כעבור זמן מה, איצ'יגו מגלה שעל ידי כך שרוקיה נתנה לו את כוחותיה ונשארה איתו בעולם האנושי לעזור לו בלחימתו הולואים, היא הפרה את חוקיהם של המלאכי המוות והביאה על עצמה עונש מוות. היא נלקחה לסול סוסייטי, לאחר שמנעה ממלאכי המוות שרדפו את איצ'יגו להרוג אותו (אבאראי רנג'י וביאקויה קוצ'יקי). איצ'יגו ניצל מפצעיו הרבים בזכות אדם בשם קיסוקֶה אורהרה, דמות אפופת מסתורין אשר בשלב מאוחר יותר מתגלה כמלאך מוות בעברו. הוא נותן לאיצ'יגו ההזדמנות להתאמן אצלו ולשוב ולאגור את כוחות השיניגאמי שלו, שאיבד במהלך המאבק על רוקיה. האימונים שעבר לא היו קלים ואיצ'יגו כמעט והפך להולו בעצמו. בזכות האימון, איצ'יגו גילה את כוחות מלאך המוות שלו. הוא יוצא לדרך עם חבורה של ארבעה אנשים - אישידה, אוריהימה, צ'אדו וחתול מדבר בשם יורואיצ'י (שאחר כך מתגלה כמלאכית מוות בעברה שהיה לה קשר עם ביאקויה קוצ'יקי). ביחד הם יוצאים לסול סוסייטי, מאוחדים במטרה להציל את רוקיה.
המדיות השונות בזיכיון.
סדרת המאנגה.
סדרת המאנגה נכתבה ואוירה על ידי טייט קובו. הסדרה פורסמה לראשונה באוגוסט 2001 בגיליון של "Weekly Shōnen Jump". פרקי הסדרה עובדו לכרכים שונים אשר יצאו לאור על ידי המוציא לאור היפני שואיישה ("Shueisha"). הכרך הראשון פורסם ב-5 בינואר 2002 והאחרון, מספר 74, פורסם ב-4 בנובמבר 2016. הגרסה האנגלית של המאנגה תורגמה והופצה על ידי חברת "Viz Media".
סדרת האנימה.
החל משנת 2004 ועד 2012 שודרה ביפן סדרת האנימה של בליץ' אשר מבוססת על סדרת המאנגה של בליץ'. הסדרה בוימה על ידי נוריוקי אבה והופקה על ידי סטודיו פיירו ורשת הטלוויזיה היפנית "TV Tokyo". העלילה של האנימה עוקבת כמעט אחד לאחד אחרי העלילה של המאנגה עליה היא מבוססת, מלבד שינויים מינוריים, בעיקר מטעמי צנזורה. סדרת האנימה שודרה לראשונה ביפן בערוץ "TV Tokyo" ב-5 באוקטובר 2004. הפקת הסדרה הופסקה ב-27 במרץ 2012 עם 366 פרקים בסדרה לאורך 16 עונות.
בשנת 2020, במלאת 20 שנים לתחילת פרסום המנגה,הכריז היוצר קובו יחד עם הכרזה על סדרה חדשה שיצר,"burn the witch", כי בשנת 2021 הפקת האנימה תחודש ותשלים את החלק האחרון במנגה, ובכך תכסה את הסדרה עד סופה המקורי.
בהמשך, חברת "Viz Media" רכשה את זכויות השידור וההפצה של הזיכיון בשווקים הזרים. הגרסה האנגלית של סדרת האנימה הופקה על ידי חברת "Studiopolis" ושודרה לראשונה בערוץ Cartoon Network. ב-8 בספטמבר 2006 הסדרה דובבה לאנגלית.
הסרטים והאובות.
לאורך השנים יצאו לאקרנים ארבעה סרטי קולנוע במקביל לשידור סדרת האנימה אשר הרחיבו את עלילת סדרת האנימה ומאופיינים באנימציה ברמה גבוהה מזו של סדרת האנימה ובאורך של סרט קולנוע סטנדרטי. כל הסרטים בוימו על ידי נוריוקי אבה, הבמאי של סדרת האנימה של בליץ'. בנוסף, פורסמו במסגרת ירידים של שואיישה שני פרקים חיצוניים נוספים של האנימה שאינם מבוססים על המאנגה אך נחשבים לחלק מהקאנון העלילתי של הסדרה.
מחזמר.
עלילת סדרת המאנגה של בליץ' עובדה לחמישה מחזות זמר. המחזמר הראשון של בליץ' הוצג מ-17 באוגוסט עד 28 באוגוסט 2005 בטוקיו.
מחזות הזמר בוימו על ידי טאקויה היראמיצו כאשר התסריט נכתב על ידי נאושי אוקומורה והמוזיקה הולחנה על ידי המחזאי שואיצ'י טאמה.
קלפי משחק.
קלפי המשחק הם קלפי אספנות המבוססים על הסדרה. משחק הקלפים של בליץ' יצא לראשונה לשווקים ביפן בשנת 2004, ובהמשך בארצות הברית בשנת 2007. המשחק מיועד לשני שחקנים בלבד.
משחקי וידאו.
לאורך השנים יצאו לשווקים מספר רב של משחקי וידאו המבוססים על עלילת הסדרה. המשחקים יצאו לקונסולת משחקים וקונסולות ניידות שונות. רוב משחקי הווידאו של בליץ' אשר נוצרו עד היום הם משחקי תפקידים או משחקי לחימה בהם השחקן משחק באחת הדמויות הראשיות בסדרה.
משחק הווידאו הראשון היה המשחק "Bleach: Hanatareshi Yabou" אשר יצא במקור לשווקים ביפן עבור קונסולת המשחקים פלייסטיישן 2 ב-16 בפברואר 2005. בנוסף יצא משחק בשם "Bleach: brave souls" למכשירי האנדרואיד ול iOS ב-15 בינואר 2016
תקליטורים.
לאורך השנים הופקו 11 תקליטורים אשר הכילו את הפסקולים של סדרת האנימה והסרטים של בליץ'.
שירי פתיחה וסיום.
בסדרה, שירי הפתיח והסיום הם בעצם שירים של להקות יפניות שקוצרו ועובדו במקצת ועליהם הולבשה אנימציה הקשורה לסדרה, כל כמה זמן, השיר עצמו לא משתנה, אך חלקים מן הפתיח משתנים עקב השינויים העדכניים בעלילה.
הפטיטיס
הנעה קדמית
הנעה קדמית היא אופן הנעת הגלגלים (וסידור המנוע והתמסורת הנגזרים ממנו) הנפוץ ביותר במכוניות מודרניות, שבו המנוע מניע את הגלגלים הקדמיים בלבד.
בעבר הייתה נפוצה יותר הנעה אחורית, כיום היא נותרה בעיקר במכוניות פאר ובמכוניות ספורטיביות בהן קיים יתרון מסוים להפרדת הגלגלים המניעים מגלגלי ההיגוי. תצורה נוספת היא הנעה בכל ארבעת הגלגלים המכונה "4x4" (מבוטא "ארבע על ארבע") או AWD (All Wheel Drive).
היסטוריה.
ניסיונות בהנעה קדמית נעשו מראשית ימי המכונית. ב-1928 הוצגה בבריטניה מכונית הנעה קדמית מתוצרת "אלביס קארס", שלא נחלה הצלחה מסחרית. הדגם הראשון של מכונית בעלת הנעה קדמית שזכה להצלחה בשווקים היה ה"טרקסיון אוואנט" של סיטרואן ב-1934.
ההנעה הקדמית שוכללה במכונית המיני של 1959, שהותקן בה לראשונה מנוע רוחבי בהנעה קדמית, כנהוג כיום. המיני הייתה שונה ממכוניות מודרניות בכך שהתמסורת נבנתה בתוך אגן השמן של המנוע, והונעה בגלגלי שיניים. גם פיג'ו ורנו השתמשו בתכנון כזה במנוע ה"דוברין" שפיתחו במשותף בשנות ה-70 של המאה ה-20. נטייתה של תצורה זו להשמעת יבבות מתיבת ההילוכים הובילה לזניחתה.
אאודי הייתה חלוצת תצורת ה "U" שבה המנוע ממוקם לאורך, ו"תלוי" בין הגלגלים הקדמיים. גם כיום אאודי היא מהיצרניות היחידות שעדיין משתמשות בתצורה זו, המאפשרת שימוש בציריות שוות אורך והסבה קלה להנעה בכל ארבעת הגלגלים.
בארצות הברית, האולדסמוביל טורנדו מ-1966, חידשה את ההנעה הקדמית והשתמשה במנוע V8 אורכי, עם תמסורת שהפכה את כיוון הסיבוב ב-90 מעלות אל הגלגלים. הקדילאק אלדורדו, שנה לאחר מכן, קבעה את שיא המנוע הגדול ביותר לרכב הנעה קדמית, עם נפח של שבעה ליטרים. היא נותרה הקדילאק היחידה עם הנעה קדמית עד אמצע שנות ה-80. במהלך שנים אלו התגברה תנועת השוק האמריקאי לעבר הנעה קדמית, ומכוניות מצליחות כשברולט סיטיישן, פורד טאורוס וקרייזלר וויאג'ר, בשילוב היבוא מיפן, הובילו לכך שבשנות ה-90 רק קומץ מכוניות אמריקאיות נותרו עם הנעה אחורית.
רובן של המכוניות משתמשות כיום במנוע רוחבי, כאשר התמסורת מותקנת לצידו ומניעה את הגלגלים הקדמיים דרך ציריות וגלי הינע. חלוצת תצורה זו היא הפיאט 128 מ-1969 שנבדלה מהמיני שהייתה בעלת תיבת הילוכים שמוקמה מתחת למנוע.
בספורט מוטורי המכונה דריפט משתתפות מכוניות בעלות הנעה אחורית בלבד (בדרך כלל עם תיבת הילוכים ידנית). בדריפט, הרכב מבצע "סחיפה" (Drift באנגלית) בדרך כלל בתחומי נתיב מסומן הכולל סיבובים מלאים וחלקיים. במכוניות בעלות הנעה קדמית, קשה עד בלתי אפשרי לבצע סחיפות ארוכות ומגוונות, משום שבעת האצה חזקה הגלגלים הקדמיים מחליקים (בעת סבסוב גלגלים החיכוך בין הצמיג לכביש פוחת באופן משמעותי) והתוצאה היא תת היגוי. במכוניות בעלות הנעה אחורית, בעת האצה חזקה, הגלגלים האחוריים מאבדים את רוב אחיזתם ויוצרים היגוי יתר, שהוא הסחיפה.
סבוראה
רפואה דחופה
רפואה דחופה היא תחום התמחות, עיסוק ומחקר ברפואה שעוסק בטיפול רפואי ראשוני בחולים בעקבות מחלה או תסמינים הדורשים טיפול מיידי ולעיתים אף מסכני חיים.
תחומי טיפול.
תחום הרפואה הדחופה כולל טיפול במצבים רפואיים המצריכים טיפול דחוף. מהרופא המומחה ברפואה דחופה נדרש ידע נרחב במגוון תחומי הרפואה ומיומנות רבה בביצוע פרוצדורות מורכבות, ביניהם: ידע בהחייאה מתקדמת (טיפול נמרץ), ניהול דרכי נשימה (הרדמה), תפירת חתכים מורכבים (כירורגיה וכירורגיה פלסטית), קיבוע עצם שבורה או השבת פריקה של מפרק (אורתופדיה), טיפול באוטם שריר הלב (קרדיולוגיה), טיפול בשבץ מוחי (נוירולוגיה),
טיפול בנשים בהריון עם דימום נרתיקי (גינקולוגיה ומיילדות), טיפול במקרים של התקף פסיכוטי (פסיכיאטריה), ביצוע וקריאת תוצאות בדיקות דימות (רדיולוגיה) ועוד.
המחלקה לרפואה דחופה.
במחלקה לרפואה דחופה מוטל על הרופא לראות מספר רב של חולים, להקשיב לתלונותיהם, לבדוק את מצבם הרפואי ובהתאם לכך לשקול את הצורך בטיפול מיידי, העברה לאשפוז וטיפול במחלקה המתאימה או לשחררם לביתם. המחלקה לרפואה דחופה נותנת מענה רפואי ראשוני למטופלים במקרים בהם אין זמינות של רפואה בקהילה, בשעות הלילה או בסופי שבוע.
בישראל.
רפואה דחופה מוכרת בישראל כתחום התמחות במספר מסלולים. המסלול הישיר מכשיר את הרופא שעדיין איננו מומחה לקראת הכרה כמומחה ברפואה דחופה (מבוגרים). מסלולי התמחות-על מכשירים רופאים מומחים להכרה כמומחים ברפואה דחופה, בנוסף להתמחות הראשונה שיש בידם. במסלול דומה מוכשרים גם מומחים ברפואת ילדים כמומחים ברפואה דחופה (ילדים).
ההתמחות ברפואה דחופה מתמקדת בכישורים הנדרשים מהרופאים במחלקות לרפואה דחופה בכל תחומי הרפואה. הרופא המתמחה ברפואה דחופה מתמקד במתן המענה הראשוני לכל הבעיות הדחופות בגינן פונים מטופלים למלר"ד. לפיכך, מקצוע זה מעניק לרופא יכולת רחבה, החל מטיפול הולם בחבלות, כולל תפירת חתכים וקיבוע שברים, דרך טיפול בהרעלות והפרעות בקצב הלב, וכלה בפרכוסים ושבץ מוחי.
קרוקודיל
אשה
לואי נפוליאון
שנות השבעים
ונרה 3