יש הרואים בקרב אקטיום ובתבוסתו של אנטוניוס, אשר הביאה לעלייתו של אוגוסטוס, את יום מותה של הרפובליקה הרומית. יש המאחרים תאריך זה עד למותו של אוגוסטוס ועלייתו לשלטון של יורשו טיבריוס קיסר בשנת 14 לספירה. מכל מקום ניסיונו של אנטוניוס ליצור ממלכה מזרחית בה שולבו אלמנטים מתרבות המזרח ומן התרבות הרומאית כשל, ומצרים הייתה לחלק מן האימפריה הרומית.
נישואיו ומשפחתו.
אנטוניוס היה נשוי ברציפות לארבע נשים: פאדיה, אנטוניה היברידה, פולביה, אוקטביה. והיה בן זוגה של קלאופטרה. הוא הותיר אחריו מספר ילדים. מבנותיו שנולדו לו מנישואיו לאוקטביה נולדו בדורות הבאים, הקיסרים קליגולה, קלאודיוס ונרון
מיפוי
קרלוס
קרלוס התן
פולנית
פולנית היא שפה סלאבית מערבית במשפחת השפות ההודו־אירופיות הקרובה יחסית לצ'כית, סלובקית וסורבית. מדוברת בפי 38 מיליון איש בפולין המהווים 98% מהאוכלוסייה, מה שהופך את אוכלוסיית פולין לאחת ההומוגניות מבחינה לשונית באירופה. נכון ל-2016 מעל ל-43 מיליון דוברי פולנית ברחבי העולם.
בפולנית, כברוב השפות הסלאביות, קיימות שבע יחסות שמות עצם. שמות העצם הפולניים מתמיינים לפי שלושה מגדרים: זכר, נקבה וסתמי. זוהי השפה הסלאבית היחידה ששימרה את תנועותיה המאונפפות. הטעם בפולנית יהיה לרוב מלעיל, כלומר נופל על ההברה הלפני-האחרונה במילה.
אוצר המילים הפולני עשיר במילים שאולות שמקורן בגרמנית, בלטינית ואיטלקית (שנשאלו בתקופת הרנסאנס) בצרפתית (שנשאלו במאות ה-17 וה-18), באנגלית עכשווית ועוד.
בלקסיקון הפולני מילים רבות המשותפות לה ולסלובקית, צ'כית, אוקראינית ובלארוסית.
התיעודים המוקדמים ביותר בכתב לפולנית, מקורם במאה ה-12.
הגיית השפה וכתיבתה.
עיצורים.
לעיצורים הפונמיים בפולנית מספר רב של אלופונים מותנים, שאת חלקם נביא כאן:
תנועות.
בפולנית, כביתר השפות הסלאביות האחרות, קיימת תופעת ה"ריכוך" – חנכוך הצליל. בפולנית התבצעה תופעה של "ריכוך כפול", כמו בשפות מערב-סלאביות אחרות. זהו הריכוך של "r" -&gt; "rz", "d" -&gt; "dz", "k" -&gt; "c" במקומות אשר לא מתבצעים בשפות המזרח-סלאביות, לדוגמה, ביחסת המיקום:
הכפילויות באופן הכתיבה מבדילות בין תצורות שונות של נטייה:
שפות סורביות
סורבית (נקראת גם ונדית או לוסטיאנית) היא שפה סלאבית מערבית מתוך קבוצת השפות הסלאביות שבמשפחת השפות ההודו-אירופיות. דוברי הסורבית הם הסורבים צאצאי הוונדים, השבט הסלאבי שהתיישב בשטח שבין נהר האודר לנהר האלבה.
הסורבית היא אחת משלוש שפות המיעוטים הרשמיות של גרמניה, בנוסף לדנית ופריזית (בגרמנית: ).
הסורבית נחלקת לשני דיאלקטים עיקריים, שביניהם כמה הבדלים בהגייה: הדיאלקט הצפוני (dolnoserbšćina) מדובר בפי שבעת אלפים עד עשרת אלפים איש במדינת ברנדנבורג בגרמניה (דיאלקט זה נמצא בסכנת הכחדה) המתגוררים בעיקר בעיר פורסט וסביבותיה, והדיאלקט הדרומי (hornjoserbšćina) מדובר בפי 13 עד 40 אלף איש במדינת סקסוניה בגרמניה. האזור בו מדברים בשני הדיאלקטים נקרא לוסאטיה (Lausitz בגרמנית, Łužica/Łužyca בסורבית).
חדשות
אנגלו-סקסונים
האנגלו-סקסונים (באנגלית: Anglo-Saxons) היו קבוצת עמים גרמאניים, שפלשה לבריטניה הגדולה לקראת המאה ה-5 לספירה, והיוותה בסיס להתפתחות הממלכה האנגלית העתידית.
מקור המונח.
המונח "אנגלו-סקסוניי" מוצא את שורשו בימי המלך אלפרד הגדול, שנהג להשתמש בתואר "רֶקְס אַנגלוֹרוּם סַקסוֹנוּם" או "רקס אנגול-סקסונום". פשר התואר אינו ידוע לבטח, אך נהוג לייחסו לאיחודן הסופי של שבע ממלכות ההפטרכיה תחתיו בשנת 886. בדה ונרביליס כתב כי תושבי הממלכות הצפוניות (מזרח אנגליה, מרסיה ונורת'מבריה) השתייכו לאנגלים, תושבי אסקס, וסקס וסאסקס היו לנצר הסקסונים, בעוד שיושבי קנט ודרום המפשייר השתייכו לשרידי היוטים.
היסטוריונים מוקדמים יותר, מאידך גיסא, לא מתייחסים להבדלים בין שתי הקבוצות הראשונות, ולנוכח הממצאים הארכאולוגיים, ניתן לומר כי רק תושבי קנט התבדלו מיושבי אנגליה המדוברים. עובדה משונה היא שכותבי וסקס מספרים על ממלכתם כחלק מ'אנגליקין' ושפתם כ'אנגליסק', בעוד שמלכי וסקס טענו כי הם נצר ל'ממלכת ברניקיה'.
מכל מקום, סביר להניח כי האנגלים והסקסונים היו ללאומים שונים, אך התמזגו בתקופה מוקדמת, אולי אפילו לפני הפלישה הסקסונית. הפעם הראשונה בה הוזכר המושג הייתה כמאה שנים טרם ימי אלפרד, בכתבי פאולוס דיקונוס, אך ספק אם שימש להבדלת יושביה הטווטונים של אנגליה מיושביה הסקסונים.
הפלישה הסקסונית.
בשנת 410 השיב הקיסר הרומי הונוריוס לעצומת יושבי בריטניה כי עליהם לטפל לבד בענייניהם. מאזכור זה הסיקו היסטוריונים כי השלטון הרומי באי תם, אם כי עדויות מאוחרות מצביעות כי הרומים שבו לשלוט באי לתקופה קצרה. לתוך ריק זה נכנסו הסקסונים, והתיישבו בעיקר לחוף המזרחי והדרומי של האי. מנהיג הבריטונים לאחר עזיבת הרומאים היה וורטיגרן. באותה עת איים שבט הפיקטים מהצפון (סקוטלנד של היום) על האזור בו שלט וורטיגרן, והאחרון, שחשש מאוד מהפיקטים, החליט להזמין שכירי חרב סקסונים, אשר ישבו באותה עת באזור הים הצפוני (הולנד של היום). לאחר שהסקסונים הדפו את הפיקטים מסקוטלנד, הם קיבלו מוורטיגרן אדמה בקנט, אולם משזה סירב לשלם להם על שירותיהם, מרדו בו. באספת שלום שכונסה, הערימו הסקסונים על הקלטים ורצחו 300 מזקניהם ומנהיגיהם בחרב. כתוצאה משני קרבות שבאו אחר כך, נהרג הורסה ואילו הנגיסט ובנו אייסק יצאו עם ידם על העליונה. הילידים הקלטים ניגפו וברחו מפני הפולשים. קנט ולאחר מכן לונדון עברו לשליטה אנגלו-סקסונית.
בהיעדר מקורות היסטוריים מהימנים, רבים פנו לאגדות לשם חיפוש אחר האמת. אותן אגדות ספרו כיצד שר המלחמה, וורטיגרן, מנהיג הבריטונים, העניק שטחים בקנט למנהיג היוטי, הנגיסט, בתמורה לתמיכתו בהגנת גבולות הממלכה מהפולשים הקלטים. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי ממלכות אנגלו-סקסיות הוקמו בקנט, סאסקס, מידלסאקס, אסקס, מזרח אנגליה, לינדסי, ממלכת דיירה והאי ויט, בחלק המאוחר של המאה ה-5.
מצבה של בריטניה עד לשנת 545 היה יציב יחסית, ב־120 השנים הקודמות הוסיפו האנגלו-סקסים רק את גלוקשייר, וילטסשייר, בדפורדשייר ובאקינגהמשייר לשטחים בהם שלטו באופן יציב. לאחר 50 שנות יציבות ושביתת-אש, הגיעה לבריטניה המגפה היוסטיניאנית; מאחר שהקלטים סחרו עם עמי הים התיכון השפיעה עליהם המגפה הרבה יותר מאשר על הסקסונים. מוערך כי עד כ-1/2 מאוכלוסיית הבריטונים נכחדה בדבר. הדבר סייע לאנגלים לכבוש את מרבית שטח אנגליה ב-50 השנים הבאות.
תהליך ההגירה הסקסונית לאנגליה מכונה "הפלישה הסקסונית", אולם שם זה אינו הולם את התופעה. עמים אחרים כאנגלים, יוטים, פריסים ואולי פרנקים, השתתפו בכיבוש. השבטים השונים הקימו כמות נכבדת של ממלכות, שמאוחר יותר התאחדו ליצור שבע ממלכות ראשיות, שזכו לכינוי ההפטרכיה.
בהתאם למסורת, קנט הוקמה בידי המנהיג היוטי, הנגיסט. מלך יוטי אחר, הורסה, אולי לקח חלק במעשה, ואולי היה אחי הנגיסט. עוד פחות ידוע אודות יסוד מזרח אנגליה, ועל גורל הבריטונים המקומיים, שבט האיקני הידוע. השם מרשיה אולי נובע מהמילה הגרמנית לאזור קו הגבול (Marko) ולנהר המרזי, שקיבל את שמו מהיותו קו הגבול בין מרסיה לנורת'מבריה. דיירה וברניסיה הן כנראה עיוות אנגלי לשמות גאוגרפיים בריטיים אחרים, מאוחר יותר שתי הממלכות התאחדו כדי ליצור את ממלכת נורת'מבריה.
גורל התושבים הרומנו-בריטים של האי אינו ידוע, היסטוריונים רבים נטו להאמין לגרסת גילדאס בדבר כיבוש ורצח עם בידי הפולשים, אולם לאחרונה הסתבר כי המשיכו להתקיים כחלק מהמעמד הנמוך או כעבדים. עם התחדשות המקורות ההיסטוריים האמינים ניתן להבחין בעובדה כי למעט ויילס, קורנוול וסטרת'קלייד, עברו כל שטחי בריטניה לידי הפולשים. בדיקות גנטיות אחרונות העידו, לטענת מספר מומחים, כי תושבי חלקים נרחבים באנגליה הוחלפו באנשים שישבו ביוטלנד (קנט), שלזוויג-הולשטיין (מזרח אנגליה), סקסוניה הנמוכה (וסקס) ופריזלנד. ראוי לציין את הנדירות הרבה של מילים קלטיות בשפה האנגלית, המסתכמות בפחות מ-6 מילים סך הכל.
בתקופה האחרונה, מספר היסטוריונים גרסו כי לנוכח העדר ממצאים ארכאולוגיים המעידים על פלישה סקסונית, יש לקבוע כי הפלישה הייתה כנראה מעבר אוכלוסין לא תוקפני שהביאה להתבוללות אתנית והשפעת התרבות הסקסונית על יושבי אנגליה.
התרבות האנגלו-סקסית.
המיתולוגיה האנגלו-סקסית הייתה מיתולוגיה גרמאנית, ודמתה מאוד למיתולוגיה הנורדית. הנצרות (הרומית והקלטית) החליפה את האלים העתיקים של אנגליה לקראת המאה ה-8 והמאה ה-9 לספירה. הכמרים הפכו להיסטוריונים, והדת האנגלית העתיקה לא נשתמרה. אחד התיאורים היחידים שבידינו מספר על מלך מקנט שהסכים לפגוש את המיסיונר הקדוש אוגוסטין רק באוויר הפתוח, היכן שהיה תחת הגנת האל ודן. איסורים נוצריים על מעשים פגניים מהווים מקור חשוב לחקר הדת.
שרידי שמות האלים מצאו את דרכם לשמות הימים האנגליים:
אנגלו-סקסונית, הנקראת גם אנגלית עתיקה, הייתה השפה בה נעשה שימוש בימי אלפרד הגדול, והפכה לאנגלית מדוברת עד לאחר הכיבוש הנורמני בשנת 1066. בהשפעת השפה האנגלו-נורמנית של מעמד האצולה הכובש הפכה האנגלית העתיקה לאנגלית ביניים. השפה האנגלו-סקסונית דומה יותר לגרמנית מאשר לאנגלית הביניים. לדוגמה, היא הושפעה פחות מהלטינית ושמרה על מאפיינים מורפולוגיים שאבדו בין המאה ה-12 למאה ה-14. ניתן להבחין בשרידי האלפבית הרוני, הפותארק, בתחביר אנגלית הביניים. האותיות שבשימוש הגרסאות המודפסות של טקסטים באנגלית עתיקה הן:
a æ b c d ð e f g h i l m n o p r s t þ u w x y ולעיתים רחוקות k ו-z.