוקה הרפואית שהייתה בשימוש באירופה ובהודו.
מומחי עיצוב מסוימים רואים את התבנית כמורכבת מהצורה של עץ ברוש והתזה פרחונית: בדת הזורואסטריות משמשת התבנית כסמל החיים והנצחיות.
במקור פייזלי נקרא בוטה (boteh, buta). התבנית הופיעה לראשונה באיראן בתקופת שושלת סאפאוויד (Safavid dynasty) בשנים 1501-1736. בתקופת השושלת הקאג'ארית (Qajar Dynasty) השימוש בתבנית הטקסטיל הפך לשכיח ביותר, כך קושטו הארמון, בגדי מלכות וכתרים. כמו כן שימשה התבנית לקישוט בדים לשימוש המוני.
הפייזלי עדיין שכיח מאוד באיראן. הוא נמצא בשימוש בתחומי אומנות שונים כמו ציור, תכשיטנות, ציורי קיר, וילונות, מפות, שמיכות, שטיחים, עיצוב גנים ובקדרות.
האיראנים רוקמים את הפייזלי בחוטי כסף וזהב על בדי משי או בדים יוקרתיים אחרים. בדים אלו משמשים כמתנות, לחתונות ולאירועים מיוחדים.
הפייזלי במערב.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 החלה חברת הודו המזרחית הבריטית לייבא את הפייזלי ותבניות אחרות לאירופה והפייזלי הפך לפופולרי עד כדי כך שהחברה התקשתה לעמוד בביקוש.
ייצור המוני בשיטות הדפסה מוקדמות החל במרסיי בשנת 1640, באנגליה בסביבות 1670 ובהולנד ב-1678. השוק באירופה הפך עמוס באריגים עם תבנית הפייזלי. הצפת השוק יצרה תחרות רבה והקשתה על האורגים האירופאים. על מנת להקל על האורגים נאסר בצרפת לייבא פייזלי בצו מלכותי בין השנים 1686 ל-1759. למרות שלקראת סוף התקופה האכיפה הייתה רופפת, בשנת 1746 הוקמה תעשיית טקסטיל מקומית בצרפת.
הדרישה בצרפת לפייזלי שהביאה במקור להתפתחות תעשיית הטקסטיל איפשרה עם הקמתה יצור של תבניות מקומיות כמו טולה דה ג'ווי (toile du Juoy), שכמו הפייזלי הפך לתבנית קלאסית בעולם המערבי.
במאה ה-19 אריגי פייזלי יוצרו בכמויות עצומות במיוחד בעיר פייזלי ששמה הפך לשם התבנית. חיילים בריטיים שחזרו מהמושבות הבריטיות הביאו עמם צעיפים מצמר קשמיר בנוסף ליבוא של חברת הודו המזרחית הבריטית. דוגמאות אלו מהמזרח של צעיפי קשמיר ומשי הועתקו ואומצו בתחילה לנול ידני ואחר כך לאריגת ג'קארד.
בשנים 1800-1850 האורגים מפייזלי שבסקוטלנד הפכו למובילים בתחום יצור הצעיפים. הדבר התאפשר תודות לשינויים שבוצעו בנולים הידניים ובנולי הג'קארד. שינויים אלה איפשרו לארוג בחמישה צבעים, בעוד המתחרים השתמשו בשני צבעים בלבד. בשנת 1860 הצליחו בעיר פייזלי לייצר אריג בעל 15 צבעים. הפייזלי המקורי מקשמיר הכיל כ-60 צבעים.
במאה ה-19 החלה הדפסה התבנית על בד, בנוסף לטוויית האריגים. שימוש בהדפסה הוזיל באופן ניכר את מחיר הפייזלי, והפך את היצור להמוני עוד יותר. על פי המוזיאון הסקוטי לאומנות הפייזלי, עם המעבר להדפסה, הפכה תבנית זו לתבנית העיקרית בעולם הטקסטיל של המאה ה-19. הדפסה נעשתה גם על ריבועי כותנה שהיו המקור לבנדנה המודרנית. הפייזלי המודפס יוצר בעיקר בברייטון ואזור אלסנס בצרפת.
הפייזלי היה פופולרי במדינות הבלטיות במאות ה-18 וה-19 ונחשב לקמיע המרחיק שדים.
הפייזלי חזר להיות נפוץ בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים בעיקר בקרב חבורות אפרו-אמריקאים כגון בלודס (Bloods) וקריפס (Crips) שהשתמשו בתבנית הפייזלי בבנדנות אדומות וכחולות בהתאמה. בימינו הבנדנות מסמלות לעיתים את ההשתייכות לעולם התחתון בעיקר בוידאו קליפים במוזיקת הראפ.
בתקופה המודרנית, הצעירים באירופה הפכו את התבנית לסמל למרד (ראו "השימושים הנפוצים כסמל" בהמשך).
סגנון עכשווי.
הסופרים הל רובנשטיין (Hal Rubenstein) וג'ים מולן (Jim Mullen) פרסמו ספר בשם "פייזלי אינו מתאים לשום דבר: המדריך לאופנת הגבר" (Paisley Goes With Nothing: A Man's Guide to Style). תבנית הפייזלי חזרה למרכז במת הטקסטיל בשנים 200/2001 ושוב בשנת 2004/2005, על ידי מעצב בגדי הגברים רוברט טלבוט, שהחל להשתמש בתבנית ליצור עניבות. ג'. ברבואר אנד סאן (J. Barbour &amp; Sons) מכינים חליפות מסורתיות עם מטפחת פייזלי בכיס המקטורן.
בעולם אופנת הנשים צעיף הפייזלי בגרסה קלת המשקל המיוצרת בסקוטלנד היה אופנתי תמיד. בתחילת המאה ה-21 פייזלי הוא מוטיב מרכזי בחברת וורה בארדלי (Vera Bradley), חברה ליצור תיקים. תבנית הפייזלי משמשת את אופנת יצור הריפודים, מצעים ווילונות.
השימושים הנפוצים כסמל.
הפייזלי היה נפוץ ומקובל בקיץ של האהבה ("Summer of Love") ב-1967. הוא מהווה סמל מובהק של הסגנון הפסיכדלי ושל ההתעניינות הרוחנית בתרבות הודו שהחלה בעקבות המסע של הביטלס להודו בשנת 1968. ג'ון לנון צבע בתבנית זו את הרולס-רויס שלו בשנת 1967. חברת הגיטרות פנדר יצרה גיטרה פייזלי באמצעות הדבקת טפט פייזלי ורוד על גיטרת הטלקסטר. האומן פרינס בנה את אולפן ההקלטות פייזלי פארק (Paisley Park Studios).
במוזיאון לאומנות האסלאם בירושלים יש תצוגת קבע של עיצובי פייזלי.
אתיאן צקר
סנטאאוסטאקיו
קניטרה
MPEG-2
MPEG-2 הוא תקן פופולרי לדחיסה וקידוד דיגיטלי של וידאו ואותות שמע (Audio) שפותח על ידי Moving Picture Experts Group (ראשי התיבות של MPEG). התקן מבוסס על שיטות דחיסה מאבדת נתונים (lossy).