בשנת 1863 השליט קוזה העניק לו קצבה של 2000 ליי לשנה. בשנת 1867, שנה אחרי הקמתה, האקדמיה הרומנית (אז "החברה האקדמית") בחרה בהליאדה כיושב ראש הראשון שלה ונשאר בתפקיד זה עד יום מותו. האליטה האינטלקטואלית החדשה, למשל חברי החוג "ז'ונימיה" מתחה ביקורת קשה על כתיבתו. בבחירות לפרלמנט בשנת 1866 הליאדה נבחר כנציג של העיר טרגובישטה בבית התחתון. כשקרול לבית הוהנצולרן נבחר לשליט רומניה, הליאדה היה יחיד מנציגי ולאכיה שהצטרף לאופוזיציה של ניקולאיה יונסקו וחסידים אחרים של סימיון ברנוציו. בנאום בפרלמנט הרומני הליאדה השווה את הבאתו של קרול הגרמני לשלטון הפנריוטים של פעם. העבודות האחרונות שפרסם היו ספר לימוד לפואטיקה (1868) וספר על האורתוגרפיה (הכתיב). בשנים הללו התחיל להראות סימנים של הפרעה נפשית כשראה עצמו מעין נביא ומושיע של המולדת. התחיל לברך את ידידיו בברכה הלא שגרתיות: "שישוע ומרים המגדלית ישמרו אותך!".
יון הליאדה רדולסקו נפטר בשנת 1874 בביתו ב"סטראדה פולונה" מס. 20 Strada Polonă בבוקרשט. בלווייה השתתפו מעריצים רבים והוא נקבר בחצר הכנסייה ע"ש מברוגני.
נישואיו וצאצאיו.
בשנת 1823 הכיר את מריה אלכסנדרסקו איתה התחתן כעבור זמן. לזוג נולדו שבעה ילדים (חמש בנות ושני בנים), מתוכם שניים - בן ובת - מתו בילדותם. בהמשך יחסי בני הזוג התערערו כשלמריה היו תכופות התפרצויות קנאה. יש משערים כי להליאדה היו פרשות אהבה מחוץ לנישואים. לעומת זאת הוא עצמו היה קנאי ומתוך חשד כי המשורר גריגורה אלכסנדרסקו חיזר אחרי אשתו נאחז בשנאה כלפיו ושינה דעתו, שעד אז הייתה חיובית, על יצירותיו.
הליאדה והשפה הרומנית המודרנית.
גישתו ההתחלתית.
בגישתו לשפה תמך הליאדה, בצורך למודרניזציה שלה, להתאמתה לתקופה המודרנית, ונאבק נגד החינוך בשפה היוונית וצרפתית. כשניזון מהאידיאלים של עידן האורות ומהשאיפות לעצמאות לאומית, הליאדה פנה לבני זמנו:
רפורמה ראשונה שיזם בשנת 1828 הייתה בתחום הכתיב: צמצם את האלפבית הקירילי שבו נכתבה השפה הרומנית, ל-27 אותיות בלבד, המיועדות לשקף את ההיגוי הפונטי. כנימוק להצעתו הביא דוגמת האלפבית הלטיני כפי שהיה בשימוש ברומא הקדומה. בהמשך התחיל במערכה לעידוד הנהגת נאולוגיזמים משפות רומאניות אחיות, תוך כדי התאמתם לפונטיקה הרומנית. באותה תקופה רומנים שחיו אזורים השונים של המרחב הדנובי-קרפטי הרגישו כי צו השעה הוא לאחד את הניבים השונים וליצור אוצר מילים ספרותי סטנדרטי. רעיון זה נתמך בעבר על ידי נציגי "האסכולה הטרנסילבנית": גאורגה שינקאי ופטרה מאיור. הם ביקשו לאחד את השפה סביב השפה הרומנית הכנסייתית, ששימשה את הפולחן בכנסייה היוונית-קתולית הרומנית ("המאוחדת עם רומא") ובכנסייה האורתדוקסית הרומנית. הליאדה היה הראשון שדגל בהקמת רגולטור - לימים האקדמיה הרומנית - שירחיב את הפעילות בתחום טיפוח השפה ושיעזור ליצור שפה ספרותית סנדטדרטית המבוססת על הניב ממונטניה (ולאכיה) ששימש בסיס לטקסטים הדתיים שפורסמו במאה ה-16 על ידי הדיאקון קורסי.
בנוסף, בעיצוב השפה הספרותית, הליאדה הגן על קווים מנחים אסתטיים, תוך דגש של שלשה עקרונות ביסוד בחירת המילים המועדפות: עקרון אוצר המילים "נכון", נבחר בעדיפות ראשונה מבין המילים ממוצא לטיני שבשפה המדוברת; עקרון ה"הרמוניה" - שהמילים ממקור לטיני תופענה בצורתם השגורה בפי העם, אפילו עם חלו בהם שינויים פונטיים במהלך מאות השנים, ועקרון ה"אנרגיה" - העדפת המילים הקצרות והקולעות ביותר למשמעותן מתוך המילים הנרדפות הנהוגות במרחב דובר רומנית. התנגד לכתיב האטימולוגי שנראה לו מיותר וגם לגישה הטהרנית שצידדה בהסרת הנאולוגיזמים הנפוצים ממקור זר, כשהוא בדעה שיצא שכרה בהפסדה. לקביעות מוקדמות אלה של הליאדה הייתה השפעה לא מבוטלת על גיבוש השפה הספרותית במחצית השנייה של המאה ה-19. המשורר הלאומי של רומניה, מיכאי אמינסקו שתרם תרומה ניכרת בתהליך זה, העריך מאוד את הגישה של הליאדה ש"כתב כפי שמדברים". גם הפילולוג אוביד דנסושיאנו סבר שבהשקפה על השפה הליאדה התעלה מעל בני זמנו.
ההשפעה האיטלקית.
השלב השני במחקריו הלשוניים של הליאדה התבסס על אימוץ התאוריה של קונדיאק, לפיה שפה יכולה להתפתח באמצעות מוסכמות. בשלב זה הוא התחיל לשלול את השקפתו הקודמת ולצדד בכתיב אטימולוגי. בשנות ה-1840 המוקדמות התחיל לטעון שרומנית ואיטלקית אינן שפות שונות זו מזו, אלא ניבים של השפה הלטינית ועל בסיס רעיונות אלה תמך בהחלפת מילים רומניות רבות על ידי מילים איטלקיות, אדקווטיות יותר בעיניו. בפועל התחיל להשתמש בשפת כלאיים מוזרה רומנית-איטלקית ובכתיב אטימולוגי:
עיוותים אלה משכו מאוחר יותר בקורת חריפה ומגחכת מצד אמינסקו ורבים אחרים. היו קיימות מקבילות "לטיניסטיות" מנייריסטיות בהשקפות הלשוניות של הטרנסילבני אוגוסט טרבוניו לאוריאן ובאלה של המולדבי גאורגה אסאקי שהושפעו על ידי השפה הצרפתית והטביעו את חותמן על שפת הבויארים של תקופתו, כפי שהעיר המבקר גאראבט איבראיליאנו. איבראיליאנו ציין כי אסאקי שיבח את מה שראה כנסינונו של הליאדה להחיות את השפה של אנשי טראיאנוס שהגיעו לדאקיה. בין המבקרים של עיוותים מלאכותיים אלה בשפה יש לציין את אלקו רוסו ואת חברי החוג ז'ונימיה. אלקו רוסו הסביר את המניעים הנפשיים למגמות אלה כנובעים מהפוביה אנטי-סלבית או יותר נכון אנטי-רוסית: השנאה הפוליטית המודרנית כלפי רוסיה השליכה אותנו לאיטליאניזם, לצרפתיזם ול-איזמים אחרים, שאין להם דבר וחצי דבר עם הרומניזם, בעוד שהסכנות הפוליטיות לשעבוד הנשמה הרומנית, שהולידו אותה, עברו כבר מהעולם. הרומניזם האמיתי צריך כיום לזקוף את הראש. גם מבקר הספרות ג'ורג'ה קלינסקו קישר את גישתו המאוחרת של הליאדה לרגשות האנטי-רוסיים שלו מזמן חוויותיו בימי מהפכת 1848. "מתוך שנאה לפאנסלביזם ולרוסים, שהשתדלו להדגיש את ההשפעות הסלביות על השפה הרומנית, הליאדה ראה את עצמו משרת את המולדת על ידי סילוק כל העקבות הסלביות מהשפה. קלינסקו סבר שחוסר העקביות של הליאדה בתחום השפה, כולל התנועות הבלתי צפויות שלו מרעיונות סבירים לרעיונות הכי מטורפים, נבעה מהאוטודידקיות שלו. בסך הכל לניסויים לשוניים אלה של הליאדה היו השפעות שוליות ומבקריו, כולל אמינסקו, הצביעו על הניגוד ביניהם ובין עקרונותיו המוקדמים. הליאדה בעצמו נראה כי היה מודע לכך ברגעים שבהם נהג להתפאר:"שפה זו, כפי שהיא כתובה כיום על ידי האנשים דוברי רומנית, היא פרי עבודתי". אחד מאנשי הספרות המעטים שכן הושפעו על ידי הגישה האיטליאניסטית של הליאדה, היה המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי בצעירותו. מהמורשת של הליאדה נשארו בכל זאת גם שורה של מילים ממקור איטלקי, שימושיות בתיאור גוונים או מושגים שלרומנית לא הייתה עד אז מילה מתאימה, לדוגמה: adorabil, absurd, actual, abject, absolut, colosal,conjugal, consecvent, implacabil, inefabil, inert, ingrat, legitim, mistic, pervers, suav, venerabil etc.
הנצחה.
באותה שנה הוענק לבוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו בעד ספרו "דברים מימי אבותינו" בשווי 5,000 ליי זהב. ב-1890 סביב פרס זה התעוררה שערורייה כאשר הנסיך דימיטריה סטורדזה, נציג המפלגה ה"ליברלית", האשדאו ואחרים סירבו להעניק את הפרס למחזאי יון לוקה קאראג'אלה בגלל השתייכותו לחוג "ז'ונימיה" ודעותיו האנטילאומניות .
קישורים חיצוניים.
Răzvan Pârâianu
"În amintirea lui Ion Heliade Rădulescu. Aniversarea a 200 de ani de la naşterea sa "
(ג'ורג'ה קלינסקו - תולדות הספרות הרומנית - תקציר, ההוצאה לספרות, בוקרשט, 1963)
ספרטק סנקט פטרבורג (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח ספרטק סנקט פטרבורג (ברוסית: Спартак Санкт-Петербург) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג שהוקם ב-1947 והשתתף בליגת המשנה של אליפות רוסיה בהוקי קרח.
ב-2006 המועדון פורק בשל קשיים פיננסיים. מגרש הבית היה היכל הספורט ספרטק בסנקט פטרבורג.
כיום במקום הקבוצה הבוגרת שפורקה קיימת קבוצת ילדים בשם "ספרטק-99 סנקט פטרבורג".
ספרטה אנד קיי
מועדון כדורסל הנשים ספרטה אנד קיי (ברוסית: Спарта&amp;К) מהעיר וידנוי במחוז מוסקבה נודע בעבר כמועדון כדורסל הנשים של ספרטק מוסקבה והוא נחשב למועדון כדורסל הנשים הטוב ביותר באירופה כשברשותו ארבע זכיות רצופות ביורוליג.
האות "K" בשם הקבוצה היא לזכר שבתאי קלמנוביץ' שהקבוצה הייתה בבעלותו.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה לראשונה עוד בשנת 1949, אולם לא הגיעה להצלחות משמעותיות, למעט זכייה באליפות מקומית אחת בשנת 1978, 7 פעמים הקבוצה הגיעה למקום השני ו-4 פעמים למקום השלישי. במקביל, המועדון השתתף במפעלים אירופיים ו-3 פעמים זכה בגביע רונקטי.
בשנת 2005 הוקמה שוב (לאחר שיתוק של כמה שנים בעקבות קשיים פיננסיים) תחת השם "ספרטק מוסקבה" והייתה לחלק מאגודת הספורט של ספרטק מוסקבה, בשנת 2009 הוענק לקבוצה שמה הנוכחי. הקבוצה נקראת ספרטה אנד קיי, כאשר קיי מתייחס לקלמנוביץ' - לזכר בעלי הקבוצה לשעבר שבתאי קלמנוביץ' שנרצח ברכבו במוסקבה.
ב-2011 הקבוצה, הובסה לראשונה בגמר היורוליג, וסיימה כסגנית המפעל לאחר שהפסידה לקבוצת אבנידה הספרדית. בעונת 2019/2020 העפילה לשלב שמינית גמר יורוקאפ נשים, ברם בעונת 2020/2021 הודחה בשלב 16 האחרונות בטורניר.
דינמו מוסקבה (כדורסל נשים)
מועדון כדורסל הנשים דינמו מוסקבה (ברוסית: ЖБК Динамо Москва) הוא מועדון כדורסל הנשים ששייך לאגודת הספורט דינמו מוסקבה. הוא מהמוערכים ביותר בתולדות ברית המועצות וברוסיה כיום. הקבוצה אף זכתה בגביע היורוקאפ ב-2007 ומתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורסל נשים.