לבסוף, בחלק הרביעי של חוות דעתו של ג'קסון הוא מציין שקודם לפסק הדין בראון נגד מועצת החינוך, ההפרדה הגזעית הייתה חוקית. לדבריו של ג'קסון, ההבטחה להפוך על פיו את פסק הדין של פלסי הייתה "הנחה עובדתית" מוטעית, ש"היו חילוקי דעות בית הגזעים השחורים והלבנים, שנתפשו כיחידה אחת". בטיוטת חוות דעתו הניח ג'קסון שההתקדמות "המרהיבה" של האפרו-אמריקאים, בנסיבות הקשות, "אפשרה להם להתגבר על המערכת ועל הנחות היסוד שעליה היא הייתה מבוססת". ג'קסון הדגיש שהתנאים המשתנים, לצד חשיבות החינוך הציבורי, דרשו מבית המשפט לגנות את התפיסה של "נפרד אך שווה" בחינוך הציבורי. בעוד שג'קסון יכול היה להצדיק את ההחלטה בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך על בסיס החוק, הוא עשה זאת על בסיס הציווי הפוליטי והחברתי. לא ידוע אם ג'קסון התכוון לפרסם את חוות דעתו זו.
בין ה-30 במרץ וה-17 במאי 1954 היה ג'קסון מאושפז בבית חולים. דווח שנשיא בית המשפט ארל וורן ביקר אותו מספר פעמים, וניהל עמו דיון הן על טיוטת חוות דעתו של ג'קסון והן על חוות דעתו שלו עצמו. עצה אחת שוורן קיבל מג'קסון הייתה להוסיף את המשפט הבא: "השחורים השיגו הצלחה יוצאת מן הכלל באומנויות ובמדעים, בנוסף להצלחה בעסקים ובעולם המקצועי". משפט זה קשור לחלק הרביעי של חוות הדעת של ג'קסון. ב-17 במאי הגיע ג'קסון לבית המשפט ישירות מבית החולים, כדי להיות נוכח בהקראת פסק הדין. כאשר הוגש פסק הדין, נכחו בבית המשפט כל השופטים, זאת כדי להדגיש את קבלת פסק הדין פה אחד. ג'קסון נפטר ב-9 באפריל אותה שנה, כך שלא נותר זמן רב כדי לחקור לעומק את דעותיו על ההפרדה הגזעית.
תובע במשפטי נירנברג.
ב-1945 מינה הנשיא הארי טרומן את ג'קסון כראש צוות התביעה במשפטים נגד פושעי המלחמה הנאצים. לצורך כך הוא לקח חופשת היעדרות מכס השיפוט. הוא סייע לנסח את כתב הזכויות לבית הדין הצבאי הבינלאומי, שיצר את הבסיס החוקי למשפטי נירנברג. לאחר מכן הוא שירת בנירנברג כתובע הראשי של ארצות הברית בבית הדין הצבאי הבינלאומי. ג'קסון מילא את תפקידו כתובע במרץ רב. נאומי הפתיחה והסיכום שלו בפני בית הדין זכו לפרסום רב. אלברט שפר, שר החימוש והייצור המלחמתי של גרמניה הנאצית, אמר:
עם זאת, יש המאמינים שמיומנויות החקירה הנגדית שלו היו חלשות באופן כללי, והיה זה התובע הבריטי, דייוויד מקסוול פייף, שהוציא את המיטב מהרמן גרינג בחקירה הנגדית בהשוואה לג'קסון, שננזף על ידי חבר השופטים על כך שאיבד את שלוות רוחו וספג התגרויות מצידו של גרינג במהלך הדיונים.
מותו.
ב-30 במרץ 1954 לקה ג'קסון בהתקף לב קשה. הוא אושפז בבית החולים עד ה-17 במאי, אז שב לעבודתו בבית המשפט. הוא המשיך בפעילותו השיפוטית עד ל-4 באוקטובר. בשבת, 9 באוקטובר, הוא לקה בהתקף לב נוסף. רוברט ג'קסון נפטר באותו יום בשעה 11:45 בבוקר בגיל 62. טקסי האשכבה נערכו בקתדרלה הלאומית של וושינגטון ומאוחר יותר בכנסיית סנט לוקס שבג'יימסטאון. כל שאר שמונת שופטי בית המשפט העליון נסעו יחדיו לג'יימסטאון, כדי להשתתף בהלוויה, הפעם האחרונה שאירוע כזה התרחש, מסיבות ביטחוניות. בין שאר האישים הבולטים שהשתתפו בטקס נמנה תומאס דיואי, שהיה אז מושל ניו יורק. ג'קסון נטמן ליד בית ילדותו בפרוסברג.
הנצחתו.
במרכז רוברט ה. ג'קסון שבג'יימסטאון מוצגים פריטים מחייו, אוספים של כתביו, ותמונות ממשפטי נירנברג. אוסף נרחב של מסמכיו האישיים והמשפטיים שמור בחטיבת כתבי היד של ספריית הקונגרס. מחוץ למרכז שבג'יימסטאון ניצב פסל בדמותו בנוסף לפסל שליד שדה התעופה המקומי. מבנה בית המשפט הפדרלי של המחוז המערבי של מדינת ניו יורק, שנפתח בנובמבר 2011 בבאפלו, קרוי על שמו.
בסרט נירנברג משנת 2000 מגולמת דמותו של ג'קסון על ידי השחקן אלק בולדווין.
מיספוג סאת'רן
רוברט ג'קסון
דאנסטן הקדוש
דאנסטֶן (באנגלית: Dunstan; 909 לערך - 19 במאי 988) הוא קדוש נוצרי. דאנסטן היה אב מנזר במנזר גלסטונברי, הבישוף של ווסטר (Worcester), הבישוף של לונדון והארכיבישוף מקנטרברי. בנוסף שימש כיועץ לבית המלוכה. הוא שיקם את המנזרים באנגליה וביצע רפורמות בכנסייה האנגלית. במאה ה-11 כתב אוסברן את קורותיו ותיאר את דאנסטן כאמן וקליגרף.
דאנסטן נולד בגלסטונברי. על פי האגדה, החל את חייו כמפרזל, והיה זה שהצליח לכפות על השטן שלא לפקוד את אלה אשר משתמשים בפרסה. מאז, משמשת למאמינים פרסה כסגולה למזל.
בשנת 988 מת בקנטרברי. יום חגו מתקיים ב-19 במאי.
יומן מסע (אלבום)
"יומן מסע" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר אביב גפן.
האלבום יצא בספטמבר 2000 והוא כולל את הלהיטים "עורי עור" ו"יומן מסע", בדואט עם אריק איינשטיין. באלבום מארח גפן גם את הזמר שלום חנוך בשיר "חצר המלך". במהדורה מאוחרת של האלבום צורף השיר "גשם כבד עומד ליפול", גרסת כיסוי לשירו של בוב דילן, "A Hard Rain's a-Gonna Fall" מ-1962. השיר תורגם על ידי יהונתן גפן שאף משתתף בו.
אלבום זה היה האחרון בו גפן שיתף פעולה עם משה לוי כמפיק מוזיקלי.
סגנון ומסרים.
באלבום בא לידי ביטוי קו מאופק יותר של גפן, לעומת הצווחות והדיסטורשנים שהיו נהוגים באלבומיו הקודמים. ניתן להבחין באלבום בחיבתו של גפן לבלדות רכות בשיר "מגיע לך יותר", שבו בולטת נגינת הפסנתר. עם זאת, נושאים בהם עסק גפן בעבר, כצבא, אבדון ומוות, שבים גם באלבום זה. באופן כללי, יש באלבום עידון מוזיקלי, כאשר הרגש לא מתבטא בצווחות אלא במילים ובמנגינה.
מרבית השירים באלבום בעלי מבניות טקסטואלית ואורך ממוצע (כשלוש עד ארבע דקות), אך ישנם יוצאים מן הכלל: "הכּל נרשם" הוא שיר קצר בן פחות משתי דקות המכיל רעיונות מכמה וכמה שירים באלבום. ניתן לראות בשיר, שבמפתיע זכה לקליפ, חלק מן השיר "יומן מסע". בנוסף, בשיר "צלקות" מופר עיקרון המבניות כאשר הבית השני אורכו כחצי מאורך הבית הראשון.
אמצעי שגפן ממעט להשתמש בו מופיע באלבום - הקלטות ממקורות חיצוניים: בשיר "מטוסים", בפתיחה ואל תוך הבית הראשון, נשמעת קריאה במערכת כריזה בנמל תעופה.
הגיטרות, התופים והקלידים באלבום בעלי צליל רך יחסית לגפן. ב"צלקות", התופים מנגנים מקצב מהיר יותר מהאחרים באלבום. ב"הסתכלו לשמיים" ישנם קטעי גיטרה בעלי צליל מעט יותר רועש מבשאר השירים בדיסק. פרט לאלו, לא ניתן להבחין מחריגות מיוחדות.
הצלחת האלבום.
האלבום יצא לחנויות בתחילת ספטמבר 2000 והגיע למעמד אלבום זהב (20,000 עותקים) פחות מחודש מיום צאתו, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה (40,000 עותקים).
הסינגלים אשר ליוו את יציאת האלבום היו: "עורי עור", "יומן מסע" (דואט עם אריק איינשטיין), "צלקות", "אקדחים שלופים" ו"גשם כבד עומד ליפול". בשלב מאוחר יותר יצא הסינגל "תמונה לשעת ערביים", שלא זכה להשמעות רבות. לשיר "עורי עור" הופק קליפ שהורכב מקטעי וידאו אשר תואמים את תוכן השיר. אמן הקומיקס ניר מטרסו יצר קליפ מונפש לשיר "צלקות" (שנכלל מאוחר יותר במארז המשולש של אלבום ההופעה "Live").
סגרש
סגרש (בפורטוגזית: Sagres) היא עיירה בפורטוגל הנחשבת כיום לחלק מן המועצה המקומית של וילה דו בישפו במערב אלגארבה; ליד קאבו דה סאו ויסנטה, שהיא הנקודה הדרום-מערבית ביותר ביבשת אירופה. סגרש ידועה בעיקר כעיר שבה הקים אנריקה הספן את בית הספר הפורטוגזי לספנות (escola náutica) במהלך המאה ה-15. בעיירה מתגוררים 1,939 תושבים ושטחה הוא 34,28 קמ"ר.
מיקומה של סגרש בקצה יבשת אירופה ועל חוף האוקיינוס האטלנטי הפכה אותה לנקודה נוחה להפלגה ואכן, מספר מסעות התחילו ממנה. עם זאת, ככל הנראה מקור הטענה כי אנריקה הספן (שהיה אז מושל אלגרבה) הקים בה את האקדמיה לספנות היא פרי סיפורים שפותחו במאות מאוחרות יותר, כפי שהוכיחו היסטוריונים פורטוגזיים כבר בתחילת המאה ה-20. ההכשרה המעשית של הספנים הייתה בליסבון ובלאגוש.
מצודת סגרש (Fortaleza de Sagres) שוכנת דרומית-מערבית לעיר על צוק שאורכו כקילומטר. המצודה היא אתר לאומי והיא ידועה במשטח אבן בקוטר של 43 מטר הנמצא בחצר הפנימית שלה ומייצגת את "שושנת הרוחות" (Rosa dos Ventos).
מלגת לימודים
איי או אל ארנה
נפח (מקצוע)
נפח הוא אדם היוצר חפצים מברזל או מפלדה באמצעות "עיצוב" המתכת, כלומר, משתמש בכלים כדי לעקם, לחתוך ולשנות את צורת המתכת כשהיא במצב מוצק. לרוב, הדבר נעשה באמצעות חימום המתכת עד לשלב שבו היא בוהקת בצבע אדום או כתום. נפחים מייצרים חפצי נוי (למשל פסלים או רהיטי ברזל מעוצבים); כלי עבודה, בישול וכלי נשק; וכן תשתיות כשערים, רשתות אסכלה, פסי רכבת וכולי.
נפחים עובדים עם "מתכות שחורות", בדרך כלל ברזל. צבען השחור מגיע משכבת התחמוצת הנוצרת על פני המתכת כשהיא מחוממת. הם מחממים את המתכת עד שהיא הופכת רכה מספיק לעיצוב עם כלי העבודה של הנפחים, כמו למשל פטיש ואזמל. את החום משיגים באמצעות חימום בגז, פחם ואמצעים דומים.
למרות שהמקצוע עתיק היומין הוחלף במדינות המתועשות במידה רבה במפעלים תעשייתיים, קיימת כיום תחייה (בעיקר באירופה) של נפחים-אומנים, אשר רואים עצמם כחלק ממקצועות העיצוב היצירתי ומספקים חפצי נוי ברמת עיצוב וגימור ממתכות "שחורות".
בשפות שונות נפוצים שמות משפחה המעידים כי נושאם הוא נפח או צאצא של נפחים. באנגלית: Smith () - הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר במדינות דוברות אנגלית. זהו שם משפחתם של כחצי מיליון בריטים וכשלושה מיליון אמריקאים. בגרמנית Schmidt, Schmid, Schmidl, Schmidtke, Smid (, , ) ו-Smidt הם שמות נפוצים; ברוסית Кузнецов, (), Кузнецов הוא שם משפחה נפוץ ברוסיה. ביידיש שמידע ו; בערבית حداد (); בלדינו (Ferrero, Ferreres); ברומנית: פרארו (Feraru).
תרומבין