בשנות ה-50 נסעה בעידוד החזון איש, שהיה בן משפחתה, למסעות הרצאות בקהילות יהודיות בחוץ לארץ בנושא טהרת המשפחה.
משה נג'ארה (לקח טוב)
רבי משה נג'ארה (? - ה'שמ"א) היה מחכמי צפת בתקופתו של האר"י והיה מתלמידיו. עבר לדמשק לכהן בה כראש הרבנים.
חייו וספרו.
היה בנו של רבי לוי ממגורשי ספרד, ומוצאו מהעיר נג'ארה בספרד ועל שמה נקרא שם משפחתו.
אביו, לוי נג'ארה, עזב את ספרד, התגורר זמן קצר בקושטא, ולאחר מכן עלה לצפת, בה נולד משה. משה ניכר כבר בצעירותו, ובהיותו עול ימים הוסמך לרבנות והיה דרשן בחסד עליון.
בשנת ה'של"ט בעקבות פרעות הערבים בצפת, נמלט עם בנו ישראל, עם עוד יהודים רבים לדמשק, זמן קצר לאחר מכן, נתמנה לראש הרבנים שם.
חיבר ספר בשם "לקח טוב" ובו סידר כל דרשות חז"ל בש"ס, ספרי ומכילתא, כדי שיופיע פירוש הפסוק והמצווה יחד עם חלקי הדינים ודרשות חז"ל. ספרו נדפס בקושטא בשנת ה'של"א. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו בספרו "שם הגדולים" דברי שבח והלל.
נישא לבת הגאון רבי ישראל די קוריאל שהיה אחד מארבעת התלמידים שהוסמכו על ידי הרב יעקב בירב.
בנו היה החכם והפייטן רבי ישראל נג'ארה מחבר הפיוט לשבת "". בנו ר' ישראל, נכדו ר' משה ונינו ר' יעקב נג'ארה שימשו בתפקיד הרב הראשי של קהילת יהודי עזה.
רבי משה נפטר בשנת ה'שמ"א ונקבר בדמשק.
גיבתון גנים
גִּבְּתוֹן גנים (שם מדעי: "Emberiza hortulana") היא ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים, ילידית באירופה ובמערב אסיה, נודדת בסתיו לאפריקה הטרופית וחוזרת בסוף אפריל או תחילת מאי. בישראל חולפת מצויה בסתיו ובאביב.
אורכה 16 סנטימטר ומשקלה 20–25 גרם. ראשה ירוק-אפור.
מקננת על האדמה או בקרבתה. ניזונה מזרעים, ובעת האכלת גוזלים - גם מחיפושיות וחרקים קטנים אחרים.
גיבתון הגנים במטבח הצרפתי.
במטבח הצרפתי הציפור קרויה אורטולאן (בצרפתית: Ortolan) והיא נחשבת מזה מאות שנים למעדן. כיום (2022) הציפור אסורה לציד, סחר ומאכל. עד 1972 כל אלה היו מותרים ותפריטי המסעדות בצרפת כללו גיבתוני-גנים בקאסולט. בלחץ מדינות מהאיחוד האירופי נאכפו בצרפת בהדרגה איסורים הקשורים בגיבתון זה: עד 31 בדצמבר 2000 הציד היה מותר, אבל הפיטום והמכירה נאסרו. החל מ-1 בינואר 2001 – הכול אסור.
רק בצרפת קיימת מסורת פיטום והיא נחשבת למעדן במטבח הצרפתי, ביוון צדים גיבתוני-גנים בלתי מפוטמים ואוכלים אותם בתוך עלי גפן.
הציד נעשה באזור לאנד, בדרום-מערב צרפת. עונת הציד היא מאמצע אוקטובר עד אמצע נובמבר. על מנת לצוד את הציפורים מגדלים חמניות וכשהן מבשילות מפזרים בחצרות את גרעיניהן לפני עונת הציד, ומציבים לידן מלכודות קטנות. מעליהן תלויים כלובים ובהן ציפורי שיר, הציפורים שורקות וכשגיבתוני-הגנים יורדים לקרקע הן רואות גרעינים, טועמות ונשבות. ציפורי הפיתיון נלכדות, מואכלות ומושקות היטב (בלי פיטום) במשך 10.5 חודשים בשנה, עד שמגיעה עונת הציד, ואחרי שהן משרתות את הציידים משחררים אותן.
גיבתוני-גנים שנועדו למאכל מוחזקים בכלובים במרתף אפל ומפוטמים בתריסר ארוחות ביום בתערובת של דוחן ציפורים, פאניס ודוחן. ביום האחרון מאכילים אותם בלי מים ולמחרת משקים אותם בארמניאק והורגים אותם, בדרך כלל בהטבעה.
לפני הבישול מוציאים בעזרת סיכה את הזפק המר, מכניסים את הגיבתון בשלמותו לכלי חרס קטן בתיבול פלפל ומלח, ואופים בתנור.
המנה מכונה בשם "המרחשת המזמרת" בשל הקול שמשמיע השומן, הרוחש בתחתית הכלי בתום האפייה. הכלי מוגש הישר מהתנור לסועד. נהוג לאכול את הגיבתון כאשר ראשו מכוסה בכיסוי כלשהו, בדרך כלל מפית. הסועד אוחז בראש המכוסה או במקור ואוכל את הציפור בשלמותה החל מהרגלים. מקובל לאכול גם את העצמות או לפלוט אותן בעדינות לכלי המיועד לכך. בסיום האכילה נשארים בידי הסועד רק הראש או המקור, לפי בחירתו.
משה נג'ארה
פגיון האמונה
פגיון האמונה נגד המוסלמים והיהודים
בית הכנסת בברעם
אפקט דנינג-קרוגר
נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו
נמל התעופה הבינלאומי לאונרדו דה וינצ'י-פיוּמיצ'ינוֹ (באיטלקית: Aeroporto Leonardo da Vinci di Fiumicino) הוא נמל התעופה הגדול באיטליה. נמל התעופה סמוך לעיר פיומיצ'ינו (Fiumicino) כ-26 ק"מ דרומית מערבית לרומא.
הנמל משמש גם כבסיסה הראשי של חברת התעופה אליטליה ומדורג במקום ה-29 ברשימת שדות התעופה הגדולים בעולם, בשנת 2008 עברו בנמל 35,226,351 נוסעים.
הנמל קרוי על שמו של אמן הרנסאנס האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י.
היסטוריה.
הנמל נועד להחליף את נמל התעופה צ'אמפינו (Ciampino) שלא יכול להכיל את התנועה הגוברת.
שדה התעופה נפתח רשמית בינואר 1961 עם שני מסלולים, בשנות השישים השקיעה אליטליה כספים רבים בבניית האנגרים ומרכזי תחזוקה.
בשנת 1973 נבנה המסלול השלישי שהיה ארוך מספיק לנחיתת מטוס הבואינג 747, בשנת 1974 החליטה ממשלת איטליה להפקיד את ניהול הנמל בידי חברת Aeroporti di Roma ADR.
בשנות התשעים נבנה הנמל המודרני:
בבניה:
בתי נתיבות.
בנמל התעופה שלושה בתי נתיבות:
טרמינל 1 משמש טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן, בטרמינל זה אין ביקורת דרכונים.
טרמינל 3 הטרמינל הבינלאומי הגדול, למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן.
טרמינל 5 משמש את הטיסות לישראל ולארצות הברית.
תחבורה אל הנמל וממנו.
לתחנת הרכבת בנמל התעופה מגיעים קו הרכבת לאונרדו אקספרס המחבר את הנמל עם תחנת הרכבת רומא טרמיני, וקו של הרכבת התחתית מטרו רומא.
נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל.
נמל התעופה רומא
נמל תעופה לאונרדו דה וינצ'י
פשיסט
ברנקו וייס
בְּרַנְקוֹ וַייס (Branco Weiss; 23 באפריל 1929 – 31 באוקטובר 2010) היה יזם ופילנתרופ יהודי-שווייצרי. בישראל נודע בעיקר בזכות מכון ברנקו וייס שהקים.
קורות חיים.
ברנקו וייס נולד בזאגרב למשפחה יהודית מאזור בורגנלנד, שבהמשך התיישבה בקרואטיה. אביו נרצח על ידי הפשיסטים. בהיותו ילד עבר לאיטליה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע לשווייץ. ב-1944 סיים שם את בחינות הבגרות. ב-1947 החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) בעזרת מלגה שקיבל, ועבד במקביל כלבורנט. סיים את לימודיו ב-1951 כמהנדס כימיה. לאחר מכן כתב דיסרטציה על ניתוח עלות-תועלת בנוגע לטכניקות סינון.
יזם, הקים וניהל מספר חברות היי-טק. "קונטרון" (Kontron), שהקים ב-1959, נרכשה בשנת 1974 על ידי ענקית התרופות "הופמן לה רוש". כפילנתרופ, תמך במספר אוניברסיטאות ובמיזמי תרבות רבים. קיבל ארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד: מאוניברסיטת תל אביב (1993), מהאקול פוליטכניק פדרל בלוזאן (EPFL) (1998), מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) (1998) ומאוניברסיטת בזל (2005; על תרומתו היוצאת-דופן להקמת המכון למדעי היהדות). מ-1985 עד 1994 העביר במכון הטכנולוגי של ציריך את הקורסים "מבוא לאסטרטגיות טכנולוגיות" ו"תכנון, הקמה, בנייה וניהול מיזמים חדשים". מ-2002 מעניק ה-ETH את מִלגת ברנקו וייס (Society in Science - The Branco Weiss Fellowship). ב-2004 תרם וייס לפרויקט "Science City" של ה-ETH 23 מיליון פרנקים שווייצריים. היה חבר של כבוד באיגוד המהנדסים והארכיטקטים השווייצרי (SIA) וכן חבר מועצת המנהלים וחבר של כבוד באקדמיה השווייצרית למדעי הטכנולוגיה (SATW).
הוא הקים את ארגון "דוד" שפעל נגד תופעות אנטישמיות ותרם להקמת מכון ללימודי יהדות באוניברסיטת בזל.
ברנקו וייס היה אספן נלהב של אמנות מודרנית.
בישראל פועל משנת 1990 מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, הכולל 20 בתי ספר ברחבי הארץ. מטרת המכון היא "לקדם יכולות למידה וחשיבה טובה בקרב תלמידים ומורים בישראל". ביחד עם עיריית תל אביב המכון מקדם פרויקט פורצי דרך.
ברנקו וייס נפטר ב-31 באוקטובר 2010 בציריך.
נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י
זוהאן
זוהן
אברהם בן מרדכי הלוי
אברהם בן מרדכי הלוי (בערך ה'ת"י, 1650 - ה'תע"ב, 1712) היה מרבני מצרים במאה ה-17. מחבר שו"ת גנת ורדים וספר "גן המלך".
ביוגרפיה.
רבי אברהם הלוי נולד במצרים בסביבות שנת ה'ת"י (1650). הוא שימש בדיינות ואחר כך נבחר כראש רבני מצרים בקהיר. אביו, רבי מרדכי בן יהודה הלוי, היה אף הוא פוסק חשוב במצרים, ומחברו של ספר התשובות "דרכי נועם".
רבי אברהם למד בישיבה שיסד אביו בעיר רוזטה. כשאביו עלה בזקנותו לירושלים, הוא מילא את מקומו כראש הישיבה ואב"ד. הוא שהוציא בדפוס את ספר תשובותיו של אביו, "דרכי נועם", והוסיף עליו קונטרס משלו בשם "מלחמת מצווה", על מחלוקת שהייתה בין רבני מצרים, ארץ ישראל וסלוניקי.
לרבי אברהם הייתה חלופת מכתבים עם חברו רבי יעקב פראג'י, שהיה גם הוא רב במצרים, המובאת בחלקה הן בספרו של רבי אברהם, שו"ת גינת ורדים, והן בספרו של רבי יעקב, שו"ת מהרי"ף. הם היו מוערכים מאוד זה על זה על אף שהיו גם ברי פלוגתא.
רבים פנו לרבי אברהם בשאלות, ותשובותיו נתפרסמו לאחר מותו בספר "גינת ורדים". השפעת הספר "גינת ורדים" הייתה רבה מאוד בכל המזרח וגם על חכמים אשכנזים. ר' יהודה אשכנזי (טיקטין), מחבר הפירוש באר היטב על השולחן ערוך (מהדורת אמסטרדם), מביאו פעמים רבות.
חיבורו.
רבי אברהם חיבר את שו"ת גנת ורדים, בו גם מתשובותיהם של חכמי התקופה. הספר כולל חלק נוסף הנקרא "גן המלך". תלמידו המובהק, ר' ישועה שבאבו, מחכמי מצרים במאה ה-18, כתב פירוש והערות ל"גינת ורדים" בשם "פרח שושן".
אלנוס
אלנוס או אלמון (שם מדעי Alnus; נקרא לעיתים בשמו האנגלי אלדר - Alder) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת השדריים, הכוללת גם את עץ השדר.