אמנם הסניף בפורט נוקס, קנטקי, אינו משמש להטבעת מטבעות, אלא משמש לאחסון חלק מייתרות הזהב, הוא בכל זאת נחשב לאחד הסניפים של המטבעה. מטרת המתקן הוא אחסון מטילי זהב וכסף של ארצות הברית ומדינות אחרות.
תפקידים.
המטבעה מנהלת תוכניות כלכליות נרחבות. קו המוצרים כולל ערכות מיוחדות של מטבעות לאספנים, מדליות לאומיות, מטילי זהב, כסף או פלטינה אמריקניים ומטבעות זיכרון לציון אירועים לאומיים כגון אישור החוקה. תחומי הפעילות של המטבעה כוללים:
יצוין כי המטבעה אינה אחראית על הדפסת שטרות, תחום באחריות הלשכה לחריטה ולהדפסה בתוך משרד האוצר.
בשנת 2000 הייתה המטבעה אחראית על ייצור של 28 מיליארד מטבעות.
משטרת המטבעה, גוף אכיפה פדרלי, אחראי לשמירה על מתקני המטבעה, עובדיה והעתודות הכספיות של ארצות הברית.
סימני זיהוי במטבעות.
למעט תקופה קצרה בין השנים 1838–1839, כל המַטבעות שנטבעו במִטבעות לפני 1909 נושאים את סימן המטבעה שייצרה אותם בצד הערך. במטבעות גדולים מזהב וכסף סומנו המטבעות בצד הנושא, מעל לשנת ההטבעה.
בין השנים 1965 ו-1967, עברה המטבעה למטבעות ממתכות רגילות, וכל המטבעות הוטבעו עם סימני זיהוי כדי לא לעודד צבירת מטבעות לפי ערכם. הסימנים עברו לצד הקדמי של הניקל, הדיים, הקוורטר, וחצי הדולר בשנת 1968, והופיעו בצד הנושא של מטבע הדולר שהוחזר למחזור בשנת 1971.
בשל מחסור בניקל במהלך מלחמת העולם השנייה, שונה הרכב המטבע חמישה סנט כדי לכלול כסף. כדי לסמן את השינוי, סומנו מטבעות ניקל שהוטבעו בפילדלפיה, אשר לא סומנו עד אז, ב-P בתחום מעל מונטיצ'לו בצד האחורי של המטבע. מטבעות דומים מסן פרנסיסקו סומנו באותה צורה, ובאלו מדנוור בא השינוי לידי ביטוי ב-1943. מיקום חדש זה של הסימן נמשך עד 1946, כאשר חזרה כמות הניקל במטבע להרכב שלפני המלחמה.
סימן הזיהוי P הפסיק להופיע אחרי המלחמה, וחזר רק ב-1979 על ה"אנתוני דולר". עד 1982, הוא הופיע על כל ייצור רגיל של מטבעות להוציא הסנט, שעדין לא נושא סימן זיהוי. הסנטים במחזור שהוטבעו בסן פרנסיסקו ובווסט פוינט אינם נושאים סימן גם הם. שכן השימוש במתקנים שלהם נעשה כדי להוריד את העומס מפילדלפיה. בהתחשב במספר הקטן של מטבעות כאלו שיוצרו בכל אחד מהמתקנים האלו, הם היו עלולים להפוך לפריט אספנים.
זינדין זידן
ארנחואז
הר כביר
הר כביר (בערבית: جبل بلال, בתעתיק: "ג'בל בילאל") הוא גוש הררי גדול המתנשא מצפון מזרח לשכם ומעל (מדרום) לבקעה הגדולה שיוצר נחל תרצה. בפסגה הצפון-מערבית, בגובה 792 מטר מעל פני הים, נמצאת תצפית נוף רחבה המשקיפה אל הר חרמון בצפון, הר הגלבוע במזרח והרי גלעד. מסביב להר כביר נצפים הרי השומרון; בדרום - מקרוב הרי עיבל וגריזים ובאופק הרי בנימין. בפסגה 792 ניתן לצפות בשלושה ימים: ים המלח, ים כנרת והים התיכון. ההר מכונה גם הר אברהם, על פי המסורת בבוא אברהם אל שכם ואלון מורה קיבל את ההבטחה על ארץ ישראל: .
לאורך הרכס עוברת דרך נופית לאורך כארבעה קילומטר, בתוך שטח המוכרז שמורת טבע - .
בשיפולים הדרומיים של ההר נמצא היישוב אלון מורה- מראשוני היישובים היהודיים בשומרון. מזרחית יותר נמצאת חוות סקאלי, המכונה גם "גבעה 792", בהתאם לגובה מעל פני הים של הפיסגה מעליו.
על פסגתו המערבית של ההר מצוי "קבר שיח' בילאל אבן רבאח", 767 מטר מעל פני הים. בפסגה שלושה מצפורים המהווים אתר הנצחה לתא"ל יוסף לונץ, מושל שכם לשעבר.
קיימת סברה כי יש לזהות בהר כביר את הר גריזים המקראי.
בשיפולים הצפוניים של ההר נמצא והוגדר בשנת 1942 על ידי טוביה קושניר, מחללי מחלקת הל"ה, הפרח אירוס השומרון.
מיקום.
רכס הר כביר הוא אחד מארבעה ההרים המקיפים את העיר שכם ואת עמק המכמתת - הבקעה הרחבה ממזרח לעיר. ההר נצפה במלוא גובהו, על שמונה פסגותיו ממבט מצפון - בפני הצופה העולה מבקעת הירדן אל הר השומרון דרך נחל תרצה.
מן הפסגה צונח הרכס בשיפוע תלול ביותר, ומאבד בבת אחת מאות מטרים של גובה, עד שהוא נבלע בחגורת הירק של עמק נחל תרצה, הזורם למרגלות הרכס מצפונו. יש כאן ניגוד מ"ההר הגדול" (ג'בל כביר) אל העמק הפורה והשופע מים שלמטה, המהווה ללא ספק גורם נכבד ביופיו ויחודו של האתר.
מצפה לונץ.
במרומי הר כביר הוקם בסיוע קק"ל "מצפה לונץ", על שם יוסף לונץ שהיה מושל שכם, ידיד ההתיישבות וידיד גרעין אלון מורה. זוהי נקודת תצפית ייחודית המשקיפה על נוף מרהיב בהיקף של 360 מעלות. ממנה ניתן לצפות על המקומות הבאים:
בצפון: מלבד הרי חרמון והגלבוע על מעיינות "עין בידאן" - קבוצת נביעות שופעת, אתר קידוחי מים חשוב וממנו יורדת בקעה פורייה לבקעת-הירדן. דרומית מעין בידאן ניכר בשטח תל נמוך, הוא תל תרצה (תל אל-פרעה) - שרידיה של תרצה בירת ממלכת ישראל לפני בניית העיר שומרון. רחוק יותר העיר טובאס - עיירה ערבית המשמרת בשמה את תבץ, מקום מותו של אבימלך (שופטים ). עוד ניתן לראות חורבה עתיקה המזוהה כגלגל המקראית ולפניה את דרך מבוא השמש המוזכרת בתורה.
במזרח: רס רמלי, רס ג'דיר - רכסי-הרים בצפון-מזרח השומרון.
במורדות הכפר טמון, מקום הולדתו של השודד האגדי "אבו ג'ילדה". בבקעת הירדן נראים היישובים היהודיים בקעות, רועי וחמרה - מצפון לכביש נחל תרצה. מעבר לבקעת הירדן בגלעד ניתן להבחין בנחל יבוק, אפיק הנחל הגדול החוצה את הרי-הגלעד.
בדרום: ארומה המקראית היום תל עורמה, חרבות עירו של אבימלך בן גדעון (). ההתנחלות כפר תפוח, יישוב קהילתי במרכז השומרון וכביש 505 ("כביש חוצה שומרון"). קרוב יותר להר כביר נראים הכפרים הערבים: חווארה, מוצאו של סנבלט שהתנכל לעולים מבבל בראשות עזרא ונחמיה. (), רוג'ייב - בו בוצע ניסיון ההתיישבות הראשון של מתנחלי אלון מורה בשנת 1980, לידו מחנה צבאי המשמש את החטיבה המרחבית של שכם וכפר קליל, בעבר - יישוב שומרוני. וכמובן נראה את הר גריזים (נ.ג. 880). למרגלות הר גריזים נצפה בשני מחנות פליטים גדולים: בלאטה ועסכר. ביניהם הייתה נראית כיפתו של קבר יוסף, אשר פונה על ידי צה"ל ונשרף עד היסוד. מעליו התל הקדום של שכם, "תל בלטה", ומאחריו העיר שכם, בבקעה שבין הר גריזים לבין הר עיבל .
במערב הר עיבל, וביום בהיר אפשר לצפות בהרי השומרון עד לשפלת החוף. במורדות הר כביר הכפרים עזמוט, דיר-אל-חטב, סלם.
שיח' בילאל.
כקברי שיח' רבים גם קבר שיח' בילאל ממוקם על פסגה גבוהה. בבית התפילה הקטן, הצמוד לקבר, מלאים היו הקירות בכתובות שרידים ל"זיארה", עלייה לרגל, שהתקיימה למקום על ידי תושבי הסביבה.
שיח' בילאל אבן רבאח היה שמו של מואזין - קורא לתפילה - ששימש את מוחמד, נביא האסלאם. מסופר שנטל חלק במסעות הכיבוש המוסלמיים ובקר בארץ יחד עם הח'ליפה עומר בשנת 638. מייחסים לו סגולה להורדת גשמים ופוקדים את קברו לתפילה ולבקש בקשות. שיח' בילאל עזר להפיץ את האסלאם באפריקה והמוסלמים באתיופיה מייחסים את דתם אליו.
זה למעשה אינו קבר אלא ציון. קברו של בילאל נמצא בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר בדמשק.
מבנה גאולוגי.
הרי השומרון הם בעלי "מבנה שבור", המאפיין את השומרון לכל ארכו, לעומת ה"מבנה במתי" של הרי יהודה. לכן, בהרי יהודה ניתן למצוא עיבוד שטחים חקלאיים על במת ההר ואילו בהרי השומרון השטחים החקלאיים הם רק בבקעות שבין ההרים.
למרגלות הר עיבל יצר ואדי אברד ה"חתך" בצלעו של ההר, במקום בו כביש משכם לבקעת הירדן יורד לנחל תרצה. החתך מאפשר לנו הצצה ללא מאמץ מיוחד אל בטן האדמה:
יוצא ששני צידי החתך שונים זה מזה. הסיבה לכך היא שהסלעים בהר עיבל נוצרו בתקופות גאלוגיות אחרות מאשר הסלעים של הר כביר.
אירוס השומרון.
אירוס השומרון, הייחודי להרי שומרון, מצוי במורדות הצפוניים של הר כביר. הוא התגלה על ידי בוטנאי אמריקאי ובשנת 1942 נחקר על ידי טוביה קושניר. הוא פורח בעונת האביב. האירוס מצטיין בפרחים גדולים ומפוארים בגוני סגלגל וורוד בהירים, הנשאים לגובה 30–40 ס"מ. הפרחים שונים מאוד זה מזה בדגם ובצבע, בעיקר בעלה העטיף החיצוני. המין קרוב לאירוס ההדור הגדל במזרח הגליל העליון.
יוחנן השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית
יוחנן השמיני פלאולוגוס (ביוונית: Ἰωάννης Παλαιολόγος; 18 בדצמבר 1392 – 31 באוקטובר 1448) היה הקיסר הלפני אחרון של האימפריה הביזנטית.
חייו.
יוחנן היה בנם הבכור של הקיסר הביזנטי מנואל השני (עמנואל השני) ושל רעיתו, הלנה דראגאש, בתו של השליט הסרבי, קונסטנטין דראגאש. הוא היה שותף לשלטון של אביו לפני 1416 והחל מ-1425. יוחנן התחתן 3 פעמים, אך לא היו לו ילדים.
יוחנן ניהל את הגנת קונסטנטינופול בעת המצור שהטיל עליה הסולטאן מורט השני ב-1423. הוא נאלץ להסכים לוויתור שעשה אחיו לוונציאנים, כשהעביר להם את השלטון על סלוניקי. יוחנן חיפש את הדרך לאיחוד הנצרות המזרחית עם הנצרות המערבית ועמד בראש המשלחת הביזנטית, בשנים 1437–1439 שניהלה באיטליה את המסע ומתן בין הנהגות שתי הדתות. המשא ומתן הוכתר בהצלחה ובפירנצה הכריז האפיפיור אאוגניוס הרביעי על האיחוד, אך התנגדות שקמה בקרב הביזנטינים הכשילה את ההסכם.
בעת שהיתו של יוחנן באיטליה מינה את אחיו קונסטנטינוס האחד עשר לעוצר קונסטנטינופול וייעד אותו להיות יורשו.
טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית
טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית הן מערכות של טרסות לגידול אורז המשתרעות בהרי הפיליפינים. הטרסות מהוות מערכת סביבתית מורכבת המשלבת מאפיינים פיזיים, אדריכליים, חברתיים, תרבותיים, כלכליים ודתיים. ארבע ממערכות הטרסות שהשתמרו בצורה הטובה ביותר, השוכנות במחוז קורדיליירה בצפון-מזרחו של האי לוזון, הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1995. הטרסות הוכרזו כאתר בסיכון בשנת 2001.