"הסליל" הוא שם האלבום השני של ההרכב מטרופולין, שהפיק עופר מאירי ויצא ב-23 באוגוסט 2007. האלבום מורכב מ-12 קטעים, עוסק בין השאר במדע בדיוני ושמו נגזר מסליל ה-DNA. ההרכב באלבום מכיל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו. מתארחים באלבום אביב גפן, ארקדי דוכין ועברי לידר.
הסינגל "נפילות קטנות" כולל רמיקס של השיר, בהפקתו של הצמד ארתור ויינר ואורי אברמסון, זוכה תחרות רמיקסים למוזיקאים אלמוניים שאותה קיים ההרכב.
שחר פרקיס
שחר פרקיס (נולד ב-14 באוקטובר 1962 בחיפה), טניסאי ישראלי בעבר. הוא אלוף ישראל בטניס ארבע פעמים ברציפות (1988–1991). בשיאו דורג במקום 53 בעולם ליחידים (4 במרץ 1985) ובמקום 54 בעולם לזוגות.
ביוגרפיה.
פרקיס נולד בחיפה והתחיל לשחק טניס בגיל 7 במועדון טניס כרמל אצל המאמן מולי דנק. בגיל 9 השתתף בתחרות הארצית הראשונה שלו לגילאי 10 וזכה במקום הראשון. עד גיל 13 שיחק גם כדורסל, עד שהחליט להתמקד אך ורק בטניס.
מגיל 14, התאמן במרכז לטניס בישראל ברמת השרון עם פתיחתו ב-1976, ונסע בתדירות של פעמיים בשבוע להתאמן בהדרכתו של המאמן האוסטרלי רון סטיל. בדצמבר 1977 הגיע לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער עד גיל 16. באפריל 1978 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16.
קריירה כשחקן מקצועי.
בסוף 1980 פרקיס החל להתחרות בסבב המקצועני לגברים (ATP) ושיחק 31 משחקים כחבר בנבחרת גביע דייוויס של ישראל בין השנים 1981 ל-1992 וניצח ב-18 מהם, כולל 11 ניצחונות מ-13 משחקים על משטחים קשים. בין השאר השתתף במפגש ההיסטורי בין נבחרת ישראל לנבחרת ברית המועצות ב-1984.
ניצחונות בולטים ביחידים על שחקנים כגון בוריס בקר מגרמניה בגרנד פרי של ממפיס ב-1985, וויטק פיבק, אהרון קריקסטין, הרולד סולמון, ביל סקנלון, יעקב לאסק ואחרים. הוא הגיע למשחק גמר זוגות (יחד עם שלמה גליקשטיין) בטורניר מונטה קרלו בשנת 1985. בשלב חצי הגמר הם ניצחו את מאטס וילאנדר ויוהקים ניסטרום (אלופי וימבלדון). ושיחק בגמר הזוגות עם עמוס מנסדורף בטורניר יוהנסבורג.
במאי 1985 נתגלה מום בליבו, אך לאחר הפסקה קצרה המשיך להתחרות. בקיץ 1986 נשלח לבדיקות נוספות בגרמניה, והחליט לפרוש באופן חלקי מטניס מקצועני.
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף פרקיס אך הודח בסיבוב הראשון על ידי טניסאי מארגנטינה חוויאר פראנה.
באוקטובר 1988 זכה לראשונה באליפות ישראל.
קריירה כמאמן ומנהל.
בספטמבר 1987 מונה פרקיס למאמן נבחרת הנשים של ישראל. במקביל החל ללמוד לתואר ראשון ואחר כך לתואר תואר שני בכלכלה בתוכנית המשולבת של הטכניון ואוניברסיטת חיפה.
פרקיס ניהל את מרכז הטניס בחיפה בין השנים 1991 עד 2005 ובשנת 2005 שימש כמנכ"ל איגוד הטניס במשך שנה. משנת 2006 עד 2013 הוא ניהל את מועדון הספורט הוד הכרמל בשכונת דניה בחיפה.
מאז 2013 פרקיס מאמן טניס במגרשי הטניס של אוניברסיטת חיפה במסגרת ITP ומשמש יועץ לשחקני טניס חובבים ומקצועיים בכל הגילאים.
חיים אישיים.
פרקיס מתגורר בחיפה ונשוי לרונה ואב לארבעה ילדים. בשנת 2016 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלו טניסאי וג'נטלמן - סיפורו של שחר פרקיס.
ויאטנאם
השמש
השֶּׁמֶשׁ היא כוכב מהסדרה הראשית מסוג G (ננס צהוב) שנמצא במרכז מערכת השמש. כדור הארץ וגופים נוספים הכוללים כוכבי לכת, כוכבי לכת ננסיים, כוכבי לכת מינוריים, אסטרואידים, שביטים ואבק בין־כוכבי, חגים סביב השמש במסלולים קבועים עקב כוח המשיכה שלה.
מסת השמש היא 99.86% מכל המסה הידועה של מערכת השמש, והשפעתה על הגופים השונים בה רבה מאוד. כוכבי הלכת במערכת השמש סובבים את השמש עקב כוח הכבידה שלה שמחזיק אותם במסלול ומונע מהם לברוח לחלל הרחוק. מסלולי הסיבוב הם אליפטיים בקירוב. כל גוף במערכת השמש מושפע במידה קטנה גם מגופים אחרים במערכת זו. כוח הכבידה הגדול של השמש מושך אליה חומר, ואילו רוח השמש שנפלטת כתוצאה מהפעילות התרמו־גרעינית שבתוכה דוחפת חומר החוצה ממנה. האנרגיה של קרינת השמש תומכת בחיים בכדור הארץ ומניעה את האקלים ואת מזג האוויר הגלובלי.
השמש נמצאת בבועה המקומית על זרוע אוריון שבגלקסיית שביל החלב. השמש היא כוכב־התקן של המחלקה הספקטרלית G2V.
השמש ידועה גם בשם "חמה", ולעיתים מכונה בשם הלטיני סוֹל (Sol) או בשם היווני הֶלְיוֹס (Helios). במיתולוגיה הכנענית קרויה אלת השמש "שפש" או "שמש". במיתולוגיה היוונית והרומאית היא קרויה אפולו.
הסמל האסטרולוגי והאסטרונומי של השמש מורכב מעיגול שבמרכזו נקודה: . על אף שנראה שהסמל מציין את מיקום השמש במרכז מערכת השמש, הוא קדם לתפיסה ההליוצנטרית.
מידע כללי.
הטמפרטורה על פני השמש היא 5,785 מעלות קלווין (כ־5,512 מעלות צלזיוס) ואילו במרכזה היא מגיעה לכ־15.7 מיליון מעלות. החום הרב השורר במרכז השמש מאפשר קיום תהליכים תרמו־גרעיניים, ובפרט היתוך גרעיני, שהם מקור האנרגיה של השמש. קוטר השמש הוא 1,392,000 קילומטר ונפחה גדול פי יותר ממיליון מנפח כדור הארץ. מסתה גדולה ממסת כדור הארץ פי 300,000 בקירוב, והיא עשויה בעיקר ממימן (74%) והליום (24%). היא מכילה בשיעורים קטנים גם חמצן, פחמן, חנקן, ניאון, ברזל, צורן, מגנזיום, גופרית ויסודות אחרים.
השמש סובבת סביב צירה אך היא אינה גוף קשיח, וזאת ניתן לראות בכתמי השמש, שהם תוצאה של פעילות מגנטית חזקה על פני השמש. צבעם כהה יותר מפני השמש בגלל הטמפרטורה הנמוכה שלהם יחסית לפני השמש. מחזור הסיבוב של השמש סביב צירה משתנה בהתאם לקו הרוחב והוא המהיר ביותר באזור קו המשווה, כ־25 יום ואיטי ביותר קרוב לקטבים, למעלה מ־35 יום.
גילה המוערך של השמש הוא 4.567 מיליארד שנים. היא נעה במסלול בגלקסיית שביל החלב במרחק של כ־26 אלף עד 28 אלף שנות אור ממרכז הגלקסיה, ומשלימה סיבוב סביבו בכ־226 מיליון שנים.
קרני אור שיוצאות מהשמש מגיעות לפני כדור הארץ כעבור כ־8:15 דקות. הסיבה לכך היא המרחק שבין כדור הארץ לשמש (כ־150,000,000 ק"מ, או יחידה אסטרונומית אחת), והעובדה שהאור נע במהירות סופית.
לעיתים מסתיר הירח את השמש מעיני צופים הנמצאים על כדור הארץ. תופעה זו קרויה ליקוי חמה, ובמשך דורות רבים הטילה אימה על האדם.
סיווגה של השמש בדיאגרמת הרצשפרונג־ראסל הוא G2V שמשמעותו כי השמש היא כוכב צהוב מהסדרה הראשית, הנמצא בשלב בעירת המימן.
מחזור חיים.
ההיסטוריה של השמש ועתידה.
קיומם של יסודות כבדים במערכת השמש, כגון ברזל, זהב ואורניום, מצביע על כך שהשמש לא נמנית עם הדור הראשון של הכוכבים, כלומר, היא נוצרה משרידיהם של כוכבים קדומים יותר אשר יצרו יסודות כבדים אלה. הדרך הסבירה ביותר להופעת יסודות כאלה היא התהליכים הגרעיניים המתרחשים בהתפרצות של סופר נובה או מהתמרת יסודות דרך ספיגת נייטרונים בליבה של כוכב מסיבי מן הדור הראשון.
מסת השמש היא כ־1.9891x1030 קילוגרם, קטנה מן הגבול התחתון ליצירת חור שחור (עבורו נדרשת מסה של 20 מסות שמש) או אף לכוכב נייטרונים (ליבה מינימלית של 1.44 מסות שמש, גבול צ'נדראסקאר). לפיכך, על פי המודל המקובל של מחזור החיים של כוכב, בעוד כחמישה מיליארד שנים יותכו כ־90% מהמימן שבליבתה להליום, והיא תהפוך לענק אדום. בשלב זה יתחיל היתוך נמרץ של גרעיני הליום בתהליך שנקרא "הבזק הליום", כשאז תעלה טמפרטורת הליבה שלה לכ־300 מיליון מעלות, והשכבות החיצוניות של השמש יתפשטו אל מעבר למסלולו הנוכחי של כדור הארץ. בהמשך, תנודות בטמפרטורה יגרמו לשמש להשיל את שכבותיה החיצוניות, שיהפכו לערפילית פלנטרית, וליבת השמש תהפוך לננס לבן המצטנן לאיטו בחלל. בחלוף הזמן תרד בהדרגה תדירות הקרינה, והננס הלבן יהפוך לננס שחור.
מבנה.
השמש מורכבת משני חלקים, פנימי וחיצוני, המחולקים למספר מקטעים. חלקה הפנימי מורכב מליבת השמש, מהחלק הקרינתי ומהחלק ההסעתי. החלק החיצוני של פני השמש, זה הנראה לעין ושממנו נפלטת קרינת השמש לחלל, הוא הפוטוספירה, שעוביה כמה מאות קילומטרים. מעל הפוטוספירה מצויה האטמוספירה של השמש, צבעה כתום והיא מכונה כרומוספירה. מעבר לכרומוספירה מצויה שכבת מעבר שעובייה כ־75,000 קילומטר, ומעבר לה מצויה העטרה שבה ניתן לחזות בשעת ליקוי חמה מלא.
ליבת השמש.
רדיוס ליבת השמש הוא 20% מהרדיוס הכולל של השמש, אולם אזור זה מהווה את מקור האנרגיה של השמש שכן רק בו מתקיים היתוך גרעיני. התנאים השוררים בליבת השמש על מנת לאפשר היתוך גרעיני קיצוניים ביותר, צפיפותו הממוצעת עומדת על כ־150,000 קילוגרם למטר מעוקב, הטמפרטורה בו היא בין 10,000,000-15,000.000 מעלות צלזיוס.
התהליכים המתרחשים בליבת השמש מהווים את המקור לאנרגיית האור והחום המאפשרות את קיום החיים בכדור הארץ. מקור האנרגיה הוא בתהליכי היתוך גרעיני המתקיימים בליבת השמש, שבהם ארבעה אטומי מימן עוברים היתוך לאטום הליום אחד. מסתו של אטום הליום קטנה במעט מזו של ארבעה אטומי מימן, וכ־0.71% מהפרש המסות מומר לאנרגיה, בהתאם למשוואה שגילה אלברט איינשטיין E=mc², שבה E היא האנרגיה, m המסה ו־c² מהירות האור בריבוע. השמש ממירה מדי שנייה כ־685 מיליון טון מימן להליום, ומאבדת בתהליך זה מסה של כ־4 מיליון טונות ההופכים לאנרגיה ולנייטרונים. לפי הערכות עדכניות, במהלך חייה של השמש ככוכב סדרה ראשית, הומרה עד עתה לאנרגיה מסה הגדולה פי 100 ממסתו של כדור הארץ.
מסת השמש.
מסת השמש מוערכת בכ־1.9891x1030 קילוגרם. מסה זו נחשבת ל־1 מסת שמש, ומסומנת לרוב ב־formula_1. מסת השמש היא יחידת ייחוס להערכת מסות של כוכבים אחרים.
צבע השמש.