ביונסה ביצעה את "Drunk in Love" כאשר היא מבצעת את הכוריאוגרפיה שביצע בטקס פרסי גראמי 2014 על הכיסא וג'יי זי הופיע בסיום השיר עם חלק הראפ שלו."Public Service Announcement" ו-"Why Don't You Love Me" בוצעו בליווי ריקודים של צמד התאומים הצרפתי. "Holy Grail" השיר של ג'יי זי בשיתוף ג'סטין טימברלייק בוצע כאשר ביונסה שרה את חלקו של ג'סטין טימברלייק. ג'יי זי ביצע את השירים "FuckWithMeYouKnowIGotIt" ו-"Beach Is Better", כשסיים עבר לבמה הקטנה במרכז הקהל ושר ראפ לשיר "Partition", ביונסה עלתה לבמה וביצעה את השיר עם כוריאוגרפיה בדומה לקליפ. ג'יי זי ביצע את "99 Problems" ולאחר מכן ביונסה ביצעה את השיר "If I Were a Boy" עם קאבר ל "Ex-Factor", בסיום ג'יי זי חזר לבמה וביצע את "Song Cry".
"Resentment" ו-"Love on Top" בוצעו על ידי ביונסה כאשר היא נמצאת על הבמה הקטנה במרכז הקהל, ואת השיר "Love on Top" ביצעה כמחווה למייקל ג'קסון. ג'יי זי ביצע את "Izzo (H.O.V.A.)" ו-"Niggas in Paris" שסיים ביונסה עלתה לבמה וביצעה את "Single Ladies (Put a Ring on It)" עם הכוריאוגרפיה המוכרת מהקליפ ובסיום הופיעו זיקוקים. "Hard Knock Life (Ghetto Anthem)" בוצע על ידי ג'יי זי עם סרטון של יריות בשחור לבן בברוקלין, ביונסה הופיעה על הבמה שוב לביצוע "Pretty Hurts" במעיל עור משובץ עם המילה "טקסס" מוטבע על הגב.
במהלך כל ההופעה היו קטעי וידאו של הזוג, בדומה לטריילר לקידום המסע הופעות, בוא הזוג נראה בקטעי פעולה כגון שוד בנקים, מרדפים משטרתיים, קרב יריות עם כתוביות "Not Real Life" שחזרו על עצמם.
את המערכה האחרונה למופע פתחו הזוג עם השיר המשותף "Part II (On the Run)", ביונסה לובשת בגד גוף שחור עם דגל אמריקה בשחור לבן שקשור על המותן שלה, ומבצעים את השיר על הבמה המרכזית וממשיכים תוך כדי הליכה לבמה המרכזית. הזוג ביצע את השיר "Young Forever" שמאחוריהם על מסכי ענק קטעי וידאו ביתיים של הזוג מתחילת היכרותם בשנת 2002 עד היום, הזוג מופיע יחדיו, בחופשות, ובחתונתם של הזוג בשנת 2008 ביחד עם הקעקוע המשותף שלהם "IV". כאשר הופיע קטע הווידאו של ביונסה בהיריון עם בטן חשופה שג'יי זי עומד מאחוריה, הופרכו כל השמועות לגבי ההיריון המזויף של ביונסה, וביונסה התחילה לבצע את השיר "Halo" שברקע סרטונים ביתיים של ביתה בלו אייבי.
לאדי
ליאדי
ליאדי (או לַאדִי, בבלארוסית וברוסית: Ляды) היא עיירה קטנה בנפת דוברובנה שבמחוז ויטבסק, בלארוס בסמיכות לגבול עם רוסיה. העיירה שימשה כמרכז חסידות חב"ד במשך תקופה ארוכה.
העיירה הוקמה במאה ה-17, על הדרך בין מוסקבה לוורשה. לאחר קביעת הגבול בין פולין ורוסיה בנהר המיריה (Мерея) הסמוך בהסכם אנדרוסובו, המקום הפך לנקודת מעבר גבול ומכס, וקהילה יהודית במקום נוצרה.
יהודי העיירה.
בשנת 1847 התגוררו בעיירה 2,137 יהודים ובשנת 1897 התגוררו בעיירה 3,763 יהודים (מתוך 4,483 תושבים). בעת פלישת הנאצים לעיירה, ב-1941 הוקם בעיירה גטו, וביום הראשון של חג הפסח ה'תש"ב (ה-2 באפריל 1942) הוצאו להורג 2,000 מיהודי העיירה.
חסידות חב"ד וליאדי.
האדמו"ר הזקן, מייסד חסידות חב"ד, התגורר בתחילה בעיירה ליאזני שליד העיר ויטבסק. בשנת ה'תקנ"ט (1798) נעצר בידי השלטונות, לאחר שקהילת פינסק דיווחה לשלטונות כי תורת החסידות כוללת בתוכה יסודות חתרניים כנגד שלטון הצאר. הוא הובל לעיר הבירה פטרבורג, ושוחרר באותה שנה בי"ט בכסלו (27/11/1798). שנתיים אחר כך, בשנת תקס"א, נקרא שוב לחקירה, ואחרי כחודשיים שוחרר בתאריך 16/12/1800.
לאחר ששוחרר ממאסרו אסרו עליו השלטונות לחזור לליאזני ואילצו אותו להישאר בפטרבורג. בהשתדלותו של הנסיך סטניסלב ליובאמירסקי , שהיה מקורב לשלטון, התירו לאדמו"ר לעבור לעיירה ליאדי, ובה התגורר במשך 11 שנים. הוא נמלט ממנה בעת פלישת נפוליאון לרוסיה ב-1812, ובמהלך המסע נפטר. אף על פי שהתגורר בעיר רק בשנותיו האחרונות, הוא נקרא על שמה: רבי שניאור זלמן מלַאדִי.
שנים לאחר מכן, בשנת תרכ"ט (1869) התיישב בעיירה נינו, האדמו"ר רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, והקים בה את חצר ליאדי ענף של חסידות חב"ד. עם פטירתו בשנת תר"מ (1880) התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון למלאות את מקומו כאדמו"ר עד לפטירתו ביום כ' ניסן תר"ע (1910).
קורמנג'י
דמוקריטוס (היסטוריון)
דָמוֹקריטוּס (Damocritus, ביוונית: Δαμόκριτος) היה היסטוריון, שפעל ככל הנראה במאה ה-1 לספירה.
כתביו אבדו והוא ידוע לנו רק מהסודא, הלקסיקון הביזנטי מסוף המאה ה-10:
הניסוח הדחוס של הקטע המצוטט מעורר את המחשבה שמדובר בנוסח מקוצר או מקוטע, כנראה בגלל הזמן הרב שעבר מאז דמוקריטוס ועד ימי הסודא.
את החיבור בשם "על היהודים" ("Peri Ioudaion") כתב דמוקריטוס כנראה אחרי חורבן בית המקדש בשנת 70 לספירה. תארוך זה של פרופסור מנחם שטרן נעשה מתוך הנחה שמדובר בציטוט מילותיו של דמוקריטוס עצמו ("Ipsissima verba" ), תוך שימוש תכוף בלשון עבר ("בלתי מושלם", אימפרפקטום). לטענתו, שימוש לשוני זה היה מוכיח את התארוך, אם היה ביטחון שאלו אכן מילותיו שלו. שטרן מציין לעומת זאת, שהחוקר ס. א. שוורץ (C. E. Schwartz) ציין בכלליות שדמוקריטוס יצר את חיבורו זה לכל המוקדם במאה ה-1 לפנה"ס ולא מאוחר משנת 70 לספירה, אולם טוען כי שוורץ לא סיפק שום הוכחה לדעה זו.
דמוקריטוס חוזר בדבריו על עלילת פולחן החמור של היהודים וגם על עלילת הדם.
הוא הסופר היווני היחיד הידוע לנו מלבד אפיון שטען שהיהודים נהגו לבצע רצח פולחני של נוכרים, אולם הוא נבדל ממנו בפרטים: בזמן שאפיון מדגיש שהקורבן הוא יווני והטקס מתרחש בכל שנה, דמוקריטוס מתייחס לנוכרי באופן כללי והטקס מתרחש בכל 7 שנים. הדבר רומז שלא הייתה תלות הדדית קרובה בין שני הסופרים. ייתכן וציון המחזוריות של 7 שנים קשור לשנת השמיטה היהודית, שהייתה ידועה לכמה סופרים פגאניים.
ידוע היטב שקורבן אדם היה נפוץ בעולם העתיק. ההשקפה הנאורה ביוון ורומא ראתה בכך ביטוי גס של אמונה טפלה ברברית. השלטון הרומי אסר קורבן אדם ברומא וראה חובה לחסל את המנהג בקרב עמים אחרים שנפלו תחת שלטון רומא, בעיקר בקרב הגאלים. בתיוגו את הדת היהודית ככזאת שמעודדת את מנהג קורבן האדם, דמוקריטוס רומז שהיהדות מוחלת על אמונה טפלה ומיזנתרופיה.
כורמנג'י
טוופיק פיקרט
טוופיק פיקרט( בטורקית: Tevfik Fikret, בטורקית עות'מאנית: توفیق فکرت, בשמו האמיתי מהמט טוופיק Mehmet Tevfik, 24 בדצמבר 1867 איסטנבול - 19 באוגוסט 1915 ) היה משורר, מורה ופובליציסט טורקי ממוצא יווני. חי בתקופת שלטונו הרודני של הסולטן עבדול חמיד השני. נחשב למשורר החירות והתקווה. בעל גישה פטריוטית והומניסטית, כתב על החיים הקשים של העם הטורקי, נאבק למען קדמה חברתית והוקיע את הרודנות ואת הקנאות (המחזור Rubab-ı Şikeste).
ביוגרפיה.
טוופיק פיקרט נולד באיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית, בשנת 1867 בשם מהמט (מחמד) טוופיק, כבנם של חוסיין אפנדי, שמוצאו היה במרכז אנטוליה (במחוז צ'רקש בסנג'ק ג'נקירי), ושל אשתו, הטיג'ה רפייה הנים, יווניה מן האי כיוס שההתאסלמה. האב, שעבד במנהל המקרקעין באיסטנבול, הוגלה בגלל פעילות פוליטית ושהה שנים רבות רחוק מהבית בחמה, שכם,עכו, אורפה חלב וכו'. הילד התייתם בגיל 12 מאמו שמתה מכולרה. בנסיבות אלה גדלו טוופיק ואחותו סידיקה בבית סבתו. למד בבית הספר התיכון "גאלאטסראי", התיכון הראשון של איסטנבול שהתחדש במאה ה-19 תחת השפעת צרפת. הוא סיים בו בשנת 1888 את לימודיו כראשון במחזורו. עבד כרשם במשרד ממשלתי וכעבור שנתיים נשא לאשה את בת דודתו נזימה. אחר כך קיבל משרת מורה בתיכון גאלאטסראי שבו למד והתמנה בהמשך למנהלו עד שנת 1894. אחרי שנת 1896 ניהל את "מכללת רוברט" (רוברט קולג') שהוקמה על גדת בוספורוס על ידי מיסיונרים אמריקאית כדי לשמש בעיקר נוער נוצרי.
בשנת 1906 בנה לעצמו בית תחום המכללה. טוופיק פיקרט נחקר פעמים חוזרות על ידי המשטרה העות'מאנית בגלל דעותיו וכתביו ובעקבות קשריו למתנגדים למשטר של הסולטן עבדול חמיד השני, כמו למשל הסופר האליט זיה אושאקליגיל.
בשנת 1895 לטוופיק ולאשתו נולד בן בשם האלוק.
פעילותו.
שירו הראשון של טוופיק פיקרט, בסגנון "דיוואן", פורסם ב-31 בדצמבר 1883 בעיתון "תרג'ימן-אי-חקיקאת".
בשנת 1894 פרסם את המגזין לספרות "מאלומאט". ב-1896 היה לעורך הראשי של כתב העת "סרווט -אי פינון" (Servet-i Fünûn - "אוצר הידע") שנאבק למען פישוט השפה הטורקית העות'מאנית והתחדשות הספרות הטורקית בהשפעת הספרות המערבית, בעיקר הצרפתית. בעיתון זה הוא שיתף פעולה עם כמה דמויות מן החשובות שבזירה התרבותית המתקדמת העות'מאנית כמו האליט זיא אושאקליגיל, איסמאיל סאפא, מהמט ראוף, סאמיפאשא-זאדה סזאי וחוסיין ג'אהיט יאלצ'ין. כתב העת "סרווט אי פינון" הפך למוקד של "הספרות החדשה" Edebiyat-i Cedide . בשנת 1901 נפל כתב העת קרבן להוראות הצנזורה העות'מאנית. זמן קצר לפני כן, בתחילת השנה 1901 עזב פיקרט את המגזין בעקבות ריב עם הבעלים, אהמט אחסאן.
בשנת 1908 אחרי מהפכת הטורקים הצעירים התחיל לפרסם את העיתון "טאנין" ("ההד") שתמך בהתלהבות במשטר החדש, בראשות "הוועד לאחדות ולקדמה". עם זאת לא הסכים להפוך את עיתונו לביטאון של מפלגת השלטון והעדיף לנטוש. די מהר התאכזב מהשלטון החדש וחזר לנהל את התיכון גאלאטסראי. אולם בעת ניסיון המרד הריאקציוני נגד ממשלת "הטורקים הצעירים" ב-31 במרץ 1909 כאות מחאה, קשר את עצמו בשרשראות לשער בית הספר והתפטר מתפקידו.