יצחק קלוד מייכלסון (באנגלית: Isaac Claude Michaelson) (1903–1982) היה רופא עיניים ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה.
מייכלסון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. הוא למד אופתלמולוגיה וסיים לימודי רפואה באוניברסיטאות גלאזגו ואדינבורו בשנת 1927. הוא עסק רבות בחקר קונספטואלי ופרסומו בנוגע להתפתחות הרשתית היווה בסיס למחקרים רבים אחרים. מייכלסון עבד כאופתלמולוג ומנתח בבית החולים למחלות עיניים בגלאזגו ושימש מרצה באוניברסיטת גלאזגו. בשנים 1939–1945 הוא ייעץ לצבא הבריטי בנושאי אופתלמולוגיה ושירת תקופה במצרים.
בשנת 1948 השלים מייכלסון דוקטורט (PhD) ועלה עם משפחתו לישראל. תחילה הוא שימש יועץ לצה"ל ועבד כמנתח עיניים. בשנת 1949 הוא התמנה למנהל מחלקת העיניים בבית חולים רמב"ם ובשנת 1954 למנהל מחלקת העיניים בבית החולים האוניברסיטאי הדסה בירושלים, שהפכה תחת ניהולו למרכז לחקר אופתלמולוגיה, ולפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בבית החולים הוקמו על ידו מחלקה לפתולוגיה של העין, תתי מחלקות לביוכימיה של העין ולפיזיולוגיה של הראייה, וכן מדור לחקר הטראכומה.
מייכלסון עסק רבות בייעוץ למדינות מתפתחות, ובפרט למדינות אפריקה, ובשנת 1971 יזם את ארגון הכנס הבינלאומי למניעת עיוורון. בישראל הוא פעל לשיקום עיוורים. לאחר פרישתו מבית החולים הדסה, בשנת 1973, הקים מייכלסון את "מכון ירושלים למניעת עיוורון", שבו נערכו מחקרים לחקר ולמיגור הסיבות למחלות עיניים ועיוורון.
מייכלסון זכה בשנת 1960 בפרס ישראל לרפואה. בשנת 1968 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
לה שמבון-סיר-ליניון
פרינץ אויגן (סיירת)
הסיירת הכבדה פרינץ אויגן (Prinz Eugen) הייתה סיירת ששירתה בצי הגרמני במלחמת העולם השנייה. פרינץ אויגן הייתה הסיירת הכבדה השלישית שנבנתה בסדרת הסיירות הכבדות אדמירל היפר. כמו אחיותיה שקדמו לה, אדמירל היפר ובליכר, נבנתה פרינץ אויגן באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. בעת תכנונה נודעה כ"סיירת J" (בגרמנית: Kreuser J). שדרית האונייה הונחה במספנות קרופ בקיל ב-23 באפריל 1936. האונייה הושקה ב-22 באוגוסט 1938 והוכנסה לשירות ב-1 באוגוסט 1940. עלותה הייתה 104.5 מיליון מארק גרמני. האונייה נחשבה בצי הגרמני כ"אונייה בת מזל"; האונייה השתתפה רק בשתי פעולות ימיות חשובות ושרדה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה נלקחה האונייה כשלל והוכנסה לשירות בצי ארצות הברית, שם שימשה כאוניית מטרה בניסויים הגרעיניים במבצע פרשת דרכים. לאחר הניסויים נגררה לאטול קווג'לין וטבעה שם.
שם ומורשת.
לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית ב-1938, גויסו כמה קצינים לשעבר בצי האימפריה האוסטרו-הונגרית לשירות בצי הגרמני. האונייה פרינץ אויגן נקראה על שם הנסיך אויגן מסבויה, שהיה ממצביאיה החשובים של האימפריה, וכאות הוקרה למסורת הימית של האימפריה לשעבר. כאות הוקרה למורשת זו הוענק הפעמון של אוניית המערכה טגטהוף, ששירתה בצי האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. ארבעת צריחי התותחים של האונייה נקראו על שם ערים באוסטריה: גראץ, בראונאו, אינסברוק ווינה.
תחילת המלחמה.
עוד לפני הפעלתה המבצעית של האונייה, כבר ספגה פרינץ אויגן פגיעה ראשונה: ב-2 ביולי 1940 נפגעה האונייה קלות מפצצה שהוטלה ממפציץ בריטי. שנה לאחר מכן, ב-23 באפריל 1941, נפגעה האונייה שוב, הפעם ממוקש ימי.
היסטוריה מבצעית.
מבצע "תרגיל הריין" (ריינאיבונג, Rheinübung).
בתחילת אפריל 1941 קיבל האדמירל גינתר ליטיינס (Günther Lütjens) את הפיקוד על אוניית המערכה ביסמרק ועל הסיירת הכבדה פרינץ אויגן. ליטיינס היה מהאדמירלים המובחרים שבצי הגרמני; הוא קיבל את הפיקוד על השייטת לאחר שפיקד על הגיחה המוצלחת של סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו לאוקיינוס האטלנטי, מבצע "ברלין", גיחה שבה הטביעו 22 אוניות של בעלות הברית בתפוסה כוללת של יותר מ-130,000 טון. הפיקוד הגרמני החליט להפעיל את ביסמרק נגד השיירות הבריטיות, ואוניית השטח היחידה שניתן היה לשלוח יחד עמה בשלב זה הייתה פרינץ אויגן.
בלילה שבין 18 במאי ל-19 במאי 1941 יצאו שתי האוניות, בליווי שלוש משחתות למבצע. הן נעו צפונה דרך מצרי קטגט וסקאגרק . ביום שלמחרת נצפו האוניות על ידי אוניות של הצי השוודי וגם על ידי אוניות סוחר שונות. האוניות הגרמניות נעו צפונה, לאורך החוף הנורווגי הכבוש, וב-20 במאי עגנו סמוך לברגן. פרינץ אויגן תדלקה, בשל קיבול הדלק הקטנה יותר שלה; ביסמרק לא עשתה כך, עובדה שהייתה משמעותית להמשך מסעה. ב-22 במאי הפליגו ביסמרק ופרינץ אויגן מערבה, כשהמשחתות חוזרות לנורווגיה.
ב-21 במאי הגיע המידע על תנועותיה של ביסמרק לבריטים. הבריטים למדו על כך ממידע שהגיע דרך פענוחי אולטרה, מידע שהגיע מהצי השוודי (המידע דלף לבריטים), מהודעות שנשלחו על ידי תנועת המחתרת הנורווגית, ומצילומי אוויר. צי ים הבית (Home Fleet) של הצי הבריטי הפליג צפונה. מטרתה של ביסמרק הייתה ברורה, והשאלה הייתה רק באיזו דרך תבחר לנסות ולחדור לאוקיינוס האטלנטי. הבריטים שלחו סיירות למעברי הים ממערב וממזרח לאיסלנד, כדי לנסות ולגלות את האוניות הגרמניות. ב-23 במאי, בשעה 20:30 בערך, הבחינו הסיירות ספוק (Suffolk) ונורפוק (Norfolk) בשייטת הגרמנית במצר דנמרק. הן המשיכו לעקוב אחריהן מטווח בטוח ודווחו על מיקומן לאדמירליות הבריטית.
ביום ראשון, 24 במאי, בשעה 5:30 לפנות בוקר, לקראת יציאה ממצר דנמרק, גילו מכשירי ההאזנה של האוניות הגרמניות את נוכחותן של שתי אוניות אחרות באזור. כרבע שעה לאחר מכן כבר היו האוניות בטווח ראייה, ומאוחר יותר גילו הגרמנים שהמדובר בשייטת בריטית ובה אוניית המערכה הבריטית החדשה אה"מ פרינס אוף ויילס וסיירת המערכה אה"מ הוד.
ב-5:49 הורה האדמירל הבריטי, לנסלוט הולנד, לפתוח באש מטווח של כ-20 קילומטרים על האונייה הגרמנית המובילה, פרינץ אויגן, שזוהתה בטעות כביסמרק. לאחר כמה דקות זוהתה הטעות והירי עבר אל המטרה הנכונה, והאוניות הבריטיות החלו בתמרון שנועד לקרב אותן אל הגרמנים ואל המיקום הנוח ביותר מבחינתן. כשתי דקות לאחר מכן השיבו הגרמנים באש, אל עבר אה"מ הוד.
בשעה 6:00, כעשר דקות לאחר תחילת הקרב, ירתה ביסמרק את המטח החמישי שלה אל אה"מ הוד, מטווח של כ-15 קילומטרים. פגז אחד לפחות פגע באמצע האונייה. סילון עצום של אש עלה ממנה כלפי מעלה ולאחריו נשמע פיצוץ אדיר שבעקבותיו נבקעה האונייה הענקית לשניים. תוך שלוש דקות טבעו שני חלקיה, ורק שלושה מתוך 1,415 אנשי צוותה שרדו, וחולצו כשעתיים לאחר מכן בידי משחתת בריטית. האדמירליות הבריטית הגיעה למסקנה לאחר הקרב שהאונייה נפגעה במחסן התחמושת שלה. אה"מ פרינס אוף ויילס נאלצה לפנות לכיוון האוניות הגרמניות כדי לא להיפגע משרידיה של הוד, ונפגעה שוב מתותחיהן של האוניות הגרמניות; בשל פגיעות אלה, ותקלות מכניות שעדיין לא נפתרו (האונייה הבריטית הייתה עדיין בשלבי הרצה, ולא הייתה מוכנה לגמרי לפעילות) יצאו כמעט כל תותחיה מכלל פעולה. אה"מ פרינס אוף ויילס פנתה וניתקה מגע, תוך שהיא מניחה מסך עשן כבד כדי לחפות על נסיגתה; קפטן הביסמרק רצה להמשיך לרדוף אחרי אה"מ פרינס אוף ויילס ולהטביע אותה, אך אדמירל ליטיינס דחה את הרעיון; מטרתה של השייטת הגרמנית הייתה לפגוע באוניות הסוחר של בעלות הברית ולא להתעמת עם אוניות הקרב הבריטיות. הקרב נמשך פחות מעשרים דקות, ובמהלכו הצליחו הגרמנים להטביע סיירת מערכה אחת ולהניס אוניית מערכה שנייה - הישג חסר תקדים.
גם ביסמרק נפגעה בקרב, והיה ברור שבמצבה לא תוכל לבצע את משימתה המקורית של האונייה ללא תיקונים משמעותיים במבדוק. אדמירל ליטיינס החליט שעדיף להפנות את האונייה לסיינט נזייר שבצרפת, כדי להכניס אותה למבדוק הגדול שהיה שם.
הסיירות הבריטיות, יחד עם פרינס אוף ויילס, המשיכו לעקוב אחרי ביסמרק ופרינץ אויגן שנעו דרומה. ליטינס החליט לשחרר את הסיירת לפעולה עצמאית, כדי שלפחות אונייה זו תשיג הישג כלשהו נגד השיירות במשימה זו. הוא המתין עד שהאוניות נכנסו לערפל, ואז פנה באופן פתאומי צפונה ופתח באש על האוניות הבריטיות. הבריטים התפזרו כדי לא להיפגע, ובחסות האש התחמקה פרינץ אויגן. שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 במאי, טובעה ביסמרק על ידי הצי הבריטי.
פרינץ אויגן נעה למפגש עם מכלית גרמנית, שתתדלק אותה בלב ים לקראת מבצעיה נגד האוניות הבריטיות. ואולם, בעיות מנוע שהתעוררו כפו על האונייה לפנות לכיוון צרפת, כדי להגיע לנמל לצורך תיקונים. האונייה הגרמנית חמקה בקושי מיחידות של הצי הבריטי שהיו עסוקות בחיפוש אחרי ביסמרק, והצליחה להיכנס לנמל ברסט ב-1 ביוני 1941. בנמל כבר היו שתי סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, שהגיעו לנמל ב-22 במרץ לאחר גיחה באוקיינוס האטלנטי. חיל האוויר המלכותי הפציץ את הנמל בתדירות גבוהה, בתקווה להטביע את האוניות הגרמניות. חודש לאחר כניסתה של פרינץ אויגן לנמל נפגעה האונייה מפצצה בריטית, שפגעה בצד שמאל של האונייה, מאחורי הגשר. 60 מאנשי צוותה של האונייה נהרגו מהפגיעה.
מבצע "קרברוס".