פאולוס תיאר את מוסקבה, על כנסיותיה ומנזריה, תיאר את הקרמלין, את הרחובות העיר ובתיה, וכמו כן את הטקסים הדתיים שהשתתף בהם. הודות לידיעותיו בשפות יצר מגע גם עם אנשים פשוטים, להבדיל מהדיפלומטים ומבקרים אחרים ששאבו את הידע שלהם רק מחצר הצאר והאצילים.
ספר המסע של פאולוס מספק מידע מעניין גם בנוגע לחיי האוקראינים באמצע המאה ה-17. הוא מתאר מנהגים וסגנון החיים שלהם, היבטים מהסכסוכים בין הקוזקים ובין הפולנים, ומגנה את המגנאטים הפולנים על הדיכוי החברתי, הלאומי והדתי של האוקראינים.
קישורים חיצוניים.
Paul de Alep în "Călători străini despre Țările Române
לפי Guy Picarda "Minsk:Historical Guide" Technalohija 1994,
From: Paul, Archdeacon of Aleppo, The Travels of Macarius, Patriarch of Antioch, F. C. Belfour, trans., (Oxford: Oxford University Press, 1836), pp. 96-109, reprinted in Alfred J. Bannan &amp; Achilles Edelenyi, eds., Documentary History of Eastern Europe, (New York: Twayne Publishers, 1970), pp. 104-111.
באתר לתרבות אוקראינה של ניקולאי אי. ז'ארקיך - מאמרים מ- N.I.Zharkikh, 1978-2011
משה ששון
משה ששון (15 בדצמבר 1925 – 16 בספטמבר 2006) היה דיפלומט ישראלי, שבין תפקידיו כיהן כשגריר ישראל במצרים.
ביוגרפיה.
ששון, בנם של ג'וליה ואליהו ששון (לימים דיפלומט בכיר ושר בממשלת ישראל), נולד בדמשק לאחר שאמו נסעה להוריה לצורך הלידה, והגיע לארץ ישראל בגיל שישה שבועות. למד בבית ספר אליאנס, בסמינר בית הכרם ובאוניברסיטה העברית בירושלים, שבה השלים תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון. התנדב לארגון "ההגנה" ושירת בש"י ובמחלקה הערבית בירושלים תחת יצחק נבון.
לאחר מלחמת העצמאות הצטרף למחלקה המדינית של משרד החוץ, נטל חלק בשיחות עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן שניהל אביו, ועבד במחלקת המזרח התיכון. בסוף 1952 מונה למזכיר השני בנציגות ישראל ביוון, תפקיד בו כיהן עד יוני 1955. לאחר מכן שירת במוסדות האו"ם בז'נבה, ובשנים 1958-1959 היה המנהל בפועל של מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ. בשנים 1960 עד 1966 שירת כציר דיפלומטי באנקרה שבטורקיה.
באוגוסט 1966 מונה למנהל מחלקת שביתות הנשק במשרד החוץ, ולאחר מלחמת ששת הימים מונה על ידי ראש הממשלה לוי אשכול לשמש כנציגו האישי בגופים השונים המטפלים בענייני השטחים ושימש נציגו לשיחות עם מנהיגים פלסטינים. בדצמבר 1969 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ והממונה על מערך המזרח התיכון במשרד. בשנים 1973-1976 שירת כשגריר ישראל באיטליה ובוותיקן. באפריל 1977 סיים את תפקידו ברומא ופורסם שהוא ימונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ האחראי על ההסדר עם מדינות ערב. באוגוסט 1977 הוא מונה למנהל המרכז למחקר ותכנון של משרד החוץ. בדצמבר 1977 מונה ליועץ לשר החוץ לעניינים מיוחדים, וטיפל בשיחות עם מצרים, במקביל לניהול המרכז למחקר ותכנון.
במאי 1981 החל לכהן כשגריר ישראל במצרים, שירת בתפקיד זה במשך שבע שנים. במהלך כהונתו התמודד עם תגובת מצרים לאחר תקיפת ישראל את הכור הגרעיני בעיראק, עם ההתנקשות בנשיא מצרים, אנואר סאדאת, במהלכה היה נוכח ששון ביציע הכבוד בעת המצעד הצבאי, ששון חולץ על ידי מאבטחיו הישראלים, הוכנס לרכב שהוסרו ממנו סימני הזיהוי הישראליים ונמלט מהמקום, השלמת פינוי סיני, מלחמת לבנון, הפיגוע בראס בורקה ופרוץ האינתיפאדה הראשונה. לאחר פרישתו היה לנשיא התאחדות עולי סוריה בישראל.
בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות.
היה נשוי לטובה לבית סוקולוב (משנת 1949) ואב לשניים. בתו, אורנה ששון-טמיר, היא עורכת דין, בנו ראובן נהרג בתאונת דרכים.
זכרו מונצח ברחוב הנושא את שמו בשכונת שערי חסד בירושלים.
עמק אורדסה
פרוטו-אונקוגן
אישטוון פישונט
אישטוון פישונט (בהונגרית: Pisont István; נולד ב-16 במאי 1970) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן.
קריירה.
פישונט החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1988 בקבוצת בודפשט הונבד, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה ההונגרית שלוש פעמים (1989, 1991 ו-1993). בשנת 1995 עבר פישונט לקבוצת שרלרואה מליגת העל הבלגית, שם שיחק כחצי עונה עד שנרכש על ידי בית"ר ירושלים בזמן חלון ההעברות של עונת 1995/1996.
פישונט הפך לאחד השחקנים המרכזיים בקבוצה, וזכה עמה בשתי אליפויות רצופות בעונות 1996/1997 ו-1997/1998. באליפות השנייה היה פישונט חתום על שלושה מהשערים החשובים ביותר של הקבוצה באותה עונה: שער הניצחון במחזור ה-25 מול הפועל תל אביב אשר הייתה יריבתה העיקרית של בית"ר על האליפות באותה עונה, שער הניצחון במחזור ה-29 מול הפועל בית שאן בתוספת הזמן, במשחק שזכה לכינוי משחק השרוכים, ושער הניצחון במחזור האחרון מול מכבי פתח תקווה, שהבטיח רשמית את האליפות. בעונה זו זכה עם בית"ר ירושלים גם בגביע הטוטו, ובסופה עזב את הקבוצה וחתם באיינטרכט פרנקפורט הגרמנית שעלתה לבונדסליגה. פישונט לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה, ובסיום העונה חזר לישראל וחתם בהפועל תל אביב.
פישונט שיחק שלוש עונות בהפועל תל אביב ובעונת 1999/2000 זכה איתה בדאבל, לאחר שכבש 6 שערים בעונה זו, כולל שער חשוב בדרבי מול מכבי תל אביב בסיבוב השלישי. בעונת 2001/2002 היה שותף להעפלתה של הקבוצה עד לשלב רבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל. פישונט כבש את השער השני לזכות הפועל בניצחון החוץ 2–1 על פארמה האיטלקית, אשר העלה אותה לשלב רבע הגמר שם הודחה על ידי מילאן האיטלקית. באותה עונה זכה פישונט עם הקבוצה בגביע הטוטו.
לקראת עונת 2002/2003 חתם פישונט במועדון ספורט אשדוד, אך לאחר כחצי עונה עבר לבני יהודה תמורת אורן ניסים שעשה את הדרך ההפוכה. לקראת סיום העונה עזב פישונט את בני יהודה עקב פציעה וחזר להונגריה. פישונט חתם במ.ט.ק. בודפשט שם שיחק עונה אחת, כשאחריה עבר לקבוצת וצ'שי, שם שיחק עד שפרש ממשחק פעיל.
פישונט הוא שחקנה לשעבר של נבחרת הונגריה. ב-19 בפברואר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. בסך הכל רשם 31 הופעות בנבחרת, בהן כבש שער אחד, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2000.
במהלך עונת אימן פישונט את וצ'שי, ולאחר מכן החל לאמן את נבחרת הונגריה הצעירה. בשנת 2015 סיים את תפקידו.
במרץ 2020 מונה פישונט למאמן בודפשט הונבד, בה החל את הקריירה הבוגרת שלו כשחקן כדורגל.
תנועת אוקיופיי
תנועת אוקיופיי (באנגלית: Occupy movement) היא תנועת מחאה בינלאומית אשר מתמקדת בעיקר באי השוויון הכלכלי ואי השוויון החברתי בעולם.
המחאה הראשונה שארגנה התנועה אשר קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב הייתה המחאה שנערכה ברחוב וול סטריט שבניו יורק (שזכתה לכינוי "Occupy Wall Street") שהחלה ב-17 בספטמבר 2011. עד 9 באוקטובר 2011, התנועה יזמה הפגנות המוניות בכ-95 ערים ברחבי 82 מדינות שונות ברחבי העולם, בהם מעל ל-600 הפגנות המוניות בארצות הברית בלבד.
התנועה הוקמה כיוזמה של קבוצת הפעילים הקנדית Adbusters בהשראה חלקית של האביב הערבי ובמיוחד בהשראת ההפגנות בכיכר א-תחריר שהובילו להפיכה במצרים ובהשראת הפגנות המחאה בספרד בשנת 2011.
התנועה משתמשת בעיקר בסיסמאות "We are the 99%" (הכוונה לריכוז העצום של העושר בקרב 1% מבעלי ההכנסות) ו-"Occupy Together".
הפינוי הכפוי הראשון של פעילי התנועה התרחש ב-9 בנובמבר כאשר כוחות המשטרה באונטריו שבקנדה פינו את פעילי התנועה שהפגינו בפארק ויקטוריה שבעיר. בהמשך התרחשו מספר תקריות אלימות נוספות בעת פינויים בכוח שבוצעו על ידי כוחות משטרה במספר מיקומים בעולם, בהם העימותים עם פעילי התנועה בניו יורק, אוקלנד וציריך. פעילי התנועה התארגנו מיד מחדש והבטיחו להמשיך את הפגנות המחאה, פעמים רבות באותם האתרים מהם פונו על ידי כוחות המשטרה.
חיה צ'רנובין
חיה צ'רנובין (Czernowin; נולדה ב-7 בדצמבר 1957 בקריית חיים) היא מלחינה ישראלית ופרופסור מן המניין לקומפוזיציה באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה.
צ'רנובין נולדה ב-1957 בקריית חיים לאם מרכזנית ולאב הנדסאי, שניהם ניצולי שואה. אביה ניגן באקורדיון ולימד אותה ואת אחותה שירים ברוסית.
על ילדותה היא מספרת:
צ'רנובין למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב אצל אבל ארליך ויצחק סדאי. לאחר סיום לימודיה עזבה את ישראל בגיל 25 והתמחתה ביפן, אירופה וארצות הברית. השלימה דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
צ'רנובין נשואה ואם לילד.
קריירה.
צ'רנובין החלה את הקריירה שלה בגיל מאוחר יחסית, 38. יצירותיה מנוגנות כיום בכל העולם והיא זכתה בפרסים רבים, ביניהם, פרס ארנסט פון סימנס לקומפוזיציה (2003) ומלגת גוגנהיים (2011). היא הייתה מלחינת הבית של דרזדן ודרמשטט. צ'רנובין מקליטה בחברת התקליטים האמריקאית "מוד" ומוציאה לאור את יצירותיה בבית ההוצאה Schott.
בשנים 1997–2006 כיהנה כפרופסור לקומפוזיציה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, בשנים 2006–2009 כיהנה כפרופסור למוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. שם הייתה לאשה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. היא גם האשה הראשונה שמונתה למשרת מרצה לקומפוזיציה באוניברסיטת הרווארד, שם היא מלמדת עד היום.
על המוזיקה שלה היא אומרת:
צ'רנובין מוכרת במידה מועטה בישראל, זאת בניגוד לפרסומה בעולם.
מפקדת העומק
מפקדת העומק היא מפקדה בצה"ל, שייעודה תכנון, הפעלת הכוח והובלת מבצעים מיוחדים ורב-זרועיים ארוכי טווח במרחב המוגדר כעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל.
בראש המפקדה עומד קצין בדרגת אלוף. המפקד הנוכחי הוא האלוף איתי וירוב.
היסטוריה.