הפרדה בין בנים לבנות מקובלת במערכות חינוך רבות. ההפרדה מתבטאת לעיתים בבתי ספר נפרדים, כך שבתחומי בית הספר אין כל הזדמנות לפגוש את בן המין השני, ולעיתים היא מתבטאת בכיתות נפרדות, כך שבמהלך ההפסקות או בפעילות של כלל בית הספר נוצרים מפגשים בין שני המינים. גישה זו שלטה עד אמצע המאה העשרים, בפרט בבתי ספר תיכוניים ובמוסדות להשכלה גבוהה, ובתרבויות רבות היא מתקיימת גם כיום. כיום היא מתקיימת בעיקר בחברות דתיות, אך לא רק בהן; רבים מבתי-הספר היוקרתיים ביותר בבריטניה, דוגמת איטון קולג', הם מוסדות לבנים בלבד או לבנות בלבד.
בישראל הפרדה מגדרית בין בנים ובנות מתקיימת בהקפדה בחינוך החרדי, שבו מגילאי גן חובה ואילך חינוך מעורב כמעט ואינו קיים. בזרם החינוך הממלכתי הכללי והערבי מקובלת הפרדה בשיעורי ספורט, בעיקר בחט"ב ותיכון, ואף דווחו מקרים בודדים של הפרדה בשיעורי מתמטיקה, אך עירוב מלא בכיתות ובשאר המסגרות. בחינוך הממלכתי-דתי אין מדיניות אחידה וישנם מודלים שונים של הפרדה מגדרית, בעיקר בחינוך היסודי: בתי ספר נפרדים, בתי ספר מעורבים עם כיתות נפרדות ובתי ספר עם כיתות מעורבות. בנוסף, ישנם מוסדות שבהם נהוגה הפרדה מגדרית רק בכיתות העליונות, וישנם מוסדות שבהם ההפרדה היא אופציה, כשלצד כיתות נפרדות פועלות גם כיתות מעורבות.
במסגרת המאמץ לשילוב חרדים בשוק העבודה ובאקדמיה קידמה המועצה להשכלה גבוהה מסלולי לימוד ייעודיים למגזר החרדי במוסדות האקדמיים. היום קיימים מסלולי לימוד לתואר ראשון הייעודיים לאוכלוסייה החרדית, וההרשמה אליהם מתאפשרת לחרדים בלבד. מסלולים אלה מאפשרים הפרדה מגדרית בכיתות הלימוד בין גברים חרדים לנשים חרדיות, אך בהתאם לפסיקת בג"ץ ילמדו בהן מרצים וגם מרצות.
בספורט.
בספורט תחרותי מתקיימת הפרדה מגדרית: פועלות בנפרד קבוצות נשים וקבוצות גברים, והתחרויות מתקיימות במסלולים נפרדים לנשים ולגברים. כך, למשל, פועלת ליגת כדורגל לגברים ובנפרד ממנה - ליגת כדורגל לנשים. גם אליפויות למיניהן, כגון אליפות העולם באתלטיקה, מקיימות מסלולים נפרדים לגברים ולנשים. ההבדל הפיזיולוגי בין גברים לנשים הוא המניע להפרדה זו. בענפי ספורט מעטים, ובהם קרוקט, מרוץ סוסים ומרוץ מכוניות מתחרים גברים לצד נשים.
בטניס מקובלות תחרויות נפרדות לגברים ולנשים, ובנוסף נהוגות תחרויות לזוגות מעורבים, הנכללות גם במשחקים האולימפיים. תחרויות זוגות מעורבים התקיימו באולימפיאדת פריז (1900), ובין 1912 ל-1924, והוחזרו לתוכנית המשחקים באולימפיאדת לונדון (2012).
יש המותחים ביקורת על ההפרזה, לטעמם, בהפרדה המגדרית בספורט, למשל בענף כמו ירי אולימפי.
לקראת המכביה העשרים נעשה ניסיון לכלול נערה בנבחרת הנוער בקריקט של ישראל, שיתר חבריה הם נערים. הנהלת המכביה לא אישרה זאת, בנימוק שהדבר מנוגד לתקנון הבינלאומי.
בתחבורה ציבורית.
בערים אחדות מתקיימת הפרדה מגדרית שנועדה להגן על נשים מפני הטרדה בעת נסיעה בתחבורה ציבורית. תחבורה ציבורית המיועדת לנשים בלבד נהוגה כיום במקסיקו סיטי. הפרלמנט בריו דה ז'ניירו שבברזיל חוקק חוק המחייב את חברת "מטרו", המפעילה את מערכת הרכבות העילית והתחתית בעיר, להקצות קרונות נפרדים לנשים במהלך שעות העומס שבאמצע השבוע. כך גם בטוקיו - בשעות העומס מופעלים קרונות רכבת מיוחדים לנשים בלבד.
בישראל, בקווי אוטובוס המשמשים בעיקר אוכלוסייה חרדית, ומכונים "קווי מהדרין", מתקיימת הפרדה מגדרית (משרד התחבורה התיר אותה רק כשהיא בהסכמת כל הנוסעים השותפים לה).
הפרדה מגדרית בדתות.
ביהדות.
בתלמוד מסכת סוכה מתוארת הפרדה מגדרית בבית המקדש, שנעשתה כמניעה ל"קלות ראש" בין המינים. כך נאמר:
. בספר חסידים נאמר כי גם בשמחת נישואין יש לקיים מחיצה בין גברים לנשים, וכך גם דעת הרב יצחק אייזיק מטירנא. דבריו הובאו בספרי ההלכה. על גובה המחיצה ואופייה קיימת מחלוקת הלכתית.
בציבור החרדי ובחלק מהציבור הדתי מקפידים על הפרדה מגדרית לא רק בבתי הכנסת, אלא גם באולמות אירועים, על ידי מחיצות המפרידות בין הגברים לנשים. בציבור החרדי קיימת הפרדה מלאה בין בנים לבנות בבתי הספר החל מגילאי הגן, ומסגרות החינוך במגזר הן נפרדות לחלוטין. החינוך הממלכתי-דתי בישראל מעורב בחלקו, אולם ישנה מגמה לכיוון הפרדה; בעוד שבשנת 2000 למדו 43% מתלמידי בתי הספר היסודיים של החינוך הממלכתי-דתי בכיתות נפרדות, עד שנת 2015 עלה שיעור זה ל-61%.
בעיירה החרדית ניו סקוור שבמדינת ניו-יורק, קיימת הפרדה גם ברחובות, וצדי הרחוב מסומנים במדרכות מיוחדות לנשים ומדרכות מיוחדות לגברים. בשבתות וחגי ישראל קיימת הפרדה זהה ברחובות הסמוכים לבית הכנסת המרכזי של חסידות ויז'ניץ בקרית ויז'ניץ שבבני ברק וברחובות הסמוכים לבית הכנסת המרכזי של חסידות סאטמר בקריית יואל שבניו-יורק, אולם שלטים דומים שהוצבו בקריה החרדית בבית שמש הוסרו על ידי העירייה והמשטרה.
ניסיונות מצד גורמים מסחריים לערוך מופעים המיועדים לקהל החרדי, כאשר באולם עצמו לא נשמרת הפרדה מגדרית נאסרו על ידי רובם המכריע של הרבנים בישראל ובחו"ל שפרסמו את דעתם בעניין.
רחצה מעורבת בחופי רחצה ובבריכות שחייה אסורה משום איסור הסתכלות בערווה, אך הרב משה פיינשטיין, חילק בין הסתכלות (התבוננות מעמיקה) שנאסרת בהלכה, לבין ראייה שאיננה נאסרת בהלכה, והתיר בחו"ל לאדם חולה ללכת לשם בריאותו לבריכה מעורבת (שאין בה הפרדה מגדרית), במקום שאין בריכות נפרדות, וזאת בתנאי שבטוח שלא יבוא לידי הרהור.
הרב יעקב אריאל, הרב הראשי של רמת גן התייחס להפרדה מגדרית בפעילות חינוכית וחברתית:
בתנועות נוער.
בתנועות נוער חרדיות קיימת הפרדה מגדרית כדבר מובן מאליו, כמקובל בחברה החרדית. באחדות מתנועות הנוער הדתיות, ובראשן "בני עקיבא", מתקיים פולמוס בסוגיה זו מאז הקמתן.
מתנגדים בולטים לפעילות מעורבת הם הרבנים השייכים לציבור החרדי לאומי. בהם שלמה אבינר וזלמן מלמד. מצד שני אנשי הקיבוץ הדתי ורבנים נוספים כמו הרב אליקים אלינסון והרב צפניה דרורי, רבה של קריית שמונה, צידדו בפעילות מעורבת. באותה עת ד"ר אמנון שפירא שהיה מזכ"ל תנועת בני עקיבא הוציא חוברת ובה קיבץ דעות הלכתיות להתיר פעילות מעורבת. בהסכמתו לספר "קדושים תהיו" של הרב שמואל כץ כתב הרב משה צבי נריה, אחד ממקימי התנועה, שהתנועה קמה מעורבת אך פניה מועדות להפרדה מגדרית שתבוא כאשר הרמה הרוחנית תאפשר זאת. כיום ישנם ב"בני עקיבא" סניפים נפרדים לגמרי ליד סניפי מעורבים כאשר לכל סניף קיימת האוטונומיה להחליט איך תראה הפעילות בתחומו. גם במפעלים השונים יצרה "בני עקיבא" מסגרת לסניפים נפרדים לצד מסגרת לסניפים המעורבים.
בעקבות הפולמוס התפצלה ב-1980 מתוך "בני עקיבא" תנועת הנוער "אריאל", שאחד מעקרונותיה הוא פעילות נפרדת לבנים ובנות.
באסלאם.
הקוראן אינו מצווה במפורש על הפרדה מגדרית אם כי סורת האור מצווה על האישה לשמור על כללי צניעות מחמירים חדית' מפי עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב אף קוראת לגברים שלא למנוע מנשותיהן ללכת למסגד (בו מתפללים גם גברים). עם זאת, המסורת בחברות מוסלמיות רבות שוללת אינטראקציה חברתית בין גברים ונשים שאינם קרובי משפחה, ובמיוחד בין גברים ונשים לא נשואים. הפרדה מגדרית נאכפת בקפדנות בחלק מהמדינות האסלאמיות ומגובה בפתוות האוסרות על מגע חברתי בין נשים לגברים.
במספר מדינות אסלאמיות פועלים בנקים לנשים בלבד.
בנצרות.
בקהילות רבות של הנצרות מזרחית קתולית וההנצרות האורתודוקסית, מקובלת הפרדה מגדרית. הפרדה זו, מקובלת יותר בעולם הישן ופחות במדינות העולם החדש.
יהושע פרלה
יהושע פֶּרְלֶה (; בכתיב יידי: פערלע; 1888, ראדום – תחילת נובמבר 1943, בירקנאו) היה מתרגם וסופר יהודי פורה ביידיש.
תולדות חייו ויצירתו.
ראשית דרכו.
יהושע פרלה נולד בעיר ראדום שבפולין, בן יחיד להורים בעלי ילדים בוגרים מנישואים קודמים. אביו היה סוחר קטן בחציר. עד גיל 12 למד בחדר, ואחרי כן למד שנתיים שבמהלכן השלים לימודים של ארבע שנים בגימנסיה פולנית. ב-1905, כששמע שבוורשה פועלים י"ל פרץ ושלום אש, הוא עבר לשם והיה למנהל חשבונות בבנק.
באותה תקופה החל לכתוב, בהשפעתו של נח פרילוצקי, שניהל סלון ספרותי בוורשה. פרילוצקי גם עזר לו לפרסם את סיפורו הראשון. תחילה כתב ברוסית ותרגם מרוסית ליידיש; ב-1908 עבר לכתיבה רק ביידיש.
יצירתו הספרותית עד מלחמת העולם השנייה.
פרלה היה סופר פורה ופרסם סיפורים, רומנים, מאמרי ביקורת ומאמרים כמעט בכל כתבי העת ביידיש בפולין. הוא פרסם במשך שנים רבות סיפורים בעיתון "מומנט" ("הרגע"); על סיפורים אלה לא חתם בשמו אלא באסטריזם (שלוש כוכביות), וזאת בשל ערכם הספרותי המועט – מה שנקרא אז "ספרות שוּנְד" ("זבלונים"; "ספרות זולה").
בתחילת דרכו הספרותית כתב בסגנונו הסנטימנטלי של שלום אש. בתקופה זו כתב את הסיפור "שבת", אותו ניסה לפרסם בעיתון היינט אך נדחה על ידי עורכו יצקן בטענה שהוא ספרותי מדי. את הרומן פרסם פרילוצקי במאסף שהוציא "דער יונגער גייסט" (1908). את הרומן "מירל" (1920) ואת הפואמה בפרוזה "אין לאנד פון דער ווייסל" (בארץ הוויסלה}" (1921).
בתחילה כתב בסגנון לירי אך עם הזמן גיבש לו סגנון משלו, נטורליסטי, שבו הוא מתאר את החיים היומיומיים האפורים של הפרולטריון היהודי קשה-היום, שממנו בא. בנוסף, היות שעבד כמנהל חשבונות בבנק, הוא תיאר דמויות שלא תוארו עד אז בספרות יידיש, של פקידים במשרדים; למשל, בסיפור "חטא" (1923) ובסיפור "תשע בבוקר" (1930).