בשנת 2006 נשרף הבית. השריפה כילתה את גג הרעפים המקורי וניזוקו ציורי הקיר המקוריים. המבנה הוזכר בדו"ח של מבקר המדינה והמועצה לשימור אתרים פתחה בקשר עם היזם ועם עיריית פתח תקווה כדי למצוא פתרון לשימור המבנה. ב-2009 החליטה ועדת התכנון המקומית של העירייה לאפשר ליזם לפרק את המבנה ולהעתיקו לחזית המגרש, למרות התנגדות המועצה לשימור מבנים. בעקבות כך פורק הבית ונבנה מחדש שלושה מטרים מזרחה ממקומו המקורי, ותקרתו חודשה. על שטח החצר הוקם מגדל מגורים כפול בן שמונה קומות. המרפסת האחורית של הבית וכן הרפת והאסם לא שוחזרו. בחזית המבנה ניטעו עצי פרי בתור שחזור הבוסתן.
ב-4 בספטמבר 2011 ערכה עיריית פתח תקווה טקס חנוכת הבית למבנה המשוחזר במעמד ראש העיר וצאצאי משפחת ימיני.
אלכסנדר רוברט ג'ונסטון
אלכסנדר רוברט ג'ונסטון (באנגלית: Alexander Robert Johnston; 14 ביוני 1812 - 21 בינואר 1888) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן בפועל כמנהלן (administrator) בהונג קונג והיה בפועל מושל המושבה.
בשנת 1854 התקבל כחבר בחברה המלכותית בשל מחקריו על הטבע של סין.
קורות חיים.
ג'ונסטון נולד בקולומבו שבציילון (כיום סרי לנקה) והיה בנו השלישי של סר אלכסנדר ג'ונסטון, השופט הראשי של המושבה בריטית.
בשנת 1828 עבר למאוריציוס כפקיד קולוניאלי בריטי, ושירת בה עד 1833.
בין השנים 1833–1834 שימש כמזכירו הפרטי של בן דודו, ויליאם נאפייר, אשר כיהן כממונה הראשי על הסחר עם סין. נאפייר נפטר באוקטובר 1834, והוחלף על ידי ג'ון פרנסיס דייוויס, וג'ונסטון הועסק על ידיו כמזכיר ועדת הסחר עם סין. לאחר פרישתו של דייוויס בינואר 1835 מונה ג'ונסטון לתפקיד השליש לממונה על הסחר עם סין, ובנובמבר 1836 מונה לתפקיד המשנה לממונה. ב-1837 כאשר בוטל התפקיד מונה ג'ונסטון לתפקיד סגן הממונה על הסחר.
ב-22 ביוני 1841 הצטרף ג'ונסטון לכוח החלוץ הבריטי במסגרת מלחמת האופיום הראשונה ולאחריה מונה לתפקיד המנהלן בפועל (acting administrator) של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד דצמבר 1841.
ב-10 באוגוסט 1841 עת הגיע סר הנרי פוטינגר לסין, הוא הורה לג'ונסטון להמשיך בתפקידו כמנהלן בפועל. בכהונתו ג'ונסטון פיתח את המושבה ופיקח על סיווג הקרקעות במושבה תוך שהוא קובע אזורי סחר, מגורים ואזורים כפריים. תחת כהונתו נבנו הקסרקטינים באזור סטנלי ואברדין.
בעת שפוטינגר יצא במשלחת לסין ביוני 1842 נותר ג'ונסטון המנהלן בפועל, והמשיך בפעולותיו, אולם לא יכל לשפוט את הפושעים שנתפסו במושבה, דבר שהביא לעומס בבתי הכלא ולעלייה בפשיעה ובשוד הימי. הירידה בביטחון האישי במושבה הביאה את משרד המושבות הבריטי להבין שיש צורך במנהלן רשמי במושבה, ובדצמבר 1842 שב פוטינגר למושבה וג'ונסטון שב לתפקידו כסגן הממונה על הסחר עם סין.
ב-1843 מינה פוטינגר את ג'ונסטון לחבר במועצה המבצעת ובמועצה המחוקקת.
באוקטובר 1843 חלה ג'ונסטון ושב לאנגליה.
ב-5 ביוני 1845 נבחר כחבר החברה המלכותית בשל כתביו על הטבע של סין.
בספטמבר 1845 שב ג'ונסטון לסין וכיהן כמזכיר הממונה על הסחר עד ספטמבר 1852. בינואר 1846 שב לכהן במועצה המבצעת וכיהן בה עד מרץ 1853 עת פרש ושב לאנגליה.
ב-30 בספטמבר 1856 נשא ג'ונסטון לאישה את פרנסיס אלן (Frances-Ellen) בלונדון. נולדו להם תשעה בנים ושתי בנות.
ג'ונסטון עבר להתגורר בסאפוק שם כיהן כשופט שלום. לאחר מכן עבר לארצות הברית, ונפטר ב-21 בינואר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
רעייתו הקימה לזכרו כנסייה בפסדינה בשנת 1889.
דרך ג'ונסטון בשכונת ואן צ'אי שבאי הונג קונג נקראת על שמו.
לחם מלא
TechCrunch
TechCrunch הוא אתר אינטרנט העוסק בחדשות ובלוגים בנושא אינטרנט וטכנולוגיה, והוא אחד מהאתרים הפופולריים בנושאים אלו ברשת. האתר נותן במה מיוחדת לחדשות אודות סטארטאפים חדשים בתחומי המדיה השונים.
האתר נוסד בשנת 2005 על ידי יזם המחשבים מייקל ארינגטון. בספטמבר 2010 רכשה חברת AOL את האתר תמורת 25 מיליוני דולרים. החברה פועלת מסן פרנסיסקו ומבססת את הכנסותיה על פרסומות.
חסינות תאית
חסינות תאית היא תגובה חיסונית שלא מעורבים בה נוגדנים. לעומת זאת מעורבים בה תאים בלענים (מקרופאגים), תאי הרג טבעיים, ולימפוציטים ציטוטוקסיים מסוג T המשחררים ציטוקינים - חלבונים המשמשים לתקשורת בין תאי המערכת החיסונית לרקמות הגוף - כתגובה לאנטיגן - פרודה המוכרת על ידי המערכת החיסונית.
חסינות תאית מגינה על הגוף בכך שהיא:
מנגנון זה עוזר במקרים בהם הפתוגנים, אותם גורמים לתסמיני המחלה, מסוגלים להרוס ולשרוד את תאי הבלען (הפאגוציטים) שהיו אמורים להשמיד את גורם המחלה. מנגנון זה הוא היעיל ביותר נגד פגיעה תוך-תאית של נגיפים (וירוסים), אבל יעיל גם במקרים של סרטן.
בית איכסא
בֵּית אִיכְּסָא (בערבית: بيت إكسا) הוא כפר פלסטיני, הנמצא בין שכונת רמות בירושלים לבין מבשרת ציון. הכפר שוכן בשטחי B של הרשות הפלסטינית, ומתגוררים בו כ-1,600 תושבים. העומד בראש הכפר הוא עומאר חמדן.
היסטוריה.
על פי רישומים עות'מאניים, בתחילת המאה ה-16 מנה הכפר 79 משפחות. בתקופה זו, חלק מהכנסות המיסים של בית איכסא הוקדשו למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית. תעודת ההקדש מלמדת, כי לרשות תושבי הכפר הייתה אדמה חקלאית במזרעת ח'רובה (כפר חרוב) ליד מודיעין-מכבים-רעות.
לפי הגאוגרף סאמי הדאווי, בשנת 1922 מנה הכפר כ-791 תושבים וכ-1,410 תושבים בשנת 1945. בקרב נבי סמואל נכבש הכפר בידי כוחות ההגנה, אולם לאחר הכישלון בקרב על נבי סמואל הם נסוגו מבית איכסא, תוך שהם הורסים בתים בכפר. יריות מכיוון בית איכסא המשיכו להטריד את התנועה לירושלים. לאחר מלחמת העצמאות הייתה בית איכסא בשטח הפקר בין קווי צה"ל והלגיון הירדני. במסגרת הסכמי שביתת הנשק נמסרה בית איכסא לירדנים, תמורת החלק בבית צפאפא שנדרש לצורך הפעלת הרכבת מתל אביב לירושלים. הכפר הועבר לידי הלגיון במאי 1949 ובעקבות זאת פורסמה ידיעה על ירי על הנוסעים בכביש 1, שהוכחשה.
בסוף המאה ה-19 רכשו יהודים 791 דונם מאדמות הכפר. ב-1948 עם כיבוש השטח בידי ירדן, עברה האחריות על הנכסים ל"אפוטרופוס הירדני על נכסי אויב". ב-1967 עבר השטח לידי ישראל והאחריות על האדמות עברה לידי הממונה הממשלתי.
לאחר 1967.
ב-2011 הכפר לא היה מופרד בגדר ההפרדה מהצד הישראלי. לפי התוואי שאושר בממשלת שרון בשנת 2003, אמורה הייתה הגדר להפריד בין בית-איכסא לבין יתר שטחי בי של הרשות הפלסטינית. בשנת 2006, בעת ממשלת אולמרט, אושר תוואי חדש של הגדר אשר הפריד בין בית-איכסא לשטח ישראל. בשנת 2009 הוקמה גדר מצפון-מערב לכפר אשר מפרידה את הכפר מיתר שטחי בי של הרשות הפלסטינית, גדר שהוגדרה כזמנית עד שתיבנה גדר ההפרדה בתוואי שאושר ב-2006.
בשנת 2009, הוחלט בעקבות מחאות גופים ירוקים ותושבי מבשרת ציון, כי תוואי קו הרכבת המהיר לירושלים, אשר תוכנן תחילה לעבור בשטחי ישראל שבגבולות הקו הירוק, יעבור במנהרה מעבר לקו הירוק. לצורך כך הופקעו מהכפר כ-20 דונם למטרת מנהרה שבה תעבור הרכבת. כמו כן עוד 30 דונם יופקעו לצורך הקמת כביש גישה ושטח התארגנות להקמת מסילת רכבת אשר לאחר סיום הבניה ישוקמו ויחזרו למצבם המקורי.
בית הספר הטמפלרי
אברהם לבנת
אברהם ("בּוֹנְדִי") לִבְנָת (1924, צ'כוסלובקיה – 13 ביוני 2017) היה איש עסקים ישראלי, מייסדה של קבוצת "תעבורה" ומנהלהּ.
ביוגרפיה.
נולד בנֶודסלש שבאזור הקרפטים בצ'כוסלובקיה בן שני במשפחה של שלוש אחיות ושני אחים במשפחת וייס. אביו היה מנהל של חווה חקלאית גדולה, בבעלות ברון הונגרי יצרן יינות וכוהל. הבית היה ציוני והילדים למדו בבית ספר עברי. אברהם למד חרטות ומכניקה בבית ספר מקצועי.
בשנת 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכנסו ההונגרים לנודסלש. בשנות המלחמה הראשונות היהודים לא סבלו בהונגריה כמו בארצות הכיבוש הנאצי. המצב השתנה באביב 1944, עם השתלטות הגרמנים על הונגריה. אם המשפחה נפטרה והאב וארבעה מילדיו הובלו תחילה לגטו בעיירה ומשם גורשו למחנה אושוויץ. האחות הקטנה הופרדה ונרצחה ביום הראשון ואף האב לא שרד. בונדי, שהיה חרט מתכת במקצועו, גויס למחנה שרות העבודה (עבודת כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ההונגרים סייעו לגרמנים במפעל ביטחוני על האי בדנובה צ'פל. המפעל שזוהה על ידי בעלות הברית, הופצץ יומם וליל. בונדי התמחה בנטרול ובסילוק פצצות הנפל.
העלייה במבצע טיול.
בונדי נמלט ממחנה שרות העבודה וייתכן שהגיע לבית הזכוכית בבודפשט (אך קרוב לוודאי שלא), שבו מצאו אלפי יהודים מקלט בסיועם של קרל לוץ השווייצי. על כל פנים הוא פגש בבודפשט בוודאות את אפרים (אפרא) אגמון מאנשי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה. אפרא נתן לו מסמכים "לא מקוריים" (כלומר מזויפים שהמחתרת ייצרה) והציע לו לעבור את הגבול לרומניה במסגרת "מבצע טיול", שם קוד לעלייה דרך רומניה. הוא אכן עלה על רכבת עם חבר טוב והם הגיעו לנאג'ווארד, שם פגשו איש גבוה, משה אלפן שכינויו היה "פיל", שדאג להעבירם את הגבול. זה היה בסוף אוגוסט, כנראה ב-23 לחודש, כאשר התותחים של הצבא האדום החלו להפציץ את האזור ולכן גם מבצע הטיול הופסק באותם הימים ממש.