מספר הלידות מרובות הוולדות עלה בסוף המאה ה-20. לדוגמה, בקנדה בין השנים 1979 ל-1999 מספר התינוקות שנולדו בלידות מרובות ולדות עלה ב-35%. בתקופה שלפני פיתוח התרופות מעודדות הביוץ, שלישיות היו דבר נדיר למדי (בערך 1 מתוך 8,000 לידות בלבד), ולידות בהן מספר גבוה יותר של ולדות נדירות אף יותר. חלק ניכר מהעלייה יכול להיות מיוחס להשפעת טיפולי הפוריות, כדוגמת הפריות מבחנה. מטופלות צעירות יותר המקבלות תרופות פוריות, אשר מכילות הורמון מעודד הזקיק שמגיע בצורה מלאכותית ולאחר מכן עוברות הזרעה תוך רחמית, נמצאות בסיכון גבוה ללידות מרובות ולדות מסדר גבוה. ישנם מספר גורמים המעלים את הסבירות שאישה תקלוט היריון מרובה ולדות באופן טבעי והם:
בשנת 2004 נולדה שישייה לזוג קייט וג'ון מפנסילבניה. ההפקה """גוזלין" עזרה להם להשיק את התוכנית ג'ון וקייט פלוס 8 מה שהפך בסופו של דבר לקייט פלוס 8 בעקבות גרושיהם. (התוכנית מדורגת במקום הגבוה ביותר ברשת TLC).
סיכונים ומניעה.
לידה שלפני הזמן ומשקל לידה נמוך
תינוקות שנולדים בלידה מרובת ולדות נמצאים בסיכון גבוה ללידה לפני הזמן, ביחס ללידות רגילות (הריונות עם עובר אחד). 51% מהתאומים ו91% מהשלישיות נולדים לפני הזמן לעומת 9.4% בלבד שנולדים לפני הזמן בלידות רגילות. 14% מהתאומים ו41% מהשלישיות נולדו באופן משמעותי לפני הזמן לעומת 1.7% בלבד בלידות רגילות שנולדים באופן משמעותי לפני הזמן. בהווה אין שום דרך לעצור תאומים מלהיוולד לפני הזמן. נשים בהיריון יחידאי יכולות לקבל תרופה הנקראת בטאמימיטק המרפה את שרירי הרחם ובכך מעכבת את הלידה. נתינת התרופה נעשית על מנת לעכב את תהליך הלידה ובכך לאפשר לריאותיו של הילוד להמשיך ולהתפתח על ידי מתן סטרואידים או כדי להעביר את היולדת לבית חולים בעל יחידה המותאמת בדיוק לצורכי היולדת. למרות הנאמר לעיל לא ניתן לומר בוודאות האם אישה בהיריון עם תאומים או שלישייה צריכה לקבל בטאמימיטק בצורת כדורים על מנת להוריד את הסיכון ללידה לפני הזמן. במחקרים מסוימים על מקרים של הריונות תאומים, בטאמימיטק אכן הוריד את הסיכוי ללידה לפני הזמן אך מחקרים אלו אינם מהווים בסיס מוצק ממנו להסיק את הדבר ככלל. כמו כן תפירת צוואר הרחם (תפר סרויקלי) על מנת למנוע לידה שלפני הזמן לא הוכח גם הוא כיעיל במניעת לידה לפני הזמן בלידות מרובות ולדות (לא הוכח ונבדק במספיק מקרים). באופן כללי ניתן לומר כי לידות שלפני הזמן קורות בשכיחות גבוהה יותר בהריונות מרובות ולדות עקב הנטייה של התינוקות להיות בעלי משקל נמוך יחסית בלידה וזאת ביחס לתינוקות בהריונות יחידאיים. מספר הוכחות הראו כי 1.1% מהתינוקות הנולדים בלידות רגילות (היריון עם עובר אחד) נולדים במשקל לידה נמוך לעומת 10.12% בלידות תאומים ו31.88% בלידות שלישיית. יוצאי דופן מבחינה זו היו שלישיית קופרסק שמגיעה ממיסיסוגה אונטריו שבקנדה. שלישיית תינוקות ששברה את שיא העולם במשקל של שלישיות ונולדה במשקל של 7.711 ק"ג.
הפרדה שאינה מושלמת
תאומים עלולים להיות מונוכוריאליים ובכך להמצא בסיכון מוגבר לתסמונת מעבר הדם בין העוברים (באנגלית: Twin-to-twin transfusion syndrome) במקרים אלה עדיין קיימת שלייה עבור כל תאום המספקת לו את צרכיו, אך התאומים נמצאים יחד באותו קרום כוריוני. במקרים חריגים אף יותר התאומים עלולים להיות מונומניוטים מצב בו התאומים יחלקו אף את אותו שק מי שפיר ובכך יימצאו בסיכון לא רק לסינדרום מעבר הדם בין העוברים כי אם גם לחיבור ממשי ביניהם דרך איברים פנימיים, במצבים אלו נדרשת פרוצדורה כירורגית על מנת להפריד את העוברים והסיכון לתמותה גבוה אף יותר.
שיעור התמותה
שיעור התמותה בקרב הריונות מרובי ולדות גבוה משיעורם בלידות רגילות. השיעור של לידה שקטה (לידה בה העובר נולד כאשר הוא כבר מת) גבוה בלידות מרובות ולדות מאשר בהיריון רגיל. במחקר שנערך על שמינייה, שביעייה, שתי שישיות, 8 חמישיות, 17 רביעיות, 228 שלישיות, נמצא כי העוברים בדרך כלל מתים בשלב יחסית מתקדם של ההיריון בדרך כלל 3–5 שבועות לפני הלידה המתוכננת. בשבוע ה34 עבור שלישיות, בשבוע ה31 עבור רביעיות וכו'. עוד נמצא כי במצב של שישיות שביעיות ושמיניות העוברים כמעט תמיד נולדו מתים. למרות האמור לעיל עדיין אין הוכחה חותכת לכך ששיעור התמותה גבוה יותר דווקא בהיריון מסוג זה לעומת היריון יחידאי.
מניעה בהפריה חוץ גופית
כיום הריונות מרובי ולדות הם בדרך כלל תוצאה של הפריה חוץ גופית.במחקר שנערך בשנת 1997 על 2,173 השתלות עוברים שבוצעו במסגרת הפריה חוץ גופית, 34% הועברו בהצלחה להריונות, שיעור ההריונות הכולל הכולל היה 31.3% (24.7% תאומים, 5.8% שלישיות ו -0.08% רביעיות). מכיוון שבתהליך ההפריה החוץ גופית הסיכוי ללידה מרובת ולדות עולה בצורה ניכרת, מספר מאמצים נעשים כדי להפחית את הסיכון ללידות מסוג זה - במיוחד שלישיות או יותר. גיניקולוגים ורופאי פוריות העוסקים בתחום עושים זאת על ידי הגבלת מספר העוברים לכל עובר עובר אחד או שניים. בדרך זו, הסיכונים של האם והעוברים יורדים ובכך גדלים סיכויי ההצלחה של ההיריון.
התנהלות בזמן היריון מרובה.
מנוחה במיטה לא נמצא כגורם שמשפיע על התוצאה, ולכן במחקרים, לא נמצא כמומלץ.
הפחתה סלקטיבית
דילול עוברים, זוהי שיטה בה מפחיתים את מספר העוברים בהיריון מרובה.
הפרוצדורה בדרך כלל לוקחת כיומיים: ביום הראשון בודקים מיהו העובר שאותו ידללו, וביום השני מבצעים את הפרוצדורה עצמה. בפרוצדורה אשלגן כלורי מוזרק אל תוך לב העובר, בעזרת שימוש בצילום אולטרה סאונד. הסיכונים בפרוצדורה זו כוללים דימום הדורש עירוי, קרע של הרחם, *שמר על השליה retained placenta, זיהום, הפלה, prelabor rupture of membranes. כל אחד מהסיכונים הללו נחשב לנדיר.
פרוצורת דילול ההיריון, התפתחה לראשונה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר אנשים החלו להבין, בעזרת הטכנולוגיה שהתפתחה, את הסיכונים הכרוכים בהיריון מרובה, לאם ולעובר.
טיפול בהיריון
נשים בהיריון מרובה, נוטות לבקר יותר אצל הרופאים מאשר נשים עם היריון יחיד, מפני שקיים סיכון גבוה יותר לסיבוכים. למרות זאת, כרגע אין שום עדות לכך שיש טיפול לפני הלידה שיכול להועיל יותר לאמהות או לתינוקות, בהיריון מרובה מאשר בהיריון עובר יחיד .
תזונה
לידה מוקדמת נמנית עם הסיכונים לנשים עם הריונות מרובים, ולכן מומלץ לעודד אותם לעשות דיאטה עטורת קלוריות, על מנת לעלות את משקל התינוק שיולד. לא מורים על הנשים לעשות זאת, מכיוון שעדין לא הובאו הוכחות מבוססות מספיק לשיטה זו, וזה בגלל האפקט הארוך טווח שיש לאמא, לאחר שעשתה דיאטה מרובה קלוריות בהיריון, גם אחרי הלידה.
ניתוח קיסרי או לידה נרתיקית
במחקר שנעשה בשנת 2013, ב-106 מכוני לידה, ב-25 מדינות שונות, הגיע למסקנה, שבמקרה של נשים עם היריון תאומים בשבוע ה32 עד ה38 ושישה ימים, להיריון, והתאום הראשון נמצא עם הראש כלפי תעלת הלידה, ביצוע ניתוח קיסרי, בהשוואה ללידה רגילה, לא מעלה משמעותית או מוריד את הסיכונים למוות בלידה, או פגע רציני בתינוק שיכול לגרום לנכויות. במחקר זה, 44% מהנשים שתוכננו ללדת בלידה רגילה, נאלצו ללדת בניתוח קיסרי מסיבות לא מתוכננות, כמו סיבוכים בהיריון. בהשוואה אליהם, בארצות הברית בשנת 2008, מוערך כי 75% מהריונות תאומים נודלו בניתוח קיסרי. בנוסף, השיעור של ניתוח קיסרי בכל ההריונות באוכלוסייה הכללית, נע בין 40% ו14%.
התנוחה העוברית (התנוחה בה התינוק נמצא ברחם) בדרך כלל יקבע אם העוברי ייוולדו בלידה רגילה או בניתוח קיסרי. הביקורת של מחקר שנערך ברמה גבוהה, בנושא זה, מצא כי אם התאום שנולד ראשון (כלומר זה שהיה נמצא נמוך יותר ברחם* הראש שלו כלפי מטה, זה לא מספיק על מנת לקבוע אם הניתוח קיסרי יהיה בטוח יותר, בשביל האמא והתינוק, מלידה רגילה.
תאומים זהים (Monoamniotic twins, לאחר פיצול הביצה המופרית, חולקים עדיין את אותו שק מי השפיר) נמצאים בסיכון גבוה יותר לסיבוכים מאשר תאומים אחים (לא זהים, כל אחד בשק מי השפיר שלו). כמו כן, השאלה האם לבצע ניתוח קיסרי מוקדם יחסית, או לחכות שהלידה תתחיל בטבעיות תוך כדי מעקב צמוד אחר התינוקות, עדין לא נקבע מאחר שאין מספיק עדויות בנושא. לכן, לידה מסוג זה של תאומים, צריכה להשקל היטב על ידי האמא, משפחתה תוך כדי לקיחה בחשבון את הצורך בטיפולים לפני הלידה.
לידה קיסרית הכרחית כאשר התאום הראשון לא נמצא עם הראש כלפי תעלת הלידה (cephalic presentation) או בהיריון של תאומים זהים (monoamniotic twin).
טיפול אינטסיבי בילוד
לידות מרובות של תינוקות, בדרך כלל דורשות טיפול אינטנסיבי בילוד (Neonatal intensive care) מיד לאחר הלידה. העדויות לכל ההתנהלויות והלידות של הריונות שלישייה, בין השנים 1992–1996 נסקרו על מנת לראות את הסטטיסטיקה בילודים. קאופמן (Kaufman) מצא מסקירה אחר מחקרים אלו, שבמהלך תקופה של חמש שנים, 55 הריונות שלישייה, כלומר 165 תינוקות, נולדו. מתוך ה-165 תינוקות, 149 קבלו טיפול אינטנסיבי לאחר הלידה.
חברה ותרבות.
כיסוי ביטוח (Insurance coverage)
מחקר שנערך על ידי "האגודה למחקרים בריאותיים ואיכותיים בארצות הברית" (U.S. Agency for Healthcare Research and Quality) מצא שבשנת 2011, שהיו מבוטחות בחברת ביטוח פרטית היו מבוגרות יותר, ובעלות סיכוי גבוה יותר להיות עם היריון מרובה מאשר נשים שהיו מבוטחות בביטוח בריאות ציבורי (Medicaid).
השקפה תרבותית
בתרבויות מסוימות, תופסים את ההיריון המרובה בתור משהו טוב, ובחלקן בתור משהו רע.