בשאר העולם השיר יצא לאור כבי-סייד של הסינגל "The Last to Know". אך גם השיר הזה לא זכה להצלחה. הסינגל השלישי מהאלבום היה "Where Does My Heart Beat Now" אשר יצא לאור כסינגל השלישי בקנדה באוקטובר אותה שנה ובסוף שנת 1990 יצא לאור גם בארצות הברית והיה לסינגל הראשון של דיון שיצא לאור שם. בסוף שנת 1991 הוא יצא לאור גם בחלקים אחרים בעולם. בארצות הברית השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-4. אך בשאר העולם השיר לא הגיע לאותה הצלחה.
הסינגל הרביעי מהאלבום היה השיר "The Last to Know" אשר יצא לאור כסינגל הרביעי בקנדה במרץ 1991 ויותר מאוחר גם בשאר העולם. השיר זכה להצלחה בקנדה כאשר הגיע למקום ה-16 במדינה, אך לא זכה להצלחה בשאר העולם. הסינגל האחרון מהאלבום היה השיר "Have a Heart" אך הוא יצא לאור בקנדה בלבד ביולי 1991, אך לא זכה שם להצלחה.
גבעת סנט מייקל
גבעת סנט מייקל (באנגלית: St Michael's Mount, בקורנית: Karrek Loos yn Koos, שפירושו "סלע מאפיר ביער") היא אי בגאות במפרץ מאונט (Mount's Bay) בקורנוול, אנגליה, הממלכה המאוחדת. האי הוא מועצה מקומית (Civil parish) ומקושר לעיירה מראזיון (Marazion) באמצעות סוללה של אבני גרניט באורך של כ-400 מטרים שאפשר ללכת עליה רק בזמן השפל. ב-2011 התגוררו באי 35 תושבים. האי מנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, והטירה והקפלה היו ביתם של הברונטים ממשפחת סנט אוביין (St Aubyn) מאז 1659. הבניינים הראשונים, על הפסגה, מתוארכים למאה ה-12.
השם בשפה הקורנית, מילולית "הסלע האפור ביער", מרמז כנראה על תקופה לפני שמפרץ מאונט הוצף, ומתאר גבעה בתוך יער. שרידים של העצים נראים בשפל בעקבות סערות בחוף בכפר פראנטנו (Perranuthnoe) הסמוך. תיארוך פחמן-14 קבע שעצי האגוז שקעו במים סביב תחילת המאה ה-18.
בהיסטוריה הייתה גבעת סנט מייקל תמונת ראי של מון-סן-מישל בנורמנדי בצרפת (שאיתו היא חולקת מאפיינים של אי בגאות ואותה צורה חרוטית, אף שהיא קטנה בהרבה, 230 דונם בהשוואה למון-סן-מישל, ששטחו כקילומטר רבוע), והמנזר הראשון שהוקם בראש הגבעה היה מנזר נספח של המסדר הדתי של הבנדיקטינים ממון-סן-מישל.
גבעת סנט מייקל היא אחד מארבעים ושלושה איים בגאות שניתן להגיע אליהם ברגל מהאי הבריטי. חלק מהאי הוגדר כאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) ב-1995 בשל הגאולוגיה של האתר.
פרהיסטוריה.
קיימות עדויות לכך שאנשים התגוררו באזור בתקופה הנאוליתית בבריטניה (מבערך 4000 ועד 2500 לפני הספירה). התגלית העיקרית הייתה ראש חץ מצור, שנתגלה בתוך גומה רדודה בחלק התחתון של המורדות המזרחיים, כיום חלק מהגנים המודרניים. חתיכות צור נוספות נתגלו, ולפחות שניים מהם יכולים להיות מזוליתיים (בערך 8000 עד 3500 לפנה"ס). בתקופה המזוליתית בריטניה הייתה עדיין מחוברת לאירופה דרך דוגרלנד, והארכאולוגית והפרהיסטוריונית קרוליין מלון (Caroline Malone) ציינה שבשלהי התקופה המזוליתית היו האיים הבריטיים "נחשלים טכנולוגית" במונחים אירופאים, כשהתושבים היו ציידים-לקטים בעוד שמרבית התושבים בדרום אירופה כבר עברו ליישובי קבע ולכלכלה המבוססת על חקלאות. באותה תקופה הגבעה הייתה כנראה שטח של אדמה יבשה המוקפת יער הגדל בביצה. כל שריד למחנות נאוליתיים או מזוליתיים נמחק בעקבות הבנייה הנרחבת אחר-כך, אבל סביר להניח שעל הגבעה היו מחנה עונתי או מחנה לזמן קצר עבור בני התקופה המזוליתית.
אף אחד מאבני הצור שנתגלו לא מתוארך לתקופת הברונזה (בין 2500 ל-800 לפנה"ס), אם כי כל גל אבנים המאפיין תקופה זו שאולי הוקם בפסגה בוודאי נהרס כשהוקמה הטירה. כיום מניחים שמקורו של מטמון של כלי נשק מנחושת, שפעם חשבו כי נתגלה על הגבעה, הוא בביצת מראזיון (Marazion Marsh). גדרות אבן הגנתיות על המורדות הצפון-מזרחיים הן כנראה מהאלף הראשון לפנה"ס, ומשערים כי הן שרידים של מצודת צוק (Promontory fort). הגבעה היא אחד המועמדים לאי איקטיס (Ictis), שתואר כמרכז סחר בבדיל בחיבור ההיסטורי "ביבליותקה היסטוריקה" שנכתב על ידי דיודורוס סיקולוס איש אגירה שבסיציליה, בן המאה הראשונה לפנה"ס.
היסטוריה.
ייתכן כי במקום פעל מנזר מהמאה השמינית עד תחילת המאה האחת עשרה, ובמשך שנים רבות האמינו שהמלך אדוארד המודה העניק את האי למנזר הנורמני של מון-סן-מישל על סמך עותק מאוחר יותר של אמנה שנתגלה באברנש (Avranches) בצרפת. כיום מניחים שעותק זה הוא זיוף של הנזירים שחיו במקום שנעשה לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה במטרה להוכיח לשליטים החדשים שהגבעה הייתה בבעלותם כחוק זמן רב. זה לא היה הזיוף היחיד שנעשה על ידי הנזירים במאה ה-11. במטרה להגדיל את הרווחים של המנזר תלו הנזירים על שער המנזר שטר מחילה מזויף, כביכול מטעם האפיפיור גרגוריוס השביעי, שבו הוא מעודד עלייה לרגל למנזר בגבעת סנט מייקל. בנייני המנזר נבנו במאה ה-12, וב-1275 החריבה רעידת אדמה את כנסיית המנזר המקורית, והיא נבנתה מחדש בשלהי המאה ה-14.
המנזר היה מנזר נספח (priory) של המנזר במון-סן-מישל, עד שכל המנזרים שהיו שייכים למסדרים מחוץ לאנגליה פורקו כתוצאת לוואי של מלחמת מאה השנים, כשהנרי החמישי, מלך אנגליה העניק את המנזר לאם המנזר של מנזר סיון (Syon Monastery) באייזלוורת (Isleworth) שבמחוז מידלסקס ב-1424. בכך נותק הקשר בין המנזר למון-סן-מישל.
ג'ון דה ור, הרוזן ה-13 של אוקספורד (John de Vere, 13th Earl of Oxford), לכד את הגבעה ועמד במצור בן 23 שבועות כנגד 6,000 מחייליו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה בשנים 1473–1474. פרקין וורבק, טוען לכתר של ממלכת אנגליה, לכד את הגבעה ב-1497. המפרי ארונדל (Humphrey Arundell), שהיה מפקד חיל המצב בגבעת סנט מייקל, הוביל את מרד ספר התפילה ב-1549. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה העניקה את גבעת סנט מייקל לרוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון, ובנו מכר את המקום לפרנסיס באסט (Francis Bassett), שהיה השריף העליון של קורנוול. בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית עמד סר ארתור באסט, אחיו של פרנסיס באסט, במצור בגבעת סנט מייקל כנגד כוחות הפרלמנט עד 1646. ג'ון באסט, בנו ויורשו של פרנסיס באסט, שילם מחיר על תמיכתו במלך צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה כנגד הפרלמנט, וב-1659 נאלץ למכור את גבעת סנט מייקל לקולונל ג'ון סנט אוביין (John St Aubyn). הגבעה נשארה מאז בבעלות משפחת סנט אוביין (כיום משפחת ברון סנט ליוון - Baron St Levan), והמשפחה עדיין מתגוררת באי.
היסטוריה מהמאה ה-18.
מעט מאוד ידוע על הכפר לפני תחילת המאה ה-18, למעט שהיו כמה בקתות של דייגים ובקתות של המנזר. לאחר שיפורים בנמל בשנת 1727, הפכה גבעת סנט מייקל לנמל משגשג.
רעידת האדמה בליסבון ב-1755 גרמה לגלי צונאמי בחוף קורנוול, למעלה מ-1,500 קילומטרים ממרכז הרעש. בגבעת סנט מייקל הים התרומם לגובה של כ-2 מטרים תוך 10 דקות, וירד באותו קצב ואז המשיך לעלות ולרדת במשך חמש שעות. הסופר הצרפתי ארנו בוסקוביץ (Arnold Boscowitz) טען ש"לאורך החופים של קורנוול היה אובדן גדול של חיים ורכוש".
בהגיע 1811 היו בכפר חמישים ושלושה בתים וארבעה רחובות. המזח הוארך ב-1821, והאוכלוסייה באי הגיעה למספר שיא של 221 נפשות. היו במקום שלושה בתי ספר, קפלה וסליאנית, ושלושה פאבים, ששירתו בעיקר מלחים מספינות שעגנו בנמל. הכפר החל להתדרדר בעקבות שיפורים משמעותיים לנמל הקרוב בפנזנס (Penzance), ובעקבות הקמת שלוחה של מסילת הברזל לפנזנס ב-1852, ורבים מהבתים והמבנים נהרסו.
בתחילת המאה ה-20 נבנה פוניקולר תת-קרקעי קצר על מסילה צרה. הוא שימש להעברת משאות במעלה הגבעה אל הטירה. הפוניקולר מופעל מדי פעם, אבל רק לצורך הדגמה ואינו פתוח לציבור הרחב, אם כי ניתן לראות קטע קצר שלו בנמל.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נבנו ביצורים על הגבעה כהכנה לקראת הפלישה (שלא התממשה) של הצבא הגרמני. על הגבעה עדיין נותרו שלושה פילבוקסים. שישים וחמש שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, התברר על סמך ראיונות עם אנשים שחיו בתקופה זו ששר החוץ לשעבר של גרמניה הנאצית יואכים פון ריבנטרופ, שהיה השגריר בלונדון בשנות ה-30 של המאה ה-20 התכוון להתגורר על הגבעה לאחר כיבוש בריטניה. מסמכים מהארכיון חשפו שבתקופה שבה שהה כשגריר בבריטניה, כאשר הציע ברית עם גרמניה הנאצית, נהג ריבנטרופ לבקר בקורנוול לעיתים קרובות.
ב-1954 העניק פרנסיס ססיל סנט אוביין, ברון סנט ליוון השלישי (Francis Cecil St Aubyn, 3rd Baron St Levan) את מרבית גבעת סנט מייקל לקרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, יחד עם קרן נאמנות בסכום גדול. משפחת סנט אוביין שמרה לעצמה את הזכות להתגורר בטירה במשך 999 שנים, ואת הרישיון לנהל את ביקורים של הציבור בחדרים ההיסטוריים של הטירה, יחד עם הקרן הלאומית.
האי כיום.
בראש הגבעה ניצבת הטירה ובה משולבת כנסיית המנזר מהמאה ה-12 ונערכות בה תפילות גם בימינו. חלק מחדרי הטירה פתוחים לסיורים בתשלום, ומוצגים בהם פריטים עתיקים, כולל שריון אבירים, ציורים ורהיטים. כמה בתים נבנו על מורדות הגבעה מול מראזיון, ומעיין מספק מי שתייה. יש שורה של שמונה בתים מאחורי הכפר הנוכחי שנבנו ב-1885 ומכונים Elizabeth Terrace. בחלק מהבתים מתגוררים אנשי צוות העובדים בטירה ובמקומות אחרים באי. בית הקברות של הגבעה (אינו פתוח לציבור) מכיל קברים של דיירים לשעבר של האי וכמה מלחים שטבעו. בניינים נוספים כוללים אורוות, מכבסה, אולם שבו תפרו מפרשים (כיום מסעדה) ושני פונדקים לשעבר. מגרש כדורת לשעבר צמוד לאחד הבניינים.