אביה הוא טימותי כריסטופר מארה משמש כסקאוט בקבוצת "ניו יורק ג'איינטס" ואמה היא קת'לין מק'נולטי.
קרובת משפחתם של מייסד קבוצת פיטסבורג סטילרס ארתור רוני ושל מייסד קבוצת הניו יורק ג'איינטס טים מארה.
סבה וולינגטון מארה ודודה ג'ון מארה היו גם הם שותפים פעילים בבעלות הקבוצה.
מארה היא אחייניתו של השגריר הנוכחי של ארצות הברית באירלנד דניאל רוני.
למדה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון למשך שנה, ולאחר מכן עברה ללמוד ב"בית ספר האינדיבידואלי גאלטין" שבמסגרת אוניברסיטת ניו יורק שם למדה פסיכולוגיה ומדיניות סוציאלית וסיימה לימודיה בהצלחה בשנת 2010.
מארה התעניינה במשחק לראשונה כשנהגה לצפות במחזות מוזיקליים עם אמה ובסרטים של השחקנית הנערצת עלייה ג'ינה רולנדס. העובדה שאחותה קייט כבר פיתחה לעצמה קריירה משלה תרמה למוטיבציה שלה להפוך לשחקנית מקצועית.
מארה סירבה ללמוד משחק בילדותה ושיחקה ללא ניסיון מוקדם בתור תלמידה במספר סרטי סטודנטים.
קריירה.
בשנת 2005, ביצעה את הופעת הבכורה שלה בתור ניצבת בסרט האימה "אגדה עירונית 3", לצד אחותה קייט ששיחקה בתפקיד הראשי.
השתתפה לאחר מכן בהופעות אורח בסדרות "שם קוד: המנקה" בתור רבקה המכורה לסמים, "" ו-"ER".
בתחילת דרכה ב-2009 שיחקה בדרמות הנעורים "נער החלומות" ו"להעיז" ובקומדיות "צעיר חסר מנוח" בתור הסטודנטית הצרפתייה טאגרתי ו"העונה הזוכה" בתור וונדי שחקנית מנבחרת הכדורסל הבית ספרית.
בשנת 2010 שיחקה בהפקתו המחודשת של מייקל ביי לסרט האימה מהמצליחים ביותר של שנות ה-80 "סיוט ברחוב אלם" בתפקיד ננסי הולברוק המבוסס על דמותה של ננסי תומפסון. בהמשך השנה, היא התפרסמה בדרמה של דייוויד פינצ'ר "הרשת החברתית" בדמותה של אריקה אולברייט שלא יכולה להסתדר עם שאיפותיו של מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג (ג'סי אייזנברג), ונפרדת ממנו.
בשנת 2011, לוהקה מארה לתפקיד ליסבת סלאנדר בגרסה האמריקאית של דייוויד פינצ'ר לרומן השוודי "נערה עם קעקוע דרקון". על הופעתה בסרט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ולפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2013 שיחקה בסרטים: "נאהבים מחוץ לחוק", והדרמה הקומית "היא", ובסרט המתח "תופעות לוואי".
בשנת 2014, שיחקה בסרט הבריטי-ברזילאי "טראש".
בשנת 2015 זכתה מארה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בדרמה של טוד היינס "קרול", את הפרס בטקס חלקה מארה עם השחקנית והקולנוענית הצרפתייה עמנואל ברקו. באותה שנה שיחקה גם בסרט "פן" את דמותה של טייגר לילי.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "שיר לשיר", לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג.
שיחקה בתפקיד הראשי בסרט מריה מגדלנה, שיצא להקרנה ב-2018.
חיים אישיים.
הייתה בזוגיות עם הבמאי האמריקאי צ'ארלי מקדוואל במשך כשש שנים. מאז 2016 נמצאת במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי-יהודי חואקין פיניקס, השניים מאורסים ובספטמבר 2020 נולד לזוג בן בכור.
היא ומשפחתה מתגוררים בשכונת לוס פליז בלוס אנג'לס. מארה היא טבעונית.
מערכת הגנה אקטיבית
מערכת הגנה אקטיבית (בראשי תיבות באנגלית: APS) היא מערכת הגנה לכלים צבאיים המונעת מהאיום הנורה לעברו לפגוע בכלי המוגן. זאת בניגוד לשריון פסיבי, שמתבסס על כך שהאיום אומנם יפגע בכלי אך לא יצליח לחדור את השריון.
ההגנה אקטיבית מחולקת לשני סוגים:
יישום רעיון ההגנה האקטיבית החל בעוד שנות ה-40 למאה ה-20, אך התפתח באופן משמעותי עם כניסתן של טכנולוגיות צבאיות מתקדמות בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
מערכות הגנה אקטיבית לכלי טיס.
כלי טיס צבאיים (בפרט מטוסי קרב ומסוקי קרב מתקדמים) נושאים מערכות לוחמה אלקטרונית שמטרתם לשבש הנחיה של טילי נ"מ (טילי אוויר-אוויר וטילי קרקע אוויר) באמצעים שונים, כגון שיבוש אלקטרוני או שיגור מוץ ונורי הטעייה הגורמים לטיל להינעל על מטרות הדמה ולא על כלי הטיס.
ב-28 בנובמבר 2002 נורה טיל נ"מ לעבר מטוס בואינג 757 של ארקיע לאחר שהמריא בטיסה IZ582 מנמל התעופה של מומבסה בקניה. בעקבות התקרית, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) השקיעה במחקר ובפיתוח מערכות מתקדמות להגנה על מטוסים מפני טילים וגם ישראל פיתחה מערכת הגנה אקטיבית רכה למטוסי נוסעים בשם מגן רקיע. חברות תעופה ציידו חלק ממטוסי הנוסעים שלהן במערכות לשיבוש טילים.
מערכות הגנה אקטיבית לכלי שיט.
כלי שיט נושאים אף הם מערכות הגנה אקטיבית ואמצעי לוחמה אלקטרונית שמטרתם להתמודד מול טילים נגד ספינות. בזכות גודלן, יכולות ספינות אף לשאת מערכות הגנה אקטיבית קשות המיירטות את האיום טרם פגיעתו בספינה. דוגמאות למערכות כאלה הן טיל הברק הישראלי ומערכת הפלנקס (תותחי M61A1 וולקן 20 מ"מ ומערכת מכ"ם) האמריקאית.
מערכות הגנה אקטיבית לרכב קרבי משוריין.
פיתוחן של מערכות ההגנה האקטיביות ידע שיטות שונות ופיתוחים רבים. החל ממערכת הגנה שפותחו בסופם שנות ה-40 של המאה ה-20, זאת כי בתקופה זו איכות הפלדה הייתה נמוכה והמשמעות של שריון עמיד היא משקל רב ופגיעה ביכולת התנועה והעבירות, אחת משלוש היכולות העיקריות והחשובות בטנק. המערכות שפותחו בשנים היו "צמודות דופן", אלו היו מבוססת על רשתות המקיפות את הצריח ויירוט פיזי של האיום באמצעות מטעני רסס.
בעשורים האחרונים פותחו מספר מערכות מסוג זה, בשל האיום שנשקף מפני רקטות נגד טנקים וטילים נגד טנקים: החל במערכת השטורה המורכבת משבשים ומיועדת לשיבוש מערכות ההנחיה של הטילים, עבור במערכת הארנה ליירוט פיזי וכלה במערכת מעיל רוח המבצעית, המשלבת שיבוש של מערכות ההנחיה (הגנה "רכה") ויירוט של האיום בעזרת כדוריות מתכת (מטען רסס; הגנה "קשה").
מערכות הגנה נגד טילים ורקטות.
מערכות הגנה מודרניות מפני טילים, ובפרט טילי קרקע-קרקע ורקטות ארטילריות, מתבססות על יירוט האיום (Hard kill) בטרם יפגע במטרה. הנטרול צריך להיות מיורט באמצעות השמדתו במרחק בטוח באמצעות טיל מיירט (כמו בקלע דוד או בכיפת ברזל) תותח (כמו במערכת הפלנקס) או קרן לייזר רבת עוצמה (כמו בנאוטילוס או בקרן ברזל).
כפר ברעם
הולי הפרמן
לואי-לוסיאן קלוץ
לואי-לוסְיָאן קְלוֹץ (בצרפתית: Louis-Lucien Klotz; 11 בינואר 1868 – 15 ביוני 1930) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי יהודי. שימש מספר פעמים בתפקיד שר בממשלות צרפת. הטביע את חותמו עת שימש בתפקיד שר האוצר בשלביה האחרונים של מלחמת העולם הראשונה ובתקופה שלאחר המלחמה.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
לואי-לוסיאן קלוץ נולד בשנת 1868 בפריז למשפחה יהודית ממוצא אלזסי. בצעירותו למד משפטים, הוסמך כעורך דין, והחל לעסוק במקצוע זה במקביל לפעילויותיו הציבוריות.
בגיל 20 הוא הוציא את העיתון המאויר "Vie Franco-Russe" ("וי פרנקו-רוס", "חיים צרפתיים-רוסיים"), שנועד להגביר את תמיכת הציבור כלפי הברית הצרפתית-רוסית. בשנת 1892 הפך לעורך של "Voltaire" ("וולטר"), ופעל באמצעותו כנגד מה שנחשב בעיניו כמדיניותו הריאקציונית של ראש הממשלה ז'יל פרי (Ferry). ב-1895 ייסד את העיתון היומי בעל הקו הפטריוטי "Français Quotidien" ("פרנסה קוטידיאן", 'היומון הצרפתי'), שהקדיש עצמו לענייני הביטחון הלאומי הצרפתי. בהמשך התמזגו ה"קוטידיאן" ו"וולטר".
קריירה פוליטית.
קלוץ ניסה להיבחר לאספה הלאומית הצרפתית החל משנת 1893. לאחר שני כישלונות, עלה בידו להיבחר ב-1898 כציר סוציאליסט רדיקלי. הוא שמר על כסאו עד שנת 1925, ולרוב בלט בפעילותו הפוליטית, הן כציר, הן בתפקידים ציבוריים פיננסיים בכירים, בהנהלת המכס ובפיקוח על התקציב. בנוסף, קלוץ כיהן מספר פעמים כשר בממשלות צרפת קצרות-הימים של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית. בין 3 בנובמבר 1910 ל-2 במרץ 1911 כיהן כשר האוצר תחת ראש הממשלה אריסטיד בריאן בממשלתו השנייה. לאחר הפסקה קצרה, הוא כיהן שוב באותו תפקיד, ותחת אותו ראש ממשלה, זו הפעם בממשלתו השלישית, בין ה-27 ביוני 1911 ל-22 במרץ 1913. מיום זה ועד ל-8 בדצמבר כיהן כשר הפנים בממשלתו של לואי בארטו. כהונתו זו התאפיינה בהפגנות ובמחאות נרחבות כנגד חוק גיוס החובה לשלוש שנים. ב-12 בספטמבר 1917 התמנה קלוץ לשר האוצר בממשלתו השנייה של ז'ורז' קלמנסו. בתפקידו זה ניהל את המגעים לגבי פיצויי המלחמה שנתבעו מן הגרמנים. הנוסחה שטבע, ואשר אפיינה את מדיניותו הייתה: "הבּוֹש (Boche, כינוי גנאי לגרמנים) ישַלם". הוא כיהן כשר האוצר עד ל-20 בינואר 1920. כהונתו זו, בתקופה קריטית לכלכלת צרפת, הייתה לא מוצלחת, עד כדי כך שראש הממשלה קלמנסו תיאר אותו כ"יהודי היחיד באירופה שאינו יודע דבר בענייני כספים". להתאוששותה האיטית של צרפת מנזקי מלחמת העולם הראשונה היה חלק כלשהו בחולשתה היחסית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרישתו.
לאחר פרישתו מן החיים הפוליטיים היה קלוץ מעורב בכמה השקעות רבות-סיכון, שבהן איבד את כל כספו. בשנת 1929 הואשם במסירת המחאות ללא כיסוי, הורשע ונידון לשנתיים מאסר. שנה לאחר הרשעתו, ב-1930, נפטר בפריז. נושיו עיקלו את ביתו.
לקריאה נוספת.
עברית: אליסטייר הורן, כך נפלה צרפת, הוצאת מערכות, 1971
1811 בארצות הברית
1811 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 35 שנה מיום היווסדה.
מצרים (פרובינקיה רומית)
מצרים (בלטינית: Aegyptus) הייתה פרובינקיה רומאית למן סיפוחה ב-30 לפנה"ס עד כיבושה על ידי הערבים ב-641.