ב-27 בינואר 2018, הודיע אלאלוף שלא ימשיך לקדנציה נוספת בכנסת, וכי יפרוש מהחיים הפוליטיים עם פיזורה של הכנסת הנוכחית: ״הגעתי לכנסת לקדנציה אחת, אני מסיים וחוזר למשפחתי״.
חיים אישיים.
אלאלוף נשוי ואב לבן.
ג'ו רוזן
ג'ו רוזן (Rosen; נולד ב-1937) הוא פיזיקאי תאורטי ישראלי. תחומי העניין שלו כוללים: פיזיקת חלקיקים, קוסמולוגיה, סימטריה בפיזיקה, מרחב-זמן וכן שאלות בפילוסופיה של הפיזיקה.
ביוגרפיה.
רוזן נולד בקייב, כאשר אביו הפיזיקאי נתן רוזן, לימד באוניברסיטת קייב. שנה לאחר מכן חזרה המשפחה לארצות הברית. ב-1953 עלה עם משפחתו לישראל. הוא סיים תואר ראשון (1960), שני (1962) בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון ודוקטורט בפיזיקה תאורטית (1967) מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת בראון. בשנת 1969 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן לימד באוניברסיטת מרכז ארקנסו ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
רוזן כתב כ-11 ספרים בנושא פיזיקה.
הנסיך הקטן (שיר)
הנסיך הקטן (ידוע גם כ"הנסיך הקטן מפלוגה ב") הוא שיר עברי שנכתב על ידי יהונתן גפן, הולחן על ידי שם טוב לוי וגם בוצע לראשונה על ידו במסגרת אלבומה היחיד של להקת קצת אחרת ב-1975.
השיר נכתב על חייל, שכינויו היה "ציפציף" עקב מראהו הצנום וגובהו הנמוך, ששירת לצד יהונתן גפן, כותב השיר, ונהרג מאש כוחותינו באחד מאימוני הקיץ. השיר מתייחס לחייל כאל דמותו של "הנסיך הקטן" מספרו של אנטואן דה סנט-אכזופרי.
כרקע לשיר הופיע במסגרת טור הקבוע של יהונתן גפן בעיתון "מעריב" ב-21 באפריל 1972 סיפור קשה, ספק אמיתי ספק בדיוני, על החייל ציפציף. השיר עצמו התפרסם בטורו של גפן מעריב כשנתיים לאחר מכן, ושם טוב לוי קרא אותו ובחר להלחינו. מאז פרסום השיר מסרב גפן למסור פרטים על זהותו האמיתית של נשוא השיר.
בטור שכתב גפן כעבור כשלושה עשורים סיפר:
מאוחר יותר סיפר:
השיר זכה לחידושים רבים, בהם של הזמרים גידי גוב, זהבה בן, רוני דלומי, אביב גפן (בנו של יהונתן גפן שביצע את השיר בצוותא עם אביו), רונית אופיר ונינט טייב ואף לחידוש של להקת שפיות זמנית בתוכנית ששודרה בערוץ הראשון בערב יום הזיכרון ב-1992.
אזכורים בתרבות.
בעונה השנייה של תוכנית הסאטירה "היהודים באים" (2016) הוצג הקטע "הנסיך הקטן בפעילות מבצעית בשטחים", ובו קצין צה"ל שהוא כביכול הנסיך הקטן מבקש מפלסטיני מבוגר לצייר לו כבשה, בהתאם לדמותו של הנסיך הקטן בספרות.
קישורים חיצוניים.
ביצועים:
חולדה גורביץ
חולדה גורביץ (נולדה ב-2 בינואר 1926) היא פעילה חברתית ישראלית, מתנדבת המכונה "המלאך בלבן" או "אם הפצועים" על עזרתה לנכי צה"ל ובני משפחתם, פצועים בבתי החולים ומשפחות שכולות. בשנת 1977 הוענק לה אות הנשיא למתנדב. כלת פרס ישראל על מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשע"א (2011).
ביוגרפיה.
גורביץ נולדה בעתלית לדב וחנה הופמן, ממקימי "חברת המלח בארץ-ישראל". היא נכדתם של גבריאל וטובה שפירא, ממייסדי המושבה עתלית. הייתה חברת ההגנה ועם הקמתו של צה"ל, שירתה בחיל הים והייתה מארבע הבנות הראשונות בחיל. בסמוך לשחרורה מהצבא, החלה להתנדב בוועד למען החייל, ובשנים שלאחר מכן עסקה בארגון פעילויות עבור חיילים. כן הדריכה ילדי עולים במעברות ובוואדי סאליב, הייתה פעילה בסיוע לדרוזים ובאגודת ידידות ישראל - צרפת.
במשך שנים הייתה חברה בתנועת החרות. בשנת 1959 היא יצאה בהתקפה חריפה נגד אבא חושי, בטענה שהפעיל אלימות כדי להשתיק ביקורת. בהמשך, כיהנה כחברת מועצת העיר חיפה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים בחרה להתפטר מעבודתה ולהקדיש את זמנה לפעילות התנדבותית למען חיילים ונפגעי פעולות איבה. מאז, היא מגיעה מדי יום לבתי החלמה ובתי חולים לעיסוק בפעילות זו, לבושה בלבן, שם היא עורכת מסיבות ופעילויות לעידוד והעלאת המורל לנפגעים. בעיקר היא פעילה במרכז הרפואי רמב"ם ובבית ההבראה הצבאי הסמוך.
גורביץ פעילה בעיר מגוריה חיפה בארגונים שונים. על כך הוענקו לה אות "יקירת העיר חיפה" ואותות הוקרה נוספים.
עד 2007 הייתה חברת הנהלה, במשך 18 שנה, במרכז היהודי-ערבי "בית הגפן", והיא ממשיכה בפעילותה כחברת מועצה במוסד זה.
הקימה עם בעלה, עו"ד בן-עמי גורביץ (שנפטר בשנת 1965), אגודות ידידות עם מדינות שונות בעולם, ביניהן "המרחב", לעמים הלא-ערבים במזרח התיכון, ו"אגודת ידידות ישראל-צרפת". עשייתה בתחום זה נגעה גם בעידוד תיירות לארץ.
נתח קצבים
נתח קצבים הוא כינוי למספר נתחי בשר שמקורם בסרעפת הבקר. השם נובע מהסיפור כי קצבים מעדיפים לשמור את הנתח לעצמם ולא למכור אותו באטליז.
נתח קצבים דק* - הנתח מורכב מ-18 שרירים, המחוברים יחד ותומכים בסרעפת. ידוע בשם סקירט (Skirt) שמקורו בכינויו הבריטי ומתבסס על דמיון סיבי הנתח לחצאית, "רוטפלייש" מגרמנית, "אנטרנייה" Entraña בארגנטינה.
יש שני סוגים של נתח קצבים דק:
נתח הקצבים הדק מתאים לצלייה במחבת או בגריל ופופולרי מאוד במטבח הצרפתי, שם הוא משמש כמנת ביסטרו מפורסמת.
בישראל נעשה בו באופן מסורתי שימוש רב במסעדות הגריל והבשר של שוק התקווה בתל אביב-יפו שם מכונה "אדום" ונחתך לשיפודים וכן במסעדות הטריפוליטאיות המסורתיות של שוק נתניה.
סראייה
סראיה
אוסקר חייס
אוסקר חיות
המזכיר הראשי של ממשלת המנדט
המזכיר הראשי (באנגלית: Chief Secretary) של ממשלת המנדט היה התפקיד השני בחשיבותו בהיררכיה של הממשל הבריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. המזכיר הראשי שימש כסגנו וממלא מקומו של הנציב העליון, ובתפעול השוטף היה אחראי על כל הפעילות האדמיניסטרטיבית השלטונית. תפקיד זה היה זהה לתפקידו של "המזכיר הקולוניאלי" במושבות בריטניה, אלא שבארץ ישראל, שלא הייתה מושבה בריטית כי אם שטח מנדט בריטי, הוא נקרא "המזכיר הראשי".
המזכיר הראשי היה למעשה ראש הרשות המבצעת בארץ ישראל בתקופת המנדט ושימש ממלא מקום הנציב העליון, בתקופות בהן הנציב נעדר מן הארץ. בשנים הראשונות לכינון ממשלת המנדט בארץ, עד שנת 1922, היה כינויו של בעל תפקיד זה "המזכיר האזרחי".
בתפקיד המזכיר הראשי שימשו האישים הבאים בתקופות הבאות:
ביחסם ליישוב היהודי והתנועה הציונית לא נבדלו המזכירים זה מזה. רובם שירתו ראשית לכול את האינטרס הבריטי, שהיו בו תנודות ביחסו ליישוב על פי מדיניותם של הנציבים העליונים השונים.
בלט ביחס האוהד ליישוב המזכיר הראשי הראשון וינדהאם דידס, ואילו שני מזכירים ראשיים גילו בצורה בולטת יחס עוין ליישוב.
האחד היה הארי לוק שהיה יהודי מומר ונשא אחריות רבה לפרוץ מאורעות תרפ"ט. בעת הטבח של קהילת חברון, התקשר אליו במהלך יום השבת הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ודרש ממנו לדכא את המתפרעים הערבים. לוק ענה שאין לו פקודה לעשות כן, והרב קוק ענה "אני נותן לך פקודה כזו!". לוק לא נענה לבקשה. הוא הורה על סגירת העיתונות העברית והפסקת קשרי הטלפון לחו"ל והציבור בארץ נאלץ להיות ניזון רק מההודעות הרשמיות של ממשלת המנדט. הוא טען כי היהודים הם שתקפו ראשונים את הערבים במקומות רבים. כשנציג היהודים דרש כי ממשלת המנדט תשלם פיצויים ליהודים שנפגעו, השיב לוק כי היהודים אוספים כספים רבים בחו"ל ואין צורך להעמיס זאת על הממשלה. כשנפגשו לוק והרב קוק באירוע רשמי לאחר זמן, סירב הרב קוק ללחוץ את ידו של לוק, מכיוון ש"הייתה מגואלת בדם יהודים".
השני היה הנרי גרני, האחרון שמילא את תפקיד המזכיר הראשי בתום תקופת המנדט, שרחש איבה לתנועה הציונית, אם כי יחסו אליה היה קורקטי. אחדים ממנהיגי היישוב סברו כי השפעתו בשנה האחרונה לשלטון המנדט עולה על זו של הנציב העליון וראו את השפעתו כבעלת אופי מסוכן. דב יוסף אמר עליו: "פקיד ערמומי וזהיר, ראקציונר עד תוך תוכו, מעריץ את כח הזרוע העריצה, שאליה הצטרפו רגשות אנטישמיים" וזאב שרף הוסיף: "לא היו בו לא היושר ולא התמימות שבהם הצטיין הנציב העליון". עם זאת כשנתקבלה תוכנית החלוקה, אף המליץ להקים במהרה מדינה יהודית.
המזכיר הראשי ג'ון שאו נחשב כעוין ליישוב, אם כי לא התייחס ליישוב באיבה גלויה, והרושם נוצר גם כתוצאה מאישיותו הקרה והמתנשאת.
השירות בארץ ישראל שימש הכשרה טובה למשרת מושלים במושבות. רוב המזכירים הראשיים נתמנו לאחר גמר תפקידם בארץ ישראל למושלים כלליים במושבות.
כמושלי מושבות כיהנו:
ראמה יאד
ראמה יאד (Rama Yade; נולדה כמיים רמאטולאיה יאד; ב-13 בדצמבר 1976, דקר, סנגל) היא פוליטיקאית צרפתית, חברת המפלגה הרדיקלית. כיהנה כמזכירת המדינה לענייני חוץ וזכויות אדם בממשלת צרפת בשנים 2007-2009, וכמזכירת המדינה לענייני ספורט עד שנת 2010.
יאד באה ממשפחה מוסלמית בת העם לבו בסנגל. אמה אמינאטא קאנג'י הייתה פרופסור ואביה ג'יבריל יאד, פרופסור אף הוא, היה מזכירו האישי של נשיא סנגל. בשנת 1987, בהיותה בת 11, היגרו הוריה לצרפת. יאד התחנכה בבתי ספר קתוליים ולאחר מכן במכון למדע המדינה בפריז, שם היא סיימה בשנת 2000.
עם סיום לימודיה החלה יאד לעבוד בעיריית פריז, ולאחר מכן בפרלמנט הצרפתי. ב-2005 הצטרפה למפלגת השלטון הימנית שמרנית, ה-UMP, והסבירה את החלטתה בכך שהיא מעריצה את הכריזמה של סרקוזי.
יאד נשואה לז'וזף זימט - בנו של זמר היידיש בן זימט, יועץ פוליטי ופעיל סוציאליסט.
ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית