זאגרב היא העיר הגדולה ביותר בקרואטיה והיחידה שבאזור המטרופוליני שלה יש כ-1.2 מיליון תושבים. ב-2001 נמנו במפקד 804,200 תושבים. 91.94% מאוכלוסיית העיר הם קרואטים (2001). באותו מפקד נמנו 40,066 בני מיעוטים אתניים כמו: סרבים (18,811), בוסנים (6,204), מוסלמים (4,030), אלבנים (3,389), סלובנים (3,225), בני רומה (1946) ומונטנגרים (1,131).
הקהילה היהודית.
יהודים התגוררו בזאגרב מהמחצית השנייה של המאה ה-14 ועד לגירושם מהעיר ב-1526 על ידי פרדיננד הראשון מלך הונגריה, בוהמיה וקרואטיה. בראשית המאה ה-18 שבו סוחרים ורוכלים יהודים לאזור וייסדו קהילות קטנות בכפרים ובעיירות שסבבו את זאגרב. כתב הסובלנות שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוביל לראשית ההתיישבות היהודית בעיר. ב-1806 נוסדה רשמית הקהילה היהודית בזאגרב. לאחר הקרע ביהדות הונגריה התפצלו יהודי זאגרב לשתי קהילות קהילה נאולוגית גדולה וקהילה אורתודוקסית קטנה. לאחר כינון האימפריה האוסטרו-הונגרית זכו יהודי זאגרב לשוויון זכויות. ב-1867 הוקם בית הכנסת בזאגרב. ב-1910 מנתה הקהילה 4,233 נפשות וב-1931 נמנו בזאגרב 8,702 יהודים שנחלקו לשלושה קהלים: קהל נאולוגי, קהל ספרדי שמנה 625 נפשות וקהל אורתודוקסי שמנה 160 נפשות.
לאחר האנשלוס וחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר מאות פליטים יהודים. ב-1940 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 12,000 נפשות והייתה השנייה בגודלה בקרב קהילות יהדות יוגוסלביה לאחר קהילת בלגרד. במהלך מלחמת העולם השנייה נכלל אזור זאגרב בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה. החל מיוני 1941 ביצעו שלטונות האוסטאשה אקציות בעיר, עצרו אלפים מיהודי העיר וגירשו אותם למחנות מעצר זמניים ולמחנות ריכוז שונים בהם טבחו באלפים מהם. הנותרים גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. באוגוסט 1942 ובמרץ 1943 בוצעו שתי האקציות המרכזיות האחרונות בזאגרב בפיקוד ישיר של הגסטאפו. העצורים באקציות אלו שולחו בטרנספורטים ישירות לאושוויץ ולדכאו.
לאחר סיום המלחמה וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה שבה שארית הפליטה לעיר וחידשה את הפעילות הקהילתית. ב-1947 התגוררו בזאגרב 2,214 יהודים וכמחצית מהם עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה או היגרו לארצות הברית. לאחר הקמת קרואטיה מונה שוב רב ראשי, והוקמו מוסדות חינוך ותרבות עם צביון יהודי מובלט. ב-2008 חל פילוג בקרב יהודי העיר, והם נחלקו לשתי קהילות: קהילת "בית ישראל", והקהילה היהודית המרכזית. ב-2016 התגוררו בזאגרב 1,200 יהודים. כמו כן פועל בעיר בית חב"ד.
שלטון מקומי.
לעיר ראש עיר ומועצת עיר נבחרת בה 41 נציגים.
מוזיאונים.
בעיר זאגרב כ-30 מוזיאונים וגלריות.
תחבורה.
כבישים מהירים.
בזאגרב עוברים ארבעה כבישים מהירים חשובים במדינה. הראשון הוא הכביש המהיר A6 מזאגרב לרייקה שאורכו 146.5 ק"מ. הכביש המהיר השני שקצהו בזאגרב הוא כביש A4, שמוביל מזאגרב לגבול ההונגרי ועובר מעל נהר מורה דרך ואראז'דין, ומעבר לגבול הופך לכביש ההונגרי M7 שמוביל לבודפשט הבירה ומסמל את הכביש הראשון שמוביל מרייקה לבודפשט. הכביש המהיר A3 הוא הכביש המהיר הישן ביותר בקרואטיה, שמתחיל במעבר הגבול ברגנה עם סלובניה, עוקף את זאגרב, ממשיך לאורך נהר סאווה, עובר בסלאבוניה ומסתיים במעבר הגבול בייקובו. הכביש הזה הוא גם אחד הכבישים העמוסים ביותר במדינה. כביש A1 הוא הכביש הישיר מזאגרב לספליט שעובר דרך קרלובץ, שיבניק וזאדאר ולאחר מכן ממשיך לדוברובניק.
תחבורה ציבורית.
בזאגרב רוב התחבורה הציבורית היא חשמליות ואוטובוסים. לחשמליות יש 15 קווים ביום ו-4 קווים בלילה. בחלק העתיק של העיר יש גם פוניקולר.
השכלה גבוהה.
אוניברסיטת זאגרב נוסדה בשנת 1669, ובנייניה פזורים על פני כל העיר. האוניברסיטה הוגדרה כאחת מ-500 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
ספורט.
מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר בזאגרב הם מועדון דינמו זאגרב, שאצטדיון הבית שלו, אצטדיון מקסימיר, נמצא בשכונת מקסימיר, ומועדון HNK זאגרב, שאצטדיון הבית שלו נמצא בסילביה סטרהימיר.
קבוצת הכדורסל ציבונה זאגרב היא קבוצה מובילה בקרואטיה ובאירופה, ומשורותיה צמח השחקן הנודע דראז'ן פטרוביץ', שהגיע עד ליגת ה-NBA וזכה להערצה אדירה בקרואטיה.
קבוצת הכדוריד זאגרב זכתה 24 פעמים ברציפות באליפות קרואטיה.
ביוני 2007 נערכה בה תחרות אליפות אירופה בג'ודו.
עשן
עשן הוא קולואיד של מוצק בגז הבנוי מחלקיקים מוצקים מיקרוסקופיים ומטיפות נוזל זעירות של תוצרי בעירה של חומר מסוים, או של החומר הבוער עצמו. גזים הנפלטים בכוח חזק יחסי מהבעירה גוררים איתם את חלקיקי החומר היוצרים ענן בצבעים שונים.
תנועת העשן מתוארת בדרך כלל על ידי תנועה בראונית, תנועה אקראית בעקבות לחץ האוויר על החלקיקים.
מערכת גילוי עשן היא מערכת המיועדת לתת התרעה מוקדמת בדבר שרפה.
סכנות העשן.
עשן הנוצר משריפות, בהן כמות החמצן מוגבלת, עלול להכיל מרכיבים דליקים. לעשן כזה פוטנציאל התלקחות במגע עם חמצן אטמוספירי בין אם על ידי אש גלויה אחרת באזור או על ידי החום העצמי שלו.
בעשן מספר מרכיבים רעילים או מגרים. אחד ממרכיבי העשן המסוכנים ביותר הוא פחמן חד-חמצני (CO), הגורם ל"הרעלת פחמן חד-חמצני", לעיתים בשילוב השפעת מימן-ציאני (HCN) ופוסגן (OCCl2).
שאיפת עשן עלולה לגרום לחוסר חמצן ולאיבוד הכרה מיידי.
ארובה היא התקן שנועד לאוורר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית.
סכנות העישון.
ישנן גם השפעות בריאותיות של עישון טבק, על ידי סיגריה, סיגר, מקטרת ועוד. בעקבות המודעות לנזקים הפוטנציאליים של עישון רצוני ופסיבי נוסד חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון.
גמילה מעישון הוא תהליך הפסקת העישון. תהליך זה אינו פשוט בשל ההתמכרות הנגרמת כתוצאה מפעולת העישון.
עישון מזון.
במסגרת השיטות השונות לשימור מזון, עישון מזון היא אחת השיטות העתיקות לשימור בשר ודגים, כמו למשל: סלמון מעושן.
גבינה מעושנת היא גבינה קשה שעברה תהליך עישון.
עישון קר היא שיטת בישול מזון ללא חום. מטרתו היא שינוי הטעם של המזון והוא אינו מקנה לו עמידות בפני קלקול.
שימוש צבאי.
מסך עשן הוא אמצעי לחימה העושה שימוש בעשן המשוחרר בכוונה לאוויר כדי למסך תנועה, פעילות או מיקום של כוח צבאי כגון חיל רגלים, שריון, מטוסים או ספינות.
מדוכות עשן הן אמצעי על גבי רכב קרבי משוריין המשגר רימוני עשן על מנת למסך את הכלי ולהקשות על הפגיעה בו.
עשן בתרבות.
המילה "עשן" מופיעה במספר ביטויים:
מקטרת שלום היא כלי טקסי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים. בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים עשן איש אל עבר רעו לאות כבוד.
בעירה ללא עשן.
דוגמה טובה לבעירה חסרת עשן היא הניטרוצלולוזה, הלא היא כותנת הנפץ, שנשרפת ללא שאריות מוצקות ולכן ללא עשן, כך גם רוב חומרי הנפץ.
אבק שרפה נטול עשן הוא שם כולל למשפחה של חומרים הודפים הנמצאים כיום בשימוש בכלי נשק ידניים וארטילריים.
אקספרסיוניזם מופשט
אקספרסיוניזם מופשט הוא מונח המתייחס לתנועת אמנות בציור האמריקאי שהתפתחה אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנות הארבעים והחמישים בניו יורק. המדובר בתנועה האמריקאית הראשונה שהשיגה השפעה בינלאומית ובכך שמה את ניו-יורק על המפה של עולם האמנות המערבי, לאחר שנים רבות בה בירת האמנות הייתה פריז. הגם שהמונח הובא לראשונה ביחס לאמנות אמריקאית בשנת 1946, על ידי מבקר האמנות רוברט קואטס, הוא שימש לראשונה בגרמניה בשנת 1919 אך ביחס לאקספרסיוניזם הגרמני. בארצות הברית היה זה האוצר אלפרד בר שהשתמש במונח לראשונה. הוא עשה זאת בשנת 1929 וביחס לעבודותיו של וסילי קנדינסקי.
יצירתם של האמנים הנמנים עם התנועה אינה אחידה; התנועה מורכבת מסגנונות ציוריים רבים ושונים, הן מבחינת הטכניקה, הן מבחינת הביטוי האמנותי. עם זאת, ניתן לומר כי המשותף לחברי הקבוצה הוא הניסיון ליצור אמנות מופשטת שאינה פיגורטיבית ולמצוא דרכי ביטוי חדשות במסגרת הציור והאמנות. בתוך כך, גישתם האמנים בתנועה דוגלת בדגש על ביטוי רגשי ספונטאני ואישי וכן, בשימוש חופשי בטכניקות ובביצוע על מנת להגיע למטרה זו. הם קראו לשחרור את האמן מערכים אסתטיים מסורתיים תוך התנגדות לריאליזם, ששלט בציור האמריקאי בראשית המאה העשרים, לטובת יישום אינטואיטיבי של צבע, גם בדרכים של אימפרוביזציה, הדומות לאוטומטיזם של התנועה הסוריאליסטית. סגנון האקספרסיוניזם המופשט מכונה לעיתים גם 'אסכולת ניו-יורק', כיוון שמרכז פעילותם של האמנים היה בעיר זו.
בין האמנים השייכים לקבוצה זו נמנים: ג'קסון פולוק, מארק רותקו, וילם דה קונינג, הנס הופמן, אדולף גוטליב, רוברט מאת'רוול, פרנץ קליין, הלן פרנקנטלר, ארשיל גורקי, פיליפ גסטון, לי קרסנר, בארנט ניומן, קליפורד סטיל, ג'ו בייר ואחרים. בישראל השפיע האקספרסיוניזם המופשט על אמנים רבים בעיקר במסגרת קבוצת "אופקים חדשים", וקיבל אופי הדומה יותר למופשט לירי, תוך התייחסות אל טבע ונוף קונקרטיים.
סגנון.