סיפורי ויומינג (באנגלית: Close Range: Wyoming Stories) הוא ספר מאת הסופרת האמריקאית אני פרו שיצא לאור ב-1999. הספר הוא קובץ של סיפורים קצרים שעלילותיהם מתרחשות כולן בשטחי הספר של מדינת ויומינג במערב ארצות הברית. הספר תורגם לעברית על ידי שרה פ. פרידמן ויצא לאור פעמיים בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר; בפעם הראשונה ב-2001 בשם "סיפורי ויומינג" ובפעם השנייה ב-2006 בשם: "הר ברוקבק, סיפורי ויומינג". "הר ברוקבק" הוא הסיפור הנועל את הספר והיווה את הבסיס לסרטו עטור הפרסים של הבמאי אנג לי, שיצא למסכים ב-2005.
הספר נכלל בשלושת המועמדים לפרס פוליצר בקטגוריית ספרות ב-2000.
המתרגמת לעברית, שרה פרידמן, כותבת באחרית דבר המסיימת את הספר:
כתיבת הספר.
פרו מעידה כי למרות שעסקה בכך בחלק הראשון של הקריירה העיתונאית והספרותית שלה, כתיבת סיפורים קצרים קשה לה. הסיפור שסלל את הדרך לקובץ הסיפורים היה "פר בחצי עורו", הוא נכתב על פי בקשת הרשות האמריקאית לשמירת הטבע לקובץ סיפורים מטעמה. לצורך הכתיבה ביקרה פרו בשמורת טן סליפ (Tensleep Preserve), שבדרום הרי ביגהורן . בעקבות הסיפור הראשון, המתרחש בטן סליפ , התפתח אצלה הרעיון לכתוב קובץ סיפורים קצרים שיתרחשו כולם בוויומינג. עוד מעידה פרו, כי יש לה עניין מיוחד בהיסטוריה מקומית והיא אוספת יומנים וזיכרונות של אנשים באזורים שונים בצפון אמריקה וכי אלו סייעו לה בכתיבה. המוטו של הספר, "המציאות מעולם לא הואילה פה הרבה", היא ציטוט מפי חוואי אלמוני שהיא קראה במאמר מאת ג'ק היט באאוטסייד ב-1997.
הסיפורים.
הקובץ מכיל 11 סיפורים:
ביקורת.
פרו כותבת בהקדמה לספר, כי המוטו של הספר, "המציאות מעולם לא הואילה פה הרבה", מרמז על השילוב של הפנטסטי והמציאותי בסיפורים וכי: "יש לא מעט מהפנטסטי בנחישות להתפרנס בעבודת חווה במקום הקשוח והלא סולח הזה".
האל קרימל (Hal Crimmel), כותב בכתב העת של Western Literature Association, כי כפי שגיבור הסיפור "הבוץ מתחת" מכור לרכיבת שוורים בתחרויות הרודיאו, והתמכרות זו גוברת על התנגדות משפחתו לעיסוקו, על הכרתו שהוא חשוף לפציעות קשות ועל ידיעתו כי העיסוק במקצוע זה הוא חסר תוחלת ועתיד; כך גם כל גיבורי הסיפורים האחרים, שבחרו לחיות בסביבה הקשה והבלתי סלחנית של ויומינג הכפרית, כלואים למעשה במצב של חוסר יכולת להביא לשינוי ממשי במצבם. המירב שהם יכולים לעשות הוא להשלים עם הסיטואציה בה הם נמצאים.
גם מייקל נייט, מבקרו של הוול סטריט ג'ורנל, מתייחס לנקודה זו. הוא מציין כי הסיפור הטוב ביותר הוא "הר ברוקבק" ואת המשפט האחרון בסיפור ובספר המתאר את תחושותיו של הגיבור:, הוא מביא כמשפט המאפיין גם את שאר הסיפורים בספר. לסיום, הוא משבח את קובץ הסיפורים וטוען כי הוא יחזק את מעמדה ותהילתה של פרו כסופרת.
ריצ'רד אדר , שהיה מבקר קולנוע בהניו יורק טיימס, כתב בביקורתו על קובץ הסיפורים: "זהו חומר משובח, המוגש בכאב ובחמלה, אך מעל לכל בהתבוננות עדינה שמביאה אלינו את החיים הארציים הקשים, באופן המסורתי שבו מובאים סיפורים: זר מגיע לדלתנו ומספר לנו על מקום שאיננו מכירים. אמריקה הנוחה של שוק המניות העולה ושל מודעות פוחתת לכל מה שנמצא מחוץ לדאגותיה, איננה יכולה אפילו לתפוס זאת. פרו יודעת מה שרק היא יכולה לדעת, לא רק באמצעות מגורים בוויומינג, אלא על ידי ראיית האינפרה אדום שלה המאפשרת למעט מאוד סופרים מבט בהיר בחושך הדמיון." הוא רואה את "הר ברוקבק" ובמיוחד את "הבוץ מתחת" כשני הסיפורים הטובים ביותר. לגבי האחרון, הוא גורס כי במשפט: משיגה פרו צומת דרכים של כתיבה גדולה. זו הצטלבות של הפרטי ושל האוניברסלי, של הגורל שמציעה ויומינג הארצית שלה ושל המצב האנושי בכללותו."
מבקר הספרות של הניו יורק טיימס, כריסטופר להמן-האופט , שואל בביקורתו: "מדוע אם כן כדאי לך לקרוא את הסיפורים האלה, אם חיי הדמויות כה מרושעים וגורלם כה בלתי נמנע? אתה קורא אותם בגלל האותנטיות המוחלטת שלהם, בתחושה שהם מעבירים, שאתה מעבר לעובדה או לבדיה בעולם שאינו יכול להתקיים בשום צורה אחרת. ואתה קורא אותם בגלל שפתם, לא לירית, אלא שירה סוערת של בדידות וכאב.
כפי שמבקרי הניו יורק טיימס, אדר ולהמן-האופט מציינים זאת, גם המתרגמת לעברית, ד"ר שרה פרידמן, מציינת במיוחד את שמות הדמויות בסיפורים השונים. היא כותבת: "מכלול השמות הסמליים והמשונים אומר דרשני כי אלה שמות לא רגילים, יוצאי דופן. הגודש הזה הוא המלמד כי לפנינו שמות ספרותיים על פי המסורת של קריאה לדמות בשם שישכיל את הקורא על אופייה של הדמות,על נסיבות חייה ועל החברה שהיא חיה בה." פרידמן מקדישה את אחרית הדבר בספר לבחינת הסמליות בשמות הדמויות והמקומות ב"סיפורי ויומינג". בהמשך העידה פרידמן, כי עבודת התרגום על הספר וההתמקדות בתרגום שמות הדמויות בספר, הביאו אותה לעסוק בסוגיה הכללית של תרגום שמות בספרות.
יחסי אוסטרליה–ברבדוס
יחסי אוסטרליה–ברבדוס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין ברבדוס.
סקירה כללית.
היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לבין ברבדוס כוננו ב-7 בינואר 1974, שמונה שנים לאחר עצמאותה של האחרונה, כאשר הנציב האוסטרלי הגבוה בקנדה מתפקד גם כשנציב גבוה זמני לברבדוס. בעבר החזיקה אוסטרליה נציבות גבוהה לאזור הקריביים בברבדוס עצמה, אך העבירה אותה לפורט אוף ספיין בירת טרינידד וטובגו בחודש יולי 2004 בעקבות סחר פורה במגזר הנפט עם האחרונה. ב-2010 הודיע לראשונה פיליפ קנטוול הנציב הגבוה האוסטרלי בטרינידד וטובגו על תכנון קונסוליה בברידג'טאון בירת ברבדוס עצמה, מספר שנים לאחר מכן היא נפתחה.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. בין ברבדוס לאוסטרליה עברו כ-1,000 מטיילים בשנת 2017. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בברבדוס שנערך בחודש ינואר 2012.
בשנת 2009 חתמו ברבדוס והקהילייה של אוסטרליה על אמנה למניעת כפל מס. בריאיון לעיתון שלחה תגובה על הנושא שרת החוץ הברבדית, מקסין מקלין. היא קראה לשיפור היחסים הדיפלומטיים המתקיימים בין שתי המדינות ולהגברת שיתופי הפעולה ההדדיים שנערכים ביניהן.
במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו שלוש מאות שבעים אוסטרלים כילידי ברבדוס. אוסטרליה עזרה במימון סמינרים למשפטנים ולשופטים ברבדים.
סברסטאל צ'רפובץ (כדורסל)
סברסטאל צ'רפובץ (ברוסית: Баскетбольный клуб "Северсталь") היא קבוצת כדורסל מקצוענית רוסית מהעיר צ'רפובץ שבמחוז וולוגדה שהתמודדה בליגת המשנה הרוסית בכדורסל במרבית שנות קיומה.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1971 כמועדון "שקסנה" והתמודד באליפות רוסיה הסובייטית בכדורסל. בשנת 1982 העפילה לליגת המשנה הסובייטית בכדורסל אחרי זכייה באליפות רוסיה הסובייטית אך התמודדה בה במשך עונה אחת בלבד.
בשנת 1993 נרכשה הקבוצה על ידי מפעל סברסטאל המקומי. הקבוצה התחזקה ובעונת 1998/1999 אף סיימה במקום השני באליפות הליגה השנייה, כשמעליה רק חימקי מוסקבה, ברם לא הצליחה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורסל גברים.
מאז 2008 הקבוצה ניסתה להעפיל לליגת הכדורסל הבכירה אך ללא הצלחה. בעונת 2012/13 ירדה לליגה החובבנית אחרי מאזן של 4 ניצחונות ב-28 משחקים. בעונת 2013 חזרה להתמודד בטורניר הסופרליגה הרוסית בכדורסל, השני בחשיבותו במדינה, אך לא החזיקה בה הרבה זמן ובשנת 2014 פורקה סופית.
יחסי ישראל–סורינאם
יחסי ישראל–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת סורינאם.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בפברואר 1976.
בנובמבר 2014 נפגש שגריר ישראל שאינו תושב בסורינאם, מגיד עמירם, עם שר החוץ של סורינאם, וינסטון לקין. במהלך הפגישה הצהיר השגריר על הסיוע שהעניקה ישראל לסורינאם במסגרת תוכנית מש"ב.
ביולי 2017 התקיימה מהדורתה ה-20 של תחרות הספורט המכביה עם 10,000 ספורטאים באצטדיון טדי בירשולים בה השתתף הג'ודוקא יגאל קופינסקי, הנציג היחיד של סורינאם.
בנובמבר 2020, שר החוץ של סורינאם אלברט רמדין נפגש עם הנשיא צ'אן סנטוהי, וכן עם נציגים שונים של מדינות זרות בסורינאם, כולל קונסול הכבוד הישראלי יוסף חיים הרוש. כתוצאה מהפגישה אמר רמדין כי ארצו רוצה להגביר את רמת היחסים הדיפלומטיים ולמנות שגריר שאינו תושב בישראל.
שיתוף פעולה.
ישראל סייעה לסורינאם בבניית אודיטוריום באוניברסיטת אנטון דה קום, פארק תעשייה וחממות.
החל מסוף 2020, שתי המדינות משתפות פעולה בחקלאות ובחינוך. בסוף נובמבר 2020 קיים ראש משרד החוץ של סורינאם שיחות עם ראשי משרד החינוך, המדע והתרבות בסורינאם ומשרד החקלאות והסביבה במטרה לבחון את הפוטנציאל לשיתוף פעולה בין סורינאם לבין ישראל.
נציגויות דיפלומטיות.
ישראל מחזיקה קונסוליה בבירת סורינאם פרמריבו, ואילו סורינאם מחזיקה בישראל קונסוליה בתל אביב.
ב-30 במאי 2022 התקיים הביקור הראשון בישראל של שר חוץ סורינאמי, אלברט רמדין. בפגישה עם מקבילו הישראלי יאיר לפיד הודיע רמדין כי מדינתו מתכננת להעביר את שגרירות סורינאם בישראל בירושלים "בעתיד הקרוב". לפיד הכריז בתגובה על נכונותה של ישראל לשלוח מטען של סיוע הומניטרי לסורינאם עבור מאבק בתוצאות של שיטפונות במדינה. אולם, חודש לאחר מכן ב-24 ביוני, אמר נשיא סורינאם צ'אן סנטוחי לאספה הלאומית כי פתיחת השגרירות לא תתקיים לאור מחסור בתקציב. עם זאת, לא שלל אפשרות שהשגרירות תפתח בעיר בעתיד.
יהדות סורינאם.