אוניית שטח היא כל כלי ימי צבאי, המוגבל לשייט על פני הים. בדרך כלל, בא מונח זה לתאר כלי שיט מודרניים שאינם צוללות, אם כי המונח כולל טווח רחב של כלי שיט, החל מסירה וכלה בנושאת מטוסים.
כח מרכזי
האיים הבריטים
אין שליח לדבר עברה
צומת
צומת (לשון זכר; הת"ו שורשית: צ־מ־ת) הוא מפגש בין שתי דרכים או יותר. מבנה נפוץ של צומת הוא בצורת צלב שבו שתי דרכים חוצות זו את זו. בחוקי התעבורה נקבעו כללים להסדרת התנועה בצומת, ובפרט כללי זכות קדימה. פעמים רבות משמשים תמרורים ורמזורים להסדרת התנועה בצומת. לביטולו של צומת משמש מחלף, שבו הדרכים מופרדות במפלסים שונים. פעמים רבות מוסדר גם מעברם של הולכי רגל בצומת, באמצעות מעברי חצייה.
הסדרת התנועה בצומת.
הסדרת התנועה בצומת נועדה למנוע מצב שבו שני כלי רכב נכנסים אליו בבת אחת, מצב שעלול להוביל לתאונת דרכים. להסדרת התנועה בצומת משמשות שיטות אחדות:
כמו כן נדרשים הנהגים שלא להיכנס לצומת מרומזר כשאין אפשרות בטוחה לסיים את חציית הצומת לפני שהרמזור מתחלף, כדי לא לפגוע בנתיבי הכביש האחרים.
פניות בצומת.
במקרים רבים, ניתן לפנות בצומת מכל זרוע הנכנסת אליו לכל זרוע היוצאת ממנו, אך פעמים אחרות יש הגבלות:
לעיתים דרך הנכנסת לצומת מחולקת לנתיבים אחדים, שלכל אחד מהם נקבעו כיווני התנועה המותרים בו: פנייה ימינה, נסיעה ישר, פנייה שמאלה. לעיתים מאפשר נתיב אחד צירוף של כיווני נסיעה אחדים.
ארתור שיק
ארתור שִׁיק (לעיתים ארטור; בפולנית: Arthur Szyk; 16 ביוני 1894 – 13 בספטמבר 1951) היה צייר ומאייר יהודי-אמריקאי יליד פולין, שהתפרסם בסגנונו המאופיין באיורים צבעוניים.
ביוגרפיה.
שיק נולד בקיץ 1894 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד אמנות בפריז, בקרקוב ותקופה קצרה בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הרוסי. במסגרת שירותו הצבאי הגיע עד מרכז רוסיה, ושם הייתה לו הזדמנות להתרשם מן האדריכלות המזרחית, מן הדגמים הקישוטיים ומן הצבעוניות שהיו אופייניים למקום. הוא הושפע גם מעיטור ספרים מימי הביניים ומכתבי יד פרסיים.
בשנת 1919 יצא לאור ספרו הראשון המאויר, שהיה סאטירה על המצב הפוליטי בגרמניה. בשנת 1921 עבר לפריז, שם הוציא את מגילת אסתר מאוירת וספרים נוספים. בשנת 1926 יצא לאור בפריז ספרו Le Juif qui rit ("היהודי הצוחק"), ובו בדיחות מאוירות על יהודים. את ההקדמה לספר כתב השר .
בשנת 1932 אייר את אמנת קאליש (המאה ה-14). באותה תקופה הציג מספר תערוכות, בהן לאיורים שערך לחבר הלאומים והוצג בז'נבה.
בשנת 1931 הכין איורים של הנשיא ג'ורג' וושינגטון והמהפכה האמריקאית. בשנת 1934 ביקר בארצות הברית על מנת לקבל עיטור מיוחד מהקונגרס האמריקאי, לרגל שנת המאתיים להולדת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1936 שהה שיק בפולין, ואז סיים את יצירתו המפורסמת ביותר – הגדה של פסח הידועה כהגדת שיק. יצירה זו הוגדרה על ידי עיתון "הטיימס" הלונדוני כאחד מהספרים היפים ביותר שיצאו מתחת ידי אדם. בכל אותה תקופה, שילב שיק איורים אנטי-נאציים ביצירותיו. מפחד הגרמנים, ביקשו הבריטים משיק להשמיט איורים אלו מההגדה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה דעותיו האנטי-נאציות של שיק התקבלו בהערכה, ואפילו הפכו לנכס. ההגדה הודפסה עם הקדשה למלך ג'ורג' השישי, והעותק הראשון הוענק לו במתנה. שלטונות פולין ובריטניה שלחוהו לארצות הברית כדי שיעודד את החברה האמריקנית להתנגד לנאציזם.
בדצמבר 1940 התיישב בעיירה ניו כנען שבקונטיקט, ובה התגורר עד לפטירתו. בשנות המלחמה פרסם שיק ספרים רבים וקריקטורות המציגות את הנאצים באור שטני ונלעג; לדוגמה – באיורים למגילת אסתר (בגרסה המאוחרת של ההוצאה), עיטר שיק את המן הרשע, תלוי על עץ, ועליו סמלי צלב הקרס. שיק אייר עבור עיתונים וכתבי-עת רבים, וגם עבור גופים ממשלתיים ופרטיים. אמו ואחיו של שיק, שהתגורר בפולין, נספו בשואה.
לאחר המלחמה הצטרף שיק ל"קבוצת ברגסון" הרוויזיוניסטית בראשותו של הלל קוק (פיטר ברגסון), שהגדירו: "מחלקת אמנות של איש אחד". מעתה ואילך נסחף שיק בלהט האידיאל הציוני, תוך אהדה לקבוצות המחתרת של האצ"ל והלח"י.
בשנת 1947 השלים יצירה של שלושה ויטראז'ים, המתארים את גדעון, שמשון ויהודה המכבי, בבית הכנסת "תפארת ישראל בקליבלנד.
ב-22 במאי 1948 קיבל אזרחות של ארצות הברית.
לאחר קום המדינה אייר שיק את מגילת העצמאות, ואת בולי מועדים לשמחה של שנת תשי"א.
מיצירותיו הידועות (מלבד אלו שהוזכרו) ניתן למנות את ספרי התנ"ך המאוירים: איוב, ורות. סיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן, סיפורי אלף לילה ולילה, הכרזת העצמאות של ארצות הברית ועוד רבים. יצירותיו מאופיינות בצבעים חזקים ובסגנון המזכיר את כתבי היד הפרסיים הקדומים.
שיק היה בעל מודעות פוליטית וחברתית גבוהה ונלחם נגד אפליית השחורים בארצות הברית ונגד המקארתיזם. ב-1951 הוא נקרא לחקירה בפני ועדת הקונגרס בחשד לשיתוף פעולה עם הקומוניסטים. חקירה זו פגעה בו קשות ובשובו ממנה לקה בהתקף לב ונפטר בגיל 57 בלבד, ב-13 בספטמבר 1951.
שיק היה נשוי לג'וליה ליקרמן, ולבני הזוג נולדו בן ובת.
טאקה יונסקו
טאקה יונסקו (ברומנית: Take Ionescu; 25 באוקטובר 1858 - 2 ביוני 1922), מדינאי רומני מתון, עורך דין, עיתונאי ודיפלומט, אשר שימש כראש ממשלת רומניה לתקופה קצרה (בין ה-18 בדצמבר 1921 עד ה-19 בינואר 1922).
ביוגרפיה.
תחילת חייו.
טאקה יונסקו נולד בפלוישט למשפחה מהמעמד הבינוני-נמוך בשם דומיטרו גיצה יון. בשנות ילדותו שהה בבוקרשט לשם משפחתו עברה ומאוחר יותר בגיורגיו (Giurgiu). את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת סורבון בפריז, כדוקטור למשפטים.
בזמן לימודיו בפריז פגש באשתו לעתיד, בסיה ריצ'רד, סטודנטית אנגליה. הם נהפכו לבני הזוג בברייטון וב-1881 נישאו בנישואים אורתודוקסים בלונדון. בני הזוג התיישבו בבוקרשט אך לעיתים קרובות ביקרו באנגליה את משפחתה של בסיה.
טאקה פתח משרד עורכי דין מצליח והפך לנשיא אגודת עורכי הדין במחוז אילפוב ובבוקרשט.
פוליטיקה.
במקור היה טאקה חבר במפלגה הלאומית ליברלית (PNL) ולאחר הבחירות של 1884 שימש כנציג המפלגה בבית התחתון. בבחירות של 1888 נבחר כנציג עצמאי מטעם קראיובה לאחר שעזב את המפלגה, וב-1891 חבר למפלגה השמרנית.
בממשלתו של לסקר קטרג'יו שימש כשר הדתות והחינוך (1891-1895), ופעם נוספת בממשלתו של גאורגה קנטאקוזינו (אפריל 1899-ינואר 1900), וכשר החוץ בשתי ממשלותיו של קנטאקוזינו (ינואר-יולי 1900; 1904-1907).
ב-13 ביוני 1920 מונה כשר החוץ תפקיד בו שירת עד 16 בדצמבר 1921. ב-18 בדצמבר 1921 נבחר כראש ממשלת רומניה, אך כיהן בתפקיד זה חודש בלבד לאחר הצעת אי אמון מצידו של המלך פרדיננד שקיווה להחזיר את אלכסנדרו אוורסקו לשלטון.
אחרי ימיו.
במשך ביקורו באיטליה בקיץ 1922 לקה יונסקו במחלת טיפוס הבטן ונפטר בסנטריום ברומא.
יחסו ליהודים.
ב- 1914 הבטיח טאקה יונסקו להעניק אמנציפציה ליהודים, שהתבטאה בעיקר בהבטחה למתן אזרחות ליהודים אשר השתתפו במלחמת הבלקן השנייה לצד רומניה, אך צעדים אלה התבטלו עם בחירתו של יון ק. ברטיאנו כראש ממשלה בינואר 1914.
מיגון כלוב
מיגון כלוב הנקרא גם מיגון סטטיסטי (על ידי צה"ל), מיגון סורגים, מיגון סולמות, מיגון רשת או מיגון קרינולינה (על שם שמלת קרינולינה ושלד הברזל שלה) ובאנגלית Slat Armour או Cage Armour, הוא מיגון לרכב קרבי משוריין שנועד להתמודד עם ראש קרב חלול של רקטות נגד טנקים וטילי נ"ט.
עקרון פעולה והנדסה.
המיגון מורכב מרשת סורגי מתכת חזקים, המולבשים מעל השריון של הרק"מ, במרחק מסוים מהשריון הראשי. רשתות המתכת מקיפות אזורים חשובים בכלי.
המיגון נועד כנגד רש"ק חלול ("ליינר") ופועל במספר דרכים:
עם זאת, מיגון הכלוב איננו מיגון בלתי-חדיר לחלוטין וטילי נ"ט יכולים לחדור אותו ב-50% מהמקרים. על כן הוא נקרא בצה"ל "מיגון סטטיסטי" וכן "רשת חמישים-חמישים".
היסטוריה.
עוד במלחמת העולם השנייה הותקנו רשתות מתכת על טנקים כמענה לאיום רקטות הנ"ט שהתפתחו זה עתה, בפרט הפאנצרפאוסט והפאנצרשרייק הגרמניות. ניתן למצוא תמונות של טנקי T-34 סובייטים בכיבוש ברלין עם מיגון רשת עליהם.
בזמן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון הותקנה רשתות נ"ט על מוצבי צה"ל כדי להתמודד עם ירי רקטות וטילי נ"ט, ולגרום להן ליזום על הרשת ולא על העמדות שמאחוריה.
מיגון הכלוב בגרסתו הנוכחית פותח ב-2005 בעקבות השימוש הרב ב-RPG-7 ורקטות נ"ט אחרות נגד כוחות צה"ל והכוחות המזוינים של ארצות הברית בידי ארגוני טרור במלחמות במזרח התיכון, בעיקר בשטחי יהודה, שומרון ועזה ועיראק. המיגון נועד כנגד רש"ק חלול, החימוש העיקרי של רקטות אלה.
המיגון הותקן על לא מעט כלים, בהם דחפור D9R צה"ליים, סטרייקר, ווריור, נגמחון, טנק חילוץ M-88 ונקפומ"ה. המיגון הוכיח את עצמו כמציל חיים ומנע לא מעט חדירות על ידי רקטות נ"ט. למרות שהוצג כבר ב-2005 מיגון הכלוב הותקן על ה-D9R (הדור הנוכחי של דחפור די-9 בשירות צה"ל) במספרים גדולים רק ב-2006 עקב הפעילות הגוברת ברצועת עזה (חטיפת גלעד שליט ומבצע גשמי קיץ) ומלחמת לבנון השנייה. מיגון הכלוב הותקן על הדחפורים במספרים גדולים תוך פרק זמן קצר, והצליח למנוע חדירה של הרבה רקטות נ"ט ואף של טילי נ"ט. על המיגון זכו חט"ל, מש"א ומנת"ק בפרס מפקד זרוע היבשה. כיום כמעט כל דחפורי ה-D9 הסדירים של צה"ל הם בעלי מיגון כלוב, וגם דורות ישנים יותר (D9L ו-D9N) מקבלים מיגון כלוב בהדרגה.
צבא ארצות הברית התקין מיגון כלוב על מספר כלי רכב משוריינים בהם נגמ"ש סטרייקר, רכבי באפלו והמחפרונים הממוגנים HMEE.