בשנת 1987 מונה למפקד בה"ד 13. בתקופתו זכה הבה"ד בפרס צה"ל לבסיסי הדרכה מצטיינים.
בשנת 1991 מונה במינוי זמני לשמש כקצין המשטרה הצבאית של פיקוד העורף שהוקם בקיץ של שנת 1991 ובהמשך מונה למפקד כלא מגידו שהחזיק בכ-1,600 ממחבלי האינתיפאדה הראשונה. היחידה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות מצטיינות.
בשנת 1993 מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הצפון. התקופה התאפיינה בלחימה מתמדת בדרום לבנון, מבצע "ענבי זעם", גירוש ראשי המחבלים ללבנון ועוד.
בשנת 1995 מונה לסגן הקמצ"ר וכממלא מקום הקמצ"ר טיפל באירוע מרד הכלואים בכלא שש ב-1997.
בשנת 1998 קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את ניר-עם גולדברום כקמצ"ר. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית: גובש חזון חילי, גובשה תפיסת שירות העוסקת בתרבות ארגונית חדשנית ובה נקבעו מדדים לחדשנות ולהצלחה, הטיפול בחקירת תאונות הדרכים הועבר מענף השיטור והמבצעים למצ"ח והוקמו מדור אלימות במשפחה ומדור אופרטיבי. צחור פיקד על החיל במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע "חומת מגן" שבמהלכו הוקמו מחדש כלא עופר וכלא קציעות. בשנת 2002 סיים את תפקידו.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בניהול חברת כוח אדם, בייעוץ ארגוני והתנדב לתמוך בחינוך נוער בסיכון במסגרת פרויקט "צהלה". במקביל להתנדבות, עבר הסבה להוראה והחל ללמד אזרחות תלמידים מתקשים בבית ספר תיכון.
לקריאה נוספת.
דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 116–121.
חוג שברים קלאסי
רקורסיית זנב
רקורסיית זנב (באנגלית: Tail Recursion או Tail Call) היא פונקציה רקורסיבית המתוכננת בצורה כזו שהקריאה הרקורסיבית היא הפעולה האחרונה בפונקציה, ואין צורך לבצע פעולות נוספות על ערך החזרה מהקריאה הרקורסיבית.
שימוש ברקורסיית זנב מאפשר ריצה בסיבוכיות מקום נמוכה יותר מאשר סיבוכיות מקום פרופורציונלית לעומק מחסנית הרקורסיה.
רקע.
בעיות רבות בתחום מדעי המחשב נפתרות בעזרת אלגוריתמים רקורסיביים. לעיתים אלו פתרונות פשוטים יותר להבנה ולתיאור, גם אם מסובכים יותר חישובית. עם זאת, תהליך הרקורסיות דורש לעיתים הקצאת זיכרון רב בזמן הריצה. הסיבה לכך היא שבתהליך ריצת הרקורסיה מתבצעת קריאה עצמית שוב ושוב, ובכל שלב נשמרים ערכי ביניים במחסנית הקריאות. במקרים מסוימים המחסנית עשויה לגדול באופן כה משמעותי עד שריצת התוכנית תהפוך להיות איטית יותר, או אף בלתי אפשרית.
אחת הדרכים לפתור בעיה זו היא רקורסיות זנב, אלו בנויות בצורה אשר אינה דורשת שמירה של משתנים באופן מבוזר לכל עומקה של המחסנית, אלא העברת הנתונים מקריאה לקריאה תוך כדי ריצה. המבנה הייחודי של רקורסיות זנב הוא בכך שהקריאה העצמית תהיה הפקודה האחרונה שתתבצע בפונקציה, ועל כן אין טעם לבצע נסיגה אחורה. בשל כך, ניתן לוותר על מחסנית הקריאות ולהקטין באופן משמעותי את סיבוכיות המקום של האלגוריתם.
באלגוריתמים הדורשים קריאות רקורסיביות רבות, רקורסיית זנב עשויה למנוע את הצפת כל הזיכרון אשר הוקצה לטובת ריצת התוכנית, ולמנוע את הצורך להקצות זיכרון חדש. בנוסף, בסוף הריצה, אין צורך לבצע התקפלות של שלבים רבים לאחור (תהליך החזרת ערכי קריאות הפונקציה), כך ריצת הרקורסיה הופכת למהירה יותר. לא כל שפות התכנות תומכות באופטימיזציות על רקורסיית זנב.
דוגמה.
את פונקציית העצרת ניתן להגדיר ברקורסיה רגילה:
הגדרת !n :
אם נרצה לכתוב את הקוד בעזרת רקורסיית זנב, נכתוב אותו כך שיקבל זוג סדור (n,1) ויפעל בצורה הבאה:
הגדרת (a,b):
בקוד זה, הפרמטר הראשון יורד בכל איטרציה ב-1 עד שהוא מגיע ל-0 בזמן שהפרמטר השני מגדיר את העצרת. לאחר קבלת הערך הוא יוחזר אחורה בכל שלבי הרקורסיה.
פורפיקד
הר הגעש פורפיקד (באנגלית: Fourpeaked Mountain, מילולית: ארבע הפסגות) הוא הר געש פעיל בדרום-מערב מדינת אלסקה שבארצות הברית. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כיום (2013) מסווג את ההר כסיכון אווירי. הר הגעש היה רדום במשך 10,000 שנה עד להתפרצותו בשנת 2006.
גובה ההר 2,104 מטר, ופסגתו מכוסה בשלג-עד והוא חלק מרכס האלאוטים שבמדינה.
ההתפרצויות ב-2006.
ב-17 בספטמבר 2006 החלו להתקבל דיווחים על ענני קיטור העולים מפסגת ההר. עננים אלו נצפו למרחק רב, עד לעיר הומר שמעבר למפרץ קוק (Cook Inlet), ותוך זמן קצר ניתן אישור מדעי כי ההר מתפרץ.
על ההר הותקנה מערכת מעקב מתקדמת, שזיהתה רצף של רעידות אדמה קטנות בבסיס ההר, דבר המעיד כי ההר עומד בפני התפרצות קרבה נוספת. אולם ההר בסופו של דבר לא התפרץ, ורמת מסוכנותו הורדה ל"ירוק" במרץ 2007.
בנוסף, לאחר ההתפרצות התקבל דיווח כי ביולי-אוגוסט 1965 נצפו ענני קיטור העולים מפסגת ההר.
אל חאדר
מיקי בראל
מיקי בראל (נולד בשנת 1957) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1957 בישראל. גדל בתל אביב.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושובץ לחיל המשטרה הצבאית. עבר טירונות וקורס מדריכי כלואים בבית הספר למשטרה צבאית בה"ד 13 ובסיום ההכשרה שובץ כמד"כ בכלא מגידו. לאחר קורס קצינים שובץ כמ"מ עבודות חוץ בג'בל מע'רה בכלא שבע (רפידים, סיני). בהמשך שימש כסמ"פ בכלא ארבע.
בשנת 1978 מונה למפקד בסיס מ"צ יואב ולאחר מכן כמפקד המשטרה הצבאית בשארם א-שייח' (עד לפינויה והחזרתה למצרים בשנת 1982). בהמשך שימש כמ"פ בכלא 4, ראש מדור עבירות במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי, סגן מפקד בה"ד 13 וסגן מפקד המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בתקופה זו סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, קורס קציני מ"צ בצבא אנגליה וקורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בשנת 1989 מונה למפקד כלא 4. בשנת 1992 מונה לממצ"פ מרכז (בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו התרחשו: הטבח במערת המכפלה, חטיפת נחשון וקסמן ואירועים נוספים סביב הסכמי אוסלו).
בשנת 1995 מונה לראש ענף שיטור ומבצעים במקמצ"ר וב- 1996 למד במב"ל. עם סיום הלימודים הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מצ"ח. בפיקודו על היחידה ביצע בה שינויים רבים ובהם: הקמת ענף מודיעין, הקמת מגזר הבילוש, הגברת שיתוף הפעולה עם משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי ועוד.
בשנת 2002 מונה לקמצ"ר. בתקופת פיקודו על החיל נערכו בו שינויים ארגוניים משמעותיים בהם: הקמת מערך הבידוק במעברי גדר ההפרדה והעברת מתקני הכליאה של עצורי השטחים לשירות בתי הסוהר. לצד הפעילות הארגונית, השתתף החיל בתקופה זו במבצעים ואירועים לאומיים רבים ובהם: מבצע תכלת ולבן להחזרת גופות 3 החללים שנחטפו בהר דב, מבצע משק כנפיים לשחרור עזאם עזאם ותוכנית ההתנתקות. בתקופתו אושרו: תג-שמי לכל ש"צ, סיכה ללוחמי סחלב וסיכה לבוגרי קורס הסמלים החילי. הוקמה יחידה מרכזית (ימ"ר) של מצ"ח בפקמ"ז והוקם בסיס מצ"ח באיו"ש, שהתמקד בטיפול בתלונות של תושבי האזור כנגד חיילי צה"ל והוקם מפלג הונאה בהיחידה המרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח (הימל"ם), שמטרתו להתמודד עם פשיעה מתוחכמת בתחום זה.
בראל הוא בעל תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני בביטחון לאומי.
לאחר שחרורו מצה"ל.
לאחר שחרורו, שימש בראל כדירקטור בנמל אשדוד וכסגן יו"ר הוועדה שהוקמה לבדיקת נסיבות הבריחה של האסיר בני סלע.
משמש כיום כמנכ"ל "מגדל משה אביב" ויו"ר עמותת ידידי חמ"ץ.
יום טוב המון
יום טוב המון (י"ז בתמוז תרל"ג, יולי 1873, איסטנבול – 16 בספטמבר 1952, ירושלים) היה שופט ועורך דין עברי בירושלים בסוף תקופת השלטון העות'מאני, ומייסד שכונת רוממה בירושלים.
קורות חייו.
המון נולד באיסטנבול למשפחה יהודית ספרדית מיוחסת, מצאצאיהם של משה המון, יועץ ורופא החצר של הסולטאן סולימאן המפואר, ובנו יוסף אמון שהיה רופאו של הסולטאן סלים הראשון. בני משפחתו עסקו רובם ככולם במקצועות חופשיים: אֶחיו מנחם המון ויעקב המון היו רופאים, וקרובו יצחק המון היה פרופסור בבית הספר הגבוה למתמטיקה וכלכלה באיסטנבול לפני מלחמת העולם.
המון התחנך בבית הספר של חברת כל ישראל חברים והצטיין בלימודיו, ואחר-כך המשיך ללימודים במוסדות חינוך ממשלתיים. לאחר מכן למד באוניברסיטת איסטנבול ובשנת 1902 הוסמך במשפטים. בשנות עבודתו הראשונות כעורך דין צבר ניסיון רב בענייני קרקעות. לאחר מהפכת הטורקים הצעירים (1908) עלה לארץ ישראל ב-1909. בחורף 1910 התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד שבו כיהן עד תקופת מלחמת העולם הראשונה (1914). בתחילת המלחמה הוא התבקש לעבור לשרת בעיר חלב שבסוריה. מכיוון שסירב לעזוב את ירושלים הוא בחר במקום להתפטר מתפקידו כשופט והחל לעבוד כעורך דין בירושלים. היה פעיל בתנועת ההתעת'מנות. בשנת 1917 גורש מירושלים לאיסטנבול על ידי השלטונות. לאחר המלחמה שב לירושלים והמשיך לעסוק בעריכת דין יחד עם חברו עורך הדין תופיק עדס. מספר רישיונו בלשכת עורכי הדין היה מ.ר 5.
הקמת שכונת רוממה.
מומחיותו של המון בחוק העות'מאני ובנושאי קרקעות אפשרה לו לשמש כבורר בסכסוך בין בעלי קרקעות ערביים מליפתא ושייח' באדר. הוא פסק כי עליהם למכור את שטח המריבה, והצליח יחד עם קבוצה מחבריו לרכוש את המקום, בשנת 1921 במטרה להקים בה שכונה יהודית, הקרויה היום שכונת רוממה. הבית שהקים בשכונה נמצא ברחוב שלימים נקרא על שמו, רח' המון 3.
המון נפטר בשנת 1952, בגיל 79. הוא קבור בהר המנוחות בירושלים. תיקיו האישיים, שנמצאו לאחרונה במרתף הבית שבו גר עד מותו, נמסרו לרשות הארכיון הציוני המרכזי.
רונית בקרמן
צחי קומה
צחי קומה (נולד ב-7 בספטמבר 1982) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
צחי קומה נולד וגדל בטבריה. לאחר שירותו הצבאי עבר לתל אביב והחל לעסוק בייעוץ תקשורתי ויחסי ציבור.