הדעות בקשר למצבו של א-זרקאווי היו חלוקות. היו שמועות שטענו כי א-זרקאווי מת מאחר שהוא לא נראה מאז 2001. ה"דיילי טלגרף" תיאר את הטענה שא-זרקאווי היה מנהיג רשת הטרור בעיראק כמיתוס שמקורו במקורות מודיעין לא אמינים. המודיעין הלקוי התקבל מכיוון שהוא תאם את המטרות הפוליטיות של ארצות הברית, כגון כיבוש עיראק.
בתחילת 2002 אנשי הברית הצפונית דיווחו שא-זרקאווי נהרג בהתקפה אווירית של ארצות הברית, דיווחים אלה מעולם לא אומתו למרות שגורמים רבים אחרים חזרו על הטענה. לאחר מכן, קבוצות כורדיות טענו שא-זרקאווי לא נהרג בהפצצה אלא רק נפצע ונסע לבגדאד כדי לקבל טיפול רפואי, במהלכו כרתו לו רגל. ב־7 באוקטובר 2002, יום לפני שהקונגרס האמריקני אישר לנשיא לפתוח במלחמה, הציג הנשיא את הטענה כעובדה. קולין פאוול חזר על הטענה בנאומו במועצת הביטחון של האומות המאוחדות והאמונה הרווחת הייתה שלא-זרקאווי יש רגל תותבת. אולם, נראה היה כי האדם אשר הזדהה כא-זרקאווי בקלטת הרצח של ניקולס ברג לא היה בעל רגל תותבת. דו"ח ועדת החקירה על אירועי ה-11 בספטמבר טוען כי הידיעות בדבר רגלו של א-זרקאווי היו חלק במסע דיסאינפורמציה אשר הוא ניהל.
במרץ 2004, קבוצת מורדים עיראקית פרסמה הודעה הטוענת שא-זרקאווי נהרג ב-2002. לטענתם א-זרקאווי לא הצליח להימלט מהתקפת הטילים בגלל הרגל התותבת שלו, לא סופקו שום ראיות.
ב-15 בדצמבר 2005 דווח בעיתונות שא-זרקאווי כביכול נתפס בידי שירותי הביטחון העיראקי, אך שוחרר מפני שזהותו לא נקבעה.
ב-7 ביוני 2006 לאחר מבצע מודיעיני שנמשך שבועות. נהרג א-זרקאווי ביחד עם שבעה מאנשיו בהתקפה אווירית של חיל האוויר האמריקני על בית בו שהה סמוך לבעקובה, כ-50 ק"מ צפונית
לבגדאד. על הבית הוטלו שתי פצצות, כל אחת במשקל של כרבע טון. ביחד עם א-זרקאווי נהרג יועצו הרוחני, עבד אל רחמן.
איגנצי מושצ'יצקי
איגנצי מושצ'יצקי (בפולנית: Ignacy Mościcki; 1 בדצמבר 1867 – 2 באוקטובר 1946) – פוליטיקאי וכימאי פולני. נשיא פולין בתקופת משטר הסנאציה בזמן הרפובליקה הפולנית השנייה.
חייו.
מושצ'יצקי נולד בעיירה בצפון פולין, ולאחר שהשלים את חוק לימודיו בוורשה למד כימיה במכון הפוליטכני בריגה ושם הצטרף לתנועת מחתרת שמאלית בשם "תנועת הפרולטריון".
עם סיום לימודי הכימיה שב לוורשה, אך שם הוטרד בידי המשטרה החשאית של שלטון הצאר, אשר שלט בחלקים נרחבים של פולין, ואולץ להגר בשנת 1892 ללונדון. ב-1896 הוצעה לו משרת אסיסטנט באוניברסיטת אלברט-לודוויג בפרייבורג, ובמהלך שהותו שם רשם פטנט על ייצור תעשייתי מהיר של חומצה חנקתית. ב-1912 שב לפולין והשתקע בלבוב שם קיבל את משרת היושב ראש של המחלקה לכימיה במכון הפוליטכני. ב-1925 נבחר לרקטור המכון הפוליטכני, אך עבר לוורשה והמשיך את מחקריו במכון הפוליטכני בוורשה.
בשנת 1926 תפס את השלטון בפולין הגנרל יוזף פילסודסקי, שעמד בראש תנועה הקרויה סנאציה ("הבראה"), שהטיפה נגד השחיתות שפשתה במנגנון הפרלמנטרי בפולין. ב-1 ביוני 1926 נבחר מושצ'יצקי לנשיא פולין, כפי הנראה בשל היותו ידיד של פילסודסקי מן התקופה בה שניהם תמכו בתנועות סוציאליסטיות במחתרת. לאחר מותו של פילסודסקי הייתה למושצ'יצקי השפעה ממתנת בפוליטיקה הפולנית, והוא היה ממתנגדי מדיניותו של שר ההגנה הימני, המרשל אדוורד רידז-שמיגלי. בשלב זה שלט במדינה טריומווירט המורכב ממושצ'יצקי, רידז-שמיגלי, ושר החוץ, הקולונל יוזף בק. השלושה ניהלו אל מול גרמניה ואל מול שכנותיה האחרות של פולין מדיניות כוחנית, והלכו ואיבדו את תמיכת העם הפולני, תוך שפלגים מתנועת ה"סנאציה" הולכים ומקבלים גוון פשיסטי.
בספטמבר 1939 נכבשה פולין על ידי גרמניה וברית המועצות אשר הסכימו בהסכם ריבנטרופ מולוטוב על חלוקתה של פולין ביניהן.
ב-17 בספטמבר 1939 נמלטה ממשלת פולין לרומניה הנייטרלית. בעיירה קוסוב ליד גבולה הדרומי של פולין, בטרם עבר את הגבול, חתם מושצ'יצקי, על צו המעביר את השלטון לידי ולדיסלב רצקייביץ', יושב ראש הסנאט הפולני ששהה בצרפת. מושצ'יצקי הוחזק במעצר ברומניה, כדי שלא יפר את הנייטרליות. רומניה התעקשה להמשיך להחזיקו במעצר גם לאחר שהובהר שהוא העביר את כל סמכויותיו לידי הממשלה הפולנית הגולה. אולם בסוף דצמבר 1939, לאור בריאותו הרעועה, הורשה מושצ'יצקי לעבור עם משפחתו לז'נבה, שם מת ב-2 באוקטובר 1946.
מאש אפ
מאש-אפ, בוטלג או באסטרד-פופ הוא סוגה מוזיקלית שנוצרת משילוב של מספר יצירות מוזיקליות שונות לכדי יצירה מוזיקלית חדשה אחת.
היסטוריה.
בעוד ששילוב יצירות שונות ביצירה חדשה קיים החל מראשית המוזיקה המוקלטת, אלבומי מחרוזות להיטים היו פופולריים בשנות השבעים ושילוב דגימות במוזיקה הוא יסוד חשוב של מוזיקת ההיפ-הופ והמוזיקה האלקטרונית, המאש-אפ התפתח לז'אנר בפני עצמו רק בתחילת שנות האלפיים.
הז'אנר נכנס לתודעת המיינסטרים כאשר דיינג'ר מאוס הציג לעולם את האלבום האפור שלו - שילוב בין האלבום הלבן של הביטלס והאלבום השחור של ג'יי-זי.
מאפיינים.
מהז'אנר מתפתחים תתי-ז'אנר וסגנונות רבים.
הז'אנר, ששם דגש על מקוריות ומעוף ואינו דורש ציוד הקלטה אלא רק תוכנות עריכה הזמינות לכל, מזמין כל חובבן לנסות לערבל את שיריו האהובים ולהעלותם לרשת האינטרנט.
אלמנט נוסף בז'אנר הוא בחירת שמות הקטעים כאשר לרוב יהיה ניסיון לחבר או להלחים את כותרות הקטעים המקוריים לידי כותרת חדשה שתיתן משמעות נוספת לשם.
עמוס דה שליט
טיליה
טִילְיָה (שם מדעי: .Tilia L), או בעברית תִּרְזָה, היא סוג של עצי יער נשירים ממשפחת החלמיתיים. בסוג זה יש כ-46 מינים הנפוצים באזורים הממוזגים של חצי הכדור הצפוני - באסיה (בה מצוי המגוון הרב ביותר של מינים), באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית; המין אינו מצוי במערבה של אמריקה הצפונית. הסוג שויך בעבר למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים (Tiliaceae), אך מחקר גנטי של ה-APG הביא לביטול המשפחה ולשילובה כסוג עם משפחת החלמיתיים (Malvaceae) בשנת 2009.
מקור השם.
בעברית.
התרזה מופיעה פעם אחת בתנ"ך: . רש"י מפרש פסוק זה: "תרזה ואלון - מיני אילני סרק". הדעה המקובלת היא שהכוונה בספר ישעיהו היא לאחד ממיני האלה. פרופ' יהודה פליקס זיהה את התרזה עם אלון הבלוט ואילו ניסים קריספיל מזהה את התרזה עם הקטלב ומביא טענות מוצקות לכך. כמו כן ישנם חוקרים המשערים כי חלה טעות סופרים בשמה של התרזה במהלך השנים וכי שמו האמיתי של העץ הוא תרצה כשמה של תרצה, אחת הערים הראשיות בשומרון בתקופה הישראלית.
בתקופה המודרנית ניתן השם "תרזה" לעץ הטיליה בספרות, ומכאן התגלגל השם גם ללשון הדיבור. הדוגמה הידועה ביותר היא שירו של ביאליק: "תרזה יפה":
באנגלית.
באמריקה הצפונית קרוי העץ linden ובבריטניה lime. שני השמות מקורם בשם הגרמני "lind". אף על פי שהשם הבריטי זהה לשמו באנגלית של פרי הדר הקרוי בעברית ליים או "לימית" ("Citrus spp"), מדובר בעצים שונים לגמרי. באמריקה הצפונית מקובל גם שם נפוץ נוסף לעץ והוא Basswood, שם שמקורו במילה bast, הכינוי של קליפת העץ הפנימית.
תיאור.
מיני הטיליה הם עצים נשירים אדירים המגיעים בממוצע לגובה של 20–40 מטר וקוטר גזעם עד ל-3 מטר ויותר. צבע הגזע חום אדמדם, כשקליפת העץ אפורה ומחורצת. היקף כותרת הענפים והעצים עשוי להגיע ל-120 מטר ויותר. העלים פשוטים, מסורגים, וצורתם אליפטית או דמוית לב, אורכם 6–20 ס"מ והם משוננים בקצותיהם. צבע העלים ירוק מלמעלה ומעט חיוור יותר מלמטה. פרחי העץ דו־מיניים, ריחניים, מייצרים צוף רב, וערוכים בתפרחת קצרה. צבע הפרחים לבן עד לבן-צהבהב. ציר התפרחת מחובר לחָפֶה, עלה נוקשה המשמש ככנף כשהפרי מבשיל ועוזר להפיץ את הפירות. הפרח מורכב מ-5 עלי גביע ומספר זהה של עלי כותרת והוא מכיל אבקנים מרובים. השחלה עילית, מכילה 2–10 עלי שחלה. הפרי: ענבה או דמוי אגוז.
עצי הטיליה חיים מאות שנים וידועים גם מקרים של עצים מהמין טִילְיָה אֵירוֹפִּית ("Tilia platyphyllos)" שגילם מעל 1,000 שנה.
הטיליה גדלה ביערות בחברת אלון, אך היא נפוצה גם כעץ נוי, בודד בגינה, או בחצר, או לאורך שדרות. אחת השדרות הידועות ביותר קרויה על שם העץ - רחובה הראשי ההיסטורי של ברלין אונטר דן לינדן (תחת עצי התרזה).
זחלים של מינים שונים של פרפראים אוכלים את עלי הטיליה, ביניהם עשים מהמינים "Mimas tiliae" ו-"Ptilodon capucina".
מינים.
מספר המינים המדויק של הטיליה אינו ודאי, לפי המיון העכשווי 46 מינים, שכן כל המינים מסוגלים ליצור בקלות זני כלאיים הן בטבע או בטיפוח. להלן חלק מן הרשימה המקובלת של מיני הטיליה:
הטיליה והאדם.
בתרבות.
עמידותו של העץ, פארו המרשים וחיותו הרבה, העניקו לו במסורות עתיקות מעמד של עץ מקודש, אשר צילו שימש מקום מפגש ופולחן וגזעו הפך למקום המשפט. הטיליה נפוצה מאוד בצפון ובמזרח אירופה. במרכז כפרים רבים ניצבים עצי טיליה עתיקים שתחתיהם נהגו לערוך טקסים כדוגמת חתונות ומשפטים. העץ נחשב למקודש במסורות רבות לדוגמת במסורת של הטבטונים, הבאלטים והסלאבים. במסורת של העמים הסקיתים הוא היה עץ הנבואה. באמונה העממית שוכנים מתחת לעץ הטיליה שדים ורוחות, ומצד שני הוא מגן מברקים ומחלות. העץ היה חביב על משוררים (כדוגמת ביאליק שהוזכר לעיל) ועל נאהבים בשל פארו, ריח פרחיו וצורת הלב של עליו.
בסלובניה הטיליה (בסלובנית "Lipa") היא סמל לאומי. פתגם סלובני עממי אומר: "סלובני אמיתי חייב לגדל ילד, לכתוב ספר ולנטוע עץ".
בעיר הרומנית גאלאץ יש פרטים רבים שח טיליה ובעונת הפריחה אוויר העיר מבושם ובגלל ריבוי עצי הטיליה, ניתן לעיר הכינוי "עיר הטיליות" (ברומנית: Oraşul Teilor).
תרזה
פנתיאיזם
רפיק אל חרירי
יאווה