המופע של מאטיי מילו מצא חן בעיני השליט החדש, שהיה קרוב משפחה של השחקן. שאיפותיו של מילו לפיתוח תיאטרון רומני השתלבו היטב עם שאיפות השליט לפיתוח מרכז תרבותי בדומה למקובל בצרפת. סטורזה מינה את מילו לדרגטור בדרגת מוחורדאר (muhurdar). מאוחר יותר זכה מילו לקידום והיה לקומיס גדול. מאטיי שאף לנסוע לפריז, להשתלם בתיאטראות שלה, אך מחסור במזומנים מנע זאת. גם בעניין זה בא השליט לקראתו והעניק לו מלגה של 150 מטבעות זהב, כדי שילמד בפריז "כלכלה פוליטית". מאטיי מילו שלח לאביו מכתב בו התנצל על כך שלא בא להיפרד ממנו, כי חבריו למסע המתוכנן לא היו מוכנים להמתין לו וב-18 בנובמבר 1840 יצא מיאשי אל פריז, מסע שערך 43 ימים.
מאטיי מילו בילה חמש שנים בפריז, שנים במהלכן צבר חובות רבים ונמנע מלימודי תעודה כלשהם. הוא שב ליאשי בכוונה להיות שחקן תיאטרון, אך קרובי משפחתו התנגדו לכך, כי ראו בהופעתו על קרשי הבמה ביזוי של מעמדו כבויאר נכבד. השליט מיכאיל סטורדזה ניסה לעקוף את הבעיה על ידי מינויו, יחד עם ניקולאה סוצו, לניהול התיאטרון של יאשי - תפקיד המנהל היה מכובד מתפקיד השחקן. תחילה הלך מילו במסלול שהיתוו לו, לא הופיע על הבמה והסתפק בקבלת מחיאות כפיים למחזאי - הוא עיבד, יחד עם אחרים, מחזות צרפתיים לקהל המולדבי. כחלק מתפקידו הניהולי, מילו התקין תקנון בן 60 סעיפים, תקנון שהיה ראשית החקיקה בתחום התיאטרון בארצות הרומניות. ב-1 במרץ 1847 מילו הופיע לראשונה בתיאטרון המקצועי וזכה להצלחה. קרובי משפחתו ניסו לחבל בהצלחתו, כדי להרחיקו מהופעה כשחקן - הם שלחו להצגות משרתים שהיו אמורים לעורר מהומות ולהביע בוז למשחקו. התופעות האלה רק חיזקו את מילו בהחלטתו להיות שחקן. הוא הופיע בתפקידים שונים, בעיקר במחזות של וסילה אלכסנדרי ולבסוף ב-Cucoana Chirita (הגברת קיריצה), התפקיד המפורסם ביותר שלו. הוא הופיע גם במחזות נוספים על נושא גברת קיריצה ובכלל נוצר שיתוף פעולה הדוק ופורה בינו ובין אלכסנדרי.
בלהקותיו של מאטיי מילו התחילו את דרכם בתיאטרון שחקנים מוכשרים רבים כמו יון אנסטין, שטפאן ולסקו ותלמידו, גריגורה מנולסקו, ואחרים.
זאארבריקן
כריסטופורו קארסאנה
כריסטופו קארסאנה (באיטלקית: Cristoforo Caresana; סביבות 1640 - 13 בספטמבר 1709) היה מלחין, נגן עוגב וזמר איטלקי.
חייו.
קארסאנה נולד בנאפולי. כנראה יצא ללימודים בוונציה, אך בשנת 1658 חזר לנאפולי, ונשאר בה כל חייו. בשנים 1659 עד 1706 היה חבר בקהילת האורטוריה (Congregazione dell'Oratorio). משנת 1659 היה טנור בקאפלה המלכותית ומשנת 1667 כיהן שם כנגן עוגב עד לפרישתו בשנת 1704. בשנים 16888-1690 היה מאסטרו די קאפלה בקונסרבטוריו די סן אונפורי.
קארסאנה חיבר תרגילי קול שהיו בשימוש נרחב וחלקם הודפסו מחדש בשנת 1819 לשימוש בקונסרבטואר של פריז. מן ההקדמה לתרגילים אלה אפשר לעמוד על הידע התאורטי המקיף שלו והמוזיקה עצמה מציגה אותו כמבשר לפרגולזי, שלמד ללא ספק את יצירותיו.
מקור.
רנאטו בוסה: "כריסטופורו קארסאנה" בגרוב אונליין
ג'רי מילנר
חסן עז א-דין
חסן עז א-דין (בערבית: حسن عز الدين; נולד ב-1963) הוא טרוריסט לבנוני מארגון החזבאללה. הוא מבוקש על ידי ממשלת ארצות הברית בעקבות חטיפת טיסה 847 של TWA בשנת 1985.
חטיפת טיסה 847 של TWA.
ב-14 ביוני 1985 נחטפה טיסה 847 של TWA בטיסה מאתונה לרומא, ומשם ללונדון. החטיפה, בראשות עימאד מורנייה, נועדה לשחרר את קבוצת אל דעווה, בראשות מוסטפא בדר א-דין, אשר הייתה כלואה בכווית. במהלך החטיפה נרצח צוללן מהצי האמריקני. המטוס הוסט לעבר המזרח התיכון, ותחנתו הראשונה הייתה נמל התעופה של ביירות, שם שהה מספר שעות. בתמורה לתדלוק המטוס הורשו 19 נוסעים לעזוב. אחר הצהריים המשיך המטוס לכיוון אלג'יר שבצפון אפריקה, שם שוחררו 20 נוסעים במהלך חניה של חמש שעות, לפני שהמטוס חזר לביירות בליל שישי.
ב-5 באפריל 1989 חטפה קבוצת לבנונים שיעים את טיסה 422, במטוס בואינג 747 של חברת התעופה הכוויתית כווית איירווייז, שהיה בדרכו מבנגקוק לכווית, על 111 הנוסעים ואנשי הצוות. במטוס היו גם בני המשפחה המלכותית הכוויתית. החוטפים הורו לטוס למשהד שבצפון-מערב איראן, שם הצטרף אליהם עימאד מורנייה. בחטיפה השתתפו 6 או 7 חוטפים, ובראשם עמד חסן עז א-דין. מאוחר יותר הוטס המטוס ללרנקה שבקפריסין, שם נורו שני נוסעים כוויתים, וגופותיהם הושלכו אל מסלול ההמראה.
ב-10 באוקטובר 2001 נוסף עז א-דין, יחד עם שני חוטפים נוספים, לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר של ה-FBI שפרסם נשיא ארצות הברית בוש. פרס בגובה 5 מיליון דולר יוענק לכל מי שימסור מידע שיוביל ללכידתו. ה-FBI מאמין כי הוא נמצא בלבנון.
קארוי גיוטלר
פרנץ לכנר
פרנץ פאול לַכנֶר (בגרמנית: Franz Paul Lachner; 2 באפריל 1803 - 20 בינואר 1890) היה מלחין ומנצח גרמני.
ביוגרפיה.
לכנר נולד בריין למשפחה מוזיקלית (אחיו, איגנץ, תאודור ווינצנץ היו גם הם למוזיקאים). הוא למד מוזיקה אצל סימון זכטר ומקסימיליאן שטדלר. הוא ניצח על תזמורת תיאטרון אם קרנטנרטור בווינה לפני שהיה לאישיות חשובה בחיי המוזיקה של מינכן, שם ניצח משנות ה-30' של המאה ה-19 בבית האופרה, בקונצרטים ובפסטיבלים שונים. הקריירה שלו הסתיימה באופן פתאומי בשנת 1864 כשתלמידו של ריכרד וגנר, הנס פון בילוב, תפס את מקומו ודחק אותו החוצה. לכנר נשאר במשרתו באופן רשמי, בחופשה מתמשכת, עד שפג תוקף החוזה שלו.
יצירותיו.
לכנר היה מלחין פורה וידוע-שם בתקופתו, אף כי איננו נחשב למלחין גדול. יצירתו, שהושפעה מבטהובן ומידידו שוברט, נחשבת לנאותה ומקצועית, אבל עם השנים נשכחה וכיום אך מעטים מכירים אותה. בין הגדולות בהצלחותיו היו האופרה "קטרינה קורנארו" (1841), רקוויאם ושבע סוויטות תזמורתיות (1881). הסונאטות שלו לעוגב (אופוס 175, 176 ו-177), כמו גם המוזיקה הקאמרית שלו, בייחוד המוזיקה לכלי נשיפה מעץ, הן אולי היצירות הנהנות כיום ממירב תשומת הלב, אם כי רביעיות המיתרים שלו ואחדות משמונה הסימפוניות זוכות לביצוע ולהקלטות. שיריו, שכמה מהם כתובים לטקסטים ששוברט השתמש בהם לשיריו, תרמו להתפתחות הליד הגרמני.
לקראת ביצועי "מדיאה" של כרוביני בפרנקפורט, בשנת 1855, חיבר לכנר רצ'יטאטיב במקום הדיאלוג המדובר המקורי, וגרסה זו, בתרגום לאיטלקית, שימשה ברבות מן ההפקות המחודשות וההקלטות של אופרה זו במאה ה-20.
משיקולי
מַשִׁיקוּלִי (בלטינית: "Machecollum"; מילולית: מרסק צוואר), הוא חלק ממערכת הגנה על שערים במבצר, שנועדה לאפשר למגנים להתמודד עם אויב העומד בצמוד לחומה ומחוץ לטווח האש של חרכי הירי הקבועים בחומה. המשיקולי נבנה כמרפסת סגורה ומוגנת שברצפתה נקרע פתח, דרכו יכולים המגנים להשליך חפצים כבדים או נוזלים, או לירות מכלי נשק על האויב התוקף את השער.
מקורם של מתקנים אלו אינו ברור, אך משיקולי מופיע במערכות ביצור מוסלמיות וארמניות של תחילת ימי הביניים. החל מהמאה ה-12, וביתר שאת במהלך המאה ה-13, נבנו משיקולי במבצרים צלבניים, וממקור זה הגיע המשיקולי לשימוש בטירות באירופה בעיקר בצרפת.
פתחי תקיפה כדוגמת המשיקולי, שנקבעו בתקרות מעברים ובעיקר בתוך שערים וברביקן, נקראו פתחי הריגה.
אסון היסעור ברומניה
שווים ושווים יותר
שווים ושווים יותר הוא הרומן הראשון שפרסם סמי מיכאל. הספר יצא לאור בהוצאת "בוסתן" ב-1974. הרקע של הרומן הוא חיי המעברות בישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20 והאפליה העדתית ממנה סבלו העולים מארצות האסלאם. הספר עובד פעמיים לתיאטרון, ב-1980 (על ידי פנינה גרי בסדנת תיאטרון הגליל) וב-1998.
שם הרומן הוא אזכור למשפט הידוע "כל בעלי-החיים שווים, אך ישנם בעלי-חיים השווים יותר" מחוות החיות של ג'ורג' אורוול.
הספר עורר הדים רבים ומיכאל הוזמן להשתתף בתוכנית התרבות "טנדו", ששודרה ב בהנחיית ירון לונדון, שם זכה לראשונה לחשיפה תקשורתית.
הספר צוין רבות בסקירות ספרותיות, היסטוריות, חברתיות ופוליטיות. בביקורת שכתבה איזה פרליס בעיתון דבר באוגוסט 1974, היא כתבה כי: "זהו רומן הבא להזעיק ולזעזע את דעת הקהל על האפליה העדתית".
פרופ' ננסי ברג מאוניברסיטת וושינגטון פרסמה ספר על יצירתו של סמי מיכאל בשם "שווה יותר ויותר".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
אליפות סאו פאולו בכדורגל
סדרה א1 של אליפות סאו פאולו בכדורגל (בפורטוגזית: Série A1 do Campeonato Paulista de Futebol), מוכרת בישראל גם כקמפאונטו פאוליסטה, היא ליגת הכדורגל הבכירה של מדינת סאו פאולו שבברזיל. אליפות סאו פאולו נוסדה ב-1902 והיא תחרות הכדורגל הוותיקה בברזיל. היא מאורגנת על ידי פדרציית הכדורגל של סאו פאולו (Federação Paulista de Futebol), אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
ארבע הקבוצות החזקות במדינת סאו פאולו, הן מבחינת הישגית והן מבחינה פופולרית, הן קורינתיאנס, סאו פאולו, פלמיירס וסנטוס.
עשרים קבוצות משתתפות מדי שנה בסדרה א1 של אליפות סאו פאולו. לתחרות שני שלבים - בשלב הראשון משחקת כל קבוצה נגד שאר הקבוצות האחרות בפורמט ליגה. בשלב השני, שמונה הקבוצות המסיימות בשמונת המקומות הראשונים בשלב הליגה משחקות בשיטת גביע הכוללת שלושה שלבים.
בנוסף, ארבע הקבוצות המסיימות החל מהמקום התשיעי בשלב הליגה ושאינן קבוצות מבירת המדינה, סאו פאולו, ולמעט סנטוס, משחקות תחרות נוקאאוט הנקראת "אליפות פאוליסטה מפנים המדינה".
ארבע הקבוצות האחרונות בשלב הליגה יורדות לסדרה א2, ומתחלפות עם ארבע הקבוצות המובילות של סדרה א2.
סדרות נוספות של אליפות סאו פאולו הן סדרה א3 וסדרה ב.
עונת 2012.
עונת 2012 של אליפות סאו פאולו (סדרה א1) נערכה בין 21 בינואר ל-13 במאי.
שלב הליגה.