זמן קצר לאחר יציאת השיר הוטל ספק על מקוריותו בתוכנית ששודרה בתחנת הרדיו WGMD 92.7 FM, תחנת חדשות מדלאוור. לטענת שניים משדרני התוכנית, נטען כי הלהקה "גנבה" (גנבה ספרותית - פלגיאט) חלקים מלהיט של להקת "טום פטי ושוברי הלבבות" (Tom Petty and the Heartbreakers), שנקרא "Mary Jane's Last Dance" ויצא בשנת 1993. קטעים משני השירים נוגנו זה לצד זה, ונטען על ידיהם שחלקים רבים מהשיר - אקורדים ונושא מוזיקלי לדוגמה - הועתקו מ־Mary Jane's Last Dance ואמרו למאזיניהם "לשפוט את השאר בעצמם". מספר מומחים וביניהם מוזיקולוגים דחו חלק מהטענות האלו.
בראיון שהעניק למגזין הרולינג סטון, טום פטי בעצמו דחה את השמועות לפיהם הוא מתכוון לתבוע את הלהקה, באומרו כי "אני לא חושב שיש כאן כוונה רעה. הרבה שירי רוקנ'רול נשמעים אותו הדבר".
יחסי קזחסטן–רוסיה
יחסי קזחסטן–רוסיה הם היחסי החוץ הדו-צדדיים בין קזחסטן לפדרציה הרוסית. לקזחסטן שגרירות במוסקבה, קונסוליה כללית בסנקט פטרבורג, אסטרחן ואומסק. לרוסיה שגרירות בנור-סולטן וקונסוליות באלמטי ובאורל. נור-סולטן ומוסקבה הם בעלות ברית צבאיים ופוליטיים.
סקירה כללית.
קזחסטן ורוסיה שניהם חברים מייסדים של ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, ארגון האמנה לביטחון משותף, והם מהווים בנוסף חלק ממועצת השותפות האירו-אטלנטית וחבר המדינות. שניהם הקימו את האיחוד הכלכלי האירואסייתי עם בלארוס. לאחר קריסת ברית המועצות, נושא הנשק הגרעיני היה מרכזי ביחסים הדיפלומטיים בין קזחסטן לרוסיה, המערב והקהילה הבינלאומית הרחבה יותר. בשנים האחרונות ניסתה קזחסטן לאזן את הקשרים בין שני הצדדים על ידי מכירת נפט וגז טבעי לשכנתה הצפונית במחירים נמוכים באופן מלאכותי, מה שמאפשר השקעה כבדה מעסקים רוסים, וכריתת הסכם על קוסמודרום בייקונור ובמקביל לסייע למערב במלחמה בטרור.
הסכמי גבול.
בינואר 2005 חתמו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, על הסכם המאשר מפה רשמית של הגבול. ב-23 במאי 2009, שתי המדינות הציבו את סמן הגבול הראשון שלהן על גבול בין אטיראו, קזחסטן, למחוזות אסטרכאן ברוסיה. התיחום צפוי להימשך 10 עד 15 שנים.
מחלוקות.
מדינה.
בשנת 2013, הנשיא ולדימיר פוטין עורר מחלוקת כאשר טען כי "קזחסטן מעולם לא הייתה ישות עצמאית", במה שנראה כתגובה לכאורה להתפתחות הלאומנות הגוברת בקרב קזחסטן. דבריו של פוטין בנושא הובילו לתגובה קשה של הנשיא נזרבייב, שהודיע כי המדינה תחגוג 550 שנה לחאנות הקזחית, אשר למעשה מפריך את טענתו של פוטין כי מדינה קזחית מעולם לא התקיימה. הוא גם איים לפרוש מהאיחוד הכלכלי האירואסייתי, באומרו כי עצמאותה של המדינה היא "האוצר היקר ביותר" שלו וכי "לעולם לא ייכנע" לוותר על עצמאותם של הקזחים.
יחסי סחר.
שווי הסחר הכולל בין קזחסטן לרוסיה בשנת 2018 היה 18,219,255,476 דולר, שהם מהווים גידול בשיעור של 5.68% ביחס לשנת 2017. הייצוא לקזחסטן היה: 12,923,333,532 שהם יותר מהסחר ב-2017 ב-4,86%. הייצוא לרוסיה היה: 5,295,921,944 שהם יותר מהסחר ב-2017 ב-7.71%.
המוצרים העיקריים של הסחר הם: מכונות, מוצרים מינרליים, מתכת, כימיקלים, אספקה חקלאית, נעליים. זרם ההשקעה הישירה ברוסיה ברפובליקת קזחסטן לתקופה 2005–2014. הסתכם ב-9.1 מיליארד דולר, ואילו של קזחסטן ברוסיה - 2.9 מיליארד דולר.
אחד היחסים הפעילים והגדולים ביותר הם בתחום הדלק. מעבר נפט קזחי דרך רוסיה מתבצע גם במסגרת קונסורציום הצינור הכספי (CPC). 50 אחוזים מהחברה נמצאת בבעלות ממשלות רוסיה וקזחסטן, ו-50 אחוז - על ידי חברות כרייה שמימנו את הזמנת השלב הראשון של הפרויקט.
חברות רוסיות גדולות כמו לוקויל (5 מיליארד דולר), גזפרום (מיליארד דולר), INTER RAO UES (0.2 מיליארד דולר) משקיעות בכלכלת קזחסטן. Rusal (0.4 מיליארד דולר). חברת Rosatom State Corporation, Rosneft OJSC, Bank VTB OJSC, VEB, Mechel OJSC, Severstal OJSC משקיעים בכלכלת קזחסטן.
רוסיה הודיעה ביולי 2022 כי היא מפסיקה את יצוא הנפט של קזחסטן דרכה למשך 30 ימים בעקבות "שיקולים סביבתיים". לפי השערות, הסיבה האמיתית קשורה לתמיכה שהציגה קזחסטן באוקראינה (עימה רוסיה הייתה במלחמה) ובאיחוד האירופי. בית המשפט ברוסיה הפך את ההחלטה. באוגוסט 2022, הממשל בנור-סולטן החליט להסיט חלק מיצוא הנפט לאזרבייג'ן מחודש ספטמבר 2022.
חסר דת (ישראל)
חסרי דת (הידועים גם כחסרי עדה דתית מוכרת או חסרי סיווג דתי) הוא סיווגם בחוק הישראלי של אזרחים, שאינם משתייכים לאף אחת מן העדות הדתיות המוכרות על ידי המדינה. העדות הדתיות המוכרות הן בעלות מעמד חוקי ואוטונומיה שיפוטית מסוימת, אשר המוגדרים "חסרי דת" אינם נתונים תחת סמכותם, בייחוד בתחום נישואים וגירושים כששני הצדדים במעמד "חסר דת". מספרם נכון לשלהי 2019 הוא כ-400,000 נפש.
עדות דתיות בישראל.
החוק הישראלי מכיר במספר עדות דתיות, ביניהן עדה היהודית הנתונה לסמכות הרבנות הראשית לישראל; בעדה המוסלמית, הכפופה לבית הדין השרעי; בעשר עדות נוצריות שונות; בעדה הדרוזית, המפוקחת על ידי בתי הדין הדתיים הדרוזיים; ובבני האמונה הבהאית. הסיווג "חסר דת" הוא הגדרת סל המכילה את כל מי שאינו שייך לעדות הרשמיות, ויכול לחול על סיקים, הינדואים, וחברי כל דת אחרת. השתייכות לעדה דתית נרשמת על ידי המדינה מלידה, לפי העדה הדתית אליה משתייכים ההורים, כולל חסרי דת, ולפעמים משתנה, למשל על ידי גיור, המרת דת או קבלת פסק דין הצהרתי שהעותר חסר דת.
הסדר העדות הדתיות הישראלי, שמקורו במעמד המשפטי של המילטים העות'מאנים, נוגע לחיי הפרט בתחומים כמו נישואים וגירושים, שניתן לערוך אותם בשטח ישראל רק על ידי הרשויות הדתיות השונות.
בחוק.
על מנת להירשם כחסר דת, על אדם לקבל פסק דין הצהרתי מבית משפט ולהציגו לרשות האוכלוסין או להיוולד להורים חסרי דת. בפסק דין בנושא נקבע ש"אם גישתו של האדם המבקש לשנות את רישומו מיהודי לחסר דת היא עניינית, מחשבתו כנה וכוונתו אמיתית, יש להצהיר על כך שהוא חסר דת, משום שהכרזה זו משקפת את המציאות".
המסווגים "חסרי דת" אינם יכולים טכנית להינשא בשטח המדינה, ונדרשים לחלופות כמו חתונה במדינות אחרות או קבלת מעמד של ידועים בציבור או ברית זוגיות. הם אינם יכולים להיקבר ברוב הערים בישראל, מאחר שרוב הקבורה בישראל היא דתית. בשנת 1972 כתב המשפטן אמנון רובינשטיין: "בפנינו קבוצה שלמה של אנשים, שאין להם דין אישי. הם, למעשה, מוצאים מחוץ לתחום החוק הישראלי ומרחפים בוואקום משפטי." הממשל הישראלי ניסה לטפל בלאקונה משפטית זו. כדי לענות על עניין הנישואין, הועבר חוק ברית הזוגיות לחסרי דת ב-2010. כאשר שני בני זוג חסרי דת, הם יכולים לקבל זכויות השקולות ברובן לאלו של נשואים באמצעות הסדר הזה. לרשויות הדתיות קיימת אפשרות התנגדות במקרה שהן סבורות שאחד מבני הזוג משתייך אליהן. כאשר שני בני הזוג חסרי דת, הם רשאים להתגרש בהליך אזרחי; אם אחד מבני הזוג אינו חסר דת, על בית הדין לענייני משפחה להכריע באיזה בית דין ידונו הגירושין. בנושא הקבורה הועבר ב-1996 חוק קבורה אזרחית. נכון ל-2018, פעלו בישראל ובשטחי הגדה המערבית 21 בתי-עלמין ייעודיים שנועדו לחסרי דת, מתוכם רק שני בתי קברות אזרחיים פתוחים לציבור הרחב, בערים באר שבע ונתניה. מיעוט בתי הקברות האזרחיים מקשה על השימוש בהם, והצורך בקבלת פסק דין הצהרתי כדי להירשם כחסר דת מקשה על יישום ברית הזוגיות, שמעטים מאוד באים בה.
הרכב האוכלוסייה.
הרוב הגדול של המסווגים כחסרי דת בישראל הם מהגרים ממרחב ברית המועצות לשעבר, שהתאזרחו מתוקף חוק השבות אך אינם רשומים כיהודים במשרד הפנים. זוהי קבוצה מורכבת המונה למעלה מ-300,000 איש. היא מכילה רבים המזדהים כיהודים, למרות מעמדם בעיני הרשויות, לצד מספר ניכר של מאמיני הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שישראל מעדיפה לקטלג כחסרי דת משום שרישומם כנוצרים עשוי לפגוע ברוב הדמוגרפי הלא-ערבי במדינה. אוכלוסייה זו עברה חיברות ברובה בקרב המגזר היהודי-חילוני בישראל. מעמדם הדתי עולה מדי פעם בעיתונות, בעיקר סביב סירוב של הרבנות להשיא זוגות המורכבים מחסרי דת ויהודים על-פי ההלכה, או הסירוב לקבור חיילים שנהרגו בחלקות יהודיות. הממשל הישראלי רואה בחסרי הדת הפוסט-סובייטים בעיה דמוגרפית וחברתית, ויזם פעילות מיסיונרית נרחבת כדי לשדלם להמיר את דתם ליהדות. פעילות זו נחלה הצלחה מועטה, הן בשל סירובם של רוב המהגרים להיענות לה, והן בשל התנגדות קשה מרוב הממסד הרבני, שסירב להעלים עין מכך שאלו שכן פנו אליו לא התכוונו ברוב המקרים לשמור מצוות. ב-2017 אסר בית-המשפט על הצבא לחייב מגויסים להשתתף בפעילות מיסיונרית, אם כי הקצינים הממונים על מערך המרת הדת הוסיפו לנהל רישום של מועמדים ולהפעיל עליהם לחץ להיענות.
קבוצה אחרת של נטולי סיווג, שהיא קטנה מאוד אך זכתה לחשיפה תקשורתית ניכרת, כוללת ידוענים יהודים שמתנגדים לחקיקה הדתית במדינה. יוזמתם מתקשרת גם לניסיונות לבטל את הסדר המילטים כליל, ביניהם הדרישה להכיר בלאום ישראלי שאיננו תלוי בדת. בספטמבר 2011 זכה הסופר יורם קניוק בתקדים משפטי שאיפשר לו לצאת מן המילט היהודי ולהירשם כחסר דת. קניוק נימק את רצונו בכך שמאס באפליה הדתית במדינה. בעקבותיו פנו אחרים לשנות את רישומם מיהודים לחסרי דת.
Never Say Never (אלבום של ברנדי נורווד)
Never Say Never (בעברית: לעולם לא להגיד לעולם לא) הוא אלבומה השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ברנדי נורווד. האלבום יצא לאור ב-9 ביוני 1998, בצפון אמריקה, ויום קודם לכן, באירופה על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.