עוד בשנותיו כנער נהג לויד ג'ורג' לנאום בפני חברי שכונתו בצורה חריפה בחנות הנפחים המקומית והתכונן לקראת קריירה עתידית בתור חבר המפלגה הליברלית של הממלכה המאוחדת. לאחר מכן עזב את בית הספר בגיל 14 והצליח להתקבל לעבודה בתור פקיד סידור מאמרים במשרד של עורך דין מקומי. בשנת 1884, בגיל 20, סיים את הכשרתו המשפטית ופתח משרד עורכי דין משל עצמו. אחיו הצעיר, ויליאם לויד ג'וניור, עבד ביחד עם לויד ג'ורג' בתור חניכו.
אחת העתירות שהועברה למשרד עורכי הדין של לויד ג'ורג' גררה אחריה שערורייה אזורית והפכה אותו לשם מוכר בצפון ויילס. העתירה סבבה על הלגיטימיות של לא-אנגליקנים להיקבר בבתי קברות אנגליקנים. העתירה הוגשה בידי משפחה של אב אוונגליסטי שבתו המירה דתה לאנגליקניות ונקברה בבית קברות אנגליקני לאחר מותה. האב עתר על כך שלא אושר לו לקנות חלקה לצד בתו המנוחה עקב דתו. לאחר שנפטר ומשפחתו רצתה לקבור אותו לצד בתו, הכומר האנגליקני הנוקשה של בית הקברות נעל את השערים של בית העלמין במטרה למנוע את הקבורה. לויד ג'ורג' ייעץ למשפחה לשבור את מנעול השערים ולקבור את אב המשפחה לצד בתו כפי שביקש במותו.
העתירה הגיעה בסופו של דבר אל בית המשפט ובמהלך הדיונים המשפטיים זכה לויד ג'ורג' בתמיכת חבר המושבעים. למרות זאת, השופט בדיון היה אנגליקני בדתו והטיל וטו על החלטת חבר המושבעים. לויד ג'ורג' העביר את העתירה לבית משפט לערעורים על החלטות משפטיות. לבסוף ניצח לויד ג'ורג' בדיונים המשפטיים ומשפחת העותרים קיבלה הסכמה משפטית לפעילותם כאשר קברו את אבי המשפחה למרות התנגדותו של הכומר בבית העלמין.
חיים אישיים.
בשנת 1888 נשא לויד ג'ורג' לאישה את מרגרט אוון, בתו של חקלאי מקרנארבונשייר שהייתה צעירה ממנו בשנה אחת. לזוג נולדו חמישה ילדים ומתוכם שלושה הפכו לאישים פוליטיים בשנותיהם המאוחרות: ריצ'רד לויד ג'ורג', הרוזן השני לויד ג'ורג' מדוויפור (שמו נקרא לכבוד דודו של לויד ג'ורג'), גווילם לויד ג'ורג' ומייגן לויד ג'ורג'. מתוכם היה גווילם זה שהגיע לתפקידים הפוליטיים הגבוהים ביותר והיה שר בממשלות בריטניה בין שנות הארבעים לשנות השישים. מרגרט אוון ולויד ג'ורג' נותרו נשואים עד אשר אוון נפטרה בשנת 1941, ארבע שנים לפני לויד ג'ורג'. לויד ג'ורג' הואשם לאורך חייו בכך שלא היה נאמן לאשתו ושנהג לחזר אחרי נשים אחרות. הוא היה מקורב לנשותיהם של חברי פרלמנט מהמפלגה הליברלית. במקביל, אהבתה של מרגרט אוון את ארץ מולדתה בצפון ויילס הובילה לכך שהיא סירבה לעבור עם בעלה ללונדון הבירה לאחר שהוא נבחר להיות חבר הפרלמנט הבריטי. בשנותיו הראשונות בלונדון נהג לויד ג'ורג' לכתוב מכתבים למרגרט בהם הפציר בה לבוא ולהתגורר ביחד איתו בלונדון. מרגרט מצידה נהגה לטעון כי לויד ג'ורג' שם את הקריירה הפוליטית שלו לפני חייו האישיים ויחסיו אליה ואל ילדיהם.
הקריירה הפוליטית המוקדמת.
חבר פרלמנט.
לויד ג'ורג' התבלט בזירה המקומית והצליח להיבחר בבחירות הביניים, באפריל 1890, בגיל 27, לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה הליברלית במחוז הבחירה קרנארבון בורוז (). הוא כיהן כחבר הפרלמנט מטעם המחוז הזה חמישים וחמש שנים ברציפות. תחילה היה רדיקל בדעותיו וקרא לרפורמה בחלוקת האדמות ולרפורמה קיצונית ביחס הממשל אל המעמדות החלשים, אם כי הפך מתון יותר לאורך שנותיו בפוליטיקה. כאשר ביקר לראשונה בבית הנבחרים הבריטי בצעירותו, כתב לויד ג'ורג' ביומנו כי צפה בבית הנבחרים "כשם ויליאם הכובש התבונן באנגליה בעת שביקר את אדוארד המודה, כנחלתו העתידית". פעולותיו הפוליטיות הראשונות, דוגמת תמיכה במאבק לשלטון בית בוויילס, הובילו להרחקתו מרוב נושאי המדינה ולהחשבתו כגורם לבעיות. לאחר מכן היה מעורב לויד ג'ורג' בשערורייה שהתרחשה סביב הזיכיונות של חברות בריטיות בבהלה לכסף שהתרחשה בפטגוניה.
בשנת 1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה בין מושבת הכף של האימפריה הבריטית לבין הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית. המלחמה החלה דרכה כמאבק ממושך על המשאבים הרבים ואוצרות הטבע שהיו באדמת הרפובליקות הבוריות. עם הזמן הפכה המלחמה למאבק טוטאלי והאסטרטגיה של הכוחות הבורים שונתה ממאבק בין צבאות סדירים לשימוש ממושך בלוחמת גרילה. התנגדותו הנחרצת של לויד ג'ורג' למלחמת הבורים ולממשלת המפלגה השמרנית בראשות ראש הממשלה הבריטי רוברט גסקוין ססיל, היא שהפכה אותו לדמות ציבורית מוכרת ברמה הלאומית. תחילה גררה התנגדותו מאבקים פוליטיים עם חברי הפרלמנט שראו את מאמץ המלחמה כצורך הפטריוטי של בריטניה. עם התקדמות המלחמה, נעה דעת הקהל הכוללת נגד המשך המאבק אשר הפך ליקר במיוחד עבור בריטניה והמצב הוביל לעלייה נרחבת באהדה הציבורית ללויד ג'ורג'. בדצמבר 1901 הוא נאם בחריפות נגד המשך המלחמה בכיכר העיר ברמינגהאם, הקהל התוסס החל במהומה במהלך הנאום במרכז העיר בין תומכי למתנגדי המלחמה. המהומה נמשכה מספר שעות, אחד מהפורעים ושוטר אחד נהרגו. לויד ג'ורג' עצמו הצליח לחמוק ולברוח מבניין הנאומים בו התרחשה המהומה בכך שהתחזה לחוקר משטרתי.
ב-1905 התרחש מהפך פוליטי במהלך הבחירות הכלליות של 1906, כאשר עלתה ממשלתו הליברלית של הנרי קמפבל-באנרמן. בתוך הממשלה החדשה, האהדה הציבורית ללויד ג'ורג' הובילה למינויו לנשיא לשכת המסחר. לויד ג'ורג' נותר בתפקיד עד שנת 1908 והותיר את חותמו במהרה. תחילה הוא העביר חקיקה ממשלתית שפתחה את נמל הבירה לונדון על נהר התמזה לציבור הרחב. לאחר מכן הוא העביר את חקיקת קניין הסוחרים, לפיה ירדו סמכויותיהם של בעלי אוניות הסוחרים במטרה למנוע הונאות של סוחרים חלשים בשוק הכולל. בשנת 1907 גישר לויד ג'ורג' בתור נציג הממשלה הבריטית בין מנהיגי איגודי עובדים לבין מנהלי מסילות ברזל ובכך הצליח למנוע שביתת פועלים שמשמשה לבוא ולאיים על הנהלות מסילות הברזל. הפעילות הפוליטית הנמרצת שלו הביאה את לויד ג'ורג' לאהדה נרחבת יותר ויותר בקהל האוכלוסייה הכללית ובקרב הקולגות שלו בפרלמנט הבריטי. לעיתים הוא הוכר בתור האישיות המרכזית בממשלתו הליברלית של הנרי קמפבל-באנרמן.
לצד זאת, לויד ג'ורג' ספג מהלומה אישית קשה. בנובמבר שנת 1907, חלתה בתו הבכורה, מאייר, ובתוך מספר ימים נפטרה מדלקת התוספתן בעודה בת 17 בלבד. לויד ג'ורג' מעולם לא התגבר לגמרי על אובדן בתו הבכורה ולעיתים נדמה היה כי הייתה האהובה שבילדיו. למרות זאת, בשנת 1908 החלו סדרת שינויים פוליטיים בעלי השפעה לטווח הארוך שחייבו אותו לחזור למסלול הפוליטי ולמעורבות ממושכת בפוליטיקה המדינית.
שר האוצר (1908 - 1915).
עם מותו של ראש הממשלה הנרי קמפבל-באנרמן, התמנה לויד ג'ורג' כשר האוצר במקומו של מי שהתמנה אז כראש ממשלה, הרברט הנרי אסקווית'. תפקיד זה של שר האוצר שימש את לויד ג'ורג' כמנוף לשינוי המדיניות הממשלתית בכל הנוגע ליחס אל האוכלוסיות קשות היום של בריטניה, נושא שהשפיע עליו קשות לאורח כל חייו. בתפקיד זה כיהן עד 1915 והחל את הפיכתה של המדינה למדינת רווחה, בהנהיגו קצבאות זקנה. רוב מדינות אירופה המערבית אחזו עד אז בחוקים שכללו קצבאות זקנה אך לא בריטניה. לויד ג'ורג' שינה מצב זה בהעבירו חקיקה אשר נתנה קצבה ממשלתית לכל אזרח בן 70 ומעלה בת 5 שילינג לשבוע. לאחר מכן הוא פנה לשיפור מצבם של החולים. כדי להעלות את הכספים הנדרשים לממשלה במטרה לעשות זאת, היה על הממשלה להעלות את המיסים. לויד ג'ורג' הכין בקפידה נאום ובמסגרתו העביר את הנקודות המרכזיות שלשמם נדרשה העלאת המס. במהלך הנאום הוא הציג את הצורך להשלים את התקציב ממיסוי נוסף על המעמד הגבוהה והעשירים בבריטניה ולהוסיף מס נוסף על בעלות על אדמות, שכן רשמית כל האדמות בארץ היו שייכות לממשלה הבריטית. לקראת סוף נאומו הדגיש לויד ג'ורג' לא את החשיבות הכלכלית של המס הנוסף לתקציב אלא את החשיבות המוסרית של המס הנוסף המדובר לעיל:
רעיון התקציב הראשון של לויד ג'ורג' פתח בפני הממשלה הליברלית את ההזדמנות לפתור מספר בעיות שהתמודדו איתן בתחילת 1909. ראשית, הוא אפשר לממשלה להגביר את הפופולריות הציבורית שלה לאחר סדרה של החלטות ממשלתיות לא פופולריות במיוחד שהתקבלו בשנת 1908. שנית, התקציב אפשר לאסקווית' ולשריו את האפשרות לערער מחדש על סמכותם של חברי בית הלורדים שהתנגד להעלאת המס על העשירים. הצעת החוק לתקציב הפכה לקורבן האחרון של וטו בידי הלורדים, לאחר שנדחתה בסוף נובמבר 1908. לבסוף, התקציב יכול היה לספק אמצעי להתמודד עם הבעיה ההולכת וגוברת של הצורך באיזון הפחתת ההכנסות ממיסוי, עם הגדלת ההוצאות על המעמד השלישי ומעמד הביניים. כתוצאה מלחץ זה, שהוחמר על ידי הגדלת ההוצאה על פיתוח הצי המלכותי לנוכח מרוץ החימוש בין הקיסרות הגרמנית והאימפריה הבריטית, ניבא לויד ג'ורג' גירעון של כ-17 מיליון ליש"ט לשנה הקרובה, עד סוף מרץ 1909. בעיני הרוחות הליברליות, היה זה הקושי לאזן את תקציב המדינה שעמד על הסף. מצב זה הניע קריאות נוספות לרפורמה בתקציב למרות הוטו של בית הלורדים.