סם ג'ון הופקינס (באנגלית: Sam John Hopkins; 15 במרץ 1912 - 30 בינואר 1982) שנודע יותר בשם הבמה לייטנינג הופקינס (Lightnin' Hopkins), היה זמר וגיטריסט בלוז אמריקאי, מיוסטון, טקסס. עם קריירה המשתרעת משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-80 של המאה ה-20, לייטנינג הופקינס ראה את סגנון הבלוז משתנה למספר כיוונים והופך לנחלת העולם. עם הזמן, הוא עבר מנגינה בגיטרה אקוסטית אל הגיטרה החשמלית, אך (בדומה למיסיסיפי פרד מקדואל) לא שינה את סגנונו הייחודי שהתפתח עוד מהימים בהם ניגן לבדו בקרנות הרחוב, מנסה ללכוד את תשומת לב ומטבעות העוברים. הופקינס נחשב לאחד ממעצבי סגנון הטקסס בלוז והשפעתו הגדולה ניכרת באומנים רבים המעידים על עצמם שהושפעו משיריו ונגינתו, בהם, ג'ימי הנדריקס וסטיבי ריי ווהן.
ביוגרפיה.
כאשר נולד סם הופקינס ב-1912, בסנטרוויל, טקסס, הוא היה מוקף בצלילי וניחוחות הבלוז. בגיל 8, הוא פיתח הבנה עמוקה יותר של המוזיקה לאחר מפגש מכונן עם זמר ונגן הבלוז הידוע בליינד למון ג'פרסון. לדבריו, בעקבות מפגש זה הרגיש שהבלוז זורם בדמו והחל ללמוד אצל בן דודו המבוגר ממנו, זמר הבלוז אלגר "טקסס" אלכסנדר. הופקינס החל ללוות מדי פעם את בליינד למון ג'פרסון במפגשים בכנסייה. במהלך שנות ה-30, התקדמותו המוזיקלית נקטעה, לאחר שנכלא בכלא המחוזי של יוסטון, בשל עבירה לא ידועה. בסוף שנות ה-30, עבר ליוסטון עם בן דודו אלכסנדר בניסיון להיכנס אל סצנת המוזיקה המקומית, אך ללא הצלחה. בתחילת שנות ה-40, חזר לסנטרוויל ועבד בחווה חקלאית.
ב-1946, הופקינס קיבל הזדמנות כאשר התגלה על ידי מגלת הכישרונות לולה אן קולום. היא שכנעה אותו לעבור ללוס אנג'לס ושידכה בינו לבין הפסנתרן וילסון סמית'. השניים הקליטו 12 קטעים, כולל אחד משיריו המפורסמים, "Katie Mae", תחת הלייבל אלאדין. אנשי חברת התקליטים העניקו לסם את הכינוי "לייטנינג" (ברק) ולווילסון "ט'אנדר" (רעם).
ב-1947, חזר לייטנינג ליוסטון והחל לנגן בלייבל גולד סטאר רקורדס. במהלך שנים אלה ועד לשנות ה-50 מיעט להופיע מחוץ לטקסס אך מעריכים כי הקליט בין 800 ל-1000 שירים במהלך הקריירה שלו.
עד לאמצע שנות ה-50, רכש לעצמו עדת מעריצים, בעיקר אפרו-אמריקאים וחובבי בלוז שגילו את איכויותיו המוזיקליות.
ב-1959 לייטנינג הופקינס הוצג לקהל מעורב על ידי הפולקלוריסט, מק מקורמיק, בתחילה ביוסטון ולאחר מכן בקליפורניה. הופקינס הופיע לראשונה בקרנגי הול, באוקטובר 1960 כשהוא מופיע לצד ג'ואן באאז ופיט סיגר. בשנים הבאות זכה להכרה ולהצלחה.
במהלך שנות ה-60 ואל תוך ה-70 הוציא לייטנינג הופקינס אלבום או שניים כל שנה ויצא להופיע בעיקר במועדוני ופסטיבלי פולק שונים.
הופקינס נפטר ב-1982, בגיל 69, כתוצאה מסרטן הושט.
אקורוס
אקורוס ("Acorus") - סוג של צמח בעל פרחים. סוג זה שויך בעבר למשפחת הלופיים, ועל-פי מיונים עדכניים, הוא מסווג בסדרה נפרדת, ובה משפחה וסוג בודד- אקורוס.
על סוג זה נמנים צמחים עשבוניים, דמויי-דשא, רב-שנתיים וגאופיטים. בית-גידולם הטבעי הוא גדות נחלים וביצות. הסוג כולל 6 מינים.
מיני האקורוס משמשים כצמחי נוי וכן כצמחי מרפא.
כריס מרקר
כריסטיאן איפוליט פרנסואה ז'ורז' בוש-וילנב (בצרפתית: Christian Hippolyte François Georges Bouche-Villeneuve; 29 ביולי 1921 - 29 ביולי 2012), הידוע בשם העט כריס מרקר (בצרפתית: Chris Marker) היה סופר, צלם, במאי, אמן מולטימדיה ויוצר תיעודי צרפתי.
נודע בעיקר בזכות סרטיו: מכתב מסיביר (1957), המזח (1962), חיוך בלי חתול (1977), ללא שמש (1983), וסרטו התיעודי AK על הבמאי היפני אקירה קורוסאווה (1985).
קורות חייו.
נולד בצרפת ב-29 ביולי 1921. במלחמת העולם השנייה הצטרף למאקי (maquis), קבוצות לוחמי גרילה של תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמה. לאחר המלחמה החל לכתוב ולביים סרטים, בשלהי שנות ה-40. החל את דרכו כמשורר, סופר ומבקר בכתב העת הצרפתי "אספרי". הוא נסע במדינות סוציאליסטיות רבות ותיעד את מה שראה בסרטים וספרים. כמה מסרטיו הראשונים נעשו במשותף עם אלן רנה (ביניהם "גם פסלים מתים", 1950–1953; "לילה וערפל", 1955). על הפקת סרטיו המוקדמים של מרקר, ועוד שנים לאחר מכן, היה אמון אנטול דאומן (Anatole Dauman), אשר הפיק עבורו את "יום ראשון בבייג'ינג" ו"מכתב מסיביר".
רק בשנת 1962 הפך מרקר ידוע בעולם, עבור סרטו הקצר "המזח" (La jetée). הסרט מספר על ניסוי בנסיעה בזמן שנערך לאחר מלחמה גרעינית. באמצעות סדרה של תצלומים שצולמו ופותחו בפוטומונטז' של קצב משתנה, עם קריינות מוגבלת ואפקטים קוליים, יצר מרקר מבע קולנועי חסר תקדים. סרט זה היווה מקור השראה לבמאים רבים, בהם הבמאי מאמורו אושיי (Mamoru Oshii) בסרט הפעולה "המשקפיים האדומים" (1987, The Red Spectacles), וכן השראה לסרטו המוערך של טרי גיליאם, "12 קופים" (1995), בו כריס מרקר בעצמו היה שותף לכתיבת התסריט.
בשנת 1982 השלים מרקר את סרטו "Sans Soleil", אשר מתח את גבולות ז'אנר הסרטים התיעודיים. הסרט הוא מעין מונטאז', ערבוב חלקים של סרט תיעודי עם הערות בדיוניות ופילוסופיות, אשר יצר אווירה של חלום ומדע בדיוני. הנושאים המרכזיים בעלילה הם יפן, אפריקה וזיכרון הנסיעה. בסרט ישנה מחווה לסרט "ורטיגו" של אלפרד היצ'קוק, בסיקוונס באמצע הסרט המתרחש בסן פרנסיסקו.
בשנת 2007 יצאה מהדורה משותפת לסרטים "Jetée La" ו"Sans Soleil", אשר כללה חיבור קצר מאת מרקר בשם "עבודה בתקציב שרוך נעל". בחיבור הודה מרקר כי כל הצילומים בסרט "Sans Soleil" צולמו עם מצלמת פילם, ואת הקלטות השמע הקליט על קלטות סליל פרימיטיביות. מרקר גם ציין כי רק סצנה אחת קצרה ב"המזח" היא של תמונה נעה, זאת מכיוון שמרקר יכול היה לשאול את המצלמה רק לצהריים אחד במהלך צילומי הסרט.
לאורך הקריירה שלו, כריס מרקר כמעט ולא התראיין, וצולם לעיתים נדירות אף יותר. כשביקשו ממרקר תמונה של עצמו הוא נהג להציע תצלום של חתול, שהייתה החיה האהובה עליו.
המשטרה הפדרלית של רוסיה
בנק רוסיה
מייקל קלייטון
מייקל קלייטון (באנגלית: Michael Clayton) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2007 בבימויו של טוני גילרוי, אודות העורך דין מייקל קלייטון (ג'ורג' קלוני) המתמודד עם התמוטטות עצבים לכאורה של עמיתו. בסרט משחקים גם טום וילקינסון, טילדה סווינטון וסידני פולאק. הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה של סווינטון.
הסרט יצא בארצות הברית באוקטובר 2007 וב-28 בספטמבר 2007 בבריטניה. בישראל הסרט יצא ב-15 בנובמבר 2007.
עלילה.
מייקל קלייטון (ג'ורג' קלוני) הוא עורך דין שעובד בחברת עורכי הדין "קינר, בק ולידין" שבניו יורק. לאחר שנגמל מהתמכרות להימורים, החברה נתנה לו תפקיד להיות "מתקן" החברה שמשמעותו שימוש בקשריו כדי לעזור ללקוחות החברה. לאחר שקלייטון עוזר לאחד הלקוחות, הוא נוסע ללא סיבה. ולאחר שהוא יוצא מרכבו, הרכב מתפוצץ.
הסרט קופץ ארבעה ימים קודם לכן. כשקלייטון נקרא לרסן את עורך דין החברה, ארתור אדנס (טום וילקינסון), שסובל מהתמוטטות עצבים במהלך תצהיר בתובענה ייצוגית נגד חברת החקלאות "יו-נורט'". קלייטון מצליח להשתלט על אדנס, אך הוא בורח ממנו במהלך הלילה.
קארן קראודר (טילדה סווינטון), חברת מועצת המנהלים של "יו-נורט'", מגלה שאדנס מחזיק ברשותו חומר מסווג של החברה העלול לסכן אותה. היא שוכרת שני סוכנים שיעקבו אחריו. במעקב מתגלה שאדנס צובר ראיות נגד "יו-נורט'" שבעבר הוא ייצג אותה. קראודר מחליטה לחסל את אדנס באמצעות סוכניה שמדמים את מותו להתאבדות.
בהמשך, קלייטון מגלה שקראודר אחראית למותו של אדנס. הוא מביים את מותו לאחר שמכוניתו מתפוצצת. בסוף, הוא גורם למעצרה של קראודר ומנהלי חברת "יו-נורט'" על פשעיהם בפרשה.
ביקורות והכנסות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 90%. הסרט זכה להיות הסרט הטוב ביותר לשנת 2007 של מגזינים רבים כמו: USA Today וטיים. הופעתים של ג'ורג' קלוני, טום וילקינסון וטילדה סווינטון זכו לביקורות מהללות. בנוסף, הסרט קיבל מספר רב של מועמדויות וזכיות לפרסים יוקרתיים.
הסרט הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה ולאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. הוא שוחרר בהפצה מוגבלת ב-5 באוקטובר בארצות הברית ובהפצה כללית שבוע לאחר מכן. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-10.3 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-49,033,882 מיליון דולר בארצות הברית וכ-43,957,953 מיליון דולר בחוץ לארץ.
א&quot;ש רוזנטל
א&quot;ב יפה
אברהם ריין
אברהם ריין (1913 – ינואר 1997) היה עסקן חרדי, מראשי צעירי אגודת ישראל (צא"י).
ריין היה מראשי הציבור החרדי בפתח תקווה, נציג אגודת ישראל במועצת העיר וסגן ראש העיר.
תולדותיו.
נולד בווילנה לנחום ולאה-מלכה ריין. למד בצעירותו בישיבת רמיילס בווילנה אצל הרב שלמה היימן, יחד עם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ והרב חיים שאול קרליץ. לאחר מכן, בעצת שכנו החזון איש, עבר ללמוד אצל הרב אלחנן וסרמן בישיבת אוהל תורה בברנוביץ'. כמו כן למד כשנה וחצי בישיבת קמניץ בראשות הרב ברוך בער לייבוביץ.
בשנת 1938 עלה לישראל ולמד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה במשך ארבע שנים. עמד בראש הנוער האגודתי והיה פעיל מרכזי במסגרת צעירי אגודת ישראל. שהה שנתיים בארצות הברית בשליחות תנועתו. היה ביחסים הדוקים עם חבר הכנסת שלמה לורנץ ופעל עמו במסגרת תנועת צא"י.