עיסא בולאטה (באנגלית: Issa J. Boullata, בערבית: عيسى بلاطة; 25 בפברואר 1929 - 1 במאי 2019) היה פרופסור לספרות ולשפה הערבית באוניברסיטת מקגיל בקנדה. הוא כתב מספר ספרים בנושאי ספרות ערבית מודרנית ותרגם ספרים רבים מערבית לאנגלית.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית והיה אח לחמישה. אביו, יוסף, עבד במחלקת הדואר והטלגרף של הממשל הבריטי, אמו, ברברה. הוא למד בתיכון הנוצרי דה-לה סאל וסיים את לימודיו בשנת 1947. הוא החל לעבוד בבנק וללמוד משפטים בערבים, אבל מלחמת העצמאות גרמה לסגירת בית הספר שבו למד ולסגירת הבנק בו עבד. לאחר המלחמה הוא החל לעבוד כמורה בבתי ספר תיכונים והיה פעיל מאוד במוסדות הכנסייה האורתודוקסית. בין תלמידיו באותן שנים היו סרי נוסייבה ומוברק עווד. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון, אותו סיים בהצטיינות וסיים דוקטורט בספרות ערבית בשנת 1969.
בין השנים 1968 ל-1975 הוא לימד בסמינר הרטפורד בקונטיקט. בשנת 1970 שימש כעורך שותף בכתב העת "The Muslim World". בשנת 1975 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל שבקנדה, בשנת 1979 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ולימד עד שפרש לגמלאות בשנת 2004.
בשנת 2000 יצא ספר מאמרים לכבודו בהוצאת בריל, "Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature: essays in honor of Professor Issa J. Boullata". הוא זכה במספר פרסים, בהם Arberry memorial prize בשנת 1972.
בשנת 2007 יצא ספר הפרוזה הראשון שלו, A Retired Gentleman, and other stories בו סיפורים העוסקים במהגרים המגיעים לקנדה מארצות הברית וארצות ערב.
תרגם סיפורים של מוחמד ברדה, אמילי נסראללה, ע'אדה א-סמאן ועוד.
בשנת 1960 נישא למריטה סיווארד, אותה פגש לראשונה שלוש שנים לפני כן כשביקרה בישראל עם אוניברסיטה אמריקאית. הוא נפטר במונטריאול ב-1 במאי 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים: יוסף (פרופסור לפרמקולוגיה), ברברה, דוד (שדרן רדיו) ופיטר (כומר). אחיו, כמאל בולאטה, הוא אמן והיסטוריון.
היריד העולמי של שיקגו
היריד העולמי 1893
כנסיית פטרוס הקדוש הפרסביטריאנית (יפו)
אליהו שמואל הרטום
ניקולא זיאדה
ניקולא זיאדה (7 בדצמבר 1907 - 26 ביולי 2006) היה היסטוריון פלסטיני.
אודות.
זיאדה נולד בדצמבר 1907 בדמשק למשפחה נוצרית אורתודוקסית. הוריו עברו לדמשק מנצרת לצורך עבודת אביו, עבדו, במסילת הרכבת החיג'אזית. אביו נפטר בשנת 1914 זיאדה היה צריך מגיל צעיר לעבוד כדי לפרנס את המשפחה. בשנת 1924 סיים את לימודיו בסמינר למורים בירושלים ולימד בירושלים, תרשיחא ועכו עד לשנת 1935. באותה שנה זכה במלגה ללימודי היסטוריה בלונדון. בשנת 1939 חזר לירושלים ולימד בה עד לשנת 1947. הוא חזר לבריטניה, לימד בקיימברידג' ובשנת 1950 סיים דוקטורט במכון ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון.
בשנת 1949 החל ללמד היסטוריה ערבית מודרנית באוניברסיטה האמריקאית ביירות, הוא התמנה לתפקיד ראש המחלקה להיסטוריה ופרש בשנת 1974. בין השנים 1962 ל-1963 היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1992, לרגל יום הולדתו ה-85, יצא ספר מאמרים לכבודו, "Studies in the history and literature: in honour of Nicola A. Ziadeh".
חיבר יותר מ-40 ספרים בנושאי היסטוריה, ספרות, דת ותרבות ערבית.
הוא היה נשוי למרגריט והיה אב לשני ילדים. הוא נישא בשנת לאחר פטירתה בשנת 1974 אולם נישואיו השניים החזיקו מעמד זמן קצר בלבד.
הוא נפטר ביולי 2006 בביתו בביירות ונקבר בכנסיית סיידת אל-ניאח. בן 98 במותו.
חידושי רבי נחום
טירת אלנוויק
אות המופת
יעקב שמעוני
יעקב שמעוני (או סימון; 9 באפריל 1915 – 22 באוקטובר 1996) היה מורה ומזרחן ישראלי, ממקימי שרות הידיעות של ההגנה (ש"י) ומראשוני משרד החוץ הישראלי.
ביוגרפיה.
שמעוני נולד בשם יעקב סִימוֹן ב-1915 למשפחה יהודית בברלין בירת גרמניה. בשנים 1934–1935 ריכז את תנועת "החלוץ" בגרמניה, ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בארץ הצטרף לקיבוץ גבעת חיים ושימש כמורה וכמנהל בית הספר. בין השנים 1938–1940 למד בבית המדרש למורים בירושלים.
בשנת 1941 הצטרף אל שירות הידיעות של "ההגנה" (ש"י), וריכז שם את הלשכה הערבית עד לשנת 1942. במהלך פעילותו הכין לראשונה אינדקס מסודר עם מידע ופרטים על אישים פלסטינים. אחר כך ניהל את המחלקה ללוחמה פסיכולוגית של "ההגנה" ושל צה"ל. הוא יזם שידורים בעברית וחיבר את מרבית "סיפורי דאוד אל נטור".
בתקופת המנדט היה ראש מדור המחקר באגף הערבי של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית; עם קום המדינה עבר למשרד החוץ, ושם שירת במספר תפקידים, בהם ראש מחלקת המזרח התיכון, מזרח אירופה ואסיה. הוא שימש כשגריר בשוודיה, בשווייץ, בבורמה ושגריר לא תושב בלאוס, בקמבודיה בציילון ובפיליפינים, וכן יועץ השגרירות בוושינגטון הבירה.
שמעוני לימד באוניברסיטה העברית. הוא כתב ספרים ומאמרים רבים ועשרות מאמרים בענייני הערבים, מדינות ערב, המזרח התיכון ואסיה.
שמעוני כתב ערכים באנציקלופדיה העברית וערך בה את מדור ההיסטוריה המודרנית של המזרח התיכון. היה בין עורכי כתב העת "המזרח החדש". בנוסף, עסק בתרגום ספרים מגרמנית לעברית.
היה נשוי למרים (שיינברון) עד למותה ב-1982 ואב לשלושה ילדים.
נפטר בירושלים בגיל 81.
ארכיונו וספריו שמורים בספריית אוניברסיטת חיפה.
צ'יטרידיומיקוסיס
ישיבת סלובודקה
ישיבת חברון
ישיבת סלבודקה
תוס' רי&quot;ד
ישיבת כנסת ישראל (חברון)
אבנר בן גל
אבנר בן-גל (נולד ב-1966 באשקלון) הוא צייר ואמן ישראלי.
אודות.
בן-גל נולד באשקלון וגדל ברמת השרון. הוריו הם אסתר ואביגדור (יאנוש) בן-גל, לשעבר אלוף פיקוד הצפון.
לאחר שירותו הצבאי הוא עבר ללונדון ועבד תקופה קצרה באל על. עם חזרתו לארץ שכנע אותו חברו, אוהד מרומי, להירשם ללימודי אמנות בבצלאל, לימודים אותם סיים בשנת 1993. תערוכת היחיד הראשונה שלו, "מסיבת יום הולדת אתיופית", הוצגה במוזיאון רמת גן בשנת 1994 ונאצרה על ידי נחום טבת. כמו כן הציג את התערוכות "סמים מתולתלים" בסדנאות האמנים בתל אביב בשנת 1998 ,"צבא חדש" בשנת 1999 בגלריה מרי פאוזי שפעלה ביפו ואת "ערב החורבן" בגלריה טל אסתר 2001.
בן-גל הציג תערוכות במוזיאון תל אביב, ביריד "Armory Show" בניו יורק בשנת 2001, ובביאנלה בוונציה בשנת 2003. הוא קיבל בשנת 2001 מלגת מחיה לשנה בניו יורק ואחר כך נשאר בעיר עוד שנתיים. בשנת 2010 הציג תערוכת יחיד בגלריית בורטולמי בניו יורק. בשנת 2007 הציג את התערוכה המוזיאלית הראשונה שלו, "Sudden Poverty", במוזיאון לאמנות בעיר אספן שבקולורדו. הציג תערוכות יחיד גם במוזיאון לאמנות עכשווית בבזל ובגלריה סיידי קולס בלונדון.
בשנת 2008 זכה בפרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר.
שיעור כללי
שיעור כללי הוא שיעור המיועד לכלל תלמידי הישיבה ונמסר לרוב על ידי ראש הישיבה, להבדיל משיעור יומי אותו מוסר הר"מ לתלמידיו.
השיעור הכללי מועבר לרוב פעם בשבוע, והוא נועד להעניק ראייה כוללת ומקיפה על הסוגיה הנלמדת, יותר מאשר השיעור היומי.
מהותו.
חשיבותו של השיעור הכללי ביחס לשיעור היומי משתנה מישיבה לישיבה. כך למשל, קיימות ישיבות (בעבר היה נהוג כך בישיבת חברון כנסת ישראל ובישיבת מרכז הרב, לדוגמה) שבהן ראש הישיבה מוסר רק שיעורים כלליים, ולעומתן קיימות ישיבות שבהן ראש הישיבה מוסר גם שיעור יומי, אף שבחלקן (כמו ישיבת פוניבז' ובנותיה) הוא מוסר את השיעור היומי רק במשך חלק מהשנה.
דוגמה נוספת ניתן לראות בפער בין הרב אלעזר מנחם מן שך לבין רבי נחום פרצוביץ: בעוד הרב שך היה מסתגר ביום שהיה אומר את השיעור כללי ולא היה מדבר עם איש בשעת הכנת השיעור הכללי, הרב פרצוביץ היה מייחס חשיבות יתר לשיעור היומי על פני השיעור הכללי, מכיוון שלפי שיטתו המיוחדת עיקר הלימוד הוא ההיצמדות לדברי הגמרא והראשונים, ולא סיכום הסוגיה.
בישיבות רבות נהוג שבתחילת כל זמן, מוסר ראש הישיבה שיעור כללי המכונה "שיעור פתיחה", על הנושאים העיקריים במסכת אותה עומדים ללמוד או על הסוגיה הראשונה במסכת.
התערוכה העולמית של שיקגו
התערוכה העולמית של שיקאגו
גלריית בן אורי והמוזיאון
גלריית בן אורי (באנגלית: Ben Uri Gallery) או בשמה השני המוזיאון היהודי לאמנות בלונדון הוא מוסד תרבות שהוקם בשנת 1915 בלונדון במטרה להציג ולטפח אמנות יהודית.
היסטוריה.
הגלריה הוקמה בראשון ביולי 1915 על ידי האמן היהודי לזר ברסון, מהגר לאנגליה מרוסיה, אשר הקים את הגלריה באיסט אנד לונדון בשם “The Jewish National Decorative Art Association (London), Ben Ouri”. השם "בן אורי" לקוח מהמקרא, שם מסופר על בצלאל בן אורי שבנה את המשכן וכן מתוך כבוד למוסד בצלאל שנפתח בעשור כעשור קודם לכן.
במוזיאון מוצגות בין השאר יצירות של מארק גרטלר, אברהם גיימס, מארק שאגאל ויעקב אפשטיין.
טריו ג'ובראן
טריו ג'ובראן (בערבית: الثلاثي جبران) היא שלישית עוד פלסטינית המורכבת משלישיית האחים הנגנים סמיר, ויסאם ועדנאן ג'ובראן, ילידי נצרת.
האחים ג'ובראן הם בני משפחה בעלת מסורת מוזיקלית ארוכה. כיום מתגוררים האחים ברמאללה ופועלים מפריז.
בנגינת הטריו ישנו שילוב של מסורות נגינה עתיקים, לצד שילוב של השפעות מג'אז, בלוז ופלמנקו. הטריו הופיע בארץ בחיפה ובמרכז תרבות מחמוד דרויש בנצרת.
אהלות
פיינשטיין
פינשטיין (Feinstein; באנגלית נהגה פיינסטיין או פיינסטין) הוא שם משפחה יהודי ממקור גרמני שמשמעותו אבן חן.
פרקולטור
פרקולטור (מאנגלית: percolator - "חלחולן") הוא כלי להכנת קפה. הקפה נחלט בצורת חלחול דרך מסנן הממצה את השמנים הארומטיים שבפולי הקפה ולבסוף מתקבל קפה ללא שאריות אבקת קפה.
היסטוריה.