בתאה של אן מבכה קבוצת נשים את טירופה וצערה. אן נכנסת, מדמיינת שזהו יום חתונתה עם המלך. בדמיונה היא רואה את פרסי ומבקשת ממנו שיסלח לה ושייקח אותה חזרה לבית ילדותה. פרסי, רושפור וסמיטון מוכנסים פנימה וסמיטון נופל על ברכיו לפני אן ומתנצל שהפליל אותה בעודו מדמה כי הוא מציל את חייה. אן ההוזה שואלת אותו מדוע אינו מנגן. קול תותח נשמע. אן שבה למציאות ומבינה שמוכרז על נישואי הנרי לג'יין ומצהירה שאיננה שומרת טינה או נקם לזוג המלכותי כיוון שברצונה למות וסליחה על שפתיה. היא מתעלפת ומובלת אל הגרדום בשעה שפרסי, רושפור וסמיטון מכריזים שהקורבן הוקרב.
היסטוריית הפקות.
האופרה הוצגה לראשונה בלונדון ב-8 ביולי 1831 ולראשונה בארצות הברית בניו אורלינס ב-12 בנובמבר 1839. מאז הועלתה באופן לא קבוע והפכה לאופרה נשכחת כמעט.
באפריל 1957 קיבלה האופרה מעמד מחודש ברפרטואר לאחר שהועלתה על בימת לה סקאלה במילאנו עם מריה קאלאס, שהייתה אז בשיאה, בתפקיד הראשי. כיום האופרה מקובלת ברפרטואר ומועלית במספר הפקות מקבילות כמעט מדי שנה.
משולש פנרוז
משולש פנרוז הוא עצם שלא יכול להתקיים במציאות שהגה ב-1934 האמן השוודי אוסקר רטרסוורד (Oscar Reutersvärd). גם המתמטיקאי רוג'ר פנרוז ניסח את האפיון שלו באופן עצמאי, ופרסם אותו בשנות ה-50 של המאה ה-20, כשהוא מתאר אותו כ"בלתי אפשרי בצורתו הטהורה ביותר".
משולש פנרוז מורכב משלוש קורות ריבועיות ישרות (תיבות ריבועיות), היוצרות יחדיו משולש כך שהזווית בין כל שתי קורות היא זווית ישרה. לפעמים מציירים את המשולש כך שהקורות מקוטעות ומחולקות לקוביות.
מאפייני המשולש.
משולש פנרוז אינו קיים במרחב אוקלידי התלת-ממדי. עם זאת ישנן יריעות תלת-ממדיות מופשטות בהן המשולש קיים.
אשליית קיומו של המשולש נוצרת מכיוון שהמוח האנושי מפרש את התמונה הדו-ממדית כהיטל של גוף תלת-ממדי. כל חלק במשולש פנרוז בנפרד, נדמה כייצוג לגיטימי של אובייקט תלת-ממדי (למשל, אין בעיה בכך ששתי קורות אכן ייפגשו בזווית ישרה). עם זאת, צירוף כל החלקים יחדיו לא ייתכן מוחשית.
ניתן ליצור אשליה אופטית תלת-ממדית של משולש פנרוז, על ידי בניית הקורות כך שמזוויות מסוימות ייראה כאילו הן מתחברות ליצירת המשולש, בעוד שבפועל הן אינן נפגשות בקודקוד אחד. אפשרות אחרת היא לבנות את הקורות כך שנדמה כי הן ישרות, בעוד שבפועל הן עקמומיות.
משולש פנרוז בתרבות.
משולש פנרוז בולט ביצירותיו של מאוריץ קורנליס אשר. יצירותיו המוקדמות העוסקות בעצמים שקיומם הפיזי לא אפשרי ובהסתכלות מפרספקטיבה ייחודית. כך עשה למשל בציור "הגשר" (1930). עיסוקו זה בבלתי אפשרי, היווה את חלק מההשראה להגיית הרעיון של משולש פנרוז.
המשולש מופיע בליתוגרפיה "מפל המים" של אשר (1961), המתארת אפיק מים הזורם בצורת זיגזג, לאורך הדפנות של שני משולשי פנרוז מוארכים, כך שהם מסתיימים בגובה של שתי קומות מעל לגובה בו החלו, ובתוך כך נוצר מפל המניע גלגל מים.
במספר מקומות בעולם קיימים פסלים המתארים כביכול משולשי פנרוז: במזרח פרת' שבאוסטרליה; במוזיאון הגרמני לטכנולוגיה בברלין; בקרינתיה שבאוסטריה; בפארק המדע של גְרָנָדָה שבספרד; באופובן (Ophoven) שבבלגיה, ואף בגן המדע שנמצא במכון ויצמן שברחובות.
המשולש מופיע על עטיפת המהדורה האיטלקית של הספר "יש אלוהים?" (שבמקור נקרא "אשליית האל"), שנכתב על ידי הסופר הבריטי ריצ'רד דוקינס, ומסמל ספק באשר לקיומו של אלוהים.
גראבלין דנקירק
גראבלין דנקירק (בצרפתית: Basket Club Maritime Gravelines Dunkerque) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר גראבלין, המתמודדת בליגת העל הצרפתית וביורוקאפ.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1984 ממיזוג של קבוצות מהעיר גראבלין וגראן-פור-פיליפ. בסיום עונת 1987/88 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה לראשונה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת פו אורטז 82-74. בעונת 2004/05 הגיעה שוב לגמר, וזכתה בו לאחר ניצחון מול קבוצת שולה באסקט 79-91. בעונת 2009/10 הפסידה בגמר הגביע מול קבוצת אורליאן 73-69.
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז עונת 1990/91.
בעונת הבכורה שלה באירופה הודחה על ידי אסטודיאנטס מדריד בסיבוב השני של גביע קוראץ'. בעונת 2002/03 הגיעה עד לשמינית גמר גביע יול"ב והודחה על ידי קבוצת ק.ק. זאדאר מקרואטיה.
בעונת 2008/09, הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת לוקומוטיב קובאן מרוסיה בסיכום שני מפגשים.
מאז שנת 1986, אולם הבית של המועדון הוא היכל ספורטיקה המכיל 3,043 מקומות ישיבה, ובימים של משחקים מרובי קהל בעמידה, ניתן להגיע לכמות של 3,500 צופים.
קרב סקרה
קרב סקרה היה קרב בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, אשר התחולל בשלהי מאי 1918 בין כוחות צבא ממלכת יוון לכוחות צבא ממלכת בולגריה סמוך לכפר סקרה שביוון. הקרב הסתיים בניצחון היוונים ובכניעת מאות רבות של חיילים בולגרים, וכן המחיש את המורל הירוד שבו היו נתונים חלקים נכבדים מהצבא הבולגרי ואת הפיכתו של הצבא היווני לכוח לחימה משמעותי בחזית.
רקע.
החזית המקדונית.
בשלהי 1915 הוכרעה המערכה על סרביה, והכוח האנגלו-צרפתי שהונחת בסלוניקי ניהל קרבות מאסף במהלך נסיגתו חזרה לאזור סלוניקי לצורך הגנה על הגזרות החולשות על העיר, תוך ביצורו של קו הגנה אשר כונה בהמשך החזית המקדונית או חזית סלוניקי. המלך היווני קונסטנטינוס הראשון הודיע על נייטרליות הממלכה בהתאם לסיכום מוקדם עם הבולגרים. למרות ההסכם, החל מינואר 1916 חדרו כוחות בולגריים לשטח יוון, ועד אוקטובר כבשו את פלורינה ואזורים נרחבים במזרח תראקיה, ובכלל זה העיר קוואלה.
הצטרפות יוון למלחמה ובעיות המשמעת בצבא הבולגרי.
בשלהי 1916 החלו בסלוניקי מהומות שהובלו על ידי אלפתריוס וניזלוס ופנאיוטיס דנגליס אשר כוונו נגד המלך היווני, במטרה לצרף את היוונים למערכה לצד מדינות ההסכמה. כ-60,000 מתומכי וניזלוס הועברו מכרתים ליוון והחלו לנוע לכיוון הבירה אתונה. ב-11 ביוני 1917 ויתר המלך קונסטנטינוס הראשון על כיסאו ויצא לגלות, ובמקומו הוכתר בנו, אלכסנדר הראשון. יואניס מטאקסס התפטר ווניזלוס התמנה לראש הממשלה. ב-2 ביולי הכריזה יוון מלחמה על מעצמות המרכז.
במקביל החלו בעיות משמעת בארמייה הבולגרית הראשונה אשר ניצבה בקו החזית מול היוונים. אלו פרצו בגלל תשישות החיילים שלא היו ערוכים למלחמה ארוכת ימים, סבלו ממורל נמוך וסלדו מיחסה של הקצונה הגרמנית אליהם. בראשית 1918 החלו עריקות בשורות הכוחות הבולגריים. בעיות המשמעת הקשות והעריקות מהחזית הובילו להעמדתם לדין צבאי של כ-40,000 חיילים וקצינים בולגרים, ומתוכם הוצאו להורג בין 450 ל-2,500 חיילים.
הצבא היווני בפיקודו של דנגליס עבר ארגון מחדש, ובכלל זה הקמת אוגדות חדשות, מעבר אימונים והצטיידות בנשק חדיש. קרב סקרה היה טבילת האש המשמעותית הראשונה של הכוחות היווניים ומבחן כוח לרמת חיילותם אל מול המערך המבוצר הבולגרי.
שדה הקרב.
הבולגרים בנו מאחז מבוצר באזור רכס הרי פייקו בין שלוש פסגות שהתנשאו בתצורת מסיב, שהמרכזית בהן הייתה פסגת סקרה אשר מתנשאת לגובה של 1,097 מטרים, בסמוך לכפר היווני סקרה, וממוקמת מערבית לעיר המקדונית גבגליה. במהלך 1916 ו-1917 ביצרו הבולגרים את עמדותיהם בשני קווי הגנה בצורת משולש. בכל קו מוקמו מוצבים במרחק של כמה מאות מטרים האחד מהשני ובהם הוצבו חיילי רגלים. תנאי הגישה לאזור היו קשים במיוחד ומיקום הקו הבולגרי וביצורו המקיף אמור היה למנוע את הבקעתו.
הכוחות הלוחמים.
הצבא היווני.
הכוח היווני שנמנה עם הגיס להגנת האומה, בפיקודו של אמנואיל זימברקקיס, תקף בכוח של ארבעה רגימנטי רגלים, ה-1 (של סרס), ה-5, ה-6 (של הארכיפלג האגאי) וה-7 (של כרתים). היוונים קיבלו חיפוי ארטילרי מכוח ארטילרי צרפתי ומשני תותחי 8 אינץ' בריטיים.
הצבא הבולגרי.
על המתחם המבוצר בסקרה הגנו אלמנטים מאוגדת הרגלים החמישית, "דנובה", בפיקודו של איוואן בונצ'ב, אשר הייתה חלק מהארמייה הראשונה. על הקו הראשון הגנה חטיבת הרגלים השלישית שהורכבה משלושה רגימנטים ועל הקו השני הגנו שלושה רגימנטים בולגריים, אשר אליהם נספח הרגימנט ה-45 הגרמני, והם שימשו גם ככוחות עתודה.
מהלך הקרב.
ב-29 במאי פתח אגד ארטילרי צרפתי, שאליו נספחו שני צוותי תותחי 8 אינץ' בריטיים, בהרעשה ארטילרית על העמדות המבוצרות של הבולגרים בסקרה. ב-30 במאי עם שחר, לאחר 13 שעות הפגזה רצופה, החלה מתקפת בזק יוונית בכוח של ארבעה רגימנטים, תוך חיפוי ארטילרי, שהצליחה להבקיע את קו ההגנה הראשון לקראת השעה 11:00 בבוקר. הבולגרים יצאו להתקפות נגד שנהדפו בקלות, ולקראת השעה 14:00 הובקע גם קו ההגנה השני. לבולגרים היו בין 500 ל-600 הרוגים בקרב ובשלב מסוים הפסיקו יחידות מסוימות מהצבא הבולגרי להילחם והחלו להיכנע.
היוונים שבו 1,700 חיילים בולגרים, מתוכם 35 קצינים, ונטלו ציוד שלל רב. לצבא היווני היו 2,832 נפגעים ונעדרים. הצבא היווני נערך למתקפות נגד בולגריות נוספות, ולאזור הגיעו תגבורות צרפתיות, אך הכוחות הבולגריים שהיו במורל נמוך לא התקיפו, ולמעשה ויתרו על המאחז החשוב. מקור נוסף מציין כי הכוחות הבולגריים סירבו לצאת למתקפת נגד נוספת.
השלכות הקרב.
בנוסף למטרה הצבאית, הייתה ליוונים גם מטרה פוליטית במתקפתם – לחזק את תמיכת דעת הקהל היוונית בראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס ולהגביר את האמון בכוחו של הצבא היווני. הפיקוד הצבאי של מדינות ההסכמה נוכח שניתן לסמוך על הכוח הצבאי היווני במסגרת התכנון הכולל למתקפה אשר תבקיע את קווי החזית.