"עטור מצחך" (מוכר גם בשם "עטור מצחך זהב שחור", על פי שורתו הראשונה) הוא שיר ישראלי שנחשב כאחת מהקלאסיקות של הזמר העברי. מילותיו נכתבו על ידי המשורר והשחקן אברהם חלפי, והוא הולחן על ידי המוזיקאי יוני רכטר. הביצוע המקורי והידוע ביותר של השיר הוא של הזמר אריק איינשטיין.
מילים.
"עטור מצחך זהב שחור" נכתב על ידי המשורר אברהם חלפי בסוף שנות החמישים של המאה ה-20. השיר מתאר באופנים שונים אהבה רומנטית בין גבר לאישה, אשר לעיתים נדמית כאהבה בין בני זוג החיים ביחד וייתכן שהם נשואים (), ולעיתים כאהבה בלתי מושגת ().
בדבריו של הכותב אל אהובתו, הוא עושה שימוש בשני אמצעים פיגורטיביים: מטאפורה: תיאור שערהּ השחור והענוג של האישה כ"זהב שחור" המעטר את מצחה, כדוגמה ליופייה הכללי (); מטונימיה: תיאור האישה באמצעות הבגד שלה, במקום לתאר את גופה באופן ישיר ().
יש הרואים בחלקים מהשיר () מונולוג של אוהב נאמן, הזועק את זעקת בדידותו, בעוד הוא "צלע שלישית" במשולש אהבים, ונגזר עליו לחזות באהובתו מרחוק בלבד.
השראה.
ב-2011 פורסם כי ההשראה לכתיבת השיר הייתה זהבה ברלינסקי, אשת חברה תל אביבית ורעייתו של השחקן זאב ברלינסקי, שחלפי היה מבאי ביתם. על פי הפרסום, המשורר אברהם חלפי התאהב בברלינסקי וכתב לה את השיר - על אף שלא מימש את אהבתו. בראיון בחדשות 10 הציגו חברי המשפחה את תמונותיה של ברלינסקי ואת המצבה שלה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא, שעליה חרטו לפי בקשתה את מילות השיר. חלפי שמר את זהות האישה בסוד, אך הודה שהיה מאוהב באחרת ואף כתב על אהבתו לאשת חברו בשיר "אשר טייל עמך": . גם שיר זה הולחן על ידי רכטר ובוצע על ידי איינשטיין באלבום "משירי אברהם חלפי". בשיר ישנם מספר רמזים לדמותה של ברלינסקי כולל אזכורים המתייחסים לשערה השחור ולשמה.
לחן.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הולחן השיר על ידי יוני רכטר. הוא פורסם לראשונה בשנת 1977 במסגרת אלבומו של אריק איינשטיין "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'". האלבום כלל ביצועים מחודשים לשירים עבריים מוכרים, והשיר "עטור מצחך" (שנקרא באלבום "עטור מצחך זהב שחור") היה אחד משני השירים החדשים היחידים שנכללו באלבום. קולות הרקע בשיר בוצעו על ידי הזמרות קורין אלאל (הקולות הגבוהים) ויהודית רביץ (הקולות הנמוכים). להקלטה הצטרף אבנר קנר שניצח על התזמורת (בזמן שרכטר ניגן בפסנתר).
אריק איינשטיין סיפר כי העבודה על השיר ארכה חודשים רבים, בעבודה משותפת שלו ושל יוני רכטר. רכטר, החתום בלעדית על לחן השיר, סיפר בראיון כי אכן הלחין את השיר בעצמו, אך התקשה עם הלחנת השורה – עד שאיינשטיין הציע לו להתייחס לכל אחת מהמילים בנפרד, תוך עצירה קצרה בין מילה למילה.
ביצועים נוספים.
יוני רכטר ביצע את השיר עם יהודית רביץ במסגרת המופע והתקליט "באופן קבוע וחד פעמי" ב-1979.
להקת כוורת ביצעה באופן קצבי את הבית הראשון כשיר המייצג את קריירת הסולו של יוני רכטר במסגרת המחרוזת "כוורת און 45" המורכבת משישה שירים המייצגים כל אחד מחברי הלהקה. השיר בוצע בהופעות האיחוד של הלהקה ונכלל באלבומים כוורת - הופעה חיה, קיץ 1984 וכוורת בפארק מהופעת האיחוד ב-1998. בהופעות האיחוד של 1990 ביצעה כוורת את השיר באופן מלא, כשחברי הלהקה מתחלקים בתפקידי השירה. הביצוע תועד בסרט כוורת - תמונות מחיי להקה.
בשנת 1988 נכלל השיר "עטור מצחך" באלבום "משירי אברהם חלפי" של איינשטיין ורכטר, בשינויי עיבוד קלים. אחד השינויים המשמעותיים הוא בשורה , שבהקלטה הראשונה מושרת על ידי איינשטיין, אלאל ורביץ, ואילו בהקלטה השנייה מושרת על ידי אלאל ורביץ בלבד. לדברי איינשטיין, בחירה עיבודית זו גורמת לחלק זה של השיר להישמע כדיאלוג בינו לבין זמרות הליווי.
רביץ שרה סולו את השיר במופע "העיקר זה הרומנטיקה", ערב משירי יוני רכטר, ב-1991 ובשני מופעים דומים שהתקיימו בבית לסין כעשרים שנה מאוחר יותר (הראשון במסגרת פסטיבל הפסנתר 2010). רכטר ורביץ שבו וביצעו את השיר במסגרת הופעות "באה מאהבה 2008" של יהודית רביץ בקיסריה בקיץ 2008.
אביב גפן ביצע את השיר במסגרת ספיישל טלוויזיוני של שירי יוני רכטר, של להקת הגבעטרון ושל ישי לוי.
בשנת 2021 בוצע השיר על ידי הראפר הישראלי דודו פארוק, במסגרת סדרת הרשת "מה היה קורה אם" של גלי צה"ל. ביצוע זה, הנעשה בסגנונו המוזיקלי של הראפר, מתייחס לרקע לכתיבת השיר והזמר מוצג בקליפ בתור גבר המתנגד לנישואיה של אהובתו.
עיבודים.
יונתן רזאל עיבד את השיר במסגרת קונצרט מחווה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית לשיריו של יוני רכטר. העיבוד בוצע על ידי אביתר בנאי ובנגינתו של יונתן רזאל.
יצירות שהושפעו.
הזמרת איה כורם כללה באלבומה "שפה זרה" שיר פרי עטה בשם "זהב שחור", כתשובה נשית לשיר "עטור מצחך". יוני רכטר הלחין את השיר לבקשתה. באותה שנה אף ביצעה כורם את השיר "עטור מצחך" בשידור המיוחד של בחירת "שיר השישים" לכבוד חגיגות יום העצמאות השישים למדינת ישראל. ביצועה לשיר נכלל באלבום האוסף "הפסקול של המדינה".
עטור מצחך זהב שחור
רובע האמנים בפריז
סיכול (דיני החוזים)
בוסטון קומון
בוסטון קומון (באנגלית: Boston Common) הוא הפארק הציבורי המרכזי בעיר בוסטון. ראשיתו של הבוסטון קומון בשנת 1634, והוא הפארק הוותיק ביותר בארצות הברית. שטח הפארק הוא כ-200 דונם. במקום בית קברות ישן בו קבורים בין השאר הצייר גילברט סטיוארט והמלחין ויליאם בילינגס.
היסטוריה.
הבעלים הראשונים של המגרש עליו יושב הקומון היה ויליאם בלקסטון, המתיישב האירופאי הראשון בבוסטון. בשנות השלושים של המאה ה-17 שימש השטח כאזור מרעה לפרות, אולם כעבור מספר שנים התדלדל שטח המרעה עקב רעיית יתר.
הבריטים השתמשו בקומון כמחנה צבאי בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית, וממנו יצאו הכוחות הבריטים לקרבות הראשונים במלחמה, קרבות לקסינגטון וקונקורד.
בשנת 1965 נערכה בפארק הפגנה גדולה נגד מלחמת וייטנאם, ובשנת 1969 נערכה הפגנה נוספת שבה השתתפו כ-100,000 איש. בשנת 1967 ערכה ג'ודי גרלנד הופעה רבת משתתפים במקום. בשנת 2006 נשבר בפארק שיא גינס, כאשר הודלקו בו מספר שיא של 30,128 דלעות הלואין.
כיום משמש ה"בוסטון קומון" כפארק ציבורי, ומתקיימים בו גם הופעות ואירועים שונים. בין השאר נאמו בו האפיפיור יוחנן פאולוס השני ומרטין לותר קינג. כמו כן בפארק נמצא מרכז למבקרים בבוסטון והוא ניצב בתחילתו של מסלול שביל החירות העירוני.
בשנת 1987 קיבל הפארק את המעמד הרשמי של "אתר לאומי בעל משמעות היסטורית".
פוד
פוד (מאנגלית: pod – תרמיל זרעים) הוא מכל נתיק שניתן לחברו למטוס, לכלי רכב או שייט לשם נשיאת מטען בעל תכלית מסוימת. כך, קיימים פוד תותחים, פוד לוחמה אלקטרונית, פוד ניווט ועוד.
הפוד מחובר לנושא המטען בהתאם למשימה. הפודים נישאים מחוץ לגוף המטוס או הרכב, והם ניתנים לניתוק והחלפה מהירה. פוד המיועד להתקנה במטוס מעוצב בצורה אווירודינמית, כדי לצמצם ככל האפשר הגרר שהוא יוצר, הפוגע במהירות המטוס.
בפודי תותחים נעשה שימוש כבר במהלך מלחמת העולם השנייה. במטוס קרב, פוד תותח יעיל פחות מתותח המותקן בגוף המטוס, אך לעיתים נוצר הצורך בפוד לאחר שבתכנון המקורי של המטוס לא נכלל תותח, אך הצורך בתותח התגלה במהלך השימוש המבצעי במטוס.
קורנפלור
ויליאם אוסלר
סר ויליאם אוסלר (באנגלית: Sir William Osler, 1st Baronet; 12 ביולי 1849 – 29 בדצמבר 1919) היה רופא קנדי המכונה "אבי הרפואה המודרנית". אוסלר היה איש מקצוע, אשר בלט בעשייתו במגוון היבטים של הרפואה, כרופא מטפל, פתולוג, מורה, איש ארגון רפואי, כותב מאמרים, מנהל מוסד רפואי ומחבר ספרים.
תולדות חייו.
אוסלר נולד בחבל קנדה ווסט (היום אונטריו). אביו היה כומר ולאוסלר קדמו שני אחים. כנער התכוון ללכת בדרכי אביו ולהיות לכומר אנגליקני ובשנת 1867 החל ללמוד בטריניטי קולג' בטורונטו (היום חלק מאוניברסיטת טורונטו), אך לאחר שפיתח עניין במקצוע הרפואה החל ללמוד בבית הספר לרפואה בטורונטו. בית הספר לרפואה היה מוסד פרטי ולא חלק מאוניברסיטת טורונטו. לאחר שנתיים עבר אוסלר ללמוד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול שם סיים את לימודי תואר דוקטור לרפואה בשנת 1872.
לאחר סיום לימודיו שהה כשנתיים באירופה בהכשרת פוסט-דוקטורט ושב בשנת 1874 לאוניברסיטת מקגיל, שם החל לעבוד במשרת מרצה. במקום עבודתו זה ייסד לראשונה ג'ורנל קלאב, חוג קבוע להתעדכנות במאמרים מקצועיים. בשנת 1884 הוא מונה ליושב ראש הקתדרה לרפואה קלינית באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה. בשנת 1889, עת עזב את המוסד, נשא נאום פרידה שכותרתו Aequanimitas, על הכרחיות תכונת ישוב הדעת לעבודתו של הרופא. בשנת זו התמנה למנהל הרפואי של בית החולים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ובשנת 1893 היה לאחד מן הפרופסורים הראשונים לרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור. בשנת 1905 הוא מונה למשרת פרופסור רגיוס, ראש הקתדרה לרפואה באוניברסיטת אוקספורד (קתדרה שנוסדה על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה, בשנת 1546), משרה בה החזיק עד יום מותו. לאוסלר הוענק תואר ברון בשנת 1911, כהוקרה על תרומותיו לרפואה.