לה גרנד ארמה (בצרפתית: La Grande Armée - "הצבא הגדול") הוא שמו של הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון. בשם נעשה שימוש לראשונה כאשר נבנה כוח צבאי גדול לפלישה לבריטניה, שלא יצאה אל הפועל. הגרנד ארמה היה הצבא המתקדם והחדשני ביותר באירופה בתחילת המאה ה-19 ונודע באיכות קציניו ובמורל הגבוה של החיילים. בשיאו, ערב הפלישה לרוסיה ב־1812, מנה הצבא קרוב ל־600 אלף חיילים, מעל מחציתם צרפתים, והיתר ממדינות חסות או בנות ברית של צרפת, בעיקר פולנים, גרמנים ואיטלקים.
הרכב הצבא.
הקורפוסים.
אחד ממקורות כוחו של הצבא הגדול היה מבנהו הגמיש. הוא הורכב ממספר קורפוסים (גייסות), לרוב בין חמישה לשבעה, שבכל אחד בין 10,000 ל־50,000 חיילים, ובממוצע 20,000 עד 30,000. כל קורפוס היווה צבא בפני עצמו, וכלל את כל סוגי היחידות הלוחמות ויחידות העזר. על כל קורפוס הופקד מרשל (שכונה רשמית "מרשל של האימפריה"). היחידות הטקטיות העיקריות בקורפוס היו הדיוויזיות, שכל אחת הורכבה מ־4000 עד 6000 חיילי רגלים או פרשים. בכל דיוויזיה היו שתיים או שלוש בריגדות, שבכל אחת שני רגימנטים, וכן בריגדת תותחנים אחת המורכבת משלוש או ארבע סוללות תותחים שבכל אחת ארבע תותחי שדה ושני הוביצרים, ובסך הכול 18 עד 24 קני ארטילריה. הדיוויזיה, שלא כקורפוס, הייתה גם יחידה אדמיניסטרטיבית קבועה, ולא רק כוח שהורכב לפי הצורך המבצעי.
ב-19 במאי 1804 השלים נפולאון רפורמה בצבא ומינה כמרשלים, מפקדי הקורפוסים, קצינים על בסיס הצטיינות אישית ואומץ לב, זאת בניגוד לשיטה הנהוגה עד אז למנות לתפקידי קצונה בכירה אנשי אצולה ומקורבים. בין המרשלים שמונו באותה עת נמנים המהוללים שבקציניו של נפולאון: נה, לאן, מירא, ברנדוט, דאבו, מסנה וסו. הפיקוד על הקורפוסים בין השנים 1804 - 1814 היה כדלקמן: 1 - ברנדוט; 2 ("חיל הפרשים") - מירא; 3 - דאבו; 4 - מסנה ולאחר מכן סו; 5 - לאן (עד 1807, לאחר מכן מסנה ולאחריו ז'ק מקדונלד); 6 - נה (ב-1811 הוחלף על ידי מרמון); 7 - אוז'רו; 8 - מורטייה.
המשמר הקיסרי.
המשמר הקיסרי היווה את יחידת העילית של הצבא הגדול. גודלו גדל בהתמדה מ־3000 חיילים ב־1800 עד 112,000 ב־1812. המשמר כלל יחידות חיל רגלים, תותחנים ופרשים, וגם בתוכן נחשבו חלק מהיחידות ליחידות עילית מובחרות במיוחד. "המשמר הוותיק" (לוחמים רגלים, בעלי ותק של שלוש מערכות קרבות לפחות) ויחידת הפרשים של הגרנדירים הרכובים. רגימנט הרגלים המובחר ביותר בצבא, רגימנט הגרנדירים ה־1, השתייך למשמר הוותיק, ותנאי הקבלה אליו דרשו שירות בן עשר שנים, קבלת ציון לשבח על מעשה גבורה, גובה מעל 1.78 מטר, וידיעת קרוא וכתוב.
צבאו של נפוליון
גרנד ארמי
גראנד ארמה
חולית (גאוגרפיה)
חוֹלִית (בלועזית: דְּיוּנָה) מוגדרת בגאוגרפיה פיזית כגבעת חול שנוצרה על ידי סחיפה אאולית: חולות סחף (המורכבים בעיקר מקוורץ) מובלים באמצעות רוח מחוף הים, עד שהם מתחילים לעבור הרבדה.
חולות הקוורץ נסחפים במעלה הדיונה, וגולשים מצדה השני, כך נוצר המבנה הא-סימטרי של הדיונה המתון לרוב מכיוון מקור החולות (בארץ מערב), ותלול לרוב בכיוון בו גולשים הגרגרים. בצד שבו פוגעת הרוח (wind face) נדחף החול במעלה הדיונה אל עבר צידה השני (slip face).
דיונות נוצרות לרוב במדבריות או באזורי חוף ים. הדיונות הגדולות ביותר בעולם נמצאות במדבר סהרה, במדבר רובע אל-ח'אלי שבדרום ערב הסעודית, במדבר נמיב שבנמיביה ובבדאין חרן שבצפון סין.
שדה דיונות הוא אזור המכוסה על ידי קבוצה גדולה של דיונות מפותחות. שדות דיונות גדולים נקראים ימות חול או עֶרגים. באזורי חוף מסוימים קיימות סדרה אחת או יותר המוצבות במקביל לקו החוף. את שדות הדיונות הגדולים ביותר ניתן למצוא באזורים יבשים.
סלע הכורכר, הנפוץ במישור החוף בארץ, הוא תוצר של הסתלעות הדיונה יחד עם קלציט (כחומר מלכד).
שימור דיונות.
המערכת האקולוגית בדיונה מספקת שירותים לחי ולצומח אנדמיים הכוללים מינים נדירים, כמה מהם אף בסכנת הכחדה. דיונות נהרסות כתוצאה מפעילות אנתרופוגנית. פיתוח הקרקע והפיכתן לאזורי בילוי ושינוי הסביבה כדי למנוע את התפשטות החול לאזורים מיושבים גורמים להרס נרחב של הדיונות. מדינות מסוימות, ובניהן ארצות הברית, ניו זילנד, קנדה, בריטניה והולנד פיתחו תוכניות משמעותיות לשימור דיונות על ידי ייצוב חול הדיונות. בבריטניה פותחה תוכנית להערכת היקף איבוד הדיונות ומניעה של הרס עתידי של דיונות.
צורות דיונות איאוליות.
דיונות פשוטות בעלות צורה מאוד בסיסית עם מספר מינימלי של משטחי החלקה המגדירים את הצורה הגאומטרית של הדיונה.
דיונות מורכבות הם דיונות גדולות שעל גביהן ישנן דיונות יותר קטנות מסוג דומה. האוריינטציה של משטחי ההחלקה השונים היא לאותו כיוון.
דיונות מכלול הן השתלבות של שתיים או יותר סוגי דיונות. דיונות סהר עם דיונות כוכב בקצותיהן הן הסוג הנפוץ ביותר של דיונת מכלול.
דיונות פשוטות קיימות באזורים שכיוון ועוצמת הרוח קבועים מאז היווצרות הדיונה, בניגוד לדיונות מכלול או דיונות מורכבות המרמזות על שינוי בעצמה וכיוון הרוח.
תהליכי מדבור.
דיונות חול יכולות להשפיע בצורה שלילית על בני האדם כאשר הן מתקדמות לתוך אזורי מגורים. דיונות חול נעות בצורות שונות, אך לא משנה באיזה צורה הדיונה נעה, הרוח היא הגורם העיקרי לתנועה. חול מאיים על מבנים וחקלאות באפריקה, המזרח התיכון וסין. ספיגת החול בשמן עוצרת את התנועה של הדיונה, אך גישה זו הורסת את הדיונה ואת אזור המחיה של החיות באזור ומצריכה שימוש במשאבים יקרים. גדרות חול יכולות להאט את קצב ההתקדמות, גאולוגים עדיין מנסים להבין מה הצורה האופטימלית של גדר חול זו. שתילה של צמחייה על דיונות חול יכולות לייצב את הדיונה ולמגר את תנועתה אך בה בעת לשנות בה את המאזן האקולוגי ולהכחיד את המגוון הביולוגי שנסמך בשרותי מערכת של חולות נודדים.
דיונות בישראל.
דיונות החול של ישראל מכסות שטח של כ-1,600 קמ"ר, כש 1,300 קמ"ר מצויים בנגב הצפון מערבי (חולות חלוצה, עגור, שדה חלמיש, שונרה, רביבים, נחל סכר) והשאר מצויות במישור החוף הדרומי. חולות צפון מערב הנגב הם הקדומים ביותר. הם פלשו לאזור לפני למעלה מ-15,000 שנים. חולות מישור החוף הדרומי צעירים יותר, כנראה בגיל 1000–1500 שנים. חולות צפון מערב הנגב ומישור החוף התייצבו בסוף המאה הקודמת בשל השינויים הדרסטיים שחלו בשימושי הקרקע בארץ. משנת 1996 ועד 2005 ניכרה ירידה בכיסוי הצומח בנגב בעקבות בצורת, המשפיעה על יציבות הדיונות ומערערת אותה.
חולות מערב הנגב.
ניתן להבחין בשלושה אזורי חולות בנגב: חולות הערבה, חולות מרכז הנגב (מישור רותם, מישור ימין), חולות מערב הנגב הכוללים את חולות מישור החוף הדרומי.
חלקו הצפוני של הנגב הצפון מערבי הוא אזור צחיח למחצה ואילו חלקו הדרומי, מניצנה ודרומית לה, הוא צחיח. האקוסיסטמה (המערכת האקולוגית) המדברית נשלטת על ידי המים בצורה ישירה או עקיפה.
ממוצע המשקעים השנתי באזור חולות מערב הנגב הוא 108 מ"מ גשם, ובמשך השנה ישנם כ-250 לילות טל. בחולות מתקיימת משרעת משקעים, ולכל סביבה כמות ממוצעת אופיינית לה. בחולות עגור- 71 מ"מ, שונה- 94 מ"מ, נחל סכר- 101 מ"מ, ובחולות חלוצה- 168 מ"מ. הלחות היחסית הממוצעת בשעה 14:00 היא 30%-40% ובלילות הקיץ עד 100% לחות. הטמפרטורה המקסימלית באוגוסט היא 34 מעלות צלזיוס, והקרינה הישירה הממוצעת בחודש יוני היא 750–800 קלוריות לסמ"ר ליום. משטר הרוחות בחודש יולי בשעה 14:00 הוא של רוחות צפון- מערביות ומערביות.
חולות מערב הנגב הם בעיקר תוצר בליית סלעי יסוד המכילים קוורץ (SIO2). מינרל זה הוא מרכיב עיקרי של החולות, ואחוזי הופעתו בדיונה תלויים במרחקה מן הים ובתוספת של מינרלים אחרים שחלקם מוסעי רוח. מקורם של חולות הנגב באגן הניקוז של הנילוס הכחול באתיופיה משם הם יובאו אל שפך הדלתא של הנילוס והוסעו על ידי זרמי ים אל חופי הארץ.
חולות הנגב הצפון מערבי וצפון מזרח סיני מאורגנות לרוב במרחב בצורת חוליות אורכיות מכוסות בצומח המאופיינות על פי צורתן הנמוכה ופסגה עגולה. גובהן ממטרים אחדים עד עשרות מטרים. ניתן לצפות ביחידת החול בדיונות מכוסות צומח ובעלות קרומים ביוגנים ההופכים את הדיונות ליציבות- לא פעילות.
הגורמים המגבילים צמחייה בדיונות הם פעילות אנושית כגון רעייה, חקלאות ובנייה (כך ניתן לראות הבדל משמעותי בין הדיונות היציבות במצרים המשמשות לרעיה לבין הדיונות הפעילות בישראל עקב אי פעילות אנושית אינטנסיבית), כמות משקעים מועטה שאינה מספקת לקיום צמחייה, ורוחות חזקות המקשות על הצומח להתייצב בקרקע.
רשימת חולות מישור החוף הדרומי.