נוזל טרום־שפיכה (מכונה גם פּריקאם, פרי-קאם, או טיפות אהבה מאנגלית: pre-cum) הוא נוזל שקוף וצמיגי הנפלט מהשופכה בפין הזכר כאשר הוא במצב של עוררות מינית. הנוזל מופרש על ידי בלוטות קאופר הנמצאות מתחת לערמונית, והרכבו דומה לזה של נוזל זרע, אך יש בין השניים הבדלים כימיים משמעותיים. נוזל טרום־שפיכה מופרש מבלוטות מיוחדות הממוקמות בצידי השופכה, ומטרתו לנקות אותה מחומציות השתן כהכנה למעבר הזרע ולשמש כחומר סיכה. כמות נוזל הטרום־שפיכה הנפלטת משתנה בין זכרים. בעוד יש כאלה שאינם מפרישים את הנוזל כלל, אחרים מפרישים עד חמישה מיליליטר.
הימצאות של תאי זרע בנוזל היא נדירה יחסית.
בקרב זכרים בעלי מחלות זיהומיות מסוימות, עלול נוזל טרום־שפיכה לכלול פתוגניות שלהן. מחקרים שבדקו נשאי HIV מצאו אצל מרביתם נוכחות של הנגיף בנוזל הטרום־שפיכה.
נוזל טרום שפיכה
טרום שפיכה
טרום-שפיכה
קניין חזקה
במשפט העברי, קניין חזקה היא דרך לקנות נכס (בשונה מהחזקה שמהווה רק ראייה) על ידי פעולה מעשית בגוף הנכס (כגון חפירה בקרקע).
מהות החזקה.
אף על פי שמה המשותף לחזקת ראייה, לפי מסקנות הדיונים התלמודיים שבפנינו אין ביניהם כל קשר. הריטב"א מוכיח זאת, מכך שבעוד שקניין חזקה נעשה דווקא על ידי פעולה בגוף הקרקע ואין די באכילת פירות הקרקע, הרי שחזקה בקרקעות נעשית דווקא על ידי אכילת פירות הקרקע, אך במעשה חזקה על הקרקע עצמה, כמו נעילת דלתה או תיקון גדר מסביב לה, אינו נחשב לחזקה. אך יש הסוברים שקיים קשר בין חזקת ראייה לקניין חזקה.
קניין החזקה הוא כאשר אדם נועל בית או שטח או פורץ בה פרצה. נחלקו הראשונים האם נעילת דלת נחשבת לחזקה, או לא. לפי הרשב"ם נעילת דלת אנה נחשבת לחזקה, שכן אין דבר זה מעשה בעל הבית, אלא כאורח המבריח נזקים מנזקי בעל הבית, דבר שמחויב כל אחד לעשות במידת האפשר, ורק התקנת מנעול בדלת נחשבת לקניין חזקה. לעומת זאת, רבינו יונה חלוק על כך ומסביר שרק כאשר קיים נזק המוכן ועומד להבא בשעת מעשה, הצלת הבית ממנו על ידי נעילה אינה מעשה בעל הבית אלא מעשה מצווה, אבל נעילה שלא בשעת הנזק היא קניין טוב.
נחלקו הראשונים האם מועלת חזקה בקניית קרקע מאדם אחר, או רק בקנית קרקע מנכסי הפקר.
המקור בתנ"ך ובתלמוד.
החזקה היא אחת משלוש דרכי הקניין של הקרקעות, כמאמר המשנה במסכת קידושין (דף כו.): "נכסים שיש להם אחריות. (=קרקעות) נקנין בכסף ובשטר ובחזקה". (פרק א משנה ה), אך קניין זה שונה מהשניים האחרים בכך שהם מתבצעים על ידי העברה פיזית לעומתו שמתבצע באופן מופשט, ובקניין זה הקונה קונה את הקרקע בכך שהוא נועל את השער, או מעמיד גדר, או חופר תעלה, סביב הקרקע.
התלמוד מביא ראייה לדברי המשנה מפסוקים בתורה.
בעבדים כנעניים.
חזקת קניין היא גם אחת מחמשת דרכי הקניין של עבדים, המקור לכך הוא מהפסוק , המקיש את העבדים ל"אחוזה" - קרקעות.
אופן הקניין.
ישנן מספר דרכים לבצע קניין זה בקרקע:
הקרקע נקנית על ידי החזקה משתי סיבות מרכזיות:
א. החזקה נותנת ביד הקונה שליטה בקרקע על ידי עשיית שינוי משמעותי בה.
ב. במעשה החזקה מפגין הקונה את מעמדו כבעל הקרקע.
מחלוקת הראשונים.
הרמב"ם פוסק שאחרי הנעילה יש לחזור ולפתוח את השער, והרמב"ן שואל על הרמב"ם מדוע יש לחזור ולפתוח את השער אחרי הנעילה, בעוד שמעשה החזקה הוא רק הנעילה עצמה.
הבית יוסף מבאר, שכדי שיהיה ניכר שנעילת השער נעשית לשם קניין והוכחת בעלות על החצר, יש לחזור ולפותחה, שאם לא כן ניתן יהיה לחשוב שהנעילה נעשית בציווי בעל הבית, ולא לשם קניין, שכן כוחו של מעשה הקניין הוא דווקא בכך שניכר שהוא בעליו.
הקניין בעבדים.
גם בעבד הקניין דומה, והוא מהווה שליטה ממשית על העבד, הנעשית בכך שהעבד משמש את רבו, על ידי התרת מנעלו, הולכת בגדיו אחריו לבית המרחץ, וכן כל מלאכה שדרך עבד לעשותה, ולא אדם אחר. בכך מופגנת בעלותו של האדון על העבד, שכן מלאכות מעין אלו אינן נעשות בדרך כלל אלא על ידי עבדים בלבד. כך גם אם העבד הפשיט את רבו (בבית המרחץ), רחצו, סכו בשמן, הלבישו והנעילו.
חיים דב פרידברג
חיים דב (דובר או דובעריש) (ברנרד) פרידברג (נכתב גם פריעדבערג; בלועזית: Bernard (Haim Dov) Friedberg; כ"ה בכסלו, תרל"א, 19 בדצמבר 1870 – י' בשבט, תשכ"א, 27 בינואר 1961) היה ביבליוגרף, ביוגרף של משפחות רבנים ומחבר הספר הנודע "בית עקד ספרים".
משפחתו.
פרידברג נולד בקרקוב שבגליציה, אוסטריה, בן למשפחת תלמידי חכמים מצד אביו, ומשפחה של עסקנים ופעילי קהילה מצד אמו.
אביו, אברהם מאיר בה"ר זאב וואלף הלוי, נולד בר"ח ניסן תרי"א ונספה במחנה ההסגר של הנאצים בוואידסלב שבפולין בשנת תש"ב. סבו של ח"ד פרידברג מצד אביו, ה"ר זאב וולף, היה תלמידו של הרב יוסף דוב הלר, בנו של ה"ר אריה ליב הלר, בעל ספר קצות החושן ורבה של ואידסלב. אבי סבו, הרב משה הלוי (נפטר בכ"ח בתמוז, תקצ"א) בהר"ר מאיר הלוי, היה תלמידו המובהק של ה"ר אריה ליב הלר וראב"ד של ואידסלב.
אמו, שינדל פסיה בת משה צבי פיאסצקי, נולדה בשנת תרי"ז ונפטרה בקרקוב, בכ"ה מנחם-אב, תרפ"ד. אביה (נפטר בד' במרחשוון, תרס"ב) היה שנים רבות פרנס בית הכנסת "ר' אייזק ר' יעקליש שול" שבקראקוב. אבי אביה, ה"ר שמואל (נפטר בכ"ב באדר, תקנ"ד, בקרקוב), בנו של ה"ר צבי ב"ר ישראל פיאסקר, היה מראשי הקהל בקרקוב. מלך פולין, פוניאטובסקי, הוא שהעניק לצבי פיאסקר את השם הפולני פיאסצקי. אם אמו, לאה (נפטרה בא' מרחשון, תרנ"א, בקרקוב), הייתה בתו של ה"ר דוב בערל שאנצר, שהיה אף הוא מראשי הקהל בקרקוב.
אחיו הצעיר, יצחק, נולד בקרקוב, בשנת 1898, נפטר באנטורפן ונקבר בפוטה, בשנת תרצ"ח.
חייו, עבודתו ומחקריו.
בילדותו למד פרידברג בחדר ובישיבה, בשילוב עם לימודי חול. הוא זכה ללמוד אצל טובי המלמדים ובהמשך אף למד אצל הרב יקותיאל זלמן דמביצר, מחבר ספר יד יקותיאל. בן 14 היה כאשר החל להחליף דעות ומכתבים עם חוקרים ומלומדים ידועים בתחום ההיסטוריה והביבליוגרפיה ואף החל לפרסם מאמרים בעיתונים וכתבי עת. בטרם מלאו לו 30 שנה כבר הוציא לאור מספר ספרי ביוגרפיות על רבנים (רבי יוסף קארו, רבי אברהם ברודא, רבי שבתי כ"ץ - בעל ספר שפתי כהן ורבי נתן שפירא), את ספרו הראשון על הדפוס העברי בקראקא וכן ספר נוסף על מצבותיהם של רבני העיר קרקוב (לוחות זיכרון).
בשנת תרנ"ז נישא לרבקה בת ר' משה פנחס רייזפלד.
בשנת תר"ס החל לעבוד ולנהל את בית מסחר הספרים העברי הנודע של יצחק קויפמן שבפרנקפורט, גרמניה. בשנת 1904 עזב את בית מסחרו של קויפמן כדי לפתוח בית מסחר ספרים עברי משל עצמו. עד שנת 1906 הוא הספיק להוציא לאור שני קטלוגים ובשנה זו הכניס כשותף לעסק את יוסף זנגר. לאחר 4 שנים, בשנת 1910, התפרקה השותפות, וזנגר הפך לבעלים היחיד של בית המסחר. בשנה זו הוציא פרידברג לאור שתי חוברות קטנות: אורות מאופל, אוסף שירים שכתב הרמח"ל ומכתבים מחכמי דור העבר, לרבי נחמן קראכמאל וה’ר משה לנדא, וכן את הספר תולדות משפחת הורוויץ.
ידענותו הרבה בתחום הספר והביבליוגרפיה הובילה לפרסומו בקרב קהל החוקרים ואוהבי הספר העברי והציבה אותו בשורה אחת עם מוכרי הספרים המשלבים מסחר בספרים וידע עצום בהם, כדוד פרנקל, ליפא שוואגר והרב ראובן מרגליות.
כשנה לאחר התפרקות השותפות, בשנת 1911, עזב פרידברג את פרנקפורט ואת עסקי הספרים ועבר לאנטוורפן שבבלגיה, שם החל לעסוק במסחר יהלומים. בשעותיו הפנויות, המשיך בעבודת המחקר בביבליוגרפיה עברית ומחקר על משפחות רבנים מפורסמים, ופרסם מאמרים רבים בנושאים אלה, בגרמנית ובעברית.
מתחילת שנות השלושים הוציא לאור מספר ספרים על בתי דפוס עבריים באירופה: בשנת 1932 יצא לאור באנטוורפן ספרו תולדות הדפוס העברי בפולנייא. בפתח הדבר למהדורה השנייה לספר, שיצא לאור בתל אביב, תש"י, הוא כתב כי מסר את המהדורה הנוכחית לדפוס לה"ר ישראל חיים ווינברגר בבילגוריי שבפולין, אולם לא הצליח להשיג חזרה את האמהות לטפסים כי בינתיים כבשו הנאצים את פולין והמדפיס נעלם. בשנת 1934 יצא לאור, באנטוורפן, הספר: תולדות הדפוס העברי במדינות איטליה, אספמיה - פורטוגאל, תוגרמה וארצות הקדם. שנה אחר כך, בשנת 1935, יצא לאור תולדות הדפוס העברי בערים האלה שבאירופה התיכונה, ובשנת 1937, תולדות הדפוס העברי, בערים האלה שבאירופה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר כבשו הנאצים את בלגיה בשנת 1940, מיהר להימלט מאנטוורפן לטולוז שבצרפת. עם זאת, בנו יהודה לייב ובתו לאה, עם בעלה ושתי בנותיה, נרצחו על ידי הנאצים.
כאשר הגיעו הנאצים לביתו באנטוורפן, הם שדדו את כל כתביו, מכתבים שהחליף עם גדולי הדור במשך כל חייו ואת ספרייתו המפוארת, וכן השמידו את כל הטפסים והאמהות של המהדורה הראשונה של החיבור בית עקד ספרים.
לקראת סוף המלחמה, בתש"ו, עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בישראל, המשיך לסחור ביהלומים ובמקביל החל להוציא מהדורות חדשות ומתוקנות לספרי ביבליוגרפיה קודמים שלו, בעיקר של בתי הדפוס העבריים והספר בית עקד ספרים. עם זאת ולמרות השפעתם הגדולה של כתביו, ויעידו מהדורות הצילום הרבות שלהם, הוא לא זכה להכרה ממסדית והוא נפטר בתל אביב, בשנת 1961, מבלי שאיש מחוץ למשפחתו ידע על כך או ציין זאת.
בית עקד ספרים.
בית עקד ספרים הוא ספרו החשוב ביותר של פרידברג - לקסיקון של הספרים הכתובים בעברית. הספר זכה להוקרה רבה זמן קצר לאחר יציאתו. מאז שנות התשעים חלה ירידה בחשיבותו.
ספריו וחיבוריו.