שלבי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר מוכרעים במשחק אחד, ובסיומם מוכתרת הזוכה בגביע.
חגי הנצרות
חגים ומועדים בנצרות מציינים בדרך כלל מאורעות סביב דמותו של ישו, אמו מריה וקדושים נוצרים הידועים בתור חגי קדושים נוצרים.
לוח החגים הנוצרים.
בנצרות ישנם מספר סוגים של חלוקת חגים, חלוקה ראשונה היא ל"חגי שמש" ו"יום זיכרון", כאשר חגי שמש מציינים חגים הקשורים לחיו של ישו, בעוד ימי זיכרון קשורים לחגי הקדושים ומרטירים. בנצרות אורתודקסית מציינת שנים עשר חגים גדולים בשנה שנקראים לפיכך חגי השמש בעוד בנצרות הקתולית מציינים גם את שנים עשר החגים אך נוהגים להוסיף חגים הקשורים למרים אימו של ישו כחגי שמש. הבדלים נוספים בין חגים נוצרים הוא חג נייד שכולל מספר של חגים או תעניות אשר תאריכם אינו קבוע בשנה כדוגמה חג הפסחא.
ימים מיוחדים בשבוע הנוצרי.
יום ראשון.
יום ראשון הוא יום מקודש כמעט בכל העדות הנוצריות. ביום זה קם על פי האמונה הנוצרית ישו לתחייה. בימינו, הכללים לציון יום ראשון בנצרות משתנים מעדה לעדה. במרבית העדות הנוצריות מתקיימת ביום זה תפילה חגיגית בכנסייה ובהם נערך טקס המיסה או האורכיסטיה לזכר הסעודה האחרונה, ומקובל להפחית מהעבודה הרגילה.
יום שישי.
עבור הנוצרים יום שישי הוא יום אֵבֶל. על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו. אצל רוב הנוצרים הקתולים מקובל להימנע מאכילת בשר ביום שישי.
חגי הנצרות המרכזיים.
במדינות בעלות רוב נוצרי ישנם חגים שיש דמיון עיקרי ביניהם, אך המסורות והחגים העממים שונים אחד מהשני הן במנהגים המסורתיים והן בתאריכי החג. לוח השנה הנוצרי מחולק לשתי תקופות עונת חג המולד ועונת חג פסחא, ומרבית החגים הנוצרים עוסקים סביב שני מאורעות אלו כאשר עונת המולד עוסקת בהולדת ישו ועונת הפסחא עוסקת בצליבת ישו.
עונת חג המולד.
עונת חג המולד מתחילה חודש עד חודשיים לפני חג המולד, ומסתיימת אצל מרבית הכנסיות בחג ההתגלות אשר בהתאמה נמשך 12 יום לאחר חג המולד. בקרב הכנסייה הקתולית ידוע התקופה כזמן הציפייה לבוא של ישו לעומת אצל האורתודקסים שידוע כתקופת צום המולד. מבחינה תרבותית עונת המולד נתפסת כהחשובה ביותר בעולם המערבי מבחינה כלכלית ותרבותית בתקופה זאת מרבית החנויות יוצאות במחירים הנחות מרובים לכבוד החג ללקוחותיה כדוגמה נפוצה היא בלאק פריידיי בארצות הברית.
חגים ומועדים מרכזים שנחוגים בתקופת עונת חג המולד.
כל עדה נוצרית מציינת את חגיה בזמן אחר. סיבה לכך היא כי הנוצרים המערבים משתמשים בלוח הגרגוראני בעוד נוצרים מזרחיים (אורתודוקסים בעיקר) משתמשים בלוח היוליאני לציון מועדי החגים.
עונת הפסחא.
עונת הפסחא היא העונה החשובה ביותר מבחינה דתית בקרב עדות נוצריות עונת הפסחא חלה בין יום רביעי של האפר בכנסיות מערביות וביום שני הנקי בכנסיות מזרחיות, לבין חג העלייה אופייה של עונת הפסחא ידוע כתקופתם של חג נייד, שכן אין תאריך קבוע בלוח השנה שבוא חלים אותם חגים נוצרים. מבחינה דתית מציין החג את חיו של ישו בבגרות עד צליבתו ועלייתו לשמיים מנהגי עונת הפסחא שקודמים לחג נקראים התענית. בכנסייה הקתולית מציינים בתקופה זאת חגים נוספים פרט לאלו שנרשמו להלהן אשר קשורות מבחינה דתית לטענת הכנסייה לחיו של ישו בהם חג שבועות הנוצרי שנקראה הפאנטקוסט חג הלחם והיין הקדושים וחג השילוש הקדוש.
חגי הקדושים.
בנצרות, חגי הקדושים הם מועדים המציינים ימי זיכרון על מותו של קדוש נוצרי שגם ידוע כפטרון של עיר או עם מסוים. מנהג הערצת הקדושים במיוחד המרטירים קיים עוד משחר הנצרות ולחגיגות נוספו במהלך השנים מגע תרבותי -לאומי. בהיסטוריה של הנצרות הקדומה אנשי דת נוצרים רבים נאלצו להתמודד עם הדתות שקדמו להופעת של הנצרות שכללה קיומם של פסטיבלים וטקסים לכבוד האלים המקומיים, אחד המאפיינים שעשו הנצרות על מנת להקל על המאמינים להתקרב לדת הנוצרית היה ל"נצר" את החגים העממים המקומיים ולתת להם משמעות חדשה בלי לפגוע בקיום הטקס ובכך נולדו חגי הקדושים. כיום מספר חגי הקדושים הוא רב מאוד ולא ניתן למנות את כולם. עם זאת, קיימים מספר חגי קדושים בעלי משמעות אוניברסלית או מוכרים ברחבי העולם עקב קהילות מהגרים רבות שהביאו את החג עמם, כדוגמה חגיגות חג אהבה הלא הוא יום הוולנטין. חגים נוספים הנפוצים בארצות הברית בעקבות קהילות מהגרים מהאיים הבריטיים היינו יום פטריק הקדוש יום לוצ'יה הקדושה ויום דויד הקדוש. מקורו של ליל כל הקדושים הוא חג אירי שציין את תחילת הסתיו ב-31 באוקטובר ולאחר שעבר ניצור יום כל הקדושים ויום כל הנשמות נחגג כיום זיכרון כללי לכבוד הקדושים והמתים כאשר ליל כל הקדושים הוא ערב החג. במקסיקו ובמדינות דרום אמריקה נוהגים לחגוג את יום המתים חג שמוצאו מפסטיבל המתים האצטקי הקדום.
חגים ומועדים נוספים.
הכנסייה הנוצרית הקתולית והאורתודקסית ציינה לאורך השנים חגים וחגיגות נוספות, על פי "ניסים", "התגליות" ו"עקרונות הדוגמה הנוצרית":
איוורדון-לה-בן
איוורדון-לה-בן (בצרפתית: Yverdon-les-Bains) היא עיירה בת כ-29,000 תושבים, במחוז צפון ז'ורה וו בקנטון וו באזור דובר הצרפתית בשווייץ.
איוורדון נחשבת לעיר השנייה בחשיבותה בקנטון לאחר בירת הקנטון לוזאן, מפורסמת במעיינותיה החמים, ומהווה מרכז נופש וקניות לכל האזור.
בין השנים 1804-1824 פעלו בעיר בתי ספר בניהולו של יוהאן היינריך פסטלוצי
היסטוריה.
בתקופה הרומית העיר נקראה בשם "אבורודונום" (Eburodunum) או "אברדונום (Ebredunum).
גאוגרפיה.
העיר שוכנת על גדות אגם נשאטל למרגלות הרי היורה.
ערים תאומות.
לאיוורדון-לה-בן יש מספר ערים תאומות, והן:
בלנקה קנאלס
בלנקה קנאלס (בספרדית: Blanca Canales; 17 בפברואר 1906 - 25 ביולי 1996) הייתה מורה ופעילה לאומנית פוארטו ריקנית. קנאלס הצטרפה למפלגה הפוארטו ריקנית הלאומית ב-1931 ועזרה לייסד את ארגון "בנות החירות", אגודת הנשים של המפלגה.
כמנהיגת המפלגה הלאומית בעיר חיויה, היא החביאה כלי נשק בביתה, ששימשו במרד בשנת 1950 נגד שלטון ארצות הברית באי. היא הנהיגה את התקוממות חיויה, וכוחותיה החזיקו בעיר במשך שלושה ימים עד שהובסו בידי הכוחות האמריקאיים.
חיים מוקדמים.
קנאלס נולדה בעיר חיויה (Jayuya) שבפוארטו ריקו. היא הייתה אחותו הצעירה של הסופר והפוליטיקאי נמסיו קנאלס. משפחתה הייתה פעילה פוליטית, ואביה היה חבר במפלגת איחוד פוארטו ריקו, אשר פעלה למען עצמאות מארצות הברית. כילדה, ליוותה קנאלס את אביה לפעולות פוליטיות ופיתחה אהבה לנאומים, דגלים ומצעדים.
ב-1924 נפטר אביה, והיא עברה עם אמה לעיר פונסה, שם סיימה את לימודי התיכון. ב-1930 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת פוארטו ריקו, אחריו המשיכה ללמוד עבודה סוציאלית.
המפלגה הלאומית.
עוד בזמן לימודיה, השתתפה קנאלס בכנס שערך נשיא המפלגה הפוארטו ריקנית הלאומית, פדרו אלביסו קמפוס, והתרשמה מעקרונות העצמאות שהוא הטיף להם. כשחזרה לחיויה בסיום לימודיה, ב-1931, הצטרפה למפלגה ופעלה לארגון אגודת הנשים של המפלגה, "בנות החירות".
במהלך שנות ה-30 היו עימותים גוברים בין הממשל הפוארטו ריקני שמינתה ארצות הברית לבין הלאומנים. ב-1936 נעצר קמפוס, וב-1937 אירע טבח פונסה, במהלכו ירו כוחות המשטרה במשתתפים בתהלוכה לזכר הסחר בעבדים באי ובמחאה נגד מעצרו של קמפוס. המשטרה הרגה 21 אזרחים ופצעה יותר מ-200. רוב ההרוגים נורו בגבם. קמפוס שוחרר מהכלא רק ב-1947.
קנאלס הייתה פעילה באופן שוטף משנות ה-30 ועד ההתקוממות ב-1950. חלק מהזמן עיקר פעילותה היה בגיוס כספים עקב נסיעותיה המרובות במסגרת עבודתה. בעת ההתקוממות, הייתה הדמות המובילה בפעילות הלאומנית בחיויה, שמרה בביתה את מסתור הנשק של המהפכנים, ואף אירחה בביתה את נשיא המפלגה.
חוק איסור הפרסום הפוארטוריקני ותחילת ההתקוממות.
ב-21 במאי 1948, הועבר בסנאט הפוארטוריקני חוק שמטרתו להגביל את זכויותיהם של הלאומנים מבחינת חופש תנועה וחופש פרסום. בין היתר, החוק - שנקרא בספרדית Ley de la Mordaza והידוע גם כחוק 53 - הפך לפשע כל פרסום או הפצה של תכנים שנועדו להתנגד לממשל שתחת שליטה אמריקאית. העונש המרבי שקבע החוק היה 10 שנות מאסר וקנס בגובה 10,000 דולר.
ב-21 ביוני 1948 נשא פדרו אלביסו קמפוס נאום נגד החוק, בו טען שהוא אינו חוקתי ומפר את חופש הביטוי הקבוע בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. לאירוע נהרו לאומנים מכל רחבי פוארטו ריקו, גם לשמוע את דברי קמפוס, וגם למנוע את מעצרו.
החקיקה וההתנגדות לה הציתו את תחילת תכנון המהפכה המזוינת בידי הלאומנים, שתכננו את מהפכתם לשנת 1952, עת הסנאט האמריקאי היה עתיד להסדיר את הסטטוס של פוארטו ריקו כנכס אמריקאי על פי חוק. בתקופה זו, החלה המשטרה לפעול ביתר שאת לדיכוי הפעילים לעצמאות פוארטו ריקו, וב-26 באוקטובר 1950 ניסו שוב לעצור את קמפוס, שהצליח להימלט. בינתיים, סגרו כוחות משטרה רבים על ביתו בסן חואן. ביום המחרת, ירו שוטרים על קבוצת פעילים, והרגו ארבעה מהם. בתגובה, כמה ימים מאוחר יותר, ב-30 באוקטובר, יצאה הפקודה לתאי המהפכה להתקומם מיד בערים פונסה, חיויה, מאיאגואס, נרנחיטו, ארסיבו, אוטואדו וסן חואן.
התקוממות חיויה.