אגסי נולד בקיבוץ רמת הכובש. בשנים 1963–1965 למד אמנות ב"מכון אבני". במהלך שירותו הצבאי היה חבר בלהקת פיקוד מרכז והשתתף בתוכנית ה-16 שלה, "איפה המרכז", שעלתה ב־1968. בין חברי אותו מחזור היו קובי רכט ודודו זכאי. התוכנית פורקה בהוראתו של רחבעם זאבי, לאחר שחברי הלהקה סירבו להופיע בתנאי שדה. בשנת 1970 הציג את "רישומים", בגלריה "בר-כוכבא" בתל אביב. בשנת 1980 זכה במלגת לימודים באנגליה. בשנת 1982 השתקע בבריסטול, אנגליה.
ספרו הראשון "הגבעות השחורות של דקוטה", זכרונות נוגים ומרים של יליד קיבוץ, נדפס בשנת 1987. הספר עורר בשעתו הדים רבים, הן לחיוב והן לשלילה. ספר שיריו "עננים מפסלים צורות" נדפס בשנת 1969. מאיר אגסי היה סגן עורך הירחון מוניטין, שם עבד לצד אדם ברוך ורינו צרור. כתב גם פזמונים אחדים, מאמרי ביקורת רבים על אמנות במגזין "סטודיו" ובעיתון "חדשות". רבים ממאמרים אלו כונסו בשנת 2008 בספר "הכד מטנסי". בשנת 1988 אף כתב גיליון שלם של כתב העת בשם "מלון אוטופיה-דיסטופיה" בנושא אמנים "אאוטסיידרים". בנוסף כתב ספר על האמן יחיאל שמי "ניירות יחיאל שמי" (1998).
בפברואר 1998 נהרג אגסי בתאונת דרכים בכביש בין בריסטול לאוקספורד. עמו נהרגו אשתו, טסה, ובנם דניאל.
לאחר מותו התגלו בעיזבונו ציורים ורישומים רבים מאוד וכן יומנים רבים. כל אלה הוצגו בתערוכה מקיפה בשנת 2002, שהוצגה בכמה מקומות בארץ ונתרמה למשכן לאמנות על שם חיים אתר שבעין חרוד. תערוכה גדולה לזכרו אצר יניב שפירא במשכן לאמנות שם, וחלקים ממנה, כולל פינת העבודה של אגסי, מוצגים דרך קבע בספריית המשכן.
האמניות רותי ונלי אגסי.
גרושתו רותי אגסי היא אמנית צילום שהציגה מעבודותיה בתערוכות רבות. בתם המשותפת נלי אגסי, היא אמנית וידאו ומיצבים ומציגה מעבודותיה במוזיאונים וגלריות בארץ ובעולם. מאמרים רבים וביקורות אמנותיות בעיתונות הנדפסת ובעיתונות הדיגיטלית עוסקים הן בעבודותיה החדשניות של נלי אגסי והן בעבודות הצילום של רותי אגסי.
ראול ואלנברג
בונה (בע&quot;ח)
בוניים
בּוֹנִיִּים (שם מדעי: Castoridae) היא משפחה בסדרת המכרסמים.
בני משפחה זו הם יונקים מימיים בעלי התאמה לחיים במים, עם זנב שטוח, כפות עם קרומים ושסתום בנחיריו ואוזניו האוטם את המים. הבונים ניזונים מגזעי עצים ובונים מהעצים הכרותים סכר, בתוכו הם גרים.
הבונים הם הגדולים במכרסמים המודרניים לאחר מיני הקפיבארה מאמריקה הדרומית. הם יכולים לשקול עד 40 ק"ג. בעבר היו מינים גדולים יותר כמו בונה ענק ("Castoroides") ששקל עד 200 ק"ג.
מיון.
בעבר, משפחה זו הייתה מגוונת וכללה סוגים ומינים רבים, ואילו כיום כוללת סוג אחד - בונה ("Castor"), המכיל בתוכו שני מינים: בונה קנדי ("Castor canadensis") ובונה אירופי ("Castor fiber").
אל חג'י דיוף
אל חג'י דיוף (בצרפתית: El-Hadji Diouf; נולד ב-15 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר סנגלי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני. היה חלק מסגל נבחרת .
ב-2001 ו-2002 זכה בתואר כדורגלן השנה באפריקה. ב-2002 זכה גם בפרס כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC, ובמרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קריירה.
דיוף החל את הקריירה שלו בצרפת במדי הקבוצות סושו, לאנס וסטאד רן. לאחר מונדיאל 2002 בו הגיע יחד נבחרת עד לשלב רבע הגמר, הוא עבר לשחק בליברפול האנגלית תמורת 10 מיליון אירו.
לאחר שנתיים לא מוצלחות בליברפול הושאל בעונת לבולטון וונדררס, שרכשה את כרטיס השחקן שלו בסיום אותה עונה. דיוף שיחק במדי בולוטון במשך שלוש שנים, ואחרי כן עבר לסנדרלנד ובלקבורן. בחלון ההעברות של ינואר 2011 הושאל לגלאזגו ריינג'רס. ב-31 באוקטובר 2011 חתם בקבוצת דונקסטר רוברס מהליגה האנגלית השנייה וירד איתה לליגה השלישית. ב-9 באוגוסט 2012 עבר ללידס יונייטד וב-16 במאי 2014 שוחרר ממנה.
נבחרת סנגל.
דיוף ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בשנת 2000 נגד נבחרת . במונדיאל 2002 הצליח להגיע עם סנגל עד לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות על ו. דיוף נבחר לאחד מהשחקנים המצטיינים בטורניר. באותה שנה סנגל סיימה גם כסגנית גביע אפריקה לאומות. ב-3 באפריל 2009 הודיע על פרישתו מהנבחרת, וב-2011 אף קיבל עונש השעיה מהנבחרת ל-5 שנים (שקוצרו לאחר מכן), משום שהעביר ביקורת על ההתנהלות של ההתאחדות הסנגלית.
פרננדו היירו
פרננדו רואיס היירו (בספרדית: Fernando Ruiz Hierro; נולד ב-23 במרץ 1968) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי, ומאמן נבחרת ספרד בעבר.
היירו החל את הקריירה המקצועית בריאל ואיאדוליד, אך שיחק במרבית הקריירה בריאל מדריד. ב-14 עונות במדי הקבוצה זכה היירו, בין היתר, שלוש פעמים בליגת האלופות וחמש פעמים באליפות ספרד. הוא רשם 610 הופעות רשמיות במדי הקבוצה, וממוקם חמישי בטבלת מלך ההופעות במועדון בכל הזמנים. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה היה היירו לקפטן הקבוצה. בהמשך הקריירה בא-ריאן הקטרית ופרש במדי בולטון וונדררס האנגלית.
היירו ערך קרוב לתשעים הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה אף הוביל כקפטן. הוא ממוקם רביעי בטבלת מלך השערים של הנבחרת, הישג נדיר עבור שחקן הגנה, עם 29 שערים. בשנת 2001 היה למלך השערים בכל הזמנים של הנבחרת, הישג בו החזיק למשך שנה עד למונדיאל 2002. הוא היה שותף לארבעה טורנירי מונדיאל ולשתי אליפויות אירופה.
היירו הצליח לשלב בין יכולות שונות, ובצד היותו שחקן הגנה קשוח ניחן גם ביכולות מסירה גבוהות והן ביכולת כיבוש שערים, עם מספר שערים גבוה יחסית לשחקן הגנה.
קריירת משחק.
היירו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ולס-מאלגה מעיר הולדתו. בתווך שיחק זמן קצר בקבוצת הנוער של מאלגה, אך שוחרר מהקבוצה בטענה כי הוא רמתו אינה מספיקה לקבוצה. היירו הרשים את מאמן ריאל ואיאדוליד, ויסנטה קנטאטורה, וצורף לקבוצה לקראת עונת , כשהיה בן 19.
היירו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית במחזור השישי של העונה, ב-4 באוקטובר 1987, כשפתח בהרכב בניצחון הביתי 1-0 על אספניול, בדרך ל-22 הופעות ליגה רצופות בהרכב הפותח, ו-29 בסך הכול באותה העונה. ואיאדוליד סיימה את העונה במקום השמיני בטבלה. היירו שמר על מקומו בהרכב גם בעונה הבאה, ושוב ערך 29 הופעות ליגה בדרך למקום השישי של קבוצתו בטבלת הליגה.
לאחר שתי עונות מוצלחות במדי ואיאדוליד, הצטרף היירו לריאל מדריד של המאמן ג'ון טושאק לקראת עונת . כבר בעונת הבכורה שלו היה היירו לשחקן מפתח בקבוצתו החדשה, בה כבש שבעה שערי ליגה ב-37 הופעות כבר בעונת הבכורה שהסתיימה בזכייה באליפות. הגעתו של המאמן רדומיר אנטיץ' בשלהי עונת הביאה את היירו לעמדה קדמית יותר, והוא היה לכובש שערים חשוב עבור הקבוצה על אף שלא שיחק בחוד ההתקפה. בעונת כבש היירו 21 שערי ליגה, שיא קריירה אישי ויותר מכל שחקן אחר בקבוצתו באותה העונה. עונה זו החלה רצף של שלוש עונות בהן כבש היירו מספר דו-ספרתי של שערי ליגה, ובסך הכול 44 שערים.
בעונת זכה היירו עם קבוצתו בפעם השנייה באליפות ספרד, והזכייה השלישית הגיעה שתי עונות אחר כך. בעונת זכה היירו להצלחה אירופית ראשונה עם הקבוצה, כשזכה עמה בליגת האלופות תחת המאמן יופ היינקס. ריאל הדיחה בשלבי הנוקאאוט את צמד הגרמניות באייר לברקוזן והאלופה המכהנת בורוסיה דורטמונד, ובמשחק הגמר גברה על יובנטוס 1:0. היירו פתח בהרכב קבוצתו במשחק הגמר, ושיחק לכל אורכו. שנתיים אחר כך, בעונת , הדיחה ריאל את שתי פינאליסטיות העונה הקודמת, מנצ'סטר יונייטד ובאיירן מינכן, בשלבי הנוקאאוט של הטורניר, ובמשחק הגמר גברה 3:0 על ולנסיה. היירו לא נכלל בהרכב של ויסנטה דל בוסקה לגמר, אך עלה חמש דקות לסיום מהספסל במקומו של מיצ'ל סלגאדו.
לקראת עונת , לאחר זכייתה הרביעית של ריאל עם היירו באליפות ספרד ופרישתו של קפטן הקבוצה מנולו סאנצ'יס, זכה היירו בתפקיד הקפטן החדש של המועדון. כבר בעונת הבכורה שלו כקפטן, זכה היירו להניף את גביע אירופה. ריאל הדיחה בשלבי הנוקאאוט את באיירן מינכן ואת ברצלונה, ובמשחק הגמר גברה 2:1 על לברקוזן בדרך לזכייה בתואר, זכייה שלישית של היירו בליגת האלופות. היירו פתח בהרכב של דל בוסקה, ושיחק לכל אורך הגמר.
בסיום עונת , לאחר 14 עונות ו-439 הופעות ליגה במדי ריאל מדריד, שוחרר היירו מהמועדון בצוותא עם מאמנו דל בוסקה. היירו היה שותף לתקופה עשירה בתארים עבור הקבוצה, וזכה עמה בשלוש אליפויות אירופה, חמש אליפויות ספרד, שני גביעים בין-יבשתיים, פעם אחת בסופר קאפ האירופי, פעם אחת בגביע הספרדי וארבע פעמים בסופר קאפ הספרדי.
לקראת עונת , בשלהי קריירת המשחק, הצטרף היירו לא-ריאן מליגת העל הקטרית. עם הגעתו התמנה לקפטן הקבוצה תחת המאמן הצרפתי ז'אן קסטנדה, ובסיום העונה זכה עם קבוצתו בגביע הקטרי.
בתום עונה אחת בקטר, חזר היירו לאירופה וחתם במדי בולטון וונדררס מהפרמייר ליג, בעקבות המלצתו של חברו לקבוצה לשעבר, סטיב מקמנמן. בבולטון שיתף היירו פעולה בחלק האחורי, בין היתר, עם איוואן קאמפו ששיחק לצדו בריאל מדריד ועם טל בן-חיים הישראלי, תחת המאמן סם אלרדייס. היירו החל את העונה בעיקר כשחקן מחליף, אך בחציה השני זכה לרצף הופעות בהרכב ובסך הכול סיים את העונה עם 29 הופעות ליגה, מתוכן 15 בהרכב. על אף הלחץ מצד מאמנו ומצד אוהדי הקבוצה להמשיך לעונה נוספת, בחר היירו לפרוש ממשחק פעיל בתום העונה, בגיל 37. שנתיים לאחר פרישתו דורג היירו במקום ה-43 ברשימת חמישים הכדורגלנים הקשוחים ביותר בכל הזמנים מטעם עיתון הטיימס הבריטי.
נבחרת ספרד.