יום אחד מחליט הנסיך לערוך נשף מפואר שיימשך שלושה ימים כדי שיוכל לבחור לו כלה מתאימה, מבין המוזמנות האצילות. סינדרלה מבקשת להשתתף בנשף אך אמה החורגת אוסרת עליה וכעונש על תחינותיה, היא זורקת שלוש פעמים רצופות עדשים לאפר ומצווה על סינדרלה לברור אותן. לכלוכית יוצאת אל הגן וקוראת ליוני הבית והבר ולכל עופות השמיים ויחדיו הם עוזרים לה לברור את העדשים, כדי שתוכל ללכת לנשף. אך גם לאחר שנעשה כמצוותה אין האם החורגת מתרצה, והמשפחה יוצאת לנשף ומותירה את לכלוכית לבדה בבית. סינדרלה מבקשת מהעץ שלה עזרה, והציפור הלבנה הפלאית משליכה לה ממרום ענפיו שמלת זהב וסנדלי זהב. סינדרלה לובשת בזריזות את השמלה, נועלת את הסנדלים ומגיעה לנשף. הנסיך מוקסם ממנה ורוקד רק עימה. כאשר אחד המוזמנים מנסה להזמינה לרקוד עמו, מסרב הנסיך להיפרד ממנה ולהשאילה לאחר ואומר: "זו הרקדנית שלי בלבד!". כשסינדרלה מבקשת ללכת, הנסיך מציע ללוות אותה לביתה אך היא מצליחה לחמוק ממנו ולהתחבא בשובך יונים בגינת ביתה. גם לאחר יום הנשף השני מצליחה סינדרלה לחמוק ממנו. הפעם היא מסתתרת בין ענפי עץ אגסים ענקי שבגינת ביתה ונותרת מסתורית ועלומת שם בעיני הנסיך. בתום יום הנשף השלישי, בחומקה מן הארמון, נותר סנדל הזהב השמאלי של לכלוכית דבוק לזפת שעל מדרגות הארמון. את הזפת מרחו משרתיו של הנסיך על פי דרישתו - כך זמם ללכוד את נערת חלומותיו בעת שתחמוק ממנו ותנסה להיעלם.
הנסיך האומלל מבשר להוריו שיתחתן רק עם זו שהסנדל יהלום את כף רגלה. הוא יוצא עם סנדל הזהב אל ביתה של סינדרלה שכן לשם נעלמה הרקדנית המסתורית. בבית מנסה האחות הראשונה לנעול את הסנדל, אך הבוהן שלה גדולה מדי. בעצתה של האם היא קוצצת אותה והנסיך הולך שולל ומוליך את האחות הבכירה ברוב כבוד לעבר המרכבה המלכותית. מחוץ לבית מזהירות היונים שעל העץ את הנסיך מפני הזיוף. הוא משפיל את מבטו ורואה את הדם הנוזל מן הסנדל ומחזיר אותה אל הבית. כדי לתחוב את כף רגלה המגושמת אל תוך הסנדל העדין מוכרחה האחות השנייה לקצוץ את עקבה. גם הפעם מזהירות היונים את הנסיך והוא דורש בכל תוקף מהאם והאב להביא אליו את סינדרלה. היא ניצבת מולו בחלוקה האפור. סנדל הזהב מתאים לכף רגלה, הנסיך מזהה את פניה ולוקח אותה עמו אל הארמון. בדרך מתיישבות היונים על כתפיה של סינדרלה. בחתונה, עוקרות היונים את עיניהן של האחיות החורגות וכך הן נענשות על רשעותן.
המסר העולה ממעשיית האחים גרים: האדם הנמצא בשפל המדרגה, יכול לשנות את מצבו ולהגשים את שאיפותיו בעזרת הכוח הטמון בו להביע את משאלות לבו. האכזריות - קיצוץ חלקי כף הרגל כדי להתאימה לנעל, ניקור העיניים כעונש למתעללות - עומדת בניגוד גמור לאופיה התם והאוהב של סינדרלה, המביא לה בסופו של דבר את מזלה הטוב. נוכחות היונים ותפקידן בסיפור יכולה להתפרש כדימוי לתת מודע באישיותה של סינדרלה, הצד האקטיבי, הפועל כדי להוציא את משאלות הלב לפועל, אך גם הזועם והמעניש את הפוגעים בה. העובדה כי פעולות אלה נעשות על ידי היונים ומופרדות כך לחלוטין מסינדרלה בעצמה, מאפשרת לדמותה להישאר נקייה מרבב ולהיות מושא להזדהות הקוראים עם הטוב המנצח.
שאלת הסליחה או הענשת הגורם המרע או המסכל בשתי הגרסאות מעוררת מחלוקת מוסרית, שבה צד אחד מאמין כי ניתן לשנות את הרוע ולהפכו לטוב, לבגר את היצריות הקטנונית והאגואיסטית ולהופכה למושכלת ומבינה את צורכי הזולת ואת מקומה בעולם, וצד אחר הטוען שניתן לטוב ולבוגר לשרוד רק לאחר שהיצרי הקטנוני האגואיסטי לומד לקח ונחלש עד ממוגר לחלוטין. בגרסת שארל פרו סולחת סינדרלה לאם ולאחיות החורגות, אף גומלת להם בטוב ובכך מצליחה, ככל הנראה, לנטרל את תכונותיהן הקטנוניות והאכזריות. ניתן לטעון שזהו מימוש של עקרון "הלחי השנייה" שאליו הטיף ישו הנוצרי, או עקרון הדוגמה הטובה שעליו מצביע וולטר בסיפורו "זאדיק". הסיפור אינו מוסיף ומפרט האם המשיכו האחיות והאם למרר את חיי סינדרלה שהפכה עכשיו למלכה, או שבאמת הסכינו עם היותה נעלה ונערצת מהן והסתפקו בגורלן הטוב למדי. המעשייה על פי שארל פרו מציעה הכלה של הרוע על ידי הטוב והטמעתו בתוכו ומסתפקת בכך, שכן זהו טיבה של מעשייה: היא מותירה מקום רב לדמיון ולתהייה. גרסת האחים גרים לעומתה מותירה את הכוחות השונים מופרדים לחלוטין כאשר היונים, שהן סמל לטוהר ותום אך הן גם בעלי חיים ופועלות על פי אינסטינקטים חייתיים הישרדותיים, הן למעשה הדמויות המורכבות מן היכולת להיטיב ולהרע. הן המקשרות בין המרכיב הטוב אך החלש שמתחזק ועובר תהליך של הבשלה, התבגרות ומימוש, לבין הגורם החזק המרע, שמסרב לאפשר התפתחות והופך לכן להיות חלש ובלתי מאיים. היונים גורמות לאיזון הכוחות בסיפור. התנהגותן משקפת לקורא/המאזין את הפוטנציאל והגמול הטמונים בבחירה בין הטוב לרע או הבגרות והבשלות מול הקטנוניות והיצריות הבלתי מבוקרת.
עיבודים.
לאגדה "סינדרלה" נעשו במשך השנים מספר עיבודים לתחומי אמנות שונים. בהם:
כשלי הפצה
כשלי הפצה היא קבוצת כשלים לוגיים של ערפול, המתרחשים כאשר מונח בטיעון כי אין הבדל בין מונח "מופץ" (המתייחס לחבר כלשהו בכיתה) ול"מכלול" (המתייחס לכיתה עצמה כמכלול). טיעונים כאלו, אף שהם כוזבים, עשויים להיות משכנעים למדי בגלל השימוש שהם עושים בהיוריסטיקת ייצוגיות. הכשל, על שני סוגיו, תואר לראשונה ב"הפרכות סופיסטיות" של אריסטו.
טיעונים ביחס לכיתות של עצמים ניתן להעלות בשתי דרכים עיקריות: תוך התייחסות לחברים בכיתה בנפרד, כפרטים; או להתייחס אל הכיתה כמכלול. לדוגמה:
ההצהרה הראשונה "מופצת" לכל חברי הכיתה. כל פרה, כפרט, אוכלת עשב. במקרה השני, המשמעות אינה מופצת. הפרות, כקבוצה, חשובות לכלכלת עמק יזרעאל, אך מותה של פרה מסוימת לא ישנה את התמונה הזו מעיקרה. כלומר, למשפט יש ערך קולקטיבי.
ניתן כמובן לשלב את שני המובנים ביחד, אך התוצאה תהיה כוזבת:
למרות שגם ההנחה הראשית וגם המשנית אינן כוזבות, המסקנה כוזבת משום שביצענו מעבר ממשמעות קולקטיבית (בהנחה הראשית) למשמעות מופצת (בהנחה המשנית). ניתן כמובן לבצע מעבר כוזב בכיוון ההפוך:
שוב, שתי ההנחות נכונות, אך כאן עוברים ממשמעות מופצת בהנחה הראשית למשמעות קולקטיבית במשנית, והמסקנה כוזבת.
הסיבה לכשל היא שאין שום וודאות שהתכונות הנוכחות בחלקים ונובעות מהם יהיו נוכחות גם בשלם, או שהתכונות של השלם ונובעות מהיותו שלם יהיו נוכחות גם בחלקים.
ישנם שני סוגים של כשלי הפצה:
דום לב
דום לב הוא מצב שבו ישנה הפסקה מוחלטת בפעילות הלב. כיוון שפעילות הלב פסקה, ישנה הפסקה מיידית של זרימת הדם בגוף.
חוסר באספקת דם גורם למוות של תאים עקב חוסר בחמצן. חוסר חמצן במוח גורם ללוקים בדום לב לאיבוד הכרה ולהפסקת נשימה תוך זמן קצר מאוד מרגע הפסקת פעולת הלב. פגיעה מוחית תתרחש קרוב לוודאי תוך כארבע דקות (לאחר 4 דקות נגרם נזק מוחי בלתי הפיך), למעט בנפגעי היפותרמיה. אדם שליבו פסק מלפעום ולא טופל במשך זמן זה, סביר מאוד שלא יוכל לחזור להיות בין החיים בשל מוות של תאים בגזע המוח עקב חוסר בחמצן, מצב המכונה מוות מוחי.
דום לב הוא מצב חירום רפואי שניתן לעיתים לטפל בו בהצלחה בקבוצות חולים מסוימות, אם הטיפול היעיל והנכון ניתן תוך פרק זמן קצר מרגע הפסקת פעילות הלב. הטיפול הראשוני העיקרי בדום לב הוא ביצוע החייאה באדם שליבו נדם, על מנת לחקות את פעולת הלב ולהזרים דם למוח, ובכך לדחות זמנית את הופעת המוות המוחי.
אבחון דום לב.
אופי אבחון דום הלב ישתנה בהתאם לרמתו המקצועית של המטפל הניגש לסייע לאדם ולרמת הציוד שישנה ברשותו:
טיפול בדום לב.
הטיפול הראשוני והמיידי בדום הלב יכלול ביצוע החייאת לב-ריאה בסיסית על ידי הנוכחים הראשונים באירוע, והזעקת צוותי רפואה למקום. בבית החולים יוזנק צוות החייאה אם קיים, ומחוץ לכותלי בית החולים – יוזנק אמבולנס (בשאיפה לאמבולנס טיפול נמרץ).
קריאה לעזרה.
כל אדם הנתקל באירוע של דום לב יכול לבצע פעולות בסיסיות למען הצלת חיי הזולת, ובמדינות מסוימות הוא אף מחויב לכך בחוק (בישראל - חוק לא תעמוד על דם רעך). יצירת קשר עם מוקד חירום טלפוני ודיווח על מיקום ואופי האירוע יחישו את הגעת העזרה הרפואית לאותו אדם, ונחשבים עמידה בדרישות החוק.
ביצוע החייאה בסיסית.
החייאה בסיסית (BLS-CPR), הכוללת עיסוי לב והנשמות, ניתנת לביצוע גם ללא כל ציוד רפואי או הכשרה רפואית קודמת (אך בהחלט מומלץ להכיר מבעוד מועד את אופי הפעולות). העיקרון המנחה הוא הצורך בביצוע לחיצות חזקות במרכז החזה, שיפעילו לחץ ויגרמו לכיווץ הלב. הלחיצות גורמות לדם לצאת משריר הלב החוצה, לכיוון איברי הגוף, ובכך מספקות להם דם וחמצן, ודוחות במקצת את מות התאים.
דפיברילציה מוקדמת.
דפיברילציה הוא השם המקצועי למתן מכת חשמל המועברת לשריר הלב בזמן דום לב. מטרת הדפיברילציה היא "לאפס" את הפרעת הקצב הפתולוגית, מתוך תקווה לחזרה לקצב הלב התקין. מחקרים הוכיחו כי ככל שהדפיברילציה בוצעה בזמן קצר יותר מהופעת דום הלב כך ביצעה את מטרתה בצורה טובה יותר- והובילה לחזרה לקצב לב המייצר תפוקה לבבית באחוזים גבוהים יותר.
בעבר רק מטפל רפואי בכיר (רופא או פרמדיק) היה בעל הרשאה לביצוע דפיברילציה, אך מאז הופעתם של דפיברילטורים חצי אוטומטיים הועברה ההרשאה לכל אדם המסוגל להפעיל את המכשיר, פעולה אשר איננה מחייבת ידע קודם. המכשיר הוא שיחליט על הצורך בביצוע דפיברילציה, וכל שעל המטפל לעשות הוא לחברו לחזהו של החולה ולהשמע להוראותיו.
ביצוע החייאה מתקדמת.