גאלוס המשיך במסעו בארץ, וכבש את אפק ואת לוד בדרכו אל ירושלים. הוא חנה במקום הקרוי גבע, ולשם יצאו המורדים מירושלים, והתקיפו אותו. בקרב זה נפלו כחמש מאות מחייליו של גאלוס, לעומת אבדות ספורות ליהודים, שנעזרו בלוחמי חדיב (עם אשורי שהתגייר). במהלך הקרב נהדפו היהודים אל חומות העיר, אך שמעון בר גיורא הגיח מאחור עם לוחמיו וגרם לרומאים אבדות קשות.
תוך כדי שאגריפס השני שלח לירושלים שליחים, וניסה לפייס את המורדים, (אך נענה בכך שהשליחים נרצחו) המשיך גאלוס במסעו, וחנה בהר הצופים משם החליט לעלות על ירושלים. הוא הסתער על העיר, ואף כבש חלקים מצפון העיר, אך לא הצליח לכבוש את כולה. לדברי יוסף בן מתתיהו, הכישלון התרחש בשל שוחד שלקחו קציניו מפלורוס, שהיה מעוניין בהמשך המלחמה.
במשך חמישה ימים צר גאלוס על הר הבית (לאחר שהתגלה בתוך העיר קשר של בוגדים להכניסו לתוכה ללא קרב), וכאשר היה על סף הכנעת המורדים, נואש לפתע, והחליט לחזור לשפלת החוף. יוסף בן מתתיהו מותח ביקורת על החלטה זו, וטוען כי לו המשיך גאלוס במצור עוד זמן קצר ייתכן שהיה מכניע את העיר ומדכא את המרד עוד בתחילתו, אך יחסי הכוחות בין הצדדים, וביצוריה החזקים של העיר, מלמדים כי ייתכן שהחלטתו הייתה מבוססת. נראה כי בין שיקוליו היו עונת הגשמים הקרבה (המצור התחולל בחודש חשוון) וקשיי האספקה הצפויים לו. ייתכן גם כי קנאותם של הנצורים, אשר השליכו מן החומה את אלו מביניהם שרצו לפתוח את השערים בפני גאלוס, הביאה את גאלוס למסקנה כי אין בכוחו להכריעם, וייתכן שעליו לסגת ולהמתין לתגבורת.
תבוסתו של גאלוס.
נסיגתו של גאלוס אל שפלת החוף נתנה למורדים הזדמנות להביסו. הנסיגה הייתה בהולה, ובדרך השליכו חייליו של גאלוס חלק מכלי נשקם, ואת בהמות המשא שלהם. גאלוס הגיע אל בית חורון שהייתה מעבר צר בין הרים. היהודים סגרו את שני פתחי המעבר, ומן ההרים שבצדי המעבר המטירו על הצבא הרומאי מטר של אבנים וחצים.
כאשר הבין גאלוס כי הוא מצוי בצרה, הותיר מאחוריו את כלי המצור הכבדים וחיל משמר בן ארבע מאות איש, אשר הורה לו להניף את דגלי הלגיון כאילו הלגיון כולו מצוי במקום, ונמלט במהירות עם יתר צבאו בשעת הלילה. בבוקר גילו היהודים כי גאלוס נמלט, הרגו את ארבע מאות החיילים שהותיר מאחור, ולקחו שלל את כלי המצור. גאלוס ואנשיו הגיעו לשפלת החוף, כשהם מותירים מאחוריהם ששת אלפים הרוגים. נסיגתו של גאלוס הסתיימה בח' חשוון שנת 66.
המורדים השיגו את כלי הנשק הכבדים של הרומאים, את קופת הכסף של הלגיון, ואת נשר הלגיון. הייתה זו תבוסה מחפירה, ועידוד למורדים, אשר עתה היו עטורי ניצחון. גאלוס שלח אל הקיסר נירון את נכבדי היהודים התומכים ברומאים, אשר נמלטו מירושלים לאחר תבוסתו, על מנת שאלו יפילו את האשמה בתבוסה על פלורוס.
על פי טקיטוס מת גאלוס בשנת 67, "אם בדרך הטבע, או כתוצאה מן הרוגז".
גירוס
רוזנבורג (כדורגל)
רוסנבורג באלקלוב (בנורווגית: Rosenborg Ballklub, או בראשי תיבות: RBK) (תעתיק IPA:) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר טרונדהיים.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1917, בשם 'אוד' ששונה לרוזנבורג ב-1927. המועדון זכה באליפות נורווגיה בכדורגל 13 עונות רצוף (2004-1992), הרצף נשבר ב-2005 כשרוזנבורג סיימה במקום השביעי בטבלה.
המאמן המצליח ביותר של רוזנבורג, נילס ארנה אגן, פרש לאחר עונת 2002. הוא היה המאמן משנת 1988, והוחלף רק לאחר עונת 1998.
אגה הריידה, המאמן הקודם של הקבוצות הלסינגבורג השוודית וברונדבי הדנית ושל המועדון הנורווגי מולדה, החליף את אגן ב-2003. הוא קיבל הצעה לאמן את נבחרת נורווגיה. והוחלף על ידי עוזר המאמן של רוזנבורג, אולה ביי רייס, בדצמבר 2003.
למרות הזכייה באליפות ב-2004, והעפלה לליגת האלופות, הסתיים החוזה של אולה ביי רייס באוקטובר 2004. למשך זמן רב היו שמועות על המועמדים להחליפו, אולם בנובמבר היה ברור שנילס ארנה אגן יחזור שוב, הפעם בתור עוזר של עוזר-המאמן הקודם, פר יואר הנסן, שקודם להיות מאמן.
ליגת האלופות.
רוזנבורג הופיעה בשלב הבתים של ליגת האלופות 11 פעמים תוך 13 שנים. 8 מהן היו רצופות (מ-1995 עד 2002). ההישג היווה שיא עד 2004, כשמנצ'סטר יונייטד העפילה לשלב הבתים 9 שנים רצופות. רוזנבורג לא הצליחה לעלות ב-2003, עם הפסד לדפורטיבו לה קורוניה, אבל הצליחה לעלות שוב ב-2004 לאחר ניצחון על מכבי חיפה. רוזנבורג העפילה שוב בשנים 2005, 2007, 2010 ו-2011.
אצטדיון ביתי.
רוזנבורג משחקת את משחקי הבית באצטדיון לרקנדאל. לרקנדאל נבנה במקור ב-1947, ועבר שיפוצים נרחבים ב-1996, ובין דצמבר 2000 עד אוקטובר 2002 עבר מודרניזציה.
התכולה הנוכחית של לרקנדאל היא 21,166 מקומות, וגודל המשטח הוא 105 על 68 מטרים. שיא הצופים במשחק אחד היה 28,569 ב-1985.
טקס קבורה
צום
צום הוא הימנעות רצונית מאכילה ומשתייה למשך פרק זמן מסוים.
השפעות צום על גוף האדם.
ברמה העקרונית, לגוף דרושים שתייה ומזון כדי לקיים את האנרגיה שבה הוא משתמש כדי לפעול. עם זאת, אדם בריא ששומר על אכילה ושתייה מספיקים יכול לצום מספר שעות (לפעמים יותר מיממה) בלי שיקרה לו נזק ממשי. זאת מכיוון שהגוף שומר מאגרים של אנרגיה ושומן שבעתות מצוקה הוא יכול לנצל.
למשל, לאחר כ-12 שעות של צום, הגוף מתחיל לפרק חומצות שומן קיימות בגוף כדי ליצור אנרגיה, זאת מכיוון שרמת הגלוקוז בדם שעלתה לאחר הארוחה ירדה עד למצב שבו לא ניתן להפיק מהגלוקוז אנרגיה זמינה עבור תאי הגוף. בשלבים הבאים, חלק מהאנרגיה נלקחת מפירוק של חלבונים בשריר וממולקולות שמתקבלות בתהליך פירוק השומן.
הסיבות לצום.
הצום נעשה, לעיתים קרובות, מהסיבות הבאות:
הצום מלווה אצל רוב האנשים בתחושת רעב ובתשישות ואצל חלק מהאנשים אף בכאבי ראש ותופעות גופניות נוספות. האדם הצם שרוי לרוב במתח פסיכולוגי, בשל השינוי שהוא חווה, במיוחד כאשר ישנה מחויבות דתית או חברתית להמשכת הצום לפרק זמן קבוע. ישנם הרגלי אכילה מסוימים המקילים על הכניסה אליו ועל היציאה ממנו. לעיתים דווקא צום עלול לגרום לעליה במשקל, כאשר הארוחות שלפניו ואחריו גדולות במיוחד.
בדתות.
הצום ביהדות.
ביהדות קיימים שישה ימי צום במשך השנה. הצום החשוב ביותר הוא יום הכיפורים, בתאריך י' בתשרי, הנחשב ביהדות כיום גזירת הדין וכיום הקדוש בשנה. מקור הצום ביום כיפור הוא מציווי בתורה, ומטרתו אינה אבלות, אלא עינוי הגוף לצורך התעלות והיטהרות הנפש.
ארבעה צומות נוספים נקבעו בעקבות החורבן של בית המקדש הראשון ושל בית המקדש השני, והם מציינים אבלות על החורבן:
מלבד תעניות אלו, מציינים ביהדות עוד יום צום אחד נוסף – תענית אסתר בי"ג באדר, היום לפני חג הפורים.
ישנו עוד צום שחל רק על בכורות הנקרא תענית בכורות בי"ד בניסן. זהו מנהג יהודי שבו בכורים צמים בערב פסח מהבוקר עד ליל הסדר. למעשה, כיום נוהגים רוב הבכורים לאכול בסעודת מצווה (כגון זו של סיום מסכת) אשר האכילה בה דוחה את הצום, בגלל היות הצום רק מנהג, ובכך פוטרים את עצמם מהמשך הצום. הורים להם ילד בכור אשר אינו יכול לצום נוהגים לצום בשביל הילד.
ביום הכיפורים ובתשעה באב הצום אורך יממה שלמה מערב היום הקודם עד לערב היום הבא. שאר הצומות הם קלים יותר, ומתחילים רק בבוקר של אותו יום. הבדל נוסף הוא שבצומות הקלים אסורים רק אכילה ושתייה, לעומת יום הכיפורים ותשעה באב בהם קיימים ארבעה איסורים נוספים: רחיצה, סיכה, תשמיש המיטה (קיום יחסי מין), ונעילת נעלי עור.
צומות נוספים קיימים ככפרה ותיקון על חטאי הצם. מקום חשוב יש לצומות אלו על פי תורת הקבלה, ומופיע רבות בתיקוניו של האר"י. לעיתים, בתיקונים אלו, מספר ימי הצום מקבילים למספר הגימטריה של שם החטא או של אחד משמות האל הקשורים לאיסור זה.
בתנועה הקונסרבטיבית (מסורתית), יש רבנים הקוראים לצום גם במהלך יום השואה.
הצום בנצרות.
בדת הנוצרית אין ציווי לצום מלא מאכילה ושתייה. עם זאת הצום הוא מעשה מקובל כמעשה הסתגפות, צער ואבל ומשמש כחלק לחזרה בתשובה וכמעשה של התקרבות לאל כמו כן הצום יכול להיות גזרה אשר מטיל הכומר על המאמין בעת הווידוי. הזרמים השונים בנצרות נבדלים במידת ההגבלות שהם מטילים על אכילה, ובתכיפות המועדים שבהם מתקיימות ההגבלות. בנצרות האורתודוקסית ההגבלות האלה שכיחות וגם בנצרות הקתולית יש מועדים רבים הכוללים הגבלות ממין זה. בכנסיות הפרוטסטנטיות, לעומת זאת, אין כמעט מועדים שבהן מצווה המאמין להגביל את עצמו באכילה.
בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית יש הגבלות על אכילה במועדים מסוימים:
הצום באסלאם.
הצום באסלאם הוא אמצעי לכפרת עוונות, והוא נכלל בחמשת עמודי האסלאם (המצוות הראשיות באסלאם). הצומות באסלאם מלאים, כלומר דורשים הימנעות מאכילה, משתייה ומהנאות גוף אחרות כגון סיכה ויחסי אישות, אולם הם מתקיימים בשעות היום בלבד. אין צום המתקיים בשעות החשכה.
בדת המוסלמית יש חודש שלם - חודש רמדאן - שבו נמנעים מאכילה, משתייה ומהנאות גוף אחרות במהלך שעות היום, ואילו בלילה אוכלים סעודה חגיגית - אפטאר.
בנוסף לצום רמדאן, שהוא חובה על כל המאמינים, נהוגים גם צומות רשות (בעיקר באסלאם הסוני). המרכזי בהם הוא צום עשוראא. יש המקיימים צום זה במשך שעות היום ביום העשירי בחודש מוחרם (החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי), ויש הצמים בשעות היום של שלושת הימים בין ה-9 ל-11 במוחרם. קיום הצום הוא ביטוי לאדיקות דתית, או פיצוי על ביטול צום רמדאן עקב מחלה, נסיעה וכיוצא באלה.