תחושת גועל מתעוררת במקרים הבאים: ראשית כאשר חומרים מעוררי גועל כבר נאכלו בעבר וגרמו לתגובה פיזיולוגית כמו בחילה או הקאה, מערכות זיכרון מעורבות כדי לאחסן את הסיכון של מקור החומר כמזהם, מגעיל. בנוסף, רמזים חזותיים לנוכחות חומרים מעוררי גועל מכינים את הגוף להילחם בחומרים אלה (עצירה, זריקה, יריקה וכו'). יתר על כן, כאשר רואים מישהו שעושה משהו מגעיל בפומבי מעורר תחושת הגועל. יתרה מזאת, כאשר רואים מישהו עושה הבעת פנים של גועל מנסים להבין ממה הוא נגעל על מנת להימנע מזה. לבסוף, תחושת הגועל עשויה להתעורר כאשר אדם מבצע הערכה קוגניטיבית כלפי חפץ, או אדם מסוים, ומפרש אותם כמזוהמים או לחלופין לא היגייניים.
התנהגויות דחייה/גועל של הגוף מגיעות בעקבות שני חוקים: "חוק ההדבקה"- מתייחס לנטייה להתנהג כאילו המגע החטוף עם האובייקט מועבר באופן קבוע לאובייקט האחר. "חוק הדמיון"- מתייחס לעובדה כי אנשים נוטים לייחס את מראה התמונה כמציאות.
הפן החברתי של גועל: בדיקה של החושים דרך תקשורת חברתית עשויה לעזור לאשש את החשדות כלפי הגורם לגועל. זה עשוי להסביר את התופעה בה אנשים מוודאים עם אנשים אחרים לפני טעימה של משהו שנראה להם מקולקל. התנהגות מערכת החיסון לגועל מופעלת גם בעקבות התנהגויות אנטי-חברתיות כגון: רמאות, שקרים, יחס בלתי הוגן שגם הן מעוררות רגשות של גועל מעצם העובדה שגועל הוא רגש הגנתי. יתרה מזאת, קיימים הבדלים בין תרבותיים-חברתיים על מה מהווה גועל במיוחד בתחום הבין אישי. לדוגמה, אמריקאים מקשרים פעולות של גועל לרגשות המגבילים את זכויות האדם או לביזוי כבוד האדם (גזענות, רצח חסר טעם וכו') בעוד היפנים, נוטים יותר לקשר פעולות גועל לרגשות של תסכול בהשתלבותם החברתית בעולם (אי עמידה בסטנדרטים, בושה). עקב זאת, הרגישות לגועל ממלאת תפקיד משמעותי בתפקוד החברתי שלנו, במיוחד כאשר אנו נתקלים באחרים המציגים התנהגות חברתית נורמטיבית
אוגוסט ברנארט
אוגוסט מארי פרנסואה ברנארט (Auguste Marie François Beernaert; 26 ביולי 1829 - 6 באוקטובר 1912) היה ראש ממשלת בלגיה בשנים 1884–1894. בשנת 1909 זכה בפרס נובל לשלום.
חייו.
ברנארט נולד באוסטנד, למשפחה קתולית ממוצא פלמי. הוא למד באוניברסיטת לוון ובה קיבל את תואר הדוקטורט במשפטים ב-1851. הוא זכה במלגה ושהה שנתיים באוניברסיטאות בפריז, היידלברג וברלין במטרה ללמוד על מצב החינוך המשפטי בצרפת וגרמניה, וכשחזר לבלגיה כתב דוח עם ממצאיו לשר הפנים הבלגי.
משנת 1853 עבד אצל הוברט דולז, עורך דין בכיר ולשעבר נשיא בית הנבחרים של בלגיה, ובהמשך פתח משרד עצמאי, בו התמחה במשפט פיננסי. בעשרים השנים הבאות כתב מאמרים רבים בעיתונות, וכך נוצר לו מוניטין של מלומד בולט.
במהלך שנחשב מפתיע בזמנו, ויתר ברנארט על עבודתו כעורך דין, ונבחר לבית הנבחרים של בלגיה ב-1873, כנציג המפלגה הקתולית. הוא הפך לשר לענייני עבודות ציבוריות תחת ז'ול מאלו. במהלך תפקידו שיפר מאוד את מערכות הכבישים, הרכבות והתעלות, ופתח שירותי נמל חדשים באוסטנד ואנטוורפן. עם זאת, הוא נכשל בנסיונותיו להפסיק את העסקת הילדים במכרות במדינה. ב-1874 הפסיד ברנארט בבחירות לסנאט הבלגי, אך שלושה חודשים מאוחר יותר הוא זכה במושב בסנאט כנציג העיירה ת'יילט.
בשנת 1884 חזרה המפלגה הקתולית לשלטון אחרי 4 שנים, וברנארט קיבל את תפקיד שר החקלאות, התעשייה והעבודות הציבוריות. ארבעה חודשים מאוחר יותר, בחודש אוקטובר 1884, אחרי כמה התפטרויות מהממשלה, הטיל עליו לאופולד השני, מלך בלגיה, את ראשות הממשלה, תפקיד אותו מילא ברנארט עד חודש מרץ 1894.
כראש ממשלה ושר הכספים, ברנארט ייצב את המאזן התקציבי, הגן על השפה הפלמית, תרם לכינון "מדינת קונגו החופשית" בשליטת לאופולד השני מלך בלגיה בקונגו, יצר רפורמות חברתיות ומשפטיות במטרה להגן על רווחת הפועלים, חיזק ביצורים צבאיים במטרה להגן על הנייטרליות של בלגיה, קיבל את חוקת 1831 והכפיל פי 10 את כמות האזרחים בעלי זכות ההצבעה.
בשנת 1894 נפלה הממשלה בראשותו, לאחר שנכשל בהעברת שינוי חוקתי לגבי ייצוג יחסי בבחירות. ברנארט חזר לעבודתו כעורך דין בכיר, אך המשיך לסייע לממשלה. בשנים 1900–1895 הוא שימש כיועץ לשר החוץ וכנשיא בית הנבחרים. כפטרון של אמנות, שימש גם כראש הוועדה למוזיאונים ואמנות. במהלך תקופה זו הוא המשיך להיות חלק ממאמץ בינלאומי למיגור העבדות וליצירת התנגדות לניצול קונגו.
כפציפיסט ידוע, ברנארט הפך מ-1894 לחבר פעיל בארגון הבין-פרלמנטרי, ומ-1899 שירת כנשיא המועצה שלו. בנוסף, ייצג ברנארט את בלגיה בועידת האג (1899 ו-1907).
ב-1909 זכה ברנארט, בשיתוף עם פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן, בפרס נובל לשלום, על עבודתו בבית המשפט הקבוע לבוררות.
ברנארט נפטר ב-1912 בלוצרן שבשווייץ.
ביו-מסה
רולקס
רולקס (Rolex SA) הוא יצרן שווייצרי של שעוני יד. שעוני רולקס, כמו שעונים שווייצריים רבים אחרים, נחשבים במקומות רבים בעולם כסמל סטטוס. רולקס הוא היצרן הגדול ביותר של שעוני יוקרה, עם ייצור של למעלה מ-2,000 שעונים ביום והכנסות שנתיות של כ-4.7 מיליארד דולר (נכון לשנת 2016). בשנת 2016 דרג המגזין פורבס את רולקס במקום ה-64 בין 100 המותגים הגדולים בעולם, זהו המקום הגבוה ביותר בדירוג ליצרן שעונים.
היסטוריה.
בשנת 1905 ייסדו האנס וילסדורף וגיסו אלפרד דייוויס את חברת "וילסדורף ודייוויס" בלונדון. עיקר עסקיהם התמקדו אז ביבוא מנגנוני שעונים מתוצרת הרמן אגלר השווייצרי ושימוש בהם לבניית שעוני איכות. את שעוני היד הראשונים שלהם מכרו לחנויות תכשיטים אשר חרטו את שמם על לוח השעות של השעון. ראשי התיבות של וילסדורף ודייוויס (W&amp;D) הופיעו בחלקו הפנימי של מבנה השעון.
בשנת 1908 רשם וילסדורף את השם רולקס כסימן מסחר ופתח משרד בעיר לה שו-דה-פון (La Chaux-de-Fonds) בשווייץ. וילסדורף העתיק את פעילותו בתחום השענות מבריטניה לשווייץ משיקולי מס על המתכות מהן יוצרו השעונים (כסף וזהב). ב-15 בנובמבר 1915 נרשמה רולקס כחברה. רולקס הוא שם מומצא ומקורו אינו ברור עד היום. לטענת וילסדורף הוא חיפש שם שניתן להגותו בקלות בכל שפה. על פי גרסה עממית אחת, שאין לה תימוכין, מקורו של השם בביטוי הצרפתי "מצוינות בשענות" (horlogerie exquise). על פי גרסה אחרת מקורו של השם בצליל הנשמע כאשר מותחים את קפיץ השעון. בשנת 1919 העתיק וילסדורף את החברה לעיר ז'נבה שם החלה לפעול בשם "חברת השעונים רולקס" (Rolex Watch Company). מאז שונה שמה של החברה פעמיים: תחילה לשם Montres Rolex, SA ולבסוף לשם הקיים היום, Rolex, SA.
לאחר מות אשתו בשנת 1944 ייסד וילסדורף את קרן האנס וילסדורף, שבה הפקיד את מניותיו בחברה, ובכך הבטיח כי תמיד יועבר חלק מהכנסות החברה למפעלי צדקה. החברה נמצאת בבעלות הקרן הפרטית עד היום ומניותיה אינן נסחרות בבורסה.
חידושי החברה.
בין החידושים הרבים שפיתחה רולקס בתחום שעוני היד בולטים שעון הצלילה הראשון, שעון היד הראשון עם תאריכון על לוח השעות, השעון הראשון בו ניתן לקרוא את השעה בשני אזורי זמן, ויצרן שעוני היד הראשון שקיבל תו תקן כרונומטר ממכון התקנים לבדיקת הכרונומטר השווייצרי. עד היום רולקס מייצרת את המספר הגדול ביותר של שעוני-יד העומדים בתקן כרונומטר.
רולקס נטלה חלק בפיתוח מנגנון שעון יד אלקטרוני המבוסס על גביש צורן (מנגנון קווארץ). אף שרולקס ייצרה מספר קטן יחסית של דגמים שהתבססו על מנגנון זה, למהנדסי החברה חלק משמעותי בעיצוב וביישום טכנולוגיה זו בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. רולקס שיווקה את שעון היד הראשון שלה עם מנגנון מתיחה עצמית בשנת 1931. מנגנון זה ניצל את האנרגיה המופקת מתנועות היד כדי למתוח את קפיץ השעון. מנגנון זה לא רק ביטל את הצורך במתיחה ידנית של הקפיץ, אלא שאף ביטל את סכנת מתיחת היתר של הקפיץ, שהייתה עד אז מקור משמעותי לתקלות בשעוני יד. בשנת 1953 הייתה רולקס לחברת השעונים הראשונה שייצרה שעון יד העמיד לצלילה במים עד לעומק של 100 מטר. וילסדורף אף הצמיד את אחד משעוני הצלילה של החברה לצידו החיצוני של הבתיסקף "טריאסטה" בעת שצלל בשנת 1960 בשקע מריאנה. השעון המשיך לפעול לאורך הצלילה ללא תקלות כפי שדיווח לחברה החוקר השווייצרי ז'ק פיקארד: "אני שמח לאשר כי אפילו בעומק 11,000 מטר השעון שלך מדויק באותה מידה שהוא מדויק על פני הים. מיטב האיחולים, ז'ק פיקרד".
רולקס טיפחה לאורך שנות פעילותה את תדמית שעוניה כמכשירי מדידה המתאימים לתנאים קיצוניים, צלילה, טיסה וטיפוס הרים ופתחה לצרכים אלה דגמי שעונים מיוחדים. אחד מדגמי שעוני היד של החברה Rolex GMT Master II פותח במיוחד לבקשת חברת התעופה פאן אמריקן כדי לסייע לטייסיה בטיסות בין-יבשתיות. בשנת 1953 ענדו מטפסי ההרים הילרי וטנזינג שעון רולקס כאשר טיפסו לפסגת הר אוורסט.
דגמי החברה.
רולקס מייצרת שעונים בשלושה קווים עיקריים: Oyster Perpetual, Professional ו-Cellini. בעוד שדגמי Oyster ו-Professional הם דגמים מקצועיים באופיים, דגמי Cellini הם דגמים מהודרים יותר. בכל אחד מקווים אלה מספר גדול של דגמים. החל משנת 1946 יזם האנס וילסדורף ייצור שעוני רולקס תחת מותג זול יותר בשם "טיודור" (Tudor) הנמכר באזורים שונים בעולם.
מחיריהם של דגמי שעוני רולקס הנפוצים נעים החל מאלפי דולרים בודדים ועד לעשרות אלפי דולרים לשעוני הצלילה העשויים זהב. מחירי חלק משעוני החברה, המיוצרים בסדרות מוגבלות ומיוחדות, הם מעל ל-100,000 דולר. כך למשל, שעון מדגם Rolex Oyster Perpetual Day-date Special Edition הוצע למכירה בשנת 2008 במחיר של 192,500 דולר בארצות הברית.
רולקס בתרבות העממית.