שלושה סיבובי הצבעה נדרשו בטרם הושג רוב מוחלט לאחד המועמדים. פרץ ברנשטיין פרש לאחר הסיבוב השני וחברי מפלגתו הצביעו בעד מרדכי נורוק. חברי מפ"ם העבירו את תמיכתם בסיבוב השלישי ליצחק בן-צבי ובכך הביאו לבחירתו.
איוון איליץ'
הבחירות לנשיאות ישראל (1957)
הבחירות הרביעיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-28 באוקטובר 1957, בעקבות סיום תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של יצחק בן-צבי.
בן צבי התמודד שוב על הכהונה, כאשר מולו היה אמור להתייצב המזרחן יוסף יואל ריבלין (אביו של ראובן ריבלין) כמועמד מטעם חרות. אולם ריבלין פרש מהמירוץ, ולפיכך נערכו הבחירות בהשתתפות בן צבי בלבד, כאשר לחברי הכנסת ניתנה האפשרות להצביע בעד בחירתו או נגדה. 76 חברי כנסת הצביעו בעד בן צבי, 18 נמנעו ו-26 נעדרו, בעיקר משום ששהו בחוץ לארץ. אסתר רזיאל-נאור אמרה שסיעת חרות לא הצביעה בעד יצחק בן-צבי למרות ההערכה כלפיו, משום שהיה קשור למפא"י והוא לא הפסיק "כל חברות במפלגה פוליטית הלכה למעשה". אסתר וילנסקה הסבירה את ההימנעות של מק"י מתמיכה בבן צבי בכך שמועמדותו "מסמלת תמיכה במדיניות הממשלה". זלמן בן יעקב הסביר את ההימנעות מהצבעה בעד בן צבי, למרות ההערכה כלפיו, בכך "שאגודת ישראל דוגלת בדמות, צביון ומהות תורתית למדינת ישראל ולמלכות ישראל, המוגדרים בחז״ל ובספרי יסוד שלנו, ורוצה לראות את נשיאה הולם ומתאים לשאיפותינו אלה".
תוצאות הבחירות.
בן צבי נבחר בהיעדר מתנגדים, וכהונתו השנייה החלה רשמית עוד באותו היום.
המטוספרמיה
המטוספרמיה או המוספרמיה (ביוונית: היימה = דם, ספרמה = זרע) היא תופעת הימצאות דם בנוזל הזרע הגברי. צבע הזרע של גבר הלוקה בתופעה זו הוא חום או אדום. בדרך כלל מדובר בתופעה לא מסוכנת ללא גורם ידוע, אך לעיתים היא יכולה להעיד על בעיה רפואית כגון פצע, דלקת בשופכה או בבלוטת הערמונית' והמופיליה. המטוספרמיה יכולה להיגרם גם כתופעת לוואי של פרוצדורה מקומית כגון ביופסיה של הפרוסטטה. המטוספרמיה נפוצה ב-2% מההפניות האורולוגיות, אולם תפוצתה בציבור הכללי אינה ידועה.
מטופלים עם המטוספרמיה צריכים להיבדק על ידי אורולוג כדי לזהות או לשלול גורמים רפואיים. המטוספרמיה אידאופתית (מסיבות לא ידועות) מטופלת לעיתים ב-tetracycline ובעיסוי של הפרוסטטה.
ישיבת שדמות נריה
ישיבת שדמות נריה היא ישיבת הסדר השוכנת ביישוב שדמות מחולה שבצפון בקעת הירדן. הישיבה קרויה על שם הרב משה צבי נריה. חלק נכבד מתושבי היישוב, המונה כ-130 משפחות, הם רבני ובוגרי הישיבה. ראשי הישיבה הם הרב שלמה רוזנפלד, המשמש גם כרב אזורי בעמק בית שאן וחבר בהנהלת איגוד ישיבות ההסדר בישראל ולצידו מכהן הרב נחמיה רענן. מנהל הישיבה הוא שלמה חזות, שגם הקים וניהל את ישיבת גבעת אולגה.
היסטוריה.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד על ידי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה כאשר ראש הישיבה, הרב משה צבי נריה החליט על הקמת ישיבת הסדר בכפר הרואה, ונענה לבקשה להעתיק את מיקומהּ לשדמות מחולה על מנת לחזק את היישוב היהודי בבקעת הירדן ולהוות מענה רוחני לתושבי האזור. הרב נריה רצה לקרוא לישיבה "גאון הירדן", דבר שלא התקבל, אך שם זה ניתן לעלון שהישיבה מוציאה לבחוריה וחייליה ובעבר גם לבוגריה. הישיבה היא המוסד האחרון מבין מוסדות רבים שהקים בחייו הרב נריה, שנפטר שנה לאחר הקמתה.
באפריל 2022 נכנסה הישיבה לפנימיות הקבע שנבנו בעזרת גיוס המונים, זאת לאחר שבית המדרש חידש את פניו באלול תש"פ.
בחודש אוקטובר 2013 לאחר רצח אל"ם שריה (יאיא) עופר, אכלסה הישיבה באופן זמני, ביחד עם מספר משפחות משדמות מחולה את ברוש הבקעה.
מעבר לפיתוח התלמידים, הישיבה מתמקדת גם בקשר עם תושבי בקעת הירדן ועמק בית שאן במגוון דרכים, כגון העברת פעילויות בבתי ספר, השלמה למניין בבתי כנסת בדגש על חגי ישראל וימים נוראים, מפגשים עם חיילים המשרתים באזור, העברת שיעורי תורה ביישובי הסביבה, התנדבות בתנועות הנוער ועוד. בנוסף לכך יש גם קשר מיוחד בין הישיבה ליישוב שכולל הדרכה בבני עקיבא, משפחות המאמצות את הבחורים ועוד.
תלמידים בוגרי צבא יכולים לשלב בתוכנית הלימודים שלהם לימודים לתעודת הוראה במכללת הרצוג או ללמוד למבחני רבנות.
בעבר מרבית תלמידי הישיבה היו בוגרי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, אך כיום נמנים עם תלמידיה גם בוגרי ישיבות תיכוניות רבות מכל הארץ. רבני הישיבה ברובם בוגרי ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון אך גם בוגרי הישיבה עצמה, ומכאן שתפיסת עולמה של הישיבה הנה מגוונת ומורכבת מאסכולות שונות של הציונות הדתית.
הישיבה מונה כ-40 תלמידים. בישיבה פעל כולל אברכים הנקרא "בני אלישע", על שם הנביא אלישע בן שפט המוכר מספר מלכים שהתגורר באזורה של שדמות מחולה. לאחר מספר שנים התמזג הכולל עם הישיבה.
החל מזמן אלול ה'תשפ"א מכהן כראש הישיבה לצד הרב רוזנפלד הרב נחמיה רענן, עד אז ר"מ בישיבת הר עציון.
יד אחים
נפרטיטי
נפרטיטי (בערך 1370–1330 לפנה"ס) הייתה אשתו העיקרית של אחנתון מלך מצרים. היא הייתה חותנתו וככל הנראה גם אמו החורגת של פרעה תות ענח' אמון. משמעות שמה הוא "האישה היפה הגיעה".
נפרטיטי התפרסמה בעיקר בשל הפרוטומה המפורסמת שלה (בתמונה משמאל) מתוך האוסף של המוזיאון המצרי בברלין, ומוצגת כיום במוזיאון החדש בברלין. הפסל הוא אחד הפסלים המועתקים ביותר של מצרים העתיקה. הפרוטומה התגלתה על ידי האגיפטולוג היהודי הגרמני לודוויג בורכהרד (Ludwig Borchardt) במשלחת שמומנה על ידי החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft). על פי ההסכם עם מחלקת העתיקות המצרית הועברו חלק מהממצאים לידיה. מחלקת העתיקות גילתה שהגרמנים מצאו את הפרוטומה והעבירו אותה לגרמניה והיא דרשה את החזרתה. לטענתה כיסו הגרמנים את הפרוטומה בבוץ לפני חלוקת הממצאים וכך מנעו במרמה את העברתה למחלקת העתיקות. הגרמנים סירבו להחזירה למצרים וכתוצאה מכך החברה והמוזיאון בברלין לא קיבלו יותר רישיונות חפירה.
משפחתה.
זהות הוריה של נפרטיטי לא ידועה בבירור, אך משערים שהיא בתו של איי שמונה מאוחר יותר לפרעה.
תאוריה אחרת זיהתה את נפרטיטי כנסיכת מיתני Tadukhipa.
שנת נישואיה לאמנחותפ הרביעי (שאחר כך נודע כאחנתון) אינה ידועה, אולם ידוע שהיו להם שש בנות:
מלכותה.
בשנה הרביעית למלכותו (1346 לפנה"ס), הוביל אמנחותפ הרביעי מהפכה דתית בה החלו לעבוד את אל-השמש אתון, ובה הייתה נפרטיטי שותפה בולטת. באותה שנה הוא גם החל לבנות את בירתו החדשה, אחתתון ('האופק של אתון'), במקום שידוע כיום כאל-עמארנה.
בשנה החמישית למלכותו, שינה אמנחותפ הרביעי את שמו באופן רשמי לאחנתון (בין הפירושים המקובלים: 'הראוי לעבוד את אתון', 'בחירו של אתון' ו'הרוח המפוארת של אתון'), כעדות לפולחן החדש. האירוע קרה כנראה ב-2 בינואר באותה שנה.
בשנה השביעית למלכותו (1343 לפנה"ס), הועברה הבירה מתבאי לאל-עמארנה, אם כי בנייתה של העיר המשיכה עוד שנתיים (עד 1341 לפנה"ס). העיר החדשה הוקדשה לדתם החדשה של הזוג המלכותי. לפי ההערכות הפרוטומה המפורסמת של נפרטיטי נוצרה בשנה זו.
בתקופת מלכות אחנתון (ואולי גם לאחר מכן) שלטה נפרטיטי בצורה חסרת תקדים במצרים העתיקה. יש עדויות לכך שבשנת 12 למלכותו היא הועלתה לדרגה של מלכה שותפה, המקבילה לדרגה של פרעה.
נפרטיטי מוצגת לעיתים קרובות בתבליטים כשגודלה כגודלו של פרעה, דבר המסמל את חשיבותה, וכן כשהיא עובדת את אתון לבדה. אולי הדבר המרשים ביותר הוא תבליט מהמקדש באל-עמארנה (שנמצא כיום במוזיאון MFA בבוסטון) שבו היא מוצגת מכה אויב זר בעזרת אלה לפני אתון, תיאור שהיה שמור רק לפרעונים.
מותה.
בסביבות שנת 14 למלכות אחנתון (1336 לפנה"ס), פסק שמה של נפרטיטי להופיע באזכורים היסטוריים. תאוריות שונות הוצעו להסביר את היעלמותה הפתאומית. תאוריה אחת טוענת שהיא מתה במגפה, ולפי תאוריה אחרת מוות טבעי אחר הוא הגורם.
בעבר הרחוק הייתה מקובלת הסברה ששמה צונזר בשל חרפה שהמיטה על בית המלוכה, אולם סברה זו נדחתה שכן המחיקה המכוונת של מצבת אשתו של אחנתון, התבררה כמצבתה של קייה.
גם בדבר מקום קבורתה של נפרטיטי הועלו הצעות והשערות רבות. בנובמבר 2015 פורסם, כי לפי ממצאים חדשים של הדמיות רדאר שנעשו בקברו של תות ענח' אמון, קברה של נפרטיטי נמצא אולי בחדר צדדי של קברו.
פרסומה כיום.
נפרטיטי היא מלכת מצרים המפורסמת ביותר בתודעה המערבית אחרי קלאופטרה, היא השפיעה על שינוי הסטנדרטים של היופי הנשי במאה ה-20, ומכונה לעיתים קרובות "האשה היפה ביותר בעולם".
נוטופיה
המוזיאון לעתיקות הגולן
אִיוִוי (EWI, ראשי תיבות של Electronic Wind Instrument) הוא כלי נגינה אלקטרוני ממשפחת כלי הנשיפה, אשר נהגה על ידי נייל סטיינר (Nyle Steiner) ופותח בהמשך על ידי תאגיד המוזיקה האלקטרונית AKAI היפני. הדגמים הראשוניים של הכלי כללו שני חלקים נפרדים - ממשק נשיפה וסינתיסייזר - אחד הדגמים -EWI4000S משלב יחד את שני החלקים השונים, האחד מתחת לשני.
מבנה הכלי.
הכלי מעוצב כך ששיטת האצבוע בנגינה עליו דומה לסקסופון, כך שגם נגני קלרינט מסוגלים לנגן עליו בקלות רבה. הכלי מאפשר גם שיטות אצבוע שונות, כמו למשל לכלי נשיפה ממתכת (קרן יער, חצוצרה, טרומבון) או כלי נשיפה מעץ (אבוב, חלילית וחליל). הכלי בנוי בצורה קווית, ומוחזק בקדמת גופו של הנגן באמצעות רצועת צוואר.
ממשק הנשיפה של ה-EWI כולל פייה המכילה חיישנים למדידת שני מאפייני נגינה מרכזיים:
ה"שסתומים" של ה-EWI אינם מכניים, אלא מופעלים באמצעות מקשי מגע, המודדים את מיקום ועוצמת לחיצת האצבעות באמצעות מדידת מוליכות חשמלית. העובדה שהנגינה בכלי מתבצעת באמצעות מקשי מגע, מאפשרת נגינה מאוד מהירה על הכלי.