חיל האוויר הלבנוני קיבל מצרפת בשנים 1980–1981 עשרה מסוקי גאזל מגרסאות L ו-H, למשימות לוחמה נגד טנקים ותובלה כללית, בהתאמה. מסוקים אלה הוצבו בטייסת התקיפה השמינית, בבסיס ביירות. ב-1983 הועברה הטייסת אל מצפון לביירות והמסוקים פוזרו במנחתים מאולתרים באזור ג'וניה ואדמה מסיבות ביטחוניות. במהלך השלבים האחרונים של מלחמת האזרחים בלבנון הופעלו המסוקים באופן נרחב במשימות סיוע אווירי קרוב לכוחותיו של הגנרל מישל עאון. נזקים ואובדן בקרבות ובעיות תחזוקה צמצמן את מספר המסוקים השמישים לארבעה בלבד ב-1990; שלושה מסוקים נתפסו על ידי המיליציה של הכוחות הלבנוניים ונמכרו בניגוד לחוק לסרביה ב-1991.
לאחר המלחמה עשה פיקוד חיל האוויר הלבנוני מאמץ מתמשך לשקם את טייסת המסוקים הלבנונית. תשעה מסוקים מגרסה L של איחוד האמירויות הערביות הועברו ללבנון ב-2007, כסיוע מצד האמירויות. עם זאת, בשל אילוצים תקציביים נשמרים רוב מסוקי הגאזל באחסון, למעט תקופות של עימותים צבאיים. המסוקים לחמו נגד אנשי ארגון פתח אל-אסלאם במהלך הקרבות נגד צבא לבנון במאי 2007. במסגרת הלחימה ירו מסוקי גאזל רקטות על עמדות של אנשי הארגון.
מצרים.
כחלק מיוזמה בינלאומית ליצירת תעשיות נשק בעולם הערבי, עשתה מצרים מאמצים נרחבים להחליף נשק ייבוא בנשק שייוצר במצרים ואך יימכר למדינות אחרות במזרח התיכון, ובהן ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות וקטר. במסגרת מאמצים אלה נחתמו הסכמים גדולים עם צרפת ובריטניה, וב-1978 הוקמה חברת אראב בריטיש הליקופטר קומפני (ABHCO) במסגרת עסקה בהיקף 595 מיליון דולר עם חברת ווסטלנד הליקופטרס, לייצור מקומי של מסוקי ווסטלנד לינקס בריטיים. עסקה לרכישת 42 מסוקי גאזל נחתמה עוד בשנת 1975, ובמהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 בנתה ABHCO מספר משמעותי של מסוקי גאזל, שמנועיהם נבנו על ידי חברת בריטיש אראב אנג'ין קומפני.
מרוקו.
בינואר 1981 חתמו צרפת ומרוקו על עסקת נשק בשווי 4 מיליארד דולר. במסגרת העסקה נמכרו למרוקו, בין השאר, 24 מסוקי גאזל. חיל האוויר המלכותי של מרוקו הפעיל את המסוקים הללו, שחומשו בטילים נגד טנקים ובסוגי חימוש נגד מטרות קרקע נוספים. המסוקים הופעלו לעיתים קרובות בקרבות נגד חזית פוליסריו בסהרה המערבית. טילי ההוט שבהם היו מצוידים המסוקים הופעלו בהצלחה נגד טנקים וכלי רכז משוריינים של החזית, והמסוק היה יעיל מאוד גם במשימות סיור.
סוריה.
סוריה רכשה 38 מסוקי גאזל, שהופעלו על ידי חיל האוויר הסורי באופן נרחב במהלך מלחמת לבנון הראשונה למטרות סיוע לכוחות הקרקע, בעיקר כנגד השריון הישראלי. בתצורת נ"ט היה המסוק חמוש ב-4 טילי הוט ותותח אוטומטי 20 מ"מ. הסורים טענו להשמדת 30 טנקים ישראליים במחיר הפלת חמישה מסוקים; ישראל טענה ששבעה טנקים הושמדו, לעומת 12 מסוקים שהופלו. במהלך קרב עין זחלתא, ב-8 ביוני 1982, הצליחו שני מסוקי גאזל סוריים לעכב את התקדמות כוחות החוד של חטיבה 500 ולפגוע בטנק שחסם את הציר למספר שעות, עד שנעקף על ידי כוחות הנדסה. מספר מסוקי גאזל נפלו שלל בידי ישראל (ראו לעיל).
לאחר המלחמה הגדילה סוריה את מספר מסוקי התקיפה שברשותה ורכשה עוד מסוקי גאזל, כמו גם מסוקי מיל מי-24 כבדים. חיל האוויר הסורי עשה שימוש במסוקי גאזל גם במלחמת האזרחים בסוריה.
סין.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 רכשה סין שמונה מסוקי גאזל מגרסה SA 342L, למשימות תקיפה. אלו היו מסוקי התקיפה הראשונים בשירות צבא סין. נשקלה רכישת מסוקים נוספים וכן קניית זכויות לייצור ברישיון, אך עם דעיכתה של המלחמה הקרה נזנחה אפשרות זו. מסוקי הגאזל הסיניים שימשו לפיתוח תורת לחימה נגד טנקים, והמסוקים שימשו גם בתפקידי ביום אויב.
עיראק.
עיראק רכשה כ-100 מסוקי גאזל, ורבים מהם הופעלו במהלך מלחמת איראן–עיראק. לפחות 40 מהמסוקים היו חמושים בטילי הוט. מסוקי הגאזל הופעלו במקביל למסוקי מיל מי-24. כתוצאה מהאבדות במלחמה ומשחיקה נותרו בידי עיראק בעשור הראשון של המאה ה-21 כ-20 מסוקי גאזל בלבד. על פי מקורות מודיעין בארצות הברית, עיראק ניסתה ב-2003 לרכוש חלפים עבור מסוקי הגאזל שנותרו בשימוש דרך צד שלישי, למרות האמברגו שהוטל עליה. חברת יורוקופטר שאליה מוזגה חטיבת ייצור המסוקים של איירוספסיאל ב-1992, הכחישה מעורבות כלשהי בעסקה מעין זו. באפריל 2009 רכשה עיראק שישה מסוקי גאזל למשימות אימונים, כחלק מעסקת רכש רחבה יותר.
רואנדה.
ב-1992 סיפקה צרפת לרואנדה 9 מסוקי גאזל חמושים, בעקבות בקשות של נשיא רואנדה, ז'ובנל הָבּיָרימָנָה לסייע למשטרו מול החזית הפטריוטית הרואנדית (RWF) שנשלטה על ידי שבט הטוטסי. המסוקים הופעלו בעימותים שהפכו למלחמת האזרחים ברואנדה.
מפעילות.
צבאות וארגונים ממשלתיים שהפעילו מסוקי גאזל בעבר ומפעילות בהווה, נכון ל-2019:
גאזל
חזקיה (פירושונים)
נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה
נמל התעופה הבינלאומי ז'נבה (ידוע גם כנמל התעופה קוונטרן; בצרפתית: Aéroport international de Genève) הוא נמל התעופה השני בגודלו בשווייץ.
שדה התעופה ממוקם 5 ק"מ ממרכז העיר ז'נבה וצמוד לגבול עם צרפת. בנמל ישנו מסלול המראות ונחיתות אחד, שהוא הארוך ביותר בשווייץ (3,900 מטר).
בשנת 2008 עברו 11,530,000 נוסעים בנמל ובשנת 2009 עברו 11,324,141 נוסעים. נמל התעופה הוא בסיס לחברות הלו, איזיג'ט שווייץ, ובסיס משני לסוויס.
נמל התעופה בנוי במודל מיוחד שבו הוא משרת שתי מדינות (שווייץ וצרפת) ולכן הטרמינל שבו מחולק כך שטיסות שיעדן הוא צרפת הסמוכה לא יצטרכו לעבור במכס ובחלק השווייצרי .נוסעים שיעדם צרפת עוברים במכס הצרפתי ולאחר מכן מועברים בעזרת אוטובוסים ישירות לצרפת, כך נוצר מצב שבו המטוס נוחת בשווייץ אבל נוסעיו עוברים ביקורת גבולות צרפתית.&lt;br&gt;
אל על מפעילה כ-3 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה, סאן דור מפעילה טיסה שבועית עונתית בין תל אביב לז'נבה ואיזיג'ט שווייץ מפעילה כ-4 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה.
היסטוריה.
ב-11 באוקטובר 1919 החליטה המועצה הגדולה של ז'נבה להקים את שדה התעופה. וב-23 בספטמבר 1920 נחת המטוס הראשון. מהנמל הופעלו קווים לפריז, ליון, ציריך, מינכן ונירנברג.
מפרכסת
מפרכסת הוא מצבה של בהמה לאחר שנשחטה, בעוד איבריה מתנועעים עד שתמות. האמוראים נחלקו בהגדרת מצב זה, אם מצב זה הוא מצב אמצעי בין חיים למיתה, או מצב הכולל את שניהם, או אחד מהשנים.
אבר מן החי.
על פי ההלכה, בהמה טהורה לאכילה שנשחטה, מותרת לאכילה ליהודי מרגע שנשחטה, גם אם היא עדיין מפרכסת ואינה אסורה משום אבר מן החי.
רבי יוחנן וחזקיה נחלקו בנידון של גוי שאוכל מבהמה מפרכסת האם הוא עובר על איסור אבר מן החי. חזקיה סבור שהבהמה נחשבת כעומדת במצב אמצעי, ואינה נחשבת לא לחיה ולא למתה, ולכן אין האוכלה עובר על איסור אבר מן החי. לעומת זאת, רבי יוחנן סבור שהבהמה נחשבת לחיה לגמרי, והאוכלה עובר על איסור אבר מן החי.
טומאת אוכלין.
המשנה במסכת חולין פוסקת שבהמה טמאה שנשחטה על ידי יהודי, או בהמה טהורה שנשחטה על ידי גוי ועדיין מפרכסת מטמאת טומאת אוכלים (טומאה החלה על אוכלים) אבל לא טומאת נבלה. בעל חיים המטמא טומאת אוכלין, הוא רק בעל החיים שנשחט כראוי שחיטה כשרה, מכיוון שלו הייתה זו בהמה טהורה שנשחטה על ידי יהודי, הייתה היא כשרה לאכילה. באופן כזה ניתן להחשיב את בעל החיים ל"אוכל", בשני האופנים הבאים: אם יהודי שחט אותה, ניתן להחשיבה כאוכל, אם היהודי חשב במחשבתו שהשחיטה היא לצורך אכילת הגוי. ליהודי יש כח רוחני להפוך בהמה ל"אוכל" על ידי שחיטה, שכן לעם ישראל הותרה בהמה מיד עם שחיטתה, עוד לפני גמר מותה. באופן דומה, אם גוי שחט בהמה לצורך יהודי, נחשבת הבהמה עם שחיטתה ל"אוכל", שכן מכיוון שהבהמה מיועדת ליהודי, שלו הותרה הבהמה בשחיטה, ניתן להחשיב את הבהמה כאוכל אף על פי שבמקרה זה הבהמה אינה כשרה לאכילה.
אף על פי שבהמה מפרכסת מטמאת טומאת אוכלין, היא אינה מטמאת טומאת נבלות, שכן טומאת נבלות היא רק על בהמה שמתה לגמרי, שכן הציווי בתורה בה נכתבה האזהרה על טומאת נבלות, נכתבה בלשון מיתה - .
הגנה מטומאה אחרת.
קיים דין, האומר כי כלי הבלוע בתוך אדם או בעל חיים חי, אף על פי שהאדם או בעל החיים נמצא בתוך אוהל, אין הדבר הטמא נהיה טמא בטומאת אוהל. האמורא רבי זירא הסתפק, האם כלי הבלוע בתוך בהמה המפרכסת נחשב כבלוע - מכיוון שהבהמה אינה מתה. רב ששת פסק שהבהמה נחשבת כאינה בלועה, מכיוון שהיא נחשבת כ"אוכל", אך רבי זירא הקשה על כך, כיצד ניתן להחשיב אותה כ"מתה", לפי ההלכה האומרת שבהמה כזו אינה מטמאת טומאת נבלות.
רש"י מסביר, כי השאלה היא רק ביהודי שיש ברשותו כלים בבטן בהמה טמאה, או גוי שיש ברשותו כלים בבהמה טהורה. אך כאשר ליהודי יש כלים בבטן בהמה טהורה, המותרת לו באכילה, ברור שאין הכלים נחשבים כבלועים, שהרי הבהמה מותרת לו באכילה, ודבר הבלוע בתוך אוכל אינו נחשב כבלוע. השאלה היא רק בבהמה טמאה, שאינה מותרת לו באכילה, והשאלה היא האם יש להחשיב את הבהמה כחיה שהרי אינה מטמאת טומאת נבלות, או שמא יש להחשיבה כאוכל, שהרי מטמאת טומאת אוכלין.
לפי הכרעת אביי מכיוון שבהמה זו עומדת במצב אמצעי - שבין חיים למוות, יש לנהוג לחומרא כשני המצבים - חיים ומוות, ולכן הבהמה אינה מצלת על הבלוע בתוכה, אך מי שרובעה - מקיים עימה יחסים - חייב מיתת בית דין אם עשה את החטא במזיד וביודעין, וקרבן חטאת בשוגג שכן היא נחשבת גם כחיה.
בית אבי (2007)
טומאת נבילה
טומאת מקדש וקדשיו
טומאת מקדש וקודשיו היא מצוות לא תעשה לפיה אסור לאדם טמא להיכנס למקדש או לאכול בשר קורבן. עונשו של אדם שנכנס למקדש במזיד או אכל קדשים (=קרבנות) בהיותו טמא – כרת.