באופן כללי עד 2006 החזיקה התנועה הקונסרבטיבית באותה הדעה בה החזיקה התנועה האורתודוקסית - דהיינו, שיחסים מיניים בין שני גברים נוגדים את ההלכה ונאסרו במפורש בספר ויקרא. ב-6 בדצמבר 2006, בעקבות הצעה של שלושה רבנים - דניאל נווינס, אברהם רייזנר ואליוט דורף - שינה הוועד העולמי את עמדתו וסלל את הדרך לשינויים משמעותיים הנוגעים למדיניות של התנועה הקונסרבטיבית בנוגע להומוסקסואליות.הוועד החליט לאפשר הסמכה של להט"בים לרבנות במוסדות התנועה הקונסרבטיבית, אך התיר לכל אחד מארבעת בתי המדרש בעולם להכריע בסוגיה באופן עצמאי. שני בתי המדרש בארצות הברית החליטו על קבלה מלאה, ואילו בית המדרש בישראל ובית המדרש בארגנטינה החליטו שלא לקבל להט"בים לשורותיהם.
היחס לנישואים חד מיניים.
ב-31 במאי 2012 אישרה התנועה הקונסרבטיבית מדריך לטקסי נישואין חד מיניים שכתבו אותם שלושה רבנים שכתבו גם את ההצעה מ-2006. שש שנים אחרי שהעניקה את ברכתה ליחסים חד מיניים והתירה להסמיך הומוסקסואלים לרבנות. במדריך זה, הרבנים הציעוגרסאות שונות לטקס. השינוי המהותי בהן מטקס הנישואין הממלכתי הוא החלפת טקס הקידושין בהחלפת טבעות. הסיבה להחלפה זו היא שהדגש בטקס שונה מנישואין "כדת משה וישראל" (קידושין) והחלפת הטבעות מהווה ביטוי לשיווין בקשר של בני הזוג.
הרב הקונסרבטיבי הרשל מאט הביע את דעתו בנושא, לפיה איסור משכב זכר מופנה רק אל מי שיש להם משיכה טבעית אל בני המין השני ומשום כך הם מצווים על פרייה ורבייה. הומוסקסואלים, לפי מאט, הם חסרי יצר המשיכה לבני המין השני ועל כן אין טעם למנוע מהם לממש את משיכתם המינית. גישתו של מאט זכתה לגיבוי ותמיכה גם בישראל.
יחס היהדות הקונסרבטיבית ליחסים חד מיניים
גריגורי מויסייביץ' גונצ'אר
גְרִיגוֹרִי מוֹיִסֶיֶיבִיץ' גוֹנְצַ'אר (ברוסית: Григорий Моисеевич Гончарь; בחלק מן המסמכים: גריגורי מיכאילוביץ' גונצ'אר: ברוסית: Григорий Михайлович Гончарь; 1916–1998) היה יהודי סובייטי שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות על פועלו בארמייה ה-52 שלחמה בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
גונצ'אר נולד ב-31 במאי 1916 בשם גֶנְשֶר ביליסבטגרד, האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית של פקיד. לאחר שסיים 8 שנות לימוד בבית ספר עבד כמכונאי במפעל "הכוכב האדום" בזינובייבסק (כיום קרופיבניצקי), וב־1 בספטמבר 1937 גויס לצבא האדום. ב־1939 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי-פוליטי של מוסקבה, והצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. שנה לאחר מכן, ב-1940, סיים קורס מפקדים בבית הספר לקומיסרים צבאיים בעיר סטלינוגורסק (כיום נובומוסקובסק) במחוז טולה.
עם תחילת פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות הוא נשלח מיד לחזית, ונלחם במסגרת גדוד סיור מס' 747 בצ'אבוסי ליד מוגילב, שם נפצע בכתפו אך המשיך להילחם. בהמשך כותרה יחידתו ליד והוא נפצע שנית, הפעם באופן קשה. השטח בו שהה נכבש על ידי הצבא הגרמני, והוא מצא מסתור בכפר , שם החלים והשתקם בחסותה של תושבת הכפר שנחלצה לעזרתו. לאחר מכן הצטרף אל יחידת פרטיזנים באזור מחוז צ'רקאסי ואף קיבל את מדליית העוז על הפלת מטוס. לאחר שחרור האזור על ידי הצבא האדום הגיע למחנה בדיקה מאסף של הארמייה ה-52 ומ-5 בינואר 1944 שוב גויס לצבא האדום הסדיר ומונה למפקד פלוגה בגדוד סיור מס' 1237 בחזית האוקראינית הראשונה בדרגת סגן.
במסגרת החזית האוקראינית השנייה השתתף בשחרור שטחי אוקראינה, מולדובה ורומניה. בהמשך יחידתו הועברה לחזית האוקראינית הראשונה.
ב-24 בינואר 1945 צלחה פלוגתו את נהר האודר באזור הכפר , 15 ק"מ דרומית-מזרחית לברסלאו (כיום בפולין), כבשה שטח ממערב לנהר, ואבטחה את חציית נהר על ידי שאר יחידות הגדוד, פעולה אשר במהלכה נפצע קשה, ושבעבורה קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות ב־10 באפריל 1945.
הוא חזר לשירות צבאי באוגוסט-ספטמבר של אותה שנה לאחר שיקום, ומ-1946 עד 1956 שירת כמרצה בקתדרה לעתודה צבאית במכון הרפואי של סטניסלב, ואף לקח חלק בדיכוי ההתקוממות ההונגרית ב-1956. בהמשך שירותו סיים את ההכשרה הפיקודית "קורס ויסטרל", פיקד על גדוד ממונע בעיר סלאווטה (כעת באוקראינה), ובהמשך על גדוד ממונע בעיר לובומל. הוא שוחרר למילואים בשנת 1962 בדרגת סא"ל, וקודם ב-1975 לדרגת אל"ם. התגורר בעיר איוונו-פרנקובסק שם עבד כמנהל שלוחה של המכללה הטכנולוגית של קייב והמכללה לרכב של קייב, שמה גם לימד כלכלה מדינית. ב-1978 פרסם את הספר "אודם פאתי שמיי תיאסמין" באוקראינית (נקרא גם "הפרטיזנים של היער הקר") שמספר על חיי הפרטיזנים.
נפטר ב־17 בדצמבר 1998 באיוונו-פרנקיבסק.
משפחתו.
בנו ויאצ'סלב - רופא מומחה בתחום הסרטן.
כריסטופר ממינגר
כריסטופר גוסטבוס ממינגר (באנגלית: Christopher Gustavus Memminger, נולד ככריסטוף גוסטב ממינגר, בגרמנית: Christoph Gustav Memminger; 9 בינואר 1803 – 7 במרץ 1888) היה פוליטיקאי אמריקאי יליד גרמניה, שהיה אחד מהאבות המייסדים של קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה"). הוא היה המחבר העיקרי של החוקה הזמנית של הקונפדרציה ב-1861 והמייסד של המערכת הפיננסית של הקונפדרציה. כמזכיר האוצר הראשון של הקונפדרציה, היה ממינגר ההוגה הראשי של המדיניות הכלכלית של ממשל נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס.
ראשית חייו.
ממינגר נולד ב-9 בינואר 1803 בפיינגן (Vaihingen, כיום רובע של שטוטגרט) שבדוכסות וירטמברג (כחודש וחצי לאחר הולדתו, שודרג מעמד הדוכסות לנסיכות הבוחר מוירטמברג). אביו, גוטפריד ממינגר, היה קצין צבא שמת חודש לאחר הולדת בנו. אמו, אברהרדינה (לבית קוהלר) ממינגר, היגרה לאחר פטירת בעלה לצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית יחד עם בנה, אך מתה מקדחת צהובה ב-1807 וכריסטופר בן ה-4 הושאר בבית יתומים. חייו השתנו לטובה בגיל 11, כאשר הוא נלקח תחת חסותו של תומאס בנט, עורך דין בולט ולימים מושל קרוליינה הדרומית. בגיל 12 הוא החל את לימודיו בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) ובגיל 16 סיים את לימודיו כשני בכיתתו. ב-1825 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והיה לעורך דין מצליח. ב-1832 הוא נשא לאישה את מרי וויתרס וילקינסון.
ממינגר היה מנהיגם של המתנגדים במהלך "משבר זכות הביטול" . הוא פרסם ספר בשם "ספר הביטול" (The Book of Nullification, 1833-1832) שתיאר באופן סאטירי את תומכי זכות הביטול בסגנון תנ"כי. בהמשך הוא נכנס לחיי הפוליטיקה המדינתית וכיהן כחבר בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית בין השנים 1836 – 1852 ובין השנים 1854 – 1860, שם במשך כמעט עשרים שנה הוא כיהן כיושב ראש וועדת הכספים של הבית. ממינגר היה תומך נלהב בזכות לחינוך וסייע להקמתה של מערכת בתי הספר של צ'ארלסטון, שהייתה אחת ממערכות החינוך המקיפות ביותר בארצות הברית. ב-1859, לאחר פשיטתו של ג'ון בראון, הוא מונה על ידי מדינתו לייעץ יחד עם נציגים נוספים בוירג'יניה בנוגע לדרך הטובה ביותר להישמר ממתקפותיהם של מתנגדי העבדות.
מלחמת האזרחים.
ממינגר נחשב כבעל דעות מתונות בנוגע לשאלת פרישת מדינות הדרום מהאיחוד, אך לאחר בחירתו לנשיאות של אברהם לינקולן, הוא הכריע שהפרישה הכרחית. כאשר פרשה קרוליינה הדרומית ב-1860, התבקש ממינגר לנסח את מסמך הכרזת הפרישה שבו פורטו הסיבות לצעד זה. לאחר פרישתן של מדינות נוספות בדרום, הוא נבחר כנציג קרוליינה הדרומית לקונגרס הזמני של הקונפדרציה ושימש כיושב ראש הוועדה שניסחה את החוקה הזמנית תוך ארבעה ימים בלבד.
כאשר הקים ג'פרסון דייוויס את הקבינט שלו, נבחר ממינגר לכהן כמזכיר האוצר ב-21 בפברואר 1861. משימה זו לא הייתה קלה, לאור האתגרים הפיננסיים שהקונפדרציה התמודדה מולם. ממינגר ניסה בתחילה לממן את פעילות הממשלה באמצעות הנפקת איגרות חוב והטלת מכסים, בנוסף לתפיסת מצבורי הזהב במטבעת ארצות הברית בניו אורלינס, אך עד מהרה הוא מצא את עצמו נאלץ לנקוט בצעדים קיצוניים יותר כמו הטלת מס הכנסה והנפקת כסף פיאט. לפני המלחמה הוא היה תומך של מטבע קשה, אך הוא נאלץ להכניס לשימוש שטרות כסף שערכם ירד בהדרגה, ובסוף המלחמה ערכה היה שווה לפחות משני אחוזים מהערך הנקוב שלהם בזהב.
התפטרותו.
ב-1 ביולי 1864 התפטר ממינגר מתפקידו והוחלף על ידי עמיתו מקרוליינה הדרומית, ג'ורג' טרנהולם. הוא שב למעון הקיץ שלו בפלט רוק שבקרוליינה הצפונית. בשנים שלאחר המלחמה הוא שב לצ'ארלסטון, קיבל חנינה נשיאותית ב-1866 ושב לעסקי עריכת הדין ולעסקי ההשקעות. הוא גם המשיך לפעול לפיתוחה של מערכת החינוך של קרוליינה הדרומית.
חיים וייס
חיים וייס (נולד ב־11 בדצמבר 1969) הוא פרופסור לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והחל מ-2018 משמש כראש המחלקה לספרות עברית.
ביוגרפיה.
וייס נולד בשנת 1969 בירושלים. גדל בגבעה הצרפתית, למד בבית הספר חורב וישיבה התיכונית חורב והיה חניך ומדריך בבני עקיבא. דחה את שרותו הצבאי בשנה ולמד בישיבת הקיבוץ הדתי. את שרותו הצבאי עשה בחטיבה 7.
בשנת 1994 החל ללמוד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור שלו, שאותה כתב בהנחייתה של פרופ' גלית חזן-רוקם, הקדיש לבחינת החלום בעולמם של חז"ל. בשנת 2000 החל ללמד במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומשנת 2007 הוא חבר סגל קבוע בה. שימש כעורך שותף של כתב העת "מדעי היהדות" ושל סדרת ספרי המחקר "מסה קריטית". משמש החל מ-2018 כראש המחלקה לספרות עברית. מרבית מחקריו עוסקים בספרות חז"ל, במיוחד בתלמוד הבבלי, ובהתקבלותה של ספרות חז"ל בספרות העברית המודרנית.