בנוסף לשירות האזורי והבינעירוני, קואופרטיב אגד מפעיל שירות בינעירוני לנקודות דרומיות יותר בישראל כגון עפולה דרך טבריה, חיפה דרך כרמיאל ועכו, תל אביב-יפו דרך נתניה וערי המרכז, וירושלים.
מסמבריאורניס
מסמבריאורניס (שם מדעי: "Mesembriornis") הוא סוג של עוף נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים, "עופות האימה", אשר חי באמריקה הדרומית לפני 5.332-4 מיליון שנה, בתחילת תקופת הפליוקן. בסוג זה היו שני מינים אוכלי בשר, שלצד הטיטאניס מצפון אמריקה, נחשבו לאחרוני עופות האימה בעולם. מספר חוקרים רואים בו בן למשפחה משלו בשל הבדלים קטנים במבנה השלד. כיום הוא משויך לתת-משפחה עצמאית (Mesembriornithinae).
המסמבריאורניס היה עוף גדול בגובה 1.5 מטרים שהגיע לאורך 1.2 מטרים ולמשקל 70 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל מקור ענקי שנועד לחיתוך והכאה קטלנית בטרפו. מאובניו נמצאו בתצורות מונטה הרמוסו שבארגנטינה במאה ה-19.
רגליו הארוכות אפשרו למסמבריאורניס תאוצה גדולה, בדומה לברדלס, והוא השתמש בטפריו ובמקורו העצום כדי להרוג את קרבנותיו, בעיקר נוטונגולאטויים.
אילניציה
אילניציה (באוקראינית: Ільниця; בהונגרית: Ilonca, אילונצה; ברוסית: Ильница, אילניצַה; בצ'כית: llnice, אילניצֶה; ביידיש: יילינצע) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
היסטוריה.
עד שנת 1918 היה האזור במחוז מרמורש שבממלכת הונגריה, ומשנת 1919 עד 1939 ברפובליקה הצ'כוסלובקית. בימי מלחמת העולם השנייה היה המחוז תחת כיבוש הונגרי ובשנת 1945 סופח לאוקראינה, אז הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בברית המועצות.
יהודי אילניציה.
ראשוני היהודים הגיעו למקום בתחילת המאה ה-19 והקהילה החזיקה במקום רב ושוחט. בשנת 1941 גויסו רבים מגברי העיר לעבודות כפייה שם מצאו את מותם. מספר משפחות גורשו בהמשך אותה שנה לקמניץ-פודולסקי ובאמצע מאי 1944 שולחו שאר יהודי העיר להשמדה במחנה אושוויץ.
קורקן אלמשאה
קוּרְקֶן אָלֶמְשָאה בארמנית: Գուրգեն Ալեմշահ באיטלקית: Kurken M. Alemshah 22 במאי 1907 - 14 בדצמבר 1947) היה מנצח ומלחין ארמני שנפלט בילדותו לאיטליה.
חייו.
אלמשאן נולד בבארדיזאג (כיום בחצ'ג'יק) סמוך לאיזמיר, טורקיה. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, אבל עקב רצח העם הארמני ב-1915 שלחו אותו הוריו לאיטליה, שם המשיך בלימודים בבית הספר הארמני מוראט-רפאליאן בוונציה. ב-1923, כשמוריו עמדו על כשרונותיו המוזיקליים המרשימים, רשמו אותו ללימודי מוזיקה בקונסרבטוריון של מילאנו.
לאחר סיום לימודיו, הצטרף אלמשאן לסגל המורים של הסניף הפריזאי של בית הספר מוראט-ראפאליאן, שם ארגן את מקהלת גילייה, שהופיעה לא רק בפריז, אלא גם בוונציה, שם ניצח על המקהלה בתוכנית קומיטאס ורדאפט בכיכר סן מרקו. אלמשאה הביא את השיר הארמני לכלל אוהבי המוזיקה: הוא הציג את האופרה ההיתולית הפופולרית של צ'וחג'יאן "Leblebidji Hor-Hor Agha" ("מוכר החומוס") ואת "Haygagan harsanik" ("החתונה הארמנית"), יצירה שהורכבה משילוב של נעימות מאת אלמשאה עצמו עם שירים פופולריים. ב-1937 קיבלה "החתונה הארמנית" פרס שני בתחרות בינלאומית, שבה השתתפו עשרים ארצות.
במקביל ניצח אלמשאה על מקהלת אלאקייאז במספר אירועים, תחילה לציון ייסוד השלטון הסובייטי בארמניה, ואחר למגבית לפעולות ההצלה במלחמה הארמנית. בשנת 1939 התמנה אלמשאה למנצח מקהלת סיפאן-קומיטאס. הוא ניצח על האופרה של ארמן טיגרניאן "אנוש" וביצע את הליטורגיה של הכנסייה הארמנית בכמה קתדרלות צרפתיות.
בסתיו 1947 ביקר אלמשאה בארצות הברית לסדרת הופעות. באוקטובר ניצח על קונצרט בבית עיריית ניו יורק, שהוקדש למוזיקה ארמנית, תזמורתית וכוראלית. ב-14 בדצמבר 1947 הלך לעולמו בדטרויט מהתקף לב, יום לפני שהיה אמור להופיע בעיר.
אלמשאה שר בקול ייחודי. המוזיקה שלו מציגה מלודיות זורמות ואלגנטיות, עידון ושלוות-נפש. החוש שלו לאווירה פואטית - ומלאכת המחשבת שלו בהעברתה למאזינים - היו ייחודיים והקנו לשיריו מרקם מוזיקלי נדיר ועוצמה רגשית.
מספר פרטיטורות שלו יצאו לאוור בפריז ב-1947 וכתבי היד שלו שמורים במוזיאון שארנטס לספרות ולאמנויות בארמניה. יצא לאור תקליטור של מכלול שירי הסולו של אלמשאה, בביצוע אליזבט פליבאנייאן, וכמה מיצירותיו הכוראליות בביצוע המקהלה הקאמרית קומיטאס.
יילינצה
אילונצה
אילניצה
שרה שפירא
שרה שפירא (1866–1932?) הייתה משוררת עברייה שחייתה באימפריה הרוסית וברוסיה. ידועה בזכות שירה "ציון", שנודע לפי מילות הפתיחה שלו, "אל טל ואל מטר".
ביוגרפיה.
שפירא נולדה בשנת 1866. סבה, ישעיה מאיר שפירא, היה רב ואב בית דין בקהילת יהודי צ'ורטקוב שבגליציה. אביה, ד"ר דוד בנימין שפירא, היה רופא בעיר דינבורג שברוסיה (היום דאוגבפילס בלטביה), ופרסם מאמרים בעיתונות העברית. היא גדלה בדינבורג וכן אצל סבה בצ'ורטקוב.
פרסמה מאמרים ושירים בכתבי עת עבריים.
שירה "ציון", שנודע לפי מילות הפתיחה שלו, "אל טל ואל מטר" (שמקורן בקינת דוד), פורסם בשנת 1887, בכרך השני של השנתון "כנסת ישראל" שבעריכת שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר). ארבע שנים לאחר פרסום השיר הלחין אותו דוד קבונובסקי, מלחין יהודי-רוסי שפעל באודסה בסוף המאה ה-19. השיר התקבל בהתלהבות ביישוב, ונדפס בשירונים ציוניים רבים.
בשנת 1901 עבדה כמורה באודסה, והשתתפה בוועידת "חובבי ציון" שהתכנסה בעיר. קיימה קשר מכתבים עם המשורר יהודה לייב גורדון (יל"ג), שאף הקדיש לה ארבעה משיריו. גם המשוררים יצחק רבינוביץ ויהודה ליב גמזו כתבו לה שירי תהילה.
אחרי המהפכה הרוסית עברה להתגורר במוסקבה עם אביה. עבדה בקיטלוג ספרים עבריים במחלקה העברית-היהודית של ספריית לנין, והייתה עוזרתו של מנהל המחלקה, שמואל אייזנשטדט.
חלום ליל קיץ (פירושונים)
התנהגות דתית בבעלי חיים
התנהגות דתית בבעלי חיים היא חקר ההתנהגויות של בעלי חיים, המרמזות על התנהגות פרוטו-דתית. אין כל הוכחה כי איזשהו בעל חיים - פרט לאדם - מאמין באל אחד (אלוהים) או באלים, או בעל תפישה של איזשהם רעיונות מטפיזיים, או מתפלל, או מבצע כל סוג פולחן דתי כלשהו, או יוצר חפצים בעלי משמעויות פולחניות, או מבצע כל התנהגות אחרת הטיפוסית לאדם דתי. השאלה האם בעלי חיים יכולים להיות בעלי אמונה דתית תלויה בהגדרה פתוחה למדי של מושג הדת. לכן, אם אנו מגדירים "דת" בהגדרה שאינה אנתרופוצנטרית, אנתרופומורפית, תאיסטית, או לוגוצנטרית, אזי ניתן לפרש חלק מפעולותיהם של השימפנזים, הפילים, הדולפינים ובעלי חיים אחרים כהתנהגויות פרוטו-דתיות.
המחקר של הפרוטו-דתות בחיות מודרניות רלוונטי לחקר התפתחות הדת אצל בני האדם המודרניים ואבותיהם הקדמונים.
התנהגות פולחנית בקרב שימפנזים.
התאולוג והביולוג אוליבר פוץ מציין כי מאחר ושימפנזים מהווים סוכנים מוסריים, הרי שנוצרים יכולים לראות בהם צלם אלוהים. יתר על כן, Nancy R. Howell מציע כי "שימפנזים ושימפנזה ננסי יכולים להיות מבשרי התרבות והרוחניות בקרב בעלי החיים, שכן הם מסוגלים לקשרים חברתיים, תלות הדדית וחברתיות, וכן רמה מסוימת של הבנת סימבולים". הפרימטולוגית ג'יין גודול הרחיקה לכת אף יותר, וציינה כי שימפנזים מסוימים עשויים "לרקוד" עם תחילת גשם כבד או כאשר הם עוברים ליד מפל מים. היא משערת כי התנהגויות "אלמנטליות" (כלומר, הקשורות לארבעת היסודות; במקרה זה, ליסוד המים) אלה הן למעשה "מבשרות הטקסים הדתיים". עם זאת, התאולוג כריסטופר ל' פישר סבור כי גודול מאנישה את השימפנזים יתר על המידה. פישר מודה ששימפנזים מסוגלים "לחוש רגש עז", אך הוא טוען שהם אינם יכולים לחוות רוחניות, משום ש"לא קיימת משמעות בלי שפה".
התנהגות פולחנית בקרב פילים אפריקאים.
רונלד ק' סיגל חקר את מבשרי האמונה הדתית בפילים אפריקאים והסיק כי "פילים מודעים למחזורי הטבע, שכן הם מבצעים 'פולחן ירח', שבו הם מנופפים בענפים אל מול הירח המתמלא ומתעסקים בטבילה טקסית במים כשהירח הופך למלא". גם פליניוס הזקן ציין בתצפיותיו שנראה כאילו הפילים חולקים כבוד לגופים השמימיים.
בעוד שצער נפוץ בקרב בעלי חיים רבים, הרי שטקסי הלוויה אצלם נדירים למדי. עם זאת, הם קיימים ומתועדים היטב אצל הפילים האפריקאים.
רונלד ק' סיגל כותב: .
גם שימפנזים החיים בטבע וגם החיים בשבי, מעורבים בהתנהגויות טקסיות במותו של חבר בקבוצה. התנהגויות אלו מתחילות בשתיקה קבוצתית או אינדיבידואלית, שעשויות להימשך שעות, ולאחריהן התנהגויות כגון קולות ייחודיים; טיפול בגווייה; הסתכלות טקסית בגופה; וכן יבבות וקולות צער.
תשומת לב למתים אינה ייחודית לפילים או לשימפנזים. ידוע כי דולפינים נשארים עם דולפינים אחרים שנפטרו לאחרונה במשך מספר ימים. עם זאת, הסיבות לכך עדיין לא ברורות - בעוד שמדענים יכולים לבחון את התנהגותם, תהליכי המחשבה המניעים אותם הם מעבר ליכולות המחקר של המדע בן זמננו.
רלוונטיות למחקר של בני האדם המודרניים המוקדמים.
החיים הטקסיים של בעלי חיים מעניינים את הפליאואנתרופולוגים, שכן הם מספקים הצצה נוחה לאופן שבו מערכות האמונה הדתיות התפתחו באבותיהם הקדומים של בני האדם. "שרידי השלד של קרו-מניון נמצאו קבורים בתנוחה עוברית, בהתאם למיתוס הפרימיטיבי שתנוחה זאת מאפשרת למת להיוולד מחדש אחרי המוות. המחקר של התנהגויות אלו בבעלי חיים מספק הזדמנות להבין את טבעם ותפקודם באדם". ואכן, יש שראו דמיון מסוים בין טקסי הלוויות של פילים אפריקאים לבין טקסי הקבורה של הניאנדרטלים.