בשנים 1978-1983 למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2004 חזרה לספסל הלימודים באוניברסיטת בר-אילן, והשלימה תואר שני ב-2006 ודוקטורט בתקשורת בשנת 2010.
פלג היא חברת נשיאות מועצת העיתונות בישראל, וחברה בוועדה הציבורית, בראשות שופטת בית-המשפט העליון בדימוס, עדנה ארבל, להגנה על הציבור מפני פרסומים פוגעניים ברשת. בעבר כיהנה כיו"ר תא כתבי המשפט באגודת העיתונאים בתל אביב. היא מרצה בהשתלמויות שופטים, עורכי-דין ובכנסים בינלאומיים בנושא משפט ותקשורת.
נשואה לד"ר ישראל פלג, ואם לשניים.
עבודה עיתונאית.
במסגרת שירותה הצבאי בשנים 1978-1975, שימשה כעורכת תוכניות דוקומנטריות בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל. עם שחרורה עברה לעבוד בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית. עבדה במשרה מלאה בקול ישראל בין השנים 2011-1983.
במשך 17 שנים, בין השנים 1993-2010, התפרסמה ככתבת קול ישראל לענייני משפט בתל אביב. במסגרת תפקידה סיקרה משפטים מפורסמים רבים שבמרכזם אישי ציבור, ידוענים וראשי פשע מאורגן. במקביל הייתה פרשנית בתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
במקביל לסיקור תחום המשפט, עסקה בסיקור תיאטרון ותרבות ברשת ב'.
בין השנים 1988-1992, במסגרת שליחותו של בעלה כקונסול כללי בפילדלפיה, ארצות הברית, כתבה פלג מדורים קבועים לעיתונים "העיר" ו"את" בישראל. כן כתבה תסריט והפיקה סרט הדרכה לילדים הזקוקים לניתוח.
המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן.
פלג יזמה והקימה את המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן, בראשות פרופ' אריאל בנדור. המרכז עוסק בקידום וטיפוח מחקר בינתחומי של ההשלכות החברתיות, המשפטיות והתקשורתיות של סיקור המשפט בתקשורת הישראלית והשינויים המתחוללים בו. פלג ניהלה כנסים רבים של המרכז החל משנת 2010, בין השאר בנושאים כגון טובת הלקוח מול לחצי התקשורת, אסטרטגיות תקשורתיות בשירות המשפט, אתיקה עיתונאית, משפט וכלכלה בשיח הציבורי, צנזורה צבאית וחופש העיתונות, המשפט בעידן המדיה, מבקר המדינה בעידן המדיה, האפקטיביות של צווי איסור פרסום בעידן האינטרנט, היבטים משפטיים ואתיים בעבודתם של יועצי תקשורת, מאפייני סיקור הפוליטיקה בעיתונות הישראלית, ועוד.
הספר "דלתיים פתוחות".
ספרה של פלג "דלתיים פתוחות: השפעת התקשורת על המשפט בישראל" יצא ב-2012 בהוצאת מטר. הספר מבוסס על עבודת דוקטורט בנושא זה באוניברסיטת בר-אילן. מול תפיסת המשפט כהליך אובייקטיבי, חסר פניות וחסין מפני השפעה חיצונית, שאלה פלג בעבודתה 92 שופטים, תובעים, עורכי-דין פרטיים בכירים ועיתונאים ידועים, אם לחציה של התקשורת מאפשרים לקיים בישראל הליך משפטי הוגן ואובייקטיבי, ועד כמה הם עצמם בהתנהלותם המקצועית "משוחררים" מהשפעת התקשורת. הספר מתאר שינויים שחלו בסגנון סיקור תחום המשפט בתקשורת הישראלית המסחרית, ובשינויים שחלו בפסקי-דין שבהם נדרשים השופטים להגיב לסגנון סיקור זה ולשימוש הגובר שעושים עורכי-הדין בתקשורת. בהתבסס על ניתוח הפסיקה שניתנה בישראל, ועוסקת ביחסים שבין המשפט לתקשורת, וניתוח סיקורם העיתונאי של 8 משפטים פליליים, שזכו לפרסום רב (משנות השישים ועד למשפט נשיא המדינה משה קצב), הספר דן בשאלה האם אפשר לזהות במערכת המשפט תהליך של "מדיאטיזציה" (Mediatization), כנטען לגבי השפעת התקשורת על מוסדות פוליטיים.
פורטו גרנדה
פורטו גרנדה (בפורטוגזית: Porto Grande) היא עיירה בדרום-מזרח מדינת אמאפה שבברזיל. העיירה הוקמה בשנת 1992.
קבוצת שסטוביץ
קבוצת שסטוביץ' היא חברה ישראלית בתחום המזון ומוצרי הצריכה. שסטוביץ היא אחת מהחברות הגדולות בישראל עם מחזור שנתי של 889 מיליון שקל.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1954 על ידי בני הזוג שמעון שסטוביץ' ואשתו בלה, בחלוף השנים הצטרפו לעסק המשפחתי גם שני בניהם, יוני ומיקי שסטוביץ. לאחר מות האב בשנת 2007, נותרה החברה בידי הבנים, ושנתיים מאוחר יותר, ב-2009 רכש יוני את חלקו של מיקי בחברה והוא נותר כבעלים היחיד של החברה. הרכישה התבצעה באמצעות מנגנון "במבי".
בשנת 1964 שסטוביץ החלה לייבא לישראל את מוצרי הגילוח של חברת ג'ילט האמריקאית באופן בלעדי. בשנת 2005 פרוקטר אנד גמבל רכשה מידי וורן באפט את חברת ג'ילט ובסוף שנת 2006, היא לקחה משסטוביץ את הזיכיון לייבוא מוצרי החברה. ג'ילט הייתה מותג הדגל של שסטוביץ, ומוצריה היו אחראים לכ-25% מהכנסות הקבוצה. זיכיון בולט נוסף שאותו איבדה החברה, הוא ייבוא מוצרי הקוסמטיקה של לנקום הצרפתית. בשנת 2007 החלה שסטוביץ לשווק סכיני גילוח של חברת שיק.
גורם דומיננטי במודל הכלכלי של הקבוצה הוא בלעדיות בייבוא מוצרים רבים לישראל. בעקבות פתיחת שוק הייבוא לתחרות נגרמו לחברה הפסדים. מנכ"ל החברה יוני שסטוביץ' ציין בראיון ב-2015 כי הוא מתנגד לתחרות, רואה ביבוא מקביל פרזיטיות, והחרים את רשת ויקטורי אשר בחרה להתחרות בו.
המרכז העסקי והלוגיסטי של החברה ממוקם בקיסריה.
בעלי עניין.
מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים יהונתן (יוני) שסטוביץ.
מודל עסקי.
לחברה דומיננטיות בשווקים רבים בארץ, בזכות היותה היבואן הבלעדי או הראשי מחברות רבות, ובזכות קשרי מסחר הקבועים שלה עם קמעונאים רבים. דומיננטיות זו מעניקה לשסטוביץ יתרון מול חברות הייבוא המתחרות מולה, ובעיקר מול יבואנים מקבילים, שמנסים לייבא לצידה מהחברות הבינלאומיות מהן שסטוביץ היא היבואן הראשי או הבלעדי. שסטוביץ שואפת למנף את יתרונותיה אלו כדי להגביר את כמות החנויות בהן המוצרים של שסטוביץ בקטגוריה מסוימת הם היחידים שנמכרים או הבולטים ביותר, מה שמאפשר להעלות את שולי הרווח. לשם כך משתמשת שסטוביץ הן בקשריה עם החברות הבינלאומיות והן בקשריה עם הקמעונאים המקומיים.
מול הקמעונאים המקומיים, לעיתים מונעת שסטוביץ מחירים נמוכים אם הם לא יעניקו לה בלעדיות בתחומי הייבוא האחרים שלה (בדומה ליבואנים אחרים בישראל).
מול החברות הבינלאומיות מהן היא מייבאת, נוהגת החברה לשתף פעולה כדי לחסום ייבוא-מקביל לשסטוביץ מאותן החברות. בשנת 2020 נבחנו על ידי רשות התחרות דיווחים בסגנון זה שמעבירה שסטוביץ לקולגייט-פלמוליב העולמית במטרה למנוע ייבוא מקביל. בתחילה הכריזו ברשות התחרות על מהלך זה כ"חשש לפגיעה משמעותית ביבוא מקביל של משחות שיניים" והורו לשסטוביץ לחדול מדיווחים אלו, אולם בהסכם פשרה חזרה בה הרשות והתירה הרשות לשסטוביץ להמשיך בדיווחים, אותם קבעה שיש להסדיר תחת תנאים מסוימים.
מול היבואנים המקבילים עצמם מקיימת שסטוביץ פעילות אגרסיבית, ומנצלת את משאביה הרבים כדי לדווח על חשדות רבים להפרה של חוקים או תקנות, ולעיתים מפעילה מאמצים משפטיים כנגדם. חלק מחוזקה של אסטרטגיה זו בכך שגם אם בבדיקה מתברר בדיעבד שלא הייתה כל הפרה, ליבואנים המקבילים לעיתים אין את המשאבים הדרושים כדי להתמודד עם בדיקות חוזרות כאלו, ולעיתים די בעצם החשד כדי להצר את פועלם.
שסטוביץ מקפידה לשלוח באופן קבוע נציגים לוועדות הכנסת שעוסקות בייבוא בין היתר על מנת למנוע מהלכים שיקלו על ייבוא מקביל של מוצרים ויפגעו במעמדה של החברה כיבואן בלעדי.
ליניארס
ליניארס (בפורטוגזית: Linhares) היא עיר במדינת אספיריטו סאנטו שבברזיל. העיר שוכנת במרחק של 135 ק"מ מצפון לבירת המדינה ויטוריה והיא הגדולה מכל ערי המדינה בשטחה.
ליניארס קרויה על שמו של רודריגו סוזה קוטינו (Rodrigo de Souza Coutinho), שקיבל מאת מריה הראשונה, מלכת פורטוגל את תואר האצולה רוזן ליניארס וכיהן כשר בממשלות ברזיל בתחילת המאה ה-19.
האזור בו שוכנת כיום ליניארס היה מיושב על ידי שבטי האימורה (Aimoré, בפורטוגזית: Botocudo). העיירה, שנוסדה על ידי המתיישבים האירופאים ב-22 באוגוסט 1800 הוחרבה על ידי האינדיאנים במהלך מלחמה שהתקיימה ב-1809.
פדרו השני, קיסר ברזיל ביקר במקום ב-1860 והאי בו הוא הציב את רגלו נקרא עד היום אי הקיסר. ליניארס הוכרזה כעיר ב-1945, כאשר היא הופרדה משטחה של קולטינה.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על מסחר, חקלאות גידול בקר ונפט. פני הקרקע שטוחים ברובם ובסביבה נמצאים אין ספור אגמים. 60 ק"מ ממזרח לעיר פועל חוף נודיסטים.
דיפלומט אחזקות
דיפלומט אחזקות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית לייבוא והפצה של מוצרי מזון וטיפוח אישי. החברה נוסדה בשנת 1963 ובשנת 2021 הפכה לחברה ציבורית. עיקר פעילותה נעשית באמצעות החברה הבת דיפלומט מפיצים (1968) בע"מ, המוכרת במותג דיפלומט, וחברות בנות שלה. החברה מפיצה את מוצריהן של חברת פרוקטר אנד גמבל וחברות נוספות, ובנוסף לשוק הישראלי פועלת בשוק הייבוא בגאורגיה, בדרום אפריקה, בניו זילנד ובקפריסין.
נכון לתחילת שנת 2021, דיפלומט מפיצים היא חברת ההפצה הגדולה בישראל עם מחזור של כ-1.2 מיליארד שקלים ב-9 החודשים הראשונים של שנת 2020.
היסטוריה.
"דיפלומט אחזקות" הוקמה בשנת 1963 על ידי רוברט (בוב) מנדל, ועסקה בייצור ומכירה של סכיני גילוח תחת המותגים "פרמה-שרפ", "דיפלומט", "בונד" ועוד, ובייצא תחת מותגי הלקוחות. בשנת 1968 הוקמה החברה הבת "דיפלומט מפיצים (1968)" כעסק משותף של משפחת וימן ומשפחת מנדל, על מנת לשמש כזרוע ההפצה בישראל של החברה. בשנת 1996 מכרה החברה את פעילות ייצור סכיני הגילוח.