ב-1976 ביקר בעילום שם בניקרגואה על מנת לחוות את מצוקות הקיום המקומיות, ובאוקטובר 1979 חזר לשם על מנת לתמוך במהפכה הסנדיניסטית. בשנה זו התגרש מקרווליס ונישא בשלישית לקרול דנלופ, סופרת קנדית, איתה כתב ספר משותף ("Los autonautas de la cosmopista"). ב-1981 קיבל אזרחות צרפתית מממשלתו הסוציאליסטית של פרנסואה מיטראן. באותה שנה אובחן כחולה בלוקמיה, וב-1982 נפטרה אשתו מאותה מחלה. בין ה-30 בנובמבר ל-4 בדצמבר 1983, לאחר נפילת הדיקטטורה בארגנטינה, ביקר במשך חמישה ימים את אמו בבואנוס איירס, והתקבל בהתלהבות ברחובות הבירה. ב-1984 קיבל את פרס רובן דאריו וב-12 בפברואר של אותה שנה נפטר מלוקמיה בפריז, בה נטמן לצד אשתו בבית הקברות של מונפרנאס.
טופאק שקור
עידן הקרח הקטן
עידן הקרח הקטן (או תקופת הקרח הקטנה; בראשי תיבות: תק"ה) הוא כינויה של תקופה של התקררות שנמשכה בערך מהמאה ה-14 ועד לאמצע המאה ה-19. התקררות זו הביאה לסיום תקופה חמה באופן יוצא דופן הידועה כאופטימום האקלים הימי-ביניימי . היו שלוש נקודות מקסימום בעידן הקרח הקטן, בערך ב־1650, 1770 ו־1850, כשביניהן היו תקופות של התחממות קלה.
בתחילה חשבו כי תקופת הקרח הקטנה הייתה תופעה גלובלית; כיום הדבר פחות ברור. יש שאומרים כי היא התרחשה רק בחצי הכדור הצפוני ולא בכל העולם.
חצי הכדור הצפוני.
תקופת הקרח הקצרה גרמה לחורפים קרים מאוד בחלקים שונים של העולם, אך היא תועדה בעיקר באירופה ובצפון אמריקה. באמצע המאה ה-17, הקרחונים באלפים השווייצרים התקדמו, כשהם בולעים בתים והורסים כפרים. נהר התמזה והתעלות והנהרות של ארצות השפלה קפאו בדרך כלל בחורף, ואנשים גלשו על הקרח. על נהר התמזה התקיים מידי חורף "יריד כפור"
(), במהלכו העמידו רוכלים עגלות ודוכנים על גבי הנהר הקפוא. בזכות היותו אירוע ציבורי, נותרו מספר ציורים המתעדים את יריד הכפור על התמזה. בחורף של 1780, נמל ניו יורק קפא, כך שאנשים יכלו ללכת ברגל ממנהטן לסטטן איילנד. קרחונים הצפים בים בסביבות איסלנד הגיעו לקילומטרים רבים לכל כיוון, וסגרו את הנמלים של האי לספנות. הקרח בחוג הארקטי הגיע כל כך רחוק דרומה שישנן עדויות של סירות אסקימואים שהגיעו לסקוטלנד.
החורפים הקשים השפיעו על חיי האנשים בצורות שונות. אוכלוסייתה של איסלנד נפלה ב־50%, ומושבות הוויקינגים בגרינלנד דעכו עד לסופן המוחלט. בצפון אמריקה, האינדיאנים יצרו אגודות כתגובה לחסר במזון.
ברבות מהשנים האלו כמות השלג הייתה גדולה הרבה יותר ממה שתועד לפני או לאחר מכן, והוא נותר על הקרקע למשך חודשים רבים מעבר למצב כיום. קייצים ואביבים רבים היו קרים ורטובים מהרגיל, אם כי היו שינויים רבים בין השנים השונות. היה צורך לשנות את הרגלי החקלאות באירופה על מנת להתאים את הגידולים לתקופת הגידול הקצרה יותר, והיו שנים רבות של רעב ומחסור. סופות קשות גרמו לשיטפונות נרחבים ולהרוגים רבים. חלק מאלה הביאו לאיבוד קרקעות לצמיתות בחוף הדני, הגרמני וההולנדי.
עד לתחילת המאה ה־19 כבר מופו כל הקרחונים. בדרום ובצפון קווי השלג, כלומר קוי הגבול בין שטחים בהם יש שלג ושטחים בהם אין שלג, היו נמוכים בכ-100 מטרים ממצבם ב־1975.
באתיופיה ובמאוריטניה היה שלג קבוע על פסגות הרים בהם כיום אין שלג. טימבוקטו, עיר חשובה על דרך השיירות הטרנס-סהרית, הוצפה לפחות 13 פעמים על ידי נהר ניז'ר, ואין תיעוד של הצפות כאלה עד אז או מאז. בסין הפסיקו לגדל גידולים המתאימים למזג אוויר חם כמו תפוזים, במקומות שבהם גידלו אותם במשך מאות שנים. בצפון אמריקה, המתיישבים האירופיים הראשונים דיווחו על חורפים קשים ביותר.
ניתן לראות את תקופת הקרח הקטנה גם באמנות של אותה התקופה; לדוגמה, השלג שולט ברבות מתמונות הנוף של הצייר הפלמי פיטר ברויגל הבן, שחי בין 1564 ל־1638.
אדם מפורסם אחר שחי בתקופה זו היה אנטוניו סטרדיווארי, יצרן כינורות. האקלים הקר של אותה התקופה גרם לעצים מהם ייצר את הכינורות להיות דחוסים יותר; יש שמייחסים את הצליל המעולה של הכינורות שהוא יצר לעובדה זו.
השפעה תרבותית.
אדריכלות.
סדרת תקופות הקור היחסיות שהחלה בשנת 1650 שינתה לחלוטין את אורח הבנייה האירופי. עד לתקופה זו כללו הבתים חדר מרכזי רב־תכליתי שאח בערה במרכזו. החל מתקופה זו ועד לתחילת המאה העשרים הבתים חולקו לחדרים קטנים שבכל אחד מהם בערה אח. רק במאה העשרים החלו האדריכלים המערביים לאחד מחדש את חדר האורחים, פינת האוכל והמטבח.
החלוקה של אזורי השינה בבית לחדרי שינה פרטיים, השתרשה עמוק בתרבות ולא חלפה מן העולם. שינוי זה הכניס לתרבות הכרה עמוקה בפרטיותו של האדם.
תיאורים של חורף בציור האירופי.
ציורי החורף המפורסמים של פיטר ברויגל האב צוירו כנראה ב־1565. ציורי החורף ההולנדיים מתחילים עם אברקמפ לאחר חורף שנת 1608. אז ישנה הפסקה בציור נושא זה בין 1627 ל־1640, ואילו בין השנים 1640 ו־1660 צוירו רוב הציורים האלה. תאריכים אלה מקבילים למה שידוע ממקורות מידע אחרים על האקלים. מצד שני, לאחר שנות ה-60 של המאה ה-17 הפסיקו לצייר נושא זה, למרות שלא ידוע על שינוי במזג האוויר. ברור כי גם לאופנה יש תפקיד חשוב בקביעת נושאי הציורים, ולא רק לאקלים.
חצי הכדור הדרומי.
גלעיני קרח שהוצאו משדות קרח וקרחונים באנטארקטיקה ובהרי דרום אמריקה מעידים על קור יחסי בשנים האלה, מה שמראה כי לכאורה הייתה התקררות מקבילה גם בחצי הכדור הדרומי. מהאלמוגים באוקיינוס השקט נראה כי הצמיחה בהם הייתה רבה ביותר באמצע המאה ה־17, עיצומה של תקופת הקרח הקטנה.
דפוסי האקלים.
בצפון האוקיינוס האטלנטי אדמת סחף שהצטברה מאז סוף תקופת הקרח האחרונה לפני כ־12,000 שנה מראה על גידול תקופתי בכמות הסחף גס-הגרגר שהגיע מקרחונים שנמסו במה שהיום הוא ים פתוח, כאשר כל 1,500 שנה בערך יש התקררות תקופתית של 1–2 מעלות צלזיוס. הפעם האחרונה שהתקררות כזו אירעה הייתה בתקופת הקרח הקטנה. אפשר להבחין בתופעות דומות גם באדמת הסחף בחופי אפריקה, אך שם נראה שתנודות הטמפרטורה היו גדולות יותר, בין 3.5 ל-8 מעלות.
גורמים.
מדענים זיהו שני גורמים לתקופת הקרח הקטנה, המנותקים למערכות האוקיינוס-אטמוספירה-אדמה: הפחתה בפעילות הסולרית וגעשיות מוגברת. מחקר מתבצע כיום על גורמים אפשריים אחרים כגון שינויים פנימיים במערכת האקלימית, וגורמים אנושיים. יש הסבורים כי גם להקטנת האוכלוסייה עקב המוות השחור, המיתה הגדולה ולירידה בהיקף החקלאות, הייתה השפעה על הארכת תקופת עידן הקרח הקטן.
פעילות סולרית.
האסטרונום אדוארד מאונדר גילה ירידה ניכרת במספר כתמי השמש בשנים 1645–1715, באמצעה של תקופת הקרח הקטנה. היו שנים בטווח זה שלא היו בהן כתמים כאלה כלל. תופעה זו נקראת המינימום של מאונדר (או Prolonged sunspot minimum).
לא הוכח קשר ישיר בין ההפחתה בכמות כתמי השמש לבין ההתקררות, אך ההקבלה בתאריכים אומרת דרשני. אינדיקטורים נוספים לפעילות סולרית נמוכה בתקופה זו הם רמות הפחמן-14 והבריליום-10.
פעילות געשית.
במהלך תקופת הקרח הקטנה התקיימה פעילות געשית מוגברת ברחבי העולם. בעת התפרצות געשית פולט הר געש אפר געשי המגיע גבוה לתוך האטמוספירה ויכול להתפשט על פני כל כדור הארץ. ענן אפר זה יכול לחסום חלק מהקרינה הסולארית, וכך לגרום לחורף געשי – התקררות גלובלית העשויה להימשך זמן רב לאחר ההתפרצות. כמו כן, בהתפרצות נפלטים גזים געשיים, בהם גפרית דו-חמצנית. כשהגז מגיע לאטמוספירה, הוא הופך לחלקיקי חומצה גופרתית שמחזירים את קרני השמש. ההתפרצות בשנת 1815 של הר טמבורה באינדונזיה העלתה אפר רב לאטמוספירה; השנה שאחר כך, 1816, נודעה כשנה ללא קיץ, כאשר ירד שלג אף ביולי ויוני בניו-אינגלנד ובאנגליה.
סוף תקופת הקרח הקטנה.
בערך מ־1850, אקלים העולם החל להתחמם שוב ויש שרואים את סוף תקופת הקרח הקטנה בתקופה זו. יש מדענים שחושבים כי האקלים עדיין יוצא מתקופת הקרח הקטנה וכי תהליך זה תורם להתחממות הנגרמת בידי אדם.
הזרקת SQL
הזרקת SQL (באנגלית: SQL Injection) היא שיטה לניצול פרצת אבטחה בתוכנית מחשב בעזרת פניה אל מסד הנתונים. השם נובע מכך שהמשתמש מכניס קוד SQL לשדה קלט אליו אמורים היו להיכנס נתונים תמימים. באופן זה יכול משתמש זדוני לחרוג לחלוטין מן התבנית המקורית של השאילתה, ולגרום לה לבצע פעולה שונה מזו שיועדה לה במקור. הזרקת SQL היא מקרה פרטי של קבוצה רחבה של פרצות אבטחה הנקראות הזרקות קוד, שמתרחשות כאשר תוכנה כלשהי יוצרת קוד בזמן ריצה על־פי הקלט ובלי לבדוק את תוכן הקלט תחילה.
כל תוכנית שבונה שאילתות SQL תוך שילוב של נתונים מן המשתמש, עלולה להיות פגיעה להזרקה, עלולה לחשוף נתונים שהמתכנת חשב שלא יוכלו להחשף ועלולה לגרום נזק לנתונים עצמם ומכיוון שכך, היא עלולה להיות פגיעה ללוחמת סייבר.
דוגמה לפרצה.
בדוגמה הבאה, הנתונה ב־ASP, ביקש המתכנת לקלוט מהמשתמש את סיסמת הגישה שלו לאתר אינטרנט מאובטח, לבדוק את תקינותה כנגד מסד הנתונים ולאשר את הגישה אם הסיסמה אכן קיימת. הקוד (הפגיע לפריצה) הבונה את שאילתת ה-SQL נראה כך:
SQL = "SELECT * FROM users WHERE password='" &amp; Request("password") &amp; "'"
כאשר האובייקט Request משמש לקבלת נתונים מטפסים. כעת, השימוש התקין שראה המתכנת לנגד עינו הוא הכנסת סיסמה, למשל 1234, שתייצר את שאילתת ה-SQL הבאה:
SQL = "SELECT * FROM users WHERE password='1234'"
ובהנחה שאין בטבלת users רשומה שבה העמודה password מכילה את הערך '1234', לא נוכל לקבל גישה.
אך על ידי הזרקת SQL יכול משתמש זדוני להכניס את הקלט הבא:
codice_1
שייצר את שאילתת ה-SQL הבאה:
SQL = "SELECT * FROM users WHERE password=" OR 'a'='a'"