לאחר שכתב היד נדחה על ידי 22 מו"לים, רול פרסמה בשנת 1964 את הספר Desert of the Heart. בעקבות פרסום הרומן, העוסק בשתי נשים המתאהבות זו בזו, רול קיבלה מבול של מכתבים מנשים "לא מאושרות, אפילו נואשות", שחשו עד אז כי הן לבדן. התקשורת הקנדית גילתה עניין רב ברול, שכתבה מאוחר יותר כי, "הפכתי, עבור התקשורת, הלסבית היחידה בקנדה. תפקיד שקיבלתי על עצמי בהדרגה בחוסר התלהבות, וניצלתי כדי לחנך את הציבור כמיטב יכולתי." בשנת 1967 היא העתיקה מגוריה לאי גליאנו, שם התגוררה עד סוף ימיה. בשנת 1985 עיבדה דונה דייטש את הרומן לסרט בשם Desert Hearts, אשר הפך קלסיקה לסבית. הגלוב אנד מייל כתב, "הסרט הוא בין הראשונים והמוערכים ביותר אשר מציגים יחסים לסביים בצורה אוהדת."
רול הייתה פעילה באיגוד הכותבים הקנדי. כמי שלא הסתירה את נטייתה המינית, היא פעלה למען חופש הביטוי וזכויות ההומואים, גם בהקשר למחלוקת סביב הפרסום ההומואי The Body Politic.
בשנת 1989 רול תרמה את אוסף כתביה לאוניברסיטת בריטיש קולומביה. היא זכתה בתואר Order of British Columbia בשנת 1998, ובתואר Order of Canada בשנת 2007. לפני שקיבלה את התואר היא אמרה, "בחרתי בקנדה לפני מעל 50 שנים. לכן נחמד מאוד שקנדה בוחרת בי." ספריה Memory Board (1987) ו-After the Fire (1989) היו מועמדים שניהם לפרס אתל וילסון לספרות.
רול וסונטוף חיו יחדיו עד למותה של סונטוף בשנת 2000. רול הפתיעה אחדים בקהילת ההומואים כאשר הכריזה כי היא מתנגדת לנישואים חד-מיניים באומרה כי "כניסה מחדש לכלוב הזוגיות ההטרוסקסואלי אינו צעד קדימה, אלא צעד אחורה להגדרה מוסדית של יחסים. עם כל הניסיון שצברנו, עלינו לסייע לאחינו ואחיותינו ההטרוסקסואלים לצאת מהכלא המוסדי, ולא להתנדב להצטרף אליהם שם."
רול נפטרה בגיל 76 ב-28 בנובמבר 2007 בביתה אשר באי גליאנו בעקבות סיבוכים הקשורים בסרטן הכבד, לאחר שסרבה לקבל טיפול שהיה מאלץ אותה לעזוב את האי.
ספר מצויר
שמואל עצמון
שמואל (שמוליק) עצמון-וירצר (נולד ב-29 ביוני 1929) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ובמאי ישראלי, המייסד של תיאטרון יידישפיל ובעבר המנהל האמנותי שלו.
ביוגרפיה.
עצמון נולד בשנת 1929 בבילגוריי, עיר קטנה בפולין בשם שמואל וירצר. למד עברית בבית הספר היהודי יבנה. שרד את השואה תוך רעב וטלטולים בבריחה מהגרמנים בברית המועצות. לאחר נדודים באירופה ופעילות בפלי"ם, עלה לישראל בשנת 1948 ולחם במלחמת העצמאות כאיש גח"ל, בין היתר בקרבות לטרון.
עצמון הצטרף לסטודיו תיאטרון "האהל". למד בלהקה השייקספירית המלכותית באנגליה בעזרת מלגה מטעם אונסק"ו.
קריירת תיאטרון בעברית.
בין השנים 1959–1968 ייסד וניהל יחד עם השחקנית פנינה גרי את תיאטרון זווית כתיאטרון אוונגרד ישראלי, בו כיכב בין היתר במחזות, "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר, "בית במצב טוב" - מחזה מקורי שכתב לתיאטרון משה שמיר, "ביבר הזכוכית", ו"ארץ רחוקה" מאת הנרי דנקר.
ב-1968 שיחק בתיאטרון זה בהצגה "פרח הקקטוס". בשנים 1968–1993 שיחק בתיאטרון "הבימה".
ב-1969 ייסד את "הסדנה למחזה המקורי" שעודדה מחזאים צעירים, בהם יוסף מונדי ושולמית לפיד.
ב-1977 העלה מופע יחיד של יצירות ברטולט ברכט.
ב-1987 כיכב בהצגת היחיד "הקונטרבס" מאת פטריק זיסקינד.
בתיאטרון היידי.
עצמון הוא אחד ממשמרי התרבות היידית בישראל. לדבריו, בהעלותו ארצה הוא שאף לזנוח את התרבות ה"גלותית" ממנה הגיע, אך בעקבות פגישה עם שמעון דז'יגן שהפציר בו לא להתנתק ממקורותיו כיוון שבישראל מנסים לדכא ולהשכיח את התרבות הזו, החליט לשמר את שפת היידיש ותרבותה. בשנות השישים והשבעים הופיע ביחד עם שמואל סגל ושמואל רודנסקי בהרכב בשם "שלושת השמוליקים", שהעלה מופעים הומוריסטיים ביידיש.
בסוף 1987 הקים את תיאטרון יידישפיל - 'דער יידישער טעאטער אין ישראל'- בתל אביב, כמוסד המשמר את השפה ואת התרבות היידית. לתיאטרון יש להקה קבועה של שחקנים המעלים הצגות ביידיש בישראל וברחבי העולם היהודי. חלק מהצגות התיאטרון הוא גם מביים בעצמו. על מנת להעביר את המורשת התרבותית גם לדור הצעיר, יזם עצמון סטודיו ללימוד תרבות היידיש. בין שחקני התיאטרון נמנית גם בתו, ענת עצמון. מאז 2014 מכהן עצמון כיו"ר הכבוד של התיאטרון.
במסגרת תיאטרון יידישפיל שיחק, עיבד וביים עשרות הצגות, בין היתר:
בשנת 1996 יזם עצמון את "תיאטרון החסד" המגיע לבתי אבות ומוסדות סיעודיים בכל הארץ.
משחק בקולנוע ובטלוויזיה.
במהלך השנים שיחק עצמון במספר סרטים, ביניהם: "הוא הלך בשדות" (1967), "הגלולה" (1973), "אישה ושמה גולדה" (1982), "הנסיך-צפרדע" (1986), "חוזה אהבה" (1986) - של דן וולמן ו"העדות" (2018).
בטלוויזיה שיחק בתפקידי אורח בסדרה "קרובים קרובים" ובסדרה "ילדי ראש הממשלה".
קרלוס גוסן
שמוליק עצמון
מרטין שין
ראמון אנתוניו ג'ררדו אסטבז (באנגלית: Ramón Antonio Gerardo Estévez; נולד ב-3 באוגוסט 1940), הנודע בשם הבמה מרטין שין (Martin Sheen), הוא שחקן אמריקאי, עטור פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב. בין תפקידיו הנודעים ניתן למנות את קפטן ווילארד בסרט "אפוקליפסה עכשיו" ונשיא ארצות הברית ג'וזיה ברטלט בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "הבית הלבן". מלבד ההכרה הציבורית שקיבל כשחקן, שין נודע כאקטיביסט שדעותיו הפוליטיות משולבות עם אמונותיו הדתיות.
ביוגרפיה.
שין נולד בדייטון, אוהיו שבארצות הברית למארי אן, שנמלטה מאירלנד במלחמת העצמאות האירית בגלל קשרי המשפחה שלה לצבא האירי הרפובליקני ולפרנסיסקו אסטבז, מהגר מספרד. לשין 9 אחים ואחיות. אחד מאחיו הוא השחקן ג'ו אסטבז. במהלך שנות הארבעים והחמישים, משפחתו גרה בברמודה, שם עבד אביו של שין כנציג של חברת IBM. הוא למד בבית הספר התיכון שמינאד.
הוא אימץ את שם הבמה שלו מתוך כבוד לארכיבישוף ולתאולוג הקתולי פולטון שין.
לימודיו באירלנד.
לקראת סיום צילומי הבית הלבן, שין הודיע על כוונותיו להרחיב את השכלתו: "תוכניתי היא לקרוא ספרות אנגלית, פילוסופיה ותאולוגיה בגאלוויי, אירלנד, במקום שממנו אמי המנוחה הגיעה ובמקום שאני גם אזרח".
בנאומו עם קבלת דוקטורט כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של אירלנד, גאלוויי, שין התבדח על כך שהוא יהיה הסטודנט הכי זקן באוניברסיטה. הוא החל לימודיו בסתיו 2006. למרות שהביע דאגה על כך שהוא יהווה "הסחת דעת" לסטודנטים האחרים באוניברסיטה, הוא פקד את ההרצאות כאחד העם. שבוע לאחר צילום הפרק האחרון של הבית הלבן אמר שין, "אני רציני לחלוטין בקשר לזה." הוא אף הוסיף ואמר, "אף פעם לא הלכתי למכללה כשהייתי צעיר ואני מוכן לנסות את זה... בגיל 65!". ב-1 בספטמבר 2006, שין היה מבין הראשונים שנרשמו לאוניברסיטה. הוא עזב את האוניברסיטה לאחר שהשלים סמסטר אחד.
קריירה.
שין נמשך למשחק מגיל צעיר, אולם אביו לא קיבל את התעניינותו בתחום בעין יפה. למרות התנגדותו של אביו, שין לווה כסף מכומר ונסע לעיר ניו יורק. שם הוא פגש את הפעילה הקתולית דורות'י דיי והחל, לפי דבריו, את מחויבותו לצדק החברתי. בעוד ששין טוען שנכשל בכוונה במבחן הכניסה לאוניברסיטת דייטון, כדי שיוכל להיות שחקן, יש לו עדיין זיקה לאוניברסיטה. במספר פרקים של הבית הלבן רואים אותו שותה מכוס קפה עליה מוטבע סמל האוניברסיטה. בשנת 1963, הופיע בפרק בסדרה The Outer Limits. בשנה שלאחר מכן, כיכב בברודוויי, במחזה The Subject Was Roses, שבשנת 1968 הפך גם לסרט בכיכובו. בהמשך הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "That Certain Summer", בסרט "שבילי הזעם" (בהרבה ראיונות העיד שין כי זהו סרטו הטוב ביותר), בסרט הטלוויזיה The California Kid ו- Execution of Private Slovik. ביצועיו של שין ב-Execution of Private Slovik הובילו לבסוף לכך שפרנסיס פורד קופולה בחר בו לככב בסרט אפוקליפסה עכשיו, שהקנה לו פרסום נרחב. שין הודה שבזמן צילום הסרט, הוא לא היה בכושרו הטוב ביותר ואף שתה בכבדות. יתרה מכך, במהלך הצילומים לקה בהתקף לב, ואף נאלץ לזחול לכיוון הכביש כדי לקרוא לעזרה.
בשנת 1995 גילם שופט בסרט "שטרות לוהטים" לצד כריס טאקר וטרנס הווארד. בשנת 1996 שיחק בסרט המלחמה של אמיליו אסטבז "משפחה במלחמה". ב-1997 השתתף בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן. ב-1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. בשנת 2014 שיחק בסרטו של סטיבן דלדרי "טראש", בסרט ההיסטורי "" ותרם את קולו לסרט האנימציה "ילדי הקרון".. בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית של וורן בייטי "ללא חוקים". ב-2019 שיחק בסרט "נסיכת השורה" לצד אדי גטהאגי. בשנת 2020 שיחק בסרטו של אדוארד ג'יימס אולמוס "לשטן יש שם".
הוא שיחק במספר תפקידים בעלי נגיעה נשיאותית. הוא שיחק את נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי במיני סדרה קנדי - השנים הנשיאותיות, את ראש הצוות של הבית הלבן בסרט הנשיא מאוהב, ואת הנשיא הדמוקרטי הבדיוני ג'וזיה ברטלט בסדרה המצליחה הבית הלבן.
חיים אישיים.
שין נישא לג'נט טימפלטון (Janet Templeton) ב-1961 ולזוג 4 ילדים, ביניהם השחקנים צ'ארלי שין ואמיליו אסטבז.
פעילות פוליטית ואקטיביזם.
מרטין שין פעיל פוליטית הן כשחקן והן כאזרח. שין ידוע בתמיכתו האיתנה במטרות פוליטיות ליברליות, כמו התנגדותו לפעולותיה הצבאיות של ארצות הברית ולכבשן הפסולת הרעילה באיסט-ליברפול, אוהיו. שין התנגד לקריאות שתמכו בכך שירוץ לנשיאות, באומרו: "אין סיכוי שאני אוכל להיות הנשיא. אסור שיהיה פציפיסט בבית הלבן... אני שחקן. זוהי פרנסתי." שין הוא נאמן של כבוד במוזיאון הבינלאומי לשלום בדייטון.