פציעתו של חרלמוב מנעה ממנו לשחק עם נבחרת ברית המועצות במהדורה הראשונה של גביע קנדה, אך השיקום התקדם במהירות וכבר באוקטובר חזר חרלמוב להתאמן על הקרח. משחקי אימון נקבעו במיוחד כדי לבחון את יכולותיו והצלחת שיקומו. בדצמבר כבר שיחק במדי נבחרת ברית המועצות בטורניר הידידותי המסורתי "גביע איזווסטיה", הצטיין בו, והוכיח ששב ליכולתו. הוא שב ושיתף פעולה בהצלחה עם פטרוב ומיכאילוב, ונבחרת ברית המועצות - לאחר כישלונות באליפויות העולם של 1976 ו-1977 - השיבה לעצמה את ההגמוניה העולמית בזכייה באליפויות של 1978 ו-1979.
אולימפיאדת לייק פלאסיד ואחריה.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) הפכה לאירוע מכונן בהוקי קרח העולמי בכלל, ובקריירה של חרלמוב בפרט. ברית המועצות הגיעה אל הטורניר האולימפי כמועמדת ברורה לזכות במדליית זהב נוספת, אולם ההפסד 4:3 לנבחרת ארצות הברית שהורכבה משחקני מכללות אלמונים במשחק ה"נס על הקרח" דחק את ברית המועצות למדליית הכסף. חרלמוב, כמו חבריו לקו ההתקפה פטרוב ומיכאילוב, ספגו ביקורת קשה על יכולתם בטורניר.
הקו אכן פורק בסוף אותה שנה, כאשר בוריס מיכאילוב הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. חרלמוב המשיך לשתף פעולה עם פטרוב ועם שותפים שונים לקו ההתקפה, אולם אחרי אליפות העולם של 1981 פרש גם פטרוב ממשחק. חרלמוב שובץ לקו ההתקפה עם כוכבים חדשים, צעירים ממנו, ובראשם סרגיי מקארוב, אולם דור חדש של חלוצים התדפק על דלת צסק"א מוסקבה והנבחרת. מאמן הנבחרת, ויקטור טיחונוב, החליט לנפות את חרלמוב מסגל הנבחרת שנסעה למשחקי גביע קנדה בקיץ 1981, וחרלמוב הודיע שהעונה הבאה תהייה האחרונה שלו, אחריה הוא מתכוון לעבור לאימון ילדים.
מותו.
בבוקר 27 באוגוסט 1981 נסע חרלמוב במכוניתו עם אשתו אירינה, שנהגה במכונית, ובן דודה, על הכביש הראשי מוסקבה - לנינגרד. בקטע כביש שהיה תחת תיקון איבדה אירינה שליטה על המכונית בשל שכבת אספלט שקורצפה ממנו, והמכונית החליקה על הכביש שהיה רטוב מגשם, נכנסה לנתיב הנגדי, וספגה פגיעת צד קטלנית ממשאית שנסעה בכיוון ההפוך. שלושת נוסעי המכונית נהרגו במקום.
שחקני נבחרת ברית המועצות היו באותה עת בקנדה, ערב תחילת טורניר גביע קנדה. לאחר התייעצות החליטו השחקנים שלא לפרוש מהטורניר ולשחק בו לזכרו של חרלמוב. ברית המועצות אכן זכתה בטורניר - הפעם היחידה בה זכתה בגביע קנדה - והזכייה הוקדשה לחרלמוב.
מורשתו.
בית הספר לספורט לילדים ונוער של צסק"א מוסקבה, בו למד חרלמוב לשחק הוקי קרח, הפך מאז למוסד ממלכתי המופעל בידי הוועד האולימפי של רוסיה, ונקרא על שמו של חרלמוב.
ב-2005 התקבל חרלמוב כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח. בכך היה לשחקן השני אי פעם שהתקבל להיכל התהילה אף על פי שלא שיחק ב-NHL, אחרי חברו לנבחרת ברית המועצות, השוער ולדיסלב טרטיאק. עד היום חרלמוב, טרטיאק, וחברם לנבחרת ברית המועצות אלכסנדר יקושב הם שלושת השחקנים היחידים שזכו להישג זה.
חרלמוב הותיר אחריו שני ילדים שהפכו אף הם לספורטאים - בנו הבכור, אלכסנדר, היה אף הוא שחקן הוקי קרח בצסק"א מוסקבה, ושיחק גם בליגות משניות בצפון אמריקה; בתו הצעירה, בגוניטה, הייתה מתעמלת אמנותית.
ב-2007 יצא סרט קולנוע בשם "" בבימוי יורי קורליוב כשאלכסיי צ'אדוב מגלם את חרלמוב, וב-2013 יצא שובר הקופות "אגדה מספר 17", בבימוי ניקולאי לבדב ובכיכובו של דנילה קוזלובסקי.
מספר חולצתו של חרלמוב, 17, הוצא לגמלאות על ידי נבחרת ברית המועצות - מקרה נדיר למדי שבו מספר חולצה מוצא לגמלאות בנבחרת לאומית. הוצאת המספר לגמלאות נמשכת עד היום גם בנבחרת רוסיה.
סטטיסטיקה.
ליגה סובייטית.
מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
גנבת זהות
גנבת זהות היא סוג של הונאה, של תרמית, המתבצעת בהצגת זהותו של אדם אחד כזהותו של אדם אחר. אדם מתחזה להיות אדם אחר לצורך שימוש בנכסיו, זהותו, יתרונותיו והטבותיו של האחר.
לקורבן עבירת גנבת הזהות עלולים להיגרם נזקים רבים. בתחום הפלילי, גנבת הזהות עלולה לאפשר לבצע פשע בשם אדם אחר אשר יקשה עליו מאוד להוכיח כי לא הוא ביצע. בתחום האזרחי, פגיעה כלכלית (גנבה של נכסים וכספים), פגיעה בשם הטוב ובמערכות יחסים של הקורבן עם מכריו.
דרכי ביצוע.
קיימות שיטות מגוונות לגנבת זהות.
בין השיטות המסורתיות לגנבת זהות ניתן למנות חיפוש באשפה לצורך מציאת מידע אישי רגיש, דליית מידע מציוד מחשוב לאחסון מידע (מחשבים אישיים, טלפונים סלולריים, דיסק און קי, וכו') אשר נזרקו או נמכרו לאחרים. גם פריצה לבתים, כייסות או גנבת דואר המאפשרים גנבת כרטיסי אשראי או כספים מחשבונות בנק, תעודות זהות, פספורטים, רישיונות נהיגה וכו' בדרך כלל. דרכים נוספות המשמשות לגנבת סיסמאות הן הונאת אינטרנט צפייה במשתמשים המקלידים את הסיסמאות שלהם, כרטיסי חיוג, במקומות ציבוריים (גלישה מאחורי הגב) ופיצוח סיסמאות באמצעים ממוחשבים.
לעיתים נעשית גנבת הזהות תוך שימוש בגופים שלהם יש גישה למידע אישי או על סמך פרסומיהם. דוגמה לכך היא שימוש במידע אשר פורסם על ידי רשויות ציבוריות כדוגמת רשימות בוחרים. אמצעי נוסף הוא התחזות לצורך יצירת קשר עם אנשי שירות לקוחות, תמיכה טכנית ונציגי חברות במטרה לגרום להם למסור מידע אישי על לקוח.
גם כאשר מאגרי המידע של גופים מוגנים, עשויה להתבצע גנבת זהות בין היתר על ידי שימוש לרעה של עובדים באפשרות שלהם לגישה לחומר רגיש של המעסיק, חדירה למאגרים של חברות גדולות אשר מחזיקות מידע רב על אנשים וחדירה לרשתות תקשורת ובסיסי נתונים באמצעות האקרים על מנת לאסוף מידע בכמויות גדולות.
לעיתים גנבת הזהות נעשית על ידי הונאה של האדם שממנו נגנבת הזהות. בין היתר על ידי פרסום מודעות דרושים פיקטיביות כדי לקבל קורות חיים ומידע על שמו, כתובתו ופרטים נוספים על האדם, או באמצעות פישינג – התחזות לארגונים, חברות וחנויות באמצעות אתר אינטרנט פיקטיבי במטרה לגרום לאדם להכניס שם משתמש וסיסמה לאתר. גנבת זהות יכולה להיעשות גם באמצעות מידע שמפורסם ברשתות חברתיות מקוונות: ניחוש מספרי זהות באמצעות שימוש בנתונים שנלקחו מאתרי רשתות חברתיות כדוגמת פייסבוק, גנבת תמונות מאתרי רשתות חברתיות לצורך שימוש כאמצעי זיהוי או התחברות עם זרים ברשתות חברתיות על מנת להוציא מהם מידע ופרטים אישיים.
שיטות נוספות המשמשות לגנבת מידע אישי המשמש לגנבת זהות הן גנבת מידע ממחשבים תוך שימוש בתוכנות ריגול כגון סוסים טרויאנים, תוכנות מעקב אחרי הקלדה במקשים וכו'. גם הסטת כתובות דוא"ל ודואר רגיל של משתמש לצורך קבלת המידע האישי שלו, חשבונות, כרטיסי אשראי ועוד יכולה לשמש לגנבת זהות. שימוש לרעה בגלישת מידע כמו שמות, מספרי זהות ומספרי כרטיסי אשראי שפורסמו בטעות.
חלק משיטות גנבת זהות מתבססות על השגת מידע בנקאי כגון:
חקיקה.
ארצות הברית.
בארצות הברית The Identity Theft Deterrence Act (2003)[ITADA] amended U.S. Code Title 18, § 1028 מגדיר את עבירת גנבת הזהות כפשע פדרלי אשר העונש עליו יכול לנוע בין 5-30 שנות מאסר בכלא פדרלי בנוסף לקנס ובהתאם לחומרת העבירה.
במדינות קליפורניה וויסקונסין הקימו גוף מיוחד ששמו המשרד להגנת הפרטיות (The Office of Privacy Protection) כדי לסייע לאזרחים להתמודד עם מקרים של גנבת זהותם.
בריטניה.
בבריטניה המידע מוגן על ידי חוק הגנת המידע (The Data Protection Act 1998) אשר כולל בתוכו את כל מידע אשר ארגון יכול לאחסן, שמות, ימי הולדת, כתובות מספר טלפון ועוד.
שוודיה.
בשוודיה יש יחסית מעט גנבות זהות מאחר שהם עובדים על פי שיטה של זיהוי מסמכים ממשלתי (Swedish identity documents) על פי שיטה זו כל מסמך עובר אישור דרך מאגרי המידע הממשלתיים לצורך בדיקת אמיתותו החובה לאמת את המסמכים חלה על המקבל ובמקרה של גנבת זהות מבנק או גנבה באמצעות כרטיס אשראי יחויבו החנות או הבנק לשאת בנזקים ולפצות את הלקוח.
צרפת.
אדם המורשע בעבירה של גנבת זהות בצרפת ירצה עד ל-5 שנות מאסר וישלם קנס עד גובה 75,000 אירו.
בירת העולם גרמאניה
"בירת העולם גרמאניה" (בגרמנית: Welthauptstadt Germania) היה פרויקט חידוש פני עיר הבירה הגרמנית ברלין בתקופה הנאצית, כחלק מחזונו של אדולף היטלר לעתידה של גרמניה לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה. האדריכל אלברט שפר הופקד על תכנון רובו של הפרויקט והיה מופקד גם כמפקח עליו, רק חלקו הקטן הושלם בין השנים 1937–1943.
חלק מהפרויקטים יצאו לפועל, כגון יצירת ציר החוצה את העיר ממזרח למערב, שכלל את הרחבת שדרת שרלוטנבורגר (כיום רחוב 17 ביוני בברלין), והשמת עמוד הניצחון של ברלין במרכז והרחק מהרייכסטג, מיקומו המקורי. אחרים, דוגמת ה"היכל העם" נדחו עקב תחילת המלחמה. מספר רב של בניינים ישנים ברבים מאתרי הבנייה המתוכננים נהרסו לפני המלחמה, התבוסה בה עצרה את התוכניות.
העיר הייתה בעצמה חלק מפרויקט גדול אף יותר, שנקרא "ערי הפיהרר".
השם "בירת העולם גרמאניה".
השם Welthauptstadt Germania כתיאור לפרויקט של חידוש פני העיר ברלין מובא לראשונה בספר זיכרונותיו של שפר "בתוככי הרייך השלישי" משנת 1969. למרות שבשם זה לא היה שימוש רשמי בממשל הנאצי ואף לא על ידי היטלר עצמו, נהיה שם זה נרדף לבנייה הנאצית בברלין, שכונתה בשם המנהלי: "תוכנית הבנייה המקיפה לבירת הרייך" (בגרמנית: Gesamtbauplan für die Reichshauptstadt) על שם התואר שגרמניה הנאצית כינתה את עצמה "הרייך השלישי".
לפי רישומיו של הנרי פיקר משיחות הסלון עם היטלר ב-8 ביוני 1942, השתעשע היטלר ברעיון לשנות את שמה של העיר ברלין ל"גרמאניה", במטרה להעניק לרייך הגרמני מרכז ברור: