סידני זכתה בזכות לארח את המשחקים האולימפיים בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי שנערכה ב 23 בספטמבר 1993. סידני זכתה במכרז כשהיא מועדפת על בייג'ינג, ברלין, איסטנבול ומנצ'סטר. כמקובל, המכרז הותיר לסידני 7 שנים להמשיך בהכנות למשחקים.
אתרים.
עבור המשחקים הוקם בסידני פארק אולימפי ענק, ובו קומפלקס גדול למגורי הספורטאים, המאמנים והשופטים. בפארק האולימפי עצמו נבנה אצטדיון אוסטרליה, בו נערכו טקסי הפתיחה והסיום, תחרויות האתלטיקה הקלה וגמר טורניר הכדורגל. בקרבת האצטדיון הוקמה הבריכה ובה נערכו תחרויות השחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים. באולמות הקרובים שהוקמו סביב נערכו מרבית התחרויות הנוספות. בפארק האולימפי עצמו נמצאים גם המטווח (לתחרויות הקשתות) ומגרשי הטניס.
מספר אתרים ומתקנים אחרים בעיר, מחוץ לפארק האולימפי, שימשו למספר תחרויות: תחרויות כדורעף החופים נערכו בבונדי ביץ'. תחרויות אופני המסלול נערכו בוולודרום גריי דאנק שבפרבר בנקסטאון. מרכז הכנסים של סידני שימש לתחרויות הסייף, ההיאבקות, האגרוף והג'ודו.
מרוץ אופני הכביש ומרוץ המרתון נערכו ברחובות העיר. עבור מרוץ המרתון סומן בעיר קו כחול, ששרידים ממנו ניתן עדיין לראות, על גבי הכביש במסלול המיועד.
מחוץ לסידני עצמה נערכו רק משחקי המוקדמות של טורניר הכדורגל.
טקס הפתיחה.
המשחקים נפתחו בטקס חגיגי, כנהוג. מספר שיא של 199 מדינות השתתפו במשחקים, מתוכן מספר שיא של 80 מדינות זכו לפחות במדליה אחת. משלחות קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית צעדו יחדיו תחת דגל האיחוד אך התחרו בנפרד. מזרח טימור שלחה ארבעה ספורטאים שהתחרו תחת הדגל האולימפי.
הדגל האולימפי נישא באצטדיון על ידי שמונה אלופים אולימפיים אוסטרלים.
הלפיד האולימפי הובא לאצטדיון על ידי האתלט הרב אליוט, ונישא סביב האצטדיון על ידי שש ספורטאיות אוסטרליות מהגדולות בהיסטוריה, לציון 100 שנים להשתתפות נשים במשחקים האולימפיים: האתלטית בטי קת'ברט (בכיסא גלגלים), מלווה על ידי האתלטית רלין בויל, השחיינית דון פרייזר, האתלטית שירלי סטריקלנד, השחיינית שיין גולד והאתלטית דבי פלינטוף קינג. הלפיד נמסר לקתי פרימן שהדליקה את האש האולימפית. פרימן היא אצנית אוסטרלית אבוריג'ינית, באותה העת הייתה אלופת עולם ומועמדת עיקרית למדליית זהב בריצת 400 מטר שבסופו של דבר זכתה במדליית הזהב במשחקים אלו.
אירועים בולטים.
התעמלות.
מתעמלות.
נבחרת הנשים של רומניה () זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת רוסיה () ונבחרת ארצות הברית ().
מתעמלים.
נבחרת הגברים של סין () זכתה במדליית זהב הקבוצתית לפני נבחרת אוקראינה () ונבחרת רוסיה ().
הסמליל, הקמעות והמדליות.
הסמליל שנבחר עבור המשחקים מורכב מאצן הבנוי מבומרנגים ומציור חופשי של בית האופרה של סידני. לאולימפיאדה עוצבו שלושה קמעות:
מדליות הארד הוכנו ממטבעות הסנט של הדולר האוסטרלי שהוצאו מהמחזור בשנת 1992.
מדליות.
עשר המדינות המובילות במספר המדליות:
המשלחת הישראלית.
משלחת ישראל לאולימפיאדת סידני כללה 40 ספורטאים שהתחרו ב-9 ענפי ספורט. החותר מיכאל קולגנוב זכה במדליית ארד.
קוסמה
קוסמה (באנגלית: Cosma; 1979 – 10 בפברואר 2003) הוא שם הבמה של אביחן ליבנה - יוצר מוזיקת טראנס ישראלי יליד קריית ביאליק.
היסטוריה.
אביחן החל את דרכו המוזיקלית במועדונים בחיפה וסביבתה כאשר הוא מאזין למוזיקת new wave ומוזיקה אלקטרונית של להקות והרכבים כמו Depeche Mode, The Sisters of Mercy, The Cure, Front 242 ודומיהם.
על פי דבריו, החל הטראנס "לחלחל לחייו" בשנת 1995 ו"הכניס לקצב את כולם מכף רגל ועד ראש" וסחף גם אותו. לאחר שנים של מסיבות, בשנת 1998 הוא החל ליצור מוזיקה בעצמו. מכיוון שהוא היה בסביבת מחשבים כבר מגיל צעיר, יצירת המוזיקה הממוחשבת הייתה עבורו מהלך טבעי.
הוא עבד לראשונה עם בני רישר תחת השם Diablo ובשנת 1999 הם הוציאו יחד אלבום בשם "Insufficient Memory" ומספר טרקים כגון "Hop She Goes..." ו "Papa" תחת לייבלים שונים. בשנת 2000 החל ליבנה לעבוד תחת השם Cosma (על פי הצעתו של די.ג'יי יורג). במהלך הקריירה שלו הוא עבד עם עידו אופיר (Domestic) וארז אייזן מההרכב Infected Mushroom.
הוא הוציא לאור מספר תקליטי שדרים בספטמבר 2001 ובמקביל את הדיסק Simplicity. דיסק זה אופיין בצלילים נקיים, עם ביטים של מוזיקת פרוגרסיב, אלקטרוני ואמביאנט ושומר על רעננות. האלבום הבא של ליבנה היה "Nonstop" בהוצאה הישראלית HOMmega. יציאת האלבום לאור תוכננה לחודש מרץ, 2003, במקביל למסע ההופעות העולמי שתוכנן להיות בברזיל, יפן, מקסיקו, דרום אפריקה ואנגליה.
ב-10 בפברואר 2003, בזמן חופשה בגואה שבהודו, כשהוא נוהג באופנוע מחוף הים לכיוון המלון בו הוא שהה, נפגע בתאונת דרכים. הוא נפטר בבית החולים. מותו הנחית מכה קשה על הלייבל HOMmega.
לאחר מותו, הקימה מכללת BPM את המלגה על שם אביחן לבנה, וקיימו אירוע התרמה ומסיבת הנצחה לכבודו.
למרות מותו, וכיוון שהכל כמעט כבר היה מוכן, יצא האלבום השני שלו ביוני 2003.
ליבנה היה מעורב במיזמים רבים, בשמו האמיתי או בשם הבמה, במגוון תפקידים: עריכה, נגינה, כתיבה, ארגון והפקה. הסינגל "We Are The Same" יצא בשנת 2010 על ידי אבירם דיין (DreaMelodic) שערך אותו והוציא אותו לזכרו.
גיאורג קאנטור
קסר א-סיר
קַצְר אַ-סִּירּ (בערבית: قصر السر) הוא כפר בדואי, הממוקם בתוך ריכוז השבט הבדואי הוואשלה, כ-2.5 ק"מ מערבית לדימונה. הוא אחד מהיישובים הבדואים הבלתי מוכרים שהוכרו והוכללו במסגרת המועצה האזורית אבו בסמה. מאז פיצולה ב-2012 הכפר שייך למועצה אזורית נווה מדבר.
שם הכפר על שם מצודה עתיקה (מיצד שורר) ששרידיה נמצאים בתחומי הכפר.
דה-קולוניזציה
דֵּה־קוֹלוֹנִיזַצְיָה הוא תהליך היסטורי שהחל לאחר מלחמת העולם השנייה והוביל לעצמאותן המדינית של קולוניות ושטחי חסות של מדינות אירופה באסיה ובאפריקה, כמו גם באזורים אחרים בעולם, למשל הים הקריבי ואיים באוקיינוס השקט. תהליך זה החל בעקבות התעוררות התנועות הלאומיות במושבות הנשלטות, במקביל להתפתחותה של התנועה האינטלקטואלית פוסט קולוניאליזם.
תהליך הדה-קולוניזציה הגיע להישגו הראשון בשנת 1947 עם חלוקת הודו הבריטית ויצירת שתי המדינות המודרניות של הודו ופקיסטן. התהליך המשיך עם מתן עצמאותן של המושבות ושטחי החסות של בריטניה, צרפת והולנד באסיה ובמזרח התיכון, ולאחר מכן הועתק מוקד הדה-קולוניזציה לאפריקה, בה זכו בעצמאותן גם מושבותיהן של בריטניה, צרפת, בלגיה, ספרד ובשנות השבעים - גם פורטוגל. התהליך זכה לעידוד ארגון האומות המאוחדות אשר הודיע על תמיכתו בתהליך שיביא להגשמת "עקרון ההגדרה העצמית". במקומות מסוימים הושלם ההליך לאחר משא ומתן, ובמקומות אחרים לאחר שפיכות דמים, אם כנגד המעצמה הקולוניאלית, או בין תושבי הטריטוריה לבין עצמם.
תהליך זה, שעיקרו התרחש בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20, הגיע כמעט לכדי סיום בתחילת המאה ה-21. בדור האחרון עולה אסכולת מחקר, הטוענת כי יש לקרוא לתהליך 'דה-קולוניאליזם', על בסיס הבחנה בין תופעת הקולוניזציה (שעיקרה שילוב של הגירה והתיישבות) לתופעת הקולוניאליזם (שעיקרה השתלטות בכח של מטרופולין), אשר אינן זהות.
סיבות לתהליך הדה-קולוניזציה.
1. המשבר הכלכלי שיצרה מלחמת העולם השנייה במדינות אירופה, לא איפשר להן להמשיך להחזיק בקולוניות. המשך השליטה חייב הוצאות גדולות על צבא, פיתוח תשתיות ועוד. אירופה, שהתאוששה באותה העת מהמלחמה ועוד בעזרת תוכנית מרשל, לא הייתה עומדת בכך.
2. בעקבות מלחמת העולם השנייה ירדה יוקרת המעצמות. צרפת נכבשה על ידי גרמניה, ובריטניה איבדה שטחים נרחבים באסיה ליפן ה"אסייתית". עובדה זו עודדה את התנועות הלאומיות בקולוניות להילחם נגד המעצמות ובד בבד הורידה את הביטחון העצמי של המעצמות בדבר עליונותן הצבאית על ילידי הקולוניות. בנוסף, לאחר שתי מלחמות עולם עקובות מדם, ירדה נכונותן של המעצמות לספוג אבדות ונזקים חומריים במאמץ לשמור על מושבות רחוקות.
3. מעצמות העל החדשות - ארצות הברית וברית המועצות, היו שתיהן בעלות אידאולוגיה אנטי קולוניאלית. ברית המועצות האמינה כי הקולוניאליזם הוא צורה של ניצול כלכלי קפיטליסטי, ושאפה להרחיב את השפעתה על ידי יסוד מדינות קומוניסטיות באפריקה ובאסיה. לעומתה, ארצות הברית האמינה בכלכלת שוק חופשי ולא בהלאמה של המסחר, התעשייה והחקלאות, וחששה שאם בריטניה וצרפת לא תיסוגנה מהקולוניות, תנועות השיחרור יעזרו בברית המועצות בשביל לקבל עצמאות, וכך ההשפעה הסובייטית תתעצם. יתר על כן, התפיסה הליברלית שבה דוגלת ארצות הברית, שוללת את הקולוניאליזם.
4. הקולוניות שרוב תושביהן היו לבנים, כבר זכו למעמד עצמאי-למחצה בתחילת המאה ה-20. היה ברור שהקולוניות האחרות לא יסכימו עם אפליה כה בוטה וידרשו את אותן זכויות של הקולוניות הלבנות.
5. התפתחות תנועות לאומיות ושכבה משכילה בקולוניות - בעבר טענו האימפריאליסטים כי אין למי למסור את הקולוניה וכי עם עזיבתם היא תדרדר לחוסר יציבות ואף לאנרכיה מוחלטת. התנועות הלאומיות שהתפתחו במהלך המאה ה-20 הראו כי יש לכאורה גוף אחראי שניתן "למסור לו את המפתחות" (אם כי הנחה זו נתבדתה לעיתים קרובות), וכי קיימת שכבה משכילה העשויה להוות תשתית אנושית לקיום מנגנון מדינתי.
6. הקולוניות הפסיקו להיות רווחיות - תופעת הגלובליזציה התרחבה והיה ברור כי לא ניתן עוד למנוע סחר חופשי של מוצרים. התחרות העולמית לא אפשרה להחזקת הקולוניות להמשיך ולספק רווחים למעצמה המחזיקה אותן.