עם סיומה של העונה השישית, החליט ערוץ הילדים לקחת פסק זמן קצר משידור הסדרה ולשדר במשבצת השידור של הסדרה, ימי א' עד ה' בשעה 14:30, את חמשת המופעים של הסדרה שצולמו בארגנטינה. לאחר שבוע הייתה אמורה להתחיל העונה השביעית בערוץ, אך טעות בקלטות שקיבל יאיר דורי, מפיץ הסדרה בארץ, גרמה לדחיית העונה השביעית, שכן הקלטות שקיבל הן למעשה תוכנית מיוחדת בשם "קטנטנות - ההיסטוריה" שהקדימה את שידורה של העונה השביעית של "קטנטנות" בארגנטינה ושודרה לכל אורכה וסיכמה את העונה הראשונה של הסדרה עם הצצות לשירי העונה השביעית.
עשרת הפרקים הראשונים של הסדרה שודרו באותה משבצת של "קטנטנות", ומיד אחריה שודרה העונה השביעית והאחרונה של הסדרה. העונה השביעית של קטנטנות הסתיימה בערוץ הילדים ביוני 2003, ומיד לאחריה, ב-1 ביולי, החליפה אותה הספין אוף פינת אור.
פרק הסיום.
פרק הסיום של הסדרה המקורית בעונה השביעית היה פרק מיוחד, ששילב בתוכו את עלילת הפרק עצמו ומעין טקס פרסים לדמויות ולשחקני הסדרה לדורותיה. לפני כל הפסקת פרסומות עבר השידור לאולפן מיוחד שאותו הנחתה כריס מורנה וחילקה את הפרסים לשחקנים השונים. את הטקס חתמה מורנה עם הקליפ לשיר "לב מנוקב" מהעונה השנייה של הסדרה, שהפך למזוהה ביותר עמה.
ערוץ הילדים ערך גם הוא יום שידורים מיוחד כחלק מהסדרה שליוותה אותו כמעט מתחילת דרכו והייתה מהמזוהות איתו עד היום. הפרק עצמו שודר ב-14:30 ללא הפסקות, ובסיומו המשיכו באולפן בסיכום הסדרה עם צוות האתר "Chiquititas.co.il" שריכז את פעילות הסדרה והסדרות שאחריה.
ההצלחה בישראל.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-24 בפברואר 1996 וזכתה להצלחה מסחררת. ב-1996 ביקר גבריאל קוראדו באולפן "כדור פורח". מהעונה הרביעית והחמישית השעה 14:30 נהפכה לשעת שיא קבועה לצפייה בערוץ הילדים. בנוסף במרץ 2002 הגיעו לביקורים בארץ כוכבי הסדרה, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו שבין השאר גם ביקרו ברחבי הארץ, השתתפו במספר קמפיינים ואף צילמו מתיחה במרפאת שיניים לילדים לתוכנית "פספוסים" בשיתוף עם עודד מנשה. לסדרה הוקדשה פינה מיוחדת בערוץ הילדים בשם "מגנטיטאס", בהגשת נתן סטולרו, דביר צנוע ומישל גילרוביץ', שלושה מעריצים שהיו מזוהים מאוד עם הסדרה.
בשנת 2002 יצא אלבום מדבקות של הסדרה בהוצאת PMI.
בפסח וחנוכה 2002 הופק בישראל המחזמר "קטנטנות" על ידי יוכלמן-אשר הפקות, בכיכובם של מנחי ערוץ הילדים (תום אבני, ליאת אחירון, קובי מחט ועוד) ושניים מכוכבי הסדרה (נדיה דה צ'לו וסבסטיאן פרנסיני, שסיירו אף הם ברחבי הארץ). המחזמר היה מבוסס על הסרט וכלל גרסאות עבריות לשירים מהסדרה, כמו גם שירים מקוריים שנכתבו במיוחד למחזה, כאשר גם אלו וגם אלו נכתבו על ידי סמדר שיר (שבנוסף גם כתבה את סדרת הספרים המבוססת על התוכנית). את הלחנים לשירים המקוריים יצר ירון כפכפי. בתקופת עליית המחזמר בחנוכה כאשר נדיה וסבסטיאן הופיעו בתפקידי אורח, הפקת המחזמר פתחה במבצע צדקה מיוחד ובו הילדים שהגיעו למחזמר התבקשו להביא צעצועים שהם לא זקוקים להם, ואלה נתרמו לילדים נזקקים בארגנטינה.
בשנת 2001, יצא בארגנטינה סרט מחזמר בשם "קטנטנות - פינת אור", שעלילתו מתרחשת בעיירה ארגנטינאית של המאה ה-19. בסרט מסופר על בֵּלֶן (רומניה ז'אן), בחורה צעירה, שפוגשת יום אחד בספרן (פרנקלין קאיסדו) הנותן לה את ההזדמנות הקסומה לבחור מה יעלה בגורלה. בספרייתו מוצאת בלן הרבה אגדות עם סוף טוב, אך בלן בוחרת בספר שמסופר בו על ילדים עצובים שגרים בבית היתומים "פינת ילדים יתומים". בלן מוצאת את עצמה פתאום ביריד בכפר "סיירבו דוראסו", שם היא פוגשת את אַלֶחוֹ (פקונדו ארנה), המספר לה אגדה על יהלומים כחולים שהוא מחפש.
בלן רואה שלט: "דרושה טבחית לפינת הילדים היתומים". היא נזכרת שזה בית היתומים מהסיפור, ולכן היא מחליטה ללכת לעבוד שם כדי לעזור לילדים. כבר ביום הראשון בו בלן מתחילה לעבוד מתברר לה שמנהלי המעון מתעללים בילדים. בלן לא ידעה זאת, אך את כל תרומות הכסף לבית היתומים מבזבזים מנהלי המעון לרכישת עובדים כדי למצוא את היהלומים הכחולים מהאגדה. בלן ואלחו מתאהבים ועוזרים לילדי המעון למרוד במנהלים. מתברר שהיהלומים הכחולים הם עיניה של בלן, וכדי שיהיה לילדים מקום לגור בו, היא מקימה מעון משלה בשם: "פינת אור". הסרט הופץ בישראל ב-6 בדצמבר 2001 והמשיך את תנופת ההצלחה האדירה שצברה התוכנית. כחצי שנה לאחר מכן, כאמור, עלה על הבמות המחזמר הישראלי שהתבסס על סרט זה.
אחמד טיבי
אחמד טיבי (בערבית: أحمد كامل أحمد الطيبي; שם מלא: אחמד כאמל אחמד א-טיבי; נולד ב-19 בדצמבר 1958) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, מכהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל החל משנת 1999 (כיום חלק מסיעת הרשימה המשותפת); היה יועצו לענייני ישראל של יו"ר אש"ף יאסר ערפאת. רופא במקצועו.
בכנסת ה-24 הוא משמש כסגן יושב ראש הכנסת, תפקיד אותו הוא ממלא מאז שנת 2006.
ביוגרפיה.
טיבי נולד בטייבה שבמשולש כילד השני מבין שבעה, להייפא לבית תאג'י, ילידת רמלה, ולכאמל טיבי, יליד יפו. בשנת 1983 סיים בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ובדצמבר 1986 הוסמך לרופא. החל התמחות בגינקולוגיה בהדסה הר הצופים. לפני סיום ההתמחות פוטר בשנת 1987 בעקבות תקרית שבה הטיח את תיקו בראשו של מאבטח בכניסה לבית החולים והלה נפצע.
פעילות פוליטית.
בתקופת לימודיו החל בפעילות פוליטית והשתתף בהפגנות. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 יצר קשרים עם פעילים פלסטינים בולטים כגון רימונדה טוויל, איבראהים קרעין ורדואן אבו עייאש. ב-1984 נפגש עם יאסר ערפאת בתוניס, תוך עבירה על החוק הישראלי שאסר על מפגשים עם אנשי אש"ף. טיבי המשיך להיפגש עם אנשים אלו במקומות שונים בעולם בשנים הבאות, ועקב כך נחקר מספר פעמים במשטרה, לתקופה קצרה הוצא נגדו צו איסור יציאה מהארץ ופעם אחת אף נעצר. באותה תקופה ליווה אותו עורך הדין אמנון זכרוני.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו ב-1993, התמנה טיבי ליועץ לענייני ישראל של ערפאת, שנתמנה ליו"ר הרשות הפלסטינית. בנובמבר 1996 התבטא בקשר ליחסיו עם ערפאת: "כל המהלכים שלי מבוצעים בהנחיותיו. אני מאמין שיש לו אמון בי, ואני מקווה שאני מצדיק אותו". ב-1998 שימש טיבי כדובר המשלחת הפלסטינית בפסגת ואי פלנטיישן.
ב-1995 הקים עם קבוצת אקדמאים ערביים את מפלגת תע"ל והתמודד בראשה בבחירות לכנסת ה-14, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. ב-1999 נענה לפניית עזמי בשארה, שבאותה עת פרש מחד"ש והקים את מפלגת בל"ד, וחבר עימו לרשימה משותפת שזכתה בשני מנדטים בבחירות לכנסת ה-15. החיבור בין תע"ל לבל"ד לא צלח ולאחר הבחירות פורקה הרשימה לשתי סיעות נפרדות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 החליטו חד"ש ותע"ל להקים רשימה משותפת לשתי המפלגות אשר זכתה בשלושה מנדטים. השותפות בין טיבי לחבר הכנסת מוחמד בָּרָכֵּה הייתה מוצלחת עד תום כהונת הכנסת ה-16 אך חילוקי דעות בתוך חד"ש בין ברכה ואנשיו לבין יוצאי מק"י גרמו לפירוק השותפות עם תע"ל. סיעת הליכוד בראשות חבר הכנסת מיכאל איתן הצליחה להשיג רוב בהצבעה על פסילתו מלרוץ לכנסת ה-17 בגין "תמיכה בטרור", אך בג"ץ פסל החלטה זו.
בשנת 2008 מונה לעמוד בראש ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא קליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי.
טיבי נהג לומר כי "איפה שתע"ל תהיה, שם תהיה הרשימה הערבית הגדולה ביותר". אכן, בבחירות לכנסת ה-17 הוקם גוש רע"ם-תע"ל שהניב 4 מנדטים וביסס את סיעת רע"ם-תע"ל כרשימה החזקה במגזר הערבי בישראל, מה שנחשב להישג אישי ופוליטי עבור טיבי ומפלגתו תע"ל. בכנסת ה-17 כיהן כסגן יושבת ראש הכנסת.
במהלך כהונתו בכנסת יזם טיבי מספר חוקים, ובהם:
בשנת 2005 ביקר טיבי פעמים בלבנון. בעקבות ביקור זה שקל היועץ המשפטי לממשלה להעמידו לדין בשל עברה לכאורה על החוק נגד הסתננות, אך לבסוף החליט לסגור את התיק כנגדו.
בשנת 2008 נסע לקטר כדי להשתתף בפורום דוחה לדמוקרטיה. לכנס נסעה משלחת ישראלית שכללה 23 נציגים, בראשותה של שרת החוץ ציפי לבני, אולם בגיליון המשתתפים של הכנס, הופיע רישומו של טיבי כנציגה של "פלסטין". עובדה זו, לצד הביקורת שמתח בכנס על ישראל, אותה הגדיר כ"מדינת אפרטהייד", בה "הדמוקרטיה היא ליהודים בלבד" גררו תגובות נזעמות בכנסת. באותה שנה נפגש טיבי בפריז עם נשיא סוריה, ועם שרי החוץ של סוריה, תימן, בחריין, ירדן, סודאן ואיחוד האמירויות הערביות בניו יורק.
בשנת 2010 השתתף טיבי במשלחת של חברי כנסת ערבים ללוב, בעת שהייתה הנשיאה התורנית של הליגה הערבית. בפגישה עם שליטה, מועמר קדאפי, נשא נאום בו ביקר בחריפות את העולם הערבי: .
בנאומו בעצרת לציון 42 שנה להקמת הפת"ח שנערכה ברמאללה, קרא "ברכותי לאנשי הפת"ח שמקרבם נפלו השהידים הראשונים ונעצרו האסירים הראשונים. הישראלים רוצים לחסל את פלסטין, אך אנו נמשיך במאבק עד להקמת מדינה שבירתה אל-קודס". הקהל הגיב לדבריו בקריאות: "לירושלים צועדים מיליוני שהידים". בינואר 2011 השתתף בכינוס תמיכה בפלסטינים שכלואים בישראל, שנערך במרוקו.
ב-27 בינואר 2010 נשא נאום בכנסת לרגל יום השואה הבינלאומי. הנאום זכה לשבחים גם מחברי כנסת מהימין ויושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, אף הגדיר אותו כנאום הטוב ביותר ששמע במליאת הכנסת. בנאום הביע אמפתיה לקורבנות ולניצולים, דחה את הכחשת השואה, וקרא לעמוד נגד תופעות של אפליה, גזענות ושנאה.
היה מועמד לכנסת במקום הרביעי של הרשימה המשותפת, בבחירות לכנסת ה-20 ונבחר לכנסת. בהמשך מונה לסגן יו"ר הכנסת.