באוגוסט 1300, בגיל 12, מצויד בכספים שנלוו מבנק פלורנטיני, קרלו רוברטו נסע לדלמטיה, אז בדרומה של ממלכת הונגריה, בתור טוען לגיטימי לכתר הונגריה נגד אנדראש השלישי. קרוברטו נהנה מתמיכתם האפיפיור בוניפציוס השמיני ושל בית הבסבורג. עם מחנהו נמנו כמה מהמשפחות הפאודליות ה"אוליגארכיות" ששלטו אז במדינה: בני שוביץ' ובאבוניץ' הקרואטים, האחים הרוזנים צ'סְנֶקי, אוּגרין צ'אק והבישוף של אסטרגום, גֶרְגֶיי ביצ'קיי. אחרי מות המלך אנדראש השלישי בינואר 1301 התחילה תקופה של אינטרגנום (1301-1308) שבה הונגריה הייתה ללא שלטון מרכזי ממש. קרלו רוברטו הוכתר ב-13 במאי 1301 בקתדרלה באסטרגום בנוכחות שליח של האפיפיור, הקרדינל ניקולו בוקאזיני, לימים אפיפיור תחת השם בנדיקטוס האחד עשר. אולם תמיכת האפיפיור בוניפציוס השמיני הבלתי אהוד באזור, היה בעוכריו. טוען שני לכתר, וצלאב, גם הוא קטין בן 12, בנו של וצלאב השני, מלך בוהמיה (ושל פולין) ונין של המלך בלה הרביעי, מלך הונגריה, הוכתר גם הוא כמלך ב-27 באוגוסט 1301 בסקשפהרוואר, תחת השם "לסלו החמישי". על ראש המועמד הצ'כי הבישוף של קאלוצ'ה הניח את "הכתר הקדוש" של אישטוואן ושל מלכי הונגריה.
קרלו רוברטו נאלץ לסגת ולאסוף את נאמניו. בשנת 1303, כשאחד מתומכיו של וצלב, מאתה צ'אק, עבר לצידו, הצליח הטיל מצור על הבירה בּוּדָה. האפיפיור בוניפציוס הטיל חרם על מתנגדיו בבודה אבל הכמרים בעיר הכריזו כתגובה חרם נגדי על האפיפיור. בשנת 1304 בגלל הגעתו של תגבור צבאי צ'כי לבודה, חייליו של קרלו רוברטו נאלצו להפסיק את המצור ולסגת. למרות זאת, המלך וצלב השני, מודאג, החליט בחודש אוגוסט להחזיר את בנו לצ'כיה ולהשאיר בבודה מושל בשם איוואן. כעבור שנה, ב-1305 עם מותו של מלך בוהמיה ופולין, וצלאב השני, וצלאב הצעיר ביקש מיד לרשת את אביו וויתר על כתר הונגריה לטובת אוטו השלישי, דוכס בוואריה. אוטו, נכד של בלה הרביעי, דרך אמו, אליזבת, הגיע בתורו להונגריה והוכתר כמלך תחת השם "בלה החמישי". בקיץ 1307 גם "בלה החמישי" סיים את הקריירה המלכותית שלו בהונגריה כשנפל בשבי לידי הוויווד של טרנסילבניה, לאסלו קאן. אחרי משא ומתן, הנסיך הבווארי הוסגר לידי אנשיו של קרלו רוברטו וויתר גם הוא על הכתר.
הודות לכשרונותיו הדיפלומטיים של הקרדינל ג'נטיליס, הנונציוס של האפיפיור החדש קלמנס החמישי, אספת המעמדות של הונגריה שהתכנסה בראקוש השתכנעה לבחור סופית בנער קרלו רוברטו כמלך הונגריה באוקטובר 1307. בעקבות זאת קוימו לאחר מכן עוד שני טקסי הכתרה - אחד ב-15 ביוני 1309 בבּוּדָה והשלישי ב-27 באוגוסט 1310 באתר המסורתי הרשמי להכתרת מלכי הונגריה, הקתדרלה בסקשפהרוואר. הפעם הונח על מצחו של קרלו רוברטו, כמקובל, הכתר של אישטוואן הקדוש.
ההתמודדות עם הפאודלים המקומיים.
בתחילת מלכותו מצא קארוי רוברט, כפי שקראו לו ההונגרים, מדינה מפולגת, נתונה לחסדי משפחות פאודליות אזוריות - האוליגרכים (קרויים גם "ראשי מחוז" או "מלכים קטנים"), מצב שגבר בתום שלטונו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה.
הרבה מזכויות המלך, מאחוזות וארמונות הכתר נמצאו בידיהן והאצולה הקטנה הייתה כולה בחסותן. בנוסף, האוליגרכים, חמישה-עשר במספר, ניהלו אף מדיניות חוץ משלהן דרך קשרי נישואים מסועפים עם משפחות אצולה זרות. עם החזקים שבפאודלים באותן שנים נמנו הרוזן הפלטיני מאתה צ'אק מטרנצ'ין, ששלט בהונגריה העילית (סלובקיה של היום), הנריק קסגי Köszegi, הבאן של סלאבוניה, פאבאו שוּבּיץ' פריבירסקי (1272- 1312), הבאן של קרואטיה, לאסלו קאן ( - 1315), הוויווד של טרנסילבניה, סטייפאן ואיוואן בבוניץ', אמאדה אבא, קופאס בורשה וכו'.
בעת המלחמות על הכתר הם תמכו באחד או אחר מהטוענים למלכות. אחרי שניצח, קארוי רוברט ביקש להפחית את כוחם ולא נמנע לעשות זאת גם במקרי אלו מביניהם שתמכו בו מההתחלה, כמו משפחת שוביץ'.
מלכותו.
מדיניות הפנים.
בחלק מתקופת המלחמות נגד האוליגרכים העדיף המלך לשהות בשנים 1323-1315 בארמון בעיר טמשוואר שהפכה זמנית מכורח הנסיבות לבירת הונגריה.
המלך התעמת קודם כל עם מאתה צ'אק והביס אותו תבוסה ראשונה בקרב רוז'נובצה ב-12 ביוני 1312. כעבור 3 שנים עם מותו של לאסלו קאן, מינה את נאמנו דוז'ה דברצן כוויווד של טרנסילבניה. בשנת 1317 ניצח שוב את מאתה צ'אק ובשנת 1319 הכריע גם את משפחת קסגי. בשנת 1321 נחל ניצחון גם על הבאן שוביץ' של קרואטיה ודלמטיה ולקח אותו בשבי. בשנה הבאה סילק מכסו גם את הבאן של סלאבוניה, איוואן בבבוניץ'.
החל משנת 1323 יכול היה קארוי רוברט לעבור לארגון מחדש של הממלכה. עשה שינויים במינהל ובצבא אותו צייד בחיל פרשים לפי "האופנה הצרפתית". עשה רפורמות בתחום המטבע והמסים שתרמו לעליית הכנסות הכתר. הצליח למשוך את תמיכת האצולה הקטנה שהייתה מותשת מהתנכלויות הפאודלים הגדולים. ממנה הקים מנהיגות חדשה שתעמוד לימינו. בין הדמויות החדשות שהקיפו אותו היו לאצְק, ה"אישפאן" (מנהיג) של הסקלרים (1328-1344), פאל נאד'מארטוני, "רוזן החצר" (1328-1349), אקוש מיקְצ', הבאן החדש של סלאבוניה (1325–1343), ודמטר נֶקצ'אֶי, שר הכספים (1315–1338)
מדיניות החוץ.
מדיניות החוץ של קארוי רוברט התאפיינה במוביליות רבה של בריתות ועימותים.
בשנים הראשונות המלך התבסס על קשריו המשפחתיים של אמו עם בית הבסבורג. אבל ב-13 בפברואר 1327 נפגש עם מלך בוהמיה וכרת ברית איתו נגד ההבסבורגים. זמן קצר לאחר מכן הברית הזאת התפרקה היות שהמלך ההונגרי נאלץ לבוא לעזרת חמיו, המלך הפולני ולדילסב לוקייטיק נגד המלך הבוהמי יאן הראשון. נרתם איפוא בשנת 1331 לברית צבאית נגד הצ'כים עד לחתימת הסכם שלום ב-1332.
בשנת 1338 חזר קארוי רוברט לברית עם צ'כיה שקיבלה יתר תוקף עם חתימת הסכם עם המרגראף של מוראביה, קארל לבית לוקסמבורג בשנת 1333–1334 המלך נסע למולדתו, נאפולי, כדי לשאת ולתת עם דודו, רוברטו הראשון, על אירוסי בנו אֶנדרֶה, אז בן 7, עם הנכדה והיורשת של ממלכת נאפולי, ג'ובאנה, שהייתה בת 6. ברית משפחתית זו הייתה עשויה להחזיר את הזכויות על אדמת איטליה של הענף הבכור הקאפטינגי של שושלת אנז'ו-סיציליה.
בינתיים הסתמנה עוינות הולכת וגוברת עם השכנים הפרבוסלבים מדרום וממזרח - הסרבים והרומנים הוולאכים. בשנת 1319 הקים המלך מחדש את המחוז הנקרא ה"באנאט" של מאצ'בה על מנת להוות מחסום לנטיות ההתפשטות של הממלכה הסרבית. בשנת 1339 עלה בסופו של דבר בידי היריב, המלך הסרבי שטפאן אורוש הרביעי דושאן לכבוש את המחוז הזה. גם העימות עם הרומנים מוולאכיה ובראשם בסראב הראשון לא היה קל.
קארוי רוברט ניסה לסלק את הנסיך הרומני מהבאנאט של סברין. בשנת 1330 פלש קארוי רוברט פלש לתוך ולאכיה ואף כבש את בירתה קורטיה דה ארג'ש. אולם יריבו ניהל נגדו טקטיקת האדמה החרוכה והרעיב את צבאו. בעת הנסיגה מוולאכיה קארוי רוברט נחל במפתיע תבוסה צורבת בקרב הקרוי מאוחר יותר קרב פוסאדה. צבאו, פי שלושה יותר גדול מזה של הרומנים, נקלע לגיא צר מאוד בהרים ונטבח בו על ידי הלוחמים הרומנים. קרב זה הפך לאירוע מכונן בתולדות הנסיכות הרומנית של ולאכיה.
בכל זאת, למרות המחיר הכבד, הצליח קארוי רוברט להשיג בסוף את מטרותיו בבאנאט של סברין ולהחזיר את ולאכיה תחת חסותו. במלחמותיו עלה בידו לחזק ואף להרחיב את שליטת הונגריה באזורי הספר - דלמטיה, קרואטיה ובוסניה ולהעלות את קרנה באירופה.
קארוי רוברט נפטר ב-16 ביולי 1342 והובא לקבורה בסקשפהרוואר. בנו, לאיוש (לודוביק), היה ליורשו בשם לאיוש הראשון, מלך הונגריה, הידוע גם כלאיוש הגדול.
נישואיו וצאצאיו.
קארוי רוברט היה נשוי ארבע פעמים. נשותיו היו:
אישטוואן של סלאבוניה נשא לאשה את מרגרטה של בוואריה, ולזוג נולדו שני ילדים:
לקארוי רוברט היה גם בן מחוץ לנישואים, מקשר עם בתו של האציל גיורקה צ'אק. בנו זה, קלמן, היה לימים בישוף של העיר גיור (גייר או ד'יֶיר) (1337-1375).
קישורים חיצוניים.
Stephen Sisa "Spirit of Hungary : A Panorama of Hungarian History and Culture,
"Rákoczy Fundation, 1983
ch.10 "Hungarian Power under the Anjou Kings"
(אנדראה אמטוצ'י - "רובטרו ד'אנג'יו וארץ הקודש הזירת היחסים המשפחתיים והקונפליקטואליים בין מלכי נאפולי והונגריה". בכתב העת "פנסיאמנטו אי קולטורה, מס. 7 ,בוגוטה, 2004, ע' 67–71).
1880 Magyar Tudományos Akademia Könvykiadó Budapest
פלימות' (פירושונים)
ג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני
רעש נייקוויסט
דמג'ס
Futurama
Drawn Together
חזקיהו יוסף מישקובסקי
הרב חזקיהו יוסף יצחק מישקובסקי (כ"ט באב תרמ"ד, אוגוסט 1884 - ג' בתשרי תש"ז, ספטמבר 1946) היה מרבני פולין, סגן יושב ראש "אגודת הרבנים", נשיא איחוד הרבנים פליטי פולין, אב"ד קרינקי, מראשי ועד ההצלה ומראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל.
קורות חייו.
נולד לרבי חיים לייב מישקובסקי, אב"ד סטוויסק (ר' חיים לייב סטוויסקער), ולגיטלה. בגיל שנתיים התייתם מאמו, ובשנת תרנ"ח, בהיותו בן ארבע עשרה, התייתם מאביו.
למד בישיבות פולין וליטא: לומז'ה, טלז, נובהרדוק וראדין. בשנת תרס"ב (1902) הוציא את ספרו של אביו "פני הארי החי", וכתב לו הקדמה. באותה שנה נישא לבריינה, בתו של רבי יצחק בלאזר, מגדולי תלמידי רבי ישראל מסלנט ומראשי תנועת המוסר.
כעבור שנתיים, בשנת תרס"ד (1904), הצטרף לחותנו ועלה עמו לארץ ישראל. הם השתקעו בירושלים והרב מישקובסקי נכנס ללמוד בישיבת עץ חיים. באותה תקופה הוציא לאור את ספרו של חותנו "פרי יצחק" (חלק ב'), והוסיף לו "קונטרס אחרון" ובו חידושי תורה משלו. לאחר פטירת חותנו, בשנת תרס"ז, התמנה לממלא מקומו בהנהלת הוועד הכללי וכולל וילנה.