עטיפת הגרסה המחודשת שיצאה ב-2004 מראה ציור של הקמע של מגאדת', ויק ראטלהד, על מלכודת העכברים.
הסינגלים שיצאו מאלבום זה הם Insomania, Crush 'em ו-Breadline, כאשר לשירים אלה יצאו גם וידאו קליפים.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי דייב מאסטיין, מרטי פרידמן ובאד פרייג'ר אלא אם צוין אחרת:
שירי בונוס במהדורת 2004:
מרטין
אהל שם
אהל שם (מפעל תרבות)
אהל שם הוא מרכז תרבות יהודית-עברית ברחוב בלפור 30 בתל אביב, שנוסד על ידי הנדבן שמואל בלום.
היסטוריה.
ב-1924 עבר המשורר חיים נחמן ביאליק לגור דרך קבע בתל אביב, ותרם להפיכתה למרכז התרבותי והספרותי של היישוב. ב-1926 החלה בעידודו מסורת "עונג שבת", מפגשי תרבות בשבת אחר הצהריים, במסגרתם הועברו הרצאות בקשת רחבה של נושאים, ובהם ספרות, היסטוריה, יהדות והגות, על ידי טובי המרצים והמלומדים, באופן שכוון לקהל הרחב והמשכיל. עם התגברות ההתעניינות הציבורית התעורר הצורך במשכן קבע להתכנסויות אלה.
התעשיין והנדבן הציוני שמואל בלום הרים את הכפפה והחליט להקים בית תרבות עברית כתרומה לקהילה, ולכבוד יובל השישים של ביאליק.
בלום תרם את המגרש הגדול שבבעלותו שנרכש מיחיאל זליקובסקי, ברחוב בלפור ואת עלות בניית הבניין (הבנייה נוהלה בידי הקבלן סם וילסון).
בל"ג בעומר תרפ"ח (1928) הונחה אבן הפינה, וב-9 במאי 1929 נחנך בניין "אהל שם" ובמרכזו אולם המכיל 1,000 מקומות ישיבה.
בשנותיו הראשונות שימש אולם "אהל שם" למטרות "עונג שבת" וגם כבית כנסת בערבי שבתות ובחגים. בין המרצים המשתתפים במפגשי "עונג שבת" נמנו השופט פרופ' משה זילברג, הרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט, הסופר שמואל נבון, הסופר שמואל טשרנוביץ, המשורר יצחק ליב ברוך, המוזיקאים מנשה רבינא ויריב אזרחי, והחזנים שלמה רביץ ויוסף רוזנבלט.
מסוף שנות ה-30 עד להקמת היכל התרבות ב-1957 היה אולם "אהל שם" משכנה הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית ואחר כך התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בין המוזיקאים שהופיעו בו היו הפסנתרן ארתור רובינשטיין והכנרים יהודי מנוחין, ברוניסלב הוברמן ויאשה חפץ. באפריל 1948, כשבועיים לפני הכרזת העצמאות, הוקלט באולם המנון "התקווה" בביצוע התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית, הקלטה שבוצעה על ידי חברת "צליל" ואשר שימשה במשך שנים רבות את "קול ישראל", במיוחד כאות סיום יום השידורים בחצות, ואת שגרירויות ישראל ברחבי העולם.
בשנים הבאות שימש האולם להצגות יידיש ולהצגות ילדים, כבית קולנוע ולעיתים הושכר למופעי סוף שנה של בתי ספר. תקופה מסוימת הוצגו במקום הצגות של תיאטרון "הבימה".
מאמצע שנות החמישים הירבו להופיע ב"אהל שם" דז'יגאן ושומאכר, ולאחר פירוק הצמד המשיך להופיע לבדו שמעון דז'יגאן.
בשנת 1960 הופיע הזמר חוזליטו ב"אהל שם".
בשנת 1963 הותקן מיזוג אוויר באולם, אירוע בולט בתל אביב דאז.
בין השנים 1960 - 1965 שימש אולם "אהל שם" כמשכנה של תוכנית הבידור של "קול ישראל" "בידור 60" (61, 62 ... עד 65), שהוקלטה בו באופן פומבי אחת לשבועיים. התוכנית שודרה בקביעות ב"גל הקל" של אותן שנים (בהמשך רשת ב'). משתתפת קבועה בתוכניות אלה הייתה תזמורת הבידור של קול ישראל שנוסדה בשנת 1960 בידי משה וילנסקי, והוכשרה לשמש תזמורת קלה בידי המנצח והמעבד ההולנדי הנודע דולף ואן דר לינדן. על התזמורת ניצחו בין השאר: משה וילנסקי, משה עצמון, לאסלו רוט, אדי הלפרן, אלי רובינשטיין ואחרים.
אחת למספר חודשים שודרה התוכנית בשידור חי מאולם "אהל שם". כל תוכנית החלה ב"אות התוכנית", שהולחן בידי משה וילנסקי. מנחי התוכנית היו עפרה סמואל ועזריה רפופורט. בדרך כלל הם הינחו את התוכנית לסירוגין ולעיתים יחדיו. בתוכנית הופיעו אמנים ישראלים כשושנה דמארי, חנה אהרוני, רחל אטאס, רבקה רז, אריק איינשטיין, רביעיית מועדון התיאטרון ורבים אחרים. התארחו גם זמרים והרכבים מחוץ לארץ, כגון לוס פרגוואיוס, לוס מצ'וקמבוס ועוד.
ב"אהל שם" אף הוקלטו "הקלטות הגיבוי" של התוכנית, כלומר אותם קטעים מוזיקליים שאמורים להחליף את הקטעים המוקלטים פומבית, אם משהו ישתבש או יימחק.
בין השנים 1992–1995 שכנו ב"אהל שם" המשרדים של התזמורת הסימפונית תל אביב.
ב-2010 הקצתה עיריית תל אביב-יפו את הבניין לתיאטרון אורנה פורת.
עיצוב תקשורת חזותית
אור חדש על ספר ירמיהו
אור חדש על ספר ירמיהו הוא ספר בידיעת ארץ ישראל שנכתב ב-1950 על ידי נגה הראובני (לימים חתן פרס ישראל). הראובני עוסק בספרו בקשר שבין הסביבה שבה חי ירמיהו הנביא לבין מונחים שונים החוזרים בספר ירמיהו. הוא מצטט את פרשני המקרא המנסים לפרש את משמעות המונחים, ולאחר מכן מציג פירוש משל עצמו, המבוסס על הכרת הסביבה הגאוגרפית של היישוב ענתות בהרי בנימין, שבו התגורר ירמיהו.
תוכן הספר.
בפרק הראשון של הספר דן הראובני בשלושה מונחים נפוצים בספר ירמיהו, שנוצרו בהשפעת הסביבה: "השכם ודבר", "הלוך וקראת" ו"יושבת העמק". על סמך שכיחות הביטויים בספר טוען הראובני כי זו הייתה צורת הדיבור הרגילה של ירמיהו. לדברי הראובני המונח "יושבת העמק", המתייחס לירושלים שלמעשה אינה שוכנת בעמק, מקורו בכך שהאנשים שהגיעו לירושלים מכיוון צפון ראו אותה כאילו היא בעמק. את המונח "השכם ודבר" הוא מסביר בכך שהדבר תואם את ההתנהגות הרגילה של רועה צאן באזור מגוריו של ירמיהו. הקב"ה מצווה עליו להשכים בבוקר כרגיל, ובמקום לרעות את צאנו ללכת ולהתנבא בירושלים. לכן, לדעת הראובני, כאשר הוא נשלח למטרה נבואית נאמר לו "השכם" ולאחר מכן "דבר", וזאת בניגוד לנביאים אחרים שלהם נאמר "דבר אל בני ישראל".
בפרק השני של הספר מתאר הראובני את תנאי הקיום של תושבי מדבר בנימין, ומסביר כי הרקע החקלאי של ירמיהו משפיע על הדימויים והמשלים המופיעים בנבואותיו. כדוגמה לכך הוא מציין את הגשמים והתנאים החקלאיים. היישוב ענתות שכן באזור של מדבר צל גשם, בו יורדת כמות משקעים נמוכה, וכל תנודה בה משפיעה רבות על חיי התושבים. בפרק י"ד מתוארת בצורת, ופרשני ביקורת המקרא סוברים כי אין מדובר בטקסט מקורי אלא בציטוט ממקור אחר. לעומתם טוען הראובני שהתיאור בתחילת הפרק אכן מתאים למציאות, גם בתקופה המודרנית. הראובני טוען גם שתנאי המים והחקלאות באזור ענתות גרמו לנביא להדגיש רבות את המחסור בגשם ובמים, וכי ניתן להבין חלק מהפסוקים בספר לפי חיי השגרה של הרועים.
בפרק השלישי של הספר מסביר הראובני כי ירמיהו היה רועה צאן בצעירותו, וכי החוויות מתקופה זו היוו את הבסיס למשליו ולנבואותיו.
בפרק הרביעי והאחרון טוען הראובני כי האתר קַבּוּר בני אסרָאיל, הנמצא בראש נחל פרת ודרומית ליישוב גבע בנימין, הוא מקום קבורתה של רחל ולא האתר המכונה קבר רחל. במקום ניצבות חמש מצבות גדולות, השוכנות ליד "דרך אפרתה" המקראית, שהיא דרך האבות העוברת ליד עין פרת. המקום המשוער של מצבת הקבר הוא לדעתו בין העיר אפרת, ששכנה ככל הנראה ליד המעיין בעין פרת, לבין העיר המקראית גבע. החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו העלה את ההשערה הזו כבר במאה ה-19.
קברנה
קפיטול מדינת ויסקונסין
קפיטול מדינת ויסקונסין (באנגלית: Wisconsin State Capitol) הוא מבנה הממוקם בעיר מדיסון בירת מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. המבנה משמש את הבית העליון והתחתון של המדינה, וכן את בית המשפט העליון של ויסקונסין ומשרדי מושל המדינה. המבנה, שהושלם בשנת 1917 הוא המבנה החמישי המשמש את ממשלת המדינה והטריטוריה שקדמה לה.
הקפיטול הראשון.
מבנה הקפיטול הראשון שימש את אספת טריטוריית ויסקונסין שזו התכנסה לראשונה בשנת 1836.
מבנה הקפיטול הראשון היה מבנה עץ שנבנה מראש והובא לעיירה בלמונט לצורך אספת הטריטוריה. במבנה לא היה חימום או מים זורמים. בית המחוקקים נתכנס במבנה במשך 42 ימים, לאחר שבלמונט נבחרה כבירת הטריטוריה. במהלך הכינוס, נבחרה העיר מדיסון כמקום מושב הקפיטול, ונקבע שבעיר ברלינגטון שבאיווה ייערכו יתר מפגשי בית המחוקקים עד שהמבנה במדיסון יהיה מוכן. מבנה הקפיטול הראשון הוא כיום אתר היסטורי מדינתי המתופעל על ידי האגודה ההיסטורית של ויסקונסין ונקרא האתר ההיסטורי של מבנה הקפיטול הראשון.
הקפיטול השני.
מבנה הקפיטול המדינתי השונה, הוא המבנה הראשון שנבנה בעיר מדיסון עבור בית המחוקקים של הטריטוריה. המבנה נבנה בשנת 1837, בהתאם להחלטת אספת המחוקקים של הטריטוריה, בעלות של 60,000 דולר אמריקאי באותה תקופה. המבנה נבנה מאבן שנחצבה במייפל בלאף, ומעצי אלון שנכרתו בסמוך לעיר.
בית המחוקקים היה מבנה קטן, שנבנה בסגנון אופייני לבתי מחוקקים טריטוריאליים בארצות הברית.
הקפיטול השלישי.
הפיכת ויסקונסין מטריטוריה למדינה, בשנת 1848 הצריכה הגדלת מבנה הקפיטול. מבנה זה נבנה במיקום המבנה הנוכחי, בסגנון אופייני לבתי מחוקקים מדינתיים - מבנה בעל חזית עמודים וכיפה המזכירה את כיפת קפיטול ארצות הברית. המבנה נבנה בין השנים 1857–1869. בשנת 1882 הוחלט לבנות שני אגפים נוספים למבנה (מצפון ומדרום לו) בעלות נוספת של 900,000$.
בשנת 1903 הגיע בית המחוקקים למסקנה כי המבנה אינו מספק את צרכיו, ומינה ועדה על מנת שתבחן אפשרויות להקמת מבנה חדש או הרחבת המבנה.
שריפת 1904.
בליל 26 בפברואר 1904 גרמה דליפת גז לשרפה במבנה. מאגר המים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הסמוך לבניין הקפיטול היה ריק, ומים שהובאו ממילווקי קפאו בדרך בשל הטמפרטורות הנמוכות. בהיעדר אמצעי כיבוי, למעט אגפו הצפוני, נשרף המבנה כליל. השרפה התרחשה חמישה שבועות לאחר שבית המחוקקים הצביע בעד ביטול פוליסת הביטוח של המבנה מפני שריפות.
המבנה הנוכחי.