הכרוניקה הסלאבית (במקור בלטינית: Chronica Sclavorum; בגרמנית: Slawenchronik) היא כרוניקה פרי עטו של הכומר הלמולד מבוזאו; למעשה, מדובר בהמשך חיבורו של אדם מברמן, "מעשי הבישופים מכנסיית המבורג". הכרוניקה, בשפה הלטינית, מתארת אירועים הקשורים בשבטים הסלאביים הצפון-מערביים הידועים בשם ונדים, עד לשנת 1171. הכרוניקה הסלאבית היא תיעוד היסטורי משמעותי ביותר של תרבותם ודתם של הסלאבים הפולאבים בתקופה שעד להתנצרותם.
כתיבת הכרוניקה הומשכה בידי האב ארנולד מליבק, אשר האריך אותה עד לשנת 1209.
Chronica Slavorum
ביידא
בידא
סקסו גרמטיקוס
סקסו גרמטיקוס (בדנית: Saxo Grammaticus; בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו.
ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר.
בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך.
בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו.
משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת.
השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, "Compendium Saxonis" (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: "Ældre Sjællandske Krønike"), המכנה אותו "Saxo, cognomine Longus", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'.
סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר.
סקסו
Songs About Jane
Songs About Jane הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק/פופ האמריקאית "מארון 5", שיצא לאור בשנת 2002.
האלבום קרוי על שם חברתו לשעבר של סולן הלהקה אדם לוין, ג'יין, שלפיו היא הייתה לו להשראה. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ולהשמעות רבות ברדיו והוא כולל את הלהיטים "This Love" ו-"She Will Be Loved". סגנונו של האלבום מתמקד יותר ברוק אלטרנטיבי משאר אלבומי הלהקה.
יצירת האלבום.
בתחילת הדרך נקראה הלהקה "kara's flowers", ובה היו חברים כל חברי מארון 5 מלבד הגיטריס ג'יימס ולנטיין שהצטרף מאוחר יותר בשנת 2001. להקת "kara's flowers" הוציאה אלבום אחד בלבד שנקרא "the fourth world" אך אלבום זה לא הצליח. הלהקה עזבה את חברת התקליטים אשר הפיקה את האלבום וכאשר גיטריסט הלהקה, ג'יימס ולנטיין הצטרף הם שינו את שמם ל"maroon 5".
בתחילת דרכם ניגנה הלהקה בלוס אנג'לס וניו- יורק. סולן הלהקה, אדם לוין, חשף שאלו היו תקופות שהשפיעו מאוד על סגנון נגינת הלהקה. "במשך הזמן בין עסקי הקלטותינו שהיתי זמן רב בניו- יורק ושם נחשפתי לסגנון מוזיקה עירוני ולתרבות ההיפ- הופ בדרך שמעולם לא קרתה לי בלוס אנג'לס. דבר זה הפנה אותי לחלוטין לסגנון מוזיקה שונה אשר השפיע על כתיבת השירים שלי."
לאחר שכל חברי להקת "Kara's Flowers" התאחדו, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין הצטרף ללהקה, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל"מארון 5" והם החלו לאסוף חומרים לאלבומם הראשון.
אדם לוין אמר כי בכל שיר באלבום זה ישנה שורה אחת לפחות על חברתו לשעבר ג'יין ולכן על שמה נקרא האלבום, "שירים אודות ג'ן" (באנגלית "songs about jane").
הסולן אדם לוין סיפר שלאחר כישלון האלבום "The Fourth World" של "Kara's Flowers" הוא החל לשמוע מוזיקת היפ הופ ו-R&amp;B שגרמה לו לשנות כיוון מוזיקלי, והכתיבה שלו החלה להשתנות.
הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Octone Records" וההקלטות החלו.
לאחר יציאת האלבום.
ב-25 ביוני 2002 יצא האלבום "Songs About Jane" לחנויות. הסינגל הראשון מתוכו היה "Harder To Breath" שהגיע למקום ה-18 במצעד האמריקאי ולמקום ה-13 במצעד הבריטי. הסינגל השני מהאלבום היה "This Love" שהפך להצלחה ענקית. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-3 במצעד הבריטי.
בנוסף זיכה השיר את הלהקה בפרס גראמי בשנת 2006 על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".
הסינגל השלישי מהאלבום היה "She Will Be Loved" שהגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד הבריטי. עוד סינגל מהאלבום נקרא "Sunday Morning" והסינגל האחרון לאלבום זה נקרא "must get out". סינגל זה פחות מוכר מהאחרים ולסינגל זה לא צולם קליפ.
בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי ל"תגלית השנה".
מכירות האלבום הסתכמו ב-4.3 מיליון עותקים בארצות הברית, 1.8 מיליון עותקים בבריטניה ו-8.3 עותקים בכל רחבי העולם. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלוש שנים בכל רחבי העולם.
סאקסו
סאקסו גרמטיקוס
מערכת הביטחון בישראל
גרמניה המערבית במשחקים האולימפיים
גרמניה המערבית השתתפה בכל המשחקים האולימפיים שנערכו בין 1968 ל-1988, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אז הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה גרמניה מאוחדת, ויוצגה בידי משלחת אחת. לאחר חלוקת גרמניה והקמתן של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית ב-1949, סירב הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בוועד האולימפי של גרמניה המזרחית ודרש כי שתי המדינות ייוצגו במשלחת משותפת. גרמניה המזרחית סירבה לכך, ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפה רק גרמניה המערבית, תחת השם "גרמניה". לאחר מכן התרצתה גרמניה המזרחית, ובין 1956 ל-1964 התחרו ספורטאים משתי המדינות במשלחת משותפת, המשלחת הכלל-גרמנית. ב-1965 הוכר הוועד האולימפי של גרמניה המזרחית, ומאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) התחרו שתי המדינות בנפרד. ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) שוב מיוצגת גרמניה במשלחת אחת.
הספורטאים המערב-גרמנים הגיעו להישגים גבוהים באולימפיאדות בהם השתתפו, ובכולן דורגה גרמניה המערבית בין 8 המדינות הראשונות בטבלת המדליות. בסך הכל צברה גרמניה המערבית 204 מדליות, מהן 56 מדליות זהב, וערב אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא מדורגת במקום ה-21 בטבלת המדליות של כל הזמנים. הענפים בהם בלטה במיוחד היו אתלטיקה (43 מדליות, מהן 12 מדליות זהב), רכיבה (25 מדליות, מהן 11 מדליות זהב; הישג המקנה לגרמניה המערבית את המקום השישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי גרמניה המאוחדת, שוודיה, צרפת, ארצות הברית ובריטניה), וסיף (14 מדליות, מהן 7 מדליות זהב).
גם במשחקי החורף השתתפה גרמניה המערבית בין 1968 ל-1988. במשחקים אלה צברה 39 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. הענף הבולט ביותר היה סקי אלפיני, עם 9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בכל האולימפיאדות בהן השתתפו הן גרמניה המערבית והן גרמניה המזרחית, הגיעה דווקא האחרונה, הקטנה יותר, להישגים גבוהים יותר. מאוחר יותר התברר כי בקרב הספורטאים המזרח-גרמנים נעשה שימוש נרחב ומאורגן בסטרואידים אנאבוליים.
אירוח המשחקים.
גרמניה המערבית אירחה פעם אחת את המשחקים האולימפיים, באולימפיאדת מינכן (1972). מינכן הועדפה אז על פניהן של מדריד, מונטריאול ודטרויט.
שתי ערים מערב-גרמניות הגישו את מועמדותן לארח את אולימפיאדת החורף, אך לא נבחרו. גרמיש-פרטנקירכן, שאירחה את המשחקים האולימפיים ב-1936, הגישה את מועמדותה לארח את אולימפיאדת החורף של 1960, אך דורגה במקום השלישי, אחרי סקוו ואלי ואינסברוק. ברכטסגדן הגישה את מועמדות לארח את המשחקים של 1992, אך דורגה במקום השביעי והאחרון, אחרי אלברוויל, סופיה, פאלון, לילהאמר, קורטינה ד'אמפצו ואנקורג'.
היסטוריה.
עד 1964.
עד מלחמת העולם השנייה השתתפה גרמניה ברוב האולימפיאדות שנערכו מאז חידושם של המשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896), והיא אף אירחה את המשחקים פעם אחת (אולימפיאדת ברלין (1936)). לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם, היא נותרה שטח כבוש בידי בעלות הברית, ולא השתתפה באולימפיאדת לונדון (1948).
ב-1949 הוקמה גרמניה המערבית, וחודשים ספורים מאוחר יותר הוקם בה ועד אולימפי. ב-1951 הוקם ועד אולימפי גם בגרמניה המזרחית, אך הוועד האולימפי הבינלאומי לא הכיר בו, ודרש ששתי המדינות ישלחו משלחת אחת לאולימפיאדת הלסינקי. גרמניה המזרחית סירבה, וגרמניה המערבית השתתפה לבדה, תחת השם "גרמניה". נוסף למשלחת המערב-גרמנית, השתתפה באותם משחקים גם משלחת נפרדת מחבל הסאר, שהיה אז חבל אוטונומי בשליטת צרפת.