ביום 28 ביוני 1914 נרצח הארכי־דוכס ויורש העצר האוסטרי פרנץ פרדיננד בעת ביקור ממלכתי בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה. הארכי־דוכס, שהגיע לפקח על תמרוני העוצבות האוסטריות שחנו סמוך לגבול סרביה מתוקף תפקידו כמפקח הכללי של הצבא, נורה בעורפו, ואשתו – הדוכסית סופי לבית הוהנברג – נורתה בבטנה. מיד לאחר הרצח נעצרו הקושרים בהם היורה גברילו פרינציפ ואלה שסייעו להם באימון ובהברחת הנשק. אלה הובילו את החוקרים האוסטרים אל קציני־הביון הסרבים חברי היד השחורה.
על־אף הבקשות החוזרות של אוסטריה לא עשתה סרביה מאמצים רבים מדי לתפוס ולהעניש את הקצינים הקושרים. לדוגמה, סרביה עצרה את סרן טנקוביץ' לאחר שקיבלה את מכתב האולטימטום האוסטרי, אך מיד לאחר מכן הוא שוחרר והוחזר ליחידתו. רב־המרגלים, רב־סרן מלובביץ', נאסר כאשר חזר מאוסטריה־הונגריה לאחר ההתנקשות, אך גם הוא שוחרר וקיבל רישיון לנהל חנות לציוד צבאי.
המשפט בסלוניקי.
בחודש יוני 1917 בעת שהממשלה הסרבית שהתה בגלות אצל בת־בריתה יוון, היא העמידה את מנהיגי היד השחורה למשפט במטרה לנטרל את השפעתם המחתרתית בצבא ובפוליטיקה הסרבית. גורם נוסף למשפט היה התנאי שהציבה אוסטריה־הונגריה לחזרה של הממשלה הגולה לסרביה: לספק ערובות לכך שלא תחדש את הפעילות העוינת כנגד אוסטריה־הונגריה. בית המשפט שפעל ללא סמכות ("Kangaroo Court"), הרשיע את הנאשמים בהאשמות כוזבות בהן קשירת קשר לרצח ראש הממשלה ניקולה פצ'יץ' (Nikola Pašić). השופטים גזרו על אלוף-משנה דרגוטין דימיטרייביץ', סגן-אלוף דוויץ' ורב-סרן מלובביץ' גזר דין מוות. השלושה הוצאו להורג מול כיתת יורים.
לפני מותו כתב דימיטרייביץ' הודאה לבית המשפט לפיה הוא הורה למלובביץ' לתכנן את ההתנקשות בפרנץ פרדיננד.
בתרבות.
בסדרת "הירושה", "היד השחורה" היא מחתרת סודית של הקיסרות, שתפקידה לפגוע בוארדן. ואף קודם לכן היה כינויה של סלנה- אמו של אראגון.
ברוס גולדינג
אוֹרט ברוס גולדינג (אנגלית: Orette Bruce Golding; נולד ב-5 בדצמבר 1947) הוא ראש ממשלת ג'מייקה לשעבר.
ביוגרפיה.
גולדינג נולד בשנת 1947 בצ'אפלטון שבג'מייקה. אביו, טאסיוס, כיהן כחבר הפרלמנט של ג'מייקה ונבחר בשנות השישים ליו"ר הפרלמנט. בנעוריו הוא החל לפעול במסגרת מפלגת הלייבור של ג'מייקה, בה נבחר בגיל 21 למזכירות המפלגה ומטעמה נבחר בשנת 1972 לחבר הפרלמנט והיה לצעיר ביותר בתולדות המדינה להיבחר לתפקיד (בגיל 24). בשנת 1974 הוא נבחר למזכ"ל המפלגה (1974–1984) ולאחר מכן ליו"ר (1984 - 1995).
במשך 19 שנים כיהן גולדינג כחבר הפרלמנט ותשע שנים נוספות כיהן כסנטור. בין השנים 1980–1989 הוא שימש שר השיכון בממשלת ג'מייקה, תפקיד במסגרתו הוא נבחר לעמוד בראש ועדת האו"ם לנושא התנחלויות (1984 - 1985). בסיום כהונתו כשר שימש גולדינג מרכז האופוזיציה בוועדת הכספים ועמד בראש ועדת המשנה לכלכלה (1989 - 1995). פעילותו הציבורית בשנים אלו כללה חברות בוועדת הבחירות המרכזית, חבר מועצת המנהלים של מכון ג'מייקה וחבר מועצת המנהלים של הלוטו הלאומי.
בשנת 1995 פרש גולדינג ממפלגת הלייבור והיה לנשיא המייסד של התנועה הדמוקרטית הלאומית, ממנה שב אל הלייבור בשנת 2002. בשנת 2003 נבחר גולדינג בשנית ליו"ר מפלגת הלייבור והחל משנת 2005 נבחר לראש האופוזיציה. בבחירות שנערכו בשנת 2007 ניצחה המפלגה בראשותו בבחירות לפרלמנט וגולדינג מונה לראש הממשלה. במקביל לעיסוקיו הפוליטיים הוא מנחה תוכנית אירוח טלוויזיונית בשם "Jamaica House Live".
גולדינג נשוי ואב לשלושה, בוגר תואר שני בכלכלה ומינהל ציבורי בשנת 1969 מאוניברסיטת איי הודו המערבית.
לזלי נילסן
לֶזלי ויליאם נילסן (באנגלית: Leslie Nielsen; 11 בפברואר 1926 – 28 בנובמבר 2010) היה שחקן וקומיקאי קנדי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות תפקידיו הראשיים בסדרת הסרטים "האקדח מת מצחוק" ו"טיסה נעימה", בהם גילם דמות רצינית לכאורה, שאינה מגיבה באופן צפוי למגוון מצבים אבסורדיים.
נעוריו.
נילסן נולד ברגינה, בירת הפרובינציה הקנדית ססקצ'ואן, להורים ממוצא דני וולשי. היו לו שני אחים, אחד מהם, אריק נילסן, כיהן כמשנה לראש ממשלת קנדה בשנות השמונים. לאחר התיכון התגייס לחיל האוויר המלכותי של קנדה, ושימש כמקלען אוויר במשך שנה במהלך מלחמת העולם השנייה (אף שלא נשלח לשירות פעיל מחוץ לקנדה).
קריירה.
את הקריירה שלו החל נילסן במשחק בסרטים שונים בתפקידים דרמטיים. מאז 1950 השתתף בכ-50 סרטים שונים. ב-1954 עבר להוליווד וחתם חוזה עם חברת ההפקה סרטי פרמאונט, וב-1956 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "הפלנטה האסורה" שזכה לביקורות חיוביות. במקביל שיחק בתפקידים בתוכניות טלוויזיה רבות.
את הפריצה שלו לעולם הקומדיה עשה בשנת 1980 בתפקיד משנה בסרט "טיסה נעימה", שבה גילם רופא שנמצא על מטוס שנוסעיו סובלים מהרעלת מזון. בעקבות הצלחת דמותו התבקש על ידי הבמאים להשתתף בקומדיית הטלוויזיה "מחלק משטרה", שבה גילם שוטר בשם פרנק דרבן. נילסן טרם ביסס את מעמדו כשחקן קומי, והמשיך להופיע בתפקידים דרמטיים משניים בסרטים. שש שנים לאחר הורדת הסדרה משידור, החליט הבמאי לעשות סרט באורך מלא בהשתתפות נילסן. הסרט, ", שיצא בשנת 1988, סיפר על השוטר פרנק דרבן, שמנסה לסכל ניסיון התנקשות במלכת אנגליה אליזבת השנייה בעזרת שחקן בייסבול מהופנט (רג'י ג'קסון). הסרט זכה להצלחה גדולה, ונעשו לו שני סרטי המשך, " ב-1991, ו"" ב-1994. לאחר סדרת סרטי "האקדח מת מצחוק", המשיך נילסן להופיע בסרטים בעלי מבנה קומי דומה, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה שלה זכו סרטיו הקודמים.
חיים אישיים.
נילסן היה נשוי ארבע פעמים, למוניקה בויאר (1956-1950), אליסנדה אולמן (1973-1958), ברוקס אוליבר (1983-1981) וברברה ארל (מ-2001). היו לו שתי בנות מנישואיו השניים.
ב-28 בנובמבר 2010 נפטר נילסן כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות. בן 84 במותו.
אבולוציה של האדם
הָאֵבוֹלוּצְיָה שֶׁל הָאָדָם היא תהליך ההתפתחות (אבולוציה) של המין האנושי המודרני, אדם נבון ("Homo sapiens"), כמו גם של מינים נכחדים נוספים בתת-שבט האדם, מתוך קופי אדם קדומים. תהליך זה התרחש במשך כעשרת מיליוני השנים האחרונות, במהלך התקופות הגאולוגיות של המִיוֹקֵן, הפְּלִיוֹקֵן, הפְּלֶייסטוֹקֵן וההוֹלוֹקֵן. האבולוציה של האדם מוכרת למדע מתוך השוואת האנטומיה, ההתנהגות ורצפי הגנום של האדם ושל קופי האדם, מתוך חקירת מאובנים של מינים נכחדים ומתוך שרידים ארכאולוגיים כגון כלי אבן מסותתים ואמנות פרהיסטורית. ממצאי המאובנים חושפים את קיומה של שושלת מסועפת, שבה לפחות עשרים מינים ידועים, שמתוכם שרדו עד ימינו רק האדם ומספר קופי אדם, כמו השימפנזה והגורילה. על פי ממצאים אלו, התהליכים העיקריים שהובילו להתפתחות האדם הם ההזדקפות על הרגליים האחוריות, שהחלה לפני כשבעה עד חמישה מיליוני שנים, ולאחריה הגידול המהיר של קליפת המוח, בשיעור של בערך פי שלושה בתוך שני מיליוני השנים האחרונות. על פי תורת האבולוציה המודרנית, תהליך זה התרחש כתוצאה ממוטציות ומגוון גנטי שנבררו על ידי ברירה טבעית וסחף גנטי.
האבולוציה של האדם היא נושא למחקר לא רק עבור העוסקים במדעי החיים אלא גם עבור אלו העוסקים בקשת רחבה של מדעי החברה ומדעי הרוח. תחום הפלאואנתרופולוגיה מאחד את חקר המאובנים עם מחקר אנתרופולוגי של חברות אדם עתיקות, ותחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית חוקר את התרבות החומרית שלהן. תחומי הגנטיקה האבולוציונית, הגנומיקה והביואינפורמטיקה עוסקים בין השאר בפענוח האבולוציה של האדם על פי רצפי דנ"א ורנ"א, הפרימטולוגיה עוסקת בחקר הביולוגיה וההתנהגות של קופים וקופי אדם בני ימינו, והפסיכולוגיה האבולוציונית חוקרת את ההתנהגות של בני אדם בני ימינו מנקודת מבט אבולוציונית.
היסטוריה של חקר מוצא האדם.
במאה ה-18 פתח חוקר הטבע השוודי קארולוס לינאוס במבצע מיון טקסונומי של כל עולם החי והצומח על בסיס המורפולוגיה והאנטומיה שלהם. את האדם והקופים הוא סיווג לאותה סדרה – ה"פרימטים" (מלטינית "ראשונים במעלה"), ולאדם העניק את השם המדעי בלטינית "הוֹמוֹ סָפִּיֶינְס" (Homo sapiens) – שם הסוג "הומו" פירושו "אדם", ושם המין "ספיינס" פירושו "נבון". מיון עולם החי חשף את הסדר ההיררכי השורר בו, ובתחילת המאה ה-19 החלו חוקרי טבע כמו ז'אן-בטיסט דה לאמארק לבדוק את רעיון המוצא המשותף של המינים על מנת להסבירו. בשנת 1859 פרסם צ'ארלס דרווין את המהדורה הראשונה של ספרו "מוצא המינים", שהציע מנגנון של שונות וברירה טבעית. בספר זה נמנע דרווין מלהתייחס לסוגיה הטעונה של מוצא האדם, אבל תומאס הקסלי עשה זאת לראשונה במאמר ההיסטורי "ראיות למקומו של האדם בטבע" ב-1863, וב-1871 פרסם דרווין את ספרו "מוצא האדם", שבו חזה כי יתגלו מאובני מעבר: צורות ביניים בין קופי האדם לאדם, השערה מולה עמדה השערה נגדית שהציעה חיזוי לפי ככל שיימצאו מאובנים נוספים יהיו אלו דומים למינים המוכרים ואינם מתכנסים אל צורות הביניים.