באופן אירוני, התרבות הארגונית של מוטורולה, שהיוותה ללא ספק חלק גדול מההצלחה שלה במשך כמעט כל המאה ה-20, היא זו שהביאה את החברה למצב של משבר מתמשך, החל מסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. המכשלה העיקרית בתרבות הזאת היא העדר בולט של תהליכי שיתוף ידע. הבעיה הזאת נובעת ממדיניות מכוונת של החברה החל משנות ה-60 של המאה ה-20, תקופה שבה היא החלה לצמוח להתפרס למדינות רבות ולתחומי עיסוק מגוונים. בהכוונתו של רוברט גאלווין, אורגנה החברה בצורה של חטיבות עסקיות עצמאיות אשר כמעט ולא שיתפו פעולה ביניהן, ולעיתם היו אפילו במצב של תחרות. אסטרטגיה זו שהיה בה אולי הגיון בימים שבהם עסקה החברה בעיקר בייצור של מוצרים "סגורים" (כמו מכשירי רדיו, או רכיבי אלקטרוניקה), הפכה לבעייתית ביותר כאשר החלו לקוחות החברה לדרוש ממנה (כמו גם ממתחרותיה) לספק להם פתרונות כוללים למערכות שלמות, בעיקר בתחום התקשורת הסלולרית.
המבנה הממודר של החברה גם הקשה עליה בבחירת האסטרטגיה הנכונה ביותר להתמודדות עם אתגרים חדשים, כך למשל לוותה הכניסה של מוטורולה לתחום התקשורת הסלולרית הדיגיטלית בבלבול רב משום שהיא התקשתה להחליט האם להתמקד בטכנולוגיה ה-CDMA הנחשבת עדיפה מבחינה טכנולוגית או בטכנולוגיית ה-GSM שהפכה לפופולרית יותר, בעיקר באירופה. בסופו של דבר נכנסה החברה לשתי הטכנולוגיות בצורה מבולבלת ולא ממוקדת, כאשר במקביל פותחה בחטיבה עסקית אחרת של החברה טכנולוגיה ה-iDEN (המשמשת בארץ את חברת מירס), ללא כל תיאום עם החטיבה העוסקת בתחום התשתיות הסלולריות. החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, נעשו במוטורולה מספר ניסיונות לבצע שינויים ארגוניים שונים על מנת להתמודד עם חוסר התיאום בין פעילותיה השונות, אולם הם כשלו משום שהתרבות הארגונית המאפיינת את החברה היא כנראה בעלת מומנטום משלה.
מוטורולה בישראל.
בשנת 1964 הייתה ישראל למדינה הראשונה שבה הוקמה חברת בת של מוטורולה, מחוץ לגבולות ארצות הברית. קדמה לכך פעילות של החברה בארץ, החל מקום המדינה, דרך "חברת משה בסין אלקטרוניקה והנדסה בע"מ", שהחלה והרחיבה את פעילותה, ממפעל קטן להרכבת מכשירי רדיו ברכב, ועד לניהול של פרויקטים מורכבים בישראל, באפריקה ובמקומות נוספים בעולם, כגון איראן. בשנת 1964 כאמור, הצליח משה בסין לשכנע את רוברט וו גאלווין להפוך את החברה שלו לחברת בת של מוטורולה העולמית, ושם החברה שונה ל-"מוטורולה ישראל בע"מ". מאז נחשבת "מוטורולה ישראל" לאחת מחברות-הבת המוצלחות ביותר של מוטורולה העולמית, ומהווה שותפה בכל הפעילויות החשובות של החברה בעולם. מוטורולה ישראל מתמחה בעיקר במתן פתרונות תקשורת ייחודיים, בתחומים כמו מערכות בקרה, ושרותי דיוור מתקדמים (כגון פרויקט בשווי 300 מיליון דולר שבו זכתה מוטורולה ישראל בסוף שנת 2004, להקמת מערך של מסופוני מעקב עבור שרות הדואר האמריקאי, וזאת לאחר שהיא ביצעה בעבר בהצלחה פרויקטים דומים עבור שרות הדואר הגרמני ועבור חברת השילוח UPS), ובפיתוח מוצרים ופתרונות תוכנה בתחום התקשורת הסלולרית (ה- Spirit, מכשיר הטלפון הסלולרי של מוטורולה המיועד להתקנה ברכב, פותח כולו בישראל). כמו כן, מרכז הפיתוח של מוטורולה סמיקונדקטור לשעבר (היום כאמור, פריסקייל סמיקונדקטור) בהרצליה, היה שותף עיקרי במספר פיתוחים פורצי דרך של החברה, בעיקר בתחום המעבדים לעיבוד אותות. מוטורולה גם הקימה מפעל הרכבה למכשירי קשר בעיר ערד. מפעל זה נמצא בעשור השני של המאה ה-21 בבעלות חברת "פלקסטרוניקס", אך הוא ממשיך לייצר גם עבור מוטורולה.
מוטורולה והתקשורת הסלולרית בישראל.
בשנת 1984 פרסם משרד התקשורת הישראלי מכרז להקמת רשת תקשורת סלולרית (או מה שכונה אז "רדיו-טלפון נייד") בישראל. מוטורולה הייתה החברה היחידה שנענתה למכרז, וכך הוקמה בשנת 1985 "מת"ת", בשיתוף עם חברת תדיראן תקשורת, שהקימה את רשת התקשורת הסלולרית הראשונה בישראל. מת"ת מכרה את מכשירי הקצה שלה תחת שם המותג, "פלאפון", שהפך מאז לא רק לשמה של החברה, על גלגוליה השונים, אלא גם לשם גנרי לטלפון סלולרי בעברית. במשך תשע שנים, הייתה פלאפון תקשורת, שעברה עם הזמן לבעלות בלעדית של מוטורולה לאחר שתדיראן נאלצה למכור את חלקה בחברה, המפעילה הבלעדית של תקשורת סלולרית בישראל. בתקופה זו הכפילה החברה את מספר מנוייה מדי שנה, (מכ-500 בשנת 1985, לכ-250,000 בשנת 1994), הישג מרשים בהתחשב בעובדה שבמשך כל תקופה זו המשיכו מכשירי הקצה של החברה להמכר במחיר של כ-8,000 ש"ח ליחידה, וגם עלויות השיחה ודמי המינוי החודשיים היו גבוהים למדי.
בשנת 1994, עם פתיחת שוק התקשורת הסלולרית בארץ לתחרות, הפכה פלאפון תקשורת לחברת בת של בזק ומוטורולה. התהליך של שינוי היחסים בין פלאפון תקשורת למוטורולה ליחסים נורמליים של ספק-לקוח, לווה בקשיים רבים ובטענות בדבר ניגוד האינטרסים הגלום בו. בסופו של דבר, ועקב קשיים דומים במקומות אחרים בעולם שבהם הייתה מוטורולה שותפה בחברות הפעלה של תקשורת סלולרית, החליטה מוטורולה למכור את החזקותיה בחברות אלו ובמסגרת החלטה זו מכרה גם את חלקה פלאפון תקשורת, מהלך שהוביל בסופו של דבר להחלפתה של מוטורולה בחברת נורטל, שסיפקה גם את רשת ה-TDMA של סלקום, לספקית ציוד התשתית העיקרית של חברת פלאפון תקשורת.
מוטורולה ישראל החזיקה בעבר בבעלותה חברת תקשורת אלחוטית וסלולר בישראל, חברת מירס. מירס נמכרה בשנת 2010 ובעשור השני של המאה ה-21, נמצאת בבעלות מלאה של קבוצת "אלטיס". כחלק מקבוצת HOT היא פועלת תחת השם "HOT mobile".
מוטורולה ותקשורת אלחוטית בצה"ל.
בשנת 2000 זכתה מוטורולה ישראל במכרז התקשורת הסלולרית-מוצפנת של צה"ל. במסגרת מכרז זה פיתחה מוטורולה את מערכת "ורד הרים", ומטרתה לאפשר תקשורת סלולרית מיידית ומוצפנת, לכל דרגי הפיקוד בצה"ל ובכוחות הביטחון; המערכת כוללת תחנות בסיס נייחות וניידות ובכך מתאפשרת תקשורת בין כל הגורמים בשטח ובמפקדות.
המערכת הופעלה בהצלחה במסגרת תוכנית ההתנתקות, במלחמת לבנון השנייה ומבצע צוק איתן.
ריכרד פון שטריגל
ריכרד ריטר פון שטריגְל (גרמנית: Richard Ritter von Strigl ; 7 בפברואר 1891 - 11 בנובמבר 1942) היה כלכלן המקורב לאסכולה האוסטרית.
ביוגרפיה.
פון שטריגל נולד במוראביה (היום חלק מצ'כיה). הוא למד באוניברסיטת וינה והצטרף בגיל צעיר מאוד לסמינר הפרטי של אויגן פון בהם-באוורק, שהניב דור שלם של כלכלנים מובילים, כמו באואר, בוכארין, מיזס, אוטו נויראת ושומפטר.
אחרי מלחמת העולם הראשונה זכה בשנת 1923 לפרופסורה, אך בניגוד לרוב עמיתיו מהאסכולה האוסטרית נאלץ למצוא את פרנסתו מחוץ לאקדמיה והפך לפקיד בכיר בחברת ביטוח. כישוריו כמרצה שיטתי ובהיר, עם זאת, הקנו לו השפעה רבה על הדור הצעיר של כלכלנים שבקע מאוניברסיטת וינה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ושטריגל הפך לדמות מעצבת עבור בני הדור השני של הכלכלנים הוינאים כמו האייק, הארבלר, מאכלופ, מורגנשטרן ואחרים.
שטריגל טען כי יש ללמוד את התאוריה הכלכלית כדבר לעצמו, בלי לעסוק במחקרי שטח אמפיריים, ויש להשתמש בתאוריה כדי להסביר תופעות כלכליות ולהשתמש בה להכוונת הפעולה הפוליטית. דעות אלו היו חריגות בשנות העשרים והשלושים, בהן שלטה בגרמניה ובאוסטריה התפישה של "האסכולה ההיסטורית" שטענה כי אין חוקים כלכליים תקפים תמיד אלא רק כללים היפים למצבים מסוימים ולכן אין טעם בחקר חוקים כלליים ויש לעסוק במחקרים מעשיים של חברות, מנהל, ערים, וכדומה.
עבודתו החשובה ביותר של שטריגל הייתה "הון וייצור" משנת 1934. שטריגל ביקש בה להתמודד עם הסיבות לשפל הכלכלי הגדול במערב בשנות השלושים. בהשפעת ג'בונס ובוהם-באוורק ניתח שטריגל בצורה בהירה וחדה את השפעת הרחבת ההון בזירה המקרו-כלכלית, כשהוא מפתח את הגישה האוסטרית לנושא לכלל תאוריה כוללת ושלמה.
כרבים אחרים באסכולה האוסטרית, וכמו האסכולה בכללה, שקעו עבודותיו של שטריגל בשכחה בשנות השלושים. אחרי איחודן של גרמניה ואוסטריה (ה"אנשלוס") בשנת 1938 בחר שטריגל להישאר בווינה, בין השאר בגלל בריאותו המתדרדרת. עם מותו בגיל 51 בשנת 1942 נמחה הסיכוי האחרון לבנות מחדש את האסכולה האוסטרית בווינה ונחתם למעשה תפקידה של האסכולה ככוח עצמאי באוסטריה וגרמניה בתקופה אחרי מלחמת העולם השנייה.
מלאני קליין
מלאני רייצס קליין (30 במרץ 1882 – 22 בספטמבר 1960) הייתה פסיכואנליטיקאית ופסיכותרפיסטית אוסטרית-יהודיה. ממפתחי הגישה הקלייניאנית, תאוריית יחסי אובייקט והטיפול במשחק.
קורות חיים.
מלאני קליין נולדה למשפחה יהודית, בת זקונים מבין ארבעה ילדים, למוריס שהיה רופא, ולליבוסה, ובילתה חלק גדול מראשית חייה בווינה.
קליין החלה את האנליזה הראשונה שלה בשנת 1914 אצל תלמידו של זיגמונד פרויד, שנדור פרנצי, בבודפשט. בשנת 1921 הוזמנה קליין לברלין, שם עברה אנליזה קצרה אצל קרל אברהם לפני מותו הפתאומי בשנת 1925. בשנת 1926 עברה ללונדון לאחר שהוזמנה על ידי ארנסט ג'ונס – נשיא החברה הפסיכואנליטית הבריטית – שם היא המשיכה את פעילותה עד ליום מותה. קליין עסקה בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית ופיתחה את תאוריית יחסי אובייקט ואת הטיפול במשחק ונודעה לה השפעה רבה על הפסיכואנליזה.
המודל של קליין.