ליישומי לוגיקה בינארית מאחר שבסיס 3 יותר קרוב מאשר בסיס 2 בערכו לערך האקספוננט (הטבעי e≅2.718).
לוגיקה טרינארית עשויה להיות שימושית ביישומים אופטו-אלקטרוניים, בהם ייצוג הערכים באמצעות עוצמת אור, לדוגמה 0=כבוי, 1=חלש, 2=חזק.
מספר מוסדות מחקר וחברות מסחריות כגון Hypres ו-IBM פעילות לעיתים ומפרסמות פרסומים בתחום הלוגיקה והמחשוב הטרינארי.
הפשטות והיעילות של הלוגיקה הטרינארית עשויים להחזיר אותה להתעניינות מחקרית, כפי שחזה דונלד קנות'.
לבנון במשחקים האולימפיים
לבנון משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני.
האולימפיאדה המוצלחת בתולדות לבנון הייתה השנייה בה השתתפה, אולימפיאדת הלסינקי (1952). שני מתאבקים לבנונים זכו בה במדליות, כריה שיהאב במדליית כסף וח'ליל טאהא במדליית ארד. 20 שנה מאוחר יותר, באולימפיאדת מינכן (1972), זכה מרים המשקולות מוחמד טרבולסי במדליית כסף, ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה המתאבק חסן בשארה במדליית ארד. מאז, אף ספורטאי לבנוני לא עמד על הפודיום במשחקים האולימפיים, והישגיהם של הספורטאים הלבנונים היו נמוכים למדי.
לבנון השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט האולימפיאדות שנערכו ב-1994 וב-1998. אף ספורטאי לבנוני לא זכה במדליה באולימפיאדת חורף.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
ג'ובאני דראגוני
ג'ובאני אנדראה דראגוני (באיטלקית: Giovanni Andrea Dragoni; סביבות 1540 - בדצמבר 1598) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס, תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה, שהתבלט כמלחין וכמאסטרו די קאפלה ברומא בסוף המאה ה-16. הוא השאיר אחריו מספר רב של יצירות קודש וחול, כמעט כולן ווקאליות ונודע בייחוד בספרי המדריגלים שלו, שזכו להדפסות חוזרות ונשנות.
חייו.
דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.
מוזיקה.
תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.
דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.
המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.
בית פומרוק
בית פּוֹמְרוֹק הוא בית מגורים שנבנה בסגנון הבאוהאוס השוכן ברחוב אחד העם מס' 56 בתל אביב.
היסטוריה.
המבנה, שבנייתו החלה בסוף שנות ה-20, נקרא על שם מקימיו, ד"ר יוסף פומרוק (1894–1942), רופא שיניים ואיש ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, ואשתו שמחה לבית שלוש (1897–1900), נכדתו של אהרן שלוש ואחותו של האדריכל זכי שלוש, שתכנן את המבנה. כשהושלמה קומתו הראשונה, היא הושכרה לעובד בן עמי (שלימים היה מייסד הערים נתניה ואשדוד), ובמקביל נמשכה בניית שתי הקומות העליונות. בשנת 1933 נסתיימה הבנייה, ומשפחת פומרוק עברה להתגורר בקומה השנייה. כאן בביתו הקים פומרוק מרפאת שיניים וטיפל חינם במעוטי יכולת. הבית שימש כמקום מפגש לאירועים חברתיים, תערוכות ציור וקונצרטים. בביתם היה פסנתר מפורסם מסיינה.
בשנת 2000 שוחזר המבנה על ידי ילדיהם של מקימיו, וכיום הוא מכיל בעיקר משרדים ודירות מגורים. בחצר המבנה ניטע בוסתן בן כ-30 עצים לזכר הפרדסים שהקיפו את תל אביב הקטנה.
רילקה
בית אליהו גולומב
בית גולומב
יוהאן הרמן שיין
יוהאן הרמן שיין (בגרמנית: Johann Hermann Schein, 20 בינואר 1586 - 19 בנובמבר 1630) היה מלחין גרמני מראשית תקופת הבארוק. שיין נולד בגרינהיין ומת בלייפציג. הוא היה אחד הראשונים לייבא את חידושי הסגנון האיטלקיים אל המוזיקה הגרמנית ובין המלחינים המלוטשים ביותר של תקופתו.
חייו.
עם מות אביו, עבר שיין לדרזדן, שם הצטרף למקהלת הנסיך הבוחר של סקסוניה כסופרן-נער. נוסף לשירה במקהלה, קיבל הכשרה מוזיקלית יסודית אצל רוגיר מיכאל, מנצח המקהלה, שהכיר בכישרונו יוצא הדופן. משנת 1603 עד 1607 למד בפפורטה ומ-1608 עד 1612 למד משפטים ומדעי הרוח באוניברסיטת לייפציג. עם תום לימודיו עבד תקופה קצרה אצל גוטפריד פון וולפרסדורף כמנהל המוזיקה בביתו וכמחנך לילדיו; בהמשך התמנה למנצח מקהלה בוויימאר וכעבור זמן קצר היה למנצח מקהלת בית הספר למוזיקה של כנסיית תומאס הקדוש בלייפציג, משרה שבה נשאר עד סוף חייו.
שלא כידידו היינריך שיץ, סבל שיין מבריאות לקויה ולא זכה לחיי אושר או לאריכות ימים. אשתו מתה בלדתה; ארבעה מחמשת ילדיו מתו בינקותם; הוא סבל לאורך שנים משחפת, צינית, צפדינה ומחלת כליות ומת בגיל 44, ככל הנראה כתוצאה ממחלת השחפת.
סגנונו.
שיין היה בין הראשונים שהטמיעו את חידושי הבארוק האיטלקי - מונודיה, סגנון הקונצ'רטאטו, בס ממוספר - ועשו בהם שימוש אפקטיבי בהקשר לותרני. שיץ יצא לאיטליה פעמים אחדות, אך שיין, ככל הנראה, עשה את כל חייו בגרמניה, עובדה שלאורה נראית הבנתו את הסגנון האיטלקי מרשימה פי כמה. יצירותיו המוקדמות בסגנון הקונצ'רטטו עוצבו כנראה על פי Cento concerti ecclesiastici של לודוביקו גרוסי דה ויאדאנה, שיכול היה למצוא במהדורה גרמנית.
בשונה משיץ, שחיבר רק מוזיקת קודש (פרט לקובץ מוקדם ובלתי מייצג של מדריגלים, שיין חיבר יצירות קודש וחול בכמויות שוות, פחות או יותר, כמעט כולן ווקאליות. המוזיקה הווקאלית החילונית שלו כתובה כולה לטקסטים שחיבר בעצמו. במהלך חייו הוציא לאור לסירוגין קבצים של מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית, בהתאם לכוונה שעליה הצהיר בשלב מוקדם - בהקדמה ל"באנקטו מוזיקאלה" - לפרסם לסירוגין מוזיקה לשימוש בעבודת הקודש ובהתכנסויות חברתיות. הניגוד בין שני סוגי המוזיקה עשוי להיות קיצוני. בעוד שחלק ממוזיקת הקודש שלו עושה שימוש בטכניקות המתוחכמות ביותר של המדריגל האיטלקי למטרות פולחן דתי, אחדים מן הקבצים החילוניים שלו כוללים, בין השאר, שירי יין מפתיעים בפשטותם ובהומור שבהם. כמה מיצירותיו מגיעות לכדי עוצמת ביטוי, שדומה לה אפשר למצוא בגרמניה רק אצל היינריך שיץ, כמו למשל Fontana d'Israel או Israel's Brünnlein המרהיבות (1623), שבהן הצהיר שיין על כוונתו למצות את האפשרויות לציור-מילים גרמני "בסגנון המדריגל האיטלקי".
הקובץ המפורסם ביותר שלו היה, אולי, היחיד של מוזיקה אינסטרומנטלית, ה-Banchetto musicale ("משתה מוזיקלי") (1617), המכיל 20 סוויטות וריאציה נפרדות; הן בין הדוגמאות המוקדמות ביותר, והמושלמות ביותר, לצורה זו. ההנחה הסבירה היא, כי חוברו כמוזיקת סעודה לחצרות וייסנדורף ווויימאר ונועדו לביצוע בויולים. הן בנויות ממחולות: פאוואן-גליארד (צמד מקובל בראשית הבארוק), קוראנט, ואחריו אלמנדה-טריפלה. האחדות של כל סוויטה ב"בנקטו" מושגת באמצעות מודוס ובאמצעות נושא גם יחד.
ז'רארד פיקה
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (באנגלית: London Society for Promoting Christianity Among the Jews, ידועה בקיצור בשם "חברת היהודים" – The Jews Society; כונתה גם בשם "מיסיון הכנסייה ליהודים" – Church Mission to the Jews ובקיצור CMJ; שמות נוספים היו "המיסיון האנגלי" או "המיסיון הבריטי") הוא ארגון מיסיונרי אנגליקני שהוקם ב-15 בפברואר 1809 בעיר לונדון שבבריטניה ומטרתו הייתה לשכנע את היהודים להמיר את דתם לנצרות הפרוטסטנטית. במהלך פעילותה רבים מהמנהיגים היהודים יצאו כנגד הארגון, בייחוד בתחילת המאה ה-20.
תולדותיה.
ב-1809 מנה הארגון כעשרים ושניים מיסיונרים שפעלו בקרב יהודים ברחבי העולם, רבים מהם היו יהודים מומרים. הארגון שהחל להתפשט במהירות החל לכלול מדינות כמו אתיופיה, שם הארגון החל לפעול ב-1859 על מנת לנצר את יהודי אתיופיה. פעילות זו של הארגון משכה את תשומת לבם של יהודי אירופה ושל הארגון "כל ישראל חברים", ששלח את יוסף הלוי ב-1867 להילחם במיסיון ולברר על מצבם של יהודי אתיופיה. הארגון היה פעיל באתיופיה עד 1920.
ב-1914 חשף הארגון את היקף פעולתו במסמך רשמי: