קבוצות מקרב בני מנדינקה, בעיקר אצילים, עברו לדת האסלאם יחד עם מייסד האימפריה של מאלי, סונדיאטה קייטה, במאה ה-14. האסלאם נשאר למשך תקופה ארוכה דת האצולה. עם הזמן התהוו קהילות
אחרי ההתאסלמות פרט לאמאמים הופיע גם מעמד של אנשי דת בעלי עיסבוקים בתחום הוראת הדת, בתחום הכישופים ורפואת האלילים, הנקראים מאראבו. תפקידם בלט במיוחד בקרב בני דיולה
קבוצה מיוחדת של "מאראבו", היו "דיאחאנקה" ,ה"מאראבו" נודדים.
עד למאה ה -19 רק האצולה הייתה מוסלמית, בצורה חלקית, תוך שמירת מנהגים גם מהדת האפריקאית הקדומה, שנותרה עדיין נחלתם של רוב בני מנדינקה
במאה ה19-, ובעיקר אחרי אמצע המאה התגברה הפעילות המיסיונרית המוסלמית בקרב בני מנדינקה.
בניגוד לבני פולה לא היו ידועים בני מנדינקה בעבר במדיניות של כפיית דת האסלאם על שבטים ואתניות אחרים בסביבה.
במהלך המאה ה-20 רוב בני מנדינקה הפכו למוסלמים, אך בקבוצות שונות מכבדים גם אמונות ופולחנים קדומים, כמו למשל פולחן האבות, הטוטמיזם. פעלו בעבר חבורות דתיות חשאיות אזוטריות כדוגמת אגודות בשם "קומו" במאלי. ההצטרפות לחבורות כאלה נעשתה לפי קריטריונים של גיל.
בדת המסורתית של בני מנדינקה האל העליון נקרא "מה נגאלה". בני האדם היו פונים אליו רק בתיווך פולחן האבות והרוחות. המאמינים שהגיעו לדרגת ידע רוחני גבוהה נקראו "קוֹמוֹטיגי". כדי להפוך ל"קומוטיגי" היו צריכים לעבור מחזורי חניכות של שבע שנים כל אחד. בהתאם לכך נוצרו קבוצות גילאים שכונו "טון".
באורח החיים הדתי הקדום כמו גם בדת המוסלמית לא הייתה הפרדה בין החיים הרוחניים ובין חיי היום יום. הכל התנהל בהתאם לחוקי הדת, מהלידה עד למוות.
בהתאם לדת הקדומה כל משפחה הייתה קשורה לבעל חיים טוטם
תרבות.
הספרות, שלא הייתה כתובה- מיוצגת בסיפורים בעל פה. בנוסף קיימת מסורת של אגדות ומיתוסים המועברת בשירי הגריו, היצירה הידועה ביותר שעברה לפי מסורת זו הוא האפוס של סונדיאטה, ששאב השראה מחיי המלך סונדיאטה קייטה, מייסד אימפריית מאלי.
הזמרים גריו אחראים על שימור זיכרון השבטים ועל העלאתו באוב בעת הטקסים. הם עוסקים גם בשידוכים. פעם היו תלויים במשפחות מסוימות, בימינו הם חופשיים.
הלבוש.
באופן מסורתי, הגברים מאלינקה מתלבשים ב"בובו", ה"באראקה דולוקי" בצבע לבן או צהוב. כיסויי הראש הם מגוונים:מכובעים בצורה קונוס - ה"גאבאן", או כובע פתוח מן הצדדים, בצורת פה של תנין והנקראים "באמה דא"
יש גברים המגלחים את ראשם ויש כאלה האוספים את שיערם בצמות. לשם מזל הם עושים לעצמם פירסינג באוזן השמאלית ועונדים בה טבעת קטנה מזהב.
הנשים לובשות בובו ובד לחלציים. כיסויי הראש שלהן הם מורכבים מאוד ודומים לאלה של נשות פולה, בייחוד הציצה והצמות לאורך הרקות, והמודבקות לעיתים לסנטר. הן שמות על שיערן חלזונות או מטבעות. לובשות צמידים מנחושת, בעיקר בצווארי כפות הידיים ובזרועות. במותניים ובצוואר עונדות כמה שורות של מחרוזות פנינים.
תת-קבוצות.
מבחינים בקרב בני מנדינקה בתתי-קבוצות עיקריות, לפי הניבים שהם דוברים (בסך הכל 27 גרסאות ניביות)
סאראחולה או סונינקה; מנדינגו (מאלינקה) ממזרח סנגל, המכונים גם דיאחאנקה; בדיבונקה של קומבו, בגמביה; פאקאוונקה בחבל סדיו, סנגל; ווינקה בחבל קאבו, בגינאה-ביסאו.
הוולופים וני סררו בסנגל מכנים את בני המנדינקה שם "סוסה". בינאה נמצא בשימוש גם השם "ג'לונקה". הציידים נקראים "דונסו".
במבארה וחאסונקה במאלי; מאלינקה של גינרה ומאלינקה של חוף השנהב המכונים גם דיולה ("סוחרים"). חיים בני מאלינקה במספר קטן גם בסיירה לאון ובליבריה.
בני במבארה ובני מאלינקה מדברים כמעט אותה שפה.
שמות משפחה (פטרונימים).
הפטרונימים הנפוצים בקרב בני מנדינקה הם:
קאבה, קייטה, קונאטה, וואטארה, קוטה, טראורה, סיסה, קבה (Kébé), קמארה, אירה, ירה, פאטי, טורה, קאנטה, קונה, קוליבאלי, סאחו, דיארה, סיסוקו, סואנה, גיראסי, ברטה, דומבויה, סומארה, דיאחאבי, סילה, פאדיגה, דיאווארה, קואטה, דוקורה, דראמה, מנטה, באטילי, דיאקיטה, דיומאנדה, סידיבה, סנגארה, דמבלה, קאמיסוקו, באגאיוגו, באיו, דומביה, סאנה, סוואנה, סימה, דיאבי, פופאנה, דאנפה, ג'יטה, סאנו, מנדינאנג, דארי, גאסאמה וכו'.
אצל צאצאים של ראשי שבטים מאלינקה בחוף השנהב ובסנגל מוצאים תכופות את השם אידארה, ככל הנראה ממקור מורי.
בקרב בני מעמדות ה"מאראבו", הקרויים "מאנדה מורי" (ה"מאראבו של מאנדה") ניתן למצוא שמות כמו טורה, סיסה, דראמה, דאבו, ביאנה, ברטה (Berété), (שוקל כנגד "סואנה" בסנגל), סאחו, סילה - כולם ממוצא סונינקה.
אצל זמרי "גריו" או "דיילי" מוצאים את השמות "סיסוחו", קויאטה, דיאבאטה, קאמיסוקו.
בני ניאמאחאלה, בעלי המלאכה, בעיקר בקרב הנפחים, נושאים תכופות שמות כמו קאנטה, דיאנחה, פאנה.
בקרב האצילים (חורו) משתמשים בשמות המשפחה אידארה, דומביה, פאקולי, קאבה, קייטה, קונאטה, דיארה, באטילי, סיסוקו, טראורה, סוחנה, באחאיוחו, בינאיוקו, דראמה, סילה, ניאחאטה, ביאגוראגה, מינטה, סומארה, סואנה (ברטה - במאלי)
בסופו של דבר ניתן למצוא בימינו שמות כלה גם במעמדות חברתיים אחרים.
קיימות גם תופעות התבוללות בין בני מנדינקה ובני אתניות אחרות. משום כך נמצאות משפחות מנינדקה הנושאות שמות וולופים (דיופ, נדיאייה) או פולה (דיאלו, גיאחיטה, סנגארה, סידיבה וכו') או מוסי (וודראוגו)
קישורים חיצוניים.
Malanding S. Jaiteh. Uni. Columbia, Alieu Saho - coord.,
2006 "The Gambia Atlas of Population and Housing Census 2003" The Gambia Bureau of Statistics, Banjul
הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים
הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (באנגלית: Progressive Alliance of Socialists and Democrats, S&amp;D; בגרמנית: der Progressiven Allianz der Sozialisten &amp; Demokraten im Europäischen Parlament, S&amp;D; בצרפתית: Alliance progressiste des socialistes &amp; démocrates au Parlement européen, S&amp;D) היא מפלגת מרכז-שמאל אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאל-דמוקרטיות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו.
המפלגה בעלת השפעה נרחבת באיחוד, וכיום, היא המפלגה הפוליטית השנייה בגודלה בפרלמנט האירופי, ושימשה כגדולה ביותר עד לשנת 1999.
היסטוריה.
המפלגה קיימת בצורה זו או אחרת החל מיוני 1953 כחברה באספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית, ולאחר מכן כחברה בפרלמנט האירופי.
עם הבחירות הראשונות לפרלמנט האירופי כגוף נבחר בשנת 1979, הפכה המפלגה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה במעט יותר מרבע מהמושבים בו. מגמה זו המשיכה להישמר גם במערכות הבחירות הבאות (1984, 1989 ו-1994), והמפלגה שימרה את מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. במהלך שלהי שנות ה-80, עברה המפלגה תמורות פנימיות רבות, אשר במסגרתן, הפכה סיעת מפלגת הסוציאליסטים האירופים לסיעה הדומיננטית במפלגה, אשר מהווה החל מאז את עמוד השדרה של המפלגה.
בבחירות 1999, ספגה המפלגה מפלה, ואיבדה את הבכורה בפרלמנט למפלגת הימין מפלגת העם האירופי (EPP). מאז בחירות אלו, לא הצליחה המפלגה לשקם את מעמדה, וגם במערכות הבחירות הבאות (2004, 2009, 2014) המשיכה להחזיק במקום השני בפרלמנט, לאחר ה-EPP.
מפלגות לאומיות תומכות.
המפלגות בפרלמנט האירופי, הם למעשה התאגדויות של מפלגות לאומיות מהפרלמנטים הלאומיים של מדינות האיחוד. ברשימה זו, מוצגים המפלגות המרכיבות את מפלגת הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים.
חיים יונה תאומים
רבי חיים יונה תאומים (ת"נ בערך, 1690 - י"ז בטבת תפ"ח, 30 בדצמבר 1727) היה אב"ד בברסלאו. את עיקר פרסומו קנה בקונטרס שהוציא לאור בצעירותו, והתקבל בבתי המדרש כ"קונטרס רבי חיים יונה".
רבי חיים יונה נפטר צעיר לימים בהיותו בן 38 שנים בלבד.
ביוגרפיה.
חיים יונה תאומים נולד בערך בשנת ת"נ, לרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים, רבן של פרמיסלה צילץ וברסלאו, בנו של הרב יונה תאומים-פרנקל מחבר הספר "קיקיון דיונה", שהיה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב".
בצעירותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך מפי תלמידי חכמים בעיר גלוגא (Głogów - שלזיה, גרמניה). הוא התפרסם כשקדן מתמיד, וככשרוני בצורה יוצאת דופן. כשהיה בן 14 התארס עם שרה בתו של הרב דוד אופנהיים רב-ההשפעה, רבן של הערים ניקלשבורג ופראג. בתקופת האירוסין שלח ר' חיים יונה מכתבים רבים ובהם דברי תורה לחותנו המיועד, והם השתמרו בספרו "שלל דוד".
רעייתו שרה התפרסמה בכשרונה הרב, כבחורה היא כתבה, כמתנה לאביה, עותק של מגילת אסתר על קלף. היא מתה עליו בשנת תע"ג (1713 בגיל 18), והוא נישא בזיווג שני לרייזל, בתו של הרב נפתלי הירש מירל'ס, דיין בברלין. גיסו, אחי אשתו השנייה, היה הרב דוד פרנקל, מחבר הפירוש המקיף הראשון לתלמוד הירושלמי, "קרבן העדה". במשך תקופה מסוימת לאחר נישואיו השניים, התגורר רבי חיים יונה בהנובר.
בשנת תפ"ג (1713) נתקבל לאב"ד בברסלאו.
הוא נפטר בגיל 38, בי"ז בטבת ה'תפ"ח (1728). על מצבת קברו בקראטשין נכתב:
מזיווג ראשון היו לו רק בת אחת, ושמה גיננדל, נישאה לרבי שמעון בנו של ר' יצחק באנדי מפראג.
ומזיווג שני נולדו בן ושתי בנות:
כתביו.
קונטרס ר' חיים יונה.