השימוש בקמרונות מסוגים שונים נפוץ עד ימינו. בכנסיות רבות שנבנו במאה ה-20 נעשה שימוש בקמרונות בעלי צורות קלאסיות, שנבנות מבטון מזוין או טכנולוגיות חדשות אחרות. לעומתן, קיימות כנסיות מודרניות, בעיקר בנצרות הלא-קתולית, אשר צורת החלל בהן שונה לחלוטין, או שכלל לא קיימת ספינה ראשית ברורה כבדורות הקודמים.
רשימת הקתדרלות בעלות הספינות הראשיות הגבוהות ביותר.
להלן רשימה של קתדרלות וכנסיות המסודרות לפי גובה הספינה הראשית (Nave).
הספרות ה"אלכסוניות (Italics)" הן מידות שחושבו בהמרה מיחידות אחרות.
הערה: בחלקים התחתונים של הרשימה ייתכן וחסרות כנסיות.
משפט טפל
פסוקית
פְּסוּקִית היא מונח המתייחס להיגדים מילוליים מוגדרים. המונח פסוקית משמש במספר דיסציפלינות. הוראתו היסודית, המשותפת כמעט לכל הדיסציפלינות, היא פסוק משנֶה ('משפט משנה'); חלקו של פסוק ('חלקו של משפט'); פסוק קטן ('משפט קטן'). המילה 'פסוקית' היא תוצאת הקטנה על פי גזירה קווית של בסיס + סופית של הצורן הסופי ־ִית – 'פסוקית', פסוק קטן ומשני ביחס לפסוק הרגיל.
פסוקית בלשונות.
בתורת התחביר (סינטקסיס), הפסוקית מתארת את תפקיד החלקים שבמשפט המשועבד. לדוגמה: במשפט "ידוע ש-העישון מזיק לבריאות", פסוקית הנושא היא "העישון מזיק לבריאות"
למשפט המשועבד קיימות מספר פסוקיות: פסוקית נושא; פסוקית נשוא; פסוקית מושא; פסוקית תיאור (פסוקית תיאור כוללת בתוכה: פסוקית זמן; פסוקית מקום; פסוקית מידה; פסוקית סיבה; פסוקית תכלית; פסוקית תנאי; פסוקית ויתור; פסוקית מצב; פסוקית אופן); פסוקית לוואי.
פסוקית בפרוזה ושירה (ספרות).
בפרוזה, הפסוקית מתארת חצי פסוק או צלע של פסוק, ומשמעות המונח היא פסוק קטן ומשני ביחס לפסוק הרגיל.
הצהרת בלפור (1926)
הצהרת בלפור הוא שמו של נייר עמדה משנת 1926 הקרוי על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור. ההצהרה התבססה על מסקנות הוועידה הקיסרית של האימפריה הבריטית שהתכנסה באותה שנה בלונדון ואשר הלורד בלפור עמד בראשה.
ההצהרה קובעת כי כל אחד והאחד מהדומיניונים של האימפריה הבריטית הוא שווה במעמדו לממלכה המאוחדת וכי הממלכה המאוחדת אינה מעל הדומיניונים האחרים, אף שכל הדומיניונים מאוחדים בנאמנותם לכתר הבריטי. עוד קובעת ההצהרה שלכל דומיניון אוטונומיה מוחלטת בענייני הפנים והחוץ שלו, וכי הדומיניונים הם חברים מרצון בחבר העמים הבריטי. ועדה זו התכנסה ביוזמתם של ראש ממשלת דרום אפריקה ג'יימס ברי מוניק הרצוג וראש ממשלת קנדה באותה עת ויליאם ליון מקנזי קינג.
ההצהרה אושרה על ידי ראשי הממשלה של הדומיניונים ב-15 בנובמבר באותה שנה.
ההצהרה הייתה צעד נוסף ומשמעותי לעצמאות הדומיניונים מהאימפריה הבריטית ושלטון ממשלת הממלכה המאוחדת - עצמאות שהחלה והתרחבה מאז תרומת הדומיניונים לניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
בעקבות ההצהרה מונו נציבים עליונים לדומיניונים - שלמעשה היו בעלי תפקיד המקביל לשגריר של הממלכה המאוחדת בדומיניון. הראשון שמונה היה הנציב העליון הבריטי לאוטווה בשנת 1928.
מסקנות הוועידה נוסחו מחדש בשנת 1930 והובילו לחוק וסטמינסטר, 1931.
שישי חי
שישי חי הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בשידורי הזכיין קשת בראשית ימי ערוץ 2 המסחרי בין השנים 1993–1995.
התוכנית שודרה בימי שישי בשעה שש ושלושים לפנות ערב ועסקה בעיקר בבידור ובאורח חיים (בישול, אופנה וכו'). בכל תוכנית התארחו אורחים מוכרים, אחד מהם הכין במטבח את ארוחת השבת שכולם התיישבו לאכול בסופה. את התוכנית הגישו שלוש מנחות, הבולטת בהן הייתה מרב מיכאלי, ולצדה הנחו בתחילה עד 1994 נועה ירון ואורלי ברבי, וב-1995 אלונה פרידמן ומיכל גוטליב. התוכנית הייתה החשיפה הטלוויזיונית הראשונה של מרבית המגישות (למעט מיכאלי) וכן של הסטנדאפיסט גיל קופטש, שהגיש בה את "פינת הסרט הערבי".
למרות ששודרה בשעה שאינה נחשבת לפריים טיים, התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ע"פ מדידת הרייטינג של אותה תקופה ושמרה בדרך כלל על מקום בעשר התוכניות הנצפות של השבוע. שמה המלא של התוכנית היה "שישי חי - תוכנית מבית טוב" וזאת בשל העובדה שהתוכנית שודרה בשידור חי מבית צמוד קרקע במרכז הארץ. התוכנית נחשבת לתוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שבאופן קבוע לא צולמה בתוך אולפן, כמו שהיה מקובל בשנות ההגמוניה של הערוץ היחיד, והראשונה שצולמה גם ממצלמות כתף.
ישראל 50
ישראל 50 הוא ספר בפורמט אלבומי שיצא לאור בשנת 1997, לקראת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ובו מובאים בקצרה אירועים מרכזיים שאירעו במדינה או שהשפיעו עליה, מקום המדינה ועד שנת החמישים.
הספר יצא לאור בהוצאת מעריב על ידי 'אלפא תקשורת'. גרסה נוספת יצאה בהוצאת קוראים וכללה מפתח שמות. עורכיו הראשיים הם יהודה שיף ודני דור, עורכים נוספים הם בן כספית, אילן כפיר ושרה שריג. האחראי על עריכת הצילומים הוא משה מילנר.
תוכן.
תוכן הספר עוסק באירועים המרכזיים בחמישים שנותיה הראשונים של המדינה משנת 1948 ועד שנת 1998.
הספר ערוך כך שכל שנה מתפרסת על פני ארבעה עמודים, ובהם מתומצתים האירועים של אותה שנה לפי הסדר הכרונולוגי. האירועים החשובים בולטים יותר ומלווים בצילומים.
האירועים המופיעים בספר לקוחים מכל ההווי הישראלי: ביטחון, כלכלה, פוליטיקה ודומיהם. אף על פי שחלק מן האירועים אינו שייך למדינה, כדוגמת מות הנסיכה דיאנה, ונחיתת האדם על הירח נכללו גם הם בספר כיוון שהשפיעו על הלך הרוח בישראל באופן קיצוני.
בתחילת הספר מובאים כל ראשי הממשלות והנשיאים שכיהנו במדינה עד שנת החמישים שלה.
ספר בסגנון זה יצא גם בהוצאת ידיעות אחרונות ובעריכתו של ניסים משעל הנקרא "ואלה שנות 50 למדינת ישראל", וכן בשנת 2008 יצא ספר המשך הגולל עשר שנים נוספות הנקרא "ישראל 60".
אירוע ההכחדה בהולוקן
אירוע ההכחדה בהולוקן הוא השם שניתן בדרך כלל להכחדה ההמונית המתמשכת של מינים בתקופה המודרנית של ההולוקן. המספר הגדול של ההכחדות מקיף משפחות רבות של צמחים ובעלי חיים כולל יונקים, עופות, דו-חיים, זוחלים ופרוקי-רגליים. אחוז גבוה מההכחדה מתרחש ביערות הגשם הטרופי. האיגוד הבינלאומי לשימור טבע תיעד את הכחדתם של 784 מינים מאז שנת 1500 לספירה, ועד 2012. עם זאת היות שרוב ההכחדות הן כנראה בלתי מתועדות, מדענים מעריכים כי במשך המאה ה-20 נכחדו בין 20,000 ל-2 מיליון מינים, אבל לא ניתן לקבוע את המספר באופן מדויק יותר ברמת הידע הנוכחית.
בהגדרה רחבה אירוע ההכחדה בהולוקן כולל את היעלמותם של מיני יונקים גדולים, בסוף עידן הקרח האחרון, בתקופה מלפני 13,000 שנה עד 9,000 שנה מהיום. הכחדה כזו נחשבה לתוצאה של שינוי האקלים, התרבות בני האדם או שניהם. אירוע זה נקראים לפעמים הכחדת עידן הקרח. עם זאת, אירוע ההכחדה בהולוקן מתמשך במשך האירועים של האלף האחרון, כולל ימינו אלו.
קצב ההכחדה הנצפה הואץ באופן דרמטי בעשורים האחרונים. אין הסכמה כללית האם להכליל הכחדות עכשוויות יותר כאירוע ייחודי או רק כחלק מתהליך שצובר תאוצה. רק במהלך התקופות המודרניות יותר של ההכחדה סבלו גם צמחים מהכחדה רחבת היקף. באופן כללי, אירוע ההכחדה בהולוקן מתאפיין בנוכחות של גורמי הכחדה מעשי ידי אדם ובזמן הגאולוגי הקצר שלו (עשרות עד אלפי שנים) יחסית לרוב אירועי ההכחדה האחרים.
ביחד עם פעולות נוספות של האדם, משבר האקלים הוא גורם משמעותי להכחדת מינים רבים של בעלי חיים. הכחדת מינים מהווה ביטוי של הפרת המאזן האקולוגי, וכן מגבירה את הפרתו בעצמה. מדענים מעריכים שהמשך הכחדת המינים תפגע, בסופו של דבר, גם באדם - התלוי במיני בעלי חיים לצורך הישרדותו הוא.
בשל ההשפעה המסיבית של האדם על כדור הארץ, ישנם אנשים הטוענים שהחל מהמאה ה-19 אנו נמצאים בעידן גאולוגי חדש אנתרופוקן.
הכחדה בזמן תקופת הקרח.
כבר מראשיתו השפיע האדם על הצמחים ובעלי החיים בסביבתו, בין אם בצריכתם לצורכי תזונה, ובין אם באופן עקיף על ידי שינוי והתאמת הסביבה לצרכיו. עם זאת, בתקופה זו האדם חי בהרמוניה עם המערכת האקולוגית שסביבו, והשפעתו של האדם הייתה בדרך כלל זמנית ומקומית.
הכחדה בימינו.
קצב ההכחדה.
על פי הערכות קצב ההכחדה של ראשית המאה ה-21 מהיר יותר פי 100 עד פי 1000 מקצב ה"רקע" או מהקצב הממוצע של הכחדות מינים על פני סולם הזמן האבולוציוני של כדור הארץ.
הכחדות מודרניות משויכות באופן ישיר יותר להשפעות מעשי ידי אדם. בקרב הציבור הרחב, קצב ההכחדה נראה קטן יותר בשל הימצאותם בשבי של מינים ש"נכחדו בטבע" וכן בגלל פרטים בודדים ששרדו ומשתייכים למינים שסביבת המחיה שלהם נכחדה. כמו כן עיקר תשומת הלב הציבורית ניתנת בעיקר מקרב יונקים גדולים ועופות (כמו דובי פנדה, דובי קוטב, נמרים, עופות דורסים וכו') וניתנת תשומת לב מעטה להכחדה של מיני דו-חיים ושל פרוקי-רגליים.
דו"ח של הקרן העולמית לשימור חיות הבר סיכם מעקב אחר אוכלוסיות בעלי חיים בין השנים 2016-1970, וציין שאוכלוסייתם של יונקים, דגים, עופות, זוחלים ודו-חיים ירדו בממוצע ב-68%, כאשר האוכלוסיות באמריקה הלטינית ובקריביים נפגעו באופן הגרוע ביותר, עם ירידה ממוצעת של 94%. מיני מים מתוקים גלובליים נפגעו גם הם באופן לא פרופורציונלי, וירדו בממוצע ב-84%. בדו"ח תלו את הגורם העיקרי לפגיעה באוכלוסיות בעלי חיים בשינוי יעד השימוש של הקרקע מסביבה טבעית לשימור מגורים, חקלאי או תעשייתי.
מדי שנה מפרסם ארגון IUCN, האיגוד הבינלאומי לשימור טבע, את הדו"ח השנתי שלו "הרשימה האדומה של IUCN", שנערך על סמך דוחות של כ-10,000 מדענים.