נלסון השתתפה ביותר מ-100 סרטים, וביניהם:
פרסי הבידור City People
פרסי הבידור City People (באנגלית: City People Entertainment Awards) הם פרסים שנתיים המוענקים על ידי המגזין "City People Magazine" כדי לכבד ולהכיר באנשי בידור ניגרים וגנאים. טקס הפרסים הראשון נערך באבאוקוטה, במדינת אוגון, ב-14 ביוני 2009. האירוע היה בחסות המושל גבנגה דניאל בבניין המדינה. הטקס האחרון נערך ב-22 ביוני 2014 במרכז האירועים 10 Degrees, במדינת לאגוס.
חלוקת 2017.
ב-2017, הפרס חולק לשניים, והוענקו פרסים נפרדים למוזיקה ולקולנוע.
קטגוריות.
קטגוריות הפרסים כוללות:
פרסי מיטב נוליווד
פרסי מיטב נוליווד (באנגלית: Best of Nollywood Awards, הידועים גם כ-BON Awards) הם אירוע קולנוע שנתי הנערך על ידי מגזין "Best of Nollywood Magazine "בהכרה בהישגים יוצאי דופן הניגרי בתעשיית הקולנוע. המהדורה הראשונה נערכה ב-6 בדצמבר 2009, באיקג'ה, שבמדינת לאגוס.
קטגוריות.
יש כ-35 קטגוריות של פרסים:
זוכים.
בין זוכי הפרס:
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1999
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1999 היא התחרות ה-8 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. צרפת אירחה את התחרות באופרה הלאומית של ליון .
פורמט.
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים.
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות.
16 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר.
אל הגמר העפילו 10 מדינות.
משפחת שמחון (סרט)
משפחת שמחון הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1964 בבימויו של יואל זילברג עם מאיר מרגלית בתפקיד הראשי.
התסריט נכתב על ידי ליאו פילר ויואל זילברג והוא מבוסס בחלקו על תסכית הרדיו הקומי "משפחת שמחון" מאת משה בן אפרים שהשתתף גם הוא בכתיבת התסריט.
בסרט מופיע גם החצוצרן המפורסם אדי קלברט שכונה "האיש בעל חצוצרת הזהב" ותזמורתו.
תקציר העלילה.
נח שמחון (מאיר מרגלית) הוא בעל משרד ליצוא ויבוא. בכל יום בשובו מהעבודה הוא נוהג לשאול את אשתו צפירה (שושנה ברנע): "אין אוכל? (תשובה - יש אוכל), בא דואר? (לא בא דואר), נאוה בבית? (כן), נו אז - לאכול."
בעבר היה נח בעל אידיאלים והיה בגדוד העבודה, סלל כבישים וייבש ביצות והיה מוקסם מהמנהיג שלו, יוסקה שולמן, שתמונתו תלויה בדירתו.
לנח שני ילדים: גבי (עודד קוטלר), סגן בצה"ל, ג'ובניק שעדיין גר בבית הוריו ולווה כספים מהחנווני מנדל (ליאון קסבינר) כדי לממן את בילוייו, ונאוה רינה גנור תלמידת תיכון שאורי בעל הווספה (חנן גולדבלט) מחזר אחריה.
הזוג שמחון נוהג לשחק קלפים אצל יחזקאל צווירן (זלמן לביוש) ואשתו דבורה (עדנה פלידל). נח ויחזקאל הם חברים מימי גדוד העבודה וחברי מפלגה (מפא"י). יחזקאל מבקש מנח שימליץ עליו במפלגה לשליחות באפריקה שם הוא רוצה לדבריו להיות בגלל "אידאולוגיה" ובעיקר בגלל רווח כספי. בתמורה יעזור לו לקבל מכרז ליבוא מכונת דפוס עם רווח גדול בצד. כן מצדד יחזקאל בדעתה של צפירה כי נח צריך לעבור לדירה יותר גדולה ומרווחת.
גבי מחזר אחרי הדוגמנית גלינה (יעל אביב) וכן גם צלם האופנה מר קליק (שלמה צפריר). כשהם מבלים במועדון לילה מצטרפים אליהם מר קליק ואשתו סילביה (אליס בונפילד). מר קליק לוקח את גלינה וגבי נאלץ לרקוד עם גב' קליק.
גבי מתאהב בסוף באורנה (תקוה מור) מזכירת המשרד של אביו וחושב על חתונה.
גידי צווירן (ישראל פוליאקוב) הוא נער שעשועים וגם הוא מחזר אחרי נאוה. הוא לוקח ללא רשות את רכב הוולוו של אביו ומסיע את נאוה במהירות מופרזת כששוטרים רודפים אחריו עד שהוא נתקל בעמוד ונעצר. נח ויחזקאל מוזעקים למשטרה כדי לשחרר אותם ומתחילים לריב על מי מוטלת האשמה.
בינתיים שולח יחזקאל את ידידו המתווך מאיר פיינר (שרגא פרידמן) שמצליח למכור לנח דירת פנטהאוס יקרה בצפון תל אביב. הוא שולח לו גם את מעצבת הפנים היוקרתית אריקה (אלישבע מיכאלי) לעצב את הדירה.
נח המרוגז לא ממליץ במפלגה על יחזקאל ומשום כך אינו זוכה במכרז ונכנס לחובות כבדים. הוא סובל מסיוטי לילה בהם נגלה אליו יוסקה שולמן שהיה חסיד ההסתפקות במעט.
צפירה מצליחה לשכנע את החנווני לקנות את דירת הפנטהאוס ונח נרגע אם כי תמורת זאת הוא חייב לעשות "רמונט" לדירה הישנה.
גוסטב בולאנז'ה
גוסטב קלרנס רודולף בולאנז'ה (בצרפתית: Gustave Clarence Rodolphe Boulanger; 25 באפריל 1824 - 22 בספטמבר 1888) היה צייר צרפתי, שנודע בשילוב בין סגנון קלאסי לאוריאנטלי ביצירותיו.
קורות חייו וקריירה.
בולאנז'ה נולד ב-1824 בפריז. הוא התייתם בגיל 14 ועבר תחת חסותו של דודו, ששלח אותו לבית הספר לאומנות יפה בפריז, שם למד אצל האומנים פול דלרוש ופייר ז'ול ז'ולבה. הוא סיים את בית הספר בהצטיינות בשנת 1840. ב-1849 זכה בפרס רומא באקדמיה לאמנות בפריז על יצירתו "יוליסס". קודם לכן, ב-1845 ביקר בולאנז'ה באלג'יריה, שם ספג את הסגנון האוריאנטלי. בעקבות זכייתו בפרס רומא נשלח להשתלמות בת שנתיים באיטליה, שם גם ביקר את הריסות העיר פומפיי, מראה שתרם לו רעיונות רבים ליצירותיו העתידיות. בנוסף הוא ביקר ביוון ובשאר מדינות צפון אפריקה, דבר שתרם לו בביטוי מדויק של אלמנטים תרבותיים של הסגנון האוריאנטלי ולמיומנותו בציור גוף האישה. בין יצירותיו הידועות ניתן למנות את "הקפה המורמוני" (1848), "קיסר ברוביקון" (1865), "טיול ברחוב הקברים, פומפיי" (1869) ויצירתו הידועה ביותר "שוק העבדים" (1882). במהלך השנים הספיק לזכות לעוד מספר עיטורים נחשקים. ב-1882 החל ללמד במכון של צרפת. תלמידיו העידו עליו כי הוא מורה בעל השפעה חזקה על תלמידיו, והתבלט מאוד בחוסר אהבתו לסגנון האימפרסיוניסטי. בולאנז'ה נפטר ב-1888 בפריז, בה חיי כל חייו.
תלמידיו.
בולאנז'ה לימד תחילה באקדמיה ז'וליאן ולאחר מכן במכון של צרפת. בין תלמידיו ניתן למנות את:
פטימה רושדי
פאטמה רושדי (בערבית: فاطمة رشدي; 15 בפברואר 1906 – 23 בינואר 1996) הייתה שחקנית, במאית ומפיקה ממוצא מצרי, אשר הוגדרה כ"אחת מחלוצות הקולנוע המצרי".
ביוגרפיה.
פאטמה רושדי נולדה באלכסנדריה ועברה לקהיר בגיל ארבע עשרה כדי להיות שחקנית. ב-1926, ללא כל הכשרה פורמלית, כשהשפה היחידה בפיה הייתה ערבית מדוברת, היא ייסדה להקת תיאטרון , במסגרתה הייתה במסע הופעות ברחבי צפון אפריקה. מנכ"ל התיאטרון עזיז עיד התאהב בה ועודד אותה ללמוד לקרוא ולכתוב. היא נודעה בכינוי "שרה ברנאר של המזרח" בזכות תפקידיה המפורסמים כשכיכבה בגרסה המצרית לסרטים בהם שיחקה השחקנית המפורסמת.
הסרט הראשון בו הופיעה היה בסרטו השני של אבראהים לאמא, "אסון על הפירמידות" (فاجعة فوق الهرم, 1928). בשנת 1933 היא ביימה את סרטה "החתונה" (الزواج) אשר יצא לאקרנים בפריז. לא נותרו עותקים מהסרט, ובאוטוביוגרפיה שלה מ-1970 העידה רושדי כי היא בעצמה מחקה כל זכר לגרסה הסופית של הסרט.
בסרט גילמה רושדי אישה אשר אביה דוחף אותה לנישואים לא מאושרים, ובסופו היא מתה באופן טרגי.
היא שיחקה במגוון סרטים של כמאל סלים, ביניהם הסרט "ההחלטה" (العزيمة) משנת 1939, בו היא גילמה בחורה צעירה ממעמד הפועלים המתאהבת בבנו של השכן.
ב-1943 השתתפה בסרט "דרך הישר" (الطريق المستقيم) בבימויו של תוגו מזרחי. היא גילמה את דמותה של ת'ריא, זמרת צעירה שגיבור הסרט הנשוי נשבה בקסמיה.
הופעתה האחרונה הייתה כשכיכבה בתפקיד הראשי בסרט "תן לי לחיות" (دعوني أعيش), סרטו של אחמד דיא א-דין (أحمد ضياء الدين).
בשנות ה-60 רושדי יזמה וניהלה חוגי סלון של במאים ותלמידים במוסד האקדמי ללימודים גבוהים לקולנוע בקהיר (Cairo Higher Institute of Cinema).
רושדי פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, זכרונות פאטמה רשדי: שרה ברנאר של המזרח והשחקנית הראשונה בתיאטרון הערבי (مذكرات فاطمة رشدي: سارة برنار الشرق وممثلة المسرح العربي الأولى), בשיתוף עם מוחמד רפעת רושדי בהוצאת "דאר א-ת'קאפה".
תיאטר דואיסבורג
תיאטר דואיסבורג (בגרמנית: Theater Duisburg) שוכן בדואיסבורג, גרמניה והוא אחד משני בתי האופרה שבהם מופיעה הדויטשה אופר אם ריין. השני הוא אופרנהאוז דיסלדורף בדיסלדורף.
התיאטרון המקורי נבנה ב-1912, נהרס במלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש ב-1950. מחמת השיפוצים שנערכו בבית האופרה של דיסלדורף (שנבנה ב-1956), התקיימו חגיגות היובל להתחדשות הלהקה אחרי המלחמה בדואיסבורג, ב-28 בספטמבר 2006, בביצוע "אלקטרה" של ריכרד שטראוס, שביצוע הבכורה שלה על ידי להקת האופרה היה ב-29 בספטמבר 1956.
Quién Sabe
Quién Sabe (באנגלית: Who Knows, ובעברית: מי יודע) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2018 על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום הבכורה שלה, "IlumiNATTI".
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שברפובליקה הדומיניקנית, והשני במצעד השירים הטרופיים.
רקע וכתיבה.
השיר בדומה לשאר שיריה של נטשה, נכתב על ידה והוא שיר בסגנון הבצ'טה והפופ הלטיני. כבר כשיצא, הצליח השיר להיכנס למצעדי אייטונס רבים, תוך שהפך לאחד משיריה המצליחים ביותר במדינות שונות כמו הרפובליקה הדומיניקנית וספרד.
הסגנון שמאפיין את הז'אנר הוא הבצ'אטה והפופ הלטיני. שירה של נטשה "Soy Mia", מאופיין באותם הסגנונות גם כן.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-22 ביוני 2018, ביום שיצא כסינגל רשמי. השיר צולם בכנסייה ומציג בתוכו את נטשה בכמה סצנות, כשהיא לבושה בבגדי נזירה שחורים ולבנים. ישנן סצנות בהן ניתן לראותה, כשהיא בחדר מבודד בו ניצב צלב גדול מאחוריה.