שקד החל דרכו כסוציאליסט, פועל חופר בארות והמשיך כקפיטליסט שלבו נוטה לפועלים. ביתו הפך לבית ועד של יוזמות חברתיות ומדי פעם התקיימו בו קבלות פנים ציבוריות בהיותו איש עסקים מצליח בתחום הבנייה.
עם הקמת מועצת נתניה בשנת 1933 נמנה שקד על חבריה, והוא נבחר להנהלת המועצה שוב בבחירות בשנת 1935. בשנת 1944 נבחר ליו"ר ועדת הקליטה העירונית. שקד כיהן כסגנו של עובד בן עמי ומילא את מקומו בהיעדרותו, בין השאר בעת מעצרו של בן עמי במחנה המעצר בלטרון.
בתקופת המנדט הבריטי נהגו קצינים וחיילים בריטיים לרכב על הסוסים מהארווה בחצר האחורית של ביתו שהיה בית ספר לרכיבה.
בשנת 1947, חטפו אנשי אצ"ל שני סרג'נטים בריטיים כנקמה על מאסר חברי הארגון אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר ובהמשך נתלו בנתניה. אירוע זה השפיע מאוד על שקד שכעס על הבריטים מצד אחד והיה מיודד איתם מצד שני, ריחם על הסרגנטים החטופים אך ייחל לסילוק הבריטים מהארץ תוך התנגדות לטרור.
שקד היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית ולאחר הבחירות בשנת 1955 נתמנה לסגן רביעי לראש העיר. זאת בקואליציה שכללה שלושה נציגים של הציונים הכלליים שבראשם עובד בן עמי ראש העיר, שלושה נציגים של מפא"י, שני נציגים של הפרוגרסיבים ושני נציגים של המפד"ל. בהמשך היה ממלא מקום ראש העיר ולקראת סוף 1957 גיבש קואליציה בראשותו והתמנה לראש העיר. לבחירות בשנת 1965 התמודד שקד בראשות רשימת הליברלים העצמאיים. בבחירות זכתה רשימתו בארבעה מנדטים והוא מונה לראש העיר בהתאם להסכם רוטציה עם מפלגת העבודה. שקד התפטר מהתפקיד ביוני 1967 ושב לתפקיד במאי 1969 לקראת הבחירות. הוא שימש תקופות ארוכות כסגן ראש העיר ונבחר לראשות העיר פעמיים ב 1958 וב 1965.
משה שקד נפטר בפתאומיות כתוצאה ממחלת לב כסיבוך של מחלת הסוכרת בנובמבר 1971. על שמו הוקמו מעונות בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים שכונת נאות שקד וטיילת שקד בנתניה.
קפיטל היל
קפיטל היל (אנגלית: Capital Hill או Capitol Hill (קפיטול היל)) הוא יישוב הממוקם על האי סאיפאן באיי מריאנה הצפוניים. אוכלוסיית היישוב מונה כאלף איש. החל מ-1962 היישוב משמש בתור המרכז האדמיניסטרטיבי של איי מריאנה הצפוניים. הוא ממוקם על הכביש המחבר את היישובים טאנאפאג וסנט-ויסנט הממוקמים גם הם על האי סאיפאן.
במקור הוקם היישוב ב-1948 על ידי ה-CIA בתור בסיס צבאי ששימש לאימון לוחמי הגרילה של קוומינטנג.
בקפיטל היל ממוקמים מספר מבני שלטון של איי מריאנה הצפוניים, כמו: בניין שמושל והפרלמנט של האיים.
תעשיית הפלסטיק בישראל
תעשיית הפלסטיק בישראל מבוססת על ייצור ויצוא של חומרי פלסטיק מסורתיים. ענף הפלסטיק בישראל כולל בתוכו כ-500 יצרנים, ומועסקים בו 23,700 עובדים.
היצוא השנתי של ענף זה הוא בהיקף של כ־2.6 מיליארד דולר, המהווים כ־6% מתוך כלל היצוא התעשייתי של ישראל. התפוקה הממוצעת לעובד נעה סביב מאתיים אלף דולר.
מוצרי הפלסטיק העיקריים ליצוא הם: יריעות, לוחות וצנרת עבור ענפי הבנייה, התשתיות, והחקלאות, חלקים של ציוד רפואי, אריזות גמישות חכמות וחלקי רכב ותעופה.
תחומי הייצור.
תחומי הייצור של תעשיית הפלסטיק בישראל הם:
ייצוא.
למעלה מחמישים אחוז ממפעלי הענף עוסקים ביצוא - בין אם יצוא ישיר ובין אם יצוא עקיף. כעשרים וחמישה מפעלים פועלים מחוץ לישראל בצורה עצמאית, במתכונות של חברות רב-לאומיות, ומחזיקים אתרי ייצור, מרכזי שיווק ומשרדי לקוחות במגוון רחב של ארצות. לצד המפעלים היצרניים בענף הפלסטיקה בישראל פועלות כשלוש מאות חברות אשר עוסקות במתן שירותים לענף, משווקות את מוצריו או מייבאות עבורו מכונות, ציוד וחומרים.
מרבית היצוא של מוצרי פלסטיק מישראל, כ-60% מיועד לאירופה. שאר היצוא הוא למדינות צפון אמריקה, כ־20%, למדינות אמריקה הלטינית כ־13%, וכ-7% לאסיה, אפריקה ואוקיאניה.
ייצוא של מוצרי פלסטיק מישראל (2014)
פריסת המפעלים.
מרבית מפעלי הפלסטיק בישראל ממוקמים בפריפריה כשחלק נכבד מהן נמצא בקיבוצים.
חברות הייצוא הגדולות.
על-פי נתוני משרד הכלכלה והתעשייה, בישראל פועלים כ-12 יצואנים גדולים וענקים של מוצרי פלסטיק (הגדרה לפי צריכת פלסטיק):
טכנולוגיות עיבוד עיקריות.
רוב היצרנים המקומיים של מוצרי הפלסטיק מייצרים בטכנולוגיה של הזרקה או בטכנולוגיה של שיחול, ורק מיעוט קטן שלהם מייצר בטכנולוגיות אחרות.
חומרי גלם פלסטיים.
תעשיית הפלסטיק הישראלית צורכת בשנה כמיליון טון של חומר גלם פלסטי, כ-30% ממנו מגיע מייצור מקומי (כרמל אולפינים הספק המרכזי), וכ-70% מיבוא.
בין החומרים הנצרכים עבור ענף הפלסטיק בישראל, בולטים החומרים פוליאתילן (כ-37% משקלי מסך כל חומרי הגלם) ופוליפרופילן (כ-19% משקלי).
ענף הפלסטיק בהשוואה לתעשיות מסורתיות אחרות.
תעשיית הפלסטיק הישראלית היא אחת מ-7 התעשיות המסורתיות בישראל, שבהן: מזון, טקסטיל, עץ, נייר, כימיקלים, ומתכת.
ענף הפלסטיק מהווה כ-9% מהפדיון הכללי של קבוצה זו, והוא מעסיק כ-13% מכלל העובדים בקבוצה זו.
בשנת 2012, ענף הפלסטיק ייצא סחורות בשווי של כ-1.8 מיליארד דולר, שהם כשליש משווי היצוא הכולל של כל התעשיות המסורתיות בישראל.
התמורה הממוצעת לעובד בתעשיית הפלסטיק היא השלישית בגובהה לאחר תעשיית הנייר (שני) והכימיקלים (ראשון).
איגוד מקצועי.
"איגוד יצרני הפלסטיקה והגומי בישראל", מאגד כ-120 מפעלים מהתעשייה הקיבוצית והפרטית. האיגוד מהווה כתובת עיקרית בכל הנוגע לענף הפלסטיקה והגומי בישראל.
שירותי האיגוד (מתוך אתר הארגון):
מכון מחקר.
גוף נוסף, הוא "מרכז הפלסטיקה והגומי לישראל", הוא מכון מחקר עצמאי העוסק במחקר ופיתוח יישומי והמתמחה במתן שירותים בתחום הפולימרים הגומי והפלסטיקה לתעשיות שונות.
המרכז הוקם ביוזמתו של "איגוד יצרני הפלסטיקה והגומי בישראל", והוא מבוסס על איחוד של שלושה גופים: המכון הישראלי לפלסטיקה, האיגוד למחקר הגומי, והמרכז ללימודי הפלסטיקה והגומי.
המרכז מעניק שירותי מחקר ופיתוח, שירותי מעבדה וייעוץ טכני והנדסי לתעשיות מוצרי הצריכה, חומרים והתקנים רפואיים, המכשור הרפואי, המכשור האלקטרוני, האלקטרואופטיקה, התעופה, הדפוס הדיגיטלי, הכימיה, המזון והתרופות.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ויקיפדיה: ערכים של משתמשים חדשים|2017 02]
שלמה פלסנר (רב)
רבי שלמה (סלומון) פלסנר (כ"ז בניסן ה'תקנ"ז, 23 באפריל 1797 – כ"ה באב ה'תרמ"ג, 28 באוגוסט 1883) היה מתרגם ודרשן בן יהדות גרמניה במאה ה-19. ממתרגמי הספרים החיצוניים, מקורבו של רבי עקיבא איגר ומן הלוחמים בתנועה הרפורמית בגרמניה.
ביוגרפיה.
נולד לרב יהודה פלסנר בברסלאו, למד אצל רבי אברהם טיקטין שכיהן אז כגאב"ד ברסלאו. בגיל צעיר התפרסם כגאון וצדיק.
הוא היה לבן חסותו של רבו ונהג לשאת דרשות נגד רוח תנועת ההשכלה היהודית ובעיקר נגד מהלכי הרפורמים. מיד לאחר פטירת הרב טיקטין בשנת ה'תקפ"א (1821) הפעילו האחרונים את קשריהם ואסרו עליו לדרוש בפומבי בברסלאו. בשנת 1830 התגורר בברלין, הוא נאם אחת לשבועיים בבית הכנסת, ונקט בדרשותיו בפרשנות הפשט למקרא. בשנת ה'תר"ג (1843) הוא עקר לפוזנן ושם כיהן כדרשן עד פטירתו.
מלבד עבודתו הדרשנית והפולמוסית, חיבר ספרי חידושים על המקרא, הערות על ששה סדרי משנה, וכתבים נוספים.
הוא נפטר בכ"ה אב תרמ"ג ובהלוויתו הספידו אותו הרב עזריאל הילדסהיימר והרב אברהם ברלינר.
בנו, אליהו (1841–1898), היה רב באוסטרבה.
אוטוביאנקי ביאנקינה
אוטוביאנקי ביאנקינה (Autobianchi Bianchina) היא מכונית עירונית קטנה, דגם של מכונית מיקרו, אשר הושקה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אוטוביאנקי ב-16 בספטמבר 1957, במוזיאון המדע והטכנולוגיה במילאנו, איטליה.
האוטוביאנקי ביאנקינה היה דגם המכונית הראשון של חברת אוטוביאנקי שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, והוא נוצר בין השנים 1957 ו-1969. בין שנים אלה יוצרו 311,300 יחידות. האוטוביאנקי ביאנקינה מבוססת על הפיאט 500.
בינה חישובית
בינה חישובית (באנגלית: Computational Intelligence) היא היכולת של מחשב ללמוד משימה ספציפית מנתונים או מתצפיות ניסיוניות. אף על פי ששם זה נחשב בדרך כלל כמילה נרדפת של מחשוב רך, עדיין אין הגדרה מקובלת לערך של בינה חישובית.
בינה חישובית היא סדרה של שיטות וגישות ממוחשבות בהשראת הטבע אשר מתמודדות עם בעיות מורכבות של העולם האמיתי, בהן מודלים מתמטיים או מסורתיים יכולים להיות חסרי תועלת בשל כמה סיבות: התהליכים עשויים להיות מורכבים מדי עבור חשיבה מתמטית, ייתכן שהתהליך מכיל חוסר ודאות, או שזהו תהליך סטוכסטי בטבע. ואכן, בעיות רבות מהחיים האמיתיים לא יכולות להיות מתורגמות לשפה הבינארית (ערכים ייחודיים של 0 ו-1) עבור מחשבים, על מנת שיוכלו לעבד אותם. ולכן, בינה חישובית מספקת פתרונות עבור בעיות כאלה.
השיטות המיושמות קרובות לאופן החשיבה של האדם, כלומר, השיטה יכולה להשתמש בידע מדויק ולא שלם, ומסוגלת לייצר פעולות שליטה בצורה הסתגלותית. ולכן, בינה חישובית עושה שימוש בשילוב של חמש טכניקות משלימות. לוגיקה עמומה מאפשרת למחשב להבין שפה טבעית, רשתות עצביות מלאכותיות המאפשרות למערכת ללמוד נתונים באמצעות הפעלה ביולוגית, מחשוב אבולוציוני – אשר מבוסס על התהליך של ברירה טבעית, תאוריית למידה, ושיטות הסתברותיות אשר מסייעת להתמודדות עם חוסר דיוק ואי ודאות.