בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ההנהגה הרוסית להפנות את מבטה ממערב למזרח, בהתחשב בשיפור היחסים עם יפן כחלק ממאמץ זה, וראתה בעמדתו של ראש הממשלה ריוטרו האשימוטו הזדמנות. הנשיא בוריס ילצין נפגש עם ראש הממשלה השימוטו בקרסנויארסק ב-1 בנובמבר 1997, שם הציע לפתור את הבעיה הטריטוריאלית באמצעות הסכם שלום עד שנת 2000. ילצין ביקש גם מהשימוטו לשקול סיוע כספי לרוסיה בסדר גודל של 3 או 4 מיליארד דולר. השימוטו קידם גם את הרעיון להגדיל את שיתוף הפעולה הכלכלי, שנקרא תוכנית השימוטו-ילצין. באמצע אפריל 1998, פסגת קאנאווה בין שני המנהיגים כללה את השימוטו בהצעה להכניס את ארבעת איי קוריל הנתונים במחלוקת לריבונות יפנית. ילצין הצהיר על כך בפומבי וכי הוא שוקל לקבל את זה, מה שהניע את ממשלת רוסיה והתקשורת להתאחד נגד זה. בסתיו 1998 ההצעה נפלה לאחר התנגדות כה רבה ברוסיה, והפסדו של השימוטו בבחירות לפרלמנט ביולי 1998. עם זאת, כמיליון וחצי מיליארד דולר מהלוואת הבנק העולמי / קרן המטבע הבינלאומית לרוסיה הגיעו מיפן. פגישה בנובמבר 1998 בין שר החוץ קייזו אובוצ'י וילצין במוסקבה, שם הציעה רוסיה להעניק ליפן מעמד מיוחד על האיים בשיתוף רוסיה כמשטר חוקי חולף. הצד היפני הזהיר מההצעה ועד שנת 1999 הייתה קיפאון בשאלה הטריטוריאלית, ואילו היוזמות הכלכליות נתקעו ביישומן.
ב-30 ביולי 1998 התמקד ראש ממשלת יפן החדש שנבחר קייזו אובוצ'י בסוגיות מרכזיות: חתימת הסכם שלום עם רוסיה וחידוש הכלכלה היפנית. עם זאת, הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן.
יחסים נוכחיים (1999 - הווה).
במרץ 2014, בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, הטילה יפן מספר סנקציות נגד רוסיה, שכללו עצירת התייעצויות בנושא הקלות בתקנות הוויזה בין המדינות והפסקת השיחות על שיתוף פעולה בהשקעות, חקר חלל משותף ומניעת פעילות צבאית מסוכנת.
ב-27 באפריל 2018, נערך במוסקבה הפורום הרביעי רוסיה-יפן, שכונה "נקודות ההתכנסות", בו הצדדים דנו בסוגיות דחופות הנוגעות ליחסי המסחר והכלכלה של שתי המדינות. טושיהירו ניקיי, מזכ"ל מפלגת הליברלים הדמוקרטית השלטת ביפן, היה האורח המיוחד של הפורום. קרא את נאומו של ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, בטקס הפתיחה של האירוע. המשתתפים דנו בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, פרויקטים של השקעות למזרח הרחוק ואזורים רוסיים אחרים, כמו גם על אינטראקציה בתחומי התשתיות, הטכנולוגיה והתעשייה האנרגטית.
ב-23 ביוני 2018, רוסיה ויפן חתמו על מזכר הבנות (MOU) ברפובליקה הסקסית (יקוטיה) במזרח הרחוק של רוסיה, במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין המדינות.
ביוני 2018, נסיכת יפן, היסאקו טאקאמאדו, נסעה לרוסיה כדי לעודד את נבחרתה הלאומית בגביע העולם של פיפ"א. היא החברה הראשונה במשפחה הקיסרית שהגיעה לרוסיה מאז 1916.
הצדדים ניהלו שיחות על גורל האיים הקוריליים שנתקעו בשנת 2020. היחסים בין המדינות הידרדרות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה והשיחות נעצרו.
שיתוף פעולה צבאי.
הרמטכ"ל הרוסי, הגנרל ולרי גרסימוב, ביקר בטוקיו באמצע דצמבר 2017 כדי להיפגש עם מקבילו היפני, האדמירל קטוצושי קוואנו. הוא הצהיר כי יתקיימו יותר משלושים תרגילי צבא משותפים שנערכו על ידי רוסיה ויפן בשנת 2018. ראש הצבא של רוסיה, האלוף ולרי גרסימוב, הזהיר את שר ההגנה איטונורה אונודרה בטוקיו כי תרגילים צבאיים שערכו ארצות הברית סביב חצי האי הקוריאני יציב את היציבות באזור. ככל הנראה עם התרגילים מסוג זה, גרסימוב אמר לאונודרה כבר בתחילת שיחותיהם, "תרגילים באזורים הסובבים יגבירו את המתח ויביאו לחוסר יציבות." אונודרה חיפשה את שיתוף הפעולה של רוסיה בהתמודדות עם פרובוקציות הגרעין והטילים של צפון קוריאה, ואמר כי במוסקבה יש "נתח גדול" עם צפון קוריאה.
יחסים דיפלומטיים.
יפן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-4 קונסוליות בחברובסק, סנקט פטרבורג, ולדיווסטוק ויוז'נו-סחלינסק. מאידך, רוסיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בהקודאטה, ניאיגטה, אוסקה וסאפורו.
גרודק (פודלסיה)
גרודק (בפולנית: Gródek; בבלארוסית: Гарадок, הרדוק) הוא כפר במחוז ביאליסטוק, בפרובינציית פודלסיה, בצפון מזרח פולין, קרוב לגבול בלארוס. זהו מושב הגמינה (מחוז מנהלי) הנקראת "גמינת גרודק". הכפר שוכן כ-33 ק"מ מזרחית לבירה האזורית ביאליסטוק. בכפר כ-2,600 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה.
במאה ה-15 הוקמה בגרודק טירה של משפחת האצולה חודקייביץ (Chodkiewicz). בסוף מאה זו הקימה משפחת חודקייביץ מנזר אורתודוקסי בכפר. בשנת 1563 קיבלה גרודק מעמד של עיר. מעמד זה נשלל ממנה ב-1897.
מוסדות עירוניים.
הכפר היא מקום משכנה של קהילה (parish) וכנסייה אורתודוקסית בשם "כנסיית הלידה של מריה הקדושה", וכן של הכנסייה הקתולית "לבו הקדוש של ישו". בגרודק מתקיימים מספר אירועי תרבות של המיעוט הבלארוסי, בהם פסטיבל מוזיקת רוק המתקיים משנת 1990.
גאוגרפיה.
הנהר סופראשל , יובל של הנהר נרב, חוצה את הכפר.
יהודי גרודק.
טרם השואה חיו בגרודק כ-1,500 יהודים, שהיוו כ-75% מסך תושבי הכפר. רובם עבדו במסחר ומלאכה, ומעטים היו מורים ורופאים. יהודי הכפר קיימו פעילות פוליטית, הפעילו מוסדות חינוך יהודיים ביידיש ובעברית, וכן קיימו תנועות נוער יהודיות, ציוניות ואחרות. בכפר היו לפחות שבעה בתי כנסת עשויים מעץ.
בשואה.
ב-12 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את גרודק. הכפר היה בשטח פולין שבהסכם ריבנטרופ–מולוטוב נקבע שישתייך לברית המועצות, והכפר הועבר באותו חודש לשליטת ברית המועצות. הסובייטים הלאימו את הכלכלה בכפר.
ביוני 1941, ב"מבצע ברברוסה", כבשו הגרמנים שוב את גרודק. הם החלו לפגוע ביהודי המקום וחייבו את היהודים בתשלומי כופר ובעבודות כפייה.
באוגוסט 1941 הוקם בגרודק גטו ובנובמבר 1942 חוסל. תושביו הועברו לביאליסטוק ולאחר כשלושה שבועות גורשו כמעט כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אשר (צייר)
קיריל חנקין
קיריל חנקין (ברוסית: Кирилл Хенкин;( 24 בפברואר 1916 – 5 ביוני 2008) היה סופר, עיתונאי ומתרגם סובייטי ממוצא יהודי.
הוא היה בן דוד של האחים חנקין.
חייו.
קיריל חנקין נולד בפטרוגרד למשפחת שחקני תיאטרון ממוצא יהודי. בהיותו ילד הוא עבר עם הוריו לפראג, לברלין ובסופו של דבר לפריז.
בהיותו סטודנט באוניברסיטה קיריל חנקין התנדב והשתתף במלחמת האזרחים בספרד, הוא לחם בשורות יחידה שהורכבה בעיקר מפולנים. באותה תקופה הוא גויס לשורות הנ.ק.וו.ד. ושיתף פעולה עם אלכסנדר אורלוב, ראש שרותי הביון הסובייטי בספרד.
לאחר סיום הלחימה הוא חזר לצרפת וסיים את לימודיו באוניברסיטת פריז. באותה תקופה אביו שהיה בסדרת הופעות בארצות הברית חלה וקיריל חנקין עבר לארצות הברית.
בשנת 1940 כל המשפחה חזרה לברית המועצות. בשנת 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות, חנקין חזר לפעילות בשרות הביון הסובייטי. לאחר סיום קורס, הוא היה צריך לעבור ליוגוסלביה. בהיותו חולה הוא נותר בברית המועצות, יתר חברי המשלחת נתפסו על ידי הגרמנים ונהרגו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה קיריל חנקין עבד במשרד למתרגמים צבאיים ופעל במסגרת שרות רדיו מוסקבה בשפה הצרפתית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא ואשתו נשלחו לפראג. בעקבות השתתפות בהפגנות לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה הם הוחזרו למוסקבה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 קיריל חנקין ביקש אישור לעזוב את ברית המועצות, אך סורב. הוא התחיל לשתף פעולה עם אנדריי סחרוב ומתנגדי משטר נוספים. בשנת 1973 הוא קיבל אישור לעזוב לישראל. לאחר סיור של חצי שנה בארצות הברית, קיריל חנקין חזר לישראל והיה כותב של רדיו אירופה החופשית בישראל.
בהמשך הוא עבר למינכן בנוסף לעבודה רדיו הוא כתב מספר ספרים לנושאים פוליטיים שזכו להצלחה ותורגמו למספר שפות.
מאמי (מאכל)
מאמי (בפינית: Mämmi, בשוודית: memma) הוא קינוח המשתייך למטבח הפיני ומוגש לרוב בחג הפסחא.
מנת מאמי מסורתית עשויה ממים, קמח שיפון, אבקת לתת, מלח וגרדת קליפות חושחש מיובשת. מערבלים היטב את חומרי הגלם ומניחים לתערובת לשבת ולהשחים עקב תגובת מייאר. לוקח זמן רב להכין את המאמי, תחילה לשים ומערבבים את המרכיבים, לאחר מכן אופים את התערובת ומניחים לה להתקשות במשך ארבעה ימים. את המאמי המסורתי לא ממתיקים בעזרת סוכר או חומרים אחרים, אך במפעלים מוסיפים לתערובת דבשה. מנת מאמי ביתית מכילה עד 2 אחוזים של סוכר, בעוד שבמאמי תעשייתי אחוזי הסוכר יכולים להגיע עד 20 אחוזים. כמו כן, המאמי מכיל 10 אחוזים של חלבון והוא עשיר ביסודות קורט.
נהוג לאכול את המאמי קר לצד כוס חלב או קרם עם סוכר וכן עם רוטב וניל. בעבר, היה נהוג למרוח את הקינוח על פרוסות לחם. המאמי הוא מרכיב המוסף לבירה במפעל גדול בפינלנד.
היסטוריה.
אזכור ראשון למאמי נמצא בתזה בלטינית מן המאה ה-16. יש הטוענים שהמאכל הומצא בדרום פינלנד עוד מהמאה ה-13.
בימים עברו היה נהוג לאכול את המאמי בימי התענית שלפני חג הפסחא. הסיבים התזונתיים שבקינוח נקשרו להיטהרות וניקיון הגוף. מאחר שהמאכל אינו מכיל הרבה נוזלים והוא אינו מתקלקל במהירות, היה נהוג לצרוך אותו גם ביום שישי הטוב.
בפינלנד של ימינו, רוב הפינים כבר לא מכינים את המאמי באופן מסורתי בביתם, אלא קונים אותו בחנויות. על אריזות מאמי שהוכן בשיטה המסורתית נהוג לכתוב את המילים perinteinen (מסורתי) או luomu (אורגני). קהילות פינים שהיגרו לאוסטרליה או לצפון אמריקה עודן מכינות מאמי בשיטה הישנה ולא נוהגים לקנות או להזמין אותו.
קייטלין דיוור