סירת נפץ היא סירה עמוסה בחומר נפץ, המשמשת לתקיפה של נמלים וכלי שיט. הסירה מופעלת על ידי ספן הנוטש אותה זמן קצר לפני הפיצוץ או על ידי ספן מתאבד.
במלחמת העולם השנייה הופעלו סירות הנפץ על ידי הצי המלכותי האיטלקי נגד הצי המלכותי הבריטי, ועל ידי הצי הקיסרי היפני נגד צי ארצות הברית.
סירות הנפץ הופעלו בחיל הים הישראלי מהקמת המדינה ועד מלחמת יום הכיפורים. יחידת הסירות היוותה בסיס לשייטת 13. הפעילות המפורסמת ביותר שלה הייתה טיבוע אל-אמיר פארוק בקרבת חוף עזה, שהיווה הצלחה קרבית משמעותית בזירה הימית במלחמת העצמאות.
במלחמת העולם השנייה.
הצי המלכותי האיטלקי - במהלך מלחמת העולם השנייה הופעלו סירות הנפץ על ידי 'השייטת העשירית' האיטלקית נגד כלי שיט של הצי המלכותי הבריטי. המבצע המוצלח הראשון היה במפרץ סודה בכרתים ב-25 במרץ 1941. שש סירות נפץ הובלו על משחתת והורדו במרחק 10 מיל מהנמל. המפרץ היה חסום בשלושה מחסומי רשתות ועם אור ראשון תקפו. הסיירת HMS York נפגעה קשות.
ב-26 ביולי 1941 תקפה השייטת העשירית את נמל ואלטה עם חזירים ו-8 סירות נפץ. הכניסה הייתה חסומה ברשת מתחת לגשר. המכ"ם שהותקן במלטה גילה את התוקפים מתחילת הפעולה. סירת נפץ ראשונה התקיפה את הרשת מתחת לגשר על מנת לפרוץ דרך לאחרות. מהפיצוץ נפל הגשר כולו וחסם את הכניסה. לכוח האיטלקי התוקף נגרמו אבדות רבות ומעט ניצולים נפלו בשבי.
הצי הקיסרי היפני הפעיל סירות נפץ כנגד צי ארצות הברית. הסירות היפניות תוכננו ללא נטישה לפני הפגיעה.
בחיל הים הישראלי.
רכישה והפעלה.
כמות ראשונית של 6 סירות נרכשה באיטליה ביזמת רב החובל זאב הים. הגיעו במשלוח מוסווה לנמל יפו והועברו לכנרת, שם הופעלו תחת הכותרת "יחידת סירות הצלה". מפקד היחידה היה יוחאי בן-נון. זאב הים איתר באיטליה את פיורנצו קאפריוטי ממפעילי הסירות של 'השייטת העשירית', שהשתתף בתקיפת נמל ולטה במלטה ונשבה. קאפריוטי הגיע לאמן את אנשי היחידה בכנרת. בתום האימונים הועברה היחידה לנמל יפו.
סירת איסוף - מאחת הסירות הוסרה חבית חומר הנפץ והיא נעשתה סירת איסוף. היה זה חידוש לעומת 'השייטת העשירית' שבכל מבצעיה לא תוכננה פעולת איסוף התוקפים.
אוניית אם - נחוצה אונייה שתישא את הסירות בצורה מוסתרת תקרב אותן למטרה ועם מנופים תוריד אותן למים. לכך נבחרה בן הכט שהיו לה ירכתיים רחבים. האונייה "אח"י מעוז" בפיקוד מילה ברנר נעשתה בסיס צף ליחידת ההסתערות.
פעילות מבצעית בחיל הים.
במלחמת העצמאות הותקפו אוניית תובלה מצרית "אל-אמיר פארוק" ומקשת שאבטחה אותה. שלוש סירות חמושות תקפו, התפוצצו והטביעו את "אל-אמיר פארוק" ופגעו קשה במקשת. סירה רביעית ללא חומר נפץ אספה את שלושת התוקפים. לאחר מתקפה מוצלחת זאת הרחיקו המצרים את אוניותיהם מחופי ישראל.
במלחמת ששת הימים תוכננה יחידת ב-10 בפיקוד גדי שפי לתקוף את מבואות נמל פורט סעיד. כהכנה וריכוך לקראת הנחיתה שתוכננה לחופי אל עריש. ב-5 ביוני 1967 בוטלה הנחיתה ובוטלה גם מתקפת סירות הנפץ והן הוחזרו לנמל אשדוד.
דור חדש.
בתקופת מלחמת יום הכיפורים הסירות מהדגם האיטלקי כבר יצאו מכשירות. במקומן נמצאו בפיתוח סירות מדגם סנונית שחומשו והותקנו כסירת נפץ. שתי סירות שנקראו "פצחן" הועברו לשארם א-שייח' והופעלו בליל 19–20 באוקטובר כנגד ספינות קומאר מצריות במעגן ע'רדקה. הפעולה בפיקוד גדי שפי נקראה מבצע מגבית 15 וזכתה להצלחה חלקית. הסירות נדרשו לעבור מרחק רב מאוד בים גלי ומפעיליהן ספגו מי מלח בעיניהם. פצצות תאורה שנורו ממרגמה 52 כדי להאיר את המטרות נפתחו בגובה נמוך. מובילי הסירות סונוורו ולא ראו היטב את המטרה. סירה ראשונה שנהג יאיר מיכאלי פגעה ברציף בקרבת מקום העגינה של הקומאר והפיצוץ גרם לו נזק מועט. הסירה השנייה נהוגה על ידי ידידיה יערי לא שמרה נתיב למטרה הסתובבה במעגן וסיכנה את סירת האיסוף. שני המפעילים נאספו והכוח יצא מהמעגן.
סירות נפץ במקומות אחרים.
ב-12 באוקטובר 2000 הפעילו מחבלים מתאבדים סירת נפץ ליד המשחתת USS Cole שהתקרבה לתדלוק בנמל עדן בדרום הים האדום. נהרגו 17 ימאים ונגרם נזק רב.
מחבלים פלסטינים בחופי רצועת עזה ובדרום לבנון משלחים מדי פעם סירות נפץ כנגד ספינות חיל הים המסיירות בגזרה.
איראן - קיימות ידיעות שהצי ומשמרות המהפכה האיראנים מכינים סירות נפץ בכמות גדולה למתקפה כנגד יחידות צי ארצות הברית במפרץ הפרסי.
טומאה וטהרה (אסלאם)
א-טהארה (תרגום לעברית: הטהרה) היא מושג בעולם ההלכה האסלאמית.
הגדרה.
הגדרה לשונית: הניקיון והסרת כל הלכלוכים המוחשיים כמו צואה, שתן, או הלכלוכים הרגשיים כמו שנאה, גאוותנות, קנאה.
הגדרה שרעית: הסרת הלכלוך והטומאה
סוגי הטהרה.
1.    הטהרה מהטמא: וזה יתרחש על ידי הסרת הטמא מהגוף, מהבגדים, או ממקום התפילה, באמצעות מים.
הטומאה היא: כל לכלוך המונע את תקפותה של התפילה, כגון: שתן או צואה.
2.    הטהרה מהמאורעות, והיא מחולקת לשני סוגים:
א.   הטהרה מהמאורע הקטן – הוא נושא הלכתי שנעשה באיברים שיש לטהר באמצעות וודוא, ומונע את תקינותה של התפילה.
הטהרה מהמאורע הקטן נעשית באמצעות מים, או באמצעות עפר כאשר אין מים. והגורם של הימצאות המאורע הקטן הוא בעצמו מבטל את הוודוא.
ב.   הטהרה מהמאורע הגדול – הוא נושא הלכתי שנעשה בכל הגוף ומונע את תקינותה של התפילה.
והטהרה ממנו גם היא מתרחשת באמצעות התרחצות מלאה של כל הגוף, ואם אין מים אז בעפר.
וזה אשר גורם להימצאותו של המאורע הגדול הוא קיום יחסי מין, מחזור האישה, דימום לאחר לידה ועוד.
האִסְתִנְגַ'א
הסרת הטומאה היוצאת מאיברו של האדם באמצעות מים, או ייבוש באבן או כיוצא בהם כממחטות נייר, והלכת האסתנג'א: חובה.
חשיבות הטהרה.
1.    אללה אוהב את המיטהרים. אללה אמר בפסוק 22 מסורת אלבקרה (פרק 2: הפרה) "אללה אוהב את מבקשי הסליחה ואוהב את המיטהרים.
2.    ההיטהרות היא חלק מהאמונה. הנביא אמר "ההיטהרות היא חלק מהאמונה".
3.    היא תנאי הכרחי לקיומן של חלק גדול מעבודות הפולחן והמצוות, כגון התפילה וההקפות, והן לא תקפות בלעדיה.
4.    ההיטהרות שומרת על ניקיון גוף האדם ומרחיקה ממנו את המחלות.
הוודוא.
הגדרת הוודוא.
לשונית: זוהר ויפה.
מונחית: שימוש במים על איברים מסוימים, בכוונת הטהרה.
הלכת הוודוא: חובה לכל טקס שחובה לעשות לפניו את הוודוא, כמו התפילה והקפות הכעבה.
מעשי  הוודוא: מעשים שצריך לעשותם בזמן עשיית הוודוא ומי שמזניח או מדלג על פרט מהפרטים בכוונה, היטהרותו אינה מתקבלת, והם נקראים יסודות הוודוא.
יסודות הוודוא הם:
1.    הכוונה: מקורה בלב, מוטב להגדירה בלשון בהתחלה.
2.    שטיפת כל הפנים.
3.    שטיפת יד עד המרפקים.
4.    העברת כף היד הרטובה במים על הראש.
5.    רחיצת הרגליים עם העקבים.
6.    שמירה על הסדר של הפעולות.
פעולות הרשות בוודוא:
פעולות שהעושה אותן מתוגמל מאללה, ועוזבם אינו נענש.
1.    אמירת "בסְמִ-אללַהִ א-רחמן א-רחים" (בשם אללה הרחמן הרחום)
2.    רחיצת כפות הידיים תוך כדי שפשופן, 3 פעמים.
3.    לגרגר מים בפה, 3 פעמים, ושטיפת הנחיריים, 3 פעמים.
4.    רחיצת הפנים 3 פעמים תוך כדי העברת האצבעות בזקן.
5.    שטיפת הידיים עד המרפקים, 3 פעמים, תוך כדי התחלה ביד ימין.
6.    העברת כף היד הרטובה במים על הראש.
7.    העברת כף היד הרטובה על האוזניים.
8.    רחיצת כל איבר 3 פעמים.
9.    התחלה בצד ימין.
10.   שימוש ב"סיוואק" לצחצוח השיניים.
11.   אמירת השהדה (העדות) אַשְהַדֻ אַן לַא אִלַהַ אִלַא אַלְלָה, וַאַשְהַדֻ אַן מֻחַמַד רַסוּל אַלְלַה (אני עד שאין אלוהים מלבד אלה, ואני עד שמוחמד שליח אללה), וגם להגיד "אלהום אג'עלני מן א-תואבין ואג'עלני מן אלמותטהרין" (הוי אללה, עשה אותי מהשבים אליך, ועשה אותי מהמיטהרים).
הפעולות הלא רצויות בוודוא.
1.    זניחת אחת מפעולות הרשות.
2.    בזמן שטיפת הפנים להכות את הפנים בכפות הידיים.
3.    בזבזנות במים.
4.    ההיעזרות במישהו אחר לצורך עשיית הוודוא (פרט למי שיש לו צורך בכך).
5.    הפרזה בשטיפת הפה והאף בזמן הצום.
המבטלים של הוודוא.
1.    כל מה שיוצא מאחד הסוגרים: שתן, צואה, דם, נפיחות.
2.    שינה לא בטוחה: שינה בטוחה היא שינה כאשר הישבן צמוד לאדמה, ולכן שינה בטוחה אינה מבטלת את הוודוא. שינה לא בטוחה היא כאשר אתה נרדם כאשר אתה יושב.
3.    אובדן הכרה, עילפון, השתכרות, מפני שבזמן הזה יכולים לצאת מהאדם דברים מבלי שהוא מרגיש.
4.    נגיעת הגבר באשתו או באישה אחרת, בלי חוצץ. אמר אללה בפסוק מספר 43 מסורת א-ניסאא (פרק 4: הנשים) "אם באתם במגע עם הנשים". זה רק באסכולה השאפעית.
5.    נגיעה באיבר המין בכף היד מבלי חוצץ.
עבודות הפולחן שמחייבות וודוא וטהרה.
1.    תפילה
2.    הקפות הכעבה
3.    נגיעה בקוראן המבורך.
א-תַיַמוּם (הטהרה בעפר).
הגדרת התימום.
העברת העפר הנקי על הפנים ועל הידיים, בכוונת הטהרה בתנאים מסוימים.
ראיות לתקפות השרעית של התימום.
אללה אמר בפסוק 6 מסורת אל-מאאידה (פרק 5: השולחן הערוך) "חפשו עפר נקי, ומשכו בו את הפנים בכפיכם, ושפשו את ידיכם בעפר עד מרפקיכם".
סיבות עשיית התימום.
1.    אובדן מים או אי הימצאותם של מים.
2.    אם המים נמצאים, אך צריכים אותם לשתייה.
3.    אי היכולת להשתמש במים מסיבה מחלתית או דברים אחרים.
4.    המרחק מהמים גדול מדי עד יותר משני קילומטר חצי.
5.    הקור העז, אם המים קרים מאוד ואי אפשר להתרחץ, והעדר אמצעי לחמם אותם.
תנאי התימום.
1.    ידיעת זמן תחילת התפילה.
2.    הניסיון הכנה למצוא מים.
3.    התימום צריך להיעשות בעפר נקי.
4.    להסיר את הטומאה תחילה.
5.    להתאמץ בלזהות את כיוון מכה לפני התימום.