בשנת 1883 היה קונדר חלק מצוות המומחים הבריטי שהתכנס לקבוע האם ספר דברים שהציע מוזס וילהלם שפירא למוזיאון הבריטי הוא אותנטי או מזויף. ב-18 באוגוסט פרסם בעיתון הטיימס מכתב שבו הביע ספקות מתוך הכרותו את ארץ ישראל, לגבי סיכויי ההשתמרות של יריעות עור בתנאי האקלים בארץ.
שליטתו הרבה של קונדר בשפה הערבית אפשרה לו להשקיע גם מאמצים בלימוד שפות עתיקות שרווחו באזור ביניהן השפות החתית והאלטאית. קונדר פרסם את מחקריו בספרים.
עבודתו המעשית בארץ ישראל הסתיימה בשנת 1882, בשנה זו קודם לדרגת קפטן. קונדר המשיך במחקריו בנושאי גאוגרפיה, היסטוריה וארכאולוגיה של האזור, שפורסמו לאחר מכן.
בשנת 1882, אחרי הסקר בעבר הירדן, נשלח קונדר למצרים להשתתף במערכה כנגד מרד עוראבי תחת פיקודו של גרנט ג'וזף וולסלי. הוא נלחם בקרבות באזור קסאסין (Kassassin) ותל אל-כביר (Tall al Kabir).
בין השנים 1887–1894 עבד עבור שירות המדידות הבריטי (Ordnance Survey) בסקר באזור פלימות'. משנת 1894 עד שנת 1904 הוא הוצב במערב אירלנד ופרש בשנה זו מהצבא בדרגת קולונל, לאחר פרישתו מהצבא חזר לעיר הולדתו. קונדר, שהיה חבר בהנהלת הקרן לחקר ארץ ישראל עד יום מותו, נפטר לאחר שבץ בשנת 1910 בגיל 61.
ההתקפה בצפת.
המשלחת הגיעה לצפת ביום 10 ביולי 1875. המשלחת כללה 5 אנשים אירופאים ו-10 אנשים מקומיים שהיו כח עזר במשלחת וליוו אותה מתחילתה. הם הקימו את המאהל בצפון העיר בסמוך לשכונה המוסלמית. מיד עם הגעתם שלח קונדר את מכתב ההמלצה שלו למושל העיר וביקש ממנו 3–4 חיילים כדי שיישמרו על המחנה.
עובדי המחנה עסקו בהקמתו וקונדר נח באוהלו, כשלפתע שמע קולות כועסים, הוא יצא החוצה וראה שייח' זורק אבנים על אחד מאנשי הצוות, קונדר שניגש לבדוק מה הבעיה הותקף על ידי השייח' פיזית, בתגובה קונדר הפילו ארצה, השייח' קם וחזר להתקיף, הפעם עם סכין. בינתיים התאסף המון רב, על פי קונדר גודלו היה כ-300 אנשים, שהחל לזרוק אבנים לעבר אנשי המשלחת, אנשי המשלחת נסוגו לכיוון המאהל, לקחו את כלי נשקם, אבל נמנעו מירי כדי למנוע התדרדרות במצב. ההמון שהתאסף, המשיך לזרוק אבנים תוך קריאות כנגד נוכחות הנוצרים בארץ, אללה! אללה! ודין מוחמד. נורו גם 3 יריות אבל איש מהמשלחת לא נפגע מהם. לאחר חצי שעה הגיע סיוע של חיילים ששלח מושל העיר, בעקבות כך כל ההמון ברח. כל אנשי המשלחת נפגעו בהתקפה, קונדר עצמו נפגע בראשו עד זוב דם, בצווארו וברגליו. המשלחת נשארה ללון בלילה במקום, למחרת הם עזבו למג'ד אל-כרום וביום שלאחריו הגיעו לעכו. הם הגישו תלונה לפאשה ושלחו טלגרף לקונסטנטינופול. ב-13 ביולי התמוטט קונדר וחלה מאוד, וקיצ'נר התמוטט אחריו. לאחר החלמתו נשאר בארץ כדי לטפל בהבאת האשמים לדין, הוא שהה בחיפה במלון גרמני. לאחר מאמצים רבים, הובאו השייח' ואנשיו למשפט, והם נמצאו אשמים. לאחר פסק הדין ב-1 באוקטובר 1875, עזב את הארץ.
אדמה (פירושונים)
חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה
חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה הייתה פיגוע מיקוח באמצעות חטיפת מטוס שהתרחש ב-13 באוקטובר 1977.
מטוס נוסעים של חברת התעופה לופטהאנזה מסוג בואינג 737-230 נחטף בידי ארבעה חברים בחזית העממית לשחרור פלסטין (שגם כינו את עצמם קומנדו על שם השהיד הלים). המטוס המריא מפלמה דה מיורקה והיה בדרכו לפרנקפורט לפני שנחטף. רוב הנוסעים במטוס היו תיירים גרמנים. ביחד עם צוות המטוס, היה מספר החטופים 91 בני אדם.
נתיב המטוס הוסט לרומא, משם לקפריסין, למפרץ הפרסי, אחר כך לעדן שבתימן ולבסוף - לאחר ארבעה ימי טיסה ונחיתות ביניים - הונחת המטוס בשליטת החוטפים ביום 18 באוקטובר, בנמל התעופה במוגדישו, שבסומליה. כבר בהיותם בנמל התעופה בעדן רצח מנהיג החוטפים את קברניט המטוס, ואת המטוס הטיס במקומו בהמשך טייס המשנה בלבד. החל משלב זה שיחות עם החוטפים נערכו בעזרת הדיילת גבריאלה דילמן. הטרוריסטים הפלסטיניים דרשו כי הממשלה הגרמנית תטיס את מנהיג כנופיית באדר מיינהוף הגרמנית ואת שאר חברי הארגון הכלואים בגרמניה למוגדישו או שהם יפוצצו את המטוס.
אנשי יחידת הלוחמה בטרור של מערב גרמניה הידועה גם בשם הקוד GSG-9, בסיוע פעולת הסחה של חיילים סומאלים ובהשתתפותם של שני נציגים של יחידת ה-SAS הבריטית השתלטו על המטוס בחסות החשיכה בליל 17 באוקטובר לאחר שעה של הכנות בנמל התעופה במוגדישו וכל 86 החטופים החיים - ועמם גם 4 מתוך 5 אנשי צוות המטוס - חולצו. המבצע נקרא בשם הקוד הגרמני קסם אש (בגרמנית: Feuerzauber).
על הפרשה הופקו שני סרטים קולנועיים, הראשון ב-1997 והשני ב-2008.
היאלוקלסטיט
דראהביטש
קומרנה
בעיירה קמרנה היתה שלשלת חסידית גדולה ראש השלשלת אדמו"ר רבי אלכסנדר סנדר מקאמרנא נפטר בצעירותו ביום כ"א אב תקע"ח בנו אדמו"ר המקובל המפורסם רבי יצחק אייזיק מקאמרנא בעל ההיכל הברכה נפטר ביום י' אייר תרל"ד וטמון בקאמרנא בנו אדמו"ר המקובל רבי אליעזר צבי מקאמרנא בעל הדמשק אליעזר נפטר ביום כ"ד איר תרנ"ח ארבעת בניו המשיכו השלשלת, אחרי השואה שרד נכדו (בן לבנו אדמור רבי אברהם מרדכי) רבי חיים יעקב מקאמרנא נפטר ביום ה' סיון תשכ"ט בנו רבי שלום המשיך השלשלת בירושלים נפטר י"ג תשרי תשנ"ח כיום ממשיך בנו אדמו"ר המקובל המפורסם רבי נתנאל מקאמרנא ולו בית מדרש וישיבה גדולה בשכונת ארזי הבירה בירושלים
פיזיקת חומר מעובה
דימוי עצמי
דימוי עצמי הוא מושג רב ממדי המכיל בתוכו את התכונות והדימויים שהאדם מייחס לעצמו. הגדרתו ומהותו של מושג זה נתונים במחלוקת בקרב התאורטיקנים השונים.
המונח מתייחס להיבטים שונים בחיי הפרט: דימוי אישי (תכונות אופי), מוסרי, גופני, משפחתי, חברתי, אקדמי ועוד. מושג זה עונה על שאלות כמו, "מה אתה חושב שחבריך לספסל הלימודים חושבים עליך?" "מה אתה חושב שחושבים עליך בעבודה?" הדימוי העצמי מתחיל להתפתח בגיל הילדות המוקדמת ומושפע מאוד מדמויות שנתפסות בעיני הילד כדמויות סמכות (הורים, קרובי משפחה אחרים משמעותיים, מחנכים וכדומה). דימוי זה ממשיך להתפתח ומגיע לשיאו בגיל ההתבגרות וכן יכול להשתנות גם בהמשך החיים הבוגרים.
למידה על ה"עצמי".
בני האדם לומדים על עצמם ממספר מקורות משמעותיים.
דימוי עצמי ריאלי מול דימוי עצמי אידיאלי.
דימוי עצמי ריאלי - תפיסת האדם את עצמו כפי שהוא בהווה. הדימוי הראשון שנרכש על ידי הילד במהלך חייו.
דימוי עצמי אידיאלי - הדימוי שאליו שואף האדם להגיע. נרכש בהמשך התפתחותו של הילד תוך כדי הפנמת התנהגויות נורמטיביות בחברה בה הוא גדל. לדוגמה, אם הילד תופס שבסביבתו מוערכים תלמידים טובים הוא ישאף להצטיין בלימודים.
דימוי עצמי חיובי מול דימוי עצמי שלילי.
דימוי עצמי חיובי - נוצר כאשר האדם חש פער קטן בין ציפיותיו והישגיו בפועל. מניע את האדם לפעול בביטחון, ליזום ולהתמודד עם אתגרים.
דימוי עצמי שלילי - נוצר כאשר האדם חש חוסר שביעות רצון מתמשך מהישגיו וממאפייניו האישיים. לרוב עקב ביקורת שלילית שספג בילדותו מדמויות משמעותיות עבורו ("ילד רע", "לא מוצלח", "שמן" ועוד). דימוי זה גורם לחוסר ביטחון, פחד מתמיד מכישלון ויכול אף לגרום לחוסר אונים וייאוש.
מדידת דימוי עצמי.
קשה למדוד את המרכיב התיאורי של העצמי, את התשובה שהאדם עונה על השאלה "בעצם מי אני?". לכן קיימים מבחנים מעטים שניסו לעשות זאת.
המבחן השכיח הוא מבחן TST (Twenty Sentences Test) שפיתחו קון ומקפרטלנד. ההוראה שניתנת לנבדק היא לענות בעשרים משפטים שונים על השאלה "מי אני?". החוקרים טענו, שהשימוש במבחן פתוח מאפשר לנבדק לתאר את עצמו כפי שהוא חווה את עצמו באמת.
בנוסף, בסוללת האבחון הפסיכודיאגנוסטי, אותה מעבירים פסיכולוגים קליניים, נעשה שימוש במבחן כתמי הדיו של רורשאך בניסיון ללמוד על הדימוי והערך העצמי של האדם.
דיראר אבו סיסי
דיראר אבו סיסי (בערבית: ضرار أبو سيسي, תעתיק מדויק: צ'ראר אבו סיסי; נולד ב-1969 בירדן) הוא מהנדס פלסטיני שהיה סגן מנהל תחנת הכוח היחידה בעזה, המספקת כ-25% מהחשמל של עזה, ומשנת 2011 עצור בישראל. לטענת ישראל, היה חבר בוועדה שבראשה עמד מוחמד דף, אשר עסקה בפיתוח ושיפור טילים, רקטות ומרגמות. עומד בראש האקדמיה הצבאית של חמאס ברצועת עזה. מכתב האישום שהוגש נגדו עולה כי הוא מקורב מאוד לצמרת הצבאית של הארגון, למפקד חמאס אחמד ג'עברי, ולמפקד חמאס מוחמד דף.
רקע מקצועי.
אבו סיסי למד באוקראינה הנדסת חשמל. בשנת 1994 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל. בשנת 1999 קיבל תואר ד"ר להנדסת חשמל מהאקדמיה הצבאית להנדסה בקייב, אוקראינה. לאחר סיום לימודיו אבו סיסי הגיע לראשונה לרצועת עזה, ועבד כמהנדס תחילה בחברת אנרון שסיפקה אז חשמל לרצועת עזה, ובהמשך בחברת החשמל העצמאית שהוקמה ברצועה.
חטיפתו והבאתו לישראל.
בפברואר 2011 נסע לאוקראינה, מקום הולדתה של אשתו, ולדבריה נסע במטרה להגיש בקשה לאזרחות, לאחר שחש שעזה כבר אינה מקום בטוח עבורו ועבור ששת ילדיו, ושם נעלם.
במשך כחודש מאז היעלמותו נמנעה ישראל מלהתייחס לכך, עד שהוסר חלקית צו איסור פרסום על הפרשה, ופורסם שהוא עצור בישראל. לאחר פרסום הפרשה בעיתונות מחוץ לישראל החל האו"ם לעסוק בנושא. נציבות הפליטים של האו"ם מתחה ביקורת על ישראל וטענה כי מעצרו והעברתו של אבו סיסי אל ישראל "נראה כמו חטיפה אלימה ולא הסגרה חוקית מטעם השלטונות". בנוסף, נציג האו"ם ביקש מממשלת אוקראינה מידע על מקום הימצאו של אבו סיסי. מספר ימים לאחר מכן ביקשה ממשלת אוקראינה הבהרות מהשגרירות הישראלית בשיחת נזיפה.