האינטנסיביות של הקשר באה לידי ביטוי על ידי פתיחה של עד ארבעים קונסוליות צרפתיות, שהתמקדו לעיתים קרובות ביחסי הסחר, ברחבי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-18.
היחסים כיום.
בנובמבר 2019, נשיא צרפת עמנואל מקרון מתח ביקורת על המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית, ותיאר את המתקפה כתורמת ל"מוות לקשרים האסטרטגים בנאט"ו על ידי ערעור התיאום בין בעלות הברית". נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן השיב בטענה שלמקרון יש הבנה רדודה בנאט"ו והוסיף כי מקרון עשוי להיות "מת במוח".
באוקטובר 2020, לאחר שראשו של סמואל פאטי נערף על ידי מחבל איסלאמיסטי על שהציג קריקטורות של מוחמד במהלך הרצאה בנושא חופש הביטוי, שני הנשיאים התנגשו שוב בהערותיהם על הרצח. מקרון התייחס לרצח כאל אינדיקציה ל"הפרדה איסלאמית רחבה יותר בה תתמודד המדינה הצרפתית", ואילו ארדואן הגיב בפומבי והציע כי מקרון יזדקק לטיפול נפשי. בעקבות הערה זו, החזירה צרפת את שגרירה מטורקיה. ארדואן קרא אז לאזרחי טורקיה להחרים מוצרים צרפתיים.
בשנת 2021 אמר נשיא צרפת בראיון כי טורקיה תנסה להתערב בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2022 על ידי "משחק על דעת הקהל". הוא הוסיף כי טורקיה עיוותה את הערותיו על האסלאם והפיצה שקרים מהתקשורת שבשליטת טורקיה וקטר. טורקיה דחתה את הטענות בדבר התערבות הבחירות. באוקטובר אותה שנה, איימה טורקיה לגרש את שגריר צרפת בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
התפשטות השפה הצרפתית בטורקיה.
צרפתית היא השפה הקשורה לתקופת הטנזימאט תקופה של רפורמות (1839–1876) בהיסטוריה של טורקיה. מלבד העוסקים בפוליטיקה ודיפלומטיה, גם המחברים והקהל המיידי שלהם בשלבים השונים ברציפות של הספרות הטורקית המודרנית היו בשפה הצרפתית כמייחסים המערביים העיקריים שלהם. חשיבותה כשפה הזרה הראשונה שנרכשה על ידי חברי הכיתות המשכילות בטורקיה, נמשכה עד לתקופת הרפובליקה של טורקיה, ולמעשה, עד ממש לעת האחרונה. אף על פי שיש פחות טורקים היום הלומדים צרפתית כשפה זרה בלעדית, הידע שלה עדיין מיוצג היטב בקרב האינטליגנציה, וככזה, הוא מוערך מאוד. לדברי דו"ח הנציבות האירופית לשנת 2006, 3% מהתושבים הטורקים מסוגלים לנהל שיחה בצרפתית. לאחרונה גדלו קהילות המהגרים ממוצא טורקי, בכל הרמות של החברה, בצרפת, בלגיה, שווייץ וקנדה לחזק את מעמד ידיעת הצרפתית בטורקיה, מבחינה איכותית וכמותית.
צירוף טורקיה לאיחוד האירופי.
בשנת 2004, הנשיא ז'אק שיראק, אמר כי צרפת תקיים משאל עם על כניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי עם עליית הנושא, וכל הרחבה נוספת של האיחוד תהיה כפופה להצבעה פופולרית.
ב-2007, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי הצהיר, כי "לטורקיה אין מקום בתוך האיחוד האירופי." סרקוזי המשיך, "אני רוצה לומר כי אירופה חייבת לתת לעצמה גבולות, שלא לכל המדינות יש ייעוד להיות חברות באירופה, החל מטורקיה שאין לה מקום בתוך האיחוד האירופי."
יחסי סחר.
עם תנאי השוק הפתוח (עבור מוצרים תעשייתיים) שיצאה לדרך עם איחוד המכס של האיחוד האירופי-טורקיה החל משנת 1996, נתוני המסחר בין צרפת לטורקיה התגברו פי שניים וחצי במהלך חמש השנים שלאחר מכן, והגיעו ל-58 מיליארד דולר בשנת 2000, כאשר צרפת רושמת עודף ברור. טורקיה הפכה לשותפה הסחר השלישית בגודלה של צרפת מחוץ לאיחוד האירופי, וצרפת הפכה לשותפה השלישית בגודלה של טורקיה בסך הכל. אובדן התנופה שנגרם כתוצאה מהתקלות הכספיות בשלהי 2000 ותחילת 2001 השפיע כבר ב-2002.
עד לאחרונה, טורקיה עדיין משכה נתח צנוע במגמות השקעות זרות ישירות בעולם, אם כי צרפת ושמות המותגים הביתיים שלה היו נוכחים באופן ניכר במניה זו מאז שנות ה-60. ה-FDI הצרפתי עלה החל מהמחצית השנייה של שנות ה-80 במהלך שנבלם באופן זמני על ידי אותם משברים פיננסיים של 2000–2001. בתקופה של 1980–2000 הייתה צרפת באופן מצטבר המשקיעה הזרה הראשונה בטורקיה, והשקיעה שווי של 5.6 מיליארד דולר. בשנת 2003, לטענת האוצר הטורקי, היו בטורקיה 270 מפעלים צרפתים, התואמים נתחי שוק משמעותיים בתחום הרכב, הבנייה — בעיקר לייצור חשמל, מלט, ביטוח, הפצה ותעשיית התרופות.
רצח העם הארמני.
לאחר אישור הצעת חוק צרפתית ב-22 בדצמבר 2011 שהגדירה את הכחשת רצח העם הארמני פשע שדינה עד שנה מאסר וקנס בסך 45,000 אירו (על $61,387), הממשלה הטורקית הקפיאה את היחסים הדו-צדדיים והפגישות הפוליטיות עם צרפת. טורקיה גם ביטלה את הרשות לספינות צרפתיות לעגון, ולמטוסי הצבא הצרפתי לנחות בטורקיה, וכל מטוס צבאי צרפתי יצטרך לבקש אישור לכל טיסה על מנת להשתמש במרחב האווירי הטורקי. ממשלת טורקיה הזהירה בעבר את ממשלת צרפת כי העברת הצעת החוק בסנאט, על פיה היא תהפוך לחוק, תפגע באופן רציני ביחסים הדו-צדדיים.
מאחר שטורקיה סגרה את הגישה לכוחות צרפתיים אל המרחב האווירי שלה ואל נתיבי הים שלה, צרפת נאלצה להתמודד עם בעיה לוגיסטית צבאית, והתקשתה להביא את חייליה אל אפגניסטן וממנה, שכן כל דרך אחרת נחשבה כמסוכנת וגם "יקרה מדי", לדברי שר הביטחון הצרפתי ז'ראר לונגואה.
ב-28 בפברואר 2012, המועצה החוקתית של צרפת קבעה כי החוק החדש אינו חוקתי ולא ביטל את החוק. עם זאת, צרפת העבירה ב-1990 את חוק גיסוט שהפך לבלתי חוקי לפקפק בקיומם של פשעים נגד האנושות, שנועדו להיות מכוונים להשואה.
נציגויות דיפלומטיות.
טורקיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-5 קונסוליות בבורדו, ליון, מרסיי, נאנט ושטרסבורג. מאידך, צרפת מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה, ו-8 קונסוליות באנטליה, בורסה, אדירנה, גזיאנטפ, איסקנדרון, איסטנבול, איזמיר ומרסין.
יחסי מקסיקו–שווייץ
יחסי מקסיקו–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לבין שווייץ. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה.
קשר רשמי בין מקסיקו לשווייץ הוקם בשנת 1827. באותה שנה פתחה שווייץ משרד דיפלומטי במקסיקו סיטי. בשנת 1832 חתמו שתי המדינות על חוזה של "ידידות ומסחר" ומקסיקו פתחה משרד דיפלומטי בבזל. בשנת 1945 שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים, ובשנת 1946 פתחה מקסיקו משרד דיפלומטי בברן. בשנת 1958 שתי המדינות שדרגו את משלחותיהן הדיפלומטיות לשגרירויות.
שווייץ שומרת על פרופיל בינלאומי ברמה גבוהה מפני שהיא מארחת כמה סוכנויות של האו"ם וארגונים בינלאומיים אחרים בז'נבה. מדי שנה מתקיים בדאבוס הפורום הכלכלי העולמי ובכירים מקסיקנים ברמה גבוהה, כולל הנשיא המקסיקני נוסעים לשווייץ להיפגש עם פוליטיקאים שווייצרים ואנשי עסקים.
בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 70 שנה ליחסים דיפלומטיים. בשנת 2017 התגוררו במקסיקו כ-5,200 אזרחים שווייצרים.
הסכמים דו-צדדיים.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם תחבורה אווירית (1966); הסכם בנושא הימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (1994); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (1995); הסכם בנושא סיוע מנהלי הדדי בענייני מכס (2008); מזכר הבנות בנושא שיתוף הפעולה בין הסוכנות המקסיקנית לשיתוף פעולה בינלאומי לפיתוח (AMEXCID) והסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה (2013); מזכר הבנות בשיתוף פעולה בריאותי (2016) והסכם לשיתוף פעולה קולנועי (2017).
חינוך.
Colegio Suizo de México, הוא בית ספר יסודי ותיכוני שווייצרי במקסיקו, שמעניק חינוך למשפחות השווייצרים הגולה; יש לו קמפוסים בקוארנבקה, מקסיקו סיטי, וקרטרו.
תחבורה.
יש טיסות ישירות בין קנקון לציריך של חברת אדלווייס אייר.
יחסי מסחר.
בשנת 2001 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם איגוד הסחר החופשי האירופי הכולל את איסלנד, ליכטנשטיין, נורווגיה ושווייץ. בשנת 2018 הסתכם המסחר ההדדי בין מקסיקו לשווייץ ב-2.6 מיליארד דולר. בין השנים 1999–2016 השקיעו חברות שווייצריות במקסיקו יותר מ-9 מיליארד דולר. מספר חברות רב-לאומיות שווייצריות מבוססות ופועלות במקסיקו, כמו קרדיט סוויס, הולצ'ים, נסטלה, נוברטיס ו-UBS. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו Cemex ו-Vitro פועלות בשווייץ.
נציגויות דיפלומטיות.
מקסיקו מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן ו-2 קונסוליות בז'נבה ולוגאנו. מאידך, שווייץ מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-3 קונסוליות בקנקון, גוודלחרה ומונטריי.
ג'ים קלייבורן
ג'יימס אנוס קלייבורן (באנגלית: James Enos Clyburn; נולד ב-21 ביולי 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת קרוליינה הדרומית מאז 1993. החל מתחילת ינואר 2019 משמש קלייבורן כמצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים. קלייבורן ממלא בקונגרס את תקופת כהונתו הארבע עשרה, כנציג מחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הדרומית. במחוז הקונגרס שלו תחומים מרבית האזורים האפרו-אמריקאיים בקולומביה ובצ'ארלסטון רבתי. קלייבורן הוא הוותיק ביותר מבין כל חברי הקונגרס המייצגים את קרוליינה הדרומית.
הוא הדמוקרטי השלישי בבכירותו בבית הנבחרים אחרי ננסי פלוסי וסטני הוייר מאז 2007 מתוקף תפקידו כמצליף הרוב בעוד פלוסי מכהנת כיושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית והוייר כמנהיג הרוב. בשנים בהן למפלגה הדמוקרטית לא היה רוב בבית הנבחרים שימש קלייבורן כעוזר למנהיג הסיעה הדמוקרטית בשעה הוייר היה מצליף המיעוט ופלוסי מנהיגת המיעוט. לאחר שהדמוקרטים נטלו את הרוב בבית מידי הרפובליקנים בבחירות האמצע ב-2018, קלייבורן נבחר שוב למצליף הרוב ונכנס לתפקיד זה עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ביוגרפיה.