מלחמת העולם השנייה ואחריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עלה מספר כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית שהיו מוצבים בסמואה על האוכלוסייה המקומית ולכך הייתה השפעה תרבותית רבה. גברים סמואנים מגיל 14 ומעלה קיבלו אימון צבאי על ידי סגל צבא ארצות הברית. סמואנים שירתו בתפקידים שונים במהלך המלחמה, כולל בתפקידים קרביים, בתפקידי רפואה, בתפקידי קשרים ובתיקוני ספינות.
ב-1949 הוצגה על ידי מחלקת הפנים לקונגרס של ארצות הברית הצעת חוק למתן עצמאות לסמואה האמריקנית, הצעה שנפלה, בעיקר עקב מאמציהם של ראשי השבטים המקומיים, בהנהגת טויסופו מריאוטה. מאמצים אלו הובילו לכינונה של המועצה המחוקקת של הטריטוריה.
המחצית השנייה של המאה ה-20.
ב-1956 הוחלף מושל סמואה האמריקנית שעד אז מונה על ידי צי ארצות הברית בפיטר טלי קולמן, שנבחר בבחירות מקומיות. אף על פי שמבחינה טכנית נחשבה סמואה האמריקנית ל"בלתי מאורגנת" (unorganized), מאחר שהקונגרס של ארצות הברית לא העביר חוק מתאים בנוגע לטריטוריה, קיים בה ממשל עצמי על פי חוקה שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 1967. הטריטוריה האמריקנית של סמואה נכללת ברשימת הטריטוריות ללא ממשל עצמי של האו"ם, נתון שעליו חולקים פקידי הממשל של הטריטוריה, שמחשיבים את עצמם כממשל עצמי.
לסמואה האמריקנית ולנמל התעופה הבינלאומי פאגו פאגו הייתה משמעות היסטורית בנוגע לתוכנית אפולו. צוותי האסטרונאוטים של אפולו 10, אפולו 12, אפולו 13, אפולו 14 ואפולו 17 נמשו מהמים מאות ק"מ אחדים מפאגו פאגו והועברו במסוקים לנמל התעופה המקומי לפני שהוטסו להונולולו.
בעוד שסמואה האמריקנית וסמואה המערבית חולקות שפה ומוצא משותפים, התפצלו התרבויות שלהן בעשורים האחרונים לכיוונים שונים, כשתושבי סמואה האמריקנית מהגרים לעיתים קרובות להוואי ולארצות הברית ומאמצים מנהגים אמריקאים רבים, כמו העיסוק בפוטבול ובבייסבול. תושבי סמואה המערבית נוטים יותר להגר לניו זילנד, שהשפעתה ניכרת בעיסוק בענפי הרוגבי והקריקט הפופולריים יותר באיים המערביים.
המאה ה-21.
עקב המצב הכלכלי הקשה בטריטוריה, ניצלו רבים מתושבי סמואה האמריקנית ותושבי אזורים מבודדים נוספים של ארצות הברית את האפשרות לשירות צבאי. משמעות הדבר ששיעור ההרוגים בשירות צבאי מקרב תושבי האיים ביחס לגודל האוכלוסייה גבוה יותר בהשוואה לחלקים אחרים של ארצות הברית. נכון ל-23 במרץ 2009 נהרגו 10 מתושבי סמואה האמריקנית בעיראק ושניים נהרגו באפגניסטן.
פוליטיקה.
החוקה של סמואה האמריקנית אושרה בשנת 1966 ונכנסה לתוקף בשנת 1967. זכות ההצבעה היא מגיל 18 ומעלה, וראשי הרשות המבצעת להלכה הם נשיא ארצות הברית וסגנו. מושל המדינה הוא למנו פלטי מאוגה (מאז 3 בינואר 2021). הרשות המחוקקת מורכבת משני בתי מחוקקים, בית הנבחרים (21 מושבים: 20 מושבים נבחרים על ידי הצבעת הציבור, ומושב אחד ממונה), והסנאט (18 מושבים. נבחרים לתקופה של 4 שנים).
החג הלאומי חל ב-17 באפריל (לטריטוריה אין יום עצמאות).
חלוקה מנהלית.
מבחינה מנהלית סמואה האמריקנית מחולקת ל-3 מחוזות ו-2 אטולים לא מאורגנים.
כלכלה.
כלכלת סמואה האמריקנית היא כלכלה פולינזית מסורתית, שבה יותר מ-90% מן הקרקעות נמצאות בבעלות משותפת. הפעילות הכלכלית קשורה בקשרים הדוקים לארצות הברית, שותפת הסחר הגדולה ביותר של סמואה האמריקנית.
כוח הקנייה בתל"ג הוא 500 מיליון דולרים, כאשר כוח הקנייה לנפש הוא כ-8,000$. כוח העבודה כולל כ-14,000 איש ואישה, וענף התעסוקה הגדול ביותר הוא מפעלים לייצור שימורי טונה, שהם גם מוצר הייצוא העיקרי.
התעשיות העיקריות בסמואה האמריקנית הן ייצור טונה, כאמור, ומלאכת יד. התוצרת חקלאית של סמואה האמריקנית כוללת בננות, קוקוס, ירקות, קולקס, עץ הלחם, קופרה, אננס, פפאיה, מוצרי חלב ומשק חי.
השותפים לייצוא (נכון לשנת 2003) הם אינדונזיה (70%), אוסטרליה (6.7%), יפן (6.7%), וסמואה (6.7%).
שיעור האבטלה בסמואה האמריקנית עומד על כ-6%, ושיעור ההוצאות שלה עולה על ההכנסות (127 מיליון דולר הוצאות לעומת 121 מיליון דולר הכנסות). העברות כספים ישירות מממשלת ארצות הברית תורמות במידה רבה לרווחתה הכלכלית של סמואה האמריקנית: 63% מתקציב הממשלה מקורו בתמיכה אמריקנית (נכון ל-1997). ניסיונות השלטונות להרחיב ולהגדיל את הפעילות הכלכלית נתקלים בקשיים בשל המיקום המרוחק, התחבורה המצומצמת, וההוריקנים ההרסניים.
בשנת 2007 הוחל בתהליך מדורג של העלאת שכר המינימום בסמואה האמריקנית, כדי להשוותה בהדרגתיות לזה של ארצות הברית. בשנים שלאחר מכן ירדה התעסוקה בטריטוריה ב-30% והתל"ג לנפש ירד ב-10%. בעקבות זאת, הוקפאו העלאות שכר המינימום בשנת 2009. בספטמבר 2011 טען המושל של סמואה האמריקנית בפני הקונגרס של ארצות הברית ששכר המינימום הוא הגורם לירידה בפעילות הכלכלית והמשך העלאת שכר המינימום עלולה לחסל את המגזר הפרטי בטריטוריה. בספטמבר 2015 חזר הקונגרס להעלות את שכר המינימום בסמואה האמריקנית בתהליך הדרגתי תלת שנתי. החוק להעלאת שכר המינימום עבר בלחץ של מושל ג'ורג'יה שביקש למנוע את התחרות במפעל טונה במדינה שלו.
תחבורה.
בטריטוריה יש 350 ק"מ כבישים, מהם כ־150 ק"מ סלולים, ואין מסילות ברזל. יש בה שלושה נמלי תעופה קטנים, מהם לשניים מסלולי המראה סלולים.
גאוגרפיה.
סמואה האמריקנית נמצאת באוקיאניה, קבוצת איים באוקיינוס השקט, בערך בשני שלישים מהדרך מהוואי לניו זילנד. שטח האדמה בסמואה האמריקנית הוא 199 קמ"ר, ואילו שטח המים הוא 0 קמ"ר. שטחה של סמואה האמריקנית גדול במקצת משטחה של וושינגטון. סמואה האמריקנית אינה גובלת עם מדינות אחרות.
האקלים הוא בעיקר טרופי. כמות הגשמים שיורדים בשנה בממוצע - 3 מטרים. בסמואה האמריקנית יש סכנות תמידיות של סופות טרופיות ומפולות הרים.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית סמואה האמריקנית כוללת כ-58,000 אנשים, רובם בגיל 15–64, חלקם בגיל 0–14, ומיעוטם מגיל 65 ומעלה. שיעור הצמיחה בקרב האוכלוסייה של סמואה האמריקאית בשנה, הוא 0.04%.
97% מן האוכלוסייה (כולל תינוקות וילדים) יודעים קרוא וכתוב (זכרים: 98%, נקבות: 97%).
אוסמיום
אוסמיום (Osmium) הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Os ומספרו האטומי 76.
תכונות.
אוסמיום הוא היסוד המתכתי בעל הצפיפות הגבוהה ביותר מבין כל היסודות, 22.59 גרם/סמ"ק, מעט יותר מאירידיום, שצפיפותו 22.56 גרם/סמ"ק.
לאוסמיום יש את נקודת ההתכה הגבוהה ביותר (3033 מעלות צלזיוס) מיסודות קבוצת הפלטינה.
שימושים.
נוכח הרעילות הגבוהה של תחמוצותיו, כמעט ולא משתמשים באוסמיום בצורתו המתכתית.
היסטוריה.
האוסמיום (מיוונית, אוסמה, שפירושו ריח) זוהה ב-1803 על ידי סמית'סון טננט בלונדון שבאנגליה יחד עם אירידיום במשקע של פלטינה מומסת במי מלך.
צורה בטבע.
אוסמיום מצוי בטבע בדרך כלל כסגסוגת עם אירידיום, פלטינה וניקל. מחצבים חשובים של אוסמיום נמצאים בדרום וצפון אמריקה.
רעילות.
אוסמיום טטרוקסיד הוא חומר רעיל במיוחד, שהרמה המקסימלית המותרת לחשיפה אליו (לשמונה שעות) היא 2 מיקרו-גרם לליטר אוויר. בריכוזים גבוהים יותר הוא יכול לגרום לגודש בריאות, לפגיעה בעור ובעיניים ולמוות.
בהר סיני
שתנן
שִׁתְנָן (או שינן, שתנה; בלועזית: אוּרֵאַה) הוא תרכובת אורגנית המורכבת מפחמן, חנקן, מימן וחמצן. נוסחתו הכימית היא CON2H4 או CO(NH2)2. באמצעות ייצור שתנן נפטר הגוף מעודפי חנקן הנוצרים במהלך חילוף חומרים.
אצל חלק מהחיות, האטומים המרכיבים את השתנן מגיעים מפחמן דו-חמצני, מים, חומצה אספרטית ואמוניה. והשתנן נוצר בתהליך אנאבולי. תהליך זה צורך אנרגיה, כיוון שאמוניה, תוצר לוואי נפוץ של חילוף החומרים בגוף, היא רעילה ויש לנטרלה. השתנן נוצר בכבד. חיות ימיות לא מייצרות שתנן, כיוון שסביבתן משופעת במים והן יכולות פשוט לפלוט את האמוניה לסביבה מיד כשהיא נוצרת. עופות מייצרים חומצת שתן, חומר רעיל פחות מהשתנן, כיוון שצריכת המים שלהם קפדנית יותר. גם בני אדם מייצרים מעט חומצת שתן, כתוצאה מפירוק פורין. ייצור עודף של חומצת שתן יכול לגרום לסוג של דלקת מפרקים הנקרא שיגדון.
גילוי השתנן.
השתנן התגלה על ידי הילר רול, כימאי צרפתי, ב-1773. ב-1828, השתנן היה לתרכובת האורגנית הראשונה שסונתזה מחומרים אי-אורגניים, על ידי הכימאי הגרמני פרידריך ולר, שהפיק שתנן מאשלגן ציאנאטי ואמוניום גופרתי. בכך הפריך ולר את התאוריה הגורסת כי היסודות הכימיים המרכיבים אורגניזמים חיים שונים במהותם מהחומר הדומם, והניח את היסוד לכימיה האורגנית.
שימושים.
שימוש תעשייתי.
שימושי השתנן בתעשייה:
שימוש מעבדתי.
השתנן משמש כדנטורנט של חלבונים. באמצעות הפרת הקשרים הלא קוולנטיים בחלבון, שתנן גורם לאיבוד הקיפול הטבעי שלהם. לשם כך משתמשים בשתנן בריכוזים של עד 10 מולר.
שימוש רפואי.
שימוש תרופתי.
השתנן משמש בתכשירים דרמטולוגיים לטיפול בעור יבש.
אבחון פיזיולוגי.
כיוון שהשתנן מיוצר בגוף ברמה קבועה יחסית, רמות גבוהות של שתנן מצביעות על בעיה בסילוק השתנן, או במקרים נדירים יותר, בייצור עודף שלו. הגורם הנפוץ ביותר לאורמיה (רמה גבוהה של שתנן בדם) הוא בעיות בכליות, אך בהרבה מקרים הגורם הוא דווקא התייבשות. רמת השתנן נמדדת (גם באמצעות Blood urea nitrogen) יחד עם רמת הקראטינין על מנת לאבחן ישירות בעיות בכליות (כמו מחלת כליות כרונית) או בעיות משניות (כמו היפותירואידיזם - בעיות בתפקוד של בלוטת התריס).
רמות גבוהות מאוד של שתנן בדם (אורמיה) עלולות לגרום להפרעות נוירולוגיות, ותקופות ארוכות של אורמיה עלולות לגרום לעור לפתח גון אפרפר.
רמת השתנן בדם יכול להיות מושפעת גם מחלות דם ממאירות כגון לוקמיה ומיאלומה נפוצה.