כבל מזין מחובר ישירות או דרך מהדקים למפסק הראשי של הלוח, מהמפסק הראשי יוצאת הזנה לפסי הצבירה, מהם יוצאות ההזנות למפסקי המשנה ולמערכות הפיקוד והבקרה, וממפסקי המשנה יוצאים הקווים לצרכנים הניזונים מהלוח - ישירות או דרך מהדקים.
בתיאור של מיקום הציוד בלוח (מבחינה חשמלית) מקובל להשתמש במונחים "מעלה הזרם" (Upstream) לציוד המחובר קרוב להזנת הלוח, ו"מורד הזרם" (Downstream) לציוד המחובר קרוב לצרכנים. לדוגמה: המפסק הראשי נמצא במעלה הזרם יחסית למפסקי המשנה, ומפסקי המשנה נמצאים במורד הזרם יחסית לראשי.
ארון.
הארון הוא המסגרת בה מותקנים רכיבי הלוח. גודלם הפיזי של ארונות חשמל יכול להיות מעשרות בודדות של סנטימטרים ועד למספר מטרים.
ישנם מספר חומרים מקובלים לשימוש בבניית ארונות חשמל: פח, פוליקרבונט, פוליאסטר ופיברגלס.
נהוג לחלק ארונות חשמל לתאים, כאשר בכל תא (או מספר תאים) מותקנת מערכת הממלאת תפקיד מסוים.
מפסק ראשי ורכיבי חלוקה.
בכל ארון חשמל מותקן מפסק ראשי. המפסק הראשי מאפשר ניתוק של הזנת החשמל ללוח. יחד עם זאת, ישנם מקרים בהם מצוי בלוח יותר ממפסק ראשי אחד: כאשר הלוח ניזון מיותר ממקור אחד. מספר המפסקים הראשיים יהיה תמיד כמספר מקורות ההזנה ללוח.
אם הלוח מזין מערכת עם מספר צרכנים, יכלול בדרך כלל מפסקים נוספים, משניים, המאפשרים ניתוק נפרד לכל צרכן וצרכן.
מהדקים.
בלוחות רבים מותקנים מהדקים - רכיבים אליהם מחוברים חוטי החשמל הנכנסים ויוצאים מהלוח. יתרונם של המהדקים הוא שחיבורם לשאר רכיבי הלוח קבוע ולכן שינויים בסידור או בכמות החוטים הנכנסים או יוצאים אינו מחייב ביצוע שינוי בלוח עצמו.
פסי צבירה.
פסי הצבירה הם מוטות, בדרך כלל מלבניים, המשמשים מעין "מרכזיה" ממנה ניזונים כל הצרכנים שבלוח. מוטות אלה עשויים בדרך כלל מנחושת, והחיבור אליהם הוא באמצעות ברגים.
המערכות הקיימות בלוח.
ללוח חשמל יש כאמור מספר תפקידים, אך לא בכל לוח חשמל ניתן למצוא בהכרח את כל סוגי המערכות.
מערכת ההגנות.
סוגי ההגנות.
כמעט כל לוח חשמל מכיל בתוכו הגנות על הציוד המוזן ממנו. ישנם מספר סוגים של הגנות, ולא כולן בהכרח נמצאות בכל לוח:
כל ההגנות הנ"ל פועלות על ידי ניתוק מקום התקלה מזרם החשמל.
מאפייני ההגנות.
המשמעות של סלקטיביות מלאה היא שבמקרה של קצר ינותקו בלוח המינימום ההכרחי של צרכנים.
היות שממסרי פחת מהווים את ההגנה העיקרית בפני התחשמלות, הרי שמשמעות תאימות חלקית או אי תאימות כי הלוח עשוי שלא להגן מפני התחשמלות.
מערכות פיקוד ובקרה.
לוחות חשמל משמשים כאמור גם לפיקוד ולבקרה, קרי להפעלה אוטומטית של מערכות חשמליות שונות הקשורות ללוח. לוחות כאלה נבנים עם יכולות לקריאת אותות חשמליים אשר על ידי סגירת מעגלים מתרגם הלוח את האות לפעולה כלשהי.
להלן מספר דוגמאות למערכות פיקוד:
תקינה.
בישראל.
בישראל ישנו תקן רשמי ללוחות חשמל - ת.י. 61439 "לוחות מיתוג ובקרה למתח נמוך". תקן זה מחייב את כל הלוחות המותקנים בישראל מנובמבר 2014. לפני כניסת תקן זה לתוקף התקן המנחה היה ת.י. 1419, אשר הפך לתקן רשמי במרץ 2009 ונכנס לתוקף במרץ 2012. המשמעות היא שלוחות רבים מאוד שנבנו בישראל לפני 2012 ובפרט לפני 2009 לא בוצעו בפיקוח מכון התקנים.
עם זאת, התקן תקף בעיקר ללוחות בעלי מבנה מתכתי, אשר אסורים במתקן חשמל דירתי למעט במקרים יוצאי דופן, כך שלוחות חשמל שנועדו לדירות ובתים פרטיים לא יכולים להיבנות בהתאם לתקן.
קפוצ'ינו
קפוצ'ינו (באיטלקית: Cappuccino; בישראל מכונה גם קפה הפוך) הוא משקה קפה איטלקי המוכן באמצעות עירוב של אספרסו, חלב חם, וחלב מוקצף. מקור השם במסדר הנזירים הקפוצ'ינים, אשר צבע גלימות לבושם מזכיר את צבעיו של משקה הקפוצ'ינו.
הגדרה.
קפוצ'ינו הוא משקה קפה המכוסה בחלב מוקצף, אשר מוכן באמצעות מכונת אספרסו. האספרסו נשפך לשליש התחתון של הכוס, והוא מלווה אחריו בכמות שווה של חלב חם. השליש העליון של הכוס מכיל חלב מוקצף, אשר לרוב מעוטר באיורים אמנותיים הנעשים באמצעות החלב המוקצף, וידועים בכינוי "לאטה ארט". על גבי המשקה המוגמר נהוג לפזר קקאו, סוכר, קינמון ותבלינים אחרים. משקאות קפוצ'ינו מוגשים בדרך כלל בליווי כפית.
מקור השם קפוצ'ינו אינו קשור לקפה אלא מגיע מדמיון צבע המשקה לצבע של החלוקים של המסדר הקפוצ'יני.
היסטוריה.
מכונות אספרסו מן הסוג אשר משמש להכנת משקאות קפוצ'ינו, הוצגו לראשונה בתחילת המאה ה-20. לואיג'י באזרה ממילאנו רשם עליהן את בקשת הפטנט הראשונה בשנת 1901. הפופולריות של משקה הקפוצ'ינו עלתה עם שדרוג מכונות האספרסו הגדולות בבתי הקפה ובמסעדות לאחר מלחמת העולם השנייה, ובאופן ספציפי עם הכנסתן של מכונות הקפה המודרניות, בלחץ גבוה, על ידי החברה האיטלקית גאג'יה בשנת 1948. המשקה התפתח לצורתו המוכרת היום בשנות החמישים של המאה ה-20.
בממלכה המאוחדת, קפה אספרסו צבר פופולריות בצורת ההגשה של קפוצ'ינו, בעיקר בשל המנהג הבריטי של שתיית קפה עם חלב.
אופן הכנה.
המרכיב החשוב ביותר בהכנת קפוצ'ינו, מעבר לשוט האספרסו, הוא המרקם והטמפרטורה של החלב. כאשר מרתיחים חלב מעל 75°C החלבון נשרף והחלב מאבד מטעמו. יתבטא בבועות גדולות מהרגיל בחלק העליון של הקצף. כאשר בריסטה מחמם חלב בעזרת קיטור עבור כוס קפוצ'ינו, מתחיל להיווצר קצף אחיד באמצעות חדירה של בועות אוויר זעירות אל תוך החלב, מה שנותן לחלב המוקצף את המרקם הקטיפתי המיוחל. הקפוצ'ינו המסורתי מורכב משוט אספרסו, שעליו נמזג חלב מוקצף באופן שיוצר שכבת קצף בעובי 2 ס"מ. קיימות וריאציות נוספות של המשקה, אשר משלבות יותר או פחות חלב מוקצף, ומכונות קפוצ'ינו "רטוב" או "יבש" בהתאמה. בריסטה מנוסה עשוי להשתמש בחלב המוקצף לצורך ציור בקפה תוך כדי מזיגת החלב, במה שמכונה לאטה ארט.
פרנסס הודג'סון ברנט
פרנסס הודג'סון ברנט (באנגלית: Frances Hodgson Burnett; 24 בנובמבר 1849 – 29 באוקטובר 1924) הייתה סופרת אמריקאית ממוצא אנגלי, נודעה בעיקר ככותבת ספרי הילדים "סוד הגן הנעלם", "לורד פונטלרוי הקטן" ו"נסיכה קטנה".
ביוגרפיה.
פרנסס אליזה הודג'סון נולדה בעיר מנצ'סטר שבאנגליה, לאב ששימש כמנהל חברת מסחר. בגיל 4 התייתמה מאביה ומשפחתה הצטמצמה לאם וארבעה אחים ואחיות. עקב מותו של אביה, מצבה הכלכלי של המשפחה היה רע, והם רעבו ללחם. בצעירותה חיברה סיפורים שהציגה בתיאטרון בובות לפני משפחתה. את ספריה הראשונים כתבה על מנת לסייע בפרנסת המשפחה.
בשנת 1864, כאשר הייתה בת 15, היגרה יחד עם משפחתה למדינת טנסי שבארצות הברית. בשנים האלו החלה ברנט בקריירה הספרותית שלה. היא החלה לפרסם סיפורים שנדפסו בשבועונים לנשים, וזכו להצלחה.
בשנת 1877 יצא ספרה הראשון, "אותה עלמה או'לאורי", שבו תיארה את חיי הכורים האנגלים. לאחר נישואיה עברה יחד עם בעלה הרופא לוושינגטון, שם חיברה כארבעים סיפורים ומחזות.
ספרה הידוע ביותר, "לורד פונטלרוי הקטן", החל כסיפורים שסיפרה לילדיה, ומאוחר יותר יצא לאור כסיפור בהמשכים בעיתון הילדים האמריקאי "סנט ניקולס". בשנת 1886 יצא לאור כספר. תורגם לעברית על ידי א"ל יעקבוביץ עקיבא בשנת 1922, הוצא לאור בשנית בעברית תחת השם "הלורד הקטן" בשנת 1951. תורגם ב-1974 על ידי אוריאל אופק, ב-2000 על ידי יחיעם פדן ועל ידי רנה ורבין בשנת 2015.
בערך באמצע שנות התשעים של המאה ה-19 חזרה ברנט לאנגליה, ושהתה שם כ-12 שנים, במהלכם לקחה חלק חשוב במאבק על הבטחת זכויות יוצרים לסופרים על יצירותיהם, מאבק שהוביל בסופו של דבר להכרה בזכויות הקניין הרוחני של הסופרים באנגליה. במהלך שהותה באנגליה התגרשה ברנט מבעלה הראשון, והתחתנה בשנית בשנת 1900. בשנת 1909 חזרה ברנט לארצות הברית.
ב-29 באוקטובר 1924 נפטרה פרנסס ברנט בניו יורק.
אימפי
אימפי הוא מבנה קרבי שהיה בשירות בני הזולו. האימפים הראשונים גויסו על ידי שאקה בתחילת המאה ה-19. צעירי הזולו גויסו בגיל 6 לתוכנית אימונים במסגרת האינטנגה ופוזרו לחטיבות בהגיעם לגיל 20. כל אימפי הורכב מחטיבות בנות 1,000 לוחמים, אם כי המספר יכול היה לנוע מ-500 עד 2,000 לוחמים בכל גדוד בגלל מיזוג חטיבות, תגבורות ואבדות בקרבות. בהתחלה האימפים הורכבו מגברים שבאו מאותה קבוצת גיל, אך בהמשך המנהג השתנה בגלל הצורך לתגבר את האימפים בעקבות האבדות בקרבות. האימפים מפורסמים בזכות טקטיקת ה"תאו" - כל אימפי שלח שתי "קרני תאו" שיועדו להקפת אגפי היריב, כדי למנוע ממנו מלתמרן, ובעזרת "חזה התאו" למחוץ את ההתנגדות. מאחורי "חזה התאו" ניצבו ה"מותניים" שהיו מורכבות מוותיקים בעתודה.
כל חטיבה הייתה בעלת מגן בצבע אחר, כאשר הצבעים סימלו את ותק החטיבה. החטיבות הצעירות קיבלו מגנים שחורים וחטיבות הוותיקות היו בעלות מגנים לבנים. ככל שאחוז הצבע הלבן במגן היה גבוה יותר, כך החטיבה הייתה ותיקה ויוקרתית יותר. בעת מלחמת הזולו היו בצבא הזולו כמה עשרות חטיבות.
מסטיף צרפתי
ספינינג
ספינינג (באנגלית: מסתובב, על שם פעולת הרגליים) הוא פעילות אירובית מאומצת אשר מתבצעת על אופניים נייחים. השם ספינינג הוא סימן רשום של סטאר טרק, אשר התקבע בפי רבים כשמה הגנרי של הפעילות. סטאר טרק רכשה את מאד דוג אתלטיקס (Mad Dogg Athletics) שהקים ג'ונתן גולדברג, רוכב אופניים שהתחרה במרוצים לאורכה ורחבה של ארצות הברית, וחיפש פתרון אלטרנטיבי לאימונים בחורף האמריקני המושלג, שלא באמצעות אופני הכושר הסטנדרטיים, אשר אינם מדמים רכיבה בחוץ באמינות רבה.