אלפין A110-50 (בצרפתית: Alpine A110-50, קרויה גם: "Renault Alpine ZAR") היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית מרוץ אשר הוצגה בשנת 2012 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית רנו, לאחר שהשתלטה על Alpine automobile .
דגם ה-"אלפין A110-50" יוצר לציון 50 שנה לדגם "Alpine A110" אשר יוצר בשנת 1952.
רוקמת התחרה
רוקמת התחרה (בצרפתית: La Dentellière) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1977 עם איזבל הופר ואיב בניטון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רוקמת התחרה" משנת 1974 של פסקל ליינה , שזיכה אותה בפרס גונקור.
הסרט הופץ בישראל על ידי גלפנדפילם.
תקציר העלילה.
ביאטריס (איזבל הופר) היא בחורה צעירה הגרה עם אמה בפריז ועובדת כמתלמדת במספרת נשים. היא ביישנית ומופנמה ואין לה חברים פרט לספרית מרילן (פלורנס ג'ורג'טי), המבוגרת ממנה ובעלת ניסיון עשיר עם גברים.
לאחר שהגבר האחרון של מרילן נוטש אותה, היא מחליטה לנסוע לחופשה עם ביאטריס בעיירת החוף קאבורג בנורמנדי. שתיהן משתעממות בעיירה המנומנת. הן יוצאות לדיסקוטק. מרילן רוקדת שם, אך ביאטריס יושבת ולא נענית להזמנות גברים לריקוד. לבסוף מוצאת מרילן גבר, עוברת לגור אתו ומשאירה את ביאטריס לבדה.
ביאטריס משוטטת לבדה ונפגשת עם סטודנט צעיר לספרות בשם פרנסואה (איב בניטון). הוא אינטליגנט נאה ומורשם מהפשטות של ביאטריס. למרות הבדלי ההשכלה ביניהם הרומן מתהדק והם עוברים לגור ביחד בדירה קטנה בפריז ושם ממשיך פרנסואה בלימודיו וביאטריס במספרה למרות שפרנסואה מעדיף שתלמד ותמצה את עצמה בעיסוק מכובד יותר.
פרנסואה מציג אותה להוריו ומביא את חבריו לדירה והם משוחחים בבעיות פילוסופיות בעוד שביאטריס יושבת בצד מנותקת מהם. היא אינה מסוגלת להשתלב בעולמו האינטלקטואלי. פרנסואה לומד לבחינות בעוד שביאטרים מגהצת ו"מפריעה" לו. לבסוף מחליט פרנסואה להיפרד וביאטריס מקבלה זאת בהכנעה.
היא חוזרת לגור עם אמה ולעבוד במספרה אבל נכנסת לדיכאון עמוק ומפסיקה לאכול. לבסוף היא מתעלפת ברחוב ונלקחת לאשפוז במוסד למחלות נפש. פרנסואה, אכול רגשות חרטה מבקר אותה בבית חולים ומוצא אותה מנותקת ומופנמת בתוך עולמה הפנימי. היא סורגת עם פנים קפואות כמו בציור רוקמת התחרה של ורמיר.
דלקת גיד אכילס
דלקת גיד אכילס (באנגלית: Achilles tendinitis), הידועה גם בשם גידולי אכילס, היא כאשר גיד אכילס, שנמצא בחלק האחורי של הקרסול, הופך להיות מגורה. התסמינים השכיחים ביותר של הדלקת הם כאב ונפיחות סביב אותו הגיד המושפע. הכאב הוא בדרך כלל הגרוע ביותר בתחילת אימון וחלה ירידה בכאב לאחר מכן. נוקשות הקרסול עשויה להיות נוכחת. ההתפתחות היא בדרך כלל הדרגתית.
זה קורה בדרך כלל כתוצאה משימוש יתר של הגיד במהלך אימונים, כגון ריצה. גורמי סיכון אחרים כוללים טראומה גופנית, אורח חיים הכולל מספר אימונים מצומצם, הליכה עם נעלי עקב, דלקת מפרקים שיגרונית, ושימוש בתרופות של קינולון או סטרואידים. האבחנה מבוססת בדרך כלל על תסמינים ובדיקות גופניות.
בעוד מתיחה ותרגילים באימונים על מנת לחזק את שריר הסובך, מומלץ לעיתים קרובות כדי לעזור במניעה, ראיות בתמיכת צעדים אלה טוענות שלא כך הדבר. הטיפול בדרך כלל כולל מנוחה, קרח, שימוש בנוגדי דלקת שאינם סטרואידים ופיזיותרפיה. הגבהת העקב או שימוש במדרסים גם כן עשויה להיות יעילה ושימושית בטיפול. כאשר הסימפטומים נמשכים יותר משישה חודשים למרות טיפולים אחרים, ניתן לשקול ניתוח. דלקת גיד אכילס היא מצב רפואי שכיח יחסית.
סימנים ותסמינים.
הסימפטומים יכולים מגוונים ולהשתנות, מכאב או נפיחות לאזור המקומי של הקרסוליים, או צריבה המקיפה את כל המפרק. במצב זה, הכאב הוא בדרך כלל הגרוע ביותר במהלך ואחרי הפעילות, והגיד והמפרק עלולים להיות נוקשים יותר למחרת, כמו גם נפיחות שיכולה להתפתח ולפגוע בתנועה של הגיד. חולים רבים מדווחים על מצבים מלחיצים בחייהם בקורלציה עם התחלות הכאב העלולות לתרום לתסמינים.
סיבה.
דלקת גיד אכילס היא פגיעה נפוצה, במיוחד בספורט הכרוך בכריעות וקפיצות. זוהי גם תופעת לוואי ידועה של קינולון כמו ציפרופלוקסצין, כמו גם עבור סוגים אחרים של דלקת גידים.
נפיחות באזור שבו נזק זעיר או קרע חלקי ניתן לזהות חזותית או על ידי מגע. תכולת מים מוגברת וקולגן מטריקס לא מאורגן בגידים נגועים עשויים להיות מזוהים על ידי בדיקת אולטרה סאונד רפואית או דימות תהודה מגנטית (MRI).
ניתן לומר כי לדלקת גיד אכילס יש סיבות פיזיולוגיות, מכניות, או חיצוניות (כמו: נעליים או פעילות גופנית). מבחינה פיזיולוגית, גיד אכילס כפוף לאספקת דם ירודה באמצעות נרתיקים סינוביאליים המקיפים אותו. חוסר אספקת דם זו יכולה להוביל הגרעה של סיבי קולגן ודלקת. מתיחות (קשיחות) בשריר הסובך השלש ראשי ("שריר התאומים") ידועה גם כבעלת מעורבות בתהליך התפתחות של דלקת גיד אכילס.
במהלך שלב הדריכה של כף הרגל על הרצפה במחזור הריצה וההליכה, הקרסול והרגליים מבצעות סיבוב טבעי כלפי פנים וחוץ בקירוב ב-5 מעלות. הטיה מופרזת של הרגל (מעל 5 מעלות) הוא סוג של מנגנון מכני שיכול להוביל לדלקת.
פציעה משימוש יתר מתייחסת ללחץ חוזר ומתח, אשר סביר להניח שכיח במקרה של אצני סיבולת. שימוש יתר הכוונה להגברה של ריצה, קפיצות או התעמלות פליאומטרית (תרגילי התעמלות הכוללים מתיחות וכיווצים מהירים וחוזרים של השרירים לשם חיזוקם) ובכך נוצר מצב של אינטנסיביות בשלב מוקדם מידי. שיקול נוסף יהיה השימוש בנעליים לא הולמות או שחוקות יתר על המידה, אשר חסר בהן התמיכה הנדרשת כדי לשמור על כף הרגל בפרונציה (הטיה) הטבעית/הנורמלית.
פתופיזיולוגיה.
גיד אכילס הוא שלוחה של שריר הסובך השלש ראשי(״שריר התאומים״) ומתחבר לעצם העקב. הגיד מאפשר לכף הרגל להתארך (כיפוף) כשהשריר מתכווץ.
לגיד אכילס אין אספקת דם טובה או פעילות תאית ולכן ההחלמה עלולה להיות איטית.
הגיד מקבל חומרי יסוד ממעטה הגיד או מהרקמה העוטפת אותו.
כשהגיד נפגע, תאים ממבנים סמוכים עוברים לגיד על מנת לסייע בריפויו. חלק מהתאים האלו מגיעים מכלי דם הנכנסים לגיד על מנת לספק זרם דם ישיר להגברת ההחלמה. עם כלי הדם מגיעים סיבי עצב. חוקרים שעימם נמנה אלפרדסון וצוותו בשוודיה, מאמינים כי הכאב נובע מסיבי העצב הללו-הם הזריקו אלחוש מקומי מסביב לכלי הדם, וכתוצאה מכך ישנה ירידה משמעותית בכאב הנובע מגיד אכילס.
אבחון.
דלקת בגיד אכילס בדרך כלל מאובחנת מהיסטוריה רפואית או בחינה פיזית של הגיד. דימות רפואי (כדוגמת צילום רנטגן) מראה משקעי הסתיידות בגיד באחז לעצם העקב, בשיעור של 60 אחוזים מהמקרים לערך.
דימות תהודה מגנטית יכול לאבחן את מידת הניוון בגיד ועשויים להראות אבחונים שונים כגון ברוסיטיס.
מניעה.
ביצוע פעילות גופנית עקבית ישפר את הגמישות והחוזק של הגיד, שיסייעו בהתנגדות לכוחות המוחלים עליו. בעוד שמתיחות שרירים לפני תחילת האימון לעיתים קרובות מומלצות, ישנן מעט ראיות התומכות בכך בפועל.מניעת הישנות כוללת הרגלי התעמלות מתאימים ונעילת נעליים בעלות עקב נמוך. במקרה של יישור רגל שגוי, ניתן להשתמש במדרסים על מנת למקם את כפות הרגליים כראוי. ניתן להשתמש בהנעלה ייחודית הסופגת זעזועים על מנת להגן על אריכות ימי הגיד. פציעות גיד אכילס יכולות להיות תוצאה של חריגה מיכולת הנשיאה של הגיד, ולכן חשוב להסתגל בהדרגה לאימון, כדוגמת, אדם שבדרך כלל יושב ואינו בכושר או ספורטאי שאינו מתקדם בקצב קבוע. ביצוע תרגילי חיזוק אקסצנטריים של שריר הסובך ושריר הסוליה משפרים את מאמץ המתיחה של הגיד ומאריך את צומת הגיד-שריר, ובכך מופחת כמות המתח שחווה הגיד בזמן תנועות מפרקי הקרסול. שיטת אימון אקסצנטרי זו חשובה במיוחד עבור אנשים עם דלקת גיד אכילס כרונית אשר מסווגת כניוון של סיבי קולגן.
טיפול.
הטיפול בדרך כלל כולל מנוחה, קרח, שימוש בנוגדי דלקת שאינם סטרואידים ופיזיותרפיה. הגבהת העקב או שימוש במדרסים גם כן עשויה להיות יעילה ושימושית בטיפול.
הזרקות.
ישנן מעט סימוכין התומכים בהזרקות כטיפול.
פרוצדורות.
עדויות מהוססות תומכות בשימוש בטיפול בגלי הלם חוץ גופי.
אפידמיולוגיה.
השכיחות של דלקת גיד אכילס משתנה בין גילאים וקבוצות שונים של אנשים. דלקת גיד אכילס נפוצה ביותר בקרב אנשים בגילאי 30-40. רצים בעלי רגישות נוספת, כמו גם משתתפים בספורט וגברים בגילאי 30-39.
גורמי הסיכון כוללים השתתפות בספורט או בפעילות הכוללת ריצה, קפיצה ושינוי מהירות. אף על פי שדלקת גיד אכילס מתבטאת בעיקר אצל רצים, היא יכולה להתבטא גם כן אצל משתתפים בענפי ספורט כדוגמת כדורעף, ריקודים, התעמלות ופעילויות אתלטיות אחרות. גורמי סיכון אחרים כוללים מין, גיל, מתיחות לא תקינות ושימוש יתר. גורם סיכון נוסף הוא כל מצב מולד שבו רגליו של אדם מסתובבות בצורה לא נורמלית, אשר בסיבוב גורם לגפיים התחתונות למתיחת יתר. מצב זה מטיל את הלחץ על גיד אכילס ובסופו של דבר גורם לדלקת בגיד אכילס.
קבוצת שלמה החזקות
זאפ 969
ציסטה בברך על שם בייקר
ציסטה על שם בייקר (באנגלית: Baker's Cyst) או ציסטה פופליטאלית היא סוג של נוזל המצטבר מאחורי הברך.
גורמי סיכון כוללים בעיות אחרות של הברך כמו דלקת מפרקים ניוונית, קרע במיניסקוס או דלקת מפרקים שיגרונית.
הציסטה נוצרת אצל כ-20% מהאנשים, בדרך כלל בגילאים 35–70. הציסטה נקראת על שם המנתח שתיאר אותה לראשונה, ויליאם מורנט בייקר (1838–1896).
סימנים ותסמינים.
בדרך כלל אין תסמינים לציסטה זו. אם תסמינים אכן מופיעים הם יכללו לרוב התנפחות וכאב מאחורי הברך, נוקשות, כאב או השמעת קולות נקישה תוך כדי הנעת המפרק.