תנאים קשים בגבהים גבוהים מגבילים את צמיחת העצים מעל קו העצים, ויוצרים מערכת אקולוגית אלפינית. קו העצים בפארק הוא בין 200 ל-300 מטרים מעל פני הים. האזורים האלפיניים מאפשרים גידול שיחים של אלנוס, ערברבה צרת-עלים, סמבוסק אדום, "Athyrium filix-femina", "Heracleum maximum" (באנגלית cow parsnip) וצמחים אחרים. צמחים עשבוניים יכולים לגדול באזור עם קרקעות טובות יותר שבהם גדל עשב, "Lupinus nootkatensis" (באנגלית Nootka lupine), "Chamaenerion angustifolium" (באנגלית fireweed) וצמחים רב-שנתיים אחרים. באזורים אלפיניים גבוהים יותר יש חבורת שיחים נמוכים בגובה של פחות מ-30 סנטימטרים וקצב צמיחה איטי מאוד. צמחים ננסיים באזור זה כוללים: "Vaccinium uliginosium" (באנגלית bog blueberry), "Luetkea pectinate" (באנגלית partridgefoot), אמפטרומיות ("Empetrum nigrum") ו-"Phyllodoce aleutica" (באנגלית Aleutian mountainheath), כולם פגיעים מנזקים הנובעים ממדרך רגליים.
בעלי חיים.
בשל האקלים אין בפארק זוחלים וככל הנראה רק מין אחד של דו-חיים, ומצד שני יש שפע של יונקים ימיים ויונקים יבשתיים גדולים. מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
דליפת הנפט מ"אקסון ואלדז".
ב-24 במרץ 1989 עלתה מכלית הנפט אקסון ואלדז על שרטון במפרץ הנסיך ויליאם (Prince William Sound) שמדרום לפארק, התבקעה וגרמה לזיהום נרחב של קו החוף של הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי. בתחילת אפריל הקימו עובדי הפארק מחסומים צפים לרוחב שפך הנהרות שבהם חיים דגי הסלמון וערכו ספירת מלאי מקדימה של צמחים ובעלי חיים שעלולים להיפגע מהנפט. כתם הנפט הגיע לאזור הפארק לראשונה ב-10 באפריל. בסך הכול הנפט זיהם כ-30 קילומטרים של קו החוף. הכפים היו האזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר. הנפט לא הגיע לפיורדים בשל זרמי המים החזקים שבהם, שמקורם מהפשרת השלגים באביב, שדחקו את הנפט. הניקוי היה קשה במיוחד כיוון שהנפט הפך לתחליב של זפת שלא ניתן היה לקפות אותו, והיה צריך לבצע דלייה. העבודה בעונה הראשונה הופסקה בספטמבר. העבודה התחדשה שנה אחר-כך, והמשיכה גם ב-1991. באותה שנה הגיע חברת אקסון מוביל להסכם פשרה עם הממשל הפדרלי וממשלת אלסקה, ובמסגרתו העבירה 870 מיליון דולרים לקרן שיקום, שחלק ממנו יועד לאזור הפיורדים של קינאי.
גם אתרים ארכאולוגיים הושפעו מדליפת הנפט. אתר בחוף סמוך למעבר מקארתור (MacArthur Pass) נתגלה במהלך ביצוע עבודות הניקוי. האתר הראה שבניגוד להשערות קודמות, ילידים השתמשו בחלקים מאזור הפארק במשך תקופה ארוכה. ניקוי האתר מנפט מבלי לפגוע בממצאים הארכאולוגיים היה מאתגר במיוחד.
היסטוריה.
התיישבות אנושית.
בתקופה בה הוקם הפארק היו מעט מאוד תושבי קבע באזור. סקרים ארכאולוגיים שינו את ההשקפה המוקדמת שבאזור הייתה רק התיישבות ארעית, ככל שהצטברו עדויות של חיים באזור במשך זמן רב. ההשערה המקובלת היא ששקיעת החוף ועליית פני הים הציפה אתרים רבים, כיוון שקו החוף היה המקום העשיר ביותר במשאבים עבור התושבים המוקדמים. סקר שערך שירות הפארקים ב-1993 תיעד כמה אתרי כפרים המתוארכים בין שנת 1200 לספירה ועד 1920. הסקר גם גילה עדויות לכך שרעידת אדמה המוארכת לשנת 1170 הנמיכה את קו החוף בלפחות 1.8 מטרים, וככל הנראה הציפה אתרי יישוב קדומים יותר. סקר המשך מ-2003 גילה שאתר אחד היה מיושב בין שנת 950 לספירה ועד 1800. אתר אחר היה בשימוש מ-1785 עד 1920. אתר שלישי היה מיושב בין 1850 ל-1890.
כמה מכרות זהב מהתקופה ההיסטורית תועדו בשטח הפארק. פעילות הכרייה התרכזה במפרץ נוקה (Nuka Bay). כמה אתרים היו פעילים עד שנות ה-80 של המאה ה-20. תועדו אחד עשר אתרי מכרות והוחלט להציע שניים מבין המכרות למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
הצעות להקמת פארק הפיורדים של קינאי.
מחקרים מוקדמים של אתרים חדשים אפשריים עבור שירות הפארקים באלסקה התקיימו בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. המחקר הראשון, שכותרתו "אלסקה - משאביה ופיתוחה" התרכז בפיתוח התיירות, על אף התנגדות של בוב מרשל (Bob Marshall), אחד ממחברי המחקר, שדגל בשימור קפדני. מחקר נוסף, שמומן במסגרת הכביש המהיר של אלסקה בשנות ה-40, הסיק מסקנות דומות לדעת רוב הכותבים של המחקר הראשון. ב-1964 יזם ג'ורג' הרצוג הבן (George B. Hartzog Jr.), מנהל שירות הפארקים הלאומיים, מחקר חדש שכותרתו "מבצע הארץ הגדולה" ("Operation Great Land"), שמטרתו להמליץ על הפיתוח והקידום של הפארקים הקיימים באלסקה. פעילותו של הרצוג הכניסה את שירות הפארקים לדיונים במסגרת חוק יישוב התביעות של ילידי אלסקה (Alaska Native Claims Settlement Act בראשי תיבות ANCSA). אזור הפיורדים של קינאי לא יועד בעדיפות ראשונה להפוך לפארק במסגרת החוק.
ההצעות המוקדמות ביותר לפארק לאומי בפיורדים של קינאי הועלו בשנות השבעים של המאה ה-20. בשנת 1971 הוצע להקים את אזור הנופש הלאומי של סיוארד (Seward National Recreation Area) באזור שבין תחילת מפרץ רזורקשן לזרוע טורנגאין (Turnagain Arm), כשהוא משתרע מזרחה אל היישוב וייטייר (Whittie) ומערבה עד לקרחון אקזיט. הצעה זו אפשרה כריתת עצים וכרייה באזור. אף על פי שלהצעה הייתה תמיכה בקונגרס, בשירות היערות של ארצות הברית ובלשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management), היא נתקלה בקשיים מול תביעות הקרקע של הילידים. מסמכים פנימיים של שירות הפארקים תיארו פארק בשטח של 3,200 קילומטרים רבועים המגן על החוף ועל שדה הקרח, אך הצעה זו התנגשה עם הצעת אזור הנופש הלאומי של סיוארד וההרחבה המוצעת של אזור התחום הלאומי קינאי של האייל הקורא (Kenai National Moose Range), שקדם לשמורת חיות הבר הלאומית קינאי. הצעה נוספת הציבה את חצי האי איאליק תחת סמכות שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. ב-15 במרץ 1972 הוקצו ארבעה אזורים של חצי האי קינאי תחת חוק ANCSA כאזורים מוגנים של הממשל הפדרלי. באותו יום הקים שירות הפארקים הלאומיים את כוח משימה אלסקה (Alaska Task Force), שמטרתו לחקור את אדמות הפארק המוצעות. אזור הפיורדים של קינאי הוגדר כאזור המחקר 11. משא ומתן בין שירות הפארקים, שירות היערות, שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית וחברת אלסקה צ'וגץ' (Chugach Alaska Corporation) הובילו להחלטה של מחלקת הפנים של ארצות הברית להפוך את שירות הפארקים לסוכנות מובילה עבור אזור הפיורדים של קינאי. בשנת 1973 הציע ממשל ניקסון את המונומנט הלאומי שדה הקרח הרדינג-הפיורדים של קינאי כחלק מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. שטח המונומנט הלאומי המוצע היה 1,200 קילומטרים רבועים בשלושה אזורים: שדה הקרח ושתי קבוצות איים.
החקיקה בקונגרס נעצרה במהלך פרשת ווטרגייט, ולא נמשכה שוב עד לממשל קרטר. ססיל ד. אנדרוס (Cecil D. Andrus), מזכיר הפנים של ארצות הברית, הציע להקים את הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי על שטח של 1,700 קילומטרים רבועים. התנגדות אלסקה לחקיקת ANILCA הניעה את הנשיא ג'ימי קרטר להכריז על המונומנט הלאומי הפיורדים של קינאי על פי סמכותו במסגרת חוק העתיקות ב-1 בדצמבר 1978, עד למעבר חוק קרקעות אלסקה. לא הוקמו מתקנים למבקרים ולא הוכן צוות ניהולי מההכרזה על המונומנט. שומר פארקים אחד הוצב בסיוארד כנציג מקומי.
פארק לאומי.
ב-2 בדצמבר 1980 נחתם החוק של ANILCA על ידי ג'ימי קרטר. החוק שינה את הגדרת המונומנט הלאומי הפיורדים של קינאי לפארק לאומי. השיפור הראשון בפארק התמקד בשיפור הגישה לקרחון אקזיט. בשנת 1982 סוכמה סופית תוכנית ניהול כללית של הפארק, שבה הוגדר קרחון אקזיט כחזית הפארק והפיורדים כאזור שומם ושדה הקרח כאזור טבע בראשיתי. הפארק נוהל בתחילה על ידי צוות קטן של שומרי פארק וטכנאים קבועים ועונתיים, ששם דגש רב על הקשר עם הקהילה.
תחת הכללים של חוק ה-ANILCA כלל הפארק 480 קילומטרים רבועים של "אדמות נבחרות של הילידים", נכס שנלקח מהבעלות הפדרלית והועבר לחברות של ילידי אלסקה. מרבית האדמות שנתבעו היו על קו החוף. 122 קילומטרים רבועים נרכשו מחדש על ידי שירות הפארקים בשנות ה-90, תוך שמירת זכויות הציד של הילידים ב-36 קילומטרים רבועים.
תיירות.
הפארק הלאומי הפיורדים של קינאי הוקם ב-1980 באמצעות "חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA. במונחים של אלסקה זהו אחד הפארקים הקטנים, כ-88% משטחו של הפארק הלאומי יוסמיטי, ואחד הנגישים ביותר. בפארק מבקרים בממוצע קרוב ל-350,000 תיירים מדי שנה, מקום חמישי בפארקים הלאומיים של אלסקה, אבל מקום 11 בשטחו מתוך 13 הפארקים הלאומיים באלסקה, והוא הפארק הלאומי הקרוב ביותר לאנקורג'. מטה הפארק שוכן בסיוארד. זהו הפארק הלאומי היחיד באלסקה שבמקור לא אפשר בשטחו לילידי אלסקה ליקוט מזון וציד, אבל לחברות כפרים ילידים יש בעלות על שטחים בפארק, ומאז ההקמה קיבלו זכויות ללקט מזון בשטחים בבעלותם.
גישה ולינה.
שער הכניסה לפארק היא העיירה סיוארד. אליה אפשר להגיע מאנקורג' במכונית (כל השנה), ברכבת (בחודשי הקיץ) או באמצעות חברות אוטובוסים ומטעניות הפועלות מאנקורג'. בטיסה אפשר להגיע לשדה התעופה הבינלאומי של אנקורג' או בטיסות שכר ישירות לסיוארד. בקיץ עוצרות אוניות תענוגות רבות בסיוארד. מסיוארד אפשר להגיע לכניסה לפארק בנהיגה במכונית, בשירות הסעות של הפארק או במונית. דרך נוספת היא סיור בספינה היוצאת מסיוארד ושטה אל הפיורדים.