מחוץ לארצות הברית גרף הסרט ביום הראשון 1,624,265 דולר והפך לסרט המכניס ביותר ביום הפתיחה אי פעם בפיליפינים. בטאיוואן, הסרט גרף מעל 794,742 דולר שהיה ליום הפתיחה הגדול ביותר של האחים וורנר אי פעם. בבריטניה הכניס הסרט 5.6 מיליון דולרים ביום שישי, הפתיחה הגדולה ביותר לשנת 2013, עם 88% יותר מאשר "ספיידרמן המופלא", 11% יותר מאשר "איירון מן 3" ו-17% יותר מ"האביר האפל". בקוריאה הדרומית, הסרט גרף 2.8 מיליון דולר ביומיים הראשונים שלו וגם גרף 626,000 דולר באיחוד האמירויות הערביות, הפתיחה הגדולה ביותר לאולפני האחים וורנר.
בסך הכול הכניס הסרט 200,325,000 דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו והתייצב בראש טבלת שוברי הקופות, וכיסה את תקציבו כבר בתוך שבוע, משהגיעו סך הכנסותיו ל-240,000,000 דולר בנוסף ל-160,000,000 דולר שהכניס עוד לפני צאתו לאקרנים.
הסרט המשיך להכניס כסף ממכירות DVD/Blu ray וגם בהן הגיע לראש טבלאות המכירות.
הארמייה ה-17 (ורמאכט)
הארמייה ה-17 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הארמייה ה-17 הוקמה בשנת 1940 כהכנה למבצע ברברוסה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולמפקדה מונה קרל-היינריך פון שטילפנגל. ב-22 ביוני 1941. הארמייה ה-17 הייתה חלק מקבוצת ארמיות הדרום בעזרתם גרמניה הנאצית הוציאה לפועל את מבצע ברברוסה ופלשה לברית המועצות. מה-1 ביולי, הארמיות ההונגריות המהירות היו כפופות לארמייה ה-17.
הארמייה ה-17 הצטרפה לארמיית הפאנצר הראשונה בלחימה הכבדה מול הכוחות הסובייטים בדרום רוסיה. הם כיתרו את הכוחות הסובייטים בסמוך לעיר אומן במרכז אוקראינה במהלך קרב אומן. קרב שהוביל לנפילתם בשבי של 100,000 חיילים סובייטים.
לאחר הניצחון באומן, הארמייה ה-17, בצירוף עם כוחות גרמנים נוספים, כיתרו כוחות סובייטים גדולים יותר במהלך קרב קייב בו נפלו בשבי כ-450,000 שבויים ובעקבותיו פוטר סמיון בודיוני משירותו כמרשל ברית המועצות.
לאחר הקרב על קייב, הגרמנים נעו לכיוון מוסקבה והתמקדו בקרב על מוסקבה. מרבית קבוצת ארמיות הדרום הושעתה מפעילות התקפית למשך שארית שנת 1941. ב-5 באוקטובר 1941 מונה הרמן הות למפקד הארמייה, ופיקד עליה במהלך קרב חרקוב השני. ב-20 באפריל 1942 מונה הנס פון זלמות למפקד הארמייה, וב-1 ביוני 1942 מונה ריכרד רואוף למפקד הארמייה.
בקיץ 1942 קבוצת ארמיות דרום הייתה אמורה להוביל את המתקפה הגרמנית ברוסיה שזכתה לשם קוד "Fall Blau" ("מבצע מקרה כחול"). הארמייה ה-17 יועדה לספק הגנה לאגף ארמיית הפאנצר הראשונה בעת שהיא פותחת במתקפה לכיוון נהר הדון.
באוגוסט 1942, אדולף היטלר ארגן מחדש את כוחותיו על מנת שהצבא הגרמני יוכל לבצע התקדמות מהירה יותר בקרבות. כתוצאה מכך הוא חילק את צבא הדרום לשתי קבוצות: קבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B. קבוצת ארמיות A כללה את הארמייה ה-17, ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית. קבוצת ארמיות B כללה את הארמייה השישית, הארמייה השנייה, הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והארמייה השנייה (הונגריה). כאשר עד ל-2 באוקטובר הצטרפו אל קבוצת ארמיות B גם הארמיות השלישית והרביעית של רומניה.
בעוד שקבוצת ארמיות B החלה בהתקפה לכיוון סטלינגרד, קבוצת ארמיות A והארמייה ה-17 תקפו לכיוון שדות הנפט בקווקז (הקרב על קווקז). בדצמבר הכוחות סובייטים הקיפו את הארמייה השישית בסטלינגרד, וקבוצת ארמיות B נסוגה מדרום לרוסיה. אולם הארמייה ה-17 נצטוותה להישאר ולהחזיק בגשר שמעל נהר הקובאן. היטלר דרש כביש שאורכו כ-5 קילומטרים וגשר רכבת על פני מיצר קרץ' כדי לסייע בהתקדמות הלחימה דרך קווקז אל תוך פרס. ב-25 ביוני 1943 מונה ארווין ינקה למפקד הארמייה בגשר קובאן, ובלם את המתקפות הסובייטיות, אולם לבסוף באוקטובר 1943, הארמייה ה-17 נאלצה לסגת מגשר קובאן ומעבר למיצר קרץ' עד לחצי האי קרים. בחודשים שלאחר מכן הצבא האדום אילץ את כוחות היבשה של הוורמאכט לסגת לדרום אוקראינה. בנובמבר 1943 הארמייה ה-17 נותקה על ידי כוחות הצבא האדום מכוחות היבשה במצר פרקופ.
היטלר אסר על פינוי ימי של הארמייה ה-17 כי חשב שהסובייטים יוכלו להשתמש בחצי האי קרים כדי לשגר התקפות אוויריות נגד בתי זיקוק הנפט ברומניה. ב-10 באפריל 1944, הצבא הסובייטי תקף את הארמייה ה-17 ואילץ אותה לסגת אל סבסטופול. הפיקוד העליון של הוורמאכט תכנן להחזיק בסבטופול כמבצר, כפי שעשה הצבא האדום במהלך הקרב הראשון על חצי האי קרים בשנים 1941–1942. אולם תנועתו המהירה של הצבא האדום יחד עם הכנה לקויה של ההגנה על סבסטופול הפכה את המהלך לבלתי אפשרי. ב-1 במאי 1944 מונה קרל אלמנדינגר למפקד הארמייה, וב-9 במאי קיבל אישור לפנות את המבצר של סבסטופול לאחר התקפות רוסיות כבדות. מרבית הארמייה ה-17 וכמה חטיבות רומניות נפלו בשבי. עם מספר אבדות של כ-65,100 חיילים. ב-25 ביולי 1944 מונה פרידריך שולץ למפקד הארמייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון אוקראינה שהפכה ב-23 בספטמבר לקבוצת ארמיות A, ולחם עימה בקרבות בשלזיה. ב-1 באפריל 1945 מונה וילהלם האסה למפקד הארמייה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, ולחם עימה במהלך הקרבות בשלזיה. ב-7 במאי 1945 נפצע האסה באורח קשה, ולאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לצבא האדום ונלקח בשבי.
נסיכה קטנה (סרט, 1995)
נסיכה קטנה (באנגלית: A little princess) הוא סרט ילדים אמריקאי משנת 1995, מאת הבמאי אלפונסו קוארון. הסרט הוא גרסה מחודשת ומשוכתבת לעלילת ספר הילדים "נסיכה קטנה" של פרנסס הודג'סון ברנט, והוא הגרסה האחרונה מבין שש גרסאות הקולנוע והטלוויזיה שיצאו לספר.
בסרט מככבים לייזל מת'יוס, אלינור ברון, ליאם קנינגהאם וונסה לי צ'סטר. מת'יוס זכתה לפרס האמן הצעיר על תפקידה בסרט.
הסרט אמנם בקושי החזיר מחצית מתקציבו, אך הוא קצר ביקורות חיוביות ותשבחות, ודירוגו באתר Rotten Tomatoes הוא "fresh" (רענן) עם 97 אחוז. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריות עיצוב אמנותי וצילום.
עלילה.
שרה קרו (לייזל מת'יוס) היא ילדה יצירתית, בעלת דמיון מפותח ובוגרת מכפי גילה. היא עוזבת חיים אקזוטיים בהודו לצד אביה (ליאם קנינגהאם), בעל נדל"ן וקפטן בצבא בריטניה, ונמסרת על ידו לפנימייה שמנוהלת בידי מיס (העלמה) מינצ'ין (אלינור ברון) - רווקה מבוגרת קשוחה שנוטה להתעלל בילדות הפנימייה, ובמיוחד בחלשות שבהן. היחס המתחנף של מיס מינצ'ין לשרה, הנובע מתוך חמדנות לכספו של אביה, הופך באחת ליחס אכזרי, כאשר נודע למיס מינצ'ין שאביה של שרה מת במהלך מלחמת העולם הראשונה והממשלה החרימה את נכסיו. שרה הופכת למשרתת של הפנימייה ומצטרפת למשרתת הוותיקה, בקי (ונסה לי צ'סטר), ילדה שחורה שמאז ומעולם זכתה ליחס מפלה ומרושע מצד מיס מינצ'ין. בין השאר, נלקחים משרה חדרה המרווח וכל חפציה האישיים כולל תליון בעל ערך רגשי שאביה העניק לה. בדומה לבקי, נאסר גם עליה, לדבר עם שאר ילדות הפנימייה, ואילו הן התאהבו בשרה המגלה כישרון חברותי ויצירתי המלווה בטוב לב שופע.
בינתיים, מתוודעת שרה לשכן הפנימייה, רנדולף, עשיר זקן שבנו נפל גם הוא במלחמה, ושמטופל בידי מהגר הודי ששמו ראם דאס. לאחר שמיס מינצ'ין מנעה משרה ומבקי אוכל, כעונש על 'גנבת' התליון מחדרה של מיס מינצ'ין, מכין להן ראם דאס טוב הלב בעודן ישנות סעודה דשנה. הגנבה בוצעה בידי חברותיה של קרו כדי להפתיעה, אך קרו לקחה את האשמה עליה כדי להצילן מחמת זעמה של מיס מינצ'ין. כשזו האחרונה מגלה את הסעודה היא סבורה שמדובר בגנבה, ומזעיקה את המשטרה. קרו הנמצאת בעליית גג הפנימייה נמלטת משם דרך החלון לכיוון הבניין של השכן, כשתחת סופת רוחות וגשם זלעפות היא עוברת בין עליות הגג של שני הבניינים על קרש המשמש כגשר מאולתר, כשקצהו האחד הוא בחלון עליית גג הפנימייה, והקצה השני מגיע לחלון עליית הגג של אחוזתו של רנדולף.
לאחר ששרה כמעט נופלת פעמיים מהקרש למותה הבטוח, היא מצליחה במאמצים עילאיים להגיע לבית, שם היא מתוודעת לאיש אותו היא מזהה כאביה. האיש הגיע לאחוזה לאחר שנאמר לרנדולף שהוא כנראה בנו, אך התאכזב לגלות בבית החולים שמדובר בפצוע אחר מהמלחמה, שסבל מאמנזיה. ראם דאס שכנע את רנדולף לקחת את האיש לביתו ולדאוג לו לצרכיו, במחשבה שעקב היותו באותה יחידה של בנו הוא יוכל אולי לתת מידע על בנו אם וכאשר זכרונו ישוב אליו.
שרה צועקת לאביה, ומנסה להזכיר לו נשכחות, אך זה לא מזהה אותה. בינתיים שרה נעצרת בידי המשטרה יחד עם בקי, אך ברגע האחרון שב הזיכרון לאביה של שרה, והוא מצילן מידי המשטרה, לעיני מיס מינצ'ין ההמומה. אביה של שרה מקבל חזרה את כל נכסיו, ולוקח איתו את בקי ואת בתו, ואילו מיס מינצ'ין הופכת למנקה ארובות.
הסרט לעומת הספר.
העלילה בסרט שונה מאוד מהעלילה בספר, למרות שבסיס הסיפור הוא אחד. כך למשל בעוד העלילה הספרותית מתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית, בסרט מדובר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם בסרט אביה של קרו הוא קפטן הלוחם ונפצע במלחמה. בעוד בספר אביה של שרה מת מקדחת, וידידו של אביה הוא זה שלוקח אותה ואת בקי בסוף תחת חסותו; הרי שבסרט קפטן קרו מתגלה בסוף כחי וסובל מאמנזיה, ולאחר ששרה פוגשת בו היא מעוררת את זכרונו והוא זה שמחזיר אותה לרשותו יחד עם בקי. גם מיס מינצ'ין, שבספר ממשיכה בסוף לנהל את הפנימייה, תוך כדי פחד תמידי מפני שרה, מקבלת סוף שונה, והיא מאבדת את משרתה הרמה כמנהלת פנימייה מתנשאת לטובת עבודת כפיים של מנקה ארובות.
מייל היי טאוור
מאט בומר