כראייה לדבריו הוא מביא את העובדה שברוב המקומות שבארץ ישראל התגוררו גויים, וחז"ל גזרו טומאה על ארץ העמים מכיוון שגויים רווקים היו נוהגים לקבור את הממזרים שהולידו בניאוף בחצר ביתם, גזירה השייכת גם בארץ ישראל במקום שהתגורר בו גוים, ולמרות זאת, מכיוון שאיננו נוהגים בבדיקה, נהגו כוהנים להתגורר בכל מקום בארץ ישראל ללא חשש.
כך גם, בשנת תש"ע, לאחר האיסור שאסר הרב משה ברנדסדופר, חבר העדה החרדית, על הכוהנים לעלות למירון לאחר שהתגלו שם מספר מערות קבורה, פסק הרב יצחק רוזנבלט, דיין מוסמך מהעדה החרדית ור"מ בישיבת ברסלב מאה שערים, כי אין לנו לחשוש למתים נוספים, על פי פסקו של הרב ווייס.
אדיב שפרינצק
ד"ר אדיב שפרינצק (נולד ב-1938) הוא מדען ואיש מנהל ישראלי, מומחה בתחום איכות הסביבה.
ביוגרפיה.
נולד בישראל לשלומית וליאיר שפרינצק. הוא בעל תואר שלישי בפיזיקה גרעינית ניסיונית ממכון ויצמן. לימד קבוצת מחקר באוניברסיטת פרדו בארצות הברית.
שפרינצק מילא תפקידים שונים בתעשייה ובניהול. בשנות ה-80 היה מנהל מחקר ופיתוח בחברת תדיראן. בין השנים 1990–1994 שימש סמנכ"ל החברה הממשלתית לשירותי איכות הסביבה. בתפקידו הקים וניהל את פעילות הדיגום והאנליזה של מזהמי אוויר, קרקע ומי תהום. בשנת 1994 התמנה למנהל חברת אקו-טק, המתמחה בביצוע מדידות של ריכוזי מזהמים בסביבה.
נשוי לרבקה שפרינצק, ואב לשלושה. מתגורר ברחובות.
יקב שטרן
יקב שטרן הוא יקב בוטיק ישראלי. היקב הוקם בשנת 2004 על ידי ג'וני שטרן ורן בגם בקיבוץ תובל השוכן בגליל העליון. היקב מייצר יינות מזני בורדו אדומים: קברנה סוביניון, מרלו, פטיט ורדו, קברנה פרנק וסירה. ג'וני שטרן, יינן היקב, עבר את הכשרתו המקצועית במכללת תל חי בקורס "מתמחה בייצור יין" וכמו כן מספרות מקצועית ומעבודה מעשית ביקב. היקב ייצר כ- 12,000 בקבוקים מבציר 2009 והתפוקה השנתית מתוכננת להתרחב ל-17,000 בקבוקים.
כרמי היקב.
היין המיוצר ביקב, מקורו מארבעה כרמים שונים, שהעיקרים מביניהם:
בצלאל ישעיה ברנשטיין
רבי בצלאל ישעיה ברנשטיין (כונה: ר' בצלאל דיין; נפטר ב-כ' בתמוז תרע"ז, 1917) היה דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים.
תולדותיו.
נולד בירושלים לרבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין, ראש ישיבת חיי עולם, ולברכה עלקא בת רבי יצחק דוד בידרמן בנו של רבי משה בידרמן מלעלוב. למד אצל אביו, סבו ואח סבו, האדמו"ר רבי אלעזר מנדל בידרמן מלעלוב.
בגיל שלוש עשרה נישא לביילה בת רבי ירוחם טייטלבוים מטורנא, נכדו של רבי אריה לייב ליפשיץ מווישניצא, מחבר הספר "אריה דבי עילאי".
בדצמבר 1910, בעקבות פטירתו של הרב יוסף יהודה שטרזברג הוא מונה להיות חבר בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים. כדיין בבית הדין הוא היה מעורב בכל הפרשות שהסעירו את ירושלים באותה תקופה. הוא חתום על המודעות האוסרות על שליחת ילדים לבתי ספר, על המודעות נגד נשף מסכות לפורים ועל מודעות שחשפו רמאויות בגיוס כספים.
עמד בקשר עם רבי נפתלי חיים מדז'יקוב ורבי שלמה הלברשטאם מבאבוב.
נפטר בכ' בתמוז תרע"ז ונטמן בהר הזיתים, ולו היו שני בנים ושלוש בנות.
רחל טלשיר
רחל טלשיר (נולדה ב-1957) היא סופרת ועתונאית ישראלית וכלת פרס פראט לשנת 2011.
ביוגרפיה.
רחל טלשיר נולדה בשיכון דרום בבאר שבע, להורים ניצולי שואה. אריה, אביה, היה מזכיר מועצת פועלי באר שבע וקיזי לגט, אמה, הייתה עקרת בית ותופרת. לרחל שני אחים גדולים ממנה: אבי ועמוס טלשיר (סופר, שחקן ופרסומאי). רחל נקראה על שם סבתה שנספתה בשואה.
טלשיר גדלה באותה שכונה ובית בבאר שבע עד גיל 18. בילדותה הייתה כתבת צעירה ב"דבר לילדים". בצבא שירתה בתחילה בירחון "במחנה נח"ל" ואחר-כך בגלי צה"ל. בהיותה בת עשרים נפטרה אמהּ.
אחרי הצבא למדה טלשיר מדעי ההתנהגות לתואר ראשון, בתום הלימודים טיילה בעולם ועבדה במכירת סלמון ופוסטרים ובקטיף ברחבי אירופה. כששבה לישראל עבדה בעיתון "רחוב ראשי". אחר כך עברה לעיתון "הארץ", אותו עזבה ושבה אליו מספר פעמים. במהלך השנים עשתה תואר שני בספרות.
ב-1985 התחתנה עם יוני סער (בעלי "פרומרקט" - חברת פרסום וקידום מכירות), במהלך השנים נולדו להם ארבעה ילדים, בהם השחקן יהלי סער.
ספריה.
אהבה משחררת.
קורותיה המדומיינים של אמא של טלשיר במלחמת העולם השנייה. הרומן מגולל את סיפורן של שלוש נערות כפריות – ליקי, בלה וגולדה - במחנות הריכוז ברחבי אירופה.
הבעל, המאהב והמלך.
אסופת סיפורים שכתבה טלשיר מאז היותה בת 19. הדמויות בספורים לכודות כולן בין שני זמנים ובין שני סיפורים וכול אחת מהן מנסה לשזור בין עבר להווה, בין רצוי ומצוי, בין מציאות ודמיון.
פגישה בקצה הערב.
ספורה של מירקה, אישה בת שמונים וחמש, שמתגוררת בקיבוץ בדרום הארץ ומחכה לאורח שזהותו אינה ידועה. לאורך הספר ותוך כדי הציפייה היא משחזרת את קורות חייה שמתחילים בלודז' בתחילת המאה העשרים ומסתיימים בקיבוץ בדרום הארץ בסופה.
המחלה ההיא.
הספר מבוסס על טור בשם "המחלה ההיא" שכתבה טלשיר על מחלת הסרטן ממנה החלימה, הטור התפרסם מדי יום במשך חודש בעיתון "הארץ" ותיאר את היציאה מן הגטו השמור לבריאים בלבד אל העולם האמיתי שבו חולי ובריאות נחווים בכפיפה אחת.
מושלם.
מותחן פסיכולוגי שבמרכזו גבר שיוצא למסע כפוי מהוויה של אושר מדומה אל חיים שבהם האושר תלוי בכאב ובצער.
עיסוקה בטבעונות וקיימות.
ב-2005 החלה לכתוב טור אישי שבועי בשם "לאכול או לא לאכול" בעיתון "הארץ" בנושא אכילה נכונה. הטור מתייחס למגוון נושאים שנמצאים בלב המגמה הירוקה, כגון תרבות הצריכה, האופן שבו האדם הורס את הטבע והקשר בין בריאות האדם לבריאות כדור-הארץ. מהטור הזה נולד טור שבועי נוסף בשנת 2008 ששמו "סוכנת ירוקה", שעסק במגמה הירוקה בהקשרים שמחוץ לאוכל וראה אור ב"הארץ" במשך שנתיים.
היא ממשיכה לכתוב על נושאים אלו גם היום (נכון לפברואר 2021).
זיינבה הרדגה
זיינבה הרדגה (בבוסנית: Zejneba Hardaga), היא חסידת אומות העולם בוסנית. הרדגה היא המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר זה. את התואר קיבלה הרדגה יחד עם בעלה מוסטפא ובני משפחה נוספים על הצלת משפחות יהודיות בעיר סרייבו בזמן השואה.
משפחות קביליו היהודית והרדגה המוסלמית חיו בידידות שנים רבות לפני מלחמת העולם השנייה. בהפצצות חיל-האוויר הגרמני שקדמו לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941, נהרס ביתם של בני משפחת קביליו ובני המשפחה נמלטו להרים. בעלה של הרדגה, מוסטפא הרדגה, אשר השכיר למשפחת קביליו מבנה למפעל המשפחתי שלהם, הציע מיד לבני משפחת קביליו לבוא ולהתגורר בביתו.
בבית משפחת הרדגה (שהייתה משפחה מוסלמית אדוקה) התגוררו מוסטפא (Mustafa), אשתו זיינבה (Zayneba) ואחיו של מוסטפא, איזט (Izet) עם אשתו בשרייה (Bachriya).
אף על פי שעל קיר ביתם ששכן מול בניין הגסטפו היה שלט ענק שמצהיר שכל מי שיסתיר יהודים יוצא להורג יחד עם משפחתו, קבלה משפחת הרדגה את משפחת קביליו בזרועות פתוחות כחלק מהמשפחה. יוסף ורבקה קביליו וילדיהם בינקו וטובה, הוסתרו בכספת ענק במרתף הבית של משפחת הרדגה ובשלב מסוים של המלחמה, כשהאיום הלך וגדל, עזרו בני משפחת הרדגה לבני משפחת קביליו לברוח למקום מבטחים.
בני משפחת קביליו שרדו את השואה ועם סיום המלחמה חזרו לעיר סרייבו. משפחת הרדגה אירחה אותם בשמחה, החזירה להם את התכשיטים שהושארו אצלם למשמרת, ועזרו להם להתחיל חיים חדשים.
משפחת הרדגה שילמה מחיר כבד על הצלת יהודים. אביה של זיינבה הרדגה, אחמד סדיק (Ahmed Sadik), נתפס על ידי הנאצים, הוצא להורג ומקום קבורתו אינו ידוע.
בין שמות היהודים על מצבת זיכרון לקורבנות השואה בסרייבו, נמצא גם שמו של אחמד סדיק.
לאחר המלחמה עלו בני משפחת קביליו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
בשנת 1984 בעקבות עדותה של משפחת קביליו הוכרו בני משפחת הרדגה: זיינבה, מוסטפא, איזט בשרייה ואחמד סדיק כחסידי אומות העולם. הם היו המוסלמים הראשונים שזכו להכרה כחסידי אומות העולם.
בשנת 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לישראל נטעה עץ בשם משפחתה, וקבלה בשמם את אותות חסידי אומות העולם. היא הגשימה את חלומה לשתות קפה על המרפסת עם יוסף ורבקה קביליו.
במעמד הענקת התואר ביד ושם, התייחסה זיינבה לשאלה איך מוסלמית מאמינה, הייתה מוכנה לסכן את חייה להצלת יהודים ואמרה : "אח נשאר אח, ולא חשוב מה דתו".
כ-50 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה התהפכו היוצרות: הניצולים נהפכו למצילים.
בשנת 1992, כששמעו בני משפחת קביליו על המלחמה ומעשי הרצח בעיר סרייבו, הם התגייסו להצלת בני משפחת הרדגה מן התופת. בסיוע ממשלת ישראל אנשי יד ושם והג'וינט, הוברחו בני משפחת הרדגה: זייניבה הרדגה, בתה אאידה (עם בעלה ברנמיר ובתה סטלה) ועלו לישראל.
לאחר כשנה בארץ נפטרה זיינבה הרדגה בישראל, והובאה לקבורה. מוסלמית ראשונה שקבורה בבית עלמין יהודי.
בתה של זיינבה, אאידה (שינתה את שמה לשרה פצ'נץ), בעלה ובתה התגיירו וקשרו את גורלם עם גורל העם היהודי בארץ ישראל.
סטלה, נכדתה של זיינבה, שרתה כקצינה בצה"ל.
סיפורה של זיינבה הרדגה סופר בסרטם של אלה אלתרמן ויהודה ביטון האשה מסרייבו.
ברקליס
ברקליס (באנגלית: Barclays) היא חברת שירותים פיננסיים בינלאומית, שבסיסה בלונדון, בריטניה. על פי המגזין פורבס, בשנת 2010, הייתה החברה הבנק ה-10 בגודלו בעולם, וה-21 בעולם במתן שירותים פיננסים.
פעילות.