לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות 2009, מונה קדוש לשמש בסגל משרד ראש הממשלה. עם מינויו ליועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות, עבר להתגורר בעלי זהב. במקביל לתפקידו כיועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות, בשנת 2011 מונה ליועץ פוליטי של ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
בשנת 2021 התמודד מול אלי לנקרי על ראשות עיריית אילת, אך לא נבחר.
קדוש נשוי ואב לשניים.
בין הקירות
בין הקירות (בצרפתית: Entre les murs) הוא סרט קולנוע צרפתי שיצא לאקרנים בשנת 2008 בבימויו של לורן קאנטה בהתבסס על ספרו האוטוביוגרפי באותו שם מאת פרנסואה באגודו.
תקציר העלילה.
באגודו הוא מורה תיכון בבית ספר ברובע ה-20 של פריז. הסרט עוקב אחרי באגדו (המשחק את דמותו שלו בסרט) לאור שנת הלימודים ומציג את התמודדותו עם הכיתה הקשה אותה הוא מנסה ללמד את השפה הצרפתית. התלמידים, שלרוב מסרבים להבין את מטרת השיעור, העוסק בדקדוק הצרפתי הארכאי.
מרבית התלמידים הם בני מהגרים, שלרוב הוריהם אינם דוברים צרפתית, דבר המקשה מאוד על המורים המנסים להבהיר להורים שהתלמידים אינם מגיעים ללימודים ואינם משתפים פעולה. התלמידים מעדיפים את נבחרות מדינות אפריקה השונות על מדינות צרפת, ואף התלמידה הצרפתייה בכיתה מעדיפה שלא להזדהות עם זהותה הצרפתית. הסרט עוקב אחרי קשיי התלמידים בגיל ההתבגרות להתמודד עם סביבתם, אחד עם השני ועם מערכת ההוראה הנוקשה.
פרסים.
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2008, בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר ונבחר למועמד של צרפת לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
הארכידוכס יוהן יוזף ריינר רודולף
אהרן קרון
האובליסק של בואנוס איירס
האובליסק של בואנוס איירס (בספרדית: El Obelisco de Buenos Aires או, בקיצור, "El Obelisco") ניצב במרכזה של כיכר הרפובליקה, במפגש השדרות 9 ביולי וקוריינטס. האובליסק הוא אחד הסמלים המזוהים עם העיר.
מבנה.
גובהו של האובליסק 67.5 מטר, כאשר 4.5 המטרים הגבוהים יותר מהווים את הפירמידה שבראשו. רוחבו של האובליסק 6.8 מטר בבסיסו, ו-3.5 מטר בבסיס הפירמידה. לאחר הקמתו, הפך ליעד מועדף למרססי כתובות גרפיטי, וכשבשנות ה-80 נשפך עליו צבע, הוחלט על גידורו.
האובליסק הוצב ב-1936, לציון 400 שנים לייסודה של בואנוס איירס, במקום בו הונף לראשונה דגל ארגנטינה על אדמת העיר, ב-23 באוגוסט 1812. האובליסק תוכנן בידי האדריכל אלברטו פרביש, והעבודות בוצעו בידי חברה גרמנית. העבודות הסתיימו בתוך חודש, והאובליסק נחנך ב-23 במאי 1936. עלויות הקמתו נאמדו בכ-200 אלף פסו ארגנטינאי. שנתיים בלבד לאחר הקמתו, החליטה מועצת עיריית בואנוס איירס על הריסתו, משיקולים כלכליים, אסתטיים ושלום הציבור, אך ההחלטה בוטלה תוך זמן קצר.
בשל מרכזיותו וסמליותו של האובליסק, הוא נעטף לעיתים ביריעות בד גדולות, לציון אירועים שונים: ב-1 בדצמבר 2005 נעטף ביריעה אדומה דמוית קונדום, לציון יום האיידס העולמי, ב-16 בספטמבר 2006 עוצב כעיפרון, לציון 30 שנים לליל העפרונות, וב-20 בספטמבר 2007 נעטף האובליסק בדגלי ארגנטינה וגרמניה, לציון 150 שנים ליחסים בין המדינות.
הכיכר אף נבחרה לארח את טקס הפתיחה של אולימפיאדת הנוער ב-2018.
האובליסק של בואנוס אירס
ראס סודר
ראס סודר (בערבית راس سدر) היא עיירה בדרום מערב סיני, הנמצאת על חוף מפרץ סואץ במחוז דרום סיני (גנוב סינאא جنوب سيناء). העיירה נמצאת בסמוך לשפכו של ואדי סודר למפרץ סואץ ומכאן שמה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית העיירה, כולל היישובים הסמוכים אליה, 17,221 נפש. מצפון מזרח לעיר נמצא שדה הנפט של עסל שהוא אחד הגדולים בחוף המזרחי של מפרץ סואץ. הנפט במקום נתגלה לראשונה ב-1947.
במלחמת סיני נכבש המקום לאחר שגדוד 890 נע רכוב על הדרך ממצבת פרקר (ממזרח למעבר המיתלה) לכיוון דרום מערב אל ראס סודר.
במלחמת ששת הימים הונחת כוח מחטיבת הצנחנים במקום, השתלט על העיירה (יש עדויות על מקרה של רצח שבויי מלחמה מצריים במקום), והחל לנוע דרומה לכיוון אבו רודס, שם חבר עם כח צנחנים שהונחת בא-טור ונע צפונה. לפני שנסוגו מהאזור, העלו המצרים באש את מתקני הנפט.
מספטמבר 1968 ועד נובמבר 1975 הייתה ראס סודר בסיסה של יחידה 838 - יחידה של חיל הים הישראלי שהפעילה כלי שיט מסוג "צרעה" ומאוחר יותר מסוג "דבור" ותחנת מכ"ם.
במלחמת יום הכיפורים תקפו את אזור ראס סודר יחידות קומנדו מצריות מוסקות. חלק מהמסוקים הופלו על ידי חיל האוויר הישראלי ויחידות ישראליות פגעו בשאר הכוחות. בהמשך הקרבות הוכפפה ראס סודר למרחב שלמה שעבר לפיקודו של ישעיהו גביש והתקיימו באזור קרבות בין כוחות מצריים שניסו לנוע מכיוון עיון מוסה ובין כוחות ישראלים. חיל הים הישראלי מנע ניסיונות נחיתה מצריים על ידי תקיפת בסיסים מצריים במערב מפרץ סואץ. בנובמבר 1975, בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, נסוגה ישראל מהאזור והוא עבר חזרה לשליטת מצרים.
מאז תחילת שנות ה-2000 מנסה מצרים לפתח את התיירות באזור. הוקמו מספר בתי מלון לאורך החוף ובמיוחד מפותח ספורט גלישת הקיט.
אוטו מאיירהוף
אניבאלה זואילו
אניבאלה זויאלו (באיטלקית: Annibale Zoilo, נולד ב-1537 בקירוב, מת ב-1592) היה מלחין וזמר איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה בן זמנו של פלסטרינה וכתב מוזיקה בסגנון דומה מאוד לשלו, מלחין בולט ומנצח מקהלה ברומא בסוף המאה ה-16.
חייו.
זואילו נולד ברומא, אבל אין תיעוד רב לשנות חייו הראשונות. ב-1558 הוא מופיע ברשומות כזמר ב"קאפלה ג'וליה" (הקאפלה היוליאנית) וב-1561 כבר כיהן כמאסטרו די קאפלה של "סן לואיג'י דה' פראנצ'זי"; העובדה, שהתקדם במהירות רבה כל כך למשרת חשיבות כזאת מלמדת, שכנראה היה זמר עוד לפני האזכור הראשון שלו בקאפלה ג'וליה. הוא המשיך להחזיק במשרתו בסן לואיג'י דה' פראנצ'זי עד 1566, ומשנת 1567 עד 1570 היה מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לאטרן, אחת המשרות המוזיקליות היוקרתיות ביותר ברומא. ב-1570 החליף אותו הצרפתי ברתולומאו רוי וזואילו עבר לשיר בקול אלט במקהלת הקאפלה הסיסטינית, שם נשאר עד יולי 1577, אז פרש עקב מחלה. באוקטובר, מכל מקום, החלים די הצורך לקבל את מינוי האפיפיור גרגוריוס השלושה-עשר, יחד עם פלסטרינה, לעריכה ותיקון המוזיקה לספר התפילות הרשמי, לצד מוזיקה ליטורגית אחרת של הכנסייה.
זואילו תפס עוד משרות עם תום הקריירה שלו בקאפלה הסיסטינית, ביניהן מאסטרו די קאפלה בקתדרלת טודי, משנת 1581, מינויו המתועד הראשון מחוץ לרומא; ב-1584 תפס משרה דומה ב"סאנטה קאזה, בלורטו. נוסף לתעסוקה כמנצח מקהלה במקומות שונים, נקשר שמו ב-Oratorio di SS Trinità dei Pellegrini e Convalescenti ברומא, ארגון ששילם לו בכמה הזדמנויות, אולי בעד יצירות מוזמנות. זואילו מת בלורטו. הסיבה לעזיבתו את רומא, עיר הולדתו ומחוז הצלחתו כזמר ומנצח מקהלות, אינה מופיעה ברשומות, אבל הוא המשיך לחבר מוזיקה בשביל מקהלת הקאפלה הסיסטינית עד 1582.
המוזיקה שלו.
המוזיקה של זואילו דומה בסגנונה לזו של פלסטרינה בשימוש שהיא עושה בקווים קונטרפונקטיים זורמים בשופי, עם טקסט מבטא ברורות, כמעט ללא זכר לכרומטיות הנסיונית והיסודות המרקמיים המופיעים במוזיקה של צפון איטליה או נאפולי באותה תקופה. מוזיקת הקודש שלו כתובה לארבעה ולשמונה קולות וכוללת מיסות, מוטטים, מזמורים, רספונסורות (תשובות העדה בתפילה), תחינות, סופראג'ה (תפילת הכומר) ושאר מוזיקת קאפלה ווקאלית.
נוסף למוזיקת הקודש שלו, הוציא זואילו לאור שני ספרי מדריגלים. אחד המדריגלים שלו,Chi per voi non sospira, זכה לפרסום בלתי מבוטל כשהודפס בקבצים רבים; נוסף לכך, הוא שימש את וינצ'נצו גליליי ב- Fronimo: dialogo ... sopra l'arte del bene intavolare
בטבלטורה ללאוטה.
ספטימוס היפ
סֶפּטִימוּס היפּ (Septimus Heap) היא סדרת ספרי פנטזיה שנכתבה על ידי הסופרת ומאוירת על ידי מארק צוג.
בסדרה שבעה ספרים, אולם רק שישה תורגמו לעברית. הסדרה יצאה לאור בעברית בהוצאת מטר בתרגום אורי בלסם.
שמות הספרים בסדרה בעברית הם: כישופ, מעופ, אלפיזיקה, מסא, סירנא ו-אופל, והספר השביעי שלא תורגם נקרא Fyre באנגלית.
סדרת הספרים מיועדת לגילאי 12 ומעלה. הסדרה פורסמה ב-28 שפות שונות בעולם ונמכרו יותר ממיליון עותקים של הספר הראשון ברחבי ארצות הברית.
הסדרה עוקבת אחר סיפורו ההרפתקני של ספטימוס היפ, שבתור בן שביעי לבן שביעי הוא בעל כוחות קסם יוצאי דופן. יחד עם ג'נה הנסיכה ושלל דמויות נפלאות הוא עובר חוויות ומכשולים עם התבגרותו.
שמות הספרים בסדרה נכתבים באנגלית בשגיאה מסוימת בכוונה תחילה. למשל: שם הספר הראשון - Magyk, הכוונה כאן היא ל-Magic = כישוף ולכן נבחר השם "כישופ".
עלילות הספרים.
כישופ (Magyk).