זנדל נישא ב-1874 לקלרה הארדג (Klara Hardegg), בתו של גאורג דוד הארדג, ממייסדי אגודת הטמפלרים. היו להם ארבעה בנים ובת. אחד מבניו הוא בנימין זנדל, שהלך בדרכי אביו והיה לאדריכל פעיל בארץ ישראל. ב-1885 נפטרה קלרה בגיל 35, וב-1886 נישא זנדל מחדש. עם רעייתו השנייה נולד לזנדל בן נוסף.
פרשת אחרי מות
פרשת אַחֲרֵי מוֹת היא פרשת השבוע השישית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. המילים הפותחות את הפרשה מתייחסות למיתת נדב ואביהוא, שתוארה בפרשת שמיני:
בשנים פשוטות קוראים את פרשת אחרי מות ביחד עם פרשת קדושים במהלך חודש אייר. בשנה מעוברת היא נקראת לבדה, בדרך כלל בשבת שאחרי פסח, אך לעיתים בשבת הגדול.
נושאים בפרשה.
הפרשה פותחת בפסוקים:
לאחר מכן מפורטים התנאים לעבודת הכהן במקדש בכמה היבטים:
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת אחרי מות יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת קדושים:
בנפרד:
הפטרה.
ההפטרה למנהג הספרדים, התימנים והאיטלקים היא ב, "הֲתִשְׁפֹּט הֲתִשְׁפֹּט", והיא מתארת את תוכחתו של יחזקאל על הפרת איסורי העריות.
אשכנזים מפטירים "הלא כבני כושיים" בספר עמוס פרק ט' פסוקים ז'-ט"ו
קריאת הפטרת אחרי מות היא נדירה ביותר בגלל שבשנים פשוטות אחרי מות מחוברת ל"קדושים" וקוראים את הפטרת קדושים. בשנים מעוברות המתחילות ביום חמישי קוראים בשבת פרשת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול ובשנים מעוברות בהן פסח יוצא ביום חמישי או בשבת קוראים עם פרשת אחרי מות את הפטרת פרשת קדושים, כי בשבת פרשת קדושים קוראים את הפטרת שבת ראש חודש או "מחר חודש". על כן, רק בשנים מסוג זחג (כ-5.8% מהשנים) קוראים את הפטרת אחרי מות "התשפוט התשפוט". גם בשנות זחג נחלקו הדעות איזו הפטרה יש לקרוא באחרי מות. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב שהוא בירר אצל בעלי הקריאה שבירושלים את המנהג וכולם העידו שקוראים באחרי מות את "התשפוט" ובקדושים את "הלא כבני כושיים". לעומת זאת, המרדכי, והרמ"א והב"ח והמגן אברהם כולם כתבו להפך. הרב מאיר סטולביץ כתב שבעניין נדיר כזה אין להסתמך על עדות מנהג, שכן אין בירור אמיתי של מה היה המנהג מקדם ולכן יש לקרוא על פי מה שכתבו הפוסקים. עם זאת, בכמה בתי כנסיות ותיקים בירושלים נהגו לקרוא את הפטרת "הלוא כבני כושיים" בשתי השבתות.
בראשונים מובאים מנהגים שונים להפטרת אחרי מות. הרמב"ם וספר האשכול כותבים שיש לקרוא את "התשפוט התשפוט", בעוד רמזי רוקח כותב לקרוא "הלא כבני כושיים". האבודרהם כותב שקוראים בסוף עמוס מ"הנה ימים באים" ושיש קוראים את התשפוט התשפוט.
בעבר, היה המנהג בהפטרת פרשות אחרי מות וקדושים הפוך, שהפטרת פרשת קדושים היא "התשפוט התשפוט", והפטרת פרשת אחרי מות היא "הלא כבני כושיים". המנהג היה להשתדל להימנע מקריאת הפטרת "התשפוט התשפוט", משום שהיא מדברת בגנותה של ירושלים, ולכן כאשר הפרשות היו מחוברות קראו את הפטרת "הלא כבני כושיים", וכן בשנים שבהן קראו בשבת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול, הפטרת שבת ראש חודש או הפטרת "מחר חודש", קראו בשבת קדושים את הפטרת "הלא כבני כושיים". המנהג היה מבוסס על דעת רבי אליעזר במשנה שלא לקרוא הפטרה דומה המדברת אף היא בגנות ירושלים. (אף כי לא נתקבלה דעתו להלכה). (מגילה ד', י')
יסעורון אטלנטי
יסעורון אטלנטי (שם מדעי: "Oceanodroma Leucorhou") הוא עוף ימי קטן ממשפחת היסעורוניים.
אזורי המחיה.
היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט. מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה.
בעונות הרבייה הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים.
שלא בעונת הרבייה, הוא מבלה את רוב זמנו מעל האוקיינוסים. בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה. רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה. המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו. היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון.
תיאור ואורח חיים.
אורכו של היסעורון האטלנטי 18 - 21 ס"מ, ומוטת כנפיו - 43 עד 48 ס"מ. ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן. מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון. יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו. נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם.
ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון. כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו. הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות. הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות. ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן.
אריכות ימים והתארכות הטלומרים.
תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה.
ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת. ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים. תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים. ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים.
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית הוא מרכז לאמנות עכשווית, קהילתית, פוליטית וחדשנית, הפועל בחולון.
היסטוריה.
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית הוקם בשנת 2001 על ידי ונוהל על ידה עד שנת 2010. אייל דנון, המשיך את פועלה של אילת וניהל את המרכז עד 2020. את המרכז מנהל היום אודי אדלמן.
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית מהווה פלטפורמה דינאמית למחקר, חשיבה, הפקה והצגה של אמנות עכשווית, ונקודת מפגש לחילופי ידע בין אמנים, אוצרים, מבקרים והציבור הרחב. המרכז מחויב לתפיסה דינאמית של עולם האמנות והתרבות העכשווית ולשיקוף ההשפעות הטכנולוגיות על התרבות והאמנות.
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון הוקם במטרה לקדם ולהפיץ את אמנות המדיה והווידאו בישראל ומהווה חוליה מקשרת בין שדה האמנות העכשווית והקהילה. המרכז פונה לאוכלוסיות מגוונות ולשכבות גיל שונות ורואה כיעד חינוכי-חברתי את פיתוח הקשר עם תושבי חולון והסביבה והקניית כלים מעשיים ותאורטיים להבנת האמנות הדיגיטלית תוך התנסות בחוויה מרגשת ומהנה.
המרכז פועל מתוך גישה דינמית המשלבת בחינה מתמדת של תהליכים חברתיים, כלכליים, פוליטיים וטכנולוגיים והשפעתם על האמנות והתרבות. במרכז מוצגות תערוכות נושא מתחלפות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, סדרת אירועים לאמנות סאונד ומוזיקה חדשה, ארכיון וידאו המכיל עבודות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, תוכנית אמן אורח, סדרות של הרצאות וסדנאות ועוד. כמו כן המרכז מוציא לאור את ”מארב” – מגזין אינטרנט לתרבות ואמנות ואת הרדיו האינטרנטי "חאלאס". (Halas - Holon Art Lab Audio Service). התחנה נוסדה ב-2008 על ידי דני מאיר ואורי קצנשטיין כערוץ עצמאי ולא מסחרי, ששם דגש על תכנים מוזיקליים מגוונים ואלטרנטיביים מישראל ומהעולם, שלא מיוצגים בערוצי הרדיו הציבוריים או המסחריים בישראל.
בתחום הווידאו ארט היה המרכז שותף להקמתה של "וידאוזון", הביאנלה הבינלאומית לווידאו ארט. המרכז מכיל גם ארכיון וספרייה ליצירות וידאו ארט, ובו למעלה מ-1200 כותרים של יצירות מאת אמנים ישראלים ובינלאומיים. חלק מהארכיון מוצג בתצוגות שונות ברחבי העולם.
בין פעולותיו של המרכז בולטת המגמה לטשטוש גבולות בין סוגי האמנות השונים. במסגרת זו הוצג פסטיבל "הפזורה", אשר הציג מופעים ואירועי מוזיקה נסיונית ופרויקטים של סאונד. במקביל הציג המוזיאון תערוכה של יצירות סאונד ושל כאלו המשלבות דימוי חזותי עם סאונד.
אביעד יפה
אביעד (עדי) יפה (12 בספטמבר 1923 – 19 במאי 1977) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה.
יפה נולד בשנת 1923 ברחובות, בנם של המחנכים יצחק ובלהה יפה. כשהיה בן חודש עבר עם משפחתו להתגורר בירושלים, שבה היו הוריו ממייסדי שכונת בית הכרם. הוא למד בבית ספר התיכון בשכונה ולימודי מדעי הרוח באוניברסיטה העברית. בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה", וכן היה מראשי תנועת "המכבי הצעיר".
בשנים 1942–1945 לימד יפה בתיכון בית הכרם ובמכללה למורים על שם דוד ילין. פעילותו בהגנה נמשכה כחבר המחלקה הערבית של הש"י, ובמלחמת העצמאות השתתף בקרב הקסטל ובמצור על ירושלים. לאחר הכשרתו בקורס לדיפלומטים הצטרף בשנת 1949 לשירות החוץ ושימש בו בתפקידים שונים: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בקנדה (1953–1956), קונסול בניו יורק והממונה על מרכז ההסברה בארצות הברית (1957–1962) ומנהל מחלקת ההסברה במשרד (1965–1966). במקביל, החל בשנת 1965, הושאל למשרד ראש הממשלה וכיהן כמזכיר המדיני וראש הלשכה של ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר אחריו. ביוני 1969, לקראת הבחירות לכנסת השביעית התפטר מתפקידו על מנת שיוכל להכלל ברשימת מפלגת העבודה לכנסת.
ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול.
בשנת 1972 נכנס יפה לכנסת השביעית במקומו של ראובן ברקת.
החל ב-1973 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט.