מקובל כי הקיר הנוכחי עובר בתוואי שקבע הורדוס לאחר הרחבת מתחם הר הבית החשמונאי. ניתן לראות שהנדבכים התחתונים של הכותל הדרומי הם בעלי סיתות שוליים הרודיאני אופייני המוכר מאבני הכותל המערבי. בפינה הדרום מזרחית של החומה השתמרו כ-30 נדבכים הרודיאנים היורדים עד לסלע האם.
בכותל נמצאו שרידים של שער משולש ושער כפול (מוסתר ברובו על ידי מבנה צלבני). אף על פי שהשערים הנוכחיים מאוחרים לתקופת הורדוס (אומאים) משוער כי הם נמצאים במקומם של שערים מסוף תקופת בית המקדש השני. השם המקובל, שערי חולדה, לקוח מהמשנה במסכת מידות. מתוך השערים היה צורך לעלות מתחת לאדמה עד ההגעה לרחבת הר הבית. בקצהו המזרחי של הכותל נמצא שער יחיד, מהתקופה הצלבנית. נכון לתחילת המאה העשרים ואחת, כל השערים סתומים.
הכותל הדרומי ורחבתו כלולים בחפירות הארכאולוגיות שביצע בנימין מזר לאחר מלחמת ששת הימים, ובסוף שנות ה-90 של המאה הקודמת על ידי יובל ברוך ורוני רייך מטעם רשות העתיקות. שטח הכותל בחלקו המערבי כלול היום נמצאים בשטח הגן הארכאולוגי ירושלים ואילו הקטע המזרחי כלול בשטחו של הגן הלאומי "העופל" ובאחריות רשות הטבע והגנים.
הכותל הדרומי באגדה.
מספר הרב ד"ר ש.ז כהנא:
"חלק היחידי מחומת בית המקדש שנשאר עד ימינו הוא הכותל המערבי. מדוע זכה דווקא הכותל להישאר עומד על עומדו? על המדרש האומר כי "אין שכינה זזה מכותל מערבי" מסופר, כי כאשר נתבקש העם לבנות את חומות בית המקדש בחרו העשירים לבנות את הכותל המזרחי, ושכרו פועלים שיעשו זאת; בני האצולה העדיפו את הכותל הדרומי, ושלחו את עבדיהם לעשות את העבודה; השליטים לקחו לעצמם את הכותל הצפוני, ופקדו על אלו הנתונים למרותם לבנותו; ואולם את הכותל המערבי בנו המוני העם במו ידיהם. ואכן, הכתלים הדרומי, המזרחי והצפוני נהרסו, ורק הכותל המערבי, מעשה ידיו ופרי מסירותו של העם, עדיין עומד על עומדו."
שערי חולדה.
שערי חולדה הם שני שערי כניסה בכותל הדרומי של הר הבית. השער המערבי כפול והמזרחי משולש. השערים היו במפלס נמוך מרובו של הר הבית, ועל כן רוב החוקרים סבורים שהשערים מובילים במחילה אל תוך שטח ההר ומשם היה צורך לעלות במדרגות אל הרחבה. עם זאת העלה חוקר המקדש הרב זלמן מנחם קורן פקפוקים בעניין ולדעתו השערים היו עיליים. הוא מסיק זאת בעקבות החפירות שערכו הערבים בהר, שעולה מהן כי השטח הדרומי לא היה מכוסה בעפר בזמן הורדוס.
פרשנות נוספת העלו לאחרונה יובל ברוך ורוני רייך. לדעתם שימש השער המשולש והרחוב שעלה אליו ממזרח להובלה של בעלי חיים וקורבנות למתחם ההר ובמיוחד במהלך חג הפסח.
מדרגות חולדה.
לרוחב הכותל הדרומי מצויות מדרגות ענק, המתוארכות לימי בית שני, ומזוהות כ'מדרגות חולדה'. כשם השערים אליהם הובילו המדרגות. את המדרגות חשף בנימין מזר, וחלקן שוחזרו כדי לאפשר הליכה בטוחה עליהן. "קצב" המדרגות אינו אחיד, אלא הוא עשוי מדרגה אחת רחבה ומדרגה אחת צרה לסירוגין.
אורוות שלמה.
מאחורי השער המשולש, בתוך הר הבית נמצא מתחם מהתקופה הצלבנית שהפך למסגד וידוע בשם אורוות שלמה החפירות שערך הוואקף במתחם יצרו חשש כי שרידים ארכאולוגיים חשובים מושמדים. כן הועלה חשש להתמוטטות חלק מהכותל המערבי. אורוות שלמה הפכו שם דבר עם פרסום הספר "צופן דה וינצ'י". על פי הספר - המבוסס על סיפורים ואגדות ידועות - מצאו הטמפלרים את אוצרות שלמה המלך.
הארמונות המוסלמיים.
בנימין מזר חשף בחפירותיו ארבעה ארמונות ענק, שתוארכו ויוחסו לח'ליפה וליד הראשון משושלת בית אומיה (705-715 לספירה). הארמונות, המכסים למעשה את כל שטח הגן הארכאולוגי (כולל רחבת התפילה בכותל המערבי), נבנו כל אחד מהם סביב חצר פנימית קְטוּרָה (לא מקורה), והיוו יחד קריית שלטון.
במאה ה-16 ניצלו העות'מאנים את תוואי הקיר החיצוני של 'ארמון 2', ו"הרכיבו" עליו את חומת העיר. בשל כך החומה העות'מאנית מגיעה רק עד פינת הארמון, ואז פונה בזווית של 90 מעלות צפונה ומתחברת להר הבית באופן שרירותי כמעט, באמצע הכותל הדרומי. כדי לאפשר מעבר אל המשכו של הגן הארכאולוגי מחוץ לחומת העיר העתיקה העות'מאנית, פרצו החופרים שער מלאכותי בחומה, במקום שבו ניצב בעבר שער 'ארמון 2'.
מרכז דוידסון.
בקצהו הדרום-מערבי של הגן הארכאולוגי, בתוך שרידי קומת המרתף של 'ארמון 2' האומיי, הוקם בשנת 2001 מוזיאון ארכאולוגי. המוזיאון נקרא על שם נדבן יהודי-אמריקני שמימן את הקמתו, ומוצגים בו ממצאים בני תקופות שונות שנתגלו ברחבי הגן הארכאולוגי ובסביבתו. תצוגת הממצאים היא בסדר כרונולוגי, החל מימי בית שני, ועד סוף התקופה המוסלמית הראשונה.
ראו גם.
הכותל המזרחי
קישורים חיצוניים.
https://www.academia.edu/32406180/EXCAVATIONS_AT_THE_TRIPLE_GATE_OF_THE_TEMPLE_MOUNT_JERUSALEM_YUVAL_BARUCH_AND_RONNY_REICH
גיירמו אמור
גיירמו אמור מרטינס (בספרדית: Guillermo Amor Martínez; נולד ב-4 בדצמבר 1967 בבנידורם שבוולנסיה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעיקר כקשר, ומאמן בהווה.
קריירה כשחקן.
אמור הצטרף לאקדמיית הנוער של ברצלונה, "לה מאסיה", ב-1980, לאחר שצייד הכישרונות של הקבוצה גילה אותו. קרלס רשאק אימן אותו בקבוצת הנוער של ברצלונה, שזכתה בתארים רבים. ב-1982 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית כשנכנס כמחליף לדייגו מראדונה במשחק ידידות לציון חניכת המיני אסטדי. אמור שיחק במשך עשר שנים בקבוצה הבוגרת, בין 1988 לבין 1998. ב-1989 זכה בתואר הראשון עם הקבוצה, גביע אירופה למחזיקות הגביע, ובשנה שלאחריה הבקיע בגמר הגביע הספרדי לרשתה של ריאל מדריד, ועזר לקבוצה לזכות בתואר. את ניצחון הקבוצה בגמר גביע אירופה 1992 החמיץ עקב השעיה. שנתיים לאחר מכן הבקיע אמור את שער הניצחון בקלאסיקו באצטדיון סנטיאגו ברנבאו 13 דקות לסיום, ששמר על סיכוי לקבוצתו לזכות באליפות, שאכן התממש. ארבעה ימים לאחר מכן שותף בגמר ליגת האלופות, אך קבוצתו הפסידה למילאן 4-0.
מאז, הידרדר מעמדו של אמור בקבוצה. הקבוצה אומנם זכתה בתארים נוספים, אך המאמנים בובי רובסון ולואי ואן חאל מיעטו לשתפו. בתום עונת 1997/98 הודיע על עזיבת הקבוצה.
אמור הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגבוה בהיסטוריית המועדון. הוא בסך הכול הופיע ב-550 משחקים (מתוכם 421 רשמיים) והבקיע 89 שערים. אמור היה חלק מ"קבוצת החלומות" שזכתה בארבע אליפויות לה ליגה רצופות ובגביע אירופה תחת אימונו של יוהאן קרויף. תארים נוספים שלאמור היה חלק בהם הם שלושה גביעי המלך, שני גביע מחזיקות הגביע ושתי זכיות בסופר קאפ האירופי. עם הקבוצה זכה ב-19 תארים (כולל 2 גביעי קטלוניה), ובכך הוא השחקן עם מספר התארים הגדול ביותר בברצלונה.
ב-1998 עזב את ברצלונה לפיורנטינה, בה שיחק שנתיים. עם פיורנטינה שיחק מול ברצלונה פעמיים. במשחק השני נכנס כמחליף בקאמפ נואו וזכה לתשואות הקהל. ב-2000 עבר לוויאריאל, העולה החדשה לליגה הראשונה. בעונת 2002/03 שיחק בליווינגסטון הסקוטית, הקבוצה בה פרש ממשחק.
בין 1990 לבין 1998 שיחק אמור גם 37 פעמים במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 1996 ובמונדיאל 1998.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק, הצטרף אמור להנהלת מערכת הנוער של ברצלונה ביוני 2003. כמו כן, עבד כמנהל מיזם בניית "קומפלקס הספורט" של המועדון, עד תום חוזהו ב-2007. בדצמבר אותה שנה נפצע בתאונת דרכים באורח קשה. הוא שוחרר לאחר טיפול שארך שבוע.
ב-2015 החל לאמן את אדלייד יונייטד האוסטרלית. אמור היה באוסטרליה במשך שנתיים, לפני שחזר לניהול מחלקת הנוער של ברצלונה.
טיקוצ'ין
מגן (קבוצת כוכבים)
מגן הוא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה שנמצאת מעט דרומית לקו המשווה השמימי. הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס תחת השם "מגן סובייסקי" (Scutum Sobiescianum) על שמו של מלך פולין יאן סובייסקי, לציון ניצחונו על הטורקים בקרב וינה בשנת 1683. זו אחת משתי הקבוצות שנקראו על שם דמויות אמיתיות (השנייה היא שערות ברניקי). הקבוצה נמצאת באזור עשיר בכוכבים של שביל החלב ומכילה מספר צבירי כוכבים.
כוכבי הקבוצה.
α במגן הוא ענק כתום במרחק של כ-175 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.85. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה
β במגן הוא כוכב זוגי במרחק של כ-700 שנות אור, המורכב מענק צהוב עם בהירות מדרגה 4.2 ובן זוג כחול עמום עם בהירות מדרגה 8.5. הכוכבים מקיפים זה את זה במחזוריות של כ-834 יום.
γ במגן הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-290 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.7.
δ במגן הוא קפאיד ננסי מסוג ענק לבן-צהבהב במרחק 202 שנות אור (ומתקרב אלינו – רק 10 שנות אור בעוד 1.24 מיליון שנה). הכוכב מתנפח ומתכווץ במחזוריות של 4.65 שעות ובהירותו משתנה בהתאם בין דרגות 4.6 ו-4.8. (למעשה זו מערכת משולשת, שני הכוכבים הנוספים הם עמומים בהרבה עם דרגות בהירות 9.2 ו-12.2.)
UY במגן בולט ברשימת הכוכבים הגדולים (על-פי רדיוס), כ-1,700 רדיוסי שמש.
גרמי שמיים מעניינים נוספים.
M11 הוא צביר פתוח במרחק של כ-6,400 שנות אור המכונה צביר ברווז הבר. הצביר כולל אלפי כוכבים מדרגות בהירות 11 ועמומים יותר, וניתן להבחין בו במשקפת ככתם בהיר על רקע שביל החלב עם בהירות מדרגה 6.5. כדי לראות כוכביו בבירור יש צורך בטלסקופ. שמו של הצביר ניתן לו כי הכוכבים מזכירים להקה של ברווזי בר במעופם.
M26 הוא צביר פתוח נוסף במרחק של כ-5,000 שנות אור. כוכביו הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 12 ובהירותו הכוללת היא מדרגה 8.
מחוגה (קבוצת כוכבים)