אגודת נטעים הייתה חברה ציונית בבעלות פרטית, שנועדה לקדם התיישבות יהודית בארץ ישראל. היא נוסדה בשנת 1905 על ידי אהרן אייזנברג, חיים מיכל מיכלין וד"ר יצחק לוי. תוכנית הפעולה של אגודת נטעים הייתה להכין נחלות, מושבות ומטעים המוכנים להתיישבות ונושאים את עצמם כלכלית ולמכור אותם ברווח לעולים, כדי לחסוך מהעולים את הצורך להתחיל את ההתיישבות מבראשית. באפריל 1910 נרשמה החברה באופן רשמי אצל השלטונות העות'מאניים כחברה להתיישבות ברחבי האימפריה העות'מאנית, עם הון של 1,250,000 פרנק, שמקום מרכזה הרשמי הוא בקושטא. בכך הייתה נטעים האגודה ההתיישבותית הראשונה שהצליחה להרשם כחוק אצל השלטונות העות'מאניים.
אנשי האגודה.
מנהל החברה בפועל היה אייזנברג שישב ברחובות, ושליחה בקושטא היה גד פרומקין שלמד שם משפטים באותה תקופה, ונרשם כמנהל הרשמי של האגודה. מנהלי מרכזי הנטיעות כללו את יוסף ויץ שניהל את המרכז ברחובות בשנים 1912–1915 ואחר כך עבר לנהל את חוות סג'רה, משה ליובין בחדרה, שמואל ישראל שטרנין במרכז הנטיעות עטה, אוריה פלדמן שהיה אגרונום ברחובות ואחר כך מנהל מרכז הנטיעות בחוות סג'רה, נחום וילבוש שניהל את אחד המרכזים בחדרה ויצחק אוקראינץ שעבד כמנהל בחוות סג'רה ומ-1918 כמנהל בחוות חפציבה.
בין קוני המניות של אגודת נטעים היו אישים ציוניים רבים וחברי הוועד האודסאי, בהם נורמן בנטוויץ', יוהאן קרמינצקי, בני משפחת ויסוצקי, מנחם אוסישקין, הארי פרידנוואלד ודוד וולפסון.
בשנת 1927 כיהנו בוועד האגודה: אהרן אייזנברג, יהודה גור (מטעם בנק אפ"ק), דב גיסין, חיים מיכל מיכלין, יצחק גולדברג, זאב גלוסקין וד"ר גולדבלאט.
עד מלחמת העולם הראשונה.
כנס היסוד של האגודה התקיים ברחובות ב-16 באוגוסט 1905. בשנים 1905–1906 הקימה האגודה שלושה מרכזי נטיעות: חוות חפציבה שהוקם בקיץ 1905, עטה מדרום לחדרה בסוף 1905 ומרכז ליד רחובות ב-1906. המרכזים בחפציבה ועטה יועדו בעיקר לפרדסים והמרכז ברחובות בעיקר לשקדים וזיתים. באוקטובר 1912 רכשה האגודה מידי הוועד האודסאי שטח של 1,200 דונם מזרחית לחדרה, אשר נרכשו זמן קצר קודם לכן על ידי הוועד מידי חברת הכשרת היישוב. לאחר כחצי שנה רכשה האגודה מגאולה עוד 700 דונם באותו אזור, והשטח הכולל יועד להיות מרכז נטיעות זיתא.
בשנת 1913 הקימה האגודה מרכז נטיעות בחוות סג'רה, אותו רכשה מידי יק"א. רוב מרכזי הנטיעות יועדו לחלוקה לנחלות ומכירתן למתיישבים במושבות קיימות סמוכות, אך חוות חפציבה הייתה אמורה להפוך למושבה עצמאית. עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה השקיעה האגודה במרכזי הנטיעות שהשתרעו על כ-18,000 דונם, כ-1.3 מיליון פרנק שכשלושת רבעי מהם הגיעו מ-200 בעלי המניות של האגודה ו-23 הלקוחות והשאר מהלוואות.
אידאולוגיה.
אגודת נטעים דגלה בשיתוף פעולה עם השלטונות הטורקים והסביבה הערבית, ביחד עם נאמנות מלאה לרעיון הציוני. אידאולוגיה זאת תאמה את זאת של הברון רוטשילד וראשי יק"א, דבר המסביר את הסכמתם המהירה לשתף פעולה עם האגודה.
אגודת נטעים העסיקה במרכזי הנטיעות שלה פועלים רבים והקפידה על העסקה של כ-75% יהודים מתוך אידאולוגיה של עבודה עברית למרות העלות הגבוהה משמעותית, לעומת העסקת פועלים ערבים. בכך הייתה האגודה למעביד הגדול ביותר של פועלי העלייה השנייה ובשנת 1914 היא העסיקה כמאתיים בני העלייה השנייה שהיוו כ-15% מהפועלים החקלאיים בני העלייה השנייה בארץ ישראל. עם זאת, הקפידה האגודה על העסקת ערבים מתוך אידאולוגיה של עבודה מעורבת. בחוות סג'רה הדבר הביא לעימות בין אגודת נטעים ובין פועלי העלייה השנייה אשר ראו בהעסקת הערבים במקום סכנה ביטחונית עבורם. הועלתה גם ההשערה שהעימות פרץ בחוות סג'רה ולא במקומות אחרים, בגלל שבמקומות אחרים היו מטעי האגודה ליד מושבות בהם עבודה ערבית הייתה מקובלת, בעוד חוות סג'רה בגליל התחתון הייתה מנותקת ממושבות אחרות ובה ניתן היה להשיג תקדים של עבודה עברית בלבד.
בשנים 1911–1912 בקשה הנהלת נטעים לקיים פעילות התיישבותית בסביבות קושטא. ההנחה הייתה שפעילות כלכלית לפיתוח האימפריה העות'מאנית תביא להידוק היחסים עם השלטונות העות'מאניים ותקל על הפעילות הציונית בארץ ישראל. אולם התנגדות של פעילים ציונים מרכזיים בארץ ישראל לכל פעילות מחוץ לארץ ישראל גרמה להם לנטוש את הרעיון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה הביאה קשיים כלכליים על האגודה והיא נאלצה לקחת הלוואות מבנק אפ"ק ולמשכן כנגדם את פרדסיה. על רקע טענות שהאגודה אינה מעסיקה די פועלים יהודים נוצרה מתיחות בינה ובין הפועלים היהודים.
פעילותה של האגודה הייתה מודל עבור הסתדרות בני בנימין אשר בשנות ה-20 עסקה בהקמת משקים למכירה לבעלי הון.
תעשייה קלה
כרסת
ריוויאר
Mac OSX
קראטוס
קראטוס (יוונית עתיקה: Κράτος, תרגום לעברית: כוח, חוזקה) היא דמות במיתולוגיה היוונית, המהווה את התגלמות הכוח והעוצמה. קראטוס היה בנם של פאלאס וסטיקס, ואחיהם של ניקה (ניצחון), ביה (כוח) וזלוס (קנאה). יחד עם אחיו ואחיותיו, קראטוס נמנה עם בני הלוויה הקבועים של זאוס, ראש האלים במיתולוגיה היוונית, לאחר שהם ואמם עמדו לצדו במלחמתו נגד הטיטאנים.
בגרסה אחת של המיתוס, זאוס הציב את קראטוס וביה כזקיפים בפתח ארמונו. בגרסה אחרת, קראטוס היה טיטאן שקשר את פרומתאוס בהוראתו של הפייסטוס.
קראטוס הוא גם שמה של הדמות הראשית בסדרת משחקי הפעולה הממוחשבים "אל המלחמה". בדומה לקראטוס המיתולוגי גם גיבור המשחק הוא לוחם רב-כוח שמשרת (בתחילה) את האלים. אך בניגוד אליו הוא גיבור בן-תמותה, ולא טיטאן.
תקרית מוקדן
תקרית מוקדן הייתה מבצע דגל כוזב שתוכנן על ידי אנשי הצבא היפני הקיסרי כתירוץ לפלוש למנצ'וריה ב-1931.
ב-18 בספטמבר 1931 התפוצצה כמות קטנה של דינמיט בסמוך למסילת הרכבת של חברת הרכבות של דרום מנצ'וריה ליד העיר מוקדן (כיום שן-יאנג). אף על פי שהפיצוץ היה כה קטן עד שלא נגרם כל נזק למסילה, הצבא היפני האשים בדלנים סינים במעשה, והגיב בפלישה שהסתיימה בכיבוש מנצ'וריה, בה הקימה שישה חודשים לאחר מכן יפן ממשלת בובות בשם מנצ'וקוו. התחבולה נחשפה לקהילה הבינלאומית זמן מה לאחר מכן, ותרמה לבידודה של יפן ברמה הבינלאומית, דבר שהוביל אותה לפרוש מחבר הלאומים.
התקרית ידועה בהיסטוריוגרפיה היפנית בשם "תקרית מנצ'וריה" ("Manshujihen" 満州事変), ובהיסטוריוגרפיה הסינית בשם "תקרית ה-18 בספטמבר" ("Jiǔyībā Shìbiàn" 九•一八事变/九•一八事變).
רקע.
הנוכחות הכלכלית והעניין הפוליטי של יפן במנצ'וריה החלו לצמוח עוד בתום מלחמת רוסיה–יפן (1904-1905). הסכם פורטסמות' שנחתם בסוף המלחמה העניק ליפן את הזיכיון להפעלת מסילת הרכבת של דרום מנצ'וריה, חלק ממסילת הרכבת של סין של המזרח הרחוק.
ממשלת יפן טענה שזיכיון זה מקנה לה זכות להציב שומרים באזור המסילה, ואכן נשלח חיל מצב להגן על המסילה ועל הרכבת. אך חיל מצב זה הכיל חיילים מצבא קוואנטונג, שלעיתים ערכו תמרונים צבאיים מחוץ לאזורי מסילת הרכבת. בתגובה לכך התכנסה בנאנג'ינג באפריל 1931 ועידה של הרפובליקה הסינית, בראשות צ'יאנג קאי שק, בה החליטו לבסס את ריבונותה של סין במנצ'וריה.
התוכנית.
קולונל סיישירו איטגאקי ולוטננט-קולונל קנג'י אישיווארה מצבא קוואנטונג הגו תוכנית פלישה למנצ'וריה. אישיווארה הציג את התוכנית במפקדה הכללית הקיסרית בטוקיו ואישורה עמד בפני התנאי לפיו צריכה להתרחש תקרית ביוזמת סינית לפני שהתוכנית תצא לפועל. אך כששלח שר המלחמה היפני ג'ירו מינאמי את מייג'ור-ג'נרל יושיצוגו טָטֶקאווה למנצ'וריה על מנת שיחסל כל חוסר ציות ומיליטריזם בצבא קוואנטונג, ידעו איטגאקי ואישיווארה שאין ברשותם זמן להמתין לתגובה סינית למיני פרובוקציות, ושעליהם לביים אחת.
הם בחרו לחבל בקטע של מסילת רכבת הקרוב לאגם ליוטיאו (Liǔtiáo), משום שלא טמן בחובו חשיבות צבאית לאף אחד מהצדדים, אך היה מרוחק 800 מטרים בלבד מבסיס חיל המצב הסיני בביידאיינג (běidàyíng), בו היו מוצבים חיילים תחת פיקודו של "המרשל הצעיר" ג'אנג שואה-ליאנג. לפי תוכנית היפנית יפוצצו חומרי הנפץ באזור, החיילים הסינים יגיעו למקום ואז יאשימו אותם היפנים בפיצוץ כתירוץ לפלוש.
בנוסף, על מנת לגרום לפיצוץ להראות יותר כהתקפה סינית על נקודה חיונית - ובכך להסוות את הפלישה היפנית באמתלה של פעולה לגיטימית להגנת מסילת רכבת החיונית לכלכלת האזור - הציבו היפנים באזור שלטים המודיעים על "גשר ליוטיאו" (liǔtiáoqiáo). למרות שקטע המסילה עבר על פני שטח שטוח לחלוטין, יכלו היפנים להחמיר בתגובתם בשל העובדה שתיקון מסילה העוברת על גשר דורש עבודה רבה יותר מתיקון קטע שטוח.
התקרית.
איטגאקי, אישיווארה, קולונל קנג'י דויהארה ומייג'ור טקיושי טנאקה השלימו את התוכנית ב-31 במאי. חלק חשוב מהתוכנית כלל בניית בריכת שחייה במועדון הקצינים במוקדן. הבריכה הייתה למעשה בונקר לכלי ארטילריה שהובאו לאזור תחת מעטה חשאיות.
התוכנית יצאה לפועל כשלוטננט סואמורי קומוטה מרגימנט הרגלים ה-29, היחידה ששמרה על מסילת הברזל, הניח את חומרי הנפץ בסמוך למסילה, אך מספיק רחוק בשביל למנוע נזק רציני. בסביבות השעה 22:20 ב-18 בספטמבר פוצץ המטען. אך הפיצוץ היה קטן והסב נזק רק ל-1.5 מטרים מצד אחד של המסילה. למעשה, רכבת מג'אנגצ'ון חלפה באזור הפגוע במסילה בשעה 22:30, והמשיכה בדרכה ללא הפרעה.
הפלישה למנצ'וריה.