באותה תקופה הייתה תוניסיה ארץ חסות של צרפת. יהודי המדינה מנו כמאה אלף איש ואשה, שרובם התגוררו בעיר הבירה תוניס ובסביבותיה. עם הקמת מדינת ישראל הגיעו לתוניס שליחים של עליית הנוער ובהסכמת השלטונות הצרפתיים נבחרו ילדים, ברובם ממשפחות עניות, לעלייה למדינת ישראל. הבחירה נעשתה בהסכמת ההורים. בשנת 1949 נחתם הסכם בין ארגון הג'וינט ומשרד הסעד הנורווגי לפיו יועמדו 200 מקומות במרכז הבראה לחולי שחפת שפונה, לרשותם של ילדים יהודים מצפון אפריקה. הילדים נשלחו למרכז ההבראה כדי לחזק אותם מבחינה בריאותית לפני הטסתם לישראל.
באפריל 1949 הגיע למחנה המחזור הראשון, כ-200 ילדים ממרוקו. מחזור שני המורכב מילדים מתוניסיה היה מיועד להגיע בעקבותיו.
התאונה.
ב-20 בנובמבר 1949 המריאו משדה התעופה ליד תוניס שני מטוסי DC-3 דקוטה של חברת אירו הולנד, בדרכם לאוסלו. מטוס אחד הגיע בשלום. המטוס השני נחת בבריסל לשם תיקון מכשיר הקשר ובשעה 12:56 המריא להמשך הטיסה לאוסלו. לקראת הנחיתה נתקל הטייס בערפל כבד. הוא הנמיך את המטוס בשטח הררי. ליד הורום , כ-39 קילומטרים דרומית לאוסלו, פגעה אחת הכנפיים בעץ. המטוס המשיך עוד 60 מטר והתנגש בצלע הר. מעוצמת ההתנגשות בקרקע התהפך המטוס ורוב הנוסעים הועפו החוצה. מכלי הדלק נצתו וחלקו הקדמי של המטוס עלה באש.
בעת ההתרסקות ניתק זנב המטוס מהגוף והתלקח. בחלק אחורי זה נותר הילד בן ה-11 יצחק אלל, כשהוא חגור בחגורת הביטחון לכיסאו. הוא לא נפגע מהאש, שהמשיכה לבעור וכך הצילה אותו ממוות בקפיאה. בזנב המטוס נמצא גם ארגז תפוחים שממנו יכול היה אלל לאכול. מזג האוויר באזור ההתרסקות היה קר מאוד, אך האש שבערה בזנב המטוס, והוסיפה לבעור כמה ימים, הצילה את אלל מקפיאה. הוא ניזון מהתפוחים שמצא, וכך שרד שלושה ימים, עד שנמצא על ידי צוותי הצלה. אלל היה הניצול היחיד מן האסון, שבו נספו גם אחותו ושני אחיו.
גל של חמלה שטף את נורווגיה. באמצעי התקשורת דובר על הנס של יצחק אלל ומלך נורווגיה שסיפור זה נגע ללבו ביקש לאמצו לבן.
לאחר שבוע של זיהוי הגופות הוחלט להחזיר את הגופות לתוניס ולקבור אותן בארץ מוצאן ולא בישראל. ב-1 בדצמבר 1949 התקיימו טקסי הקבורה בתוניס בהשתתפות נציגי השלטון התוניסאי והצרפתי ביחד עם ראשי הקהילה היהודית והארגונים הציוניים בתוניס.
ב-23 בנובמבר 1949 נשא יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק נאום הספד בכנסת:
בעקבות האסון.
יו"ר מפלגת העבודה בנורווגיה, הוקון לי (Haakon Lie} יזם מבצע התרמת כספים להקמת מושב בישראל בשם "מושב נורווגיה". נורווגיה שלחה עצים וקורות להקמת צריפים, שיועדו למושב ינוב. המשלוח הראשון עלה באש בנמל בטורקיה, ולאחריו נשלח משלוח חלופי. מחמישים הצריפים שנתרמו נשאר אחד המשמש כ"בית ראשונים".
יצחק אלל עלה לישראל ושינה את שמו ליצחק אל על. הוא התיישב במושב ינוב והקים משפחה. אלל נפטר ב-14 בפברואר 1987 מסרטן, בגיל 48.
אבי רואה
אבי רואה (נולד ב-1954) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כראש המועצה המקומית שער השומרון. בעבר כיהן כראש המועצה האזורית מטה בנימין בשנים 2007–2018, יו"ר מועצת יש"ע בין 2013 – 2017 וכעוזר שר הביטחון להתיישבות בין השנים 2019-2021. נמנה עם מייסדי היישוב כוכב יעקב.
תולדות חייו.
רואה נולד בשנת 1954 בתוניס. הוא עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1956. המשפחה התגוררה בעכו. הוא למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל, חיפה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד 890 של הצנחנים וסיים את שירותו בתפקיד פיקודי (סמ"פ). במילואים שירת כמפקד חבל בנימין בדרגת רב-סרן.
לאחר השירות הצבאי יצא ללימודים גבוהים בטכניון וסיים כמהנדס אווירונאוטיקה. עבד שתים-עשרה שנה בתעשייה האווירית במחלקה לאווירודינמיקה ולפיתוח כלי טיס, ולקח חלק בפיתוח כלי טיס, ביניהם נטל חלק בפרויקט הלביא. בשנת 1982 התחבר לקבוצה של יוצאי עכו שבקשו להצטרף לקרני שומרון ולהתנחלות אחרת, אך נדחו על ידי ועדת הקבלה.
בשנת 1984 היה בין מקימי ההתנחלות כוכב יעקב ובמשך שנים שימש כיו"ר מזכירות היישוב וכנציג היישוב במליאה של מועצה אזורית מטה בנימין. בשנת 1994 הצטרף רואה לצוות העובדים של תנועת ההתיישבות "אמנה" - תנועת ההתיישבות של גוש אמונים - בהנהגתו של זאב חבר (זמביש). במשך שמונה שנים שימש כרכז יישובי בנימין ב"אמנה' והיה אחראי להקמתם, פיתוחם וקידומם של היישובים בתחום מועצת בנימין. בשנים האחרונות כיהן גם כראש מנהלת היישוב תל ציון כוכב יעקב. בשנת 2002 מונה על ידי פנחס ולרשטיין, ראש מועצת מטה בנימין דאז, לשמש כסגנו לענייני יישובים.
ב-2007 נבחר לראשות המועצה האזורית מטה בנימין. פעל לחיבור חבל בנימין לירושלים, על ידי פתיחת צירים חדשים וטיפול בפקקים במחסום חיזמה. כן עסק רבות בקידום ההתיישבות הצעירה. בשנת 2013 מונה רואה ליושב ראש מועצת יש"ע. באוגוסט 2017 החליט לפרוש מתפקידו כיו"ר מועצת יש"ע והוחלף על ידי חננאל דורני. ב-2018 הודיע שאינו מתמודד על קדנציה נוספת לראשות המועצה. במהלך מערכת הבחירות תמך במועמד ישראל גנץ שהיה סגנו במהלך הקדנציה האחרונה ושניצח בבחירות.
בשנת 2008 חתם שלא כדין על היתר לבניית מתקן טיהור שפכים עבור ההתנחלות עפרה. המתקן נבנה על אדמה פרטית של תושבים מהכפר עין יברוד. ב-2016 הגיעה הפרקליטות להסדר מותנה עם רואה ועם קודמו בתפקיד, פנחס ולרשטיין. על פי ההסדר הודו השניים בעבירה של מתן היתר שלא כדין, לא נשפטו, ושילמו קנס בגובה 2500 ש"ח כל אחד.
בראיון שנתן בנובמבר 2007 לעלון מעייני הישועה טען רואה כי הוא "לא מקבל כל ניסיון לפרק מאחזים. זכותנו על הארץ ידועה. הגענו לארץ ישראל כדי ליישב ולפתח אותה. אם צריך להזיז מישהו זה את הערבים ולא אותנו. במקרים מסוימים לפצות אותם... בכל משא ומתן עם המדינה, עמדת הפתיחה שלנו היא שצריך להכשיר את כל המאחזים. כל מאחז נמצא על מקומו מסיבה מהותית".
ביוני 2019 מונה רואה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ שר הביטחון לענייני התיישבות, במקומו של קובי אלירז.
בסוף מאי 2022 מונה על ידי שרת הפנים איילת שקד לעמוד ארבע שנים בראש המועצה שער השומרון, אשר הורכבה לראשונה מהיישובים שערי תקווה ועץ אפרים, על מנת להקימה ולבסס את מעמדה.
חיים אישיים.
רואה אב לשישה מנישואיו הראשונים לאידית. לאחר מות רעייתו בתאונת דרכים נישא בשנת 2005 להדסה, אלמנתו של אל"ם דרור וינברג, ולשניים בן משותף - יהודה. משפחתם המאוחדת מונה 13 ילדים.
שמורת מרכז סורינאם
שמורת מרכז סורינאם (הולנדית Centraal Suriname Natuurreservaat) הוקמה ב-31 ביולי 1998 על ידי ארגון שימור בינלאומי (Conservation International) וממשלת סורינאם. השמורה שוכנת במערב מרכזה של המדינה ומשתרעת על שטח של 16,000 קמ"ר. השמורה זכתה למעמד של אתר מורשת עולמית בשנת 2000, והיא אחת משני אתרי מורשת עולמית ברמת גיאנה (האחר הוא הפארק הלאומי קנאימה בוונזואלה).
גאוגרפיה ואקלים.
השמורה, כמו סורינאם כולם, היא חלק מטבלת גיאנה שנוצרה בפרקמבריון לפני כשני מיליארדי שנים. היא שוכנת על מסיב קשיח של סלעים עניים במינרלים מהפרוטרוזואיקון. באזור צוקי גרניט
בודדים וקרחים המתרוממים מעל צמרות היער, ועליהם נמנים "פולצברג דום" (Voltzberg Dome) הנישא לגובה של 250 מטר, "פאן סטוקמברג" (Van Stockemberg) שגובהו 360 מטר ו"ביצת השטן" (Devil's Egg) שכשמה כן היא - סלע ענק בצורת ביצה בגובה של כמה מאות מטרים. השמורה מקיפה את יער הבראשית הטרופי בשטחו של אגן הניקוז העליון של נהר קופנמה (Coppename), נהרה העיקרי של המדינה, ומשתרעת בשוליה הצפוניים של האמזוניה. לאורך נהרותיו ויובליו הרבים של הקופנמה ישנם מפלים רבים, והידוע שבהם הוא "מתחם סולו" (sulu complex), קובץ מפלים המשתרעים לאורך שני קילומטים. בצפונה של השמורה מספר הרי שולחן שפסגתם שטוחה (Tepuis או Tafelberg). השמורה משתרעת בין גובה של 25 מטר בצפון ועד 1,230 מטר בפסגת יוליאנה (Juliana Top) שבדרומה.
האקלים טרופי אופייני עם טמפרטורת יום קבועה למדי של 27ºC ותנודות של עד 2ºC בלבד. כמות המשקעים נעה בין 1,750 ל-3,000 מ"מ והלחות גבוהה. העונות הגשומות הן מאפריל עד אוגוסט ומדצמבר לינואר.
היסטוריה.
השמורה איגדה עם היווצרה שלושה אזורי שימור קטנים יותר: שמורת רלייהאוולן (Raleighvallen) בצפון, שמורת טאפלברג (Tafelberg) במרכז ושמורת איילרטס דה האן חברכטה (Eilerts de Hann Gebergte) בדרום. היא חיברה את השלוש ויצרה מעבר אקולוגי רחב מידות, הנמשך דרומה מהשמורה ועד לגבולן המשותף של סורינאם וברזיל.
כאמור שלוש השמורות חוברו, ולשטחן הכולל המשתרע על פני 4,380 קמ"ר נוסף שטח גדול כמעט פי ארבעה, המהווה יחידה מוגנת אחת מאז 1998.
החי והצומח.
שטחו של הפארק מצטיין בעושר של חי וצומח. הפלורה כוללת כמעט 6,000 זנים שונים של צמחים וסקולאריים, המתקיימים ביערות הטרופיים ובחורש הסוואנה. קיימים מספר אזורים מבודדים של חורש האופייני לסביבת ביצות. בעלי החיים בשמורה טיפוסיים לאזור, וכוללים את היגואר, הארמדילו, לוטרת ענק, הטפיר, העצלן, ושמונה סוגים של פרימטים. לאלה נוספים כ-400 מיני עופות.
האדם.
צפונה של השמורה היה נושב לפני בוא האירופים ומספר ממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך. עוד ידוע כי אינדיאנים ישבו בשטח השמורה במאה ה-17, אך בכך מתמצאים הממצאים ההיסטוריים באזור. אף שבשמורה אין יישובי קבע יש שלוש קהילות אינדיאנים מקומיים המתקיימות בשוליו. חלק מהתושבים שימשו בעבר כמדריכים, כסבלים או כשומרים.
הקולבר ריפור