בתרגיל זה שנקרא גם "Curly Bill Spin" (ע"ש ממציאה: Curly Bill Brocius) נעשה שימוש כתחבולה עת שהוכרח מבצע התרגיל להיכנע. בעניין זה, יוסבר ויורחב, כי הפרוצדורה הרגילה של הכניעה במערב הפרוע "קבעה" כי אדם המבקש להיכנע והנושא אקדח טעון חייב להגיש את האקדח לצד המכניע הפוך- כאשר הקנה מופנה כלפי הנכנע והידית כלפי המכניע, כמו גם, שהנוקר מצוי קרוב לאדמה, בניגוד למצב האחיזה הרגיל שהוא "רחוק" מהאדמה. אקדוחן מיומן היה יכול לאחוז באקדח עם האצבע המורה שעה שהוא מגיש את האקדח, וברגע הנכון, בתזמון מושלם, על ידי ביצועה של תנועה חדה, הוא יכול להפוך בחזרה את האקדח וכך למעשה לתפוס את הצד המכניע לא מוכן ובלי יכולת להגיב. הוא בנוסף טען, שכתוצאה מאותו תרגיל, היה מכוונים כלפי היקוק שני אקדחים טעונים ומכוונים לעברו. סיפור זה נחשב מפוקפק, אם לא מזויף, ולכל הפחות הגזמה, שכן, סיפור זה נאמר שעה שהיקוק לא היה שם כדי להגן על עצמו או להגיב לענן. הרדין היה ידוע כאקדוחן מיומן ביותר, והיה ידוע כי הוא הרג למעלה מ-40 אנשים בעצמו בתקופת חייו. והוא בתורו העריץ את היקוק והזדהה עם הפרסונה "ביל היקוק הפראי". כך למשל, תועד כי בן דודו של הרדין מאנן קלמנטס נכלא בעוון הריגת שני קאובויים, היקוק, לבקשתו של הרדין סידר את בריחתו.
בזמן שהיקוק עבד באבילן, הוא ואדם נוסף בשם פיל קו, שהיה בעל מסבאה, היה מחלוקת מתמשכת שלבסוף הסתיימה בדו-קרב אקדוחנים. קו היה שותפו העסקי של אקדוחן ידוע בשם בן תומפסון, שיחדיו, הם היו שותפים שווים במסבאה בשם "Bulls Head". ב-5 באוקטובר 1871, היקוק פיזר התקהלות ברחוב שנוצרה עקב קטטה, אגב כך שקו ירה שתי יריות. היקוק הורה לו לעצור ושאם הוא ימשיך לירות באקדחו בגבולות העיר הוא ייעצר. קו הסביר שהוא רק ירה בכלב משוטט אבל לפתע הוא הפנה את אקדחו לעבר היקוק, כאשר בד בבד, אגב כך, בתגובה ספק מודעת ספק אינסטינקטיבית, הספיק האחרון לשלוף במהירות את אקדחו, לירות ראשון, ולהרוג את קו. באותם הרגעים שלאחר הירי, היקוק קלט בהבזק של רגע דמות רצה לעברו והגיב במהירות על ידי ירי של שתי יריות, ובטעות הרג את סגן המרשל במינוי מיוחד מייק וויליאמס, אשר חש לעזרתו של היקוק. מקרה מצער זה, עתיד היה לרדוף את היקוק בתודעתו בשארית חייו.
למקרה זה, של הירי של היקוק בקו, ישנה גרסה נוספת שהועלתה על הכתב כארבעים שנה לאחר מכן, ב-1911, על ידי תאופילוס ליטל- מי שהיה לימים (לאחר המקרה) ראש העיר של אבילן ובעל מנסרה בעיר- במסגרת רישום זכרונותיו מהעיר אלבין, ושניתנה לחברה לשימור ההיסטוריה מטעם העיר אלבין. באותה מחברת שבה הועלו על הכתב רשמיו של ליטל, מתאר הכותב את רגש ההערצה שהוא רחש להיקוק, כמו גם, הקדיש מקום נכבד לתיאור מקרה הירי של היקוק בקו, אשר שונה למדי מהגרסה המקובלת:
קו כביכול צוטט באותם רגעים של הירי כי שאמר שהוא יכול "להרוג עורב במעופו", והיקוק צוטט (אם כי כנראה אין זו אמת) – מה שלימים ייחשב כאחד מהאימרות המפורסמות מהמערב הפרוע - באומרו: "האם לעורב יש אקדח. האם הוא יירה בחזרה? אני כן".
פחות מחודשיים ימים לאחר מקרה זה, שבמהלכו נהרג סגן המרשל, היקוק פוטר מתפקידו כמרשל בשל סיבה זאת, אולם זאת, הייתה בחזקת "הקש ששבר את גב הגמל", שהצטרפה כביכול לשורה של מקרי ירי לא מוצדקים ועוד התנהגויות בלתי נאותות.
האקדחים האהובים על היקוק היו זוג אקדחים מסוג Colt 1851 .36 Navy Model, שבהם הוא השתמש עד ליום מותו. היו אלה זוג אקדחים מצופי זהב עם ידיות שנהב, שעליהם היה מוטבע הכיתוב: "J.B. Hickock-1869". הוא נהג לחגור את אקדחיו מאחורי גבו, או באבנט החגורה כאשר התהלך במדים. הוא לעיתים נדירות התהלך עם נרתיקים לאקדחיו, והוא נהג לשלוף את אקדחו אגב שימוש בתנועת "reverse", "twist" או בשליפה מיוחדת הקרויה "Cavalry draw" - שבמסגרתה האקדח היה נישא בנרתיק שנחגר גבוה מחת לבית השחי הימני, כאשר הידית היא שצצה מהנרתיק, והשליפה נעשתה על ידי יד שמאל.
ב-1873, באפולו ביל קודי וטקסס ג'ק אמוחונדרו הזמינו את היקוק להצטרף אליהם במופעם החדש שנקרא:"Scouts of the Plains"', וזאת לאחר הצלחת מופעם הקודם. היקוק וטקסס ג'ק עזבו לבסוף את המופע, וזאת לפני שבאפולו ביל קודי יצר ב-1882 את מופעו המפורסם:"Bufflao Bill's Wild West Show".
ב-1876, בשעה שהיה בעיר קנזס במדינת מיזורי, אובחן היקוק על ידי רופא כמי שסובל מגלאוקומה ודלקת הלחמית, מצב רפואי שעפ"י השמועה נבע מזלזולו של היקוק במספר מחלות מין שמהם סבל ולא טיפל כראוי. למען האמת, ברטרוספקטיבה נראה כי היקוק נדבק בגרענת, שהיא מחלה זיהומית מדבקת של העיניים הנגרמת על ידי החיידק כלמידיה טרכומטיס, והנפוצה במדינות עם תנאי דיור והיגיינה ירודים, והייתה מצב רפואי שכיח במערב הפרוע. היה נראה שלמצב רפואי זה, מעבר להשפעה הברורה הבריאותית, הייתה השפעה על יכולות הצליפה של היקוק, וברמה היומיומית, אף גרמה מספר פעמים למעצרו בעוון שוטטות, דבר שאינו בשגרה, ביחס לאדם, שאך לפני מספר שנים, הרוויח סכומים יפים ממופעים והימורים.
ביום 5 במרץ 1876- בהיותו בן כמעט 39, וחמישה חודשים טרם מותו- בשאנון, מדינת וייאומינג, נישא היקוק לאגנס תאצ'ר לייק, בת ה-50 שהיה בבעלותה קרקס. היקוק עזב את כלתו "החדשה" כעבור מספר חודשים, אגב הצטרפותו למשלחתו של חברו צ'ארלס "קולרדו" אוטר בחיפושיו אחר זהב ב"שדות הזהב, שבדרום מדינת דקוטה. לא חלף הרבה זמן, וביל הפראי עתיד לפגוש את מי שתיחשב בתולדות המערב הפרוע כבת זוגו המיתולוגית. אותה אישה היא מרתה ג'יין קאנארי, הידועה בכינויה: "Calamity Jane", אשר טענה באוטוביוגרפיה שלה שהיא הייתה נשואה להיקוק, והיא התגרשה ממנו על מנת שיהיה חופשי להינשא לאגנס תאצ'ר לייק, אך אף תיעוד רשמי לא נמצא כדי לתמוך בטענותיה. האמונה הרווחת היא שהשניים נפגשו לראשונה לאחר שג'יין שוחררה מתפקידה כגששית וחייל סיור בפורט לאראמי, והצטרפה למשלחת שהיקוק נמנה עליה. המשלחת הגיע לעיר דד-ווד ביולי 1876. ג'יין בעצמה אישרה את הגרסה הזאת בדבר פגישתם בראיון שנערך עימה באחד העיתונים בשנת 1896. זאת, אף על פי שבניגוד לגרסה המקובלת, היא טענה שהיא אושפזה בפורט לאראי, בטרם פגישתה עם היקוק, ולא שירתה שם כגששית וחיילת סיור.
זמן קצר לפני מותו של היקוק, הוא כתב מכתב לאשתו "החדשה", שאולי יש בו כדי למסמס את גרסתה של קלימיטי ג'יין בדבר נישואיהן ושבחלקו כתב בזאת הלשון:
הירצחו.
ל"ביל הפראי" היה חיזיון, אותו השמיע בפני חברו צ'ארלס "קולרדו" אוטר ועוד מספר אנשים שהיו במקום באותה עת, כי העיירה דד-ווד תהיה תחנתו האחרונה.
בתאריך 2 באוגוסט 1876, עת שעשה בדד-ווד, דקוטה, שיחק היקוק פוקר במסבאת "Nuttal &amp; Mann" (ביתן מס' 10), כאשר יחד עמו, נסובו לשולחן המשחק קרל מאן, מבעלי המסבאה, צ'ארלי ריץ' וקפטן ויליאם ר. מאסי. באותו היום, שלא כהרגלו, ישב עם גבו אל דלת הכניסה למסבאה. היקוק ביקש פעמיים מצ'ארלי ריץ' להחליף עמו מקום ישיבה, כך שפניו יהיו לדלת, כפי שתמיד נהג לעשות, אולם ריץ' לא נעתר לבקשה.
היקוק סבל מרצף הפסדים באותו יום, ואף נאלץ ללוות כסף מהברמן. לתוך המסבאה, נכנס, מבלי שהבחינו בו, צייד באפלו לשעבר בשם ג'ון "ג'ק אף שבור" מקול (John "Broken Nose Jack" McCall). לא ידועים פרטים רבים אודות חייו של מקול, אולם מהפרטים המועטים שידועים, מעבר לעובדה הבסיסית כי נולד ב-1852 או 1853 והיה בן 24 במותו ביום 1 במרץ 1877, ידוע כי גדל בקאנטקי עם שלוש אחיות, אך ליבו משכו משם אל המערב הפרוע, שם הפך לצייד באפלו. עד 1876 הוא חי תחת השם הבדוי "ביל סוטארלנד" בעיר דד-ווד, שהייתה באותם ימים מחנה לכריית זהב.
מקול צעד בלתי מורגש עד כדי מרחק קטן מגבו של "ביל הפראי", ואז לפתע, וללא שום התרעה, שלף את אקדחו, צעק "!Take That", ואז ירה ירייה בודדת לכיוונו של היקוק, אשר הביאה למותו בו במקום. הכדור חדר את ראשו של היקוק מאחור, יצא מלחיו הימנית, וסיים את מסלול מעופו כאשר הוא פוגע בשורש כף ידו השמאלית של קפטן ויליאם ר. מאסי.
הסיבה לירי של מקול, מתוך כוונה להרוג את היקוק, עדיין שנויה במחלוקת, ונחלקת לשלוש גרסאות חלופיות: קביעת בית המשפט בנושא, הסברה הרווחת בקרב הקהל הרחב וגרסתו של מקול עצמו. באופן רשמי, לימים נקבע במשפטו השני של מקול כי גורמים מסוימים שילמו למקול על-מנת שיבצע את המעשה, משום שככל הנראה פחדו מאפשרות עתידית כי ימונה לשריף של העיירה דד-ווד. עם זאת, למרות קביעה זאת של בית המשפט, האמונה הרווחת היא שמקול נעשה עצבני ונטר טינה להיקוק, בעקבות מה שהוא תפס, כהצעה מתנשאת. על פי הסברה המקובלת, מעשה שהיה כך היה, שאך יום לפני הרצח, בעקבות משחק פוקר שבו הפסיד מקול השיכור את כל כספו להיקוק, לאחר סיבוב אחד, הציע האחרון כסף למקול השיכור על מנת שיוכל לקנות לעצמו ארוחת בוקר והשא לו עצה כי ראוי ויימנע להמשיך ולשחק פוקר עד שיוכל לכסות את הפסדיו. אף על פי שמקול לקח את הכסף לארוחת הבוקר, הוא תפס את "נדיבות המנצחים" של היקוק ואת עצתו בפריזמה קנטרנית, יהירה ומתנשאת - וטינתו זאת, היא שגרמה לו לרצוח את היקוק.