תופים אלו פתוחים בצידם התחתון ומורכבים על חצובה מתכווננת, כאשר בנוסף מחוברים לחצובה שני פעמוני מתכת - פעמון גדול (Mambo bell) ופעמון קטן (Cha Cha Bell). בנוסף, נהוג לחבר גם ג'אם בלוק (תיבת פלסטיק חלולה) ומצילה.
הנגינה על הטימבלס מתבצעת על ידי מקלות עץ מיוחדים השונים ממקלות תיפוף רגילים בכך שהם אינם מתרחבים בקצה אלא בעלי קוטר שווה ואחיד לאורך כל המקל.
צליל הטימבלס הוא חד ומתכתי, בשונה מהצלילים הרכים יותר המתקבלים ממערכת תופים .
היסטוריה.
הטימבלס הומצאו בראשית המאה ה-20 על ידי טיטו פואנטה ונגנים קובניים אחרים, אשר לקח תופי מצעד רגילים (תופי טימפאני) והרכיב אותם על בסיס יציב. שאר התוספות התפתחו עם הזמן, כאשר נגני הקשה לטיניים הוסיפו כלי הקשה שונים לתופי המצעד.
המילה טימבלס היא המילה הצרפתית לתופי טימפאני אירופאיים, ולכן בצרפתית טימבלס נקראים "טימבלס לטינאס" כדי להבדיל בין הסוגים.
במוזיקה הלטינית, הטימבלס הם כלי חשוב המנגן מקצבי יסוד (קאסקארה, ממבו, קלאווה) וגם אלתורים חופשיים.
דניאלה מסטריקיו
דניאלה פאולה מסטריקיו (בספרדית: Daniella Mastricchio; נולדה ב-18 בנובמבר 1987) היא שחקנית ארגנטינאית, המוכרת מתפקידה כסול בטלנובלה "קטנטנות" מבית היוצר של כריס מורנה.
חייה.
מסטריקיו, ילידת בואנוס איירס, החלה את קריירת המשחק בגיל 8 בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "קטנטנות". בסדרה היא גילמה את דמותה של סול, ילדה שננטשה על ידי אביה כשנולדה, ולאחר שאמה מתה, חברתה הטובה ביותר של האם, בלן פראגה (רומינה ז'אן), מאמצת אותה.
מסטריקיו שיחקה ב"קטנטנות" עד סוף העונה הרביעית ואז פרשה ממנה לטובת לימודים, והמשיכה את קריירת המשחק שלה בפרופיל נמוך.
לאחר מכן יחד עם ידיד היא העלתה הצגה איתה רצו השניים על במות קורדובה.
בשנת 2002 היא חזרה להופיע בטלוויזיה וקיבלה תפקידים משניים בטלנובלות "קצ'ורה" ו"דרך הלב".
בשנת 2005, ילדה מסטריקיו בן בשם ולטינו והחלה לגדל אותו כאם חד-הורית. בשנת 2012 נולדה לה בת בשם סול.
ב-10 במרץ 2022 מסטריקיו התארסה למטי פביאני.
גיפור
גִּפּוּר (או ווּלְקָנִיזַצְיָה) הוא תהליך של יצירת תרכובת עם גפרית תוך כדי חימום גבוה, מה שמקנה לגומי תכונות של קושי, גמישות ועמידות. בדרך כלל משתמשים במינוח עבור פולימרים.
הגופרית היא יסוד שקליפתו החיצונית חסרה שני אלקטרונים, ולכן היא נהנית מרווח אנרגטי גבוה ביצירת שני קשרים קוולנטיים. בגלל נוכחותם של האלקטרונים שבאורביטלים הבלתי קושרים נוטה הגופרית ליצור את הקשרים כשזווית של בסביבות 107 מעלות ביניהם.
בנוכחות פולימרים כדוגמת הגומי נוטה הגופרית ליצור שני קשרים קוולנטיים בודדים, כל אחד מהם עם שרשרת אחרת של הפולימר או עם חלק אחר של השרשרת. הגופרית יוצרת את הקשרים עם אטומי פחמן, במקום קשרי הפחמן-מימן או קשרים אחרים לאורך השרשרת הפחמנית.
קשרי גפרית אלו מחזיקים את שרשרות הפולימר יחד, ומונעים את התפוררותם.
החום מהווה חלק חשוב בתהליך הגיפור מכיוון שבטמפרטורה נמוכה קשה לנתק את הקשרים הסבוכים שבין שרשרות הפולימר לבין עצמן או שכנותיהן. החום מספק אנרגיית שפעול לניתוק הקשר.
גיפור גומי.
בשנת 1834 החל צ'ארלס גודייר לערוך ניסויים בגומי, על מנת לעשותו עמיד לכל מזג אוויר. הוא ניסה לשפר את תכונותיו של החומר על ידי ערבובו עם חומרים אחרים. נתניאל הייוורד גילה כי גומי המעורב בגופרית אינו נעשה עוד דביק. גודייר שכר את הייוורד כדי שימשיך לעבוד על תגליתו וישכלל אותה, וגם רכש את זכויותיו. לאחר שגודייר שיפר את ההמצאה, הוא רשם עליה פטנט בשנת 1844. גודייר ניסה לערבב בצורות שונות גומי חם עם גופרית, ולשיטה המשוכללת ביותר הוא קרא "וולקניזציה" (גיפור) על שמו של אל הנפחות וולקן. לאחר ניסיונות רבים הוא גילה דרך לייצר גומי שהוא קשה, חזק וגמיש.
עיצורים חוככים
עיצורים חוככים הם עיצורים המופקים תוך זרימת האוויר בערוץ צר הנוצר באמצעות מיקום אמצעי ההגייה בסמיכות גדולה. זרם אוויר זה יוצר צליל של "חיכוך". משפחת העיצורים החוככים מחולקת לעיצורים שורקים ועיצורים בלתי שורקים. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, העיצור הימני הוא קולי והשמאלי אטום.
עיצורים חוככים.
חוככים שורקים הם עיצורים חוככים המופקים באזור המכתש ובתר המכתש כך שזרם האוויר העובר מעל מרכז קדמת הלשון מתועל באמצעותה אל השיניים העליונות.
חוככים בלתי-שורקים הם עיצורים חוככים שאינם מופקים באזור המכתש ובתר-המכתש ושלא משתייכים לחוככים השורקים. הבלתי-שורקים נחלקים לחוככים מרכזיים, שבמהלך הפקתם זרם האוויר עובר מעל מרכז הלשון בבסיסי החיתוך ענבל, לוע ואפיגלוטיס — ישנה זהות בין העיצורים החוככים מרכזיים קוליים לבין המקורבים המרכזיים — ולחוככים צדיים, שבמהלך הפקתם זרם האוויר עובר מצד אחד או משני צדי הלשון.
בעברית יש לתכונת השריקות של העיצורים תפקיד מורפולוגי שכן כאשר עיצור שורק מופיע בפ"א הפועל של בניין "התפעל" מתרחש שׂיכוּל עיצורים בין פ"א הפועל לבין ת"ו הבניין.
מכת מרדות
אפקט מייסנר
אפקט מייסנר הוא ביטוי של דיאמגנטיות מושלמת של החומר ומשמש כאחת ההגדרות למוליכות-על. האפקט נתגלה לראשונה בשנת 1933 על ידי וולטר מייסנר (Meißner) ורוברט אוכסנפלד (Ochsenfeld) על ידי מדידה של השטף המגנטי הנגרם כתוצאה מיצירת שדה מגנטי על מוליכות-על מתחת לטמפרטורת מעבר הפאזה שלו.
גילוי האפקט אישש את ההשערה שמוליכות-על היא סוג של מעבר פאזה.
הסבר לאפקט.
חוק אוהם: formula_1
על מנת לשמור על צפיפות הזרם סופית, כאשר: formula_2 השדה החשמלי בדגם יהיה חייב לשאוף לאפס.
יחד עם זאת, על פי משוואת מקסוול: formula_3 כלומר, השדה המגנטי בדגם צריך להישאר כפי שהיה לפני המעבר לפאזה מוליכת-על. לכן אפקט זה לא יצפה במוליך אידיאלי.
דחיית השדה המגנטי ממוליך-העל נובעת מזרמים על שפת מוליך (כתוצאה מהשדה החיצוני) המשרים שדה מגנטי הפוך לשדה החיצוני. הזרמים אינם זורמים בעובי אינפיניטסימאלי על המשטח אלא הזרמים נמצאים על שפה בעלת עובי סופי כלשהו. רק מתחת לעובי זה, הנקרא עומק החדירה, נקבל כי השדה במוליך הוא אפס.
ניתן להיווכח בדיאמגנטיות המוחלטת של מוליך-על על ידי הצבת מגנט מעליו. כתוצאה מדחיית קווי השדה המגנטי ניתן לגרום למגנט לרחף מעל מוליך-העל.
יישומים.
אחד מהיישומים של אפקט מייסנר הוא התופעה של ריחוף מגנטי (אפקט זה פופולרי בהדגמות והרצאות של מדע פופולרי). ביישום זה מניחים מגנט מעל מוליך-על והאחרון דוחה אותו כדי לשמור על איפוס השדה המגנטי בתוכו.
אנרגיית שפעול
אנרגיית שפעול (נקראת גם אנרגיית הפעלה או אנרגיית אקטיבציה) היא האנרגיה המינימלית הדרושה להפעלת תגובה כימית. נהוג לסמן את אנרגיית השפעול ב-Ea.
תאוריית ההתנגשות.
לפי תאוריית ההתנגשויות, כדי שמולקולה אחת תוכל להגיב עם מולקולה שנייה צריכים להתקיים שלושה תנאים:
ככל ששתי המולקולות קרובות יותר, ענני האלקטרונים שלהן יידחו אחד את השני. על מנת להתגבר על דחייה זו שתי המולקולות צריכות אנרגיה, שבדרך כלל מתקבלת מהאנרגיה הקינטית שלהן. אם יש מספיק אנרגיה כדי להתגבר על הדחייה, והמולקולות מתקרבות מספיק כדי שתווצר משיכה ביניהן, נוצר קשר כימי בין המולקולות.
בדרך כלל כאשר הטמפרטורה נמוכה, למולקולות אין מספיק אנרגיה על מנת להגיב. העלאת הטמפרטורה גורמת לעלייה באנרגיה הקינטית שלהן, הגורמת לעלייה בקצב התגובה.
בדרך כלל אנרגיית השפעול מוגדרת ככמות האנרגיה בקילו־ג'ולים הדרושה למול של המגיב להגיב.
פירוק קשרים כימיים.
בתגובות כימיות רבות, בנוסף ליצירת קשרים כימיים חדשים, מפורקים קשרים קודמים. על מנת לפרק קשרים אלה יש להשקיע אנרגיה, האנרגיה הדרושה לפירוק כל הקשרים שיש לפרקם במגיבים שווה לאנרגיית השפעול.
דבר זה ניתן להמחיש על ידי תרשים פשוט. ניקח לדוגמה את התגובה הפשוטה, שריפת גלוקוז: formula_1
נוסחה מתמטית.
אפשר לחשב את אנרגיית השפעול דרך משוואת ארניוס, שנותנת את הקשר בין קצב התגובה לאנרגיית השפעול:
formula_2
כאשר A הוא קבוע התדירות, R הוא קבוע הגזים האוניברסלי, T הוא הטמפרטורה (ביחידות קלווין)
ו-k הוא קבוע קצב התגובה (A ו-k שונים לכל תגובה, כמו כן k תלוי גם בטמפרטורה).
מצב המעבר.
מצב המעבר הוא המצב בו יש את האנרגיה החופשית הגבוהה ביותר, המצב הזה מתקיים לזמן מועט מאוד.
האנרגיה הדרושה כדי להגיע למצב המעבר היא אנרגיית השפעול. בתגובה כימית רב שלבית יכולות להיות מספר מצבי מעבר. חומרים המורידים את אנרגיית השפעול נקראים זרזים; זרז ביולוגי נקרא אנזים. הזרזים משפיעים רק על אנרגיית השפעול ולא על אנרגיית המגיבים או התוצרים. באמצעות הורדת אנרגיית השפעול, דרושה פחות אנרגיה על מנת להפעיל את הריאקציה ולכן הריאקציה מתרחשת בתדירות יותר גבוהה. ישנם זרזים שמורידים את אנרגיית השפעול עד כדי כך שהריאקציה נעשית פי כמה מאות יותר תדירה.
אדמונד לוי
אדמונד אליהו לוי (11 באוקטובר 1941 – 11 במרץ 2014) כיהן כשופט בבית המשפט העליון וכחבר הוועדה לבחירת שופטים, עד ליציאתו לגמלאות באוקטובר 2011.
תולדות חייו.
לוי, יליד בצרה שבעיראק, עלה לישראל עם משפחתו בגיל 10.
המשפחה השתקעה ברמת גן והוא למד בתיכון "דביר". אביו אליהו סאלם היה פעיל בתנועת החרות ועם מינויו לראש סניף התנועה ברמלה, עברה המשפחה לשם. אביו נבחר כראש עיריית רמלה ושימש בתפקיד בשנים 1971–1972 עד פטירתו.
לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד בבית משפט השלום ברמלה ובמקביל למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. הוא התקדם בתפקידיו בבית המשפט ממחלק תה עד שהפך למזכיר הראשי של בית המשפט.