בעת מבצע עופרת יצוקה נמנע מבית החולים ברזילי באשקלון להעניק טיפול רפואי, משום שאינו ממוגן נגד הרקטות הנורות מרצועת עזה. בעקבות כך פינה בית החולים 80% ממטופליו לבתי חולים אחרים עד סוף הלחימה.
בשנת 2018 הושק האגף החדש בבית החולים, ממוגן הטילים לאחר 7 שנות עבודה וכלול 280 מיטות לשעת חירום, חדר מיון, חדרי טראומה ומכון דימות חדש.
עיכוב הבנייה.
חלק מהשטח בו תוכנן לבנות את האגף החדש היה שטח עתיקות מוכרז, לפיכך ביצעה רשות העתיקות בינואר 2008 סקר מקדים באתר הבנייה. בסקר נתגלו קברים, שלפי השערת הארכאולוגים הם קברי גויים מהתקופה הרומית והביזנטית. "אתרא קדישא" ו"האגודה למניעת חילול קברים" טענו שמדובר בקברי יהודים, ופעלו למניעת המשך העבודות. גם גורמים משפטיים במשרד ראש הממשלה הודו כי "אף שכנראה מדובר בקברים פגאניים, לא היה ניתן לשלול את האפשרות כי מדובר בקברי יהודים או כי באתר נמצאים קברי יהודים". המשרד הורה לרשות העתיקות להפסיק את העבודות בשטח הקברים עד למציאת פתרון לבעיה.
הממשלה החליטה למנות את שר הדתות, יצחק כהן, למצוא פתרון הנדסי או הלכתי לבעיית הקברים. השר פנה לרבנות הראשית לישראל, ונענה על ידי הרב הראשי יונה מצגר כי מספר רבנים חרדים חלקו על היתרו של הרב מצגר, וטענו כי "הזכרת היתר פיקוח נפש לדברים עתידיים כאלה הוא סילוף שיש בו עקירת התורה... ולפי מה ששמענו שישנה אפשרות לבנות את בית החולים מצד אחד שבו לא תהיה פגיעה בקברים, הרי כל הדיון הוא ללא צורך". כך כתבו הרב ניסים קרליץ והרב שמואל וואזנר. הוסיף על כך הרב יוסף שלום אלישיב: "על פי הבירורים והנתונים שהוצגו לפניי, אין מקום להתיר לפנות המתים במתחם בית החולים באשקלון, ויש להקים את האגף החדש בצורה שלא יפגעו בבית הקברות".
בפברואר 2009 עתרה קבוצת תושבים מאשקלון לבג"ץ נגד המדינה, בבקשה לחדש את עבודות בניית האגף הממוגן, בהסתמך על ההיתר ההלכתי של הרבנות הראשית. לטענתם, עיכוב הבנייה גרם נזק לאיכות הטיפול הרפואי שמוענק בבית החולים. פרקליטות המדינה טענה בתשובתה כי הממשלה החליטה למצוא חלופות הנדסיות שאינן כרוכות בפגיעה בקברים.
תוך כדי כך מונה לתפקיד סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שהחליט לאמץ אחת החלופות שנהגו על ידי צוות בראשות רענן דינור, ולהקים את האגף החדש של בית החולים לצד צפון של המבנה הקיים. בכך היה אפשר למנוע פגיעה בקברים שנמצאו, על מנת להימנע מפגיעה בקברים אפשריים במיקום החדש ולהימנע מטומאת מת, הוצע לבטל את בניית המחלקות התת-קרקעיות ולבנות את המבנה כולו על משטח המאפשר טהרה. בתשובה לשאלת בג"ץ באשר לעמדת הממשלה בנידון, השיב ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הוא תומך בהחלטתו של ליצמן. פסק הדין בעתירה טרם ניתן.
העתקת האגף הייתה גורמת להרחקת חדר המיון ב-300 מטר מבית החולים, קישור בין המבנים על ידי גשרים עליים לא ממוגנים, ביטול חלק גדול מהמיגון המתוכנן, ייקור כל הפרויקט בכ-135 מיליון שקל.
ליצמן הביא שאלה זאת לדיון בישיבת הממשלה ודרש כי תוואי הבנייה ישונה. ב-21 במרץ 2010 אישרה הממשלה ברוב של 11 שרים מול 10 את העתקת האגף החדש של בית החולים ומיגונו במגבלות מסוימות. העברת הבנייה למיקום החדש הייתה צפויה לייקר את הבנייה בכ-135 מיליון ש"ח ולגרום לעיכובים משמעותיים. בנוסף, תוספת עלות זו פוגעת במיגונם של בתי חולים אחרים. על פי הצעת השר בני בגין הוחלט כי במשך חודש ימים ייבחן הנושא ולאחר מכן, אם יעלו דברים שיצדיקו את שינוי ההחלטה, תהיה הממשלה רשאית לבחון מחדש את הדברים.
בעקבות החלטת ממשלה זו התפטר מתפקידו מנכ"ל משרד הבריאות, ד"ר איתן חי-עם, באומרו: .
באפריל 2010, לאחר שהוקמה ועדה מקצועית בראשותו של מנכ"ל משר"ד ראש הממשלה, אייל גבאי, שבחנה את הנושא, ולאחר שקיבל משרי הממשלה את המנדט להכרעה בנושא, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לבטל את החלטת הממשלה מחודש מרץ - לבנות את האגף הממוגן במיקום המקורי ולהעתיק את הקברים שנמצאו בשטח הבנייה. נתניהו הסביר כי החלטתו נבעה בעיקר משיקולים מקצועיים - קרבתו של האגף הממוגן לבית החולים, חיסכון בעלויות ועוד.
במאי 2010 החל פינוי הקברים חרף הפגנות של החרדים באשקלון ומחוץ לה. במהלך החפירות נמצא זכר למקדש פגאני אשר חיזק את ההערכה כי הקברים אינם של יהודים.
לאחר פינוי הקברים התעכבו העבודות עקב בעיה בהעתקת עץ שקמה עתיק שהיה בחצר בית החולים. דובר בית החולים טען שמדובר בהליך של מספר שבועות בלבד. חברי הכנסת החרדים טענו שאם מדובר בפיקוח נפש כמו שטענו מנהלי בית החולים והרשויות המקומיות, אין מקום לשום עיכוב.
באוגוסט 2011 עדיין לא החלו לעבוד במקום עקב בעיות תקציב. בוועדה לביקורת המדינה התברר שהבנייה תושלם רק בסוף שנת 2014. יושב ראש הוועדה לביקורת המדינה רוני בר-און ציין שעל מבקר המדינה לבדוק איך עולה החלטה זו יחד עם החלטת הממשלה להשלים את הבנייה במהירות האפשרית. חבר הכנסת משה גפני טען שזו ראיה שהקריאות בעד פינוי הקברים לא היו למטרת בניית האגף אלא למטרת ניגוח החרדים.
מנהל.
מהקמתו ועד שנת 1981 ניהל את בית החולים ד"ר מיכאל לביא. לאחר פרישתו, כיהן בבית החולים מנהל זמני עד שבספטמבר 1985 מונה למנהל בית החולים ד"ר שמעון שרף, שכיהן קודם לכן כממלא מקום המנהל. עם פרישתו בשנת 2012, מונה פרופסור חזי לוי למנהל בית החולים, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2020, עם מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות. לאחר מכן, כיהן יניב שרר כמנהל בית החולים בפועל עד לחזרתו של חזי לאחר התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2021.
זאולז'ה
זָאוֹלזֶ'ה (בפולנית: Zaolzie, בצ'כית: Zaolší או Zaolží) הוא חבל ארץ היסטורי במרכז אירופה שהיווה סלע מחלוקת בין פולין ובין צ'כוסלובקיה.
שם וגבולות.
זאולז'ה היא השם הפולני של האזור של שלזיה הצ'כית הנמצא ממערב לאולז'ה, בסמוך לה. משמעות השם זאולז'ה היא: מעבר לאולזה, כלומר הטריטוריה שמעבר לנהר אולזה. בצ'כיה מכונה האזור טשין הצ'כית (České Těšínsko). היא מורכבת מהשטחים של המחוזות של צ'שין ופריזסטט של האימפריה האוסטרו-הונגרית. שטחה של זאולז'ה היא בסביבות 2250 קמ"ר.
ישנם המשתמשים בטעות בשם זאולז'ה בהתייחס לכל שלזיה הצ'כית.
היסטוריה.
החבל היה חלק מפולין ובהמשך, משנת 1339, גם חלק משלזיה הצ'כית. משנת 1653 עבר החבל לידי בית הבסבורג. חבל זאולז'ה היה מחולק בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית לארבעה מחוזות - בשלושה מתוכם היה רוב פולני, וברביעי - רוב צ'כי. במהלך המאה ה-19 גדל מספר התושבים הגרמנים של החבל. מיעוט משמעותי נוסף היו היהודים, אך כמעט כולם נספו בשואה. התושבים הפולנים והצ'כים שיתפו פעולה נגד ההתיישבות האוסטרית/גרמנית. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הגיע אל החבל גל של הגירה (כ-60,000 מהגרים) מגליציה ושינה את המאזן הדמוגרפי. מרבית המהגרים היו עניים מאוד וחסרי השכלה, וחלקם התיישבו מעבר לגבולות החבל, באוסטרבה שבתחומי שלזיה הצ'כית.
המהלכים אחרי פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר החל פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, מועצת תושבים פולנית (Rada Narodowa Księstwa Cieszyńskiego) תבעה את הריבונות על המקום ב-30 באוקטובר 1918, וכך עשתה גם מועצת תושבים צ'כוסלובקית (Národní výbor pro Slezsko) ב-1 בנובמבר 1918.
בסיום מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, מרבית השטח היה תחת שליטה של רשויות פולניות המגובות בכוחות צבא. ב-2 בנובמבר, בהסכם ביניים, לא הגיעו הצדדים להסכמה. ב-5 בנובמבר החליטו פולין וצ'כוסלובקיה, בהסכם ביניים, לחלק את השטח ולהפקידו בידי שתי המועצות המקומיות, הפולנית והצ'כוסלובקית. בתחילת 1919 המועצות נבלעו בתוך מנגנוני שתי המדינות החדשות, ולמרות שלפי ההסכם האחרון הוקטן השטח שבשליטה פולנית והוגדל השטח שבשליטה צ'כוסלובקית, הצ'כוסלובקים לא היו מרוצים מהמצב ושאפו ליותר. ב-23 בינואר פלשו הצ'כוסלובקים לתוך השטח, כשהם מנצלים את היות פולין שקועה במלחמה עם הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
האמתלה הצ'כוסלובקית לפלישה, שכללה כ-15,000 חיילי חיל רגלים, הייתה ארגון בחירות לסיים (הפרלמנט הפולני) בשטח השנוי במחלוקת. לטענת הצ'כוסלובקים, היה זה צעד של הפגנת ריבונות. הצבא הצ'כוסלובקי נבלם ליד העיירה סקוצוב ובין הצדדים נחתם, ב-3 בפברואר, הסכם הפסקת אש.
המהלכים הדיפלומטיים.
תביעת הפולנים על השטח התבססה על כך שמרבית התושבים היו פולנים ועל כך שהשטח כבר היה שייך בעבר למדינה פולנית. הצ'כוסלובקים, בנוסף לטענות היסטוריות ואתניות, הציגו גם סיבות כלכליות - באזור נמצא צומת רכבות חשוב המחבר את שלזיה הצ'כית עם סלובקיה ומכרות פחם חיוניים לתעשיית המתכת הצ'כוסלובקית.
הסכסוך הפולני-צ'כוסלובקי הובא בפני המעצמות שניצחו במלחמת העולם הראשונה, והללו הזמינו את שני הצדדים לפריז כדי להציג את טיעוניהם. המעצמות ניסו להתחשב בתביעות הצדדים ועמדו לחלק את הטריטוריה בצורה שתיתן לצ'כוסלובקיה 60% ממכרות הפחם ולפולנים את צומת הרכבות והטריטוריות המיושבות בפולנים. בשלב זה הגיש אדווארד בנש הצעה מפתיעה - הוא הציע לערוך משאל עם. נציגי המעצמות ניסו להניא אותו מהצעתו והסבירו לו שהרוב הפולני יהיה נגדו, אך הצ'כוסלובקים התעקשו. הפולנים הסכימו להצעה, והמעצמות החלו בהכנות למשאל עם לחודש ספטמבר 1919. עם זאת, המתח בחבל עלה מאוד, בוצעו מעשי טרור ואף מעשי רצח, ובנסיבות אלה החליטו המעצמות שאין אפשרות לערוך את משאל העם.