הכרכן הוא קרובם של כרכן הקרינים והכרכן החלק ובעבר שויך לסוג כרכן. כיום הוא שייך לסוג נפרד, Gonyosoma, אך ישנם שיטות מיון שונות.
מאפיינים.
אורכו של הנחש עד 1.2 מטרים והוא בעל קשקשים ירוקים לאורך גופו עם גב ירוק כהה, בטן בהירה, ראש גדול ובעל עיניים גדולות ושחורות בעלות קרום כחול המקיף אותם. הלסת גדולה ולעיתים בעלת קצוות צהובים. הנחש שוכן על העצים ופעיל במשך היום. נקבות הנחשים גדולות מהזכרים והן מטילות 5–11 ביצים.
הנחש מצוי על ענפי העצים ביערות הגשם, היערות ויערות הבמבוקים של תפוצתו עד לגובה 2,500 מטרים. הוא ניזון מצפרדעים, לטאות, עופות קטנים ויונקים.
נחש אינו מצוי בסכנה בטבע אך עלול להיות עקב הפגיעה בבית גידולו וסחר בו לחיית מחמד. כיום הוא נחשב למין מוגן במדינות בהם חי.
מאה שנות ההשפלה
מאה שנות ההשפלה (סינית מסורתית: 百年國恥) הוא מונח היסטורי המתייחס לתקופה של התערבות ואימפריאליזם על ידי המעצמות המערביות ויפן בסין בין השנים 1839 ו-1949.
המונח הופיע ב-1915, סביב האווירה הלאומיות הסינית הגואה שהתנגדה לעשרים ואחת הדרישות של ממשלת יפן שהתקבלה על ידי יואן שקאי. מפלגות הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הסינית, תמכו מאוד בהפצת המושג ובהפיכתו לפופולרי.
היסטוריה.
תחילתן של מאה שנות ההשפלה מתוארכות בדרך כלל לאמצע המאה ה-19, ערב מלחמת האופיום הראשונה, תקופת ההתמכרות הנרחבת לאופיום והתפרקותה הפוליטית של שושלת צ'ינג בעקבותיה.
ברשימת האירועים העיקריים הנכללים לרוב במסגרת המאה של ההשפלה ניתן למצוא את:
בתקופה זו סבלה סין מפילוג פנימי גדול, הפסידה כמעט את כל המלחמות שבהן היא נלחמה, ולעיתים קרובות נאלצה להעניק למעצמות הגדולות ויתורים גדולים במסגרת ההסכמים עליהם חתמה. במקרים רבים נאלצה סין לשלם כמויות גדולות של פיצויים, לפתוח את נמליה למסחר, לחכור או לוותר על שטחים (כגון מנצ'וריה החיצונית וצפון-מערב סין לרוסיה, מפרץ ג'יאוז'ו לגרמניה, הונג קונג לבריטניה הגדולה, זאנג'יאנג לצרפת, וטייוואן וחצי האי ליאודונג ליפן) ולעשות ויתורים שונים על ריבונות ל"תחומי השפעה" זרים, בעקבות תבוסות צבאיות.
קץ ההשפלה.
מועד קיצן של מאה השנים היה ונותר פתוח לפרשנויות שונות. צ'יאנג קאי-שק ומאו דזה-דונג הכריזו שניהם על סופה של תקופת ההשפלה בעקבות מלחמת העולם השנייה, כאשר צ'יאנג קידם את התנגדותו בזמן המלחמה לשלטון היפנים ולקידום מקומה של סין בין 'ארבע הגדולות' - בעלות הברית המנצחות ב-1945, ואילו מאו הכריז על קץ התקופה עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949.
בשנת 1943 ננטשו על ידי בריטניה וארצות הברית סמכויות השיפוט שלהן בסין. ואילו צ'יאנג קאי-שק אילץ את הצרפתים למסור חזרה לידי סין את כל הוויתורים שלה עם תום המלחמה.
מדי פעם מוכרזת או מודגשת שוב סופה של התקופה. לדוגמה - בעת דחיית כוחות האו"ם במלחמת קוריאה, בעת האיחוד עם הונג קונג ב-1997, האיחוד מחדש עם מקאו ב-1999, ואפילו באירוח אולימפיאדת הקיץ 2008 בבייג'ינג.
השפעה.
בהיסטוריוגרפיה של המפלגה הקומוניסטית הסינית והלאומיות הסינית המודרנית, תוך התמקדותה ב"ריבונות ובשלמות הטריטוריה [הסינית]", נעשה במושג 'מאה שנות ההשפלה' שימוש בתקריות שונות כגון הפצצת שגרירות סין בבלגרד על ידי ארצות הברית, תקרית האי היינאן, ומחאות העצמאות הטיבטית במהלך משלחת הלפיד של אולימפיאדת בייג'ינג. יש אנליסטים המצביעים על השימוש במושג לצורך הסטת ביקורת זרה על הפרות זכויות אדם בסין ועל תשומת הלב המקומית בסוגיות של שחיתות, תוך חיזוק תביעותיה הטריטוריאליות של סין וצמיחתה הכלכלית והפוליטית.
ביקורת.
הכותבת ג'יין אי אליוט ביקרה את הטענה כי סין סירבה לעבור מודרניזציה או נכשלה בהבסת צבאות המערב כפשטניות, וציינה כי סין החלה במודרניזציה צבאית מסיבית בסוף המאה ה-19 לאחר כמה תבוסות, קנתה נשק ממדינות המערב ויצרה בעצמה נשק, כגון ארסנל האניאנג במהלך מרד הבוקסרים. בנוסף, מטילה אליוט ספק בטענה, לפיה 'החברה הסינית' נפגעה מהניצחונות המערביים, וזאת מאחר שאיכרים סיניים רבים (כ-90% מהאוכלוסייה באותה עת) כלל לא היו מודעים למאבקי השליטה, חיו מחוץ לתחומי הוויתורים הטריטוריאליים, והמשיכו בחיי היומיום שלהם, ללא הפרעה וללא כל תחושה של השפלה".
ההיסטוריונים מייחסים את פגיעותה וחולשתה של שושלת צ'ינג לאימפריאליזם הזר במאה ה-19 לחולשתה הימית של סין בעוד שעל היבשה הצליחה להשיג ניצחונות צבאיים על הכוחות המערביים. ההיסטוריון אדוארד ל' דרייר סבור כי "ההשפלות של סין במאה התשע-עשרה קשורות לחולשתה ולכישלונותיה בים. ערב מלחמת האופיום הראשונה לא היה לסין חיל-ים מאוחד, והיא לא לקחה בחשבון עד כמה היא פגיעה למתקפות מן הים. כוחות של חיל הים הבריטי באותה תקופה שטו והפליגו בכל מקום שרצו. ובמלחמת החץ (1856-60) לא הייתה לסינים כל דרך למנוע את המשלחת של חיל הים האנגלו-צרפתי ב-1860 מלהפליג למפרץ ז'ילי ולנחות קרוב ככל האפשר לבייג'ינג. מנגד, על היבשה, צבאות סיניים חדשים, אך רחוקים מלהיות מודרניים, דיכאו את המרידות של אמצע המאה, גרמו לרוסיה להגיע להסדר שלום עם גבולות שנויים במחלוקת במרכז אסיה, והביסו את הכוחות הצרפתים ביבשה במלחמת סין-צרפת (1884–1885). אך התבוסה בים, ועמו האיום שנוצר על תנועת ספינות הקיטור לטייוואן, הכריחו את סין לחתום על הסכם שלום בתנאים רעים עבורה."
טיילור ג'נקינס
טיילור ג'נקינס (באנגלית: Taylor Jenkins; נולד ב-12 בספטמבר 1984) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה.
ג'נקינס נולד וגדל בדאלאס שבטקסס, ובבגרותו למד כלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 2007 התמחה במחלקת הניהול של סן אנטוניו ספרס, וכשנה לאחר מכן מונה לעוזר מאמן בקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח, אוסטין טורוס. בעונת 2011/2012 זכה עם אוסטין באליפות ליגת הפיתוח כעוזר מאמן, ובסיום העונה קוּדם לעמדת המאמן הראשי של הקבוצה. בעונתו היחידה כמאמן הטורוס העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי 27–23, והודחה בשלב חצי הגמר.
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן אטלנטה הוקס, מייק בודנהולצר. בעונת השיגה אטלנטה את מאזן העונה הסדירה הטוב ביותר באזור המזרחי, 60–22, וארבעה משחקניה נבחרו להשתתף במשחק האולסטאר. במשחק האולסטאר עצמו אימן בודנהולצר את "נבחרת המזרח", וג'נקינס שימש כעוזרו. בפלייאוף 2015 העפילו ההוקס עד לשלב גמר האזור המזרחי, בו הובסו מול קליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4. בתקופתו באטלנטה שיתף פעולה עם שני עוזרי מאמן נוספים אשר הפכו בהמשך למאמנים ראשיים ב-NBA – קווין סניידר וקני אטקינסון – וכן עם נבן ספאחיה.
בקיץ 2018 עבר בודנהולצר לאמן את מילווקי באקס, וג'נקינס עבר יחד עמו כעוזר מאמן. הבאקס סיימו את העונה עם המאזן הטוב ביותר בליגה, 60–22, אך הודחו בשלב גמר המזרח מול טורונטו ראפטורס (2–4).
לקראת עונת מונה ג'נקינס למאמנה הראשי של ממפיס גריזליס, במקומו של ג'יי. בי. ביקרסטאף.
ג'נקינס זכה בתואר מאמן העונה בליגת ה-NBA לשנת 2021/22.
הגזרה המזרחית במלחמת לבנון הראשונה
תרגיל טייגר
תרגיל טייגר או מבצע טייגר (באנגלית: Operation Tiger, Exercise Tiger) היה שם הקוד של אחד משלושה תרגילי נחיתה מהים רחבי היקף ("חזרה גנרלית") שניהלו בעלות הברית כהכנה לקראת הפלישה לנורמנדי במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם השנייה. התרגיל התקיים במהלך חודש אפריל 1944 בחופי סלפטון במחוז דבון באנגליה. תקלות תיאום ותקשורת בין הכוחות השונים שהשתתפו בתרגיל, גרמו לכך שחיילים רבים נהרגו ונפצעו מאש ידידותית במהלכו, וכן לכך שהכוח הימי, שהיה אמור לאבטח את אזור התרגיל, לא הצליח להגן על שיירת נחתות אמריקאיות, שהותקפה על ידי ספינות טורפדו של הצי הגרמני, בדרכה לתרגיל הנחיתה. במהלך תרגיל טייגר כולו נהרגו 946 חיילים ומלחים אמריקאים, 749 מתוכם בתקיפת ספינות הטורפדו הגרמניות. מכיוון שהתרגיל נערך זמן קצר לפני נחיתת כוחות בעלות הברית בחצי האי נורמנדי, נשמר האירוע תחת מעטה סודיות חמורה כדי לא לחשוף את הפלישה למודיעין הגרמני ולא לפגוע במורל חיילי בעלות הברית שנועדו להשתתף בה. הצבא האמריקני התייחס אמנם לפרשה מספר חודשים לאחר מכן, אך הפרסום נבלע באירועי הפלישה ושחרור צרפת מהכיבוש הגרמני. אף על פי שלא נמצאו ראיות לטיוח של הפרשה, מעבר לנדרש למטרות ביטחון שדה לקראת הפלישה, צצו שמועות ותאוריות קונספירציה אודותיה. הפרשה נחשפה לציבור, וזכתה לפרסום נרחב רק למעלה מ-40 שנים אחרי האירועים.
הכנות לתרגיל.
בסוף 1943, כחלק מבניין הכוח של בעלות הברית לפלישה לנורמנדי, החלה סדרת אימונים שתכליתה הייתה לתרגל ולאמן את הכוחות בכל מתארי הלחימה הכרוכים במבצע הפלישה. אחת הדאגות הגדולות של הפיקוד העליון האמריקאי הייתה היעדר ניסיון לחימה ממשי במרבית יחידות צבא היבשה האמריקאי שהתכנסו בבריטניה לקראת הפלישה לצרפת. לאור זאת הוחלט לדמות את אימוני הנחיתה קרוב ככל האפשר לתנאי המציאות הקרבית במלואם. נחתות ינחיתו כוחות על החוף בעוד ארטילריה ימית ויבשתית וכן כוחות ביום אויב ינסו להדוף אותם. גנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית, החליט להשתמש בתחמושת חיה שתיירה לפני הכוחות הנוחתים ומעל ראשיהם.