בעוד שעדיין לא נמצאה דרך לריפוי מלא של הפרעת קשב, ישנן מגוון אפשרויות טיפול תרופתיות ולא תרופתיות להתמודדות עם התסמינים ושיפור התפקוד. כך שניתן לטפל ביעילות בתסמינים של הפרעת קשב עבור ילדים ומבוגרים. עם זאת, המטרה הטיפולית צריכה להתייחס לא רק להקלה זמנית בסימפטומים, אלא גם להבניה של המסלול ההתפתחותי ארוך הטווח הרצוי ביותר.
טיפול רב מערכתי.
לנוכח מאפייני ההפרעה, הטיפול היעיל חייב להיות רב-מערכתי ולעסוק בכל המערכות המשמעותיות בחייו של האדם, ובכל הצירים האנושיים: הביולוגי, הפסיכולוגי והחברתי.
לרוב נדרש שילוב של אנשי מקצוע - רופא (פסיכיאטר או נוירולוג) לצד טיפול נפשי (טיפול פסיכולוגי או טיפול באמנויות) וכן סיוע גופני (ריפוי בעיסוק או טכניקות סיוע דומות - רכיבה טיפולית, הידרותרפיה) וכן הנחיה בנוגע לתזונה נכונה. לצד אלו חשוב גם ייעוץ של גורם מקצועי המעריך את התמונה החברתית והמערכתית (פסיכולוג חינוכי, יועץ, עובד סוציאלי או מתאם).
רמת המקצועיות של אנשי המקצוע המעורבים בטיפול היא קריטית להצלחתו. על כן חשוב להקפיד על בחירה של מורים, מטפלים, רופאים או מאמנים הבקיאים בהפרעת קשב על כל היבטיה.
בעוד שאנשי החינוך נחשבים למומחים בנוגע להקשר הכיתתי, לחומרי הלימוד ולקשיים של תלמידיהם, היועצים המקצועיים נחשבים למומחים בנוגע לדרכי התערבות מבוססות מחקר אשר יכולות לענות על צורכי התלמיד, לכן על פי רוב שיתוף הפעולה הפורה ביניהם הוא זה שמוביל לתוצאות הטובות ביותר.
עקב המורכבות הגבוהה של המערך הטיפולי של הפרעת קשב, רצוי שהטיפול ינוהל על ידי דמות מפתח שתרכז את המקרה ושתהיה מודעת הן למורכבות ולרגישות הכללית של הטיפול בהפרעת קשב והן לנסיבות האישיות של כל מקרה לגופו.
שיתוף פעולה עם המשפחה ומערכת החינוך בגילאי הילדות.
הפרעת קשב מתפתחת במשך חמש השנים הראשונות לחיים והיא הלקות הנוירולוגית הנפוצה ביותר בקרב ילדים.
כדי להימנע מההשלכות השליליות העלולות להיות להפרעת קשב בהיעדר טיפול, ישנה חשיבות רבה ליישום תוכניות התערבות כבר בשלב המוקדם של בית הספר היסודי.
ההורים והמורים כאחד לוקחים תפקיד משמעותי בעיצוב אישיותו של תלמיד עם הפרעת קשב.
לכן הטיפול ארוך הטווח בילד מצריך שיתוף פעולה מתמיד בין הצוות הטיפולי, הצוות החינוכי, ההורים והילד.
למרות זאת, אחד ההיבטים המוזנחים בנוגע לטיפול בתלמידים עם הפרעת קשב הוא הצורך ביצירת שיתוף פעולה עם אנשי החינוך לצורך יישום התוכנית הטיפולית.
תוכנית התערבות בית ספרית היא חלק חיוני מהמערך הטיפולי המלא להפרעת קשב.
במקרים רבים הבנייה של התוכנית הטיפולית מתחילה לאחר מעשה כתגובה לבעיה שכבר התעוררה או להתנהגות בלתי מקובלת שכבר התרחשה.
אף על פי שלא ניתן לא ניתן לחזות מראש את כל המקרים, רובם ידועים וניתן לצפות להתרחשותם מבעוד מועד.
תפקיד המורה ובית הספר הוא לאתר תלמידים עם הפרעת קשב על ידי הפנייה לאבחון ולעזור לכל תלמיד שאובחן להתמודד עם ההפרעה, כך שהישגיו בתחום הלימודי והחברתי לא ייפגעו. בהתחשב במחלוקות הקיימות בציבור בנוגע להפרעת קשב, יש חשיבות רבה לכך שהמורה יהיה אובייקטיבי ובעל ידע בנושא. בהתאם לכך, בנוסף להורים יש להדריך גם את צוות המורים בבית הספר.
התאמה אישית.
לא כל אדם עם הפרעת קשב זקוק לכל הטיפולים האפשריים להפרעה זו. מכאן שעל הצוות המקצועי להתאים את המערך הטיפולי בהתאם לצורך. בדומה למצבים כרוניים אחרים, תוכנית הטיפול בהפרעת קשב צריכה להיבנות באופן ספציפי עבור כל מקרה לגופו, בהתאם למאפייניו הייחודיים.
בהתאם לכך, הטיפול בהפרעת קשב צריך להיקבע בתוכנית אישית המבוססת על ההפרעה הבסיסית, התחלואה הנילווית ועל העדפות האדם (והמשפחה במקרה של ילדים).
גיבוש היעדים של תוכנית הטיפול צריך לנבוע מתוך התסמינים המרכזיים שאותרו ומהפגיעות התפקודיות הספציפיות שהם יוצרים. אבחון הפרעת קשב נועד לספק את המידע הדרוש לצורך ההתאמה האישית של התוכנית הטיפולית.
בנוסף כל סוגי ההתערבות והעזרה שהאדם מקבל צריכים להיעשות באווירה חיובית, ומתוך תמיכה בערך העצמי.
זאת משום שלמידה נעשית בקלות וביעילות רבה יותר כאשר היא באה מתוך הנאה.
התייחסות למאפיינים הייחודיים של גילאי הבגרות.
קיימים הבדלים משמעותיים בתהליך האבחנה ובמערך הטיפולי של ילדים עם הפרעת קשב בהשוואה לאלו של מבוגרים עם הפרעת קשב.
זאת משום שלהפרעת קשב יש ביטויים מגוונים בגילאים השונים, בהתאם למכלול התכונות של האדם והסביבה בה הוא חי.
בגילאי הבגרות הפרעת הקשב עלולה להוביל לקשיים בתחום החברתי, האקדמי והמקצועי. בהתאם לכך, מבוגרים עם הפרעת קשב מתלוננים על קשיים בעבודה, בבית וביחסים חברתיים כתוצאה מקושי בהפנית קשב, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
עם זאת, השונות בין אנשים עם הפרעת קשב בולטת יותר במבוגרים בהשוואה לילדים ולמתבגרים. שונות זו באה לידי ביטוי בכך שמבוגרים בעל הפרעת קשב מציגים תמונות קיצוניות, הנעות בין חוסר תפקוד מוחלט, תפקוד תקין ותפקוד גבוה מאוד.
אחד ההיבטים הייחודיים למבוגרים הוא התפקוד ההורי במסגרת המשפחה, אשר מטבע הדברים אינו רלוונטי עבור ילדים.
חלק מתסמיני הפרעת הקשב עלולים להקשות על הורים אלו להגיב בסבלנות ומתינות לילדם ולהימנע מלהביע כעס ומצוקה לידו.
על כן יש להתייחס לכך במסגרת התוכנית הטיפולית.
בנוסף, בשל האופי התורשתי של הפרעת קשב אמהות ואבות רבים מתמודדים עם ילד הסובל מהפרעת קשב, כאשר להם עצמם יש מאפיינים דומים או זהים. במקרים אלו יש לתת להורה את המענה הטיפולי המתאים עבור הביטויים של הפרעת הקשב שלו, לצד הדרכה הורית אשר תאפשר לו להתמודד בצורה המיטבית גם עם הפרעת הקשב של ילדיו, לבצע מעקב אחרי התוכנית הטיפולית שלהם ולדאוג ליישום שלה.
היבט זה מאתגר במיוחד משום שאצל מבוגרים עם הפרעת קשב רוב הקשיים שעולים קשורים בהתארגנות עצמית, לדוגמה: ארגון וסדר של מקום העבודה, ניהול זמן, השלמת משימות שהותחלו וחלוקה לשלבים של משימות מורכבות. ההתמודדות עם קשיי הארגון מתעצמת כאשר האדם אחראי לא רק על עצמו, אלא גם על הארגון של ילדיו ומתעצמת עוד יותר כשגם לילדים אלו יש קשיי התארגנות משל עצמם.
להיבט התורשתי יכולות להיות גם השלכות רגשיות שכן לעיתים ההורים מזדהים עם ילדם ואף חווים מחדש חוויות דומות וקשות מעברם.
עבור הורים רבים עם הפרעת קשב, העבודה עם הילד מהווה חוויה מתקנת.
מעקב והערכת ההתקדמות.
תוכנית הטיפול צריכה לפרט את יעדי הטיפול, האמצעים להשגתם ודרכי המעקב אחרי ההתקדמות. זאת משום שהפרעת קשב היא מצב מתמיד אשר מצריך טיפול והערכה לאורך זמן.
יש לבחור ביעדים מדידים, מציאותיים וברי השגה. אמצעי הטיפול וההערכה של ההתקדמות ישתנו בהתאם ליעדים אלו.
יכולות להיות מספר תוצאות רצויות לטיפול בהפרעת קשב. ניתן להתייחס לשיפור היחסים עם הורים, אחים, מורים ועמיתים. ידע אפשרי הוא הפחתה בהתנהגויות המפריעות לסביבה. שיפור ביצועים אקדמיים כולל: פיתוח יכולת למידה עצמאית, הגברת כמות העבודה, שיפור היעילות, הקפדה על דיוק והשלמת מטלות. כמו כן, ניתן לשאוף גם לשיפור בהערכה העצמית.
במקרים בהם הוגדרו יעדים מציאותיים ולא נראה כל שיפור בעקבות התוכנית הטיפולית, יש לבדוק מחדש את דיוק האבחנה של הפרעת הקשב ולשקול מצבים אחרים שיכולים לבוא לידי ביטוי בצורה דומה. להסבר נוסף ראו שלילת מצבים המדמים הפרעת קשב.
מודעות למגבלות ולקשיים הכרוכים בטיפול בהפרעת קשב.
גם מערך טיפולי אשר יוביל לשיפור בתפקוד לא תמיד יצליח לנטרל באופן מלא את תסמיני הליבה של הפרעת הקשב - חוסר קשב, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
הפתרונות הטיפוליים בהפרעה הם חלקיים ויש צורך לקבץ פתרונות שונים כדי לשפר את איכות החיים והתפקוד של בעל ההפרעה. מכאן שיש צורך לפתח טיפולים יעילים יותר בעלי השפעה מתמשכת.
חלק מהפתרונות הם בעלי אופי דורשני ולכן ההחלטה בדבר המדיניות הטיפולית המתאימה ללוקה בהפרעות קשב מסוגים שונים אינה פשוטה.
משום שתוכניות טיפוליות מסוימות דורשות מאמצים מתמשכים מצד כל הגורמים המעורבים, לעיתים חוסר תגובה לטיפול יכול להצביע חוסר מחויבות ודבקות בתוכנית מצד אחד או יותר מהגורמים. במקרים אלו יש לחפש פתרונות שיקלו על שיתוף הפעולה ולא לזנוח את הטיפול.
מענה לתחלואה נלווית.
כבר בשלב האבחון, הרופא הבודק אדם עם הפרעת קשב חייב לשקול את התחלואה הנלווית לסוגיה. אם לצד הפרעת הקשב מתקיימים גורמים נוספים הפוגעים בתפקוד, יש להתייעץ או להפנות לאנשי המקצוע מהתחום הרלוונטי לגורמים שנמצאו.
סיוע בהתמודדות עם אחד מהגורמים לקשיי התפקוד יכול להקל על ההתמודדות עם היתר. למשל, אצל אדם עם הפרעת קשב ודיסלקסיה, מתן הוראה מתקנת לצורך שיפור הקריאה יכול לפנות משאבי ריכוז שהושקעו בהתמודדות עם קשיי הקריאה, ובכך להקל על יכולת הלמידה מחומר כתוב גם ללא שינוי ברמת הריכוז המקורית.
הפרעת קשב ומחוננות.
עבור אנשים עם הפרעת קשב ומחוננות המערך הטיפולי צריך לתת מענה הולם לכל אחד מהמצבים הללו.
השילוב של אנשים עם הפרעת קשב ומחוננות אינו נפוץ באוכלוסייה הכללית. אין זה מפתיע משום ששתי תופעות אלו מתייחסות לקצוות של הנורמה האנושית בהיבטים שונים.
עם זאת, כנראה בעקבות המרכיב הגנטי החזק של שתי התופעות, במשפחות רבות יש יותר מילד אחד שהוא בעל תווית כפולה זו. מצב זה מקשה מאוד את ההתמודדות על ההורים והילדים כאחד.
קבלת מידע אמין.
מכיוון שמדובר בהפרעה התפתחותית אשר באה לידי ביטוי בגיל צעיר, ישנה משמעות רבה לסביבה של האדם בגילאי הילדות. סביבה זו כוללת את המערכות המרכזיות העוטפות את הילד: המשפחה, מערכת החינוך (הגן ובית הספר) והחברה.