הרופאים המליצו לו לשוב לאסונסיון ולהימנע מלשהות בבואנוס איירס במהלך החורף הקר, ובתחילת 1888 הוא נסע לשם עם בתו ונכדיו.
ב-11 בספטמבר 1888 סרמיינטו נפטר באסונסיון בגיל 77, ונקבר כעבור 10 ימים בבית הקברות לה רקולטה, בואנוס איירס.
פועלו בתרבותי והחינוכי.
סרמיינטו כתב 16 ספרי עיון שעסקו בו עצמו, ההיסטוריה של ארגנטינה, חינוך ועוד.
תרומתו למדע ולחינוך.
סרמיינטו תרם תרומה גדולה להשכלה הודות לתרומתו לקידמה המדעית, ופועלו המתמשך לטובת ההוראה, והקמת מוסדות מדעיים ותרבותיים.
הוא יצר מערכת מדעית עצמאית במדינה שבאותה תקופה הייתה מדינה נידחת ורחוקה ממרכזי הידע באירופה.
כששימש כשר החינוך בפרובינציה של בואנוס איירס היגר לארגנטינה הזואולוג והפלנתולוג קארלוס חרמן בורמייסטר (Carlos Germán Burmeister) שהיה מגדולי החוקרים של הטבע בארגנטינה ובדרום אמריקה; וכשהוא ניהל את המוזיאון של בואנוס איירס - היה שותף ליוזמתו של סרמיינטו לגייס 20 פרופסורים מתחומי המדעים המדויקים ומדעי הטבע לאוניברסיטה של קורדובה.
בעולם האקדמי האירופאי התנהל אז הוויכוח בין תומכי הבריאתנות והאבולוציה, ושתי אסכולות אלו יוצגו בארגנטינה בהתאמה על ידי בורמייסטר ופלורנטינו אמגינו (Florentino Ameghino), מה שלא מנע מהראשון להמשיך ולתמוך בשני חרף חילוקי הדעות ביניהם.
במהלך שהותו של סרמיינטו כנציג ארגנטינה בארצות הברית, הוא הזמין לארגנטינה את האסטרונום האמריקאי בנג'מין אפתרופ גולד (Benjamin Apthorp Gould) כדי שיקים מצפה כוכבים בקורדובה. הוא הגיע כשסרמיינטו כבר היה נשיא, ותרם בנוסף ליקום תחום המטאורולוגיה בארגנטינה.
המרכז המטארולוגי הלאומי נוסד ב-1872 בקורדובה, ועבר ב-1884 לבואנוס איירס.
אנקדוטה היסטורית קושרת את סרמיינטו להגעתו של הכדורגל לארגנטינה: אלכסנדר אוטון (Alexander Hutton) ששימש כרקטור בית הספר האנגלי וביקש את רשותו של סרמיינטו ללמד אותם לשחק בכדור, ונענה "שילמדו ידידי לבעוט, אבל שילמדו" (Que aprendan, mi amigo, a las patadas pero que aprendan).
סרמיינטו תמך בזכותן השווה של הנשים לחינוך והשכלה בדומה לגברים, ושמר על קשר הדוק עם חואנה מאנסו (Juana Manso) - סופרת שיש הרואים בה פמיניסטית שהקדימה את זמנה - ראה בה שותפה להשקפתו החינוכית, היא תרמה רבות לכתב העת בתחום החינוך Anales de la Educación שסרמיינטו יסד.
חידושיו בהוראת הקריאה.
במהלך גלותו בצ'ילה, הוא היה פעיל בתחום התרבות והחינוך. אחד מעיסוקיו היה פיתוח שיטת לימוד קריאה מודרנית שלא תתבסס על שינון הברות בודדות, וחיבר ספר שעסק בנושא. הוא הציע בין היתר לשנות שמות של עיצורים באלפבית הספרדי לשמות יותר אינטואיטיביים (למשל- את M מ-אֶמֶה ל-מֶה כך שתתחיל בצליל שהיא מייצגת), ואף לערוך שינויים בכתיב בספרדית ולהסיר אותיות מיותרות (למשל- H שהיא אות אילמת או U לאחר Q שאינה נהגית).
הבונים החופשיים.
סרמיינטו החל את פעילותו במסגרת הבונים החופשיים ב-31 ביולי 1854 בוולפראיסו, צ'ילה, שם פגש גולים אחרים מארגנטינה.
מששב לארגנטינה, משוכנע בחיוניות הבונים החופשיים לשלמות האנושית, הקים יחד עם אחרים - ביניהם מנהיגים פוליטיים בכירים בבואנוס איירס - את המרכז הראשון שלהם בארגנטינה, ב-29 בדצמבר 1855.
בהמשך נוסדו עוד מספר מרכזים בארגנטינה שאוחדו ב-1857 תחת קורת גג ארגוני אחד, ובין הפעילים בו ניתן לציין את הנשיאים סנטיגו דרקי, ברטולומה מיטרה, חוסטו חוסה דה אורקיסה, וכמובן - סרמיינטו עצמו.
סרמיינטו זכה בארגון בדרגה הבכירה האפשרית והפך לשגריר שלו בפני הארגונים האחרים; וכך משהתמנה כנציג ארגנטינה בארצות הברית הדבר איפשר לו ליצור קשרים אישיים עם הנשיאים אברהם לינקולן ואנדרו ג'ונסון, בונים חופשיים אף הם.
משהתמנה לנשיא, סרמיינטו השעה את פעילותו בארגון, גם בשל החשש מניגוד אינטרסים וגם מפני שהארגון נתפס כאנטי קתולי.
הוא שב לפעילות ב-1874, עם סיום כהונתו; ועמד בראשו במהלך השנים 1882–1885. הוא פרש עקב בעיות בריאותיות ומחלוקות אידאולוגיות.
במהלך כהונתו של ארחנטינו רוקה כנשיא, סרמיינטו שעמד בראש הבונים החופשיים ניהל מאבק ציבורי נגד המגמות הריכוזיות שלו, ובעד חינוך ציבורי חילוני; כל זאת מעל דפי העיתון El Nacional שהוא היה אחד מבכיריו. השר הממונה על החינוך (בין היתר) מטעם רוקה תמך בחינוך קתולי בהמשך להסכם שנחתם בין ארגנטינה לכס הקדוש, ויצג בכך את החוגים השמרניים בחברה ששופרם היה העיתון La Unión.
כהונתו בבונים החופשיים הייתה אמורה להימשך עד 1885, אך הוא התפטר ב-1883, כאמור - על רקע המאבק בתחום החינוך.
בחורף בתחילת 1888 הוא עבר לפרגוואי מסיבות בריאותיות כשמלווה אותו אאורליה בלס (Aurelia Vélez) בתו של דלמאסיו בלס סארספילד (Dalmacio Vélez Sarsfield) שהיה אחד משריו, שליוותה אותו בשנותיו האחרונות. הוא נפטר שם ב-11 בספטמבר 1888, וסירב לקבל עזרה רפואית מארגונים דתיים ושיגיע כומר לערוך לו וידוי בשוכבו על ערש הדווי, וארגון הבונים החופשיים הוא זה שחלק לו כבוד אחרון - בפרגוואי ובארגנטינה - שם נקבר.
אדם שנוי במחלוקת.
סרמיינטו היה אחד הדמויות הבולטות בארגנטינה במאה ה-19, ויש חילוקי דעות לגבי פועלו.
הוא הותיר אחריו כמות עצומה של חומר כתוב, שכוללת גם קטעים סותרים וגם קטעים הכוללים אלימות מילולית - נוהג מקובל באותה תקופה.
לצד הדחף שלו לפיתוחה של ארגנטינה, זוקפים לחובתו את הדיכוי האכזרי של המורדים בו בקוז'ו (לדוגמה, חיסולו האכזרי של "אל צ'אצ'ו" פניילוסה), וגיוסם בכפייה של הגאוצ'וס כדי להילחם באינדיאנים ששלטו אז ברוב שטחי ארגנטינה דהיום שמדרום לבואנוס איירס.
בנוסף, נמצאות בכתביו, התבטאויות המזלזלות בילידים האינדיאנים, בגאוצ'וס וביהודים.
העימותים עם האינדיאנים נמשכו עוד מתקופת השלטון הספרדי, והסתיימו רק במהלך כהונתו של הנשיא ניקולאס אבז'אנדה בידי הנשיא לעתיד הגנרל ארחנטינו רוקה במה שמכונה כיבוש המדבר. העימותים כללו התקפות פתע של האינדיאנים על יישובים מבודדים לאורך הגבול לשם ביזה ולכידת שבויים, ובנוסף גם מעשי רצח נרחבים; ומנגד פעולות דומות של הארגנטינאים שנועדו לנקום ולדחוק את רגליהם של האינדיאנים הרחק משם.
ביוני 1870, הצ'יף קלפוקורה (Calfucurá) משבט המפוצ'ה קיבץ 3,500–6,000 לוחמים ותקף יישובים באזור באיה בלנקה (Bahía Blanca) - אז נמל מבודד בפטגוניה, הרג 50 איש, לכד שבויים רבים ובזז 80,000 ראשי בקר.
ב-1872, קלפוקורה נעמד בראש כוח של 8,000 איש, תקף מספר יישובים במרחק של כ-200 ק"מ מבואנוס איירס, הרג 300 איש, שבה 500, ובזז 150,000 - 200,000 ראשי בקר.
סרמיינטו שלח כוח צבאי וצירף בעלי ברית אינדיאנים משבטים אחרים בפיקוד הצ'יף כתריאל (Catriel) הביסה את קלפוקורה בקרב סן קרלוס דה בוליבר (San Carlos de Bolívar) ב-11 במרץ 1872.
ב-1873, סרמיינטו ניצל את מותו של קלפוקורה, הביס את לוחמיו, וכבש את אחד מבסיסיו החשובים.
הנצחה.
יום המורה.
בשנת 1943, במהלך הוועידה האינטר-אמריקאית הראשונה לחינוך שהתקיימה בפנמה, נקבע התאריך 11 בספטמבר כיום המורה הפאן-אמריקאי, לציון תאריך פטירתו של סרמיינטו.
בית מוזיאון סרמיינטו.
Casa Museo Sarmiento היא אחוזה קטנה שהייתה בבעלותו של סרמיינטו בטיגרה, על גדות נהר סרמיינטו; ואשר משמש כמוזיאון וספריה.
ב-1966, צוו של הנשיא ארתורו אומברטו איליה הכריז עליו כאל אתר היסטורי לאומי. ב-1989 הוא הוכרז כאתר היסטורי של הפרובינציה של בואנוס איירס.
בית הולדתו של סרמיינטו.
הבית בו נולד סרמיינטו בסן חואן הוכרז ב-1910 כאתר ההיסטורי הלאומי הראשון בארגנטינה, ונחשב לאחד האתרים המרכזיים בעיר.
אנדרטאות.
הרבה אנדרטאות הוקמו לזכרו של סרמיינטו, בסן חואן וביתר חלקי ארגנטינה.
בין היתר יש פסל של הפסל הצרפתי אוגוסט רודן (מוכר בזכות האדם החושב) בפארק פלרמו.
ניתן למצוא אנדרטאות לזכרו גם מחוץ לארגנטינה - בלימה (פרו) ובבוסטון.
שטר.
דמותו של סרמיינטו מופיעה על שטרות של 50 פסו.
יצירות מוזיקליות.
יש שתי יצירות מוזיקליות מוכרות לזכרו של סרמיינטו, אחת מהן מקובלת בעיקר בסן חואן בה נולד ומשל, והשנייה בכל ארגנטינה.
קלמאן גרנייה
קלמאן גרנייה (בצרפתית: Clément Grenier; נולד ב-7 בינואר 1991 באנונה), הוא כדורגלן צרפתי המשחק בקבוצת מיורקה.
קריירה.
גרנייה החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של עיר הולדתו אנונה (Annonay). בגיל 11 עבר לשחק בקבוצות הנוער של אולימפיק ליון. במאי 2008 חתם על חוזה הבוגרים הראשון שלו בליון והחל לשחק בשורות ליון מתחילת עונת . במשך שתי עונות הוא שיחק בעיקר כמחליף עד שבעונת 2011/12 הוא הפך לשחקן הרכב. גרנייה חתם ב-2013 על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצת ליון שהוארך לאחר מכן. במהלך 2017 עבר בהשאלה לרומא לחצי שנה ולאחריה חזר לליון. ב-31 בינואר 2018 לאחר כעשור בליון חתם בגנגאן לשנה וחצי.
גרנייה היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 16 בשנת 2007. ב-2008 סיים כסגן-אלוף אירופה לנבחרות לאומיות עד גיל 17 וב-2010 זכה עם צרפת באליפות אירופה לאומות עד גיל 19. ב-2012 הוא הועלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה שיחק 5 משחקים וביוני 2013 עלה לסגל הנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במדיה במשחק ידידות נגד אורוגוואי.
תארים.
צרפת
אולימפיק ליון
בית לנגה
אגאתיוס הקדוש