תפוצתה העולמית של גלונית הסלעים משתרעת בארצות מזרח הים התיכון וגם לאזור האירנו-טורני. מין זה מצוי בחרמון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בגלעד, בעמון ובאדום; נדיר בגולן ונדיר מאוד במדבר שומרון. פורח בסוף החורף וראשית הקיץ, מסוף מרץ ועד אמצע ספטמבר.
צ'רלטון הסטון
צ'רלטון הסטון (באנגלית: Charlton Heston; 4 באוקטובר 1923 - 5 באפריל 2008 בבוורלי הילס שבקליפורניה) היה שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר ונשיא איגוד הרובאים הלאומי.
ביוגרפיה.
קריירת משחק.
נולד בשם ג'ון צ'ארלס קרטר באזור בלתי מיושב בין הפרבר אוונסטון לפרבר וילמט במדינת אילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-אפיסקופלית. כשהיה בן עשר התגרשו הוריו וזמן קצר לאחר מכן התחתנה אימו בשנית והוא קיבל את שם משפחתו של אביו החורג.
כבר כתלמיד תיכון החל להשתתף בהצגות בית הספר, ובזכות כישרון המשחק שלו קיבל מלגה לאוניברסיטת נורת'ווסטרן, אף היא באילינוי. ב-1944 עזב את הקולג' והתגייס לחיל האוויר האמריקאי. הוא שירת במשך שנתיים כקשר ותותחן במטוסי B-25.
ב-1948 עבר הסטון לניו יורק, שם החל לשחק במחזות בתיאטראות ברודוויי, בהם יוליוס קיסר, מקבת' ועוד. השתתף בהפקות טלוויזיה, שהיו אז בראשית דרכן. הסרט המקצועי הראשון בו שיחק היה "Dark City" (1950) ועם השנים ידע להתאים את עצמו לטעמים הפילמאיים המתחלפים כשהשתתף במערבונים, סרטי פשע, סרטי ראווה שבהם הוא בלט והפך לאחד מהמייסדים בז'אנר ואף הופיע לעיתים רחוקות בסרטי אסונות. הפריצה הקולנועית שלו הייתה בתפקיד מנהל הקרקס בסרט "The Greatest Show on Earth" (1952). לאחר מכן שיחק בתפקיד הראשי של משה בסרט עשרת הדיברות (1956) ולאחר מכן שיחק בסרטים היסטוריים נוספים, ביניהם בן חור ואל סיד. בנוסף, הוא זכור כיוחנן המטביל (בסרט "הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם") וכגנרל צ'ארלס גורדון (בסרט "חרטום"), וכן כמפקד בחיל הנחתים האמריקני בסרט "55 יום בפקינג", העוסק במרד הבוקסרים. על משחקו כיהודה בן חור זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1959 (אחד מ-11 פרסי אוסקר בהם זכה הסרט). בשנים 1968–1974 שיחק במספר סרטי מדע בדיוני, הידוע בהם הוא קולונל ג'ורג' טיילור בסרט "כוכב הקופים". ב-1974 השתתף בסרט האסונות "נמל תעופה 1975".
בסך הכול הסטון הספיק לשחק ב-50 סרטי קולנוע, 10 מהם היו סרטי אסונות ופשע ואחרים סרטי קומדיה ודרמה. לצד שתי סדרות טלוויזיה בהן השתתף במהלך שנות השישים.
בנוסף, הסטון השתתף בתפקיד אורח בסדרה חברים בעונה 4 פרק 14 (1997).
פעילות ציבורית.
במקביל להצלחה בקולנוע הסטון גם ניהל קריירה ציבורית שנויה במחלוקת שספגה לביקורת ולהדים רבים בעולם.
הסטון החל את דרכו הפוליטית בדעות שמאלניות ותמך בארגוני זכויות האזרח בשנות ה-50. בין השאר הצטרף למאבקו של מרטין לותר קינג והתנגד למלחמת וייטנאם. בשנות ה-80 שינה הסטון את דעתו, עזב את הדמוקרטים ועמדותיו החלו לנטות יותר ויותר לכיוון הימין. המהפך הברור ביותר התרחש בעמדתו לגבי אחזקת כלי נשק על ידי אזרחים כפי שמפורשת בתיקון השני לחוקת ארצות הברית - זכות שדרש להגביל בעבר אך עם המהפך החל להיות מתומכיה העיקריים. הוא כיהן שנים רבות כנשיא איגוד הרובאים הלאומי והיה מגדולי דובריהם.
ב-2003 העניק הנשיא ג'ורג' בוש לצ'רלטון הסטון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
מותו.
החל מ-1998 סבל הסטון ממספר בעיות רפואיות קשות. הוא עבר ניתוח להחלפת האגן, אובחן כחולה בסרטן הערמונית ועבר הקרנות לטיפול במחלה ולבסוף, ב-2002, הודיע כי אובחנו אצלו סימנים למחלת אלצהיימר. מחלתו התקדמה במהירות ובריאותו הדרדרה, עד שלבסוף הסטון נפטר ב-5 באפריל 2008 בגיל 84.
גרם שמיים עמוק
גרם שמיים עמוק (מאנגלית Deep sky object בראשי תיבות: DSO) הוא כינוי המשמש חובבי אסטרונומיה לתיאור עצמים עמומים הנמצאים מחוץ למערכת השמש, אשר מרחקם נמדד בעשרות עד מיליארדי שנות אור מן השמש. פעמים רבות עצמים אלו מורכבים מכוכבים רבים, דוגמת גלקסיות או ערפיליות, אולם עקב מרחקם הרב מתייחסים אליהם בגוף יחיד.
סוגים שונים של גרמי שמים עמוקים הם:
צ'ארלטון הסטון
גשר עבדאלה
עמנואל לעף
הרב ד"ר אברהם חיים [עמנואל] לעף (בהונגרית: Lőw Immánuel, בגרמנית: Immanuel Löw; 20 בינואר 1854 – 19 ביולי 1944) היה רב, חוקר התנ"ך והתלמוד, בוטנאי ובלשן יהודי-הונגרי, שכיהן כאב בית הדין של סגד, והיה נציג היהדות הנאולוגית בבית העליון של האספה הלאומית ההונגרית (הסנאט של הפרלמנט ההונגרי). מחבר הספר "צמחי היהודים".
תולדות חייו.
עמנואל לעף היה בנו של הרב הנאולוגי (אחד משני הזרמים ביהדות הונגריה, המקורב בערך לקונסרבטיבים) החשוב לאופולד לעף, רבה הראשי של העיר סגד. הוא היה דור אחד-עשר למהר"ל מצד אביו. שמו היהודי היה אברהם חיים. אמו הייתה אשתו השנייה של אביו, באבט לבית רדליך. הוסמך לרבנות בשנת 1878 בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, ובאותה שנה ירש את אביו והחל לכהן כרבה הראשי של סגד. היה בעל תואר דוקטור בבלשנות שמית מאוניברסיטת לייפציג. ב-1881 פרסם את מחקרו הראשון "שמות הצמחים בארמית" (Aramäische Pflanzennamen) ובו תרגום שמות כל הצמחים המופיעים בתלמוד מארמית לעברית וגרמנית.
בימי שלטונו של הקומוניסט בלה קון, הוציאו הוא ואב המנזר הפרנציסקני אשטוואן זדרבץ גינוי משותף למשטר. לאחר שהימין בראשות מיקלוש הורטי תפס את השלטון, הביע לעף דעות בלתי-אוהדות בריאיון לעיתון באפריל 1920. הוא נאסר למשך שנה וזוכה באוקטובר 1921, בעקבות התערבות בינלאומית. משנת 1927, כשניתן לדת היהודית ייצוג רשמי בדומה לראשי הכנסיות השונות, ועד הכיבוש הנאצי, כיהן כחבר הבית העליון של הפרלמנט מטעם הנאולוגים.
על אף שהיה פטריוט הונגרי, היה גם ציוני ועמד בין השנים 1926–1929 בראש "התאחדות היהודים ההונגארים למען ארץ-ישראל", ארגון-גג שאיגד תחתיו את פעילות קרן היסוד והסוכנות היהודית בין שתי מלחמות העולם בהונגריה. בשנות ה-20 וה-30 פרסם את מחקרו הבוטאני-בלשני הגדול "צמחי היהודים" (ראו בהמשך), העבודה על כרכי הספר העסיקה אותו רוב חייו.
בין ספריו האחרים קובצי דרשות וספרי פילוסופיה, כולם בגרמנית וספרים על החברה היהודית, ספרי-הספד לגיבורי תרבות הונגריים וספרים בנוגע לבעיות זמנו, בהונגרית. כמו כן תרגם להונגרית את שיר השירים. בנוסף חיבר מחקרים בלשניים, בעיקר על הלשון הסורית עבור "מגזין החברה האוריאנטליסטית הגרמנית". הוא ערך גם מחקרים ופרסומים נוספים שלא נדפסו ואבדו בשואה. ביניהם עבודה על המינרלוגיה של היהודים, אודות האבנים והמינרלים המוזכרים במקרא.
הרב לעף התקבל ל"רכבת קסטנר" והוא בן 90 שנה. עם הגיעו לבודפשט, עוד לפני שעלה לרכבת, נפטר בבית חולים שאולתר בבית ספר יהודי ברחוב ושלני 44. בימיו האחרונים בקרו אצלו הרב אלכסנדר שייבר ואימרה בנושופסקי. ב-21 באפריל 1944 נקבר בבית העלמין פרקשרט בבודפשט ואחרי המלחמה, ב-23 באפריל 1947 הובא לקבר קבוע בבית העלמין היהודי בעירו, סגד.
צמחי היהודים.
מפעל חייו של לעף היה החיבור אדיר הממדים Die Flora der Juden "צמחי היהודים", ארבעה כרכים כתובים גרמנית בהם ריכז את כל הצמחים המוזכרים במקורות (בעיקר בתנ"ך ובמשנה, ותוך הסתייעות בתלמוד ובמדרשים).
מטרתו של לעף בחיבור זה הייתה לזהות ולסווג כל צמח המוזכר במקורות לפי הטקסונומיה של ליניאוס - שיטת מיון הצומח המדעית המודרנית. לשם כך השתמש במיטב הידע הבוטאני שהיה בזמנו והסתייע במלומדים מכל אוניברסיטאות אירופה. לשם זיהוי הצמח הוא נעזר גם רבות בבלשנות. נראה שלעף שלט בשפות רבות, לצד כל צמח כתב את כינוייו בשלל שפות (כולל ערבית וסורית, בעקבות המילון הסורי-ערבי של בר בהלול המהווה חוליה מקשרת חשובה בין שמות צמחים מהתקופה הקדם-איסלאמית המשמרים מסורות קדומות לבין שמות צמחים בערבית), הביא ציטוטים מטקסטים עתיקים ומודרניים בלשונות רבות ושונות וביצע ניסיונות להראות כיצד התגלגל שם של צמח מלשון ללשון. הוא השתמש גם בבקיאותו בהלכות ואגדות ממרחב הספרות הרבנית בה היה בקי ביותר ובפרט מן השולחן ערוך כדי להשלים את התמונה ולזהות את הצמח ביתר וודאות. לעף היה זה שטבע את השם כלנית לפרח Anemone coronaria, שנזכר בתנ"ך בשם "נעמן", הוא זיהה את הפרח הנ"ל עם ה"כלניתא" של מסכת פסחים אף על פי ששם זה כנראה התייחס לפרג. נדבך נוסף בעבודה הוא התועלת לאדם אותה ניתן להפיק מן הצמח ובפרט מן ההיבט ההלכתי והרפואי.
לעף כתב על צמחים שכולם צמחי ארץ ישראל, אך הוא מעולם לא ביקר בארץ ולא ראה חלק גדול מן הצמחים בבית גידולם הטבעי, לכן היו שהמעיטו בחשיבותו ובתובנותיו.
הספר לא תורגם לעברית או לאנגלית. הסיבות לכך הן שהספר קשה לקריאה ומתומצת מאוד, לשם קריאה והבנה נדרש המעיין להכיר את צורת כתיבת הערכים של המחבר (אותה פיתח בעצמו) ולשם תרגום נדרש מהמתרגם לא רק ידע מושלם בגרמנית המדעית של ראשית המאה ה-20 ובשפת היעד, אלא גם ידע בוטאני רב, בקיאות במקורות היהודיים והיכרות עם מספר שפות עתיקות ומודרניות. מטבע הדברים קשה למצוא אדם כזה.
מפעלו היה חלוצי וייסד למעשה ענף מחקר בוטאני-בלשני-תורני מיוחד: הבוטניקה התלמודית, ממשיכי דרכו היו יהודה פליקס, אפרים הראובני ובנו, נגה הראובני, מייסדי נאות קדומים, ואוריה פלדמן מחבר "צמחי התנ"ך" ו"צמחי המשנה".
בית הכנסת בסגד.