כמו המיקרו הלוואה, שורשיו של המיקרו חיסכון הם במדינות המערב במאה ה-19. לדוגמה, החל מ-1861 החל משרד הדואר בממלכה המאוחדת להציע תוכניות חיסכון פשוטות שנועדו לאפשר לבעלי משכורות נמוכות לחסוך. החיסכון נעשה באמצעות חוברות בולים, והכסף לא הלווה ללווים פרטיים אחרים אלא לממשלה. עם זאת, המונח מיקרו חיסכון מתייחס בעיקר לפעילות של ארגוני המיקרו מימון בעשורים האחרונים.
בבנקאות מסורתית, חסכונות הלקוחות משמשים למימון ההלוואות ללקוחות אחרים. חלק ממוסדות המיקרו מימון מציבים לעצמם מטרה לפעול באופן דומה, ולממן את המיקרו אשראי שהם מציעים באמצעות חסכונות. עם זאת, התקווה שמוסדות המיקרו מימון יוכלו ליצור איזון כזה טרם הוכחה, ומרבית המיקרו אשראי מבוסס על מקורות חיצוניים ולא על חסכונות של לקוחות. המעבר של החוסכים מצורות חיסכון מסורתיות לא-פורמליות, אבל מוחשיות, לחיסכון בנקאי הוא איטי מאוד. יש הטוענים גם שכמות המקורות החיצוניים המוקצית לארגוני המיקרו מימון גדולה מספיק, כדי שלא יהיה להם עניין אמיתי בפיתוח המיקרו חיסכון.
מיקרו מימון מבוסס חיסכון קבוצתי.
מיקרו מימון מבוסס חיסכון זוהה כדרך יעילה להביא שירותים פיננסיים זולים למשפחות עניות מאוד. לדוגמה, "הבנק הלאומי לחקלאות ופיתוח כפרי" בהודו מממן יותר מ-500 בנקים שמלווים בתורם את הכסף לקבוצות לסיוע-עצמי. כל קבוצה כוללת עד 20 חברים, שרובם נשים מהשבטים ומן הקסטות העניים ביותר. חברי הקבוצות חוסכים סכומי כסף קטנים, עד כדי כמה רופי בחודש, בקרן של הקבוצה. חברים יכולים ללוות כסף מן הקבוצות למטרות שונות, החל ממקרי חירום בבית ועד שכר לימוד. כאשר הקבוצות מוכיחות שהן מנהלות את הקרן היטב, הן יכולות ללוות מבנק מקומי כדי להשקיע בעסק קטן. הבנקים מלווים בדרך כלל עד 4 רופי על כל רופי בקרן של הקבוצה. הקבוצות משלמות שיעור ריבית סביר של 11% - 12% לשנה. כמעט 1.4 מיליון קבוצות, שחברות בהן בערך 20 מיליון נשים, לוות כעת מהבנקים, והתוכנית הזאת היא תוכנית המיקרו מימון הגדולה בעולם כיום. תוכניות דומות מתפתחות באפריקה ובדרום-מזרח אסיה.
ביקורת.
המחקר לגבי התועלת האמיתית לפיתוח הכלכלי של המיקרו מימון מוגבל, בין השאר משום שקשה לעקוב אחרי השפעותיו. ישנן המטילים ספק בהיותו כלי חשוב למלחמה בעוני. הם חוששים שההצלחה נבחנה מנקודת המבט של המלווים, כאשר הושם דגש על שיעור ההחזר הגבוה; אבל היא לא נבחנה מנקודת מבטם של הלווים, ולא נבדקה מידת השיפור האמיתית במצבם הכלכלי. הם מזהירים שבמקרים רבים הלווים הפכו להיות לווים סדרתיים, והם תלויים בהלוואה לכיסוי ההוצאות הביתיות השוטפות, במקום להשקיע אותה באופן רווחי.
ישנן גם טענות לגבי חלק מהארגונים, המואשמים בדרישת שירותי ריבית גבוהים על המיקרו הלוואות, ומתנהלים בחוסר שקיפות, מה שחמור במיוחד כשארגונים אלה מתבססים על תרומות. באופן ספציפי, ישנה גם ביקורת לגבי אופן פעילותו של בנק גראמין, ובכלל זה על שיעורי הריבית, אופני הגבייה וניהול החשבונות שלו.
ישנם מי שרואים בתנועת המיקרו אשראי כהפרטה של רשת-הביטחון החברתית, וחוששים שהרחבתה תהיה תירוץ לקיצוצים בתחומי הבריאות, הרווחה והחינוך.
מיקרו קרדיט
תל כחלת
לביא זיטנר
לביא זיטנר (נולד ב-9 בספטמבר 1980), הוא שחקן, מחזאי ובמאי תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
זיטנר גדל ונולד בתל אביב. למד במגמה לתיאטרון בתיכון עירוני א' ובהמשך למד לימודי משחק בבית הספר של יורם לוינשטיין.
זיטנר שיחק ב-1998 בדרמת הטלוויזיה "משפחה וחצי", אותה כתבה גלילה רון־פדר-עמית, ששודרה בערוץ 2 ולאחר מכן בסדרת הנעורים "החבר'ה הטובים", ששודרה בערוץ הילדים בין השנים 1999–2002. זיטנר שימש גם כמנחה בטלוויזיה החינוכית בתוכניות "טושטוש", "זאפ לראשון" ו"סברס - תקרא תצליח". בנובמבר 2005 הצטרף כמגיש בערוץ 24, בו הנחה תחילה את התוכנית האינטראקטיבית "הארכיון", ולאחר מכן את התוכנית "הקרנת בכורה", בה שודרו קליפים חדשים.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "הד קולך" ששודרה בכאן 11
זיטנר השתתף בהצגות שונות, כמו "פצפונת ואנטון", "סיפורי איתמר ורותי גם" (תיאטרון אורנה פורת), "הדיבוק", "רומיאו ויוליה" (תיאטרון תמונע), "דלתות נפתחות", "השחף" (תיאטרון באר שבע), פסטיבל תיאטרון קצר 2006 (צוותא), "קרוב לבית" (התיאטרון הקאמרי) ו"הכבש השישה עשר".
בנוסף לקריירת המשחק, עובד זיטנר כ-DJ בתל אביב, וביולי 2006 פתח ליין מסיבות במועדון "מאדאם" שברחוב ליליינבלום.
ב-2007 שיחק בפרק הראשון בסדרה "האי" בערוץ הילדים כשחקן אורח. ב-2008 שיחק בסדרה "לה לה לנד" המשודרת למנויי HOT בערוץ הילדים. בנוסף לכך, החל להנחות את התוכנית "אזור התעשייה" המשודרת בערוץ HOT בידור ישראלי יחד עם אילנית לוי ואלון לוי. לקראת סוף שנת 2008 החל זיטנר להשתתף בסדרת ההמשך של "משפחה וחצי" כשחקן אורח. ב-2009 שיחק בסדרה "שירות חדרים" של רשת בערוץ 2. בשנת 2010 שיחק זיטנר בסדרת הנוער "15 דקות" המשודרת ב-yes. בשנת 2011 משחק בהצגת יחיד "מחיר החיים".
ב-2005 שיחק כשחקן אורח בפרק העשירי בעונה הרביעית של החיים זה לא הכל
ושם הוא שיחק את הזבוב (סוכן קומיקס) .
ב-22 באוגוסט 2011, פלשו זיטנר וחבריו למבנה נטוש (לשעבר בית צעירות מזרחי) ברחוב דב הוז בתל אביב, כחלק מפעולות למען דיור ציבורי במסגרת המחאה החברתית.
בשנת 2012 השתתף כמנחה בסדרה "אין דברים כאלה" לצד בן פרי ששודרה בערוץ לוגי.
זיטנר זכה בפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2008/9 למעצב בובות ואביזרים להצגה "מחיר החיים" בתיאטרון הנפש.
ביוני 2015 השתתף זיטנר בתוכנית "אחד על אחד" עם השף ישראל אהרוני.
ב-2016 השתתף בסרטו של איתן ענר "לב שקט מאוד".
מתגורר עם אשתו ושלושת ילדיהם בקראוון הנישא על משאית.
לגש (עיר)
לַגַש הייתה עיר-מדינה קדומה בשומר ומאוחר יותר בבבל אשר שכנה בעמק הפרת, על גדת החידקל, בדרום מסופוטמיה. לגש (היום תל אל חיבה) ממוקמת צפונית לחיבור הנהרות הפרת והחידקל מזרחית לארך בסמוך לתעלת מים עתיקה. לגש הייתה מהערים העתיקות ביותר של שומר.
לגש נחשבת לאחת מערי המדינה המרכזיות באזור, יחד עם אור, כיש וניפור. באלף ה-3 לפני הספירה
לגש נחפרה בין השנים 1877-1901 על ידי ארנסט דה סרזק, שכיהן כקונסול צרפת באזור. בחפירות בעיר נתגלו עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.
במאה ה-26 לפנה"ס, לגש הפכה לגורם מדיני חשוב באזור והגיעה לשיאה בימי אאנאתום (2500 לפנ"ס לערך). המלך האחרון היה אורוקָגינה. התעצמותה של אֲרֳך, הביא לירידת כוחה של לגש. בתקופת ממלכת אכד (המאות ה 24 - 22 לפנה"ס) איבדה העיר את עצמאותה. לאחר נפילת אכד העיר התאוששה. זו התקופה של המלך גודֳאָה. העיר איבדה סופית את עצמאותה בימי השושלת השלישית של אור במאות ה-22 - 21 לפנה"ס. בין הגורמים לירידת כוחה של לגש היה תהליך המלחת הקרקע. בתעודות הכלכליות באה לידי ביטוי התופעה בירידה הדרגתית ביבולים תוך מעבר מגידול חיטה לשעורה.
מלכים חשובים.
אורוכגינה.
אורוכגינה (Urukagina) נקרא גם אורומינגינה (Uruinimgina) היה מלך וכהן גדול, מלך בסוף המאה ה-25 לפנה"ס. הוא שחרר את לגש משלטונו של מלך כיש. מלכותו התפשטה כנראה עד ניפור בצפון. הוא לא היה המלך הלגיטימי, לקח את השלטון לעצמו. אורוכגינה היה רפורמטור גדול למען העם. יצר קודקס חוקים למען העניים. הוא התחיל בשינוי צורת קנין הרכוש בלגש, ותיקן תיקונים סוציאליים חשובים לטובת המעמדות הנמוכים תוך הגנה מפני הגובים, המפקחים הכוהנים והעשירים.
אורוכגינה החזיר אדמות שנגזלו מבעליהם על ידי שליטי העיר בחזרה לבעלים המקוריים. פיטר פקידים מושחתים ולא נתן להעלות את שכר שירותי הקודש ודמי הקבורה. הוא אסר על העשירים להכריח את העניים למכור כל דבר שהעשיר חשק בו, בנוסף התיר למוכר לקבוע את המחיר.
אוסף החוקים שיצר שימשו בתקופה מאוחרת יותר כיסוד לספר החוקים של חמורבי.
פעילות נוספת שלו הייתה שיפור פני העיר - תיקון בניינים ישנים, חפירת תעלות ובנית מקדשים. לאחר שש שנות שלטון נוצח אורוכגינה במלחמה עם לוגלזגיסי שליט אומה. העיר לגש נהרסה.
גודֳאָה.
בתחילת המאה ה-21 לפנה"ס נתערער שלטונם של המלכים האחרונים משושלת אכד וזאת בעקבות פלישותיהם של שבטי הגותים מהרי הזגרוס. לאחר תקופה של תוהו ובוהו קמה לתחיה לגש תחת שלטונו של גודֳאָה. הוא ערך מסעות כיבוש נרחבים, אבל שלטונו הצטמצם לשומר בלבד. את עיקר מרצו הקדיש להחיאת התרבות השומרית. למרות זאת נשארה בממלכה ההשפעה האכדית של 200 שנות שלטון סרגון.
גודאה עסק בבנייה של העיר, תיקן את התעלות, הקים מחדש מקדשים. לצורך כך שלח משלחות ללבנון, אסיה הקטנה וערב וזאת כדי לייבא לצורך הבנייה עצי ארז, דיאוריט, בזלת, שיש וזהב.
עיקר כוחו של גודאה התגלה במפעליו התרבותיים. בימיו פרחה האומנות השומרית, הוא בנה מחדש את מקדש נגירסו והעמיד בו את פסלי עצמו בהם הוא יושב וכפות ידיו חובקות זו את זו כבתפילה.
תקומה (סדרת טלוויזיה)
"תקומה: 50 השנים הראשונות" היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון אשר שודרה בשנת 1998, לציון חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל.
הפקה.
הסדרה נעשתה בהפקתו ועריכתו של גדעון דרורי; התסריטאית והבמאית הייתה דינה צבי-ריקליס. זוהי למעשה סדרת ההמשך לסדרה "עמוד האש" והיא ממשיכה מן המקום שבו עצרה הסדרה הקודמת. בין הנושאים שנידונו ב-22 פרקי הסדרה: העלייה לישראל, יחסי דתיים-חילוניים, המהפכים הפוליטיים והכלכליים, המלחמות, יחסי החוץ של ישראל, האינתיפאדה הראשונה, פיגועי הטרור והסכמי השלום.