הפעם המחנה אותו הנהיג לה פולט בקונגרס כלל גם רפובליקנים, גם דמוקרטים וגם נציגים של מפלגות פרוגרסיביות מקומיות, ובסך הכל, 17 סנאטורים ו-38 חברי בית הנבחרים הביעו בו תמיכה בצורה זו או אחרת. גם ציבור התומכים של המחנה הפרוגרסיבי בשנות ה-20 היה שונה. בעוד שב-1912 הוא היה מבוסס על המעמד הבינוני, כעת הרוח החיה בו הייתה ברית בין איגודי חקלאים לאיגודי עובדים - שני מגזרים שנפגעו קשה מההתפתחויות הכלכליות אחרי תום מלחמת העולם.
לה פולט המשיך להילחם בשחיתות הפוליטית, והחקירות אותן יזם הביאו להפסקת כהונתם של שלושה מחברי הקבינט שמינה הנשיא הרפובליקני וורן הרדינג. בנוסף, יצא נגד בית המשפט העליון השמרני בראשותו של הנשיא לשעבר ויליאם טאפט. אחרי שפסק נגד חוקים שאסרו על עבודת ילדים, ונגד מתן פטור מהחוקים נגד מונופולים לאיגודי עובדים וחקלאים, הציע לה פולט חוק שיאפשר לקונגרס להתגבר על החלטות בית המשפט העליון.
לקראת הבחירות לנשיאות של 1924, התקבץ המחנה הפרוגרסיבי סביב לה פולט, והוועידה של ארגון גג של הכוחות הפרוגרסיביים (Conference for Progressive Political Action), שהתכנסה בקליבלנד ב-4 ביולי, מינתה אותו כמועמד לנשיאות. כסגנו בחר לה פולט את הסנאטור הדמוקרטי ממונטנה ברטון וילר, אחרי שידידו השופט לואי ברנדייס סירב להצעה. עלייתם לשלטון של מפלגת הלייבור בבריטניה בראשות רמזי מקדונלד, שחזר גם הוא מהכפור הפוליטי בו היה שרוי בשל התנגדותו למלחמת העולם, הוסיפה רוח גבית למסע הבחירות.
המצע שלו כלל קריאה לבעלות ממשלתית על תשתיות החשמל ומסילות הברזל, אשראי זול לחקלאים, איסור על עבודת ילדים, חיזוק האיגודים המקצועיים, הידוק השמירה על זכויות האזרח, סיום האימפריאליזם באמריקה הלטינית ויציאה למלחמה רק אחרי משאל עם.
לה פולט זכה בתמיכתם הפעילה של החקלאים במערב ובמערב התיכון; של איגודי עובדים; של ארגונים סוציאליסטיים שונים (אולם הוא דחה תמיכה של קומוניסטים, אחרי שנוכח בעת ביקור בברית המועצות ב-1923 בדיכוי ששרר שם); של השחורים (בזכות תמיכתו רבת השנים במאבקם לשוויון זכויות); של פועלים יהודים ואיטלקים בניו יורק ובערים גדולות אחרות; ושל צאצאי מהגרים מגרמניה (בשל עמדתו בזמן מלחמת העולם הראשונה).
שני מועמדי המפלגות הגדולות - הנשיא המכהן הרפובליקני קלווין קולידג', ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון ויליאם דייוויס, היו שמרנים. בשלב מסוים מסע הבחירות של לה פולט צבר מומנטום, ונראה היה שאולי יצליח ליצור מצב בו אף מועמד לא יקבל רוב בחבר האלקטורים, מה שיעביר את בחירת הנשיא לבית הנבחרים. אולם קולידג' הצליח לשכנע את הבוחרים שאי בחירתו מחדש תסכן את הכלכלה, וניצח בבחירות. לה פולט הגיע למקום השלישי, עם 17% מקולות המצביעים, ו-13 האלקטורים של ויסקונסין. זהו אחוז הקולות השלישי בגובהו בהיסטוריה שקיבל מועמד שלישי בבחירות לנשיאות בארצות הברית בעידן המודרני.
מותו ומורשתו.
מסע הבחירות דרדר את בריאותו של לה פולט, וביוני 1925, פחות משנה לאחריהן, נפטר בוושינגטון ממחלת לב. אזרחים רבים, ובייחוד עובדי הרכבת, חלקו לו כבוד כאשר ארונו הובא במסע רכבת למדיסון, בירת ויסקונסין, שם הובא למנוחות, וכחמישים אלף איש חלפו על פני ארונו.
את דרכו הפוליטית המשיכו שניים מבניו: רוברט לה פולט הבן מונה למלא את מקומו בסנאט, ואחר כך נבחר עוד שלוש פעמים בזכות עצמו כמועמד המפלגה הפרוגרסיבית. ב-1946 חזר למפלגה הרפובליקנית, אך הובס בבחירות המקדימות על ידי ג'וזף מקארתי. בן אחר, פיליפ לה פולט, כיהן בשנות ה-30 פעמיים כמושל ויסקונסין, גם הוא מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. שניהם, כמו גם רבים מתומכיו של לה פולט, תמכו בניו דיל של פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנות ה-30.
חשיבותו של לה פולט הוכרה ב-1957, כאשר נבחר על ידי ועדה דו-מפלגתית של סנאטורים בראשות ג'ון פיצג'רלד קנדי, יחד עם דניאל ובסטר, הנרי קליי, ג'ון קלהון ורוברט טאפט, כאחד מחמישה סנאטורים גדולים שדיוקנותיהם ייתלו באולם קבלות הפנים של הסנאט.
הרפורמות הפוליטיות בהליכי הבחירות המקדימות, שאותן החל לה פולט כמושל ויסקונסין, ואחר כך הפיץ במדינות נוספות עם הקמת "הליגה הפרוגרסיבית הרפובליקנית הלאומית", הגיעו למימושן ב-1972, כמעט חמישים שנה אחרי מותו, אז הפכו הפריימריז הישירים לחלק העיקרי בבחירות המקדימות לנשיאות. לה פולט משמש עד היום כמקור השראה לפוליטיקאים ליברלים ורפורמיסטים בארצות הברית.
הו&quot;ד - הומוסקסואלים דתיים
הו"ד - הומוסקסואלים דתיים הוא עמותה של הומוסקסואלים דתיים בישראל שהקים רון יוסף ב-1 בפברואר 2008. לטענת אנשי הארגון, הארגון פועל לפי תורת ישראל ומחויב להלכה היהודית האורתודוקסית ומתנגד למשכב זכר, אך תומך בזוגיות חד-מינית. בסיס פעילותו הוא באתר אינטרנט ועמוד הפייסבוק, המרכזים את הפעילות, האידאולוגיה והמסרים החברתיים של הארגון. הארגון משמש כמרכז סיוע ותמיכה, חינוך והסברה ומקיים מפגשים, קבוצות לימוד, שבתות, הרצאות וימי עיון.
הו"ד נרשמה כעמותה במאי 2011, וטרם הגישה דוחות או קיבלה אישור ניהול תקין. בעקבות פרסום על מעצרו של ראש הארגון בחשד להונאה, ב-22 בפברואר 2016, פורסם בעמוד הפייסבוק של הארגון שהארגון ימשיך לפעול. אולם, עד אמצע שנת 2019 פורסמו בעמוד הפייסבוק רק שלושה פוסטים, אתר האינטרנט של הארגון חדל לפעול ושם הדומיין שלו עבר לידי ארגון אחר.
מקור השם.
השם הו"ד הוא ראשי תיבות של "הומוסקסואלים דתיים". הארגון אימץ את שמה של קבוצה חברתית שפעלה בתל אביב, במסגרת אגודת הלהט"ב, בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, והתפרקה. שמו של הארגון מתכתב עם ספירת ההוד בקבלה, ששמה מתקשר להודאה על האמת.
היסטוריה.
רקע להקמה.
ראשיתו של ארגון הו"ד בפורום האינטרנטי "גייז דתיים", שפעל בעבר באתר האינטרנט וואלה. הפורום היה מקום המפגש וההתרחשות החשוב והמרכזי ביותר שעמד לרשות ההומואים והלסביות הדתיים בארץ. עם הזמן נוצרו מתחים בין הקבוצות השונות בפורום, שרצו לנווט את הפורום לפי השקפתם הדתית והערכית. בעקבות זאת הפורום נסגר והקבוצות התפצלו. אחת הקבוצות התגבשה לארגון "חברותא", שנתמך על ידי "הבית הפתוח". קבוצה אחרת התפתחה לארגון העצמאי "הו"ד".
שתי הקבוצות דגלו בשימור הזהות הדתית-ההומוסקסואלית, עודדו יציאה מהארון והתנגדו לטיפולי המרה. עם זאת, אנשי קבוצת הו"ד תמכו ללא סייג בזרם האורתודוקסי, במחויבות להלכה ובחשיבות של השיח מול רבנים והממסד החינוכי, ובכך נבדלו מאנשי קבוצת חברותא, שדגלו יותר בשינוי המציאות בשטח (ולא דרך רבנים), ארגון מפגשים חברתיים, הימנעות מהבעת עמדה ארגונית בנושא זוגיות ומיניות בין גברים וכן תמיכה של חלק מחברי הארגון בהשתתפות במצעד הגאווה.
הקמה.
ארגון הו"ד נוסד ב-2008, בהנהגתם של רון יוסף ואיתי, עורך דין דתי. רון יוסף, שהציג עצמו כרב אורתודוקסי, כטוען רבני וכסופר סת"ם המכהן כרב קהילה בנתניה, ייסד את הארגון ועמד בראשו. יוסף מזדהה כהומוסקסואל. בעקבות פעילותו בארגון, לדבריו הוטרד ואף קיבל איומים על חייו. בעת הקמתו, מנה צוותו 12 איש, שהורכב מרוב אנשי הפורום בוואלה שנסגר ומהקבוצה של "אסף זהבי" (שם בדוי), פעיל הומו דתי ידוע באותה תקופה. בפברואר 2008 הושק אתר האינטרנט של הארגון, ועבר חידוש ב-2013. לדברי רון יוסף, בחודש הראשון לעליית האתר, הוא צבר 10,000 כניסות, ובסיכום השנה הראשונה - מעל 102,000 כניסות. ארגון הו"ד, מצהיר שפעילותו בהתנדבות ואיננו מקבל תקציב או כספים מאף גורם חיצוני, כדי להישאר בלתי תלוי ובעל אג'נדה עצמאית וחופש פעולה. את פעילותו מממנים חברי הארגון, אנשי הצוות ויו"ר הארגון.
ארגון הו"ד התרכז, מלכתחילה, בשיח עם רבנים ומציאת פתרונות הלכתיים וחברתיים. כך למשל, ב-2008 קיים הו"ד מפגש ראשון מסוגו עם הרב יובל שרלו בהשתתפות ארגון בת קול, אנשי חינוך והורים. שיח זה הבשיל לבסוף לכדי מסמך העקרונות של הארגון. במהלך השנה וחצי הראשונים לפעילותם, הוחלט בהו"ד שלא לפתוח קבוצה חברתית נוספת אלא לתמוך בקבוצות הקיימות של "אסף זהבי". עם סגירת הקבוצות של אסף לקראת סוף 2009, ארגון הו"ד החל לארגן מפגשים חברתיים, מעבר למפגשים ייחודיים אחרים שקיים. בתקופה זו, מפגשי הו"ד עסקו בעיקר בסיעור מוחות ומחקר בנוגע לעניין הנטייה המינית וההלכה, במקביל לעריכת שבתות משותפות ברחבי הארץ.
הפעילות מול ארגון "עצת נפש".
ארגון הו"ד רואה עצמו כאלטרנטיבה לארגון "עצת נפש", ארגון שטוען שביכולתו לשנות את הנטייה המינית של הפונים אליו באמצעות טיפולי המרה. עם הקמתו, הו"ד ביקש להתמודד עם המצב בו, לתפיסתו, עמדו בפני ההומו הדתי שני פתרונות אפשריים: טיפול המרה שאליו הפנו רבנים וראשי ישיבות או עזיבה של הדת. ארגון הו"ד פנה לרבנים כדי שיתנו מענה מקיף יותר להומו הדתי, מלבד ההפניה לטיפולי ההמרה. משנואש הרב רון משינוי בכיוון זה, הוא פנה לתוכנית הטלוויזיה "עובדה", ששידרה ב-2009 תחקיר בנושא טיפולי ההמרה של ארגון עצת נפש.
לפי אתר הו"ד, בין השנים 2008 -2010 קיים הארגון משא ומתן עם רב דתי-לאומי מוביל ומוכר, שדרש מהו"ד לא "להפריע" לעצת נפש ו-"לא לתקוף אותם בתקשורת". במהלך משא ומתן זה, התפרסם תחקיר "עובדה" על טיפולי ההמרה של "עצת נפש", שבעקבותיו הו"ד דרש פיקוח גלוי על פעילות "עצת נפש" מצד רבנים ואנשי מקצוע מוסמכים. דרישה זו נתקלה בסירוב, ובנוסף, אותו רב דרש: