עם זאת הרפורמות של קונסטנטינוס סטו במידה רבה מהמתווה של השליטים הקודמים, על תפיסתו לגבי הצעדים הנחוצים להגנה על האימפריה. הוא ביסס את צבאו על יחידת שדה גדולה, (בניגוד ליחידת חיל מצב או יחידות מקומיות) ששמה היה קומינטאטנסס (comitatenses) מאחר שהיו חלק מהחצר הנודדת של הקיסר (comitatus) ושם אותה תחת פיקוד של 2 קצינים ראש חיל הרגלים (Magister peditum) ומפקד חיל הפרשים (Magister equitum),יחידות המשנה של קומינטאטנסס נקראו בשמות המסורתיים: לגיונות, חילות עזר אבל היו למעשה יחידות ומנות לחלוטין באופיין: הלגיון היה יחידה צבאית בת 1000 חיילים ובראשו עמד טריבון צבאי החיילים ללגיון גויסו בעיקר מיחידות חיל מצב שהוסטו מהגנת הגבולות וחלקם מקוהורטות של חילות עזר שקיבלו מעמד של לגיון. יחידות העזר היו יחידות העילית שגויסו משבטים גרמאניים או גאלים, כל יחידה מנתה 500 פרשים..
מבנה יחידות העזר.
קוהורטות.
הקוהורטות היו יחידות חיל הרגלים שעוצבו על פי הדוגמה של הלגיונות, והלחמו באותם מבנים טקטיים, עם אותם קצינים ותתי יחידות. הם נחשבו בדרך כלל לחיל רגלים קל יותר מאשר לגיונרים שבדרך כלל לבשו שריון כבד יותר. במבנה קרבי קבוע של הצבא הרומאי יחידות חיל הרגלים הלגיונריות הוצבו במרכז והקוהורטות של חילות העזר באגפים.
יחידות הפרשים - אלה.
החל מתקופת הפרינקיפט (30 לפנה"ס - 284 לספירה) יחידות הפרשים של יחידות העזר שזכו לשם "אלה" היו עיקר כוח הפרשים של הצבא הרומאי. הם אומנו במיוחד בתמרונים משוכללים והתאימו ביותר למבצעים ולקרבות רחבי היקף, שבמהלכם פעלו כזרוע הפרשים העיקרית של הלגיונות, שכמעט ולא היו להם פרשים משלהם. הפרשים ביחידות אלו לבשו חליפות שריון קשקשים וגרסת הפרשים של קסדת חיל הרגלים עם כיסוי מלא לאוזניים ומגן אובלי או משושה. כלי הנשק שלהם היו רומח, כידון או חץ וקשת, ובנוסף לכל פרש רומי הייתה חרב ארוכה מסוג ספאטה ופגיון רומאי ישר להב שהיה ידוע השם פוגיו ששימש את חיילי הצבא הרומאי בכל היחידות. מקורות הגיוס המועדפים לחיל הפרשים של העזר היו גאלים, גרמנים, איבריים ותראקים. לכל העמים הללו היו כישורים וניסיון ותיקים בלחימה על סוסים בניגוד לרומאים עצמם.
יחידות מעורבות רגלים ופרשים.
הסוג השלישי של יחידות בחיל העזר היו קוהורטות עם חיל פרשים צמוד. יש עדויות לכך שמספרם התרחב עם חלוף הזמן. רק כ-40% מהיחידות המעורבות של חילות העזר מופיעות במקורות כקוהורטות אקוויטטה )לטינית: cohortes equitatae) וככל הנראה זה היה היחס המקורי שנקבע ברפורמות של אוגוסטוס בין היחידות השונות בחילות העזר. מחקר על יחידות שהוצבו בסוריה באמצע המאה ה-2 מצא שיחידות רבות שלא נשאו את תואר האקוויטטה אכן הכילו יחידות פרשים, המסקנה של המחקר המודרני היא שכ 70% מהקוהורטות היו ככל הנראה יחידות מעורבות של רגלים ופרשים. תפקידם של הפרשים ביחידות המעורבות היה ככל הנראה כחיל רגלים רכוב כלומר הם היו רוכבים על הסוסים פשוט כדי להגיע לשדה הקרב ואז היו יורדים כדי להילחם. על פי השערה אחרת הם היו יחידת פרשים שנישבה נחותה בריכות מיחידות האלה אך הם נלחמו צמוד לפרשים ביחידות האלה והשתמשו באותם כלי נשק ושריון. במקביל ללחימה ביצעו הפרשים ביחידות המעורבות גם תפקידים לא-קרביים כגון שליחויות והעברת הודעות וכן סיור ותצפית.
יחידות נוספות.
פרשים כבדים.
החל מה אה השנייה יחידות העזר כללו מספר הולך וגדל של יחידות פרשים כבדים קָטַפְרָקְט (מיוונית: κατάφρακτος - מחופה שריון) ( לטינית: cataphractarii) וקליבנרי . קטפרקט טיפוסי עטה שריון מכף רגל ועד ראש ואפילו סוסו היה מוגן בדרך כלל בשריון כבד. וסוסיהם היו לרוב משוריינים. קטפרקטים נשאו רומח ארוך וכבד קונטוס שהוחזק בשתי הידיים. חלקם נשאו גם קשתות. מסמכים רומאיים מצביעים על שימוש בפרשים כבדים בטקטיקה שהועתקה מהצבא של האימפריה הסאסאנית. צבאות פרתיים כללו בעיקר פרשים. הטקטיקה הסטנדרטית שלהם הייתה להשתמש בקשתים רכובים קלים כדי להחליש ולשבור את קו החי"ר הרומי, ולאחר להכריע את הקרבן על ידי קטפרקטים המרוכזים בנקודה החלשה ביותר. יחידות הפרשים הכבדות המיוחדות היחידות שהופיעו בתיעוד של המאה ה-2 הן: ala I Ulpia contariorum ו-ala I Gallorum et Pannoniorum cataphractaria המוצבות בפאנוניה וב-Moesia Inferior בהתאמה במאה ה-2.
קשתים.
מספר לא-מבוטל של רגימנטים בחילות העזר עזר (32, או בערך 1 מתוך 12 במאה ה-2) היו יחידות של קשתים (לטינית: sagittariorum), ל-32 יחידות אלו (מהן 4 בכוח כפול של 1000 לוחמים) היה כוח רשמי כולל של 17,600 איש ששירתו בכל היחידות הבסיסיות של חיל העזר: קוהורטות הרגלים והפרשים ויחידות האלה. אף על פי שיחידות אלו התמחו ככל הנראה בקליעה בחץ וקשת, לא ברור מהעדויות הזמינות אם כל אנשי הקשת היו קשתים, או פשוט שיעור גבוה יותר מאשר ביחידות רגילות.
משנת 218 לפנה"ס לערך ואילך, הקשתים של הצבא הרומי של אמצע הרפובליקה היו כמעט כולם שכירי חרב מהאי כרתים, בתקופת הרפובליקה המאוחרת (88–30 לפני הספירה) והפרינקיפט, קטן חלקם של תושבי כרתים והם הוחלפו בהדרגה על ידי קשתים מפרובינקיות אחרות, אלה כללו את תראקיה, אנטוליה ובעיקר סוריה. מתוך 32 יחידות קשת ששירתו ומופיעות במקורות באמצע המאה ה-2, ל-13 יש שמות סוריים, 7 תראקים, 5 מאנטוליה, 1 מכרתים ו-6 הנותרות ממוצא אחר או לא ברור.
שלושה סוגים ברורים של קשתים מוצגים על עמוד טראיאנוס: קשתים עם שריון קשקשים, קסדת פלדה חרוטית וגלימה, ככל הנראה קשתים סוריים. קשתים ללא שריון, עם כובע חרוטי מבד וטוניקה ארוכה; או קשתים מצוידים באותו אופן כמו חיילי עזר רגליים אך חמושים בקשתות ככל הנראה קשתים מתרקיה.
קלעים.
משנת 218 לפני הספירה לערך ואילך, העסיק הצבא הרומאי של תקופת הרפובליקה שכירי חרב מהאיים הבלאריים שהתמחו בשימוש בקלע, לוחמים אלו וייתכן שגם קלעים מפרובינקיות אחרות שובצו ביחידות חיל העזר אך לא במסגרת יחידות קלע עצמאיות. קלעים מתוארים על העמוד של טראיאנוס. הם מוצגים ללא שריון, לובשים טוניקה קצרה. הם נושאים תיק בד, תלוי לפנים, כדי להחזיק את הקליעים.
יחידות לא סדירות.
החל מתקופת הפרינקיפט יש עדויות ליחידות אתניות של ברברים שנלחמו לצד חיילים רומיים. במידה מסוימת, היחידות הללו היו פשוט המשך למערכת המיסוי המורכבת בין רומא לקבוצות אתניות שתחת חסותה שהתבססה בתקופת הרפובליקה המאוחרת, יחידות או קבוצות של חיילים שסופקו על ידי מלכי-הבובות הקטנים שהיו כפופים לרומא בגבולות האימפריאליים עבור מסעות מסוימים. חלקם בבירור נשארו בשירות הרומי לאחר תום המערכה תוך שהם שומרים על שדרת הפיקוד הלבוש והציוד והמבנה שלהם. יחידות אלו היו ידועות לרומאים כ"בעלי ברית"(socii) או חיילי אמנה" (foederati) הערכה אחת מעמידה את מספר הפודראטים בתקופתו של טראיאנוס על כ-11,000, המחולקים לכ-40 נומרי (יחידות) של כ-300 איש כל אחת.
גיוס, דרגות ותנאי שירות.
הראיות לדרגות בחילות העזר ולשכר מועטות: עם זאת, נראה כי ישנה הסכמה מסוימת על כך שהחייל בשורות חילות העזר קיבל שליש ממה שלגיונר קיבל: 300 ססטרטיוס בשנה החל מתקופת שלטונו של אוגוסטוס ו-400 לאחר שלטונו של הקיסר קומודוס. גם חיילי חילות העזר וגם ימאים קיבלו את מענק הגיוס וויטיקום של 300 ססטרטיוס, אם כי המקורות השונים חלוקים באשר לשאלה אם חיילי העזר והמלחים קיבלו את מענק הפרישה ההונסטה מיסיו (לטינית:honesta missio)
חיילים פשוטים.
בקצה התחתון של פירמידת הדרגות בחילות העזר נמצאו החיילים הפשוטים הידועים בשם "קליגטי" (לטינית: caligati "אנשי סנדל" ). בהתאם לסוג הגדוד שאליו הם השתייכו, הם החזיקו בדרגות הרשמיות של "פדס" (pedes) לחייל רגלי בקוהורטות. "אקוס" (eques) לפרש בקוהורטות המעורבות וגרגאליס לפרש ביחידות האלה.
בתקופת הפרינקיפט הגיוס ללגיונות הוגבל לאזרחים רומאים בלבד והרוב המכריע של חיילי העזר הפשוטים גויסו ממעמד הפרגריני הרומאי. בתקופת השושלת היוליו-קלאודינית, גיוס פרגריני המשיך במתכונת של גיוס מרצון, כנראה בצורה של שיעור קבוע של גברים שהגיעו לגיל צבא בכל שבט שמתגייס. אף על פי שמתגייסים עד גיל 14 מתועדים, רוב המתגייסים (66%) היו מקבוצת הגיל 18–23.
גיוס לחיל העזר מקרב הפרובינקיות כלל מגויסים משבט או קבוצה אתנית ספציפית. בתחילת התקופה היוליו-קלאודית, נראה שנעשו מאמצים לשמור על שלמותן האתנית של היחידות, גם כשהגדוד הוצב במחוז רחוק, עם זאת בהמשך תקופת השירות של יחידות חיל העזר נמשך הגיוס לשורות היחידה מקרב האוכלוסייה באזור שבו הוצב הגדוד,כך איבד בהדרגה הגדוד את זהותו האתנית המקורית. שם היחידה הפך בהדרגה אפוא לקוריוז חסר משמעות. נראה שהמחוזות הדנוביים, מואסיה, פנוניה ודקיה נותרו מוקדי גיוס מרכזיים ליחידות המוצבות בכל רחבי האימפריה גם בתקופות מאוחרות יותר. מקורות רומאיים מעידים שאזרחים רומאים גויסו בקביעות ליחידות העזר רוב המתגייסים האזרחים לגדודי עזר היו בנים של חיילים משוחררים מיחידות העזר שקיבלו זכויות של אזרח רומאי עם שחרורם מהשירות בצבא. ישנם גם מקרים של העברת לגיונרים ליחידות העזר בדרך כלל כקצינים בתפקידי פיקוד שכיחותם של אזרחים רומאיים בחיל העזר גדלה בהתמדה לאורך זמן עד שלאחר הענקת האזרחות לכל הפרגריני בשנת 212, גדודי העזר הפכו גם הם ליחידות עם ספר גדול של אזרחים רומאיים.