אלי ביטון (נולד ב-25 בינואר 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה.
ביטון החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-1998 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. ביטון זכה עם הקבוצה בשני גביעים, ובעונת 2002/2003 זכה עמה באליפות המדינה. ביטון אף היה בסגל מכבי בליגת האלופות בעונת 2004/2005.
בעונת 2005/2006, לאחר סכסוך עם הנהלת מכבי תל אביב, עבר ביטון לקבוצת בני יהודה תל אביב איתה הגיע לגמר גביע המדינה של אותה שנה, עת הפסידה הקבוצה להפועל תל אביב.
לאחר שלוש שנים בבני יהודה חתם ביטון במכבי הרצליה, ושנה לאחר מכן חתם בבני סכנין. לאחר חצי עונה בסכנין, ב-26 בינואר 2010 חתם ביטון בהפועל פתח תקווה. בתום העונה הצטרף לקבוצת אחווה עראבה בליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן חתם בקבוצת מכבי קריית מלאכי מליגה א', במדיה שיחק עד דצמבר 2011.
במהלך השנים שיחק ביטון בנבחרות ישראל השונות לגילאים צעירים. בנבחרת הבוגרת צבר ביטון 5 הופעות, כולן במשחקי ידידות, כאשר את הופעת הבכורה שלו ערך ב-21 באוגוסט 2002 במשחק מול נבחרת ליטא.
תארים.
אליפות (1): 2002/2003
גביע המדינה (2): 2000/2001, 2001/2002
א-שאם
מערבית: الشأم – א-שאם השם שימש כשמה של ארץ ישראל גם ברובד העברית של ימי הביניים, מקורו משוער, גאוגרפים מוסלמים סוברים שתיבת "א-שאם" נגזרה משמו של שם בנו של נוח המקראי שבניו התיישבו בארץ זו, ונראה שהראשון להפצת סברה זו היה המלומד הערבי אבו אל-פידאא. אחרים סברו כי המילה נגזרת מערבית: "שמאל" (شمال) בהוראת צפון, וזאת משום שהייתה א-שאם ממוקמת צפונית לחיג'אז וההפך מן ימן (תימן) שמדרום לחיג'אז.
שאם
אל-שאם
אלשאם
משירי אברהם חלפי
"משירי אברהם חלפי" הוא אלבום האולפן ה-26 של אריק איינשטיין, שיצא כפרויקט משותף עם יוני רכטר בשנת 1988. האלבום מורכב משירים מולחנים של המשורר אברהם חלפי.
רקע.
חלק משירי האלבום הולחנו ובוצעו לראשונה באלבום זה, אך חלקם האחר היו שירים מוכרים עוד לפני צירופם לאלבום: "שיר על התוכי יוסי" הוקלט במשותף עם מיקי גבריאלוב ב-1986 והופיע באלבום אוהב להיות בבית. השיר "עטור מצחך זהב שחור" הופיע לראשונה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'", אך כאן הוקלט מחדש בעיבוד כמעט זהה לעיבוד המקורי ובליווי יהודית רביץ וקורין אלאל שליוו בקולות רקע גם את הביצוע המקורי. "בלדה על שלושה חתולים" בוצע במקור על ידי הצמד רן ונמה.
ב-11 במרץ 2014, כארבעה חודשים אחרי מותו של איינשטיין, יצאה לאלבום מהדורה מחודשת בת שני תקליטורים, שכללה שמונה רצועות נוספות, חלקן הוקלט בשנה האחרונה לחייו.
רצועות באלבום.
בגרסת המקור: שירים 1–5 צד א', שירים 6–10 צד ב'
משתתפים.
הוקלט ובושל באולפני טריטון, 1988; למעט "שיר על התוכי יוסי" - הוקלט באולפני טריטון, 1986; קלידים וסינתיסייזר הוקלטו באולפני סינטרון, 1986. מאסטרינג באולפני "H.M אקוסטיקה".
רצועות שנוספו במהדורת 2014
"על ענף" ו"ולמות" הוקלטו במקור באולפני "המון", 1991; ההקלטות הושלמו באולפני "ברדו", 2014.
אספות הבחירה באיווה
אסיפות הבחירה באיווה (באנגלית: Iowa caucuses) הן, מאז 1972, ההתמודדות המוקדמת ביותר בשנת הבחירות, במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית.
בשל היותה ההתמודדות הראשונה היא שימשה לא פעם כמקפצה של מועמדים צדדיים, ואפילו אלמוניים לעמדת מפתח בבחירות, כמו ג'ורג' מקגוורן ב-1972, ג'ימי קרטר ב-1976 וג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1980 (אף על פי שלבסוף הוא לא זכה במינוי, אלא הפך לסגנו של רונלד רייגן). גם ג'ון קרי חזר למרוץ ב-2004 בזכות ניצחון מפתיע באיווה אחרי שמסע הבחירות שלו נראה ככושל וניצח בו. אולם ניצחון באיווה הוא לא תנאי הכרחי לזכייה במרוץ. כך למשל ביל קלינטון כלל לא התמודד במדינה באופן רציני ב-1992, מפני שאחד המועמדים באותה מערכת בחירות היה סנאטור מאיווה.
ההתכנסויות לאסיפות הבחירה באיווה בקרוב ל-2000 מקומות ברחבי המדינה נערכות בשעות הערב. מכל מפלגה יכולים להשתתף בתהליך מצביעים הרשומים כחברי מפלגה, אולם ניתן להירשם כחבר מפלגה במקום ובאופן מיידי.
בשיטה זו אין קלפיות או פתקי הצבעה. כמו כן לא מצביעים בדואר, כנהוג בכמה מדינות. במקום זאת מתכנסים המצביעים, שהם ברובם פעילים פוליטיים ולכן רק כ-10% מכלל המצביעים, עם חבריהם במקום ציבורי ודנים דיון פוליטי במועמדים. בסיכומן של ההתוועדויות האלה בוחרים המצביעים את הצירים לוועידות של המפלגות הדמוקרטית והרפובליקנית. המיוחד בשיטה הוא שאנשים יכולים לשנות את הצבעתם ברגע האחרון עקב שכנוע הדדי, או עקב העובדה שהמועמד המועדף עליהם לא עבר את אחוז החסימה. המצביעים רואים איזה מבין המועמדים מוביל, ויכולה להתפתח "הצבעת עדר" לטובת מועמד זה.
לשתי המפלגות יש נהלים שונים לאופי ההצבעה:
הפריימריז בניו המפשייר
הפריימריז בניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire primary) הם שלב מוקדם וחשוב במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכים מדי 4 שנים במפלגה הדמוקרטית ובמפלגה הרפובליקנית. מאז 1952 במדינת ניו המפשייר נערכת ההתמודדות השנייה, לאחר אסיפות הבחירה באיווה, וכן ההתמודדות הראשונה המתקיימת במתכונת של פריימריז.
הפריימריז בניו המפשייר נמצאים בראשית לוח הזמנים של ההתמודדויות עוד מתחילת המאה ה-20, אולם בשנים הראשונות לרוב נבחרו בה צירים שלא היו מחויבים למועמד מסוים, והבחירות לא היו בעלות חשיבות רבה. הפריימריז בניו המפשייר החלו לקבל את מעמדם המיוחד ב-1952, כאשר נשיא ארצות הברית המכהן הארי טרומן הפסיד בפריימריז בניו המפשייר, וזמן קצר אחרי זה פרש מהמרוץ על מועמדות מפלגתו לכהונה נוספת. בצד הרפובליקני ניצח בניו המפשייר דווייט אייזנהאואר, שבהמשך אותה שנה זכה במועמדות ובבחירות לנשיאות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968, שנערכו על רקע הסתבכות ארצות הברית במלחמת וייטנאם וההתנגדות הציבורית לה, זכה הנשיא המכהן, לינדון ג'ונסון, ברוב דחוק יחסית (עבור נשיא מכהן) של 49% מול 42% לסנטור יוג'ין מקארתי שהתנגד להמשך המלחמה. תוצאה זו גרמה בסופו של דבר לג'ונסון לוותר על המשך המרוץ כשלושה שבועות אחר כך.
ב-1972 המוביל המיועד במרוץ לנשיאות היה המועמד לסגנות מהבחירות הקודמות, אדמונד מאסקי. הוא אומנם ניצח בניו המפשייר את ג'ורג' מקגאוורן, אולם ברוב קטן מהצפוי דבר שהוביל להמשך דעיכת המועמדות של מאסקי והתנופה של מקגאוורן. במיוחד פגעה במאסקי תקרית בה במהלך נאום בו הוא הגיב להתקפת אישיות עליו בעיתונות המקומית הוא נראה כאילו דמעות זולגות מעיניו. למרות שהוא טען שזה היה רק פתית שלג שנמס על עיניו, בעיתונות הוא הוצג כמי שנשבר ופרץ בבכי.
ב-1992 מילאו הפריימריז בניו המפשייר תפקיד חשוב בתהליך הבחירות בשתי המפלגות, ובשתיהן התגלה שהפער בין הציפיות לתוצאות חשוב לא פחות מהתוצאות עצמן. במפלגה הדמוקרטית הגיע ביל קלינטון למקום השני עם 25% מהקולות, לאחר פול צונגס שזכה ל-33% מהקולות. אולם אנשי קלינטון הצליחו להציג את התוצאה כהישג, עקב הגעתו של צונגס ממסצ'וסטס השכנה וכן בשל פרשת ג'ניפר פלאוורס, שטענה כי היה לו רומן איתה ושהתפוצצה זמן קצר לפני כן. קלינטון הוצג כ-"comeback kid", והמומנטום שהוא קיבל מהתוצאה בניו המפשייר הביא אותו לבסוף לזכייה במועמדות מפלגתו ובנשיאות עצמה. בצד השני התמודד הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש מול איש הימין הקיצוני פט ביוקנן. בוש ניצח בתוצאה של 53% מול 37%. למרות הניצחון, תוצאה מפתיעה זו גילתה את חוסר שביעות הרצון מהנשיא, ותרמה להפסדו של בוש בבחירות הכלליות לקלינטון.
ב-2000 ניצח במפתיע בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ברוב גדול של 19% ג'ון מקיין את יקיר הממסד הרפובליקני והמועמד המוביל ג'ורג' בוש הבן, בזכות הסנטימנט האנטי-ממסדי של רבים מהבוחרים בניו המפשייר, ובייחוד של מצביעים עצמאיים, שיכולים להשתתף בפריימריז בניו המפשייר. אולם ניצחון זה לא הצליח לגרום לו לזכות במינוי המפלגה בבחירות אלה. שמונה שנים אחר כך, ניצחון נוסף של מקיין החזיר אותו למרוץ הרפובליקני בו דישדש, והיווה את תחילת דרכו לזכייה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירות הכלליות.
בפברואר 2016 ניצח ברני סנדרס בפריימריז של הדמוקרטים, ודונלד טראמפ ניצח בפריימריז של הרפובליקנים, כך גם קרה בבחירות המקדימות שנערכו ב-2020.
מרגרט מדנמרק, מלכת סקוטלנד
מרגרט מדנמרק (בדנית: Margrete af Danmark; 23 ביוני 1456 - 14 ביולי 1486) הייתה בתם של המלך כריסטאן הראשון, מלך דנמרק (בין 1448 -1481), נורווגיה (בשנים 1450 -1481) ושוודיה (בשנים 1457 -1464) ורעייתו, דורותיאה מברנדנבורג. מרגרט הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד.
קורות חיים.
כבר כשהייתה בגיל ארבע החלו לדבר על שידוכה לנסיך ג'יימס השלישי מסקוטלנד, ובשנת 1468 התארסו השניים ונישאו, כאשר מרגרט הייתה בת 13, ביולי 1469 במנזר הולירוד שבאדינבורו.
הנדוניה שנתן כריסטאן לג'יימס השלישי כללה את איי אורקני ושטלנד שהיו קודם לכן רכוש הכתר הנורווגי. האיים ניתנו בתחילה כערובה לתשלום הנדוניה, אולם בשל מחסור במזומנים מומשה הערובה, והאיים הפכו לרכוש הכתר הסקוטי.
לשניים נולדו שלושה בנים:
מרגרט נפטרה ב-14 ביולי 1486 בטירת סטירלינג ונקברה במנזר קמבסקנת'.
איי אורקני.
קבוצות בדלניות באיי אורקני פנו לדנמרק ולנורווגיה בבקשה לשלם את הנדוניה של מרגרט, ובכך להשיב את האיים לשליטת דנמרק או נורווגיה, ולהוציאן מהממלכה המאוחדת (או להפרידם מסקוטלנד במקרה שזו תנסה להתנתק מהממלכה המאוחדת).
ליגת העל הקולומביאנית