בינתיים ניי שלח את הדיוויזיה של דופון לגדה הימנית של הדנובה שבה התרכזו הכוחות האוסטרים על מנת להצר עוד יותר את צעדיהם. בגלל חילוקי דעות בין ניי למירא, רוב הקורפוס השישי נשאר בגדה השמאלית של הנהר ודופון מצא את עצמו ניצב לבד לפני כל הצבא האוסטרי. בקרב שהתחלל ב-11 באוקטובר בפרברי אולם וכפר יונגנן, הצרפתים ניצלו היטב את עליונתם בלוחמה בשטח בנוי. אמנם חיל הפרשים הצרפתי הובס על ידי האוסטרים, אך בהקרבתו מנע את איגוף החי"ר. הפרשים האוסטרים הסתערו לעבר המטען הצרפתי ובינתיים החי"ר הצרפתי עשה שמות בחי"ר האוסטרי. האבדות האוסטריות היו מחרידות. למעשה מספר אבדותיהם היה גבוה פי חמישה יחסית לאבדות הצרפתיות. למרות ההצלחה המסחררת, דופון חשש להתעמת עם הצבא האוסטרי שהיה גדול בהרבה מהדיוויזיה שלו ובלילה הסיג את כוחותיו לאחור.
מאק עדיין לא נסוג, למרות האיום על קו האספקה שלו חשב בטעות שעמדתו עדיפה. בנוסף לכך טיפח מאק רעיונות על ניתוק קו האספקה הצרפתי ושבירת האגף השמאלי של צבאם בעזרת יתרון מספרי מקומי גדול שהיה לו היות שרוב הצבא הצרפתי בראשותו של נפוליאון ביצע את האיגוף. על מנת לחזק את עמדתו הוא שלח כוח גדול ב-13 באוקטובר בפיקודו של גנרל ריש (Riesch) לכיוון אלכינגן (Elchingen) לאבטח גשר חשוב שהיה שם. כוח גדול נוסף שכלל את כל הארטילריה הכבדה הוחש צפונה. למחרת ניי כיתר את הכוח האוסטרי ובקרב עקוב מדם, הצליח להביסם למרות היתרונות שהיו לאוסטרים בעמדה – ניי הצטרך לחצות את הגשר תחת מטר פגזים והאוסטרים היו מבוצרים היטב. על ניצחונו בקרב אלכינגן קיבל ניי את התואר "הדוכס מאלכינגן".
התבוסה בקרב אלכינגן גרמה לפילוג בפיקוד האוסטרי והארכידוכס פרדיננד החליט לסגת על דעת עצמו כשהוא לוקח איתו את הפרשים שנותרו מהקרבות האחרונים והפקיר את מאק לגורלו. בינתיים, מירא איתר את הארטילריה האוסטרית והשמידה ב-16 בחודש.
ב-15 באוקטובר נפוליאון כיתר את האוסטרים. נפוליאון פגש את האוסטרים ליד מיכברג (Michberg) שהיה נקודת המפתח למערך האוסטרי ולדעתו של מאק הייתה בלתי ניתנת לכיבוש בגלל ביצוריה האימתניים. נפוליאון הורה לפתוח בהרעשה ארטילרית. האוסטרים שנותרו ללא תותחים כבדים היו נתונים במשך חצי שעה לחסדי התותחנים הצרפתים. הביצורים התבררו כחלשים מדי עבור האש המרוכזת והעמדה הבצורה ננטשה בלי מאבק. עם איבודה של מיכברג מצבם של האוסטרים היה נואש. משא ומתן לכניעה החל ב-17 באוקטובר והצבא האוסטרי הגדול נאלץ להיכנע. המפלה הייתה צורבת ותוצאותיה לאוסטריה היו מרות. מאק איבד 60,000 מתוך 72,000 חיילים שהיו לו והדרך לווינה הייתה פתוחה לפני הצרפתים. בגלל איבוד צבאם, האוסטרים הפכו לשחקן משני ונאלצו להשליך את יהבם על התגבורת הרוסית שעדיין לא הגיעה בגלל המרחק הרב.
יגאל בשן
יגאל בשן (11 בספטמבר 1950 – 9 בדצמבר 2018) היה זמר, מוזיקאי, מלחין ושחקן ישראלי אשר זכה פרס אקו"ם לשנת 2016 על מפעל חיים. בשן היה חבר בשלישיית "כמו צועני", ובהרכב הילדים "הופה היי" וזכה להצלחה לאומית בזכות שיריו שהיו ידועים בזכות הרמוניות מוזיקליות, כגון "ציפור קטנה בלב" ו"הופה היי", ועוד שלל להיטים.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
נולד בשם יגאל בשארי במושב נחלת יהודה לציונה וליוסף בשארי, ממוצא תימני. את אהבתו למוזיקה גילה בשן כבר בגיל צעיר, בעיקר בזכות האזנה לתקליטים של אלביס פרסלי והביטלס. הוא אהב לשיר ולנגן בגיטרה, ובתיכון למד בבית הספר לאמנויות רננים שבתל אביב.
בשנת 1965, בגיל 15, החל להופיע עם חברתו לכיתה, שלומית אהרון, בצמד "יגאל ושלומית". השניים הקליטו מספר שירים, בהם "גיל הזהב" ו"שנת אלפיים", שהושמעו רבות ברדיו, אך לא הגיעו להוצאת אלבום שלם. השניים הופיעו ביחד במשך כשנתיים, ונפרדו לקראת גיוסם לצבא.
בגיל 17 הופיע במחזמר "איי לייק מייק" לצד שולה חן וחברו הטוב מוטי גלעדי, שהמליץ לו לשנות את שם משפחתו ל"בשן". בספטמבר 1968 הוציא בשמו החדש "יגאל בשן" תקליטון בכורה, ובו ארבעה שירים ("אהבתי ילדה", "יש לי פנאי", "קרנבל" ו"ערי הגדה"). התקליטון זכה להצלחה גדולה, ובשן הפך לזמר מוכר.
בשנת 1969, בהיותו בן 18, זכה בשן ב"פרס כינור דוד" וביצע בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 את "על גל האבן הלבנה" למילים של ירון לונדון וללחן של יעקב הולנדר. הוא השתתף גם בפסטיבל הזמר החסידי שם ביצע את "עושה שלום" שהלחינה נורית הירש למילים מן התפילה, וזכה במקום השני. בסוף 1969 הוציא תקליטון מצליח נוסף (עם השירים "אין לי יותר מה לומר" ו"שיר לפנות ערב").
שירות בצה"ל.
עקב פרסומו, בטרם גיוסו לצה"ל, פנו לבשן כל מפקדי הלהקות הצבאיות בהזמנות לשרת בלהקה שלהם. הוא בחר ללכת ללהקת פיקוד הצפון, לאחר שאלוף הפיקוד דוד אלעזר אישר לו להופיע במהלך שירותו הצבאי במופע סולו עם חבורת נגנים. בשן היה שותף לתוכניות "מהצפון באהבה" ו"חייך לעולם" של להקת פיקוד הצפון, בהן היה הסולן ברוב השירים, לצד עדנה לב (בשיר "מיכל מיכאל"), אוהד נהרין וסמדר ברנר. בין היתר בלטו השירים "לצפון באהבה", "מתנה מן הים", "סיירת אגוז" ו"מתוק מתוק", אשר זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים השנתי תשל"א של קול ישראל ושל גל"צ.
במקביל לשירותו הצבאי, המשיך בשן בקריירת סולו, והוציא את התקליטים "לצפון באהבה" ו"יגאל בשן", בהם נכללו מספר משיריו בלהקה הצבאית, לצד שירים חדשים כ"מודד המדרכות".
ב-1971, בעודו עדיין חייל בשירות סדיר, היה אמור להשתתף בפסטיבל הזמר המזרחי השני עם השיר "יעקב התמים" ("אל תירא ישראל"), שירו הראשון שכתב והלחין אביהו מדינה. ארבעה ימים לפני הפסטיבל ניתנה הוראה בפיקוד הצפון על איסור השתתפות חיילים במדים בשירות חובה להופיע במסגרות אזרחיות, והשיר הועבר לזמר משה הלל שביצע אותו בפסטיבל והגיע איתו למקום השלישי. ביצועו של בשן נכלל לבסוף בתקליטור האוסף המשולש ""דרור - למנצח שיר מזמור" - מיטב השירים של פסטיבל הזמר המזרחי" בהוצאת הד ארצי ב-1999.
שנות ה-70.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1972, הוציא בשן את האלבום "להשתחרר", בו בלטו השירים "להשתחרר" ו"מה נשתנה" (אין קשר לקטע המוכר מההגדה של פסח). הוא נבחר לזמר השנה של גלי צה"ל, וביצע ביחד עם עדנה לב (מהלהקה הצבאית בה היה חבר) את הדואט "צריך לשמור על הבית שלי", שכתב פזמונאי השנה אהוד מנור והלחין יאיר רוזנבלום. הוא השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1972 עם השיר "חלקת אלוהים קטנה". באותה שנה נשא בשן לאישה את מיקה מרידור.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 זכה השיר "את ואני נולדנו בתש"ח", שהלחין בשן למילים של מוטי גלעדי, לעיבוד של אלדד שרים ובביצועה של עדנה לב. באותה שנה ביצע בשן בפסטיבל הזמר המזרחי את "לקראת שבת", וזכה במקום הראשון. המנחה רבקה מיכאלי בישרה לבשן בשידור חי על הזכייה, וגם על לידת בנו הבכור אורי, לימים זמר בזכות עצמו.
בשנת 1974 כיכב בשן לצד דליה פרידלנד בסרטו של ג'ורג' עובדיה "שרית", בו גם הלחין ושר את השירים, ביניהם "כוכבים לא משקרים" בליווי ריקי גל. באותה שנה הוציא את האלבום "קפה אצל ברטה". האלבום כלל חידושים ל"את ואני נולדנו בתש"ח", בנוסף ל"דודי שב הביתה", "לקראת שבת" ושיר הנושא של התקליט, שהפך ללהיט ענק, וחודש באותה שנה על ידי שלישיית "הנשמות הטהורות". הוא בפסטיבל הזמר והפזמון השתתף עם השיר "יהיה פעם טוב" שזכה במקום השלישי. זכה בתואר זמר השנה בגלי צה"ל, ולראשונה בתואר זה גם בקול ישראל.
בשנת 1975 הוציא בשן (יחד עם "חברים טובים") את האלבום "יש לי ציפור קטנה בלב". השיר המפורסם ביותר באלבום היה כשם האלבום "יש לי ציפור קטנה בלב", אשר הלחין בשן למילים שכתב יחד עם יוסי בנאי, ונחשב לאחד משיריו הידועים ביותר. האלבום כלל גם את השירים "דודה ודוד", "בואי נעשה לנו חג" מחגיגות יום העצמאות של אותה שנה, וחידוש ל"אם ננעלו", בו שרה עפרה חזה קולות רקע..
בשנת 1976 הוציא בשן את אלבומו "צבעים", שכלל שירים תימניים בשילוב אלמנטים מסגנונות מוזיקליים אחרים. לואי להב הפיק מוזיקלית, אלונה טוראל עיבדה וניגנה בפסנתר, אורגן, סינתיסייזר-מוג וקלרינט, ובנוסף אליה השתתפו בהקלטות שאר חברי להקת "שמים": אהרלה קמינסקי בתופים וכלי הקשה, אוהד אינגר בגיטרה בס, וחיים קריו בגיטרה חשמלית. מתוך האלבום הצליחו השירים "דברי אלי ללא מילים", ו"אבא תגיד לי למה". באותה שנה צילם הערוץ הראשון הופעה של בשן במועדון "צוותא". באותה הופעה נחשף גם צידו ההומוריסטי וכישרון החקיינות של בשן, כאשר אירח את טוביה צפיר, ושניהם במערכון משותף ערכו חיקויים זה של זה. לאחר מכן פצח בשן בחיקויים של מיטב זמרי ישראל. באותו מופע אירח בשן גם את צמד הפרברים. במאי אותה שנה השתתף בשן בחגיגת הזמר 1976, בו הלחין וביצע את השירים "בואי נעשה לנו חג" ו"השיר על אימבר" (מילים: אפרים סידון, עיבוד: אלדד שרים). בסוף השנה הלחין בשן ושר עם יזהר כהן את שיר הנושא של הסרט "משפחת צנעני" (מילים: אילן גולדהירש, עיבוד: פולדי שצמן).
בשנת 1977 חתם בשן על חוזה הקלטות בחברת התקליטים הגרמנית "אריולה" להקלטת ארבעה אלבומים באנגלית. האלבום הראשון, "You Got The Power", בהפקת אבי עופרים, יצא באותה שנה וכלל גרסאות באנגלית ל"דודי שב הביתה" ול"יש לי ציפור קטנה בלב" וכן שירים שיצר במשותף עם שמוליק צ'יזיק, בהם השיר "My Suzanne", שתורגם מאוחר יותר ל"סיוון".