לוחמי לח"י הצליחו להבריח את דב הפצוע מבית החולים מתחת לאפם של הבריטים. הוא הובא למקום מסתור שם טופל על ידי אנשי המחלקה הרפואית של לח"י. לאחר מספר שבועות התאושש וחזר לפעילות.
בפעולה זו נהרג לוחם לח"י . עמוד זיכרון לכך נמצא במקום הפעולה ברחוב אלנבי 95.
שוד בנק ברקליס.
ב-26 בספטמבר 1947 פיקד גרנק על שוד הבנק, שנחשב לנועז ביותר טרם הקמת המדינה: 3 חוליות בפיקודו של יעקב גרנק תקפו שריונית בריטית, אשר פעלה מטעם בנק ברקליס ברחוב אלנבי 103 בתל אביב.
על הפעולה נכתב בעיתון 'הארץ':
בפעולה נהרגו ארבעה שוטרים בריטים ונפצעו ארבעה אזרחים. הבריטים דלקו אחרי התוקפים שנאלצו לזרוק שק מלא בשטרות כסף. מתוך 105,000 לירות שנשדדו נשארו רק 45,000.
בכניסה לבנק (כיום בנק מרכנתיל) יש עמוד זיכרון לפעולה זו.
גרנק ואנשיו חזרו לבנק ברקליס ב-28 באפריל 1948, שבועיים לפני הכרזת המדינה ובפעולה מהירה, ללא פתיחה באש, שדדו 200,000 לא"י. זאת הייתה פעולת ההחרמה הגדולה ביותר של לח"י.
שירותו בצה"ל.
עם גיוסו לצה"ל עבר גרנק קורס קציני חיל רגלים וסיימו בהצטיינות. לאחר מכן שובץ בגדוד 89 של חטיבה 8 - גדוד קומנדו (גדוד הפשיטה הממוכן), תחת פיקודו של משה דיין כמפקד פלוגה א' בדרגת סרן.
גדוד 89 היה אחד הגדודים שהשתתף בפעולה נגד אוניית הנשק אלטלנה. פלוגתו של גרנק כללה אנשי לח"י ואצ"ל לשעבר, ולמרות נאמנותו של גרנק לשבועתו לצה"ל, פקד משה דיין להשאיר את הפלוגה בבסיס ולפרוק ממנה את נשקה.
במסגרת מבצע דני נטל עם פלוגתו חלק בכיבוש היישובים טירה, קולה ולוד.
במסגרת מבצע יואב נטל גרנק חלק בקרבות לפריצת הדרכים אל הנגב, אשר נשלטו על ידי הצבא מצרי שפלש לארץ ישראל.
ב-9 בנובמבר 1948, במסגרת מבצע שמונה הצליחו חבלני פלוגה א' בפיקודו של גרנק, לאחר 7 ניסיונות כושלים של יחידות שונות ובתום ריכוך ארטילרי של גדוד 88 ובסיוע טנקים מגדוד 82, לפרוץ את הקיר המערבי של משטרת עיראק סווידאן, דבר אשר גרם לכניעת הכוח המצרי שאייש את מבנה המשטרה. כיבוש משטרת עיראק סווידאן גרם לנסיגת הצבא המצרי מהכפרים עיראק סווידאן ובית עפה ולצמצום כיס פלוג'ה למרחב הכפרים אל-פאלוג'ה ועיראק אל-מנשייה בלבד.
בצהריי 26 בדצמבר, במהלך השלב הראשון של מבצע חורב, הגיעה חטיבה 8 למוצבי עוג'ה אל-חפיר ליד ניצנה ופתחה במתקפה על המשלטים, אותה הובילו גדודים 82 ו-89. התקפה זו נהדפה על ידי הצבא המצרי, תוך ספיגת אבדות כבדות, בנפש ובציוד. במהלך ההתקפה נפגע יעקב גרנק בצוואר ונהרג (בנר ראשון של חנוכה) והוא בן 25. הוא נקבר זמנית בחלוצה, ובכ"ג בתמוז (20 ביולי 1949) הועבר למנוחת-עולמים בבית-הקברות הצבאי בנחלת יצחק. הוא הותיר אחריו את אשתו - לאה.
הנצחתו.
המשורר אורי צבי גרינברג כתב על "דב": .
על שמו נקראו רחובות בשכונת רמת חן ברמת גן (רחוב הסרן דב), ובבאר שבע (סרן דב) - בסמיכות לרחוב חטיבה 8, בשורותיה לחם.
ליד בית מגוריו ברמת גן מוצבת לוחית זיכרון לזכרו (ראו תמונה). הונצח גם בקריאת רחוב על שמו ביישוב חוות יאיר שבשומרון.
ליווינגסטון (זמביה)
ליווינגסטון (באנגלית: Livingstone) היא עיר בדרומה של זמביה, השוכנת על גדות נהר הזמבזי. העיר נמצאת בקרבת נקודת הגבול של ארבע מדינות: זמביה, זימבבואה, נמיביה ובוטסואנה, על יובלו של הזמבזי, נהר הצ'ובה. שם העיר ניתן לה על שמו של דייוויד ליווינגסטון. כיום, ליווינגסטון היא עיירת תיירות גדולה המשמשת בסיס לבאים לחזות בפלא של מפלי ויקטוריה ושל הפארק הלאומי מוסי אואה טוניה.
בעבר הייתה בעיר קהילה יהודית שהחזיקה בעיר מבנים לשירות הקהילה, כגון: מקווה ובית ספר. לקהילה היה בית כנסת בסגנון יהדות אשכנז עם במה לחזן, עזרת נשים ושנים-עשר חלונות - כמספר השבטים. בתחילת המאה העשרים התפזרה קהילת ליווינגסטון ומבניה של הקהילה היהודית נמכרו לכנסייה המקומית. כיום משמש הבניין הראשי ככנסייה, אבל עדיין ניתן לראות בו את במת החזן המקורית, גומחה לארון קודש הפונה לכיוון ירושלים, ואת המקום בו נתלשו ממקומן הגדרות של עזרת הנשים. תבליט של מגן דוד שהיה בראש הבניין נצבע לבן, אבל עדיין ניתן לראותו.
דייוויד ליווינגסטון מונצח באתרים שונים בעיר. בשדה התעופה ניצב פסל מוזהב ענק שלו ושל שני מלוויו. בעיר הוקם בשנת 1950 "מוזיאון רודז-ליווינגסטון" ובו מוצגים מחיי תושבי האזור. כיום נקרא המוזיאון "מוזיאון ליווינגסטון". גם בחזיתו מוצב פסל של ליווינגסטון, וכן בכניסה למפלי ויקטוריה.
טיפול בשוק חשמלי
דיאב עוביד
אלפמאיו
אלפמאיו (Alpamayo, בקצ'ואה: "נהר הבוץ") הוא הר במרכז פרו, המתנשא לגובה של 5,947 מ' מעל פני הים. ההר הוא חלק מרכס בשם "קורדיירה בלאנקה" ("הרכס הלבן"), המהווה חלק מהרי האנדים. הוא נמצא בתחומי הפארק הלאומי וסקראן.
פסגת ההר היא בצורת פירמידה חדה, עשויה קרח, ששיפועה כ-60 מעלות. בשל יופייה, הכריז אונסק"ו על הר אלפאמיו כ"הר היפה ביותר בעולם" בשנת 1966.
בשנת 1951 טענה משלחת צרפתית-בלגית שהצליחה להעפיל לפסגת ההר. ואולם, לאחר שחברי המשלחת הגרמנית שהעפילה לפסגה ב-1957 השוו את התמונות שצילמו לאלה של קודמיהם, הגיעו למסקנה כי קודמיהם לא כבשו למעשה את הפסגה, וכי הם אלה שעשו זאת ראשונים.
על ההר קיימים מסלולי טיפוס אחדים והוא נחשב להר שהטיפוס עליו קשה במיוחד ואף מסוכן. בעשור הראשון של המילניום אירעו על האלפמאיו ועל הרים שכנים לו תאונות אחדות, שאף גבו קורבנות בנפש. ביולי 2003 נספו במהלך טיפוס לפסגתו שמונה מטפסי הרים מנוסים ובהם הישראלים אופירה צוקר וגיא בן-זאב, כתוצאה מהתמוטטות קרחון על צלע ההר.
שורש 2 (כתב סיני)
שורש 2 או גוּן בּוּ (, פיניין: Gǔn bù) הוא השורש השני של הכתב הסיני. הוא נכתב כקו אנכי ישר ופירושו "מחובר אנכית". הוא שורש אחד מתוך 6 (מתוך 214 סה"כ שורשים) משורשי הקאנגשי המורכבים מקו אחד בלבד.
במילון קאנגשי, יש רק 21 תווים (מתוך 49,030) שמכילים את השורש הזה.
גן הוורדים על שם ווהל
יאן דה רשקה
יאן דה רשקה (בפולנית: Jean de Reszke; 14 בינואר 1860 – 3 באפריל 1925) היה טנור אופראי פולני.
לימודים וקריירה.
דה רשקה נולד בוורשה בשם יאן מייצ'יסלב; אביו היה עובד מדינה ואמו זמרת חובבת מוכשרת. ביתם היה מוכר כמרכז מוזיקלי.
כנער שר במקהלה בקתדרלה של ורשה ואחרי שנים מספר של לימודי משפטים באוניברסיטה של ורשה ויתר על המקצוע ויצא לאיטליה ללמוד שירה. הופעתו הראשונה הפומבית, כבריטון, הייתה בוונציה בינואר 1874, בתפקיד אלפונסו ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי. באפריל כעבור שנה שר לראשונה בלונדון, שם הופיע בתיאטרון דרורי ליין, וזמן מה לאחר מכן שר בפריז.
הצלחתו לא הייתה מלאה והוא פרש לעוד תקופת לימודים, שבה חל שיפור משמעותי ברגיסטר העליון של קולו והופעתו הראשונה לאחר שובו הייתה כטנור, במדריד בשנת 1879, בתפקיד הראשי ב"רוברט השד" של מאיירבר. ראשית תהילתו הגדולה של דה רשקה כזמר היא בתקופה זו. במשך עונות אחדות שר בקביעות בפריז ובשנת 1887 חזר להופיע בלונדון בתפקיד ראדאמס באאידה. בעונה הבאה הופיע שוב בלונדון, הפעם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בתפקיד ואסקו דה גמה ב"אפריקאית" ובתפקיד ראול ב"הוגנוטים", שתיהן של מאיירבר; הופעה זו הייתה אחראית במידה רבה לתחייתה של האופרה כבידור אופנתי בלונדון. הוא חזר להופיע בלונדון מדי שנה כמעט עד 1900. בשנת 1891 ביקר באמריקה ובין 1893 ל-1899 התקבל בברכה מדי שנה בבית המטרופוליטן אופרה בניו יורק. תפקידיו המוצלחים ביותר של יאן דה רשקה היו ב"אל סיד", שמאסנה כתב למענו, וכן כרומיאו, כלנסלוט ב"איליין" וכלוהנגרין, ולתר פון שטולצינג, זיגפריד וטריסטן באופרות של וגנר.
בשנת 1904 אילצה אותו מחלה לפרוש מן הבימה והוא חילק את זמנו בין הוראת שירה בפריז - בין תלמידיו היו אדלינה פאטי, לאו שלזאק, קלייר קרויזה ומגי טייט - וגידול סוסי מרוץ בפולין.
דה רשקה, שנודע ביכולתו לשלב סגנון הרואי עם סטנדרט גבוה של הידור ועידון, נחשב לעיתים קרובות לאחד הטנורים הגדולים ביותר בכל הזמנים. משום כך צר מאוד, ששני התקליטים שלו, שהודעות עליהם יצאו בשנת 1905, לא הופיעו מעולם, בסופו של דבר (דיווחים על קיומו של אחד מהם בשנות ה-50' של המאה ה-20 אינם אמינים), ושרק קומץ הקלטות פונוגרף שנעשו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1901 מספקות הצצה חטופה ובלתי מספקת לשירתו. (ספרן המוזיקה ליונל מייפלסון הקליט מבחר קטעי אופרה בפונוגרף צילינדר בעל אפרכסת ענקית, שהייתה תלויה בגובה 12 מטרים מעל הבמה.)
אחיו הצעיר של יאן דה רשקה, אדואר דה רשקה, שנולד ב-23 בדצמבר 1855 בוורשה, היה גם הוא זמר אופרה מפורסם בקול בס. הוא הופיע לראשונה בפריז באפריל 1896 ושר עם אחיו במשך עונות רבות, הן בלונדון והן בניו יורק. גם אחותם, ז'וזפין דה רשקה, פיתחה קריירת שירה מצליחה, אך פרשה ממנה בעודה בשיאה, לאחר נישואיה לבן-אצולה.
מקורות.
המקור לערך זה מסתמך על אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.
מקשת
ערך שלם
דוקטור ז'יוואגו
דוקטור ז'יוואגו (ברוסית: Доктор Живаго) הוא רומן מאת בוריס פסטרנק שיצא לאור בשפה הרוסית בשנת 1957. הספר קרוי על שמה של הדמות הראשית, יורי ז'יוואגו, רופא במקצועו ומשורר. שם הספר רומז על המילה הרוסית לחיים, זִ'יזְן (жизнь), נושא מרכזי בספר. הספר עוסק באדם הנקרע בין שתי נשים, על רקע מהפכת אוקטובר. לספר רקע ביוגרפי. הוא מבוסס על דמותה של אולגה איבינסקיה , משוררת שהייתה אהובתו של פסטרנק ב-13 השנים האחרונות של חייו. רומן זה תועד בספר "לארה", וכן בספר שכתבה אולגה איבינסקיה ושתורגם לעברית.