מומחים במדע המדינה הבחינו בכישרון גיוס הכספים שלה. מחוקקים לשעבר מבתי נבחרים ברמה מדינתית, כאשר הם עוברים למרוץ ברמה ארצית לקונגרס, מגייסים באופן יחסי יותר כסף דרך "הוועדה לפעולה פוליטית" שהם מקימים לעצמם על פי חוק כגוף שאחראי מטעמם על גיוס הכספים לקמפיין של המועמד, יותר מאשר שהם מצליחים לגייס כסף בשיטה של תרומות מיחידים. היא לעומת זאת, הצליחה לגייס כ-4.5 מיליון דולר מתרומות יחידים ויחסית מעט בתרומות דרך הוועדה שלה לפעולה פוליטית בסך של כחצי מיליון דולר.
היחס לישראל.
כאמור, סיפור השואה של אימה של שוורץ עיצב את עמדתה כתומכת איתנה של ישראל, לדבריה יש לה מחויבות אישית לישראל בשל כך והיא הובילה מספר מאמצים לחזק את יחסי ארצות הברית–ישראל והצטרפה ליוזמתו של חבר הקונגרס היהודי בראד שרמן בחוק שיתוף האנרגיה ישראל ארצות הברית. היא חברה בצוות העבודה הדמוקרטי למען ישראל ושדולת חברי הקונגרס לביטחון ישראל-ארצות הברית. באפריל 2006, הוענק לה "פרס גולדה מאיר" מטעם הקואליציה היהודית הדמוקרטית על הישגיה הפוליטיים בנושא היא גם היהודייה היחידה שהצהירה בפומבי כי "כיהודייה, אכן יש לי אינטרס מיוחד כלפי ישראל" . בנוסף לכך, היא הייתה מבין יוזמי "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", אשר מונע כסף לרשות הנשלטת ביד חמאס או הכרה בממשל כמו זה תחת שליטה של ארגון טרור, אלא אם כן הם יתפרקו מנשקם, יתנערו מהטרור ויכירו בזכותה של ישראל להתקיים .
ב-13 במאי 2005, היא נאמה במליאה בתמיכה בחוק המכבד את יום העצמאות של מדינת ישראל:
היא הוסיפה את דעתה בנוגע לטרור המתאבדים ותוכנית ההתנתקות הקרבה, "כולנו כבר מכירים את המשימה המבהילה של הגנה על אזרחים חפים מפשע מפני מחבלים מתאבדים. למרות המציאות, ראש הממשלה אריאל שרון והעם הישראלי מתכננים להתקדם עם תוכנית [ההתנתקות] היסטורית ואמיצה לסגת מעזה וחלקים מהגדה המערבית בקיץ זה. בעוד ישראל מתקדמת במאמצים לחיות עם שכניה בשלום וביטחון, זה חיוני שאנחנו נמשיך לעמוד לצידה. אנחנו חייבים להגן על הזכות של ישראל לעסוק בפעולות לגיטימיות של הגנה עצמית כדי למנוע התקפות טרוריסטיות בישראל; אנחנו חייבים לעמוד בשביל ישראל כשבנות הברית הבינלאומיות שלנו וחברים אחרים בקהילה הבינלאומית מבקרים אותה בצורה לא הוגנת; אנחנו חייבים להחזיק את סוריה, איראן וכל מדינה אחרת אשר מסייעת ונותנת מחסה לטרוריסטים, כאחראים, ואנחנו חייבים לדחוף את הנשיא [מחמוד] עבאס וההנהגה הפלסטינית להתאים לאומץ של ראש הממשלה אריאל שרון על ידי נקיטת צעדים לסיום השחיתות, לשבור את ארגוני הטרור ולסיים את ההסתה התקשורתית שמעודדת שנאה ואלימות. התמיכה בישראל הייתה נושא אחד שבאופן עקבי הוסכם עליו בידי הן הרפובליקנים והדמוקרטים, באמצעות הרבה ממשלים שונים ובהרבה זמנים שונים. אני גאה שתמיכה זו נשארת כה איתנה היום. אדוני היושב ראש, זה כבוד אמיתי לעמוד לצידה של ישראל ואני יודעת שעמיתיי מצטרפים אליי בהבעת "מאזל טוב" על 57 שנים יוצאות דופן" .
ב-28 באוקטובר 2005, לאחר דברי נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד כי "יש למחוק את ישראל מהמפה", בכנס "עולם ללא ציונות" שנערך בטהראן וזכו לגינויים ולתגובות דיפלומטיות חריפות ברוב המדינות, ובייחוד באירופה ובארצות הברית, היא נאמה במליאת בית הנבחרים בתמיכה בהצעת החוק המגנה את דבריו ואמרה בהקשר לתמיכת איראן בחמאס וחזבאללה, "למר' אחמדיניז'ד יש דם על הידיים ואנחנו חייבים לעמוד איתנים כנגד האיום המסוכן הזה בהעברת הצעת החוק. יתרה מזו, אני קוראת לעמיתיי לתמוך בחוק החופש לאיראן, אשר יהדק ויאגד סנקציות כנגד איראן ואני מפצירה במועצת הביטחון של האו"ם לנקוט בפעולה מיידית כדי לסכל את החתירה המתמשכת של איראן לנשק גרעיני". כמה ימים לאחר מכן, ב-4 בנובמבר, היא הובילה את המאמץ, ביחד עם חברי הקונגרס היהודים, רם עמנואל והנרי וקסמן לאומות המאוחדות להוכיח את דבריו של המנהיג האיראני. הם שיגרו מכתב למזכ"ל האו"ם, קופי ענאן כדי להביא לידי לחץ להבאת גינוי חזק של הנשיא האירני בידי האומות המאוחדות על קריאתו זו והאיום כלפי מדינות שמכירות בישראל. מועצת הביטחון של האו"ם שחררה, באותו זמן, הודעה לעיתונות המגנה את דבריו, אך לא היה שום הליך פורמלי לגינוי בנושא. המכתב הדגיש את אחריות של האו"ם, את ההיסטוריה הארוכה של יחס לא הוגן כלפי ישראל ואת הצורך לדבר בגלוי בתמיכה בקיומה של ישראל, "בזמן שהרטוריקה המסוכנת של הנשיא אחמדינז'אד היא סיבה מספקת להפעלת אזעקה, זה אפילו יותר מפחיד שהוא והמשטר האיראני הפגינו רצון להשלים את הצהרותיהם על ידי תמיכה ישירה בקבוצות טרור" היא אמרה והוסיפה: "המילים הסכסכניות וההתנהגות האגרסיבית חייבת לפגוש בתגובה חזקה ומאוחדת מהקהילה הבינלאומית". שישים חברי קונגרס חתמו על המכתב .
במהלך מלחמת לבנון השנייה היא תמכה ללא עוררין בעמדתה של ישראל, אף על פי שקיבלה טלפונים מבוחרים שחלקם הגיבו אחרת היא הצהירה במליאת בית הנבחרים ב-8 באוגוסט 2006, "כמו הבית הלבן, חברי הקונגרס תמכו ברוב גדול במלחמה של ישראל בחזבאללה, אפילו בהתקפת חיל האוויר [הישראלי] ב-30 ביולי בכפר קאנא הלבנוני". היא אמרה והוסיפה, "ישראל תנצח". . בתחילת המלחמה ב-21 ביולי 2006, אחרי חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון (2006) היא הצטרפה לחבריה בבית בחוק בית הנבחרים, המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל, מטיל את האחריות לטרוריסטים, חמאס וחזבאללה ומדינות החסות שלהן סוריה ואיראן בנשיאת האחריות למתקפות שכאלה ותומך בזכות של ישראל להגן על עצמה. בנאום שלה במליאה, היא אמרה, "אני קמה היום כדי לתמוך בהצעת החוק ואני קמה כדי לתמוך בידידינו ובת בריתנו, ישראל, במהלך התקופה הקריטית הזו". היא השוותה בין ההתמודדות של האמריקנים מול פיגועי 11 בספטמבר והיציאה למלחמת אפגניסטן לבין מה שהישראלים מתמודדים במשך כבר כעשרות שנים ובהאשימה את חמאס וחזבאללה באחריות היא אמרה, "הם לא יעצרו בכלום במטרה המשותפת שלהם: החורבן של ישראל" והוסיפה, "כבת של ניצולת שואה, לעולם לא אשכח מה יכולה להיות התוצאה כשהעולם נכשל בהתעמתות רוע וטרור. ההעברה של הצעת חוק זו שולח מסר חד משמעי לעולם--חזבאללה וחמאס הן האחראיות לאלימות הזו, לישראל יש את הזכות להגן על עצמה וארצות הברית תעמוד עם ישראל בעוד היא מתעמתת עם רוע וטרור של חזבאללה וחמאס. אני בטוחה שישראל תגבר בלחימה זו וזו תקוותי כי פעולותיהם החזקות כנגד הטרור יובילו בסופו של דבר לשלום וביטחון אשר רבים באזור חותרים אליו נואשות".
ב-25 בספטמבר 2007, היא הייתה מבין יוזמי הצעת חוק בית הנבחרים 1400 ובשמו, חוק מניעת התפוצה לאיראן, המחזק את האכיפה והיישום של סנקציות כנגד איראן ובאותה הזדמנות הביעה את דעתה על תוכנית הגרעין האיראנית ונאום אחמדיניז'אד באוניברסיטת קולומביה, "המשטר הנוכחי באיראן, המובל בידי הנשיא מחמוד אחמדניז'אד, מהווה את אחד מהאיומים החמורים ביותר אי פעם לביטחון הגלובאלי. החתירה הנמרצת המתמשכת לנשק גרעיני; התמיכה שלהם בארגוני טרור בינלאומיים, כגון חמאס וחזבאללה; והפרקטיות המתועבות שלהם של זכויות אדם דורשות נקיטת פעולה בידי ארצות הברית והקהילה הבינלאומית" היא אמרה והוסיפה, "הנאום של הנשיא אחמדיניז'אד אתמול באוניברסיטת קולומביה היה המשך ההדגמה כמה זה ציווי שארצות הברית חייבת להמשיך לנקוט בקו קשוח כנגד האמביציות הגרעיניות של איראן. חוק מניעת התפוצה לאיראן הוא צעד חזק קדימה ואני מפצירה ביישומו המיידי" נאמר בהודעתה לעיתונות .
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית עם חברי חמאס, היא חתמה יחד עם 243 חברי קונגרס על היוזמה של היהודים רוברט וקסלר וגארי אקרמן, אשר מפציר בחאבייר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע או מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים .
כרית אויר
דינו ליפאטי
דינו ליפאטי (ברומנית: Dinu Lipatti; 19 במרץ 1917 – 2 בדצמבר 1950) היה פסנתרן ומלחין רומני. הקריירה שלו באה אל סיומה הטראגי עם מותו מלימפומת הודג'קין בגיל 33. חרף הקריירה הקצרה שלו ומורשת הקלטות קטנה יחסית, ליפאטי נחשב לאחד הפסנתרנים המעולים במאה ה-20.
חייו.
ליפאטי נולד בבוקרשט למשפחה מוזיקלית: אביו היה כנר, אמו פסנתרנית וסנדקו היה הכנר והמלחין ג'ורג'ה אנסקו. הוא למד בבית הספר התיכון על שם גאורגה לאזר והגיע למקום השני בתחרות הפסנתר הבינלאומית בווינה בשנת 1934. הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, שסבר כי ליפאטי היה המועמד הראוי לפרס הראשון, פרש במחאה מחבר השופטים. בשנים הבאות למד ליפאטי בפריז אצל קורטו, נדיה בולאנז'ה (שעימה הקליט כמה מן הוואלסים של ברהמס, אופוס 39), פול דיקא (הלחנה) ושארל מינש (ניצוח).
הקריירה של ליפאטי הושפעה ממלחמת העולם השנייה. תחילה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי אירופה, כולל בשטחים שכבשו הנאצים, אך בסופו של דבר נמלט מרומניה מולדתו בשנת 1943 והשתקע עם אשתו בז'נבה שבשווייץ הנייטרלית, והתמנה שם לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון. באותה עת התגלו הסימנים הראשונים למחלתו. תחילה היססו הרופאים ולא ידעו לומר מה הבעיה, אך ב-1947 אובחנה אצלו לימפומת הודג'קין. עקב כך פחתה תדירות הופעותיו במידה ניכרת.