באופן כללי, התרחבו ממדי הסחר האוסטרלי עקב המלחמה, אף על פי שעלויות המלחמה היו משמעותיים במיוחד וממשלת אוסטרליה נזקקה להלוואות חוץ כדי לממן את המאמץ המלחמתי שלה. במונחים כספיים, היקף היצוא האוסטרלי עלה בכמעט 45%, בעוד שמספר האוסטרלים שהועסקו במגזר התעשייתי גדל ביותר מ-11%. מצב זה התאים ברוב המקרים ליכולת המצומצמת של הספקים המסורתיים להמשיך לספק לאוסטרליה את המוצרים התעשייתיים ועקב הצורך החיוני במוצרים אלה הואץ קצב התפתחותה של התעשייה האוסטרלית.
במונחים של התפתחות התעשייה המקומית, ההערכה היא שבעקבות חוסר היכולת של הספקים המסורתיים לשווק את מוצרי התעשייה שלהם בשל מגבלות סחר ומחסור באמצעי שינוע ימיים, יותר מ-400 סוגי מוצרים החלו להיות מיוצרים בבתי החרושת האוסטרלים כתוצאה מהמלחמה. נתון זה לא היה משמעותי במיוחד, אף על פי שתהליך השינוי שהתחולל בכלכלה האוסטרלית כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, היה מעל לכל ספק משמעותי לא פחות מהתהליך הדומה שהתחולל בעת מלחמת העולם השנייה. ברור היה שתהליך הרחבת ממדיה של תעשיית הפלדה שהתרחש במהלך אותה תקופה הניח את היסודות לתהליך התיעוש העתידי.
למרות הגידול שחל בתעשייה המקומית, היה עדיין מחסור בסוגי מוצרים רבים. תופעה זו התרחשה בין השאר עקב העדיפות שנתנה לצרכים הצבאיים על פני הצרכים האזרחיים, אך עם זאת, היה גם מחסור בחומרי גלם ובמשאבים אחרים שנדרשו לייצור. מצב זה התחולל עקב מחסור באמצעי שינוע ימיים וכן מהמגבלות שהוטלו על אספקתם של משאבים אלו על ידי הבריטים עקב צורכיהם הגדלים והולכים. כתוצאה מכך התחוללה אינפלציה. מחיר המוצרים לצריכה המקומית עלו, בעוד שמחירי המוצרים לייצוא המשיכו להיות נמוכים בהשוואה למחירי השוק כדי למנוע לחצים אינפלציוניים בינלאומיים נוספים. כתוצאה מכך, יוקר המחיה עבור האוסטרלי הממוצע עלה באופן משמעותי.
במקביל התרחשה במהלך המלחמה באופן בלתי נמנע עלייה בכוחם ובהיקף פעילותם של האיגודים המקצועיים ובמספר חבריהם. למרות העלייה המשמעותית במחיריהם של רבים ממוצרי היסוד, שאפה הממשלה לשמור על גובה השכר כמו שהיה קודם למלחמה. אף על פי שהשכר השבועי הממוצע במהלך המלחמה על בשיעור של 8–12 סנטים, לא הצליחה עלייה זו להדביק את קצב האינפלציה וכתוצאה מכך הורגש חוסר שביעות רצון בקרב אנשי מעמד העובדים ובעקבותיהם החלו סכסוכי עבודה. לא כל העימותים הללו התחוללו על רקע כלכלי, ואכן, בחלק מהמקרים הם פרצו על רקע ההתנגדות האלימה לסוגיית גיוס החובה, שרבים מפעילי האיגודים המקצועיים התנגדו לו. עם זאת, צעדים אלה גרמו לשיבושים רבים וההערכה היא שבשנות המלחמה התרחשו 1,945 סכסוכי עבודה שהובילו לאובדן של 8,533,061 ימי עבודה ולהפסד של 7,785,607 ליש"ט בשכר עבודה שלא שולם.
בסך הכול, למלחמה הייתה השפעה שלילית על הכלכלה האוסטרלית. סך כל התוצר המקומי הגולמי ירד ב-9.5% בתקופה שבין 1914 ל-1920, בעוד שגיוסו לצבא של כוח האדם החיוני לתעשייה גרם לירידה בשיעור של 6% במספר האזרחים המועסקים. אף על פי שהגידול באוכלוסייה המשיך במהלך שנות המלחמה, הוא היה קטן במחצית מהשיעור שבתקופה שלפניה. שיעור ההכנסה לנפש צנח בצורה חדה ב-16%.
לאחר המלחמה.
שחרור החיילים.
עם סיום פעולות האיבה באירופה החליטה ממשלת אוסטרליה שכוחותיה הצבאיים לא ייקחו חלק בכוחות הכיבוש שנשלחו לגרמניה במסגרת ההסדרים שלאחר המלחמה, כדי שהיא תוכל להתחיל בשחרורם של חיילי ה-AIF מוקדם ככל האפשר. לוטננט גנרל סר ג'ון מונש מונה להיות המנהל הכללי האחראי על תהליך השחרור והחזרה למולדת והוא דאג לקידומו של התהליך בבריטניה ולוטננט גנרל הנרי שובל לקח אחריות על הנושא במזרח התיכון.
במקום לשחרר את הכוחות על פי יחידותיהם או על פי מקצועם הצבאי, הוחלט להנהיג מערכת שוויונית לשחרור החיילים על פי מפתח של וותק ואלה ששהו מחוץ לבית במשך הזמן הארוך ביותר שוחררו ראשונים. עקב גודלו של הכוח שהוצב מעבר לים, כ-167,000 איש בצרפת, בבריטניה ובמצרים, ועקב הצרכים הלוגיסטיים שנדרשו להחזרתם של החיילים הביתה, התהליך התארך עד מאוד והיה צורך להעסיק את הכוחות בזמן ההמתנה. כדי להשיג מטרה זו וכדי להכין את האנשים לחזרתם לתעסוקה האזרחית, הוקם מערך הכשרה חינוכי בניהולו של ג'ורג' לונג וליחידות ששהו בבריטניה הוצעו מגוון קורסים והזדמנויות השמה בתעסוקה ואף על פי שתוכניות אלו לא נחלו הצלחה כפי שהיה מצופה מהן, כמה אלפי חיילים ניצלו אותן.
חלק מהאוסטרלים החליטו להשהות את חזרתם הביתה ותחת זאת הצטרפו לצבא הבריטי ויצאו לשרת בצפון רוסיה במהלך מלחמת האזרחים, אף על פי שבאופן רשמי סירבה ממשלת אוסטרליה לשלוח כוחות למערכה בה התערבו מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים הרוסית. ספינות הצי המלכותי האוסטרלי, "יארה", "טורנס", "סוואן" ו"פארמטה" הוצבו במימי הים השחור במהלך עימות זה. במצרים, בראשית 1919 לקחו מספר יחידות פרשים קלים אוסטרלים חלק בדיכוי המהומות שהתחוללו אז, בעת שהם המתינו לחזרתם הביתה. למרות המחסור בספינות תובלה, תהליך החזרתם של החיילים לאוסטרליה הושלם במועד מוקדם יותר מהצפוי ובספטמבר 1919 נותרו 10,000 חיילים בבריטניה שהמתינו לשובם הביתה. שיירות התובלה האחרונות העיקריות הפליגו מאנגליה ב-23 בדצמבר 1919 והגיעו לאוסטרליה בראשית 1920. שנה מאוחר יותר, ב-1 באפריל 1921, פורק ה-AIF באופן רשמי.
למרות זאת לא הסתיים תהליך השיבה הביתה. עם שובם של החיילים לאוסטרליה, הוסבו המאמצים להחזרתם של החיילים למעגל העבודה, להכשרתם ולדאגה לאלה שמצבם הבריאותי לא אפשר להם להשתלב במקומות התעסוקה. כדי לקדם את המטרות הללו, הקימה ממשלת אוסטרליה את "משרד השיבה למולדת" (Repatriation Department), שבפניו הוצבו המטרות לדאוג להשמתם של החיילים המשוחררים במקומות העבודה, להעניק להם הכשרה מקצועית ולדאוג לשיכונם. בסופו של דבר הוטלה על המשרד גם המשימה הקשה של ניהול תשלומי הקצבאות לחיילים המשוחררים, ניהול בתי החולים לשיקום, ניהול בתי ההחלמה והקמתם של יישובים לשיכונם של החיילים המשוחררים. העלות מימונן של כל המשימות הללו הייתה ניכרת וביוני 1935 הוערך שעלותן הגיעה ל-238 מיליון ליש"ט, יותר מסך כל הוצאות הביטחון במהלך המלחמה.
כדי להבטיח את זכויותיהם של אלפי הגברים והנשים ששבו הביתה, נוסדו ארגונים רבים של חיילים משוחררים. הבולט ביותר מכולם הוא "הליגה האימפריאלית של המלחים והחיילים המשוחררים של אוסטרליה" (The Returned Sailors and Soldiers Imperial League of Australia – RSSILA), שנוסד ב-1916 על ידי נציגים של ארגונים שכבר התקיימו קודם לכן. לאחר המלחמה גדלה השפעתו הפוליטית של הארגון, שורותיו התרחבו והוא היה פעיל מאוד בתהליך השיבה הביתה של החיילים, בפעילות למען זכויות החיילים המשוחררים ובהבטחת תנאיהם של החיילים ששבו למעגל העבודה האזרחי. ב-1919 הוערך שמספר חברי הארגון עמד על 150,000 איש, אף על פי שמספר זה ירד באופן משמעותי באמצע שנות העשרים.
מורשת המלחמה.
מלחמת העולם הראשונה השפיעה על אוסטרליה באופנים רבים, אף על פי שניתן לטעון שהשפעה זו לא הייתה רבה יותר מזו של אומות אירופאיות אחרות שהיו מעורבות באופן ישיר יותר במלחמה. מבחינה כלכלית השפיעה המלחמה על אוסטרליה בכמה היבטים, אף על פי שהשפל הגדול השפיע מאוחר יותר בצורה הרבה יותר משמעותית והתעשייה האוסטרלית לא עברה תהליך שינוי גדול יותר מאשר זה שהיא עברה בעקבות מלחמת העולם השנייה. בנוף הפוליטי חל גם שינוי משמעותי בעקבות שסעים שנגרמו בוויכוח הגדול על שאלת גיוס החובה, בעוד שבמידה פחותה יותר, בתפקידן של הנשים בחברה האוסטרלית חלה התפתחות, כשיותר נשים החלו להיכנס למעגל העבודה. ואכן, בין השנים 1914 – 1918, חל גידול של 13% בשיעור תעסוקת הנשים, אך גידול זה חל בעיקר בענפי התעסוקה המסורתיים של הנשים. בנוסף, אף על פי שכ-2,000 נשים הועסקו כאחיות במסגרת ה-AIF, לא הייתה מעורבות משמעותית של נשים בכוחות הצבא במהלך המלחמה.
מורשת נוספת של המלחמה היה האופן שהוביל להתפתחותה, אם כי רק לטווח קצר, של מדיניות החוץ העצמאית האוסטרלית. אף על פי שבעבר האינטרסים החיצוניים של אוסטרליה נוהלו בעיקר על ידי בריטניה, כאחת מהארצות שהשתתפו באופן פעיל במלחמה, שלחה אוסטרליה משלחת לועידת השלום בפריז שהתקיימה ב-1919 ובמקביל היא החלה לפעול באופן החלטי יותר בסוגיות האזוריות במרחב הפסיפי. בוועידת השלום דרש ראש ממשלת אוסטרליה, בילי יוז שישולמו לאוסטרליה פיצויי מלחמה ושיוענק לה מנדט על שטחי גינאה החדשה הגרמנית, דרישות שעמדו בניגוד לגישה הבינלאומית של ארבע עשרה הנקודות של נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון. ללא קשר לכך, לאחר המלחמה חל שינוי קטן בלבד ביחסים בין הדומיניונים של האימפריה הבריטית וכתוצאה מכך ניתן לטעון שהמלחמה לא גרמה לשינוי משמעותי בתפיסתה של אוסטרליה את מעמדה הבינלאומי. ואכן, שינוי מעמיק יותר חל רק בעקבות הצטרפותה של יפן למלחמת העולם השנייה ב-1942, שבסופו של דבר הובילה את אוסטרליה לפנות למדיניות חוץ עצמאית מבריטניה ולכריתתה של ברית עם ארצות הברית.