בסיועו של לסרי, בשנת 1999 הוקם בית הספר "באר" לחינוך משמעותי ברוח יהודית - בו השתתפו הורים חילונים ודתיים בבית ספר באזור בית שמש. בית הספר נדד עם השנים בין גבעת ישעיהו, קיבוץ צרעה, שריגים ולבסוף קיבוץ רבדים. מעט אחרי הקמת באר קם בית ספר דיאלוגי ביישוב בת עין בניהולו של איש החינוך אבינעם מימון, לאחר תקופת חניכה עם לסרי בבית אורן. בתחילת שנות ה-2000 קמו גני ילדים, בתי ספר ומקומות לימוד למבוגרים על פי חזונו של לסרי, בבנימינה, בחדרה, בבאר שבע, כפר גלים, בכרמיאל ובשדה צבי בצפון הנגב.
בשנים הראשונות להתהוותו ובמיוחד משנת 1994 בעידודו של שר החינוך אמנון רובינשטיין תמך משרד החינוך חלקית בבתי הספר הללו (ובמקביל גם בחינוך הביתי דרך מסגרת "החינוך המוכר ושאינו רשמי" - שמקורו בחינוך החרדי. אך עם פרישתה של האחראית על תחום זה עקב מחלה קשה, וביתר עוז עם כניסת השר יוסי שריד לתפקידו, החלט שמשרד החינוך אינו תומך ביוזמות הוריות, והוערמו קשיים על בתי ספר אלו. לסרי נעזר בשותפים הרבים לדרכו מבין ההורים, בהתנהלות המנהלית והכספית מול משרד החינוך. בחלק מיוזמות אלו התגייסו הורים על מנת לממן את השתתפותם של ילדים להורים חסרי אמצעים במקומות אלו.
הגישור בחינוך הדיאלוגי.
על מנת לקיים את המקום בהתאמה ושיתוף פעולה, קיים בחינוך הדיאלוגי תהליך הנקרא "גישור" - למעשה מנגנון הקשבה הדדית ושיחה בין שני אנשים (ילדים או מבוגרים) אשר לא היה מתקיים בלעדיו, בין היתר לצורך פתרון סכסוכים.
כל משתתף במסגרת המקום של החינוך הדיאלוגי אשר חש שפגעו בו יכול לקרוא לגישור, והצד השני חייב להיענות. מישהו שלישי, מבוגר או ילד שמכירים את תהליך הגישור, משמש מגשר, כאשר תפקידו להזכיר לצדדים שעליהם לדבר אך ורק האחד אל השני. המגשר אינו צד בוויכוח, ואל לו להתערב. הקורא לגישור הוא הראשון שמדבר, וכשסיים לטעון את טענותיו אל השני, עליו לברר שהשני הבין את טענותיו, בטרם הוא מתחיל לענות עליהם. המגשר אז מעביר את רשות הדיבור למתגשר הנקרא, וזה עכשיו שוטח את דבריו, תשובתו או טענותיו הוא בפני הקורא לגישור. הגישור נמשך עד ששני הצדדים מסכימים שהתהליך הסתיים ואינו נחוץ להם עוד.
נילסן
יוסף פופר-לינקאוס
יוסף פופר, שנטל לעצמו את הכינוי לינקאוס (Josef Popper-Lynkeus; 21 בפברואר 1838 - 22 בדצמבר 1921) היה הוגה דעות, מדען, סופר וממציא יהודי אוסטרי.
ביוגרפיה.
פופר נולד ברובע היהודי של העיר קולין (היום בצ'כיה). הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי והחל מגיל 14 למד ארבע שנים בפוליטכניקום של פראג. במקביל ללימודיו נהג פופר לפקוד את הספרייה הגרמנית בפראג ולקרוא בה ספרים שונים שעניינו אותו. בהיותו בן 16 מצא במקרה ספר של מישל דה מונטן, הוא קרא בשקיקה את כל ששת הכרכים של כתביו ואלו השפיעו עליו עמוקות. בשנת 1856, בהיותו בן 18 ביקשו מוריו בפוליטכניקום של פראג למנותו לעוזר הוראה למתמטיקה והנדסה במוסד, אולם הדבר לא עלה בידם בגלל היותו יהודי. פופר עבר ללמוד מתמטיקה, פיזיקה ואסטרונומיה בפוליטכניקום של וינה, שם סיים את לימודיו ב-1859. את השכלתו ההומנית הגבוהה רכש כשומע חופשי באוניברסיטת וינה ותוך לימוד מעמיק של ספרות בנושאים הקרובים לליבו.
אחרי סיום הלימודים בפוליטכניקום של וינה, עבד במשך כשנתיים כמהנדס בחברה פרטית. בשנים 1862-1866 התפרנס ממתן שעורים פרטיים והרצאות באופן מזדמן. בשנת 1867 המציא את המצאתו החשובה הראשונה, שנגעה למניעת הצטברות אבנית בדודי הקיטור, ומאז הוא התפרנס באופן פרטי מתמלוגים מהמצאותיו.
פופר נפטר ב-21 בדצמבר 1921. בצוואתו, שהתפרסמה עוד בחייו, הקדיש את ספרייתו לבית הספרים הלאומי בירושלים. ספרים מספרייתו, על המזרח הרחוק, הוצגו בתערוכה בספרייה הלאומית בירושלים בסוף 1923. בשנת 1955 הועבר ארכיונו מארכיון המדינה באוסטריה לידי הספרייה הלאומית של ישראל. אחיינו הוא הפילוסוף הנודע קארל פופר.
עבודתו המדעית.
בשנת 1862, בעקבות הרצאה של אדמונד רייטלינגר, הוא העלה את הרעיון להעביר אנרגיה למרחקים על ידי התמרת אנרגיה מכנית של מפלי מים וגאות לאנרגיה חשמלית. רייטלינגר ניסה לסייע לו לממש את הרעיון, אך ללא הצלחה, ופופר הפקיד מכתב חתום עם תיאור של הרעיון באקדמיה הוינאית, ב-6 בנובמבר 1862. בשנת 1882, כאשר הוחל בהעברת חשמל למרחקים, נפתח המכתב והוכר כי פופר היה הראשון שהציע את הרעיון באופן תאורטי. ב-1867 המציא מחיצות מיוחדות למניעת משקע בדפנות הפנימיות של דודי קיטור. התמלוגים מהמצאה זו ומשורה ארוכה של המצאות אחרות העניקו לו את התנאים לעבודה יצירתית בתחומי ההנדסה, הפיזיקה, והפילוסופיה של החברה ושל המוסר. משנת 1875 פרסם סדרה של מאמרים על הפיזיקה של ספינות אוויר.
בשנת 1883 פרסם מאמר בו העלה את השאלה האם יש יחסי גומלין בין מסה ואנרגיה, ובשנת 1884 פרסם מאמר על הרעיון של קוונט האנרגיה. בנוסף, היה פופר הראשון שהציג את עיקרון העיוות, הבלתי ניתן לתיקון, על ידי מכשיר המדידה של הפרמטרים של מושא המחקר.
סופר.
החל משנת 1877 החל פופר לפרסם ספרים בנושאים חברתיים ופילוסופיים. את כל חיבוריו, כתב פופר בגרמנית. בשנת 1877 פרסם את הספר "סדר מוסרי עולמי". בשנת 1878 פרסם פופר את הספר "זכות לחיים והחובה למות" בו הציג באופן ראשוני את משנתו החברתית שנועדה לספק לכל אדם את המינימום הנדרש לו כדי לחיות. בשנת 1886 פרסם את הספר "הערך האסתטי והתרבותי של קדמת הטכניקה". בנוסף, בשנת 1886 פרסם את "הנסיך ביסמרק והאנטישמיות" בו טען שרק מדינה עצמאית ליהודים יכולה להציל את היהודים מאנטישמיות. בספר טען שהקמת מדינה כזו הוא דבר, שאין לדחותו, ולא חשוב איזה משטר יהיה בה בשלב הראשון, אפילו מונרכיה.
ספרו הנפוץ ביותר היה "פנטזיות של ריאליסטן", שפורסם ב-1899 ויצא ב-20 מהדורות. ספר זה היה קובץ של נובלות פילוסופיות, בהם הנובלה הידועה "בחלום כבהקיץ" בו העלה עוד לפני פרויד את הרעיון שיש לפרש חלומות על סמך ניתוח ההתנגשות בין התודעה החברתית של האדם לבין היצרים החייתיים שלו. לאחר פרסום ספר זה בחר לעצמו פופר את הכינוי "לינקאוס" על שם "הנווט הרואה למרחקים" של אוניית הארגונאוטים, שמופיע ב"פאוסט" של גתה.
בשנת 1905 פרסם פופר את הספר "וולטר" שיצא להגנת זכרו של וולטר.
משנתו.
משנתו החברתית.
החל מעבודתו "הזכות לחיות והחובה למות" שפורסם בשנת 1878 וכלה בעבודתו "שרות חובת כללית להזנה כפתרון לבעיה סוציאלית" שפורסם בשנת 1912, פיתח פופר לינקאוס משנה חברתית שנועדה לספק לכל אדם את צרכיו המינימליים. משנה זאת פותחה בעקבות אמרתו של פופר, הנשענת על האימרה "כל המקיים נפש אחת כאילו קיים עולם מלא", "אם המשטר החברתי יגרום לכך שרק איש אחד מבין מאות מיליוני האנשים ימות ברעב, הרי זה סימן שכל החברה כולה רקובה".
לפי השקפתו של פופר-לינקאוס, הזכות לחיות היא הזכות העיקרית והטבעית של האדם, לכן הוא שולל את חובת האדם למות, כאשר זה דרוש למדינה. הוא מצדד בשירות צבאי חובה, אך בתנאי, שלשדה הקרב יישלחו רק מתנדבים. אבל הזכות לחיות, לטענתו, היא ביטוי חסר-משמעות, אם לא יובטחו לאדם צורכי הקיום החיוניים. את שיטתו החברתית, המבטיחה לכל אזרח את צורכי הקיום החיוניים, פופר-לינקאוס מפתח בשורת יצירותיו,
לפי הרעיון של פופר-לינקאוס, החברה חייבת לספק לכל חבריה את מצרכי הקיום החיוניים – מזון, לבוש ומגורים, וגם כן את השירותים החיוניים – רפואה, חינוך והשכלה כללית. ומצדם, כל חברי החברה הבריאים במסגרת שירות אזרחי חובה מבצעים עבודות, שלא דורשות השכלה מקצעית (גבוהה או תיכונית) ביצירת תשתית חומרית של המשק הלאומי (הפקת אוצרות-הטבע, עבודות חקלאיות, סלילת כבישים, בניית בתים וכו'). הם משתתפים גם כן בהפקת מצרכים ומתן שירותים חיוניים.
מבנה חברתי.
לפי דעתו של פופר-לינקאוס, החברה האנושית הצודקת תקום לא בעקבות מהפכה אלימה, אלא כתוצאה של תהליך שכנוע והסכמה כללית. בחברה כזו כל בן-אדם בריא במשך חייו עובר ארבעה שלבים סוציאליים (מהם על השלב השלישי יש לו אפשרות לדלג):
בשני השלבים האחרונים אדם הוא חופשי, שלא נכון לגבי שני השלבים הראשונים, שבתוכם אדם מרוויח את החופש שלו ומגיע להכרתו. כפי שמדגיש פופר-לינקאוס, יחד עם ההתפתחות של המדע והטכניקה יקטן בהתמדה ההמשך של השלב השני. יחד עם זה יתרחב ההקף של המושג "מצרכים ושירותים חיוניים".
רעיונות נוספים.
בספריו, פופר מציין את ההשפעה הגדולה של שירי לכת על ההמון. פופר-לינקאוס טוען, ששירי הלכת לעיתים קרובות מסייעים לרודנות, כי הם הופכים את ההמון לעיסה, שאפשר לכייר ממנה הכל. רעיון זה של פופר-לינקאוס מזכיר את הרעיון של לב טולסטוי, שאמר: "היכן, שרוצים יותר עבדים, שימציאו יותר שירי הלכת".
בתחום המשפט פופר-לינקאוס סבר, שהעונש העיקרי צריך להיות בפרסום העבריין ועבירתו, ורק את הפושע המועד צריך לבודד.
השפעתו.
המוקירים של יוסף פופר-לינקאוס היו הפיזיקאים אלברט איינשטיין וארנסט מאך, הפילוסופים מרטין בובר והוגו ברגמן, כימאי וילהלם אוסטוולד, מתמטיקאי ריכרד פון מיזס, סטטיסטיקאי קרל באַלוֹד, פיזיולוג תאודור בְּאֵר, פסיכולוג זיגמונד פרויד, סופרים מקס ברוד, שטפן צווייג וארתור שניצלר, וגם כן המייסד של הזרם הרוויזיוניסטי בציונות ולדימיר (זאב) ז'בוטינסקי.
ב-21 בפברואר 1918, ביום הולדתו ה-80 של פופר, נוסד בווינה ארגון בשם "שרות כללית להזנה" בהנהגתם של רופא ופסיכולוג פריץ ויטלס והסופר ולטר מרכוס. במשך מספר שנים יצא לאור ביטאונו של הארגון באותו השם. הארגון התקיים 20 שנים ופוזר על ידי הנאצים בזמן שאוסטריה סופחה לגרמניה.