הסימפוניה השלישית ברה מינור של גוסטב מאהלר, נכתבה בין 1895 ל-1896 ובוצעה לראשונה ב-9 ביוני 1902, באולם קונצרטים בעיר קרפלד שבגרמניה, בניצוח מאהלר עצמו. הסימפוניה השלישית היא הסימפוניה הארוכה ביותר שמאהלר כתב, ובכלל זוהי היצירה הארוכה ביותר שכתב אי פעם. משך נגינתה נע בין 90 דקות ל 100 דקות, ואף יותר. בין השאר, הסימפוניה ידועה גם במספר פרקיה החריג מן המקובל (שישה פרקים) ובגודל התזמורת הענקית שנדרשת לנגן את הסימפוניה. כמו בסימפוניה השנייה של מאהלר (וגם בעוד סימפוניות אחרות, כמו הסימפוניה הרביעית והשמינית), גם בסימפוניה זו נעשה שימוש בקולות שירה: בסולו אלט ובשתי מקהלות: מקהלת ילדים ומקהלת נשים, בשני פרקים. הסימפוניה השלישית ידועה באופטימיות שלה, בניגוד לרובן של שאר יצירותיו של מאהלר (ובכללן 9 הסימפוניות שלו) אשר לרוב הן יצירות פסימיות, אשר מדברות הרבה על המוות. הסימפוניה השלישית מדברת על החיים, ועל התעוררותם של החיים והטבע.
ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום העשירי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
הלחנה.
מאהלר החל לכתוב את הסימפוניה רק שנה לאחר שגמר את הסימפוניה הקודמת שלו, סימפוניית ה"תחייה", אך בין שתי היצירות ישנו ניגוד חריף באופי ובמשמעויות הנסתרות. סימפוניית התחייה (אשר מייצגת את המוות) מדברת כל כולה על המוות ועל החיים שלאחר המוות, אך בניגוד לפסימיות שבסימפוניה השנייה עומדת האופטימיות הזוהרת של הסימפוניה השלישית (אשר מייצגת את החיים). מאהלר חיבר את הסימפוניה בהשראת הטבע וכל אשר בו: הצמחים, האדמה, האנשים, ילדים, אמונות, תקוות ואכזבות. בניגוד לשתי הסימפוניות הראשונות של מאהלר, אשר להן נתן מאהלר כינוי מכליל ליצירה בשלמותה, בסימפוניה השלישית החליט מאהלר לתת כותרת לכל פרק בנפרד, וכותרות אלה נושאות אופי תיאורי. תיאורי הפרקים הם:
בסופו של דבר השמיט מאהלר את הכותרות כאשר הסימפוניה כולה יצאה לאור (בשנת 1899), משום שחשש כי הן עלולות להוליך שולל את המאזינים, ובמקום להתייחס אל המוזיקה הצרופה יראו ביצירה מעשה פיוט.
תזמור.
כמו בסימפוניות הקודמות של מאהלר, וגם באלו שיבואו אחריהן, לביצוע הסימפוניה נדרשת תזמורת גדולה הרבה מעבר למקובל, וכמו בסימפוניית התחייה גם בסימפוניה השלישית נעשה שימוש בקול האדם (סולו אלט, מקהלת ילדים ומקהלת נשים), וכן באפקט של "נגינה ממרחק", כאשר מספר כלים נשלחים לנגן מאחורי הקלעים של במת הקונצרט. בסימפוניה השלישית מספר הכלים אשר נשלחים אל מאחורי הכלים הוא קטן יותר מבסימפוניות אחרות, וכמו כן קטן יותר גם מספר הקולות.
קולות.
נהוג ששתי המקהלות, מקהלת הילדים ומקהלת הנשים, שרות על בימה גבוהה, ורק סולו האלט שרה על הבימה הרגילה.
צורה.
לסימפוניה השלישית יש מספר חריג של פרקים, אפילו ביחס לסימפוניות של מאהלר, שאופייני להן מספר פרקים שונה מן המקובל. בחלקן מדובר בחמישה פרקים (כמו בסימפוניה השנייה, החמישית והשביעית) בשונה מן המספר המקובל, שהוא ארבעה פרקים (כפי שכתובות הסימפוניות הראשונה והשישית (המכונה הטראגית)). שישה פרקים, כמו בסימפוניה השלישית, הוא מספר יוצא דופן אף יחסית ליתר הסימפוניות של מאהלר. במקור היו אמורים להיות לסימפוניה השלישית שבעה פרקים, אך הפרק השביעי (אשר קיבל את התיאור: "מה סח לי הילד") נהפך לבסוף לפרק האחרון של הסימפוניה הרביעית של מאהלר. ייתכן שהפרק האחרון הושמט, משום שאלמלא כן הייתה נגינת הסימפוניה נמשכת קרוב לשעתיים, (כ-110 דקות), זמן בלתי סביר בעליל לנגינה בקונצרט חי, הן מצידם של המבצעים (נגני התזמורת), הן מצידו של המנצח והן מצידם של מאזיני הקונצרט. ששת פרקי הסימפוניה הם:
היצירה מחולקת לשני חלקים גדולים: החלק הראשון כולל את הפרק הראשון בלבד, והחלק השני כולל את חמשת הפרקים הבאים. נהוג לערוך הפסקה קצרה בין החלק הראשון לחלק השני. אורכו של הפרק הראשון (אשר ממלא את כל נפחו של החלק הראשון) גדול מאוד, ובביצוע רגיל הוא נמשך בין 30 ל-40 דקות. במקור הוא נכתב כיצירה בפני עצמה (כנראה פואמה סימפונית, כמו פרקה הראשון של סימפונית התחייה), אך בהמשך קבע אותו מאהלר כפרק הראשון של הסימפוניה השלישית. בפרק הראשון מתאר מאהלר את התעוררותו של האל המיתולוגי פאן (אל הרועים והטבע במיתולוגיה היוונית), התעוררות הטבע והחיים עצמם. מאהלר מדמה את התעוררות הטבע בתזמורו הייחודי, ומצליח לדמות את תחושת ההתעוררות של הטבע ושל היצורים החיים. מאהלר כתב על הפרק באחד ממכתביו:
הפרק השני הוא מינואט חינני, הפרק השלישי הוא מעין רונדו, שנושאו מבוסס על שיר הומוריסטי מתוך קובץ השירים: "קרן הפלא של הנער", שמאהלר הלחין בתקופה מוקדמת יותר. השיר נקרא: "החלפת תפקידים בקיץ" ("Ablösung im Sommer"). זהו שיר טבע, המתאר כיצד מתה הקוקייה אשר תוהה מי ינעים את הקיץ במקומה, עד שלבסוף ציפור הזמיר העליזה, ששמחה כאשר הציפורים האחרות שותקות, מחליפה ברצון את הקוקייה המתה. הפרק הרביעי הוא הסולו לאלט לפי הטקט של: פרידריך ניטשה מתוך: "כה אמר זרתוסטרא" (שבהשראתו חיבר ריכרד שטראוס פואמה סימפונית מפורסמת), הפרק החמישי למקהלות ולסולנית האלט, אשר גם הוא מבוסס על שיר מתוך "קרן הפלא של הנער", שניקרא: "Es sungen drei Engel", כלומר: "פצחו בשיר ערב שלושה מלאכים", והפרק השישי האחרון, הפותח בנושא חרישי ומתפתח לאט לאט עד לכדי סיום חגיגי אשר מנוגן בידי התזמורת כולה, ברוב הוד והדר.
הפרק הראשון.
הפרק הראשון כתוב בסולם רה מינור. הפרק בנוי פחות או יותר לפי העקרונות של צורת הסונאטה. בפרק הראשון, פאן מעיר לחיים את הטבע ומאהלר מעיר למעשה את הטבע בעזרת מוזיקה: כלי נגינה המחקים ציוצי ציפורים וחיות אחרות, תיאור חיי הכפר במוזיקה עממית, תיאור קרני השמש הראשונות לאחר החורף וכו'.
את הסימפוניה פותחות הקרנות עם נושא קצר ברה מינור. לאחריו מופיע הנושא הראשון (בסימון המקום 2 בפרטיטורה.), שהוא ארוך ובעל אופי מאוד רצ'טטיבי וחופשי, ברה מינור, אשר מנוגן בקרנות ובחצוצרות. לאחר מכן ישנו נושא שני (בסימון המקום 11), ברה מז'ור אשר מופיע תחילה בסולו הכינור. מייד לאחריו ישנה חזרה על האקספוזיציה (בסימון המקום 13), אשר מופיעה בצורה שונה ומורחבת יותר: הנושא הראשון מופיע בסולו טרומבון ונעשים בו שינויים קלים. לאחר מכן חוזר הנושא השני (בסימון המקום 17) אשר בהופעתו השנייה מורחב הרבה יותר מתצוגתו הראשונה, והוא עובר סולמות רבים ומוטיבים רבים אשר כולם יחדיו מהווים את הנושא השלם. לאחריו מופיעות קבוצות סיום (בסימון המקום 27) שלא הופיעו בתצוגה הראשונה, בסולם רה מזור.
לאחר סדרת אקורדים חזקים מתחיל הפיתוח (בסימון המקום 29), שפותח בחזרה על הנושא הראשון בסולם רה מינור, אשר מתפתח בהרחבה על ידי כלים שונים. לאחר מכן מתפתחים מוטיבים שונים אשר מרכיבים את הנושא השני (בסימון המקום 35). לאחר מכן מופיע נושא חדש (בסימון המקום 43) שמבוסס פחות או יותר על נושאים שכבר הוצגו. הנושא מוצג בקונטרבסים ובצ'לי, בסולם סי במול מינור. לאחריו מפותחים (בסימון המקום 44) פחות או יותר כל הנושאים שהוצגו בפרק, עם ליווי כפרי (צלילי דרון בטרומבונים ובטובה) שנותן למוזיקה תחושה של מוזיקה עממית. לאחר מכן ישנו קטע מעבר סוער בכלי הקשת (בסימון המקום 51) ובכלי הנשיפה מוצגים נושאים קצרים חדשים, עד אשר לאט לאט נרגעת המוזיקה.
לאחר מכן חוזרת בשלמותה ההקדמונת מתחילת הפרק (בסימון המקום 55), ולאחריה מופיעה הנושא הראשון, ישירות בסולו הטרומבון בקיצוצים נרחבים למדי (בסימון המקום 57). לאחר מכן חוזר הנושא השני (בסימון המקום 64) יחד עם כל המוטיבים השונים אשר מרכיבים אותו בסולם פה מז'ור, אשר מופיע בצורה פחות או יותר זהה לתצוגתו השנייה מהאקספוזיציה. לאחר מכן חוזר מוטיב קבוצות הסיום (בסימון המקום 72) והאקורדים החזקים (בסימון המקום 74), ובקודה קצרה נגמר הפרק הראשון בסולם פה מז'ור, הסולם המקביל לסולם הפרק רה מינור.
הפרק השני.
הפרק השני כתוב בסולם לה מז'ור. הוא מתוזמר בדלילות הרבה יותר גדולה מאשר הפרק הראשון, ורוב הזמן מנגנים רק כלים מעטים בו זמנית. לפני שניתן לו תיאורו הנוכחי ("מה פרחי האחו מספרים לי") מאהלר נתן לו את התיאור: "מחזה הפרחים". הפרק ברובו הוא רגוע ושליו. זהו למעשה פרק המינואט הראשון שמאהלר משלב בסימפוניה, ובשתי הסימפוניות אשר קדמו לסימפוניה השלישית נהג מאהלר לשים במשבצת פרק הריקוד בסימפוניה לנדלר, ריקוד אוסטרי בעל אופי עממי, המזכיר ואלס. המינואט בסימפוניה השלישית כלל לא מזכיר מינואט "קלאסי" מן המאה ה-18, אך יש לו צורה כללית שמזכירה את מבנהו של המינואט ה"קלאסי": ישנו נושא ראשי אשר חוזר פעמיים (בשינויים) ולאחריו מעיין קטע פיתוח קצר (בסימון 1) על הנושא ולאחריו חזרה של הנושא (מעט לאחר סימון 2).
לאחר מכן מופיע נושא חדש ומהיר יותר במשקל שלוש שמיניות (סימון מקום 3), ולאחריו שוב משתנת המוזיקה בפיתאומיות עם נושא חדש במשקל שני רבעים (בסימון 4). לאחריו חוזר הנושא הקודם אך הפעם לא במשקל שלוש שמיניות אלא משקל תשע שמיניות (בסימון 4) ומתפתח מעט, עד אשר לפתע חוזר הנושא הראשי (בסימון 6) והפיתוח שלו, יחד עם שינויים והרחבות קלים. לאחר מכן חוזרים הנושאים של שלוש השמיניות (סימון 9) והשני רבעים (בסימון 10) ושנייהם מתפתחים לסירוגין. לבסוף חוזר הנושא הראשי (בסימון 14) עם הרחבות קלות, והפרק החינני מגיע אל סיומו. נגינת הפרק נמשכת כ- 10 דקות.
הפרק השלישי.