במוליך למחצה או מבודד הפס המאוכלס הגבוה ביותר נקרא פס הערכיות, באנלוגיה לאלקטרוני ערכיות באטום בודד, ובטמפרטורת האפס המוחלט הוא מלא לחלוטין באלקטרונים. אלקטרונים הנמצאים בפס הערכיות לא יכולים ליצור הולכה בחומר מכיוון שכדי להניע אותם על ידי מתח יש צורך להוסיף להם אנרגיה (באנלוגיה למודל קלאסי - האלקטרון נע במרחב ולכן מתווספת לו אנרגיה קינטית), מה שלא אפשרי בגלל שכל רמות האנרגיה בו מאוכלסות. הפס הנמוך ביותר שאינו מאוכלס במלואו (בטמפרטורת האפס המוחלט) נקרא לכן "פס ההולכה". כאשר הפוטנציאל הכימי נמצא בתוך פער אנרגיה (כמו במוליך למחצה) נהוג לסמן את האנרגיה המקסימלית בפס הערכיות כ- formula_2 ואת האנרגיה המינימלית של פס ההולכה כ- formula_3.
ההבדל היחיד בין מוליך למחצה לבין מבודד הוא בגודל הפער האסור בין רמת הערכיות לרמת ההולכה. באופן גס נהוג לסווג חומרים בעלי פער של עד 4eV כמוליכים למחצה. אנרגיה תרמית היא אחד המנגנונים העיקריים לעירור אלקטרונים לרמת ההולכה, ולכן קיימת תלות חזקה של מוליכות מוליך למחצה בטמפרטורה. מבנה הפסים של מוליך למחצה מנוצל בהתקנים אלקטרוניים רבים. על ידי אילוח ביסודות מתאימים ניתן לשנות את מאפייני החומר, וליצור דיודות, טרנזיסטורים, תאים סולריים וכדומה.
מבנה הפסים אופייני לגבישים, אך קיים גם בקווזי גבישים ובמוצקים אמורפיים. בחומרים אלו הטיפול המתמטי מסובך בהרבה, ולכן המחקר התאורטי התמקד בגבישים.
מודלים פיזיקליים.
מודל האלקטרון החופשי.
מודל האלקטרון החופשי הוא המודל הפשוט ביותר לאלקטרונים בגביש. המודל מניח שאלקטרון שנמצא בגביש אינו קשור ליון מסוים אלא לגז אלקטרונים שאופף את היונים. כמו בגז אידיאלי, מזניחים את האינטראקציות בין האלקטרונים עצמם (אך לא מאותן סיבות). שדה הפוטנציאל שנובע מיוני הגביש מתבטא בשימוש במסה אפקטיבית השונה ממסת האלקטרון הרגילה. לאור ההנחות הללו כל אלקטרון בגביש הוא למעשה חלקיק בבור פוטנציאל אינסופי. כל שנותר כדי למצוא את רמות האנרגיה המותרות הוא לפתור את משוואת שרדינגר.
צפיפות המצבים המתקבלת בפסים גבוהה מאוד. הצפיפות משתנה כפונקציה של האנרגיה וערכה אפס בקצוות הפס ומקסימום במרכזו. בשלושה ממדים נתונה הצפיפות על ידי
אף על פי שסך כל המצבים האפשריים לאכלוס הוא באופן תאורטי אינסופי, הרי שמספר האלקטרונים הוא סופי. ההסתברות לאכלוס מצב מסוים כפונקציה של הטמפרטורה נתונה על ידי סטטיסטיקת פרמי דיראק:
כאשר k הוא קבוע בולצמן, T הטמפרטורה, formula_6 אנרגיית פרמי.
מודל האלקטרון הכמעט-חופשיים.
המודל לוקח בחשבון שדה פוטנציאל מחזורי הנובע מסידור היונים שפועל על האלקטרון. האינטראקציות בין האלקטרונים עדיין נחשבות זניחות. פתרון משוואת שרדינגר עבור פוטנציאל זה הוא פונקציית הגל של בלוך:
כאשר k הוא וקטור הגל, n הוא מספר הרמה. וקטור הגל מקבל ערכים בתוך אזור ברילואן הראשון (תא פרימיטיבי בסריג ההופכי), והוא מחזורי בהוספת וקטור סריג הופכי.
אנרגיית האלקטרון היא פונקציה של k. חומרים בעלי פער ישיר, כמו גליום ארסניד, הם חומרים שבהם המינימום של האנרגיה בפס ההולכה מתקבל עבור אותו ערך של k בו מתקבל המקסימום של האנרגיה בפס הערכיות. חומרים בהם לא מתקיים תנאי זה נקראים חומרים בעלי פער בלתי ישיר.
לחומרים בעלי פער ישיר יש יתרון משמעותי בשימושים אופטיים.
פרשת לוקרבי
תומס אקווינס
רקטות נגד טנקים
צג שטוח
לפקדה
לֶפְקָדָה (ביוונית מודרנית: Λευκάδα, ביוונית עתיקה: Λευκάς, לֶאוּקָס, באיטלקית: Santa Maura) הוא אי יווני בים היוני, במערבה של יוון. בעבר היה זה חצי-אי, שחובר ליבשת באמצעות שרטון-יבשה של עשרות מטרים בודדות, אך זה נחפר במאה ה-8 לפנה"ס על ידי אנשי קורינתוס, על מנת לאפשר תנועת אניות. כיום האי מחובר ליבשת על ידי כביש (causeway) וגשר צף. שטחו כ-356 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 22,879 איש.
לפקדה הוא גם שמה של בירת האי, הנמצאת בחלקו הצפוני, מרחק 20 דקות נסיעה לערך מנמל התעופה אַקְטִיוֹן. היחידה האזורית של לפקדה שהיא הקטנה ביחידות האזוריות של יוון, הן בשטחה הן בגודל אוכלוסייתה, כוללת את האי לפקדה ואת האיים הקטנים הסמוכים לו: מגאניסי, קלאמוס, קסטוס, מדורי, סקורפיוס וספרטי.
במרץ 2008 נחשפה במהלך שיפוץ שגרתי בכביש באי מערכת קברים עתיקה שעוררה מחדש את הוויכוח אודות מקום מושבו של אודיסאוס.
מושבות העלייה הראשונה
Minutes To Midnight
אברהם רקנאטי
אברהם שמואל רקנאטי (כ"א בשבט תרמ"ח, 3 בפברואר 1888 – ט"ז באדר תש"ם, 3 במרץ 1980) היה ממנהיגי יהדות סלוניקי ואיש ציבור בישראל. נשיא תנועת המזרחי ויו"ר התנועה הרוויזיוניסטית ביוון וחבר הכנסת הראשונה.
קורות חיים.
רקנאטי נולד בשנת 1888 בסלוניקי לשמואל ובייה. למד ב"תלמוד תורה הגדול" ובתיכון כל ישראל חברים (אליאנס). בהיותו כבן 16 התחיל לכתוב בעיתונות היהודית בלאדינו, ומאוחר יותר ב-1917 יסד (עם חברו יצחק רפאל מולכו) את השבועון רב ההשפעה בצרפתית "פרו ישראל" והיה עורכו הראשי כ-10 שנים, כל זמן יציאתו לאור. בד בבד היה כתב בעיתונים "די ולט" ו"ג'ואיש כרוניקל".
פעילותו בקרב הקהילה החלה כאשר נתמנה בשנת 1911 כראש אגודת "מכבי" והפך אותה בהנהגתו מאגודת ספורט לתנועת נוער ובוגרים המונית, שחינכה ללאומיות יהודית גאה ולטיפוח מנהיגות קהילתית צעירה. מאוחר יותר, בשל חילוקי דעות אידאולוגיים, פרש ממכבי והקים את תנועת ה"מזרחי" ואת תנועת הנוער ההמונית "בני מזרחי", שהיו פעילות בחינוך יהודי ועברי, שמירת ערכי היהדות ובעידוד עליה המונית לארץ ישראל.
באותו זמן הקים, במסגרת קשריו האישיים עם זאב ז'בוטינסקי, את סניף התנועה הרוויזיוניסטית ביוון ופעל לשיתוף פעולה בין שתי התנועות העולמיות. ב-1925 נבחר כחבר ההנהלה העולמית של תנועת הציונים הרוויזיוניסטים. במסגרת זו דרש בוועידה העולמית ב-1930 להקים גוף צבאי מחתרתי למאבק נגד השלטון הבריטי בארץ.
ב-1924 פתח במאבק ציבורי ובינלאומי נגד החוק היווני לסגירת בתי המסחר בימי א' בשבוע. השתתף בקונגרסים הציוניים והיה מראשי העושים בפעילות הציונית בעיר במוסדות הציוניים המרכזיים.
ב-1929 נבחר לסגן ראש העיר סלוניקי, ופעל להגנת הזכויות האזרחיות של היהודים.
בעקבות התגברות האנטישמיות ביוון באותן השנים פעל במרץ להגברת העלייה לארץ ישראל וקרא להמוני העם בסלוניקי לעלות בדחיפות לארץ. כתוצאה מפעילות "המזרחי" ויתר המפלגות הציוניות עלו כ-20,000 יהודים מסלוניקי לארץ בין השנים 1930-1937.
הוא עצמו עלה ארצה עם משפחתו ב-1933 וגם כאן לא פסקה פעילותו הציבורית. הוא עזר להעלות בני זוג של עולים שנותרו בסלוניקי, וכן עזר בקליטת עולי סלוניקי בתל אביב. בכך הציל יהודים רבים מתופת השואה.
הוא הקים את ועד השכונות בדרום ת"א (שהיו אז בתחום השיפוט של עיריית יפו הערבית) כשהוא משמש כסגן יו"ר והרב פרנקל כיו"ר. עמד בראש ארגון "הספרדים הלאומיים" והיה גם סגן יו"ר הסתדרות הספרדים בארץ. ב-1934 נבחר כחבר הוועד הפועל של המזרחי בת"א ובמקביל היה פעיל בצמרת המדינית של התנועה הלאומית (הצוהר, הצ"ח, קרן תל-חי) ויסד יחד עם הרב ליסמן, את תנועת "המזרחי המקורי".
בשנים 1949–1951 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה מטעם החרות וכיהן כיו"ר הוועדה לשירותים ציבוריים.
יחד עם חברים נוספים הקים את בית הכנסת "שמחה הדר קודש" בדרום ת"א ואחר כך היה מיוזמי הקמת בית הכנסת היכל יהודה בצפון תל אביב (ע"ש אחיו לאון-יהודה רקנאטי).
ב-1952 יזם ועמד בראש הוועד להוצאת ספר "זיכרון שלוניקי" כרך א' וב' – אוצר אנציקלופדי להיסטוריה ולחיים של יהדות סלוניקי, ואף כתב בו כמה מאמרים ורשימות.
רקנאטי היה מראשוני יקירי העיר תל אביב ב-1976.
נפטר ב-1980. אחיו הצעיר הוא ליאון רקנאטי, מייסד בנק דיסקונט.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות בירושלים.
אהוד גרא
אהוד גרא (נולד ב-6 בדצמבר 1945) הוא עורך דין ומומחה למכרזים. כיהן כמנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון (1985–1988), סמנכ"ל משרד התחבורה (1970–1977) ומנכ"ל מבצע עצמאות (Indpendance Operation) בתל אביב ובניו יורק.
ביוגרפיה.
גרא נולד בישראל, בנם של יגאל גרא (בנו של גרו גרא) ועליזה (בתו של יצחק כץ). למד בבית הספר הריאלי בחיפה ובתיכון חדש בתל אביב. בשנת 1969 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם הוסמך לתואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. בתקופת לימודיו בירושלים שימש עוזר הוראה לפרופסורים יצחק אנגלרד ואהרן ברק.
גרא עבד כמשפטן ברשות החברות הממשלתיות בנושאי הפרטה ובקידום חקיקת חוק החברות הממשלתיות. תקופה קצרה הורה בפקולטה למשפטים בנושאי דיני חברות ממשלתיות וחיבר את הספר "החברה הממשלתית: כללי ושיקולי פעולתה". בין השנים 1970–1977 עבד במשרד התחבורה, מהן גם בתפקיד סמנכ"ל המשרד, ועבד תחת השרים שמעון פרס וגד יעקבי, שעל ידו מונה מאוחר יותר למנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון (1985–1988). שימש בשירות המדינה בתפקידים נוספים במסגרת עבודתו והיה יועץ משפטי לעיריית נצרת עילית, מפעל הפיס, מוזיאון תל אביב לאמנות, ש.ל.ה. שירותי רפואה בע"מ, חב' פארק אריאל שרון בע"מ, וכן לרשויות מקומיות ולחברות עירוניות.