קשת מכרה שורת סדרות מקור ישראליות שלה לגופי שידור אמריקאים, מהן הופקו רימייקים (גרסאות מקומיות), כמו "להיות איתה" ברשת ABC ו"סברי מרנן" ברשת TBS. בנוסף, קשת אינטרנשיונל מפתחת סדרות אמריקאיות, מפיקה אותן ומביאה אותן לשידור - בשנת 2017, שתי סדרות של קשת אינטרנשיונל שודרו בארצות הברית: The Brave ב-NBC ו-Wisdom of Crowds (המבוססת על רעיון שהגו דרור משעני ושירה חדד) ב-CBS, ואילו בשנת 2019, פורסם כי פיילוט אמריקאי של קשת תחת השם "לינקולן" אושר לסדרה ברשת ABC. בפברואר 2020, חודש הסכם התוכן בין קשת סטודיוס לענקית האמריקאית יוניברסל טלויז'ן זו הפעם השלישית ברציפות.
בגזרת בריטניה, בשנת 2012, פתחה קשת את Keshet UK, שלוחתה הבריטית בלונדון. בשנת 2014, רשת BBC הבריטית רכשה את הסדרה "פלפלים צהובים" של קשת לעיבוד מקומי, ושידרה אותה במשך 3 עונות. בין ההצלחות הישראליות הבולטות הנוספות של החברה בבריטניה: בשנת 2016, הסדרות "להיות איתה" של קשת ו"ג'וני ואבירי הגליל" של yes שמופצת על ידי קשת, נמכרו בגרסתן המקורית בעברית לשירות ה-VOD של ערוץ 4, והגרסה הבריטית (רימייק) ל"מסודרים" ששודרה באותה שנה ב-Channel 4, נמכרה לנטפליקס העולמית. בשנת 2018 רכשה קשת את מניות הרוב בקבוצת המדיה הבריטית Greenbird. בספטמבר 2019 פורסם כי הדרמה "משפטה של כריסטין קילר" אשר הופקה עבור BBC ONE הבריטי בהשקעת קרן השקעות של קשת, תוצג בפסטיבל MIPCOM.
כחלק מפעילותה בגרמניה, בשנת 2017 רכשה קשת אינטרנשיונל את חברת ההפקה הגרמנית Tresor TV והפכה אותה לשלוחת החברה בגרמניה.
בתחום הקולנוע, מפעילה קשת אינטרנשיונל חטיבת קולנוע, בראשה עומדות עדי עזרוני ומנדי תגר (מנדי תג'ר-ברוקי). סרטה הראשון של קשת אינטרנשיונל באורך מלא, The Sound of Silence, נרכש על ידי חברת סוני לפני הפרמיירה שלו בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 2019. סרטה השני, "Save Yourselves!", נבחר גם הוא לפסטיבל סאנדאנס 2020.
ב-25 בדצמבר 2019 פורסם כי קשת אינטרנשיונל וחברת ההפקה של גל גדות ובעלה ירון ורסנו חוברות על מנת להפיק סרט בארצות הברית לספר השנוי-במחלוקת "גדר חיה" מאת דורית רביניאן, המתאר רומן בין אסיר ביטחוני פלסטיני-מוסלמי לאישה יהודייה-ישראלית. אתר סרוגים ביקר את הספר גם על תיאור "עישון חשיש כמעשה לגיטימי", כשבנוסף נטען, "כי מלבד בעיית ההתבוללות, בספר מוצגים חיילי צה"ל כפושעי מלחמה סאדיסטים שמושווים לחמאס וכינויה של מדינת ישראל כ"כיבוש".
בנוסף להפצת תכניה של קשת הישראלית, קשת אינטרנשיונל גם מוכרת תכנים של חברות תוכן אחרות, ישראליות וזרות; מפתחת ומפיקה גרסאות מקומיות לפורמטים טלוויזיוניים; ומפתחת ומפיקה סדרות של יוצרים ישראלים מחוץ לישראך. כך למשל, בפברואר 2021 פורסם על קו פרודוקציה ראשונה מסוגה של קשת אינטרנשיונל, נטפליקס העולמית והערוץ הבלגי VRT; יובל יפת ורותם שמיר, יוצרי "השוטרים", בדרמת פשע בינלאומית חדשה בשם "יהלומים".
כנס INTV לחדשנות בטלוויזיה.
מנכ"ל קשת, אבי ניר, יזם ופתח את הכנס הבינלאומי השנתי של קשת לחדשנות בטלוויזיה, INTV, אשר נערך בירושלים מאז שנת 2012. בכנס בן היומיים משתתפים מדי שנה בכירי תעשיית התוכן, הבידור, החדשנות והטלוויזיה הבינלאומית ועוסקים במגמות המובילות בעתידה של תעשיית התוכן העולמית. הכנס נערך שש פעמים, כאשר האחרון נערך במרץ 2019.
לאורך השנים, השתתפו בכנס INTV בכירי התעשייה העולמית, בהם נשיא HBO ריצ'רד פלפלר, נשיא NBC בוב גרינבלט, נשיא CNN ג'ף צוקר, נשיאת FOX דנה וולדן, סגנית נשיא התוכן המקורי בנטפליקס סינדי הולנד, סגנית נשיא CNN איימי אנטליס, נשיא CBS NEWS דייוויד רודס, נשיא פירמת הפרסום העולמית מק'קאן האריס דיימונד, הסוכן האמריקאי ארי עמנואל, השחקן יו לורי, יוצר "משפחת סימפסון" מקס פרוס, תסריטאית הסדרה "בנות" תמי זגהר, מפיק "משפחת קרדשיאן" גיל גולדשיין ונוספים. במסגרת הכנס, נפגשו האורחים הבינלאומיים עם נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין, וכן נערכו אירועי בכורה עולמיים לסדרות ישראליות בינלאומיות כמו "דיג" ו"אוטונומיות".
מכירת פורמטי תוכניות.
בין תוכניות קשת הישראליות שנמכרו והופצו בעולם על ידי קשת אינטרנשיונל:
אתיקה של אכפתיות
התזכורת השנתית
התזכורת השנתית (באנגלית: Annual Reminder) הייתה סדרה של עצרות מחאה, שאורגנו על ידי ארגונים להט"ביים. עצרות המחאה התקיימו מדי שנה ב-4 ביולי מול היכל העצמאות בפילדלפיה החל משנת 1965 והיו אלו ההפגנות הראשונות למען זכויות להט"ב בארצות הברית. מטרותיהן של עצרות המחאה היו ליידע ולהזכיר לעם האמריקאי שאזרחים להט"ביים לא זוכים לאותן הגנות בסיסיות על זכויות אזרח בצורה שיוונית להטרוסקסואלים.
עצרות מחאה אלו התקיימו בכל שנה, עד לשנת 1969, כאשר העצרת האחרונה התקיימה זמן קצר לאחר מהומות סטונוול שהחלו ב-28 ביוני, אירוע שנחשב לנקודת המפנה של התנועות המודרניות למען זכויות להט"ב. מארגני "התזכורת השנתית" החליטו להפסיק את מחאתם ב-4 ביולי. במקום זאת, הם ארגנו את הפגנת יום השחרור של רחוב כריסטופר ב-28 ביוני 1970, לציון יום השנה למהומות.
מקור.
האקטיביסט קרייג רודוול הגה את האירוע בעקבות עצרת מחאה מול הבית הלבן שהתקיימה ב-17 באפריל 1965 על ידי סניפי ניו יורק ווושינגטון די. סי. של אגודת מאטאשין, אגודת יאנוס בפילדלפיה והסניף הניו יורקי של בנותיה של ביליטיס. קבוצות אלו פעלו יחדיו בשם "הארגונים ההומופילים בחוף המזרחי" (באנגלית: East Coast Homophile Organizations; בראשי תיבות: ECHO). שמו של האירוע נבחר על מנת להזכיר לעם האמריקאי כי מחלק ניכר של אזרחים אמריקאים נשללו הזכויות ל-"חיים, חירות והרדיפה אחר אושר" המוזכרים בהכרזת העצמאות של ארצות הברית. חברי ECHO, אשר הביעו התלהבות מהרעיון של רודוול, ארגנו את עצרת המחאה הראשונה בתוך חודשיים. 39 גברים ונשים השתתפו בעצרת המחאה הראשונה, בהם הפעילים הוותיקים פרנק קמני, ברברה גיטינגס וקיי טובין. קמני התעקש על קוד לבוש קפדני למשתתפים, כולל ז'קטים ועניבות לגברים ושמלות לנשים. מטרתו של קמני הייתה שהתקשורת תראה את ההומואים בהופעה שהיא ייצוגית. המפגינים ​​נשאו עם סיסמאות כמו "מגילת הזכויות של ההומוסקסואלים" ("HOMOSEXUAL BILL OF RIGHTS") ו-"15 מיליון הומוסקסואליים אמריקאים מבקשים לשוויון, הזדמנות, שוויון" (""). העצרת החלה בשעה 15:30 ונמשכה עד לשעה 17:00. הסיקור בעיתונות היה דליל, אם כי המגזין "Confidential" פרסם מאמר נרחב על התזכורת השנתית ועל הפגנות אחרות למען הומופילים בגיליון שיצא לאור באוקטובר 1965, תחת הכותרת "ההומואים צועדים" ("Homos On The March").
עצרת המחאה האחרונה.
"התזכורת השנתית" נמשכה עד ל-4 ביולי 1969. תזכורת שנתית אחרונה זו התרחשה פחות משבוע לאחר שפרצו מהומות סטונוול ב-28 ביוני, במהלכן מבקרי "סטונוול אין", גיי בר בגריניץ' וילג', התקוממו כנגד שוטרים שפשטו על המקום. רודוול קיבל מספר איומים טלפוניים, עליו ועל משתתפים אחרים מניו יורק, אך הוא הצליח לארגן ליווי והגנה של המשטרה על האוטובוס ששכרו, במהלך כל דרכו לפילדלפיה. כ-45 איש השתתפו, בהם סגן ראש עיריית פילדלפיה ואשתו. קודי הלבוש וההתנהגות עדיין היו בתוקפה בעצרת מחאה זו, אך שתי נשים שהגיעו ממדינת ניו יורק להפגין הפרו אותם, בכך שהחזיקו ידיים. כאשר קמני ניסה להפריד ביניהן, רודוול גינה אותו בזעם בנוכחות נציגים של התקשורת. בדומה לאירועי סטונוול, רוב העיתונים הגדולים של פילדלפיה לא כיסו את התזכורת השנתית. רק שלושה עיתונים כיסו את האירוע: "the Philadelphia Tribune", "The Distant Drummer" ו-"the Temple Free Press".
בעקבות עצרת המחאה של 1969 נוצרה תחושה, במיוחד בקרב המשתתפים הצעירים והרדיקליים יותר, כי חלף זמנן של ההפגנות השקטות. כפי שניסח זאת פרנק קמני: "עצרות המחאה, כשלעצמן, הפכו לשנויות במחלוקת. אי-שביעות רצון וחוסר שביעות רצון החלו ללבוש צורות חדשות ומודגשות יותר בחברה". בראשית נובמבר 1969 התקיימה ישיבה של הועידה האזורית המזרחית (ארגון גג של מספר ארגונים למען זכויות להט"ב בארצות הברית מהחוף המזרחי, שהוקם במקומו של ECHO), במהלכה הציגה אלן ברוידי מאגודת הסטודנטים ההומופילים של אוניברסיטת ניו יורק את הצעתו של קרייג רודוול לצורה חדשה של הפגנות. הוועידה קיבלה ההחלטה שנוסחה על ידי רודוול, בן זוגו פרד סרג'נט, ברוידי ולינדה רודס להעביר את ההפגנות מה-4 ביולי בפילדלפיה לסוף השבוע האחרון ביוני בעיר ניו יורק, כמו גם "להציע לארגונים אחרים ברחבי המדינה ... שייערכו גם הם הפגנות מקבילות באותו היום" להנצחת מהומות סטונוול. האירוע החדש בעיר ניו יורק נודע בשם יום השחרור של רחוב כריסטופר.
הנצחה.
בשנת 2005 "התזכורת השנתית" הונצחה באמצעות לוחית זיכרון שהוצבה בפינת הרחובות 6th ו-Chestnut על ידי הנציבות להיסטוריה ולמוזיאונים של מדינת פנסילבניה. ב-4 ביולי 2015 שוחזרה ההפגנה הראשונה, כחלק מציון 50 שנה לאירועים.
בתרבות פופולרית.
סרט הקולנוע "סטונוול" משנת 1995 מציג אירוע בדיוני של "תזכורת שנתית" שהתקיים בקיץ 1969. עם זאת, על פי הסרט, אירוע זה לא התקיים ב-4 ביולי אלא במועד מוקדם יותר באותו הקיץ, עוד לפני פרוץ מהומות סטונוול שהחלו ב-28 ביוני.
יאהו! יפן
יאהו! יפן קורפוריישן (באנגלית: Yahoo! Japan Corporation; ביפנית: ヤフー株式会社; ברומאג'י: Yafū Kabushiki-gaisha) היא חברת ענק יפנית שהוקמה במקור כמיזם משותף של חברת יאהו האמריקאית (היום חלק מחברת ווריזון) וחברת סופטבנק היפנית.