ב-2009 היא הופיעה לצד פולינה פוריסקובה ומילוש פורמן בקמפיין של לואי ויטון שעסק גם בצדקה לילדים.
הודובה היא מייסדת ומנהלת ארגון "ילדי חמניות" (Sunflower Children) העוסק בתמיכה בילדים מיעוטיי יכולת בחמש עשרה מדינות, עקב פעילותה הרבה בתחום הנדבנות היא מכונה "הנסיכה דיאנה הצ'כית", הודובה היא צמחונית.
סוגריים משולשים
שלושה זוגות סוגריים
(((הד)))
שילוש סוגריים
נציגויות דיפלומטיות בישראל
במדינת ישראל פועלות 91 שגרירויות ועשרות קונסוליות זרות. אף על פי שירושלים היא בירת המדינה לא הייתה בה כמעט אף שגרירות עד ל-14 במאי 2018 בה עברה שגרירות ארצות הברית אליה מתל אביב ובעקבותיה החלו לעבור מדינות נוספות. מרבית השגרירויות הזרות ממוקמות במחוז תל אביב. שגרירויות קוסטה ריקה ואל סלוודור שכנו בעבר בירושלים אך הועברו אל מחוץ לעיר, ושגרירות אל סלוודור הייתה האחרונה לעבור ב-2006. מדינות זרות רבות מחזיקות בירושלים נציגויות שאינן שגרירויות. מרבית הקונסוליות הזרות בירושלים עוסקות בעיקר בנושאים הקשורים לרשות הפלסטינית ולפלסטינים ומרביתן ממוקמות במזרח ירושלים.
משרדים כלכליים ונציגויות.
מדינות שישראל לא מכירה בהן אך מבצעת סחר איתן רשאיות לפתוח משרדים כלכלים שלא יחשבו כנציגות דיפלומטית. משרד החוץ מנפיק רישיונות דיפלומטיים לאותן נציגויות אך הן לא מקבלות את כלל ההטבות ולא מוגדרות כשגרירות או כקונסוליה.
ריכרד פון קילמן
ריכרד פון קילמן (בגרמנית: Richard von Kühlmann; 3 במאי 1873 – 16 בפברואר 1948) היה דיפלומט ותעשיין גרמני. כיהן כשר החוץ של גרמניה מ-6 באוגוסט 1917 עד 9 ביולי 1918.
בדצמבר 1917 הסביר פון קילמן כי המטרה העיקרית שלו היא לחתור תחת אחדות מדינות ההסכמה:
ביוגרפיה.
ריכרד פון קילמן נולד ב-3 במאי 1873 בקונסטנטינופול. בין השנים 1908 עד 1914 עבד פון קילמן בשגרירות גרמניה בלונדון, והיה מעורה בחיים הפוליטיים והחברתיים של בריטניה ואירלנד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר פון קילמן לשגרירות גרמניה בקונסטנטינופול. באוקטובר 1914 ייסד את "משרד החדשות" שהפך לשופר התעמולה הגרמנית באימפריה העות'מאנית. התעמולה הגרמנית כללה גלויות של כנסיות הרוסות, אשר שימשו כדי לעורר את רגשות הג'יהאד של אלה שהשתתפו בטבח הנוצרים בקונסטנטינופול בשנת 1896.
במהלך רצח העם הארמני נמנע פון קילמן בתחילה לחשוף את מעשי הטבח באוכלוסייה הארמנית. פון קילמן, שאהד את ממשלת טורקיה, השתמש במונח "כביכול" ופטר את ממשלת טורקיה מהאחריות למעשי הרצח. הוא גם הצהיר כי היחס הטורקי לארמנים הוא עניין של "פוליטיקה פנימית". עם זאת, לבסוף נאלץ פון קילמן להודות כי "חורבן הארמנים הוא בקנה מידה גדול, מדיניות ההשמדה הזו תכתים במשך זמן רב את שמה של טורקיה".
בין ספטמבר 1916 לאוגוסט 1917 שימש כשגריר גרמניה בקונסטנטינופול.
כשר החוץ.
באוגוסט 1917, כשר החוץ של גרמניה, הוביל פון קילמן את המשלחת שניהלה את המשא ומתן לחוזה ברסט-ליטובסק, שהוציא את האימפריה הרוסית מהמלחמה. כמו כן ב-7 במאי 1918 נחתם הסכם בוקרשט עם רומניה, אשר את המשא-ומתן שלו ניהל פון קילמן. במהלך השיחות נתקל קילמן בהתנגדות מצד המפקד העליון של הצבא, אריך לודנדורף, אשר רצה להשיג ערבויות טריטוריאליות יציבות יותר בגבולה המזרחי של גרמניה, על מתן חסות גרמנית על המדינות הבלטיות וכמו כן אמצעי זהירות יציבים יותר נגד התפשטות הבולשביזם.
ביולי 1918 נשא קילמן ברייכסטאג נאום אודות המצב הכללי, שבמהלכו הכריז כי לא על הנשק לבדו תוכרע המלחמה, דבר המרמז על כך שתידרש דיפלומטיה למען השגת שלום. אמירה זו עוררה סערה בגרמניה, ומעמדו של קילמן הידרדר. הוא כמעט פוטר על ידי הקנצלר גאורג פון הרטלינג ולאחר ריאיון עם הקייזר וילהלם השני, קיסר גרמניה הוא הגיש את התפטרותו ביולי 1918.
לאחר המלחמה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרש קילמן מהשירות הדיפלומטי הגרמני, כתב ספרים ועבד כמנהל בית המשפט באולדסטאדט. כמו כן, כנציג הבעלים של משפחת סטום, הוא עסק גם בתחום הפלדה.
בשנת 1928 קיבל קילמן את תפקיד יושב ראש מועצת התרבות הגרמנית.
כבר בשנת 1932 החל לאסוף חומרים לכתיבת זיכרונותיו, אך רק בתחילת שנת 1939–1940 הוא החל לעבוד על כתיבתם באינטנסיביות. בנובמבר 1943 נשרף הארכיון הפרטי שלו באחת ההפצצות של ברלין על ידי בעלות הברית. עקב כך, חלק מאוסף האומנות שלו הועבר מחוץ לברלין. קילמן סיים את כתיבת זיכרונותיו בספטמבר 1944. עקב ניסיון ההתנקשות בהיטלר שכונה קשר העשרים ביולי, קילמן, כמו רבים אחרים, נעצר באוקטובר אותה שנה, ומסמכיו הוחרמו על ידי הגסטפו. בקיץ 1947 העביר קילמן את זיכרונותיו למוציא לאור, אך הוא לא זכה לראות את התיקונים הראשונים, כיוון שהוא נפטר ב-16 בפברואר.
וולפגנג שאדוואלט תיאר אותו כך:
חיים אישיים.
לאחר מות אשתו הראשונה ביוני 1917 קילמן נישא בשנית ב-4 במרץ 1920 למארי-אן פרידלנדר-פולד, בתו של התעשיין פריץ פרידלנדר (1858–1917). הזוג התגרש ב-13 באפריל 1923 במינכן.
בלנאולוגיה
בלנאולוגיה (באנגלית: Balneology; מלטינית: balneo - אמבטיה, או רחצה) הוא תחום מומחיות ברפואה המתמקד במחקר על שימוש בשיטות ריפוי בעזרת מי מעיינות מינרליים, גזים ובוץ מינרלי, טיפולים הניתנים בדרך כלל באתרי מעיינות מרפא. תחום הבלנאולוגיה עושה שימוש בידע הנצבר בתחומי רפואה קלינית, פיזיולוגיה, כימיה, מיקרוביולוגיה, גאולוגיה, פיזיקה ותחומי ידע נוספים. תחום זה הוא ענף של מומחיות בתחום רפואה פיזיקלית ושיקום ואינו מוכר כתחום מומחיות נפרד ברבות ממדינות העולם המערבי, אף שמדינות בהן אתרי מרפא רבים הכירו בתחום כמומחיות (כך למשל, טורקיה, ספרד ואיטליה), או כתחום ידע ייחודי (גרמניה, אוסטריה, סרביה, צ'כיה, הונגריה, פורטוגל וצרפת). בשלהי המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21 נערכו מחקרים רפואיים רבים על המנגנונים הפיזיולוגיים של טיפולים בלנאולוגיים וכן מחקרים רנדומליים מבוקרים (כמקובל ברפואה מבוססת ראיות). נערכו אף מחקרים רבים על השפעות טיפול במעיינות מרפא על חולי דלקת מפרקים ניוונית, אף שתוצאות מחקרים אלה מצביעות על תועלת בטיפול, לא ניתן להסיק מהם מסקנות חד-משמעיות לאור ריבוי שיטות הטיפול בין אתרי מרפא שונים.
היסטוריה.
בלנאולוגיה הוא אחד מתחומי הידע העתיקים ברפואה באירופה. הוא זכה להתפתחות מהירה במאות ה-19 וה-20. בכל האימפריה הרומית נפוצו מרחצאות מרפא באתרי מעיינות מינרליים אשר נועדו לריפוי ולשימור הבריאות. פאולוס מאגינה, בן המאה ה-7, מחבר האנציקלופדיה הרפואית בשבעה כרכים, כתב בהרחבה על התועלת שבטיפול בלנאולוגי, תוך שהוא מפרט את תועלתם של מעיינות מינרליים שונים למחלות שונות. ספרו של פאולוס מאגינה היה מספרי הרפואה הבולטים לאורך תקופת ימי הביניים. קרל הגדול, מגדולי שליטי אירופה בימי הביניים, הקים את ארמונו בעיר אאכן כדי להיות בקרבת ההמעיינות החמים בעיר, אשר היו ידועים עוד מימי הרומאים.
מקומה של הבלנאולוגיה ברפואה.
קיימת מחלוקת באשר להכרה בבלנאולוגיה כתחום התמחות ברפואה. המתנגדים להכרה בתחום מומחיות זה טוענים כי התחום חסר ביסוס מדעי, זאת מכיוון שאין קונצנזוס על שיטות הטיפול, על מנגנוני הטיפול ואין תיעוד שיטתי של תוצאות הטיפולים הבלנאולוגיים. אולם ככל שמתרבים המחקרים הנעשים בתחום זה, הולך טיעון זה ונחלש. עוד נטען כי שיטות טיפול בלנאולוגיות תלויות באזורים גאוגרפיים מסוימים בעולם ולא ניתן לתת טיפולים אלה בכל מקום בעולם. נטען אף כי טיפולים בלנאולוגיים הם טיפולים בדידים ואינם חלק מתורת טיפול כוללת. תחום הבלנאולוגיה אף חסר במונחים והגדרות המקובלות לכל העוסקים בתחום ובאתרי מרפא במדינות שונות בעולם, נעשה שימוש במונחים מקצועיים שונים. אף שאנגלית היא השפה המקצועית המובילה בפרסומים בתחום, עיקר המחקר המדעי נערך במדינות אירופיות שאינן דוברות אנגלית. ההגדרה המסורתית של בלנאולוגיה קבעה כי טיפולים הניתנים באתרי מרפא יכולים להינתן אך ורק בסביבתם הטבעית, לכן מומחיות זו הייתה מוגבלת גאוגרפית. אולם מחקרים מדעיים הוכיחו את יעילותם של טיפולים מסוימים אף בריחוק גאוגרפי מאתר הטבע שבו נובעים המים המינרליים, או הבוץ הייחודי למקום. כך למשל, נמצאה השפעה חיובית של שתיית מי מעיינות מינרליים עשירים בביקרבונט על חולים עם אבנים בשלפוחית השתן. נמצאה השפעה חיובית של רחצה במים עשירים בפחמן דו-חמצני ("מי סודה") על זרימת הדם לעור הגוף וכתוצאה מכך שיפור מחזור החמצן ברקמת העור. נמצא ששילוב של פוטותרפיה בקרינה אולטרה סגולה בשילוב עם טבילה במי ים המלח עשויה להועיל לחולי פסוריאזיס.
קיימת אף טענה ולפיה השימוש ברפואת בלנאולוגיה היא בעיקרה לקידום רווחת האדם ולא בריאות.
בלנאותרפיה.
בלנאותרפיה הוא המונח הנפוץ לתיאור שיטות הטיפול בתחום הבלנאולוגיה. עיקר שיטות הטיפול בתחום הבלנאולוגיה הן: רחצה - טבילת הגוף כולו (להוציא את הראש), או טבילת איברים מן הגוף במים מינרליים. נשימת אוויר הרווי בגזים המועילים לבריאות, או תרסיס מים מינרליים. שתיית מים מינרליים. ביצוע חוקנים במים מינרליים, או טמפונים ספוגים בבוץ מינרלי. עטיפת הגוף בבוץ מינרלי, או בחול מינרלי. שיטות טיפול נוספות כוללות: מסיכות בוץ לטיפול בעור הפנים, מקלחות במים מינרליים וג'קוזי במים מינרליים.