רכס טנייקו (באנגלית: Tenaiko Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 185 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט. הרכס מגיע לשיא של 1,042 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס מוקף מצידו האחד בנהר גיימסבי, ובנחל טנייקו.
היסטוריה.
שמו הנוכחי של הרכס ניתן לו רשמית ב-7 בספטמבר 1950.
רכס ברנבי
ההתקפה על לנינגרד
ההתקפה על לנינגרד (באנגלית: Attack on Leningrad, הופץ בחבר המדינות בשם לנינגרד, ברוסית Ленингра́д) הוא שמו של סרט טלוויזיה בשיתוף פעולה בריטי-רוסי משנת 2007 אודות העיר לנינגרד בתקופת המצור על העיר. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-19 באוקטובר 2007 וספג ביקורת רבה על כך שלא היה מדויק מבחינה היסטורית.
תקציר עלילת הסרט.
כאשר פולשת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941 והחיילים הנאצים מכתרים במהירות את לנינגרד הנצורה, עיתונאים זרים מפונים. אבל אחת מהם, קייט דייוויס מ'הדיילי טלגרף', נעזבת בשטח ההפצצות, לאחר שמניחים שנהרגה והיא מפספסת את המטוס שעוזב את העיר. לבדה בעיר רווית הרג הרס ומצור היא נעזרת על ידי נינה, קצינת משטרה צעירה ואידיאליסטית ויחד הן נלחמות למען הישרדותם והישרדות האזרחים של לנינגרד הנצורה.
פינת הנואמים
לנינגרד (סדרת טלוויזיה)
מריה, נסיכת הולנד
מריה, נסיכת הולנד (בהולנדית: Marie van Oranje-Nassau; 5 ביוני 1841 - 22 ביוני 1910), הייתה נסיכה הולנדית בתו של פרדריק, נסיך הולנד, ואמו של וילהלם, נסיך אלבניה.
ביוגרפיה.
מריה נולדה ב-5 ביוני 1841 בווסנאר שבהולנד לפרדריק, נסיך הולנד ואשתו לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.
בילדותה אובחנה מריה עם בעיות שמיעה עמוקות, אולם היא הייתה מאוד אינטליגנטית ומלכותית, אם כי לא כל כך יפה. בתחילה הועלתה הצעה לחתנה עם אלברט אדוארד, נסיך ויילס, אולם אמו המלכה ויקטוריה התנגדה לכך. ב-18 ביולי 1871 התחתנה מריה עם וילהלם, נסיך ויד, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
בשנת 1907 מת בעלה וילהלם, נסיך ויד, וב-22 ביוני 1910 מתה מריה בביתה בנויוויד.
משפחתה.
ב-18 ביולי 1871 התחתנה מריה עם וילהלם, נסיך ויד, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
משטרת לנינגרד
יא ג'סי
יא ג'סי (באנגלית: Yaa Gyasi; נולדה בשנת 1989) היא סופרת גאנאית-אמריקאית. רומן הביכורים שלה "Homegoing" (שיבה) פורסם בשנת 2016 כאשר הייתה בת 26 בלבד. הרומן זכה לפרסים רבים: פרס מעגל מבקרי הספרים הלאומי, פרס ג'ון לאונרד, פרס פן המינגוויי על ספר ראשון בדיוני, פרס מטעם קרן הספרים הלאומית ל-"5 מתחת לגיל 35" לשנת 2016, ופרס הספר האמריקאי.
ילדות מוקדמת וחינוך.
ג'סי נולדה בעיר ממפונג, בגאנה לאב קווייקו ג'סי, פרופסור לצרפתית באוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל, ולאם סופיה, אחות במקצועה. המשפחה עברה להתגורר בארצות הברית בשנת 1991, כאשר אבי המשפחה עבר לשם להשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה של מדינת אוהיו. המשפחה התגוררה לאחר מכן במקומות נוספים בארצות הברית, באילינוי ובטנסי. החל מגיל 10, גדלה ג'סי עם משפחתה בהאנטסוויל, אלבמה.
ג'סי מציינת כי כילדה היא הייתה ביישנית, והרגישה קרובה אל אחיה בשל היותם מאוחדים בזהותם כילדים מהגרים באלבמה. בנוסף ראתה בקריאה ובספרים "חברים קרובים".
בתקופת היותה תלמידה, קיבלה ג'סי תעודת הצטיינות חתומה על ידי לוואר ברטון לאחר שהגישה את הסיפור הראשון שכתבה לתחרות כתיבה שמיועדת לסופרים צעירים. הזכייה הזו עודדה את ג'סי לדבריה, והיוותה עבורה ההשראה לבחירה בקריירה בתחום הספרות, כמו גם קריאת הספר של טוני מוריסון „שיר השירים אשר לסולומון”, אותו קראה ג'סי כאשר הייתה תלמידת בית ספר תיכון, בגיל 17.
ג'סי למדה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד ותואר שני בתחום כתיבה יצירתית באוניברסיטת איווה.
קריירה.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, החלה ג'סי לכתוב את רומן הביכורים שלה בעודה עובדת במשרה מלאה בחברת הזנק בסן פרנסיסקו. לטענתה היא לא אהבה את העבודה, וכאשר התקבלה ללימודי תואר שני באוניברסיטת איווה בשנת 2012, עזבה ג'סי את העבודה.
הרומן הראשון שכתבה: "Homegoing" (תורגם לעברית בשם: שיבה, ראה אור בישראל בהוצאת תמיר-סנדיק, 2017) נכתב בהשראת טיול שעשתה ג'סי בשנת 2009 לגאנה. זו הייתה הפעם הראשונה בה חזרה לגאנה לאחר שעזבה אותה בהיותה ילדה.
היא השלימה את כתיבת הרומן "שיבה" בשנת 2015, ולאחר שקיבלה הכרה ראשונית מכמה מוציאים לאור שקראו אותו, היא נפגשה עם מספר רב של מציעים ובסופו של דבר בחרה בהצעה שנתנה הוצאת הספרים קנופף.
העיתונאי טא-נהאסי קואטס בחר בספרה כספר הלאומי של קרן "5 מתחת לגיל 35" לשנת 2016. הרומן גם נבחר ברשימות נוספות וזכה בפרסים רבים אחרים בארצות הברית בתחומי הספרות, על הכתיבה ועל תרומתו של הספר לגיוון בספרות האמריקאית.
ג'סי כותבת ומפרסמת בפרסומים שונים, כמו למשל "African American Review", "Callaloo", "הגרדיאן", ו "גרנטה".
ג'סי מציינת את טוני מוריסון,  גבריאל גרסיה מרקס ("מאה שנים של בדידות"), ג'יימס בולדווין , אדוארד פ. ג' ונס, וג'ומפה להירי ("רגיל כדור הארץ") כמקורות השראה עבורה.
נכון לשנת 2016, ג'סי מתגוררת בברקלי, קליפורניה.
יצירות.
ברומן ביכורים זה של גֶ'סִי מובא סיפור היסטורי ואישי על האופן שבו אפליה, השפלה וגזענות נצרבות בנשמתה של קהילה שלמה. הספר עוקב לסירוגין אחר שני ענפים באילן היוחסין של האחיות: ענף צאצאיה של אפייה לאורך מאות שנות מלחמה בגאנה מול הקולוניאליזם הבריטי וסחר העבדים, ובמקביל ענף צאצאיה של אסי בארצות הברית – מאחוזות העבדים בדרום, דרך מלחמת האזרחים והנדידה הגדולה, מכרות הפחם ומועדוני הג'אז, וכלה בהארלם של ימינו.
Mercy (שיר של מאדאם מסייה)
Mercy (בעברית: רַחֲמִים) הוא השיר שייצג את צרפת באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל. השיר נכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד מאדאם מסייה. השיר נבחר ב-27 בינואר 2018 בתחרות "דסטינסיון: אירוויזיון" (בתרגום מילולי "יעד: אירוויזיון") ששודרה בערוץ France 2 והיוותה את הקדם הצרפתי.
השיר מבוסס על סיפור אמיתי של ילדה ניגרית ששמה מרסי. היא נולדה על סיפון האונייה Aquarius זמן קצר לאחר שאימה ניצלה מטביעה בים התיכון על ידי הארגון SOS Méditerranée ששם לו למטרה הצלת חיים במימי הים התיכון.
בקשט
בקשט הוא שם משפחה יהודי.
שבחי ירושלים (סידור)
מקיף שש-שנתי אורט רמת יוסף
מקיף שש שנתי אורט רמת יוסף הוא בית ספר תיכון וחטיבת ביניים השוכן בשכונת רמת יוסף בבת ים. אורט רמת יוסף הוא מקיף ממלכתי הפועל כחלק מרשת החינוך אורט ישראל. בבית הספר 6 שכבות והוא מונה כ-801 תלמידים מגילאי 12 ועד 18. מנהלת המקיף השש-שנתי היא חדוה גלזר ומנהל חטיבת הביניים הוא ירון אלנר.
מבנה.
בית הספר מכיל שני בניינים מרכזיים: בניין חטיבת הביניים ובניין החטיבה העליונה. בין הביניים ממוקמת רחבה גדולה עם ספסלים מודרניים ומרגש כדורסל וכדורגל לרווחת התלמידים. שטח בית הספר מוקף בגדר חיצונית, בין החטיבה העליונה ולביניים ישנו גשר המפריד בין שני המבנים. במרכז הגשר עומד מבנה ההנהלה. בשטח בית הספר קיימים 2 אולמות ספורט גדולים ומרווחים ובאחד מהם קיים אולם כושר עם מתקנים.
מבנה חטיבת הביניים שימש בעבר את תיכון "רמות" וגדר הפרידה בין התיכונים. כחלק מתהליך חיטוב התיכונים בעיר, עבר תיכון "רמות" למבנה אחר בעיר, והמבנה ששימש אותו עד אז הפך למבנה החטיבה של "אורט רמת יוסף".
רודיסטים
רודיסטים (שם מדעי: Hippuritoida) הם קבוצה מגוונת גדולה של צדפות (מחלקה של רכיכות) ימיות הטרודנטיות בצורה קופסה, שפופרת או טבעת שהופיעו בשלהי תור היורה ושגשגו כל כך במהלך הקרטיקון שהם היו האורגניזמים העיקריים שבנו שוניות בים תטיס הקדום.
תיאור הקונכייה.
הצורות בשלהי היורה היו מוארכות, כששתי הקשוות מעוצבות באופן זהה, לעיתים קרובות בצורת צינור או מקל, בעוד שלצורות בונות השונית של הקרטיקון הייתה קשווה אחת שהפכה למכסה שטוח, והקשווה השנייה הפכה לחרוט הפוך דמוי דורבן. טווח גודלם של צורות חרוטיות אלו היה רחב ונע מאורך של כמה סנטימטרים ועד מטר.
המורפולוגיה ה"קלאסית" שלהם הכילה קשווה תחתית חרוטית פחות או יותר שהייתה צמודה לקרקעית הים או לרודיסטים שכנים, וקשווה עליונה קטנה יותר ששימשה כסוג של מכסה לאורגניזם. לאורך הציר המשותף בין הקשוות היו סידור של שיניים ושקעים תואמים כך שבעת סגירת הקשוות הן ננעלות תוך מניעת אפשרות להסטה צדית של הקשוות. כמו לצדפות מודרניות שימשו רצועות לפתיחת הקשוות ושרירים שימשו לסגירתם. הקשווה העליונה הקטנה קיבלה מגוון של צורות מעניינות, כולל: מכסה שטוח פשוט, חרוט נמוך, ספירלה, ואפילו צורה דמוית כוכב.
תפוצת המאובנים והכחדה.
הרודיסטים נכחדו בסוף הקרטיקון, ככל הנראה כתוצאה מאירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן. השערה אחת היא שקבוצה זו החלה להתנוון כ-2.5 מיליון שנים קודם לכן ונכחדה לחלוטין כחצי מיליון שנים לפני תום הקרטיקון. עם זאת, השערה אחת המבוססת על עדויות עכשוויות היא שהרודיסטים שרדו עד אירוע ההכחדה ההמוני ונספו יחד איתו.
גילוי המאובנים וטקסונומיה.
בשל התפוצה הנרחבת של הרודיסטים נהגו חקלאים באירופה להשתמש ברודיסטים כחומרי בנייה ושבצו אותם בקירות. כבר אז ידעו שמדובר בקונכיות של אורגניזמים ימיים נכחדים. כשחוקר הטבע הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בחן מאובנים אלו ב-1819 הוא טבע את המונח Rudistae, כלומר רודיסטים, ככל הנראה מלטינית rudis (שפירושה גולמי) או מ-rudus (שפירושה שברי אבנים).
רודיסטים משויכים לסדרה Hippuritoida או Rudistes (לעיתים Rudista).
אקולוגיה.