במשך העשורים הבאים נתגלו מאובנים רבים נוספים של דיינוסוכוס. רובם היו חלקיים מאוד, אבל הם הוסיפו מידע על תפוצתו של הדיינוסוכוס והראו שהוא היה נפוץ בכל אמריקה הצפונית, ממקסיקו ועד ניו ג'רזי, מהחוף המזרחי ועד למערב ארצות הברית. כפי שציין כריסטופר ברוצ'ו (Brochu), קשקשי השריון (אוסטאודרמים) של הדיינוסוכוס ייחודיים דיים כדי לזהות שמדובר בדיינוסוכוס גם כאשר שברי עצמות שלו נמצאים מעורבבים עם עצמות אחרות.
התגלית הגדולה הבאה התרחשה ב-2002, אז הפלאונטולוג דייוויד ר. שווימר מצא מאובנים טובים יחסית של הגולגולת, דבר שאפשר לו ליצור שחזור ממוחשב של 90% מהגולגולת.
עד 2010 היה ויכוח האם הפרטים של האוכלוסייה המזרחית והאוכלוסייה המערבית שייכים לאותו מין יחיד של דיינוסוכוס, האם מדובר בשני מינים נפרדים או בשתי אוכלוסיות או צורות של מין אחד.
ההבדל בין המינים מתבטא מלבד בהבדלי הגודל המשמעותיים (דיינוסוכוס רוגוסוס ודיינוסוכוס שווימרי היו באורך ממוצע של 8 מטר ואורך מרבי של 10 מטר, בעוד דיינוסוכוס האטצ'רי ודיינוסוכוס ריוגרנדאנסיס היו באורך ממוצע של 10 מטר ואורך מרבי של 12 מטר) גם בצורת האוסטאודרמים (קשקשי השריון) והשיניים. במשך שנים היה ויכוח האם מדובר בשני מינים נפרדים או בשתי אוכלוסיות או צורות של מין אחד. אלה שתמכו בתאוריית המין האחד הסבירו שההבדלים בקשקשי השריון והשיניים נובעים כנראה רק מההבדל בגודל. ב-2010, בעקבות גילוי מאובנים חדשים של דיינוסוכוס משני צדדיו של מה שהיה הים הפנימי המערבי, הן מהחוף המזרחי והן ממערב ארצות הברית, התברר שההבדלים בין שתי האוכלוסיות הם לא רק הבדלי גודל ושיש שוני משמעותי בין קשקשי השריון והשיניים של שני המינים.
ב-2020 פרסמו ד"ר אדם קוסט ופרופ' כריסטופר ברוצ'ו מאמר מדעי שבוחן מחדש את הטקסונומיה של הדיינוסוכוס. המאמר הציע להגדיר את המין "D. riograndensis" כמין הסוג (type species, כלומר: המין שלפיו הוגדר הסוג) במקום "D. hatcheri" החלקי, לבטל את תקפות המין "D. rugosus" ולהגדירו כטקסון מוטל בספק, וכן הגדיר מין חדש "D. schwimmeri" שמייצג את האוכלוסייה המזרחית של הדיינוסוכוס במקום המין רוגוסוס.
במהלך השנים הוכרו 2–4 מינים של דיינוסוכוס, כאשר חלק מהם מוטלים בספק ויש ויכוח מדעי על תקפותם.
רשימת מינים.
כיום (2020) מוכרים המינים הבאים של הדיינוסוכוס ("Deinosuchus") כאשר חלק מהם מוטלים בספק ויש ויכוח מדעי על תקפותם.
מיון.
כאשר נתגלו המאובנים החלקיים הראשונים שזוהו כדיינוסוכוס, הפלאונטולוגים זיהו שמדובר בסוג של תנינאי. בהתחלה (1954) הוא שויך למשפחת התניניים בגלל מאפייני השיניים, אך ב-1999 ניתוח פילוגנטי וגילוי מאובנים חדשים מטקסס וג'ורג'יה הבהירו שמדובר דווקא בקרוב משפחה קדום של האליגטוריים מהענף דמויי אליגטור (Alligatoroidea). עוד תנינאי ששויך לענף זה הוא ליידיוסוכוס. קביעה זו זכתה לחיזוק כאשר נתגלתה ב-2005 קופסת מוח (החלק בגולגולת המגן על המוח) משומרת היטב של דיינוסוכוס מתצורת בלפטאון שבאלבמה בעלת מאפיינים דומים לזה של אליגטור אמריקאי מודרני. חשוב לציין שדיינוסוכוס איננו האב הקדמון של האליגטורים המודרניים.
לסיכום, המיון הפילוגנטי של הדיינוסוכוס הוא: בעלי חיים &gt; מיתרניים &gt; בעלי חוליות &gt; בעלי ארבע רגליים &gt; זאורופסידה &gt; ארכוזאוריה &gt; דמויי תנינאים &gt; תנינאים &gt; דמויי אליגטור.
קלדוגרמה.
להלן קלדוגרמה, "עץ משפחה" פילוגנטי של דיינוסוכוס. העץ הוכן על בסיס טבלה 7.1 בשווימר 2002.
קישורים חיצוניים.
מידע טקסונומי:
מידע כללי:
מולטימדיה (תמונות וסרטונים):
מאמרים מדעיים:
Deinosuchus
אנטוניו פסקולי
י&quot;ל הכהן פישמן
יהודה לייב הכהן פישמן
י. ל. הכהן פישמן
Top Shot
Top Shot (בעברית: הצלף) היא סדרת ראליטי אמריקנית שהמשימות בה הן משימות צליפה בכלי נשק מגוונים. לסדרה היו ארבע עונות והיא הופקה על ידי ערוץ ההיסטוריה והונחתה בידי קולבי דונלדסון.
בתחילת כל עונה יש שישה עשר מתחרים (מלבד העונה הרביעית שבא הגיעו 18 מתחרים ושניים הלכו הביתה 5 דקות לאחר שהגיעו) המתחלקים לשתי קבוצות המתחרות זו בזו. קבוצה עם חולצות אדומות וקבוצה עם חולצות כחולות. כל קבוצה שמפסידה, מחליטה אילו שני צלפים מתוכה יתחרו זה בזה במשימת הדחה. ההצבעה עבור שני הצלפים שהולכים למשימת ההדחה מתבצעת בעזרת יריות אקדח אל מטרות הנושאות את שמות היריבים. המפסיד משני המתחרים הולך הביתה והמנצח חוזר לקבוצה.
כשנשארים רק שמונה מתחרים, בשתי הקבוצות גם יחד, מתבטלות הקבוצות וכולם מתחרים נגד כולם. כולם עוברים לחולצות ירוקות. המנצח בכל עונה מקבל מאה אלף דולר.
בכל עונה מתחרים בכמה סוגי רובים מתקופות מגוונות, כמה סוגי אקדחים מתקופות מגוונות, סוג אחד של חץ וקשת (כל עונה יש סוג אחר), סוג אחד של נשק חם אחר (פעם מקלעים, פעם תותח...), סוג אחד של נשק קר חד (פעם סכין הטלה, פעם גרזן הטלה, פעם גרזן טומהוק) סוג אחד של נשק פרימיטיבי (פעם רוגטקה, פעם יידוי אבנים...) וכלי נשק נוספים (למשל, רובי כדורי צבע). הסדרה מארחת גם מאמני ירי ומומחי ירי רבים המדריכים את המתחרים לקראת המשימות השונות, כגון שיאן גינס בירי ברוגטקה או מומחה מהקומנדו הימי לירי סלקטיבי.
המתחרים באים מרקע מגוון. חלקם מרקע צבאי או משטרתי, חלקם מירי ספורטיבי, חלקם מירי תצוגתי וחלקם חובבנים. גיל המתחרים נע בין 20 לבין 50. מרבית המתחרים הם מארצות הברית. בכל עונה יש אישה אחת או שתיים. ברוב העונה היה גם מישהו שהפסיד הפסד טכני. מתחרה מהעונה הראשונה עזבה את התחרות כדי לשהות עם אביה על ערש מותו. בעונה השנייה עזב מתחרה שנפצע. בעונה השלישית עזב מתחרה שאשתו נכנסה לסיבוכים בהריונה ומתחרה אחר שסירב להשתתף באתגר ההדחה, מה שהוביל לראשונה בתוכנית להחזרת מתחרה אחר שהודח להשתתף במקומו. בעונה הרביעית לא היו מתחרים שפרשו מהתחרות מרצונם.
אסטריקס באחוזת האלים (ספר)
אסטריקס באחוזת האלים (בצרפתית: Le Domaine des Dieux, אחוזת האלים), הוא הספר ה-17 בסדרת ספרי הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". את ספר הקומיקס כתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו. הספר פורסם לראשונה בגרסה הצרפתית בשנת 1971. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן". ב-2015 יצא סרט המבוסס על הספר בשם אסטריקס באחוזת האלים.
עלילה.
יוליוס קיסר נחוש לתרבת את הגאלים ולהפוך אותם לנתינים של רומא. לשם כך הוא מתכנן להקים שכונת מגורים חדשה סביב הכפר הגאלי במקום היער המקיף אותו, כדי להכריח את הגאלים לקבל על עצמם את התרבות הרומית. לשם כך הוא ממנה אדריכל צעיר ומוכשר בשם חדזוויתוס. לשכונה קוראים "אחוזת האלים", כדי לעודד לקוחות לגור שם.
חדזוויתוס ועוזריו מתחילים לבצע מדידות ביער לקראת עקירתו ובירוא שטח לטובת השכונה שעתידה לקום, אך מבריקס הכלב ומאוחר יותר אובליקס תוקפים את חדזוויתוס שפגע בעצים ומגרשים אותו מהיער. חדזוויתוס נחוש לעקור את היער ולהקים את השכונה ודורש ממפקד חיל המצב הרומאי דובנוספוס שחייליו יאבטחו את העבדים. דובנוספוס מסכים, בתנאי שהעבודה תתבצע בלילה, שכן הוא חושש מהגאלים, המצוידים בשיקוי-פלא ההופך אותם לחזקים במיוחד.
העבדים עוקרים את העצים כל לילה, אך הגאלים מצמיחים אותם מחדש בזכות בלוטי קסם שהפיק כהן-העץ אשפיקס. כאשר אסטריקס שומע שחדזוויתוס נחוש להקים את השכונה אפילו "אם תצא נשמתם של העבדים", הוא מחליט להמריד את העבדים כנגד הרומאים. הוא ואובליקס חודרים למחנה העבדים ומשכנעים את מנהיג העבדים, ניירקופי הנומידי, למרוד באמצעות שיקוי-פלא אותו הם מספקים לו. העבדים שותים את השיקוי ומתמרדים, וכאשר החיילים הרומאים מנסים לדכא אותם הם חוטפים מכות ולבסוף נאלץ חדזוויתוס לנהל משא ומתן עם ניירקופי ובפועל להיכנע לדרישות העבדים. כאשר חיילי הלגיון שומעים שהעבדים מקבלים שכר של 5 ססטרצים לשעה הם פותחים בשביתה.
בניגוד לתוכניתו של אסטריקס, העבדים ממשיכים בעקירת העצים, ולבסוף משכנעים את כהן-העץ אשפיקס שייתן להם לסיים את עבודתם ובכך לאפשר להם לצאת לחופשי. אשפיקס מסכים ורוקח תוכנית ללמד לקח את הרומאים. הבניין הראשון באחוזת האלים מוקם סוף סוף, ואחרי מסע פרסום (המתבטא בעלון שיש המהלל את אחוזת האלים, ומוצג על כפולת עמודים באמצע הספר) היא מאוכלסת באזרחים רומאיים. המטרוניות מרומא מנצלות את הכפר הגאלי לשופינג (קניות) של דגים (אצל בסדראלפביתיקס) וענתיקות (אצל אוטומטיקס) וגורמות לכמעט כל תושבי הכפר לפתוח חנויות דגים וענתיקות, ולתחרות שפוגעת ביחסי הרעות ששררו בכפר.