בשנות ה-90 שינתה החברה כיוון והחלה להתמקד בתכנון שבבים לתחום המולטימדיה והתמחתה במוצרים שהתבססו על דחיסה, קידוד ופיענוח של נתונים דיגיטליים. המוצרים הראשונים בתחום היו מעבדי שמע ששימשו את הדור הראשון של מכשירי הקולנוע הביתי, ומעבד ל-JPEG ששימש במערכות לעריכת וידאו דיגיטלי וכן במצלמות הדיגיטליות הראשונות. במחצית השנייה של שנות ה-90 הייתה צורן מהחלוצות ומהמובילות בשוק ה-DVD. בהמשך נכנסה לתחום הצילום הדיגיטלי, הממירים לטלוויזיה דיגיטלית, הטלוויזיה בהפרדה גבוהה והדפוס הדיגיטלי.
המודל העסקי.
צורן הייתה חברת פאבלס, כלומר השבבים שתכננה יוצרו על ידי חברות אחרות שזו התמחותן. לקוחות החברה היו היצרניות של מוצר הבידור שנמכר ללקוח הסופי, למשל נגן DVD, רובן המוחלט במזרח אסיה - יפן, סין, טייוואן וקוריאה.
התפתחות עסקית.
החברה שנוסדה על ידי משקיעים פרטיים הונפקה למסחר בנאסד"ק בסוף 1995. לאחר מכן יזמה שורה של רכישות ומיזוגים בעיקר בארצות הברית ובישראל. בשיאה, היו לחברה מרכזי פיתוח בישראל, ארצות הברית, קנדה, סין, בריטניה, ולתקופות קצרות גם בגרמניה, צרפת ושוודיה. עסקת המיזוג הגדולה ביותר הייתה עם חברת Oak Technology שנרכשה ב-2003 תמורת 358 מיליון דולר.
סגירה.
ב-2011, לאחר ירידה מתמשכת במכירות וברווחיות מוזגה צורן לתוך חברת CSR הבריטית וחדלה להתקיים כחברה עצמאית. תחת CSR נסגרו בהדרגה כמעט כל קווי המוצרים הקיימים. CSR עצמה נקנתה ב-2014 על ידי קוואלקום ומרכז הפיתוח של צורן נסגר סופית.
יוסף ליכטנבאום
מאיר קוטיק
מאיר קוטיק (Cotic; 1908 – 2003) היה עורך דין ישראלי יליד האימפריה הרוסית, חקר עלילות דם ומשפטים אנטישמיים.
קורות חייו.
יליד העיירה מרקולשט שבבסרביה, בוגר החוג לפילוסופיה ולספרות, בעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת בריסל.
עסק במשימות חשובות של שימור השפה היידית ובעיקר בתיעוד משפטים אנטישמיים נגד יהודים בעולם.
היה נשוי לראשונה לשושנה, בשנית לשלומית, ובערוב ימיו לד"ר מרים ולדמן.
אב לבת: אלה שטרסמן.
פעילות ברומניה.
היה מזכיר המפלגה המאוחדת "האיחוד העולמי פועלי ציון - צ"ס - התאחדות" ועורך ראשי של ביטאוניה. כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הציונית וכיו"ר המשרד הארצישראלי.
מיוזמי ומארגני עליית הנוער והמעפילים, במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה יצחק קורן פעל להגברת הפעילות הציונית והעלייה הרומנית.
קוטיק היה ציר במספר קונגרסים ציוניים וחבר הוועד הפועל הציוני.
הוא נאסר על ידי המשטרה הלגיונרית", אך חולץ בעזרת שוחד ערב הוצאתו המתוכננת להורג.
פעילות בישראל.
במרץ 1941 קוטיק עלה לארץ ישראל, ופנה לפעילות עסקית במשרד עורכי דין שהקים ולפעילות ציבורית.
היה שליח תנועת העבודה הציונית העולמית באירופה, יו"ר התאחדות עולי רומניה, חבר נשיאות האיגוד העולמי של יהודי בסרביה, חבר הלשכה של האגודה לידידות ישראל-צרפת וחבר הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודיים.
כתביו.
סדרת הספרים על משפטים ועלילות דם אנטישמיות:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ז'ול גופה
ז'ול גופה (בצרפתית: Jules Gouffé; פריז 1807 – ניי-סיר-סן 1877) היה שף ומגדנאי נודע, שכונה "מבשרו של הבישול הקישוטי" (l'apôtre de la cuisine décorative). לגופה הייתה השפעה עמוקה על התפתחות הגסטרונומיה הצרפתית, בשל הידע הרב שצבר ושאותו הציג בספריו "livre de cuisine" (ספר הבישול) ו"livre de pâtisserie" (ספר המגדנאות). העריצו אותו שפים כגון פייר ארמה וברנאר לואזו, ומורשתו עודנה חיה וקיימת אצל טבחים כיום.
ביוגרפיה.
הוא החל להתלמד אצל אביו, שהיה בעל מגדנייה ברחוב נב סן-מרי, פריז. גופה נהפך לתלמידו של מארי-אנטואן קארם בהיותו בן 16, והוא נשאר איתו במשך שבע שנים. האגדה מספרת שקארם, שהיה עובר אורח ליד חנותו של גופה, נעצר להתפעל מה-pièces montées (קישוטי ממתקים, שנעשו לשם ראווה ולא לשם אכילה ושימשו בעבר בארוחות חגיגיות) שנשקפו מהחנות. הוא שיבח את האומן והציע לקחת את בנו תחת חסותו.
ב-1840 פתח גופה חנות ברי די פובור סנט-אונורה שם מהר מאוד שמו הלך לפניו. הוא מכר את החנות ב-1855 ופרש.
ב-1867 הוא נענה להצעה מאלכסנדר דיומא האב וברון בריס, להיות שף מועדון רוכבי הסוסים של פריז. בזמן שהחזיק במשרה זו הוא החל לכתוב ספרים שהביאו לו תהילה וממון. רוב עבודתו תורגמה לאנגלית בידי אחיו, אלפונס גופה, שהיה השף מגדנאי של המלכה ויקטוריה.
ישראל גרנית (גרינקר)
פרנק אבוזי
פרנק אבוזי (בצרפתית: Frank Abauzit; 1870 - 17 בינואר 1938) היה פילוסוף, מורה ומתרגם צרפתי. בן למשפחה של כמרים פרוטסטנטים, נודע כמורה לפילוסופיה, בפעילותו האקומנית ובכתיבת גרסה בצרפתית לספר של ויליאם ג'יימס על החוויה הדתית.
ביוגרפיה.
שם המשפחה Abauzit נהוג אצל משפחות פרוטסטנטיות מדרום צרפת. פרנק אבוזי נולד בקאלביסון שבמחוז גאר לפסטור הרפורמי תאודור אבוזי (1820–1914) ששרת 50 שנה ביישוב קאלביסון בלנגדוק. האב למד בז'נבה ובברלין והיה אחד מהמקורבים של הסופר אנרי פרדריק אמיאל. הדוד מצד האב, שנקרא גם כן פרנק אבוזי (יליד 1822) לימד פילוסופיה בפריז.
סבו מצד האב, מארק-תאופיל אבוזי (לפני 1783 ז'נבה – 1834 ) היה גם הוא פסטור, וניהל זמן מה את האכסניה לפליטים צרפתים בלונדון. אחרי לימודי פילוסופיה, לימד פרנק אבוזי הבן פילוסופיה בבתי ספר תיכון בערים אלס, ניס, ולאנס ותונון. הושפע במיוחד על ידי הגותו של אמיל בוטרו. אבוזי ידע על בוריה את השפה האנגלית, ויש אומרים כי שלט ב-17 שפות.
ב-1901 התפרסם בחוגים האינטלקטואלים על ידי התרגום לצרפתית של ספרו של ויליאם ג'יימס, "החוויה הדתית". בהמשך תרגם עוד ספרים מאת ג'יימס, כמו גם שירה אנגלית.
אבוזי ראה את עצמו כממשיכו ופרשנו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן.
כמשתייך לבני העדה הפרוטסטנטית, חיפש אבוזי דו-שיח עם קתולים ובני זרמים נוצרים אחרים, ועם בני דתות ודעות אחרות ופעל בראשית המאה ה-20 ב"איחוד ההוגים החופשיים והמאמינים החופשיים למען תרבות מוסרית" (Union des libre penseurs et libre croyants pour la culture morale) שהוקם בשנת 1907. אף נבחר למזכיר הכללי של ארגון זה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גם מזכיר הקבוצה "LABC", הקרויה לפי ראשי התיבות של שמות מייסדיה: לברט ונייר, אבוזי, בגנר, וההלניסט א. קרואזה. הם חיפשו ליצור מגעים בין הזרמים השונים של הנצרות, בין נציגי דתות שונות, של האידיאליזם החילוני ושל ההומניזם הרוחני. ודנו ב"רעיון האלהים".
אבוזי נמשך לרעיונות האקומניים, הקים בשנת 1926 את "האיגוד הנוצרי של המורים" וערך את בטואנו "ל'אמיטייה" (L 'Amitié, בתרגום לעברית: הידידות)
אבוזי נפטר ב-1938 בתונון לה בן שבסבואה עילית. היה נשוי ואב לשלושה.
תרגומים - עיבודים.
L' expérience religieuse" par William James " 1906 – עיבוד - על התרגום – עיבוד נמתחה בקורת על ידי אנרי ברגסון במכתבים אל המתרגם
Valeur morale de l ascétisme et de la pauvreté" par William James"
הוועדה האמריקנית למצבות קרב
הוועדה האמריקנית למצבות קרב (באנגלית: The American Battle Monuments Commission, בראשי תיבות: ABMC) היא סוכנות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, המופקדת על הקמתם, הפעלתם ותחזוקתם של בתי קברות צבאיים ואנדרטאות של ארצות הברית באזורים שמחוץ לגבולותיה. הוועדה הקימה במדינות שונות בעולם 24 בתי קברות צבאיים ו-27 אנדרטאות. כמעט כולם מוקדשים להנצחת חיילי ארצות הברית שלחמו ושנפלו בשתי מלחמות העולם.
תולדות הוועדה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התברר בארצות הברית הצורך בהקמת סוכנות ממשלתית, שתתכנן, תקים ותתחזק בתי קברות צבאיים ואנדרטאות לחיילי ארצות הברית בארצות בהן לחמו. לפיכך הוקמה הוועדה בשנת 1923 על ידי חוק של הקונגרס.
לאחר המלחמה זו הקימה הוועדה 14 אנדרטאות ללוחמי המלחמה, מהן אחת בוושינגטון די. סי. שבעה בתי קברות צבאיים באירופה הועברו לטיפול הוועדה ב-1934.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הוועדה שותפה לבחירת אתרים להקמת 14 בתי קברות צבאיים מחוץ לגבולות ארצות הברית, שנבחרו בשל מיקומם וההקשר ההיסטורי שלהם. הם נבחרו מבין מאות אתרי קבורה צבאיים שהוקמו בחזיתות הלחימה. אלו פורקו לאחר המלחמה וגופות מרבית החללים בהם הוחזרו לקבורה בארצות הברית. לאחר מלחמה זו הקימה הוועדה מספר קטן יותר של אנדרטאות - חלקן על אדמת ארצות הברית. מקצת האנדרטאות הוקמו עשרות שנים לאחר המלחמה.
עם השנים הועברו לטיפולה של הוועדה גם אתרי קבורה ואנדרטאות המתייחסים למלחמות אחרות.
מספר המבקרים באתרים שבטיפול הוועדה נאמד במיליונים מדי שנה. הוועדה מקיימת שירותי מידע למבקרים ומארגנת ביום הזיכרון הלאומי של ארצות הברית טקס זיכרון בכל אחד מבתי הקברות שבטיפולה. קברי החללים בהם מעוטרים ביום זה בדגלי ארצות הברית והמדינה בה שוכן בית הקברות.
מבנה ארגוני.
בראש הוועדה עומדים 11 נציבים, המתמנים על ידי נשיא ארצות הברית, והמפקחים על הצוות המקצועי שלה. אחד מן הנציבים משמש כיושב ראש הוועדה.
יושב ראש הראשון של הוועדה היה גנרל ג'ון פרשינג (בשנים 1923–1948). ביו יתר היושבי ראש שלה נכללו גנרל ג'ורג' מרשל (1948–1959), גנרל ג'ייקוב דיוורס (1959–1969) וגנרל מארק קלארק (1969–1984).
לועדה כ-400 עובדים (נכון ל-2011), אשר מרביתם אינם תושבי ארצות הברית. מטה הוועדה שוכן בארלינגטון שבמדינת וירג'יניה, והיא מקיימת משרד נוסף בפריז שבצרפת.
בשנת הכספים 2010 עמד תקציב הוועדה על סך של 62.6 מיליון דולר.
בתי קברות בטיפול הוועדה.
בתי הקברות.