מאז שנת 1962, ארכיון מורשת אוסף ומשמר מסמכים מקוריים, תעודות, תצלומים וחפצים שונים מתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. בארכיון נמצא מאגר של עדויות אישיות וקולקטיביות, כתובות ומוקלטות, שנאספו מיד לאחר השחרור ובמשך שנות השואה והמלחמה. בין המסמכים הקיימים בארכיון מורשת מצויות תעודות מקוריות של הארגון היהודי הלוחם בגטו וילנה, המחתרת החלוצית בהונגריה, חומר דוקומנטרי ייחודי על חלקם של היהודים במרד הסלובקי, יומנים אישיים שנכתבו בשנות המלחמה ויצירות אמנות שהוכנו בתקופת השואה ובמחנות המעצר בקפריסין. כמו כן, ניתן למצוא חומר רב העוסק בפעולות עזרה והצלה לפליטים היהודים בארצות שונות, מסמכים על ארגון "הבריחה", אוסף תעודות מקוריות מגטו לודז' ואוספים אישיים רבים שהעבירו אישים שונים מישראל ומהעולם לארכיון.
הוצאה לאור.
הוצאת הספרים של מורשת נוסדה בשנת 1963 והוציאה עד היום מאות ספרים ופרסומים בנושא השואה: ספרי מחקר, תיעוד, זיכרונות אישיים, ספרי קהילות וספרים המותאמים לילדים ולבני נוער. הוצאת מורשת היא הוותיקה ביותר בתחומה בישראל והפכה למקור נאמן ומוסמך לידע ולמחקר היסטורי בנושא השואה, האנטישמיות ויהדות אירופה. הספרים היוצאים מבין כתליה נועדו ללימוד לקחי השואה ולהנחלת מורשת המרד והתקומה. הם מיועדים לחוקרים, לסטודנטים, לתלמידים ולקהל הרחב. במשך שנות פעילותה הפכה הוצאת הספרים של מורשת לבעלת מוניטין בתחום תיעוד השואה וחקרה. מאות הכותרים שראו אור במשך השנים מקיפים נושאים רבים, ביניהם: עדויות אישיות, ביוגרפיות, ספרות יפה, כרוניקות ומונוגרפיות.
כתב העת "ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות".
כתב העת "ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות" עוסק בתיעוד ובהיסטוריוגרפיה של השואה. הוא ראה אור לראשונה בדצמבר 1963 והוא הוותיק ביותר בתחומו בעולם. הוא מופיע באופן קבוע פעמיים בשנה ונהנה מיוקרה מדעית בינלאומית ככתב-עת אקדמי מוביל בחקר השואה. הוא מכיל מחקר חדשני, אקדמי, מדעי ומקצועי וכותבים בו מטובי ההיסטוריונים והחוקרים.
עד שנת 2021 ראו אור 101 ילקוטים, החל מילקוט מס' 90 שפורסם בדצמבר 2011 הילקוט רואה אור בשותפות עם הקתדרה לחקר האנטישמיות והגזענות על שם אלפרד פ. סליינר, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2011 מתפרסם הילקוט פעמיים בשנה, בעברית ובאנגלית וכולל מחקרים, מאמרי עיון והגות, פרסומי מסמכים ועדויות בנושא השואה והאנטישמיות וביקורות ספרים.
מדריכים למסייר בערים שונות בפולין.
תחת הוצאת מורשת התפרסמה סדרה ייחודית של מדריכים למסייר בערים שונות בפולין. המדריכים כוללים הצעות למסלולי סיור, מפות, תרשימים ותצלומים. מחברי המדריכים הם חוקרי השואה הוותיקים והמוערכים בתיה דביר ואלכס דנציג.
עד כה ראו אור המדריכים הבאים:
עברון
עֶבְרוֹן הוא קיבוץ ליד נהריה המשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי. נקרא על שם היישוב המקראי עברון ששכן בנחלת שבט אשר.
היסטוריה.
קיבוץ עברון הוקם ב-1937 על מגרש בן דונם ורבע בנהריה (היכן שכיום נמצא בי"ס ויצמן), על ידי קבוצה של כ-10 חברי קיבוץ גבעת ברנר יוצאי גרמניה שביקשו לבנות קיבוץ חדש. בתחילת 1937 הצטרף אליהם גרעין של כ-20 חברי השומר הצעיר מפולין, והקבוצה מנתה כ-30 חברים. ללא אדמה לעבד, היה עברון בשנים אלו מעין קיבוץ עירוני, שחבריו וחברותיו עבדו בניקיון בתים, בבניין, כעגלונים, וכפועלים מזדמנים בחוות בנהריה. ב-1938, בעקבות המרד הערבי הגדול ננטש מפועליו משק "עין שרה" של משפחת ליברמן בקרבת נהריה (היכן שכיום נמצא קניון הצפון נהריה) וחברי הקבוצה נתבקשו לאייש 35 דונם מהמקום כדי לעבוד בו ולשמור עליו. בתקופה זו הצטרפו לקיבוץ גרעינים מטרנסילבניה ומבולגריה. ביולי 1943, עת חגגה הקבוצה שבע שנים, מנתה הקבוצה 103 חברים ו-20 ילדים. באוקטובר 1945 עלתה הקבוצה, שמנתה אז 134 מבוגרים ו-47 ילדים, לנקודת הקבע שהשתרעה על שטח של כ-1600 דונם.
בראשית שנות ה-40 היה עברון בסיס של הפלמ"ח ומקום מסתור למעפילים.
בינואר 1946 התקיים עימות בין חברי הקבוצה לערבים מעכו בעקבות חריש של אדמות שנקנו על ידי הקרן הקיימת. חבר הקיבוץ, בצלאל (צוּלוּ) מן, חטף נבוט לראש. לאחר שהתאושש הפך להיות הסנדלר של הקיבוץ.
במקום יש עתיקות: שרידי יישוב, שרידי כנסייה עם רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית וקטע מאמת מים לעכו מהתקופה העות'מאנית.
בקיבוץ נמצא מפעל "ברמד" למכשירי אוטומציה ובקרה להשקיה (בשיתוף הקיבוצים סער ומשמר העמק), וכן שדות, מטעים, לול פיטום, ואתר הטמנת אשפה.
ילדי הקיבוץ מתחנכים בבית הספר היסודי "גוונים" עין המפרץ, ובבית החינוך אופק - בית ספר תיכון בו מתחנכים ילדיי המועצה האזורית מקיבוצי השומר הצעיר.
תקווה
תקווה היא ציפייה להתרחשות דבר טוב, אמונה שדבר חיובי יקרה בעתיד. היא כוללת רגש של ציפייה ורצון להתרחשותו של דבר מה, החל מדברים חומריים כמו רצון להשיג חפץ מסוים או להגיע לסטטוס של עושר וכלה בתקווה לדברים רוחניים יותר כמו השגת אהבה, מערכות יחסים טובות, טוב ואושר.
שורש המילה העברית, קו"ה, מקביל למילה האכדית quu, לחכות, לארמית קְוָא ולערבית קַוִיַ, להיות חזק; יש המקשרים זאת עם המילה 'קו', כמחבר בין העבר לעתיד, דרך ההווה: .
ישנו הבדל בין אמונה שהיא תחושה שמשהו יתרחש, לבין תקווה שהיא עצם השאיפה לטוב, בלי נגיעה של המציאות והריאליות: "גם כשנראה שאפסו הסיכויים - לא מתה התקווה". "אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים". בתקווה מתגלמת השאיפה של האדם לעולם טוב או שונה.
בתרבות האנושית.
במיתולוגיה היוונית הואנשה התקווה. כשפתחה פנדורה את תיבת פנדורה יצאו ממנה כל הרעות בעולם למעט התקווה. לכאורה היוונים החשיבו את התקווה למסוכנת. אבל ללא התקווה שתלווה את כל הצרות האנושות התמלאה בייאוש. כשפנדורה חזרה לתיבה ושחררה ממנה גם את התקווה הייתה הקלה גדולה.
חוסר תקווה הוא ייאוש. בדתות מסוימות, למשל בנצרות, נחשב הייאוש לחטא. גם ביהדות מודגשת שלילת הייאוש; למשל בפסוק בתהילים: . דוגמה בולטת נוספת היא אמרתו של רבי נחמן מברסלב, .
בהמנון התנועה הציונית, "התקווה" (שיסודו בשירו "תקוותנו" של המשורר נפתלי הרץ אימבר), אשר נקבע כהמנון מדינת ישראל, מובעת תקווה לחזור לארץ ישראל לאחר אלפיים שנות גלות, למשל במילים: "הַתִּקְוָה בַּת שְׁנוֹת אַלְפַּיִם".
על פי הפסיכולוג אריק אריקסון בשלב הראשון של הילדות בינקות, בקונפליקט שמתעורר אצל התינוק בין אמון בסיסי לחשדנות בסיסית, בצליחה תקינה של שלב זה, הוא אמור ללמוד לפתח תקווה, כאשר הוא יודע שאימו איננה לידו, והוא מקווה שהיא תחזור שוב.
טרור אקולוגי
טרור אקולוגי (לעיתים גם טרור סביבתי או אקו-טרור) הוא מונח בעל כמה משמעויות כשהנפוצה היא התייחסות למעשי טרור או ונדליזם המבוצעים בשם הגנת הטבע והסביבה או בשם זכויות בעלי החיים. זהו כינוי מטעה מבחינה לשונית, כיוון שאין מדובר בפגיעה אקולוגית (כמו הבערת בארות נפט) אלא בטרור שהאידאולוגיה מאחוריו היא הגנה על הסביבה. כינוי גנאי זה משמש את המתנגדים לפעולות האלימות למען הסביבה, כחלק ממלחמתם בפעילים אלה.
הגדרות.
הביטוי "טרור אקולוגי" נטבע בתקופת מלחמת המפרץ כאשר בהוראת סדאם חוסיין הובערו בארות נפט בכווית, וכן נשפך נפט למי המפרץ הפרסי, והזיהום גרם לאסון אקולוגי רחב ממדים. במשמעות זו, הביטוי מציין פעולת טרור שהאמצעים למימושה כרוכים בהשפעה על הסביבה, ולאו דווקא פגיעה ישירה בבני האדם.
המילה טרור מתארת, בדרך כלל, פעולות אלימות או איומים באלימות או בהרס של רכוש עקב מניע פוליטי, במטרה להפחיד את הממשלה או את האזרחים. פעולות שעונות על מאפיינים אלו ומבוצעות בשם הגנת הסביבה יכולות להיות מתוארות באופן מדויק בתור "טרור ממניעים אקולוגיים". לפעולות אחרות, שמטבען הן לא אלימות, אי אפשר להתייחס כאל "טרור ממניעים אקולוגיים", במיוחד כאשר אין הן פוגעות בבני אדם. בוודאי שאין לכנותן "טרור אקולוגי" (שם המתאים לפעולתו, השונה לחלוטין, של סדאם חוסיין, על משקל "טרור ביולוגי") אולם הפוגעים בסביבה, ולכן מתנגדים לפעילים למען הסביבה, מכנים את כל פעולותיהם של פעילי הגנת הסביבה בכינוי הגנאי "טרור אקולוגי". פעולות נוספות שהגדרתן כאקו־טרוריסטיות מעוררת מחלוקת הן פעולות שבהן סכנת חיים מאיימת רק על הפעילים המבצעים אותן.
אחדים מהארגוני הסביבה וזכויות בעלי החיים נחשבים לחוצי קווים אדומים בנושא הגנת הסביבה משום שהם חורגים מהמחאה המקובלת בצורת חתימה על עצומות, מיחזור, הפגנות, פרסום מודעות, כתבות, הפצת מידע בנושא והרצאות. ארגונים אלו לעיתים מסכנים את חייהם חבריהם ואף את חייהם של אחרים במסגרתם מלחמתם לשימור הסביבה.
היסטוריה.
מי שהסב את המונח "אקו טרור" להתייחסות לארגוני שמירת הסביבה היה רון ארנולד, חבר בארגון קפיטליסטי שמרני בשם "המרכז להגנת יזמות חופשית" (CDFE), בספרו אקו־טרור: האג'נדה האלימה להצלת הטבע.
הספר מתאר את הארגונים הסביבתיים הרדיקלים כארגונים אלימים ומסוכנים אשר מוכנים לפגוע בחברה האנושית בשם הטבע. בין התכנים הבולטים בספרו של רון ארנולד נמצאות רשימות מפורטות של פשעים שהוא מייחס לארגוני האקו־טרור ופירוט ההוצאות הכספיות של הממשל האמריקאי בניסיון למגר את התופעה. ארנולד טוען בספרו כי הנפגעים העיקריים של האקו־טרור הן למעשה המשפחות של הפועלים הפשוטים ולא התאגידים וכן מעביר ביקורת על כך שהפעילים האקו־טרוריסטים למעשה מתנגדים ליצרנים ולתעשייה שמאפשרים להם, לפי השקפתו, איכות חיים.