אמצעי התקשורת שסייעו לכנסייה להתפשט ולהפוך לארגון משמעותי בתוך הקיסרות הרומית (ומאוחר יותר גם מחוצה לה) הם בעיקר אלה: המרטיריום (קידוש השם של הנוצרים) שהתרחש בתקופות מסוימות בזירה הציבורית והפך לנכס תקשורתי רב ערך. ההתנגשות של האורתודוקסיה הנוצרית עם תנועות המינות מתוכה (ה"ההרסיות") גרמה לרעשים שהדהדו בזירה הציבורית, ולכן לפרסומה של הכנסייה בקרב הפגנים. יצירתה של רשת ארגונית משמעותית שהפכה לרשת תקשורתית יעילה (הבישופים המקומיים וההתכנסויות שלהם בסינודים לעת מצא) הועילה לכנסייה בהפעלת "סניפיה" בעולם. אמצעי נוסף שעליו מרחיב מנדלס את הדיבור הוא המיסיון. הכנסייה הייתה זו שהפכה את המיסיון לאחד מאבני היסוד שלה כדי להגיע לקהלים נרחבים ככל האפשר. המיסיון, אם כן, היה בבחינת אסטרטגיה שיווקית חשובה ביותר. כמו כן מנדלס מסב את תשומת הלב לעובדה שהקיסרים עצמם שרדפו את הנוצרים או אלה שביטלו את גזירות היו מדי פעם מפרסמים כתובות נגד הנוצרים (או בעדם) שהוצבו ברחבי האימפריה. אולי הייתה זו פרסומת בעלת גוון שלילי, אך היא נוספה לנדבכי התקשורת האחרים. אמצעים תקשורתיים אלה הם שגרמו לדעת מנדלס לכך שהכנסייה הפכה לאוניברסלית.
מאמר שלו בעברית המסכם ספר זה התפרסם בכתב העת "זמנים".
הזיכרון בחברה היהודית, הפגנית והנוצרית בעולם היווני-רומי.
ספר זה (Memory in Jewish, Pagan and Christian Societies of the Graeco-Roman World) ראה אור בשנת 2004 בהוצאת קלארק-קונטינואום בלונדון. הספר עוסק בזיכרון בחברות העתיקות. על אף שנושא הזיכרון חזר ללימודים ההומניסטיים בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים, הוא נדון פחות בחקר ההיסטוריה העתיקה. בראשית המאה העשרים ואחת היה מנדלס אחד הראשונים שעסק בכך בהקשר של העולם העתיק. הספר דן בשימור הזיכרון, הביטויים של זיכרון, ובמדיה של הזיכרון בעולם העתיק.
בפרקים השונים עוסק מנדלס בסוגים שונים של זיכרון היסטורי וזיכרון ציבורי ובביטויים שלו בספרות, בהיסטוריוגרפיה, ומעט גם במונומנטים הפיזיים. למשל, בפרק על ה"פרסים" של אייסכילוס בוחן מנדלס נראטיבים שונים של זיכרון שהוטבעו בציבור האתונאי כתוצאה מן התבוסה של הפרסים בסלמיס בשנת 480 לפנה"ס. בפרק אחר מראה מנדלס כיצד נוצר הזיכרון של ההיסטוריה העתיקה בתרבות המערבית. הזיכרון ההיסטורי הושפע מיצירת קנון של היסטוריונים עוד בעת העתיקה. מנדלס מראה את תהליכי יצירת הקנון שהביאו לסלקטיביות במה שנשאר מן ההיסטוריונים של העת העתיקה. לכן התמונה שיש בתרבות המערבית מדמותה של ההיסטוריה העתיקה החל מתקופת הרנסאנס היא מאוד חלקית. הספר בכללותו מאתגר את התפישה השלטת במחקר מאז הלבווקס (Halbwachs) של הזיכרון הקולקטיבי. מנדלס סבור שבדרך כלל לא ניתן לדבר על זיכרון קולקטיבי, אלא על זיכרון חלקי (פרגמנטרי), הטבוע בתוך קבוצות שונות של הקולקטיב. זיכרונות קבוצתיים אלה לא בהכרח משלימים זה את זה אלא מתחרים ומתנגשים אלה באלה.
על הזיכרון: גישה בין-תחומית.
הספר On Memory: An Interdisciplinary Approach הוא בעריכתו של דורון מנדלס והתפרסם בשנת 2007 על ידי פטר לנג באוקספורד. הרעיון צמח אצל מנדלס בעקבות מסקנותיו בספרו הנסקר קודם, שלמעשה ניתן לדבר רק על זיכרונות חלקיים של קבוצות בתוך הקולקטיב. הרעיון הוליד את הכנס תוך כדי שהות בקבוצה שעסקה בתקשורת והעולם היהודי במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2005 (כמה מן המשתתפים בקבוצה היו אליהוא כץ, מנחם בלונדהיים, אריה אדרעי, תמר ליבס, שמואל פיינר, חיים סולובייציק ואחרים). הספר שמקבץ את הרצאות הכנס הופיע בשנת 2007, ולקחו בו חלק מומחים מדיסציפלינות שונות. בין הדיסציפלינות וקשרן לזיכרון נכתבו מאמרים בתחום המשפט (נילי כהן), המוח (אנשי מדעי הטבע: עידן שגב וחרמונה שורק), אנתרופולוגיה (יורם בילו ומשה שוקד), פסיכולוגיה (עמיה ליבליך ויונתן סלוין), ספרות עברית (דן לאור), החברה הישראלית והשואה (אריה אדרעי) ופילוסופיה (ג'פרי ברש).
מנדלס עצמו כתב בספר את המבוא בו הוא מביא דוגמה מוחשית לטיבו של הזיכרון מן הציור ה"ציבורי" של תקופת הרנסאנס המוקדם באיטליה. כמו כן חיבר מאמר על הנובלה של גינתר גראס "בהילוך של סרטן", בו הוא מנסה להדגים את סוגיית הפרגמנטציה של הזיכרון בגרמניה של היום. לפי הניתוח במאמר, זיכרון קולקטיבי ממלחמת העולם השנייה קיים בגרמניה כתופעת רקע עמומה, אך ישנן קבוצות שמאמצות לעצמן פרגמנטים מזיכרונות העבר, לפעמים שוליים למדי, ואלה יכולים להביא לתוצאות הרסניות ביותר כאשר מנסים לחיותם מחדש.
הפזורה היהודית המפוצלת: תוצאותיה הדרמטיות.
בשני מאמרים שמנדלס כתב ביחד עם אריה אדרעי, פרופסור למשפט עברי באוניברסיטת תל אביב, מאמרים שבינתיים הורחבו ועובדו לספר שראה אור ב-2010 בגרמנית,
טוענים השניים שבניגוד לתפישה המקובלת במחקר, לא הייתה לחז"ל לא אחיזה ולא אוטוריטה במרחב הדיאספורי היהודי במערב דובר היוונית (ואחר כך הלטינית). היהודים באסיה הקטנה, יוון, האיים האגאיים, איטליה, צרפת, ספרד, קירנאיקה ומצרים שהיו דוברי יוונית היו מנותקים לחלוטין מחז"ל שפעלו בארץ ישראל ובבל, מכיוון שכמעט ולא הייתה להם תקשורת הדדית. כתוצאה מן הפער הזה נוצרו שני סוגים של יהודים, אלה שקיבלו את ספרות חז"ל וכל מה שמשתמע ממנה, ואלה במערב שנשארו יהודים תנכיים ללא התורה שבעל פה שהתפתחה במזרח. גם יהודים במזרח (כלומר ארץ ישראל ומזרחה לכיוון בבל) שלא קיבלו את חז"ל למעשה היה להם הפוטנציאל לקבלם (משום שהם ידעו ארמית ועברית, בניגוד ליהודים המערביים שלא יכלו כמעט בכלל לתקשר בגלל אי ידיעת שפות אלה). הספרות הרבנית כדוגמת המשנה והתלמוד והמדרשים חדרו למערב אירופה רק במאות ה-8 וה-9 לספירה ואז החלה ההיכרות האינטנסיבית של היהודים שם עם ספרות זו. עד אז נכחדו רבים מיהודי אירופה, וחלק לא מבוטל עבר לנצרות.
מדוע פאולוס הלך מערבה?
הספר דן בשאלות סמכות של טקסטים היסטוריים ובשאלות של ליניאריות היסטורית סימולטניות וסוגיות אחרות של נרטיב. בספר דיונים נרחבים על הלניזציה של החשמונאים והשתלבותם במרחב בתפישות עולמם הפוליטית התרבותית והאתית (למשל יחסם למתנות, כבוד, שלום וכוח פוליטי). הספר עוסק גם בשאלות של תאולוגיה פוליטית וזיכרון קולקטיבי בשלביו השונים לאורך תקופה בחייו של העם היהודי. מן הספר מתברר כי בתקופת החשמונאים הראשונים התרחשה מהפכה גדולה בתפישות עולם תאולוגיות ופוליטיות שבאו לידי ביטוי במקור העיקרי לתקופה, ספר מקבים א.
ההיסטוריה כחוזרת על עצמה: האם אנו יכולים להשפיע על מהלכה?
בספר זה שהתפרסם בהוצאה דיגיטלית של אמזון
עוסק מנדלס בשאלת חזרת ההיסטוריה, וטוען כי כל חברה היא בעלת "גנום" משולש. צלע אחת של מאפיינים, האחרת של רגשות והשלישית של סולם ערכים. האינטראקציה החיובית ביניהן לבין ה"ראש", הממשל המרכזי, גורם לחברה להתקיים ביציבות יחסית. אינטראקציה מקרטעת בין הצלעות הנגרמת על ידי טריגר חיצוני, פנימי או שניהם, מביאה לחוסר איזון ביניהן שהתוצאה יכולה להיות זעזועים בהתנהלות החברה. במקרים קיצוניים, כגון בדמוקרטיות מודרניות, אף לערעור האיזון בין שלוש הרשויות.
אתיקה פוליטית ביחסים הבינלאומיים בתקופה ההלניסטית ועלייתה של המדינה החשמונאית.
בספר זה, שיצא בלונדון ב-2022 (הוצאת בלומסבורי), משחזר מנדלס קוד אתי ביחסים בינלאומיים אשר ערכים מסוימים ממנו משתקפים ביחסי מדינת החשמונאים בתחילתה עם האימפריות סביבה. ערכים כגון נאמנות, חרות, הדדיות, יושר, נאמנות לחוקת אבות, הצדק ומידת הרחמים נכחו ביחסים שבין עמים ובינם לבין האימפריות בעולם ההלניסטי, גם אם לא תמיד קיימו אותם.
מחקרו העכשווי.
בשנים האחרונות פרסם מנדלס כמה מאמרים העוסקים בעולם ההלניסטי והיהודים. במאמר אחד עוסק מנדלס בהיבטים תאורטיים של התייחסות של חברות עתיקות לעברן ועל רקע זה מסביר מדוע חז”ל נמנעו מכתיבת היסטוריה.
במאמר שני טוען מנדלס שגזרות אנטיוכוס לא היו ולא נבראו, בוודאי לא לפי המתואר בספר מקבים א'. טענתו היא כי מידת ההתייוונות הוצאה מכל פרופורציה על ידי חוקרים במרוצת הדורות אך איננה עניין מרכזי במקורות העתיקים.
במאמר שלישי מפתח מנדלס את הרעיון כי דחיית הצעה של הסלאוקים למתן מתנות למתתיהו החשמונאי לא במעט הביאה לקרע עם השליט ההלניסטי שהרי דחיית מתנה היא אקט מעליב. במרוצת השנים החלו החשמונאים להבין כי מתנות הם חלק בלתי ניפרד מהיחסים הפוליטיים בין שליטים הלניסטיים וכך אימצו לעצמם נוהג זה. במאמר זה עושה מנדלס בין השאר אבחנות בין מתנה, זיכיון והענקה של שטחים או משרות שהיו לפנים בידי היהודים ואינם יכולים להיחשב מתנה.
כמו כן עוסק מנדלס בפיענוח חדש של מסרים כפולים בטקסטים עתיקים על פי קהלים "משניים" אליהם הטקסטים מופנים. יחסי הגומלין בין טקסט למגוון של נמענים על פי הגישה ש"הקהל הוא המסר- המסר הוא הקהל", הם מרכזיים בקובץ מחקרים זה. שתי דוגמאות משני טקסטים מכוננים. דוגמה אחת היא זו של ספר מקבים ב. במאמר זה קורא מנדלס את הספר כפי שיווני-פגאני היה קורא ומגיע למסקנה שמחבר הספר מתאר לפרטי פרטים התנהלות של עיר אוטונומית - לא עצמאית - בתוך אימפריה הלניסטית במזרח התיכון.