אוליצ'ים, אולוצ'ים או אוגליצ'ים (ברוסית: "Уличи (Угличи"), באוקראינית: Уличі (Угличі) היו איחוד שבטים קדום של סלבים מזרחיים, שאכלסו במאות 10-8 יחד עם הטיברצים את חבל בסרביה של ימינו ועוד שטחים לאורך הדנייפר התחתי והבוג הדרומי והחוף הצפוני והצפון-מערבי של הים השחור. שם השבט מיוחס לאזור בדרום בסרביה הקרוי "אוּגוֹל" (כלומר - "פינה", בשפות סלביות, או אוֹגלוֹס (ογλος) מילה בעלת אותה המשמעות ביוונית, בין הדנייסטר לדנובה התחתית.
לפי השערה אחרת מקור שמם מקורב למילה הרוסית "лука" (לוקה), כלומר "עיקול" של נהר.
האוליצ'ים נאבקו תקופה ארוכה בעד עצמאותם נגד הנסיכים של קייב
אולג, איגור וסוויאטוסלב איגורביץ', עד לבסוף מפקד קייבי בשם סוונבלד כבש בסביבות שנת 940 את בירתם, פרסצ'ן (על יד אורחיי של ימינו). ידוע שבאמצע המאה ה-10 שילמו ארצות האוליצ'ים מס חסות לסוונלד. האוליצ'ים מוזכרים לאחרונה בתעודות בשנות ה-970.
אזור התיישבותם.
הכרוניקה של נסטור מציינת כי האוליצ'ים התיישבו על גדות הדנייפר התחתי ומשם פשטו אל האזור שבין הבוג הדרומי ולדנייסטר. בשלב מסוים בירתם הייתה פרסצ'ן, שמיקומה אינו ידוע. יש סבורים שהיא הייתה בקרבת אורחיי של ימינו, לפי דעות אחרות באתר שנתגלה על ידי דנייפרופטרובסק.
על הדנייפר היו האוליצ'ים שכיניהם של הפוליאנים לא רחוק מקייב. משום כך סבלו התקפות חוזרות מצד נסיכי קייב.
במקום אחר ציינה כרוניקת נסטור שהאוליצ'ים התנחלו יחד עם הטיברצים לאורך הדנייסטר התחתי. לא ברור מתי התרחש הדבר, אולי נדחפו על ידי פלישת הפצ'נגים מערבה וצפונה.
על התנועה של האוליצ'ים מערבה נכתב בכרוניקה הידועה כ"קרוניקה של ניקון", שנכתבה במאה ה-16.
תולדותיהם.
הגאוגרף הבווארי מציין במאה ה-9 את שבט ה"אונליצים" ו-418 יישובים שלהם. הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס ציין אותם באמצע המאה ה-10 בספרו "De Administrando Imperio", תחת השם "אולטינויס" (Ο'υλτίνοις).
בשנת 885 האוליצ'ים מוזכרים על ידי כרוניקנים רוסים, בימי מלחמתם בנסיך אולג של קייב. הם לא השתתפו במסע של אולג נגד קונסטנטינופול בשנת 907. בשנים 922 ו-940 נלחמו האוליצ'ים בנסיך איגור. רק ב-942 הובסו והפכו לבני חסות של רוס של קייב. שמם הוזכר לאחרונה בשנת 1197. אולם היסטוריונים אחדים - הונגרים, בולגרים ורוסים - סברו שהאוליצ'ים המשיכו להתקיים באזור גם מאוחר יותר תחת השם "ברודניקים".
יש משערים כי התבוללו לבסוף בתוך העמים במולדובה ובבולגריה.
מחקרים ארכאולוגים.
האוליצ'ים נקשרו ל"תרבות פנקובקה". אזור האוליצ'ים נחקר בחפירות ארכאולוגיות מרוס (דנייפר) בצפון ועד לדנייסטר במערב.
לקריאה נוספת.
108;Moskva, 1963
מחוזות ניו מקסיקו
במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית ישנם 33 מחוזות.
הגדול שבמחוזות ניו מקסיקו הוא קטרון (17,943 קמ"ר), הקטן שבהם הוא לוס אלמוס (282 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא ברנליאו (כ-670,968 תושבים). עיר הבירה, סנטה פה, נמצאת במחוז סנטה פה.
ואנג ג'יאנלין
ואנג ג'יאנלין (בסינית: 王健林, פין-יין: Wáng Jiànlín, נולד ב-24 באוקטובר 1954) הוא מיליארדר ופילנתרופ סיני. הוא יושב ראש קבוצת דאליאן ואנדה, החברה הגדולה בסין לפתוח נדל"ן ומפעילת הקולנועים הגדולה בעולם (כבעלת חברת AMC Theatres).
הוא האיש העשיר בסין (אוגוסט 2015) ומחזיק גם ב-20% מקבוצת אתלטיקו מדריד.
חיים מוקדמים.
ואנג ג'יאנלין נולד ב-24 באוקטובר 1954 במחוז קאנשי שבסצ'ואן, סין. אביו לחם עבור הצבא האדום של מאו דזה-דונג במצעד הארוך (אוקטובר 1934 – אוקטובר 1935)
קריירה.
לאחר שירות של כ-17 שנה בצבא סין שהחלו בגיל 15, החל ואנג עבודה משרדית במחוז שיגאנג של העיר דאליאן. ב 1989 מונה למנהל כללי של "Xigang Residential Development". בשנת 1992 קיבל את תפקיד המנהל הכללי של קבוצת דאליאן ואנדה אשר בה הוא מנכ"ל משנת 1993. הוא משמש גם משנה למנהל כללי ודירקטור ב "Jiangsu Jiangnan Water Co".
נאסר
נאסר הוא שם פרטי וגם שם משפחה ממקור ערבי (ناصر), פירושו הוא "המנצח".
נסר
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
בחוקת רומניה 1938, שאושרה במשאל עם ב-24 בפברואר 1938, הוענק שוויון זכויות לכל אזרחי רומניה ללא הבדל מוצא או אמונה דתית. שוויון הזכויות ליהודים תוחם בחלוקה לקטגוריות מגבילות. באותה חוקה, בסעיף 46, ניתנה למלך סמכות רחבה ביותר לשנות חוקים ופסקי דין. על סמך סעיף 46 של החוקה, ב-8 באוגוסט 1940, בימי ממשלתו של יון ג'יגורטו, פרסם קרול השני, מלך רומניה צו-חוק מספר 2650, שהופיע למחרת בפרסום הרשמי של ממשלת רומניה. צו-חוק 2650 עסק בקביעת המעמד המשפטי של יהודי רומניה, קביעת הגדרות לבירור מיהו יהודי, חלוקת יהודי רומניה לשלוש קבוצות משפטיות וקביעת מגבלות לזכויות היהודים בתחומים שונים וחובות מיוחדות ליהודים - המגבלות והחובות שונות בהתאם לקטגוריה אליה השתייך היהודי, אך היהודים מכל הקטגוריות, כולל הקטגוריה השנייה, המועדפת, הפכו לאזרחים סוג ב' יחסית לאזרחים ממוצא רומני.
הגדרת היהודים.
הגדרת היהודים נעשתה ברוח חוקי נירנברג. בנוסף לקריטריונים הגזעניים, בחקיקה הרומנית להגדרת היהודים נעשתה גם הבחנה דתית, שנועדה לתת הגנה מסוימת ליהודים שהתנצרו ובעיקר לנוצרים בני יהודים מומרים, אך נהנו מכך רק מעטים ובהמשך החקיקה הוחמרה ומספר המתנצרים הנהנים מההגנה הלך והצטמצם. בסעיף 2 של הצו-חוק נקבע שיחשבו כיהודים:
החלוקה לקטגוריות.
על פי צו-חוק זה חולקו יהודי רומניה לשלוש קטגוריות. בקטגוריה הראשונה הוכללו כל היהודים שהגיעו לרומניה אחרי 30 בדצמבר 1918. בקטגוריה השנייה הוכללו היהודים שזכו לאיזרוח על ידי חוק איש לפני 30 בדצמבר 1918, ומי שקיבלו אזרחות על ידי החקיקה מ-1879 עבור שירותם במלחמת 1877-1878. בקטגוריה נכללו גם יהודים תושבי דוברוג'ה, שזכו לאזרחות עם סיפוח החבל. בקטגוריה זו נכללו גם יהודים שלחמו בחזית במלחמות רומניה, פרט לאלה שנפלו בשבי ביחידות או הוכרזו נעדרים או שעברו לטריטוריות כבושות. בקטגוריה נכללו גם צאצאיהם של כל המוזכרים לפני כן. בקטגוריה השלישית נכללו היהודים שלא נכללו בשתי הקטגוריות הראשונות.
הגבלות המוטלות על היהודים לפי הקטגוריות.
סעיף 7 של הצו-חוק קובע שיהודים המשתייכים לקטגוריה הראשונה והשלישית לא יכולים להיות:
בסעיפים 9 ו-10 נקבע שהיהודים בני הקטגוריה השנייה יוכלו ליהנות מהזכויות להן זכו בדרך חוקית בעבר, אבל בעתיד לא יוכלו להתקבל למשרה ציבורית ולא יוכלו לעשות קריירה צבאית. על היהודים יוטלו מיסים ועבודות כפייה כחלופה לשירותם הצבאי.
סעיף 11 קבע שכל היהודים, מכל הקטגוריות, פסולים מלהיות בעלים של רכוש באזור הכפרי של רומניה. היהודים המחזיקים ברכוש כזה זכאים למכור אותו לרומנים לפי דין הדם ואם הרכוש לא ימכר תוך הזמן המוקצב הוא יעבור לבעלות המדינה.
סעיף 14 הטיל איסור מוחלט על היהודים להחלפת שמותיהם לשמות רומניים.
איסור נישואים בין יהודים ובין רומנים.
בצו-חוק 2651, שהוצא ופורסם בו זמנית עם הצו-חוק 2650, נאסר על היהודים להינשא לרומנים ופורטו עונשים, שיוטלו על המשתתפים בנישואים כאלה, הן כבני זוג הן כעדים או בעלי תפקידים. הצו-חוק גם מפרט את הפרוצדורות לביטול נישואים כאלה.
בדברי ההסבר של שר המשפטים, שפורטו בהמשך הצו-חוק, צוין במפורש שהחקיקה נערכה לפי דוגמת החקיקה באיטליה וחוקי נירנברג.
החקיקה להגדרת יהודים בתקופת אנטונסקו.
יון אנטונסקו והתנועה הלגיונרית עלו לשלטון ברומניה בספטמבר 1940 והדיחו מתפקידו את קרול השני, מלך רומניה. חרף ההדחה של המלך, השלטון החדש המשיך את המדיניות האנטישמית ואף הגביר אותה. במשטרו של יון אנטונסקו, הורחבה הגדרת היהודי למי שאחד מסביו היה יהודי לזמן כלשהו במהלך חייו או שהיה רשום בקהילה היהודית. לאנטונסקו מיוחסת האמירה: "ההטבלה אינה יכולה לשנות את הגורל היהודי".
ב-18 במרץ 1941 השלטונות הוציאו את הצו-חוק מספר 711, ששינה את סעיף 44 בחוק הדתות. בסעיף הזה, שציין זכותו של כל אדם שמלאו לו 18 שנים להמיר את דתו, בסוף הסעיף הייתה הסתייגות לגבי אנשים הסובלים מבעיות, שלא מאפשרות להם להפגין רצון חופשי והצו-חוק הוסיף כעת גם את היהודים. בהצגת החוק הוסבר שמטרתו היא למנוע כל ניסיון להסתרת המוצא היהודי ולהגן על הישות האתנית הרומנית מעירוב עם דם יהודי.
הרמן שטראסבורגר
רובין שטיירנברג
קורניצר
קורניצר הוא שם משפחה.
שמואל שמעלקא קורניצר
שמואל קורניצר
שמואל שמלקי קורניצר
בית קיט
אוקונייב
אוקונייב (בפולנית: Okuniew; ביידיש: אקוניב) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, השוכנת כ-22 ק"מ מזרחית לוורשה. עד השואה שכנה בעיירה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
הידיעות הראשונות על היישוב הן מן המאה ה-16. הכפר היה אז בבעלותו של האציל סטאניסלאב אוקון. במרוצת הזמן התפתח הכפר למרכז מסחר לסביבתו החקלאית, ובשנת 1538 קיבל מעמד של יישוב עירוני מידי זיגמונט השלישי ואזה, מלך פולין. במקום נקבעו ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. בשנת 1703, בעת ששהה במקום קרל השנים עשר, מלך שוודיה, הוצתה העיירה ונשרפה. היישוב החל להתפתח מחדש בסוף המאה ה-18.
לאחר חלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נפלה העיירה בחלקה של רוסיה, ומשנת 1815 ועד מלחמת העולם הראשונה הייתה בתחום מלכות פולין הקונגרסאית. בשנת 1915 נכבשה העיירה בידי יחידות הצבא הגרמני, שהחזיקו בה עד שנסוגו בשנת 1918.
יהודי אוקונייב.