מקסיקו משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער המקסיקנים 29 מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. מקסיקו משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מקסיקני במדליה במשחקי החורף.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של מקסיקו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים טאקוונדו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג נערות ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים, קפיצה למים עם זכייה במדליית ארד בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערים והעפלה לשלושה גמרים: מקום תשיעי בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערות ומקום אחת עשרה בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר לנערים ולנערות. ספורטאי המשלחת זכו גם במדליית ארד בענפים קאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערים בקאנו, קרב חמש מודרני בטורניר הנערים. בענף הרמת משקולות המשלחת זכתה במדליית ארד בקטוגריית המשקל עד 63 ק"ג נערות וסיימה במקום השישי בקטגוריית המשקל מעל 85 ק"ג נערים.
המשלחת קצרה הישגים עם העפלה לגמרים בענפים הבאים: קשתות בה סיימה במקום הרביעי הטורניר הנערות, טריאתלון בה גם סיימה במקום הרביעי בטורניר הנערות. הנבחרת בענף האופניים דורגה במקום השישי. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בתחרויות הליכה תחרותית בה דורגו במקום החמישי בהליכה למרחק 5 ק"מ לנערות ובמקום השביעי בהליכה למרחק 10 ק"מ לנערים. המשלחת סיימה במקום השישי בענף הקליעה בתחרות הנערים לירי ברובה אוויר למרחק 10 מטר ובענף ההתעמלות בתחרות תרגיל הקפיצות נערים בה סיימה במקום השביעי. המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים איגרוף, בדמינטון, ג'ודו, היאבקות ושיט אך ללא הגעה להישגים משמעותיים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 78 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה מקסיקו עד כה. המשלחת זכתה באחת עשרה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות כסף בהליכה תחרותית למרחק של 5 ק"מ והדיפת כדור ברזל נערות ומדליית ארד בהליכה תחרותית למרחק של 10 ק"מ נערים, בקפיצה למים עם זכייה במדליית כסף בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר נערים ושתי מדליות ארד בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערים ונערות. ספורטאי המשלחת סיימו במקום השישי בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר נערות. ספורטאי המשלחת זכו בענף הטאקוונדו במדליית כסף בקטוגריית משקל עד 63 ק"ג נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 49 ק"ג נערות. המשלחת זכתה במדליית ארד בענפים כדורגל על ידי נבחרת הנערות וקאנו/קיאק בתחרות הספרינט לנערות בקאנו. ענף נוסף בו בלטה המשלחת היה הרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות, וסיום במקום החמישי בקטגוריות המשקל עד 53 ק"ג נערות ומעל 85 נערים, וסיום במקום השישי בקטגוריית המשקל עד 62 ק"ג נערים.
המשלחת קצרה הישגים עם העפלה לגמרים בענפים הבאים: אופניים בה סיימה קבוצת הנערים בדירוג במקום החמישי, קליעה עם סיום בדירוג השמיני בתחרות הירי למרחק 10 מטר ברובה אוויר לנערים, ובהתעמלות במקצועות התעמלות מכשירים. ספורטאי הנבחרת סיימו במקום השביעי בתרגיל הקורה, במקום השמיני בתרגיל מקבילים מדורגים ובמקום ה-15 בקרב רב נערות. במקצוע הטרמפולינה המשלחת דורגה במקום הרביעי בתחרות הנערים ובמקום השביעי בתחרות הנערות. ביתר הענפים המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים.
משחקי החורף.
מקסיקו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף סקלטון. ספורטאי המשלחת לא הגיע להישג משמעותי וסיים במקום ה-12 בטורניר הנערים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. ספורטאי המשלחה לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים סקי אלפיני וסקי בסגנון חופשי.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
width="20px"|
גבולות (תערוכה)
"גבולות" הייתה תערוכה שנפתחה ב-18 במרץ 1980 במוזיאון ישראל ועסקה בביטויים אמנותיים של מושג הגבול באמנות הישראלית.
תיאור.
התערוכה "גבולות" הוצגה בשנת 1980 במוזיאון ישראל. התערוכה הציגה יצירות אמנות שנוצרו בישראל בעיקר בשנות ה-70 של המאה ה-20 ועסקו בביטויים פוליטיים, חברתיים ופסיכולוגיים של מושג הגבול בישראל. על פי סטפני רחום, אוצרת התערוכה, ביטויים כאלו החלו להופיע ביתר שאת החל משנת 1967. רבות מן העבודות היו במדיה אוונגרדית כגון "פעולות" (לימים "מיצג"), מיצב ועוד. בנוסף, רבות מהן טיפלו במושגים פנים-אמנותיים באופן מקביל לעיסוקן בביטויים פוליטיים החברתיים.
בין העבודות הפוליטיות שהוצגו נמנו יצירות כגון "נגיעה בגבול" (1974) מאת פנחס כהן גן, "יריות ירושלים" (1976) מאת ז'ררד מרקס ו"שטח חיוני" (1976) מאת יהושע נוישטיין. לצידן עסקו אמנים כאברהם אילת, מיכאל דרוקס ומשה גרשוני בהיבטים אישיים יותר של מושג זה.
רשימת משתתפים.
מיכה אולמן, גד אולמן, אברהם אילת, ז'ורז'ט בלייה, צבי בן ארץ, ציבי גבע, צבי גולדשטיין, יאיר גרבוז, משה גרשוני, מיכאל דרוקס, פנחס כהן-גן, דליה מאירי, מוטי מזרחי, ז'ררד מרקס, מיכל נאמן, יהושע נוישטיין, יצחק עדי, מנשה קדישמן, עמי שביט, שולי שדה גושן, סרז' שפיצר, יגאל תומרקין
זהר חברה להנדסה
זהר חברה להנדסה הייתה חברה שפעלה בין השנים 1925–1986. במהלך השנים היא ייצרה: דודי מים, מכשירי חשמל ביתיים, מכונות כביסה, פצצות, תנורי בישול, בלוני גז, מזגנים ועוד.
החברה החלה את דרכה ב-1925 כאשר הוקם על ידי ישראל בהרב קואופרטיב בשם "זוהר". הגבלות של ההסתדרות גרמו לפרישת השותפים בו והקמת חברה פרטית בשם "זוהר חברה להנדסה בע"מ". המפעל נסגר בשנת 1986.
היסטוריה.
ישראל בהרב, (רבינוביץ במקור) עבד בפולין במפעל משפחתי לסבונים, שם למד באופן עצמאי מעט בתחום החשמלאות. בשנת 1922, במסגרת העלייה השלישית, עלה לארץ ישראל והחל לעבוד בתל אביב אצל קבלן חשמל עצמאי, שעסק בעיקר בהרכבת מנועים למשאבות מים בפרדסים. עקב הקושי הפיזי שהיה כרוך בעבודה, בעיקר הצורך לסחוב את המנועים על הכתפיים לתוך הבארות, פרש לאחר מספר שנים. אחרי פרישתו בחר לעבוד במסגרת קואופרטיב עם 12 חברים, אשר קראו לעצמם "זהר". הקואופרטיב אורגן על ידי מועצת הפועלים ועסק בעבודות חשמל עבור הצבא הבריטי, ואנשיו עבדו לרוב במחנות של הצבא הבריטי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנס הקואופרטיב לשותפות עם סולל בונה, והם החלו לייצר ג'ריקנים ומוקשים עבור הצבא הבריטי. מפעל זה שכן בנחלת יצחק ברחוב עמק ברכה בתל אביב.
בשנת 1942 החליטו חברי הקואופרטיב לפרוש מהשותפות עם סולל בונה, והקימו מפעל עצמאי שהמשיך לייצר ג'ריקנים ומוקשים עבור הצבא הבריטי. המפעל שכן בתל אביב בתחילת רחוב הירקון. הם שכרו מגרש ופתחו מפעל בשותפות עם בעל המגרש שנקרא "מפעלי הרטוב" (קיצור של זוהר+ושמו של השותף יום טוב). בגלל הרחבת המפעל נאלצו חברי הקואופרטיב להעסיק עובדים שכירים. מאחר שעל פי חוקי ההסתדרות הכללית, באותם ימים, היה אסור להעסיק עובדים שכירים, עמדו לפניהם שתי אפשרויות: לקבל את העובדים השכירים כחברי הקואופרטיב, דבר אשר אומר שכולם שותפים שווים לרווחים, או לפרוש מההסתדרות.
שישה מחברי הקואופרטיב החליטו לבחור באפשרות הראשונה, והקימו חברה בשם קרן אור. ששת החברים הנותרים בחרו לפרוש מההסתדרות עם השם זוהר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 העסיק המפעל 125 עובדי ייצור ו-50 אנשי מכירות, כמו כן הנהלת חשבונות. עיקרון הפעילות בזוהר היה שכל בעל מניות מבין ששת השותפים, שילדיו רצו לתרום לחברה את כישוריהם, התקבלו לעבודה בחברה, וכל ההצעות היו מועלות לדיון וההחלטות היו מתקבלות ברוב של שני שלישים לפחות. פורום ההנהלה מנה בסופו של דבר את ששת המייסדים פלוס ארבעה מדור ההמשך.
"עם פטירתם של ארבעה מששת המייסדים, והעברת הזכויות ליורשים, דרשו היורשים הלא פעילים חלוקת רווחים מדי שנה, דבר שהיה גורם בטווח ארוך להידרדרות כלכלית של החברה, שהייתה רווחית ביותר באותם זמנים, ולכן הוחלט למכור את החברה בשלמותה בשנת 1986."
מוצרים שיוצרו במפעל.
1925 - דודים למים חמים ומכשירים ביתיים קטנים.
המפעל הוקם בתחילה על שטח קטן של דונם והכיל מבנה של קומה אחת. מימון הבניה היה ברובו מהון עצמי (כספים שצברו מהשותפות שפורקה) וחלקו הקטן מהלוואות. הייצור הראשוני של המפעל היה דודים למים חמים ומכשירים ביתיים קטנים (טוסטרים, מגהצים, קומקומים למים חמים, סטריליזטורים). המפעל התחיל מעבודה של 12 שותפים ולאט לאט החלו לשכור עובדים נוספים. המפעל קנה את כל חומרי הגלם הנדרשים, ועיבד אותם לחלקים לצורך הרכבת המוצרים. כל המוצרים יוצרו על ידי ידע עצמי. עובדי המפעל היו קונים מוצרים מיובאים, מפרקים אותם ולומדים איך לייצר ולהרכיב מוצרים שונים כך שיתאימו לצרכים בארץ. החברה הייתה בין החברות החלוציות אשר ייצרו מוצרי חשמל ביתיים בארץ. עם הזמן התפתח הייצור גם למוצרים גדולים יותר כגון כיריים ותנורי בישול ואפייה.
1948 - פצצות עבור הצבא.
עם פרוץ מלחמת העצמאות פנו אל החברה גורמים מטעם ההגנה, היות שהיו לה מכשירי עירגול (מכשירם שמעגלים מתכת) מתעשיית הדודים. המפעל ייצר בהתנדבות (כולל עלות החומרים) פצצות עבור צה"ל.
1950 - בלוני גז ביתיים.