מאידך, גם לאחר מסקנותיה הרשמיות של רשות העתיקות פרסמו מומחים שונים, ובהם פרופ' חיים כהן מאוניברסיטת בן-גוריון שחקר את הכתובת במשך כשלוש שנים, מאמרים שבהם קבעו כי "כתובת יהואש" מקורית.
בעקבות הפרשה פתחה משטרת ישראל בחקירה והוגשו כתבי אישום נגד גולן וארבעה סוחרי עתיקות נוספים באשמת זיוף הכתובת וממצאים נוספים (ביניהם גלוסקמת אחי ישו). במרץ 2012 זיכה בית המשפט את גולן מחמת הספק מן האישומים. השופט אהרן פרקש כתב בפסק דינו: "סיכומו של דבר הוא כי לא ניתן לקבוע כי הכתובת מזויפת אף לא על פי השפה והלשון".
לקריאה נוספת.
Sasson, Victor, "Philological and Textual Observations on the Controversial King Jehoash Inscription", Ugarit-Forschungen' 35, 2003, pp. 573-87.
כתובת יואש
אליס (סרט, 1990)
אליס (באנגלית: Alice) הוא סרט קולנוע משנת 1990 שכתב וביים וודי אלן.
תקציר העלילה.
הסרט מתמקד באליס טייט (מיה פארו), אם לשני ילדים הנשואה זה 16 שנה לאיש עסקים עשיר (ויליאם הרט). היא מנהלת חיי נוחות ריקניים, בחברה הגבוהה של ניו יורק. חייה של אליס מתהפכים עם התאהבותה בנגן הסקסופון (ג'ו מנטנה), אותו פגשה בזמן שאספה את ילדיה מבית-הספר. בעזרת תרופות הפלא של ד"ר יאנג (קיי לוק), מרפא בעשבים מצ'יינהטאון, אליס נפתחת לעולמות רגשותיה הכמוסים ביותר. היא יוצאת למסע מופלא אל עבר ה"אני" שלה. עשבי המרפא שד"ר יאנג נותן לה, מסייעים לה להעלים את עצמה, לראות רוחות רפאים מן העבר ולשבור מחסומים רגשיים, רק שהפעם אליס אינה בארץ הפלאות, אלא במנהטן.
שחקנים נוספים: ג'ודי דייוויס, בליית' דאנר, סיביל שפרד, אלק בולדווין, ג'ולי קאוונר ואל מקפירסון.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט מקורי.
צ'רלטון את'לטיק
צ'רלטון אתלטיק (באנגלית: Charlton Athletic F.C) הוא מועדון כדורגל אנגלי שנוסד בשנת 1905. הקבוצה משחקת באצטדיון הוואלי, שנמצא בצ'רלטון, בדרום-מזרח לונדון.
צ'רלטון מעולם לא זכתה באליפות הליגה הבכירה, אך הניפה את הגביע האנגלי בשנת 1947.
עד לא מכבר שיחקה צ'רלטון בפרמייר ליג. בעונת 2000/2001 סיימה צ'רלטון במקום התשיעי במרחק של 9 נקודות מהעפלה היסטורית למפעלים האירופאים. בעונת 2003/2004 סיימה במקום השביעי, מיקום השיא בפרמייר ליג עד היום במרחק של 7 נקודות מהמקום הרביעי. בעונת 2005/2006 נפרדה ממאמנה ב-15 השנים האחרונות אלן קרבישלי שעזר לקבוצה להעפיל כמה פעמים לפרמייר ליג. בעונת 2006/07 נשרה צ'רלטון לליגת המשנה, הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ובחלוף שנתיים נשרה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית באנגליה. בסיום עונת 2011/12 שבה לליגת המשנה. בעונת 2013/14 הגיעה לרבע גמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת שפילד יונייטד. בתום עונת 2015/2016 נשרה לליגה השלישית. בעונת 2018/2019 ניצחה את סנדרלנד בפלייאוף הפוטבול ליג הראשונה ושבה לליגת המשנה אך נשרה כבר בתום עונה אחת חזרה לפוטבול ליג הראשונה.
כדורגלנים בולטים.
ראו .
המצור הגדול על מלטה
המצור הגדול על מלטה התרחש ב-1565 כאשר האימפריה העות'מאנית פלשה לאי מלטה שהוחזק בידי מסדר "יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" הידועים גם בכינוי הוספיטלרים, כחלק ממאבק כולל בין האימפריה העות'מאנית לכוחות נוצריים על השליטה בים התיכון.
לאחר שהצליח סולימאן הראשון ("המפואר") לכבוש את האי רודוס מידי ההוספיטלרים ולגרשם לאירופה ב־1522, קיבלו האבירים את השלטון על האי מלטה מידיו של קארל החמישי. הם ביצרו אותו והחלו להציק לטורקים בשוד ופשיטות על ספינות מוסלמיות תוך שהם מסכנים את נתיבי השיט של הטורקים לצפון אפריקה. במאי 1565 קיבלה האימפריה העות'מאנית החלטה לחסל סופית את המסדר. כוח גדול של כ־30,000 חיילים נחת על חופי מלטה, חודש לאחר מכן נחתו באי עוד 10,000 חיילים טורקים. כוחו של המסדר, שהונהג אז על ידי זא'ן דה לה ולט עמד על כ-600 עד 700 אבירים ועוד כמה אלפי חיילים.
לאחר מצור ממושך, שארך כמעט ארבעה חודשים, וניסיונות חוזרים ונישנים של חיל המשלוח העותמאני לכבוש את מערך המבצרים של המסדר ההוספיטלרי בצפון-מזרח האי מלטה, נאלצו העותמאנים, שספגו אבדות כבדות מאוד במהלך המצור, לפנות את שרידי כוחותיהם מהאי, בעקבות הגעת כוח תגבורת נוצרי חזק לעזרת הכוחות הנצורים.
יסודות העימות.
יסודות העימות בין האימפריה העות'מאנית לבין האבירים ההוספיטלרים נטועים בתקופה שקדמה בכמה מאות שנים למצור על מלטה - בממלכת ירושלים הצלבנית, ששלטה בחלקים משטח ארץ ישראל החל מסוף המאה ה-11 עד 1291. בראשית דרכה של הממלכה היה לה צבא קבע קטן מאוד, ואף בשיאה הוא לא עלה בגודלו על 200 - 300 אבירים וכמה אלפי חיילים נוספים. כתוצאה מכך, נאלצו שליטי הממלכה להסתמך על המסדרים הצבאיים, כדי להגן על הממלכה, שעמדה תחת איום מתמיד מהעולם המוסלמי שסביבה, ולהעמיד צבא בסדר גודל משמעותי. שני המסדרים העיקריים שעשו זאת מתחילת דרכה של הממלכה ועד לכיבוש המאחזים הנוצריים האחרונים בא"י בידי הממלוכים בסוף המאה ה-13, היו מסדר ההוספיטלרים ומסדר אבירי היכל שלמה, הידועים יותר כ"טמפלרים". אחרי התבוסה הסופית של הצלבנים ונפילת עכו לידי הצבא הממלוכי ב-1291, נאלצו חברי המסדרים הצבאיים להימלט מארץ הקודש. המסדר ההוספיטלרי הגיע לאי רודוס והפך אותו לבסיסו החדש.
האבירים ההוספיטלרים לא שקטו על שמריהם ועסקו בשוד ימי, תוך כדי שהם גורמים נזק ניכר לסחר המוסלמי באגן המזרחי של הים התיכון. כתוצאה מכך, הורה הסולטאן סולימאן הראשון על פלישה לאי בשנת 1522. אחרי מצור ממושך, שגבה קורבנות גדולים משני הצדדים, נאלצו שרידי ההוספיטלרים להתפנות מרודוס, ולאחר נדודים מצאו מקלט באי מלטה. קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהבין את חשיבותם של האבירים כחסם בפני ההתפשטות העות'מאנית לאירופה ולאגן המערבי של הים התיכון, העניק להם שליטה על האי מלטה בשנת 1530. בתמורה דרש מס סמלי – בז אחד, על מנת לתת ביטוי לבעלותו על האי. לפי ההסכם עמו, היו האבירים כפופים לאפיפיור בלבד ואילו הקיסר היה השליט להלכה, אך לא למעשה. כך שמר המסדר על עצמאותו.
בהגיעם למלטה המשיכו האבירים במנהגם לפשוט על הספינות הטורקיות ושיבשו בצורה קשה את הקשר בין איסטנבול ושטחיה של האימפריה בצפון אפריקה. העילה המיידית לפרוץ מעשי האיבה הייתה, ככל הנראה, תפיסתה של ספינת מסחר שהייתה בבעלותה של בת הסולטאן. לבד מאוצר שעמד על כ-80,000 דוקטים ומטען אחר, שבו הצלבנים מספר מכובדים עות'מאנים, בהם המטפלת הזקנה של הנסיכה. הרגשות בארמונו של הסולטאן געשו, והוא דרש את שחרורם של המכובדים ללא כופר, אך הנוצרים סירבו. סבלנותו של הסולטאן פקעה, והוא החליט לתקוף את מלטה במטרה לשים קץ למעשי השוד והגזל של המסדר.
ההכנות לפלישה.
סולימאן הראשון התחיל בארגון הפלישה, אך מפאת גילו הסתפק בארגון לוגיסטי בלבד ולא נטל חלק במסע המלחמה עצמו. הוא חילק את הפיקוד על המבצע לשניים. לפיקוד על כוחות היבשה מינה סולימאן את אחד ממצביאיו הבכירים – "הווזיר הרביעי" קיזיל אהמטלי מוסטפא פאשה (Kızılahmedli Mustafa Paşa), אריסטוקרט ומוסלמי אדוק. הוא היה ותיק הקרבות נגד פרס והמערכה נגד הונגריה. לצידו עמד האדמירל פיאלה פאשה (Piyale Paşa) שפיקד על צי הפלישה. פיאלה היה דוושירמה, היינו נוצרי במוצאו שהתאסלם אחרי שנפל בינקותו בשבי העות'מאני. הקריירה העשירה שלו כללה פשיטות על החוף האיטלקי בשיתוף עם הקורסר (שודד ים עם רישיון לעסוק בשוד ימי) טורגוט ראיס (Turgut Reis) שהשתתף, בין היתר, בקרב ג'רבה. לביסוס מעמדו, התחתן פיאלה עם אחת מנכדותיו של הסולטאן. צוות הפיקוד הבכיר כלל גם את טורגוט אשר אמור היה לשמש כיועץ לשני המפקדים ולתאם ביניהם. טורגוט הכיר את הגאוגרפיה של מלטה מפלישותיו הקודמות לאי בין 1540 ל-1565.
בראש הכוחות הנוצרים עמד זא'ן דה לה ולט (Jean Parisot de la Valette), אציל יליד פרובאנס. בשנת 1554 קיבל לה ולט את הפיקוד על הצי של מסדר אבירי מלטה, ובמספר קרבות הצליח להטביע יותר מ-20 גליאות של הטורקים. בשנת 1557 נבחר לראשות המסדר. מתוך הנחה שהטורקים יתקיפו את האי, הורה דה לה ולט על חיזוק ביצוריו. בעזרת רשת ריגול מפותחת, ידע לה ולט כבר בסתיו 1564 שהטורקים מתכננים פלישה. המודיעין המעולה אפשר לו לגייס את אביריו מרחבי אירופה, ואף לשלוח משלחת לסיציליה לשאת ולתת בקשר לתגבורת.
הצבאות.
הנוצרים.
הגרעין הקשה של הצבא הנוצרי הושתת על אבירים ממוגנים בשריון כבד. האבירים ששירתו במסדר היו נזירים שקיבלו היתר מיוחד להשתתף בקרבות. בתקופת המצור הגיע השריון האישי לשיאו, והאבירים היו ממוגנים מכף רגל ועד ראש בפלדה. בנוסף לאבירים, הגנו על מלטה חיילים רגליים, מספר קטן של שכירי חרב ואזרחים חמושים. חימושם של האבירים נותר כשהיה מימי הביניים – רמחים כבדים, חרבות ארוכות ונשק קר אחר. חיל הרגלים צויד ברוב המקרים ברובי ארקבוז ונשק מוט כמו חנית או האלברד. שכירי החרב והחיילים הפשוטים חומשו במיני כלי ירייה, בעיקר ארקבוזים, נשקי מוט ונשק קר אחר. המבצרים היו מוגנים במספר ניכר של תותחים.
מערכת הביצורים של הנוצרים כללה ארבעה מבצרים:
הטורקים.