המחוז שכן בחצי האי קרים והיה המחוז היחיד ברוסיה שהיווה חצי אי והיה נטול כל רצף טריטוריאלי עם הפדרציה הרוסית (אם כי היה מחובר יבשתית לאוקראינה). המחוז הוקם בהתאם לצו נשיאותי מ-21 במרץ 2014, כתוצאה מסיפוח קרים. אוכלוסיית המחוז מונה 2,294,888 איש (לפי מפקד מ-1 בינואר 2015) ושטחו 26,171 קמ"ר. בצו נשיאותי מה-28 ביולי 2016 המחוז פורק ושטחו אוחד עם המחוז הפדרלי הדרומי.
משרדו של נציג הנשיא במחוז היה בעיר סימפרופול, המרכז האדמיניסטרטיבי של חצי האי (אף שהעיר הגדולה ביותר היא סבסטופול). נציג הנשיא היה אולג בלאוונצב (ממרץ 2014 ועד יולי 2016).
במחוז נכללו:
במחוז היו 19 ערים. הערים המרכזיות היוו:
השטח היווה חבל ארץ שנוי במחלוקת, מאחר שאוקראינה ושאר העולם רואים בקרים שטח אוקראיני, אף שזו כבר אינה שולטת בו דה פקטו. הפרלמנט האוקראיני הכריז באופן רשמי על קרים, וכן על המחוזות דונצק ולוהנסק, כ"שטחים כבושים באופן זמני".
פינחס שרייבר
הרב פנחס שרייבר (כונה גם: ר' פיניע; י"ח בשבט תרצ"א, 5 בפברואר 1931 - ד' בטבת תש"ע, 21 בדצמבר 2009) היה רב ודיין חרדי, ראש ישיבת ברסלב בבני ברק, רב קהילה ליטאית ואב"ד באשדוד, ודיין ממייסדי בית הדין של הרב נסים קרליץ.
ביוגרפיה.
נולד בירוסלב לציפורה ולרב ישראל בונם שרייבר, בילדותו למד עם שלום ברנדר, אף הוא בן העיר ירוסלב, שלימים נעשה ראש ישיבת בעלז בירושלים. בהיותו בן 11 הגיע עם הוריו ואחיו הצעיר לאוזבקיסטן הסובייטית, שם נפטרו הוריו בזה אחר זה (ד' וז' באדר ה'תש"ב), והוא נאלץ לקוברם במו ידיו. שלושה שבועות אחריהם נפטרה גם הסבתא והילדים נותרו לבדם. עלה לארץ ישראל בשנת 1943 עם אחיו הקטן במסגרת עליית ילדי טהראן. כבר בילדותו ידע בעל-פה את חלק "יורה דעה" שבשולחן ערוך, והרב משה חיים אקון דיווח לבקשת הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש", כי הילדים שרייבר הם בני משפחתו ולקח אותם תחת חזקתו. מיד לאחר שעזב את הקיבוץ הועבר לידי הרב יחזקאל סרנא והתגורר בפנימיית ישיבת חברון, וזמן מה לאחר מכן עבר להתגורר בביתו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. עם הקמת ישיבת פוניבז' והמוסדות הנלווים אליה בבני ברק, עברו האחים שרייבר ללמוד ב"בתי אבות" של ישיבת פוניבז', ואחר כך בישיבה עצמה; פיניע שרייבר היה מבאי ביתו ומתלמידיו של החזון איש, ובישיבה זכה לקרבתו של "הרב מפוניבז'", רבי יוסף שלמה כהנמן. את חגיגת בר-המצוה שלו חגגו בביתו של החזון איש.
נישא בהמלצת החזון איש לרייזל בת אברהם יצחק רוטשטיין, ראש ומנהל בית היתומים דיסקין בירושלים, חמיו היסס לקחת חתן בלי משפחה, והחזון איש ריצה את הכלה ושכנע אותה לגשת לשידוך, טקס האירוסים נחגג בביתו של החזון איש. בעת נישואיו הכריז הרב מפוניבז' כי ימנה אותו להיות רבה של הקריה החרדית שתכנן להקים באשדוד. לאחר נישואיו גרו בני הזוג שרייבר במשך שש שנים בבני ברק בחדר שכור בדירה אחת עם הרב חיים קניבסקי ורעייתו בת שבע. כשנבנו בתי הנציבים של ישיבת פוניבז' ברחוב חזון איש בבני ברק, העניק הרב מפוניבז' דירה לרב שרייבר הצעיר, ובני הזוג עברו להתגורר בה. ב-1960 זכה במלגת עליית הנוער לתלמיד המצטיין בישיבת פוניבז' מקרב ילדי טהראן. לימים כאשר הוקמה "קריית פוניבז'" באשדוד לאחר פטירתו של הרב מפוניבז', כיהן בה הרב שרייבר כרב עד פטירתו.
בשנות ה-70 התמנה כדיין ב"בית דין צדק בני ברק" של הרב ניסים קרליץ. לפי בנו, הרב ישראל בונם, הועלתה הצעה למנותו כראב"ד העדה החרדית, לפני מינויו של הרב ישראל יעקב פישר; למעשה לא יצא המינוי אל הפועל, בשל המלצתו של הרב אלעזר מנחם שך לרב שרייבר, לדחות את ההצעה. בראשית שנות ה-90 הקים באשדוד את כולל האברכים "דעת יוסף" לזכרו של הרב מפוניבז', והוא וראשי ישיבת גרודנא העבירו בו שיעורים.
הוא נפטר בד' בטבת תש"ע, 21 בדצמבר 2009 לאחר מחלה, שמו הונצח בשם קהילתו באשדוד ששונה לקהילת "בני פינחס", בנו הרב ישראל בונם מונה למנהיג הקהילה במקומו.
ביום פטירתו הוציאו בניו לאור מתוך כתביו את ספרו "דברי שפר" על הלכות ריבית.
משפחתו.
גיסיו של הרב פינחס שרייבר, אחיה של אשתו ובעליהן של אחיותיה הם: הרב חיים שלמה ליבוביץ מראשי ישיבת פוניבז' וראש ישיבת קמניץ; הרב נחום רוטשטיין, ראש ישיבת נזר התורה; הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר ספרי "נחלת משה"; החוקר הרב דב צבי רוטשטיין; והרב בן ציון פלמן, שהיה רב קהילת נחלת משה בבני ברק.
ספר.
"ואותר אני לבדי", הוצאת יפה נוף פלדהיים, ה'תשפ"ב
פנחס שרייבר
אנוש (אלבום)
אנוש הוא אלבומה השלישי של יעל דקלבאום, שיצא בשנת 2015, לאחר גיוס כספי מוצלח באתר הדסטארט.
האלבום, שהוא האישי והחשוף מבין אלבומיה של יעל, הוקלט בשישה ימים רצופים ואינטנסיביים ושיריו אקוסטיים ומינימליסטיים במהותם. האלבום משלב שירים באנגלית ועברית ומנגנים בו גלעד דוברצקי, תומר ישעיהו ויוסי פיין, שגם הפיק את האלבום.
אנוש אלבום
טביעת ספינות מהגרים מאפריקה במאה ה-21
טביעת ספינות המהגרים מאפריקה היא סדרה של אסונות ימיים שהתרחשו בים התיכון במאה ה-21, ובכל אחד מהם טבעה ספינה שהובילה מהגרים שיצאו מצפון אפריקה (בעיקר מלוב) לאירופה.
רקע.
בין השנים 2008 ו-2012 חצו מהגרים רבים מהמזרח התיכון ומאפריקה את הים התיכון לעבר אירופה, בעיקר לחופי איטליה, יוון וטורקיה. הגירה זו, שהתגברה עם אירועי האביב הערבי והמהפכות במדינות צפון אפריקה שהחלישו את משמרות הגבולות בארצות המוצא, הביאה את המדינות האירופיות להגביר את הפיקוח על הגבולות ואת מניעת ההגירה הלא-חוקית. במקביל התגבר זרם המהגרים בשל המצוקה והמלחמות במדינות כמו סוריה, אריתריאה וסומליה.
השיט מחופי צפון אפריקה לחופי אירופה נעשה בסירות או בספינות שאינן מתאימות למטרתן. אף שרק מעטות מהספינות טובעות בדרכן, מדובר באסונות הגובים את חייהם של מאות ואף אלפי מהגרים מדי שנה.
גנדיה
גנדיה (בספרדית: Gandía, בוולנסית: Gandia) היא עיר במחוז ולנסיה בקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד. העיר שוכנת על חוף הים התיכון בצדה המזרחי של ספרד, במרחק של כ-70 קילומטרים דרומית לוולנסיה, בירת המחוז והקהילה האוטונומית. בעיר מתגוררים 74,814 תושבים (נכון ל-2016).
היסטוריה.
באזור גנדיה ובמערות סביבה נמצאו שרידים מהתקופה הרומית המצביעים על קיומה של התיישבות בתחילת השלטון הרומי באזור.
מקורה של ההתיישבות הנוכחית הוא בשלטון המוסלמי על חצי האי האיברי בסוף ימי הביניים. גנדיה נזכרת לראשונה במסמך מ-1249 שנכתב על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון, ובו נאמר שהמלך העביר את השליטה בעיירה לבנו פדרו (שהפך ברבות הימים לפדרו השלישי, מלך אראגון).
בהמשך השלטון בעיירה עבר בין אצילים שונים עד שבמאה ה-14 נוצר התואר "דוכס גנדיה". הדוכסים ביססו את כלכלת העיר על גידול קנה סוכר ופיתחו את העיר. העיר הפכה למרכז תרבותי אזורי ופעלו בה סופרים כמו ז'ואנוט מרטורל, שגם נולד בעיר. בסוף המאה ה-16 פרננדו השני, מלך אראגון, העביר את התואר לידי בית בורג'ה.
ב-1548 הוקמה בעיר אוניברסיטת גנדיה, על ידי הדוכס פרנסיסקו דה בורג'ה, שהייתה אחת האוניברסיטאות החשובות באזור. האוניברסיטה נסגרה ב-1772 על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד, לאחר שהוא גירש את הישועים שניהלו אותה מספר שנים קודם לכן.
העיר שמרה על המעמד הגבוה שלה במשך המאה ה-16 והשנים הראשונות של המאה ה-17, אך ב-9 באפריל 1609 פליפה השלישי, מלך ספרד, הורה על גירושם מספרד של המוריסקוס, צאצאי מורים שהתנצרו. גירוש המוריסקוס, שהיו בעלי תפקידי מפתח בגידול הסוכר באזור העיר, גרם להידרדרות גדולה בכלכלתה של גנדיה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הדוכסים פסקו לשבת בגנדיה עצמה ועברו לשבת במדריד, בירת ספרד. באותה תקופה העיר החלה לשגשג מחדש תחת שלטונו של קרלוס השלישי. בהמשך העיר החלה לעבור הליך תיעוש.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, גנדיה הופצצה מספר פעמים על ידי חיל האוויר של איטליה הפשיסטית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 העיר החלה לגדול באופן משמעותי והיא סיפחה אליה מספר ערים קטנות שהיו צמודות אליה.
כלכלה.
עד המאה ה-19 כלכלת העיר התבססה בעיקר על ייצור משי וצימוקים. בסוף המאה ה-19 הכלכלה עברה להסתמך על כריית פחם, גידול תפוזים ודיג. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 הכלכלה מסתמכת גם על תיירות.
חינוך.
בעיר נמצא קמפוס של האוניברסיטה הפוליטכנית של ולנסיה.
אליקים פשקס
אליקים געצל שלזינגר
אליקים גטשליק שלזינגר
אליקים שלזינגר
שומרת הסוד
שומרת הסוד (באנגלית: The Secret Keeper) הוא רומן על רקע היסטורי שכתבה הסופרת קייט מורטון. זהו ספרה הרביעי של הסופרת והוא יצא לאור בשנת 2012. הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי דנה אלעזר-הלוי ויצא לאור בישראל בשנת 2014 על ידי הוצאת הספרים כנרת-זמורה-ביתן.
עלילה.