בתי הספר האוניברסיטאיים והמכללות האקדמיות מקיימים הסכם בדבר התפלגות ציונים אחידה בין התלמידים של כל המוסדות. הסכם זה נועד להבטיח לבוגרי המוסדות התמודדות בתנאים שווים בשוק העבודה מול בוגרי המוסדות האחרים.
הגישה המקובלת בקרב מומחי קריירה היא שלאור היתרונות הללו קיימת העדפה שיטתית לבוגרי האוניברסיטאות בשוק העבודה (הגם שאין בפער סטטיסטי כדי לחרוץ בהכרח את גורלו של בוגר ספציפי).
בתי ספר במכללות.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נלמד מקצוע המשפטים בישראל אך ורק בפקולטות למשפטים בשלוש אוניברסיטאות. בעקבות הביקוש הרב ללימודי משפטים הגיעו דרישות הקבלה לפקולטות למשפטים לרמות גבוהות מאוד (בין הגבוהות מבין כל הפקולטות) ורק כ-15% מהמועמדים התקבלו ללימודים. לאור זאת הוחלט לתקן את חוק לשכת עורכי הדין כך שיאפשר לימודי משפטים לצורכי הסמכה למקצוע עריכת הדין במכללה לא אקדמית ובשנת 1990 הוקמו שלוש מכללות לא אקדמיות ללימודי משפט. הקמת המכללות הביאה לגידול ניכר במספר עורכי הדין בישראל. בהמשך, החלו להיפתח מכללות נוספות והמכללות הלא-אקדמיות הורשו להעניק תארים אקדמיים. כן הוקמה בשנת 1995 שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר שקיימה לימודי משפטים. בשנת 1998 שונה חוק לשכת עורכי הדין פעם נוספת, הפעם כדי להכיר בפעילות של שלוחות בישראל של אוניברסיטאות בחוץ לארץ.
מכללות שאינן מתוקצבות.
המכללות הלא מתוקצבות מממנות את פעילותן בעיקר משכר לימוד ולא מסיוע ממשלתי, ולכן שכר הלימוד בהן גבוה מאשר באוניברסיטאות ובמכללות המתוקצבות על ידי הממשלה. המכללות מתמקדות לרוב בתחומי לימוד מבוקשים שעלות הוראתם נמוכה יחסית (להבדיל מרפואה, הנדסה, פיזיקה או מדעי החיים). מטעמים אלה אחד התחומים הבולטים ביותר במכללות הוא משפטים. המכללה הראשונה להוראת משפטים הייתה מכללת "רמות משפט" שהוקמה כגוף לא מתוקצב בתוך אוניברסיטת תל אביב. בתוך שנים מועטות הפסיקה המכללה את פעילותה, והסטודנטים שלמדו בה השלימו את לימודיהם באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-90 החלו להיפתח בזו אחר זו מכללות נוספות ללימוד משפטים. עד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21 כל בתי הספר החדשים ללימודי משפטים הוקמו במסגרת מכללות בלתי מתוקצבות.
המסלול האקדמי המכללה למינהל: בית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס במסלול האקדמי המכללה למינהל הוקם ב-1990 על ידי פרופ' דניאל פרידמן. קמפוס המכללה נמצא בראשון לציון. בית הספר מוציא לאור את כתב העת "המשפט" וכן נושא כיום באחריות להוצאת כתב העת המשפטי הוותיק בישראל, "הפרקליט".
המכללה האקדמית נתניה: המכללה נוסדה בשנת 1994, על ידי קבוצת אקדמאים יוצאי אוניברסיטת בר-אילן. בית הספר למשפטים מוציא לאור את כתב העת "מאזני משפט".
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט: המכללה הוקמה בשנת 1995 (עד שנת 2016 נקראה בשם "מכללת שערי משפט") על ידי עמותה של אנשי ציבור בתחום המשפט, הכלכלה והאקדמיה. קמפוס המכללה נמצא בהוד השרון. בית הספר מוציא לאור את כתבי העת "שערי משפט" ו"משפחה במשפט".
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים: קמפוס המכללה נמצא ברמת גן. לימודי המשפטים במוסד זה החלו בשנת 1995 במכללה שנקראה אז מכללת רמת גן למשפטים. בית הספר למשפטים מוציא לאור את כתב העת "עלי משפט".
הקריה האקדמית אונו: המכללה הוקמה בשנת 1995 על ידי פרופ' גבריאלה שלו, פרופ' דוד הרטמן, פרופ' מרשל סרנת, רנן הרטמן ואחרים. בתחילת דרכו היה המוסד שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה, ובשנת 2003 קיבל הכרה כמוסד ישראלי. במוסד היה בית ספר למשפטים מראשיתו. הקמפוס הראשי של המוסד נמצא בקריית אונו. בית הספר מוציא לאור את כתב העת "קריית המשפט". זו הפקולטה למשפטים עם מספר הסטודנטים הגדול בישראל, אך שיעור בוגריה המצליחים בבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין נמוך מזה של כל הפקולטות למשפטים באוניברסיטאות ומהנמוכים בין המכללות, לאורך מספר שנים.
המרכז האקדמי כרמל: המרכז הוקם במסגרת פרויקט קמפוס הנמל בעיר התחתית של חיפה. בשנת 2008 החל לקלוט סטודנטים למסלולי בוקר וערב לתואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים. בקיץ 2016 שללה המועצה להשכלה גבוהה מן המכללה את ההיתר לקיים לימודי משפטים, צעד שגרם לסגירת המכללה.
המרכז האקדמי פרס: בית הספר למשפטים החל לפעול בשנת 2011.
מכללות מתוקצבות.
פתיחת בתי הספר למשפטים במכללות מתוקצבות נעשתה חרף התנגדות עזה. הטענה הרווחת של המתנגדים הייתה שהמדינה אינה צריכה לסבסד עוד מאות תלמידי משפטים - מקצוע שבו ממילא ישנה הצפה משמעותית. שיקול נגדי היה שלימודי משפטים במחוזות שבהם לא היו בתי ספר למשפטים עד כה עשויים לחזק את הפריפריה.
המכללה האקדמית צפת: בשנת 2008 נפתח לראשונה במסגרת מכללה מתוקצבת בישראל בית הספר למשפטים במכללת צפת. זהו גם בית הספר הראשון והיחיד למשפטים במחוז הצפון.
המכללה האקדמית ספיר: בשנת 2009 נפתח בית הספר למשפטים במכללת ספיר שבנגב הצפוני - הראשון והיחיד במחוז הדרום. זהו בית הספר השני למשפטים במסגרת מכללה מתוקצבת.
מספר הלומדים.
במשך השנים היה מספר הסטודנטים למשפטים מצומצם. בשנת 1990 היה מספר המתקבלים ללימודי משפטים 470, כך שמספר הלומדים בתוכנית 4 שנתית הגיע לסביבות 1,800. לאחר פתיחת המכללות, זינק מספר הלומדים והגיע בשנת תשנ"ז ל-6,250, מתוכם 3,958 באוניברסיטאות ו-2,292 במכללות. בשנת תש"ס הגיע מספר הלומדים ל-10,109, מתוכם 3,538 באוניברסיטאות, ובשנת תשס"ה היו 13,819 סטודנטים למשפטים, מתוכם 3,369 באוניברסיטאות. בשנת תשע"ה למדו בישראל 15,956 סטודנטים למשפטים מתוכם 2,775 באוניברסיטאות והשאר במכללות המתוקצבות והלא מתוקצבות.
בשנת תשנ"ז קיבלו 56 מוסמכים תואר שני במשפטים, מתוכם 16 במסלול עם עבודת גמר (תזה). בשנת תשס"ה קיבלו 877 מוסמכים תואר שני במשפטים, רק 27 מהם במסלול עם עבודת גמר.
בגלל האופי של לימודי המשפטים והביקוש הגבוה ללימוד המקצוע, מספר התלמידים לכל מורה בלימודי המשפטים הוא הגבוה בישראל. בשנת תשנ"ב, עת רק החלה העלייה הגדולה במספר הלומדים, עמד הממוצע על כ-37 תלמידים לכל מורה בפקולטות למשפטים. בשנת תשס"ה (2005) הגיע מספר הלומדים לכל מורה לכ-49.
אופן הלימוד.
שיטת המשפט.
שיטת המשפט הישראלית היא שיטה מעורבת, דהיינו שיטה שבה מתמזגים רעיונות, עקרונות וכללים משיטות המשפט המקובל והמשפט הקונטיננטלי. מטעמים היסטוריים השיטה קשורה בטבורה לשיטות המשפט המקובל, אך במרוצת השנים (ובמיוחד בשנות ה-70) ספגה תכנים גם מן המשפט הקונטיננטלי וכן התפתחו בה מאפיינים ייחודיים. לצד שיטת המשפט הישראלית מכיר הדין הישראלי במעמדו המיוחד של המשפט העברי ובמעמדן של שיטות משפט דתיות אחרות, במיוחד בתחום דיני משפחה. במדינת ישראל אין חוקה פורמלית, ועקרונות הבסיס של השיטה, במיוחד לאחר המהפכה החוקתית, נלקחים מקובץ חוקי יסוד, כמו גם מפרשנות החוק על פי מושגי יסוד בסיסיים הנובעים מהגדרת המדינה כ"מדינה יהודית ודמוקרטית". כל אלה מכתיבים את תוכני הלימוד בבתי הספר למשפטים.
מבנה תוכניות הלימודים.
בבתי הספר למשפטים בישראל נלמדים קורסי חובה משפטיים לצד קורסי בחירה. קורסי החובה מתמקדים בנושאי ליבה משפטיים, ובכלל זה תחומי המשפט הציבורי (משפט חוקתי, משפט מנהלי, משפט פלילי), המשפט הפרטי (דיני חוזים, דיני נזיקין, דיני קניין, דיני משפחה), המשפט המסחרי (דיני תאגידים, דיני עבודה ודיני מיסים), ומשפט בינלאומי. לצד קורסים על דין מהותי נלמדים קורסים בתחומים פרוצדורליים - סדר דין אזרחי, סדר דין פלילי ודיני ראיות. כמו כן נלמדים, על פי רוב, קורסים תאורטיים כלליים דוגמת תורת המשפט או שיטות משפט.
בעשורים האחרונים הצטמצמו לימודי החובה לטובת מגוון גדול למדי של קורסי בחירה בתחומי המשפט השונים. קורסי בחירה עוסקים בעיקר בסוגיות קונקרטיות בענפי המשפט העיקריים (ויש בהם משום הרחבה או השלמה של תוכני קורסי החובה), בתאוריות של המשפט או ענפים מסוימים בו, ובענפי משפט שלא נלמדים כלל במסגרת קורסי החובה. בעוד שכל קורסי החובה ניתנים כיום בשפה העברית, קורסי בחירה רבים, במיוחד בפקולטות האוניברסיטאיות, מועברים על ידי מרצים אורחים בשפה האנגלית.
בנוסף לקורסים מחויבים הסטודנטים במרבית המוסדות ללמוד סמינר משפטי (אחד או יותר). במסגרת זו נדרשים הסטודנטים לכתוב עבודות סמינריוניות, שהן בגדר מחקר מקורי בתחום המשפט, המביא לידי ביטוי את הידע והכישורים שנרכשו במהלך שנות הלימוד הראשונות.
לצד הקורסים העיוניים מפעילים מרבית בתי הספר למשפטים סדנאות לתרגול מעשי של החומר עיוני (כגון משפטים מודרכים, סדנאות לכתיבת מסמכים משפטיים וכו'). בכל הפקולטות האוניברסיטאיות ובחלק מן המכללות מופעלות קליניקות משפטיות. הסטודנטים המשתתפים בקליניקה נוטלים חלק בעשייה משפטית מפוקחת, בסביבה המעודדת חתירה למצוינות מקצועית לצד התבוננות ביקורתית בטבע העיסוק המשפטי. דגש מושם על הפער בין המשפט שבספר (law in the books) לבין המשפט שבמציאות החיים (law in action). הסטודנט לומד על יחסי-הגומלין שבין הדוקטרינה המשפטית, הכללים וההליך המשפטי, התאוריה המשפטית, התכנון והיישום של ייצוג הלקוח, שיקולים אתיים, וההשלכות החברתיות, הכלכליות והפוליטיות של הייצוג המשפטי.
כמעט בכל בתי הספר למשפטים פועלים כתבי עת משפטיים. סטודנטים מצטיינים מוזמנים להשתתף בעריכתם במסגרת לימודיהם.
הפילוסופיה של לימודי המשפטים.