דיאס אורדס נולד בסן אנדרס צ'אלצ'יקומולה (כיום סיודאד סרדאן, פואבלה), השני מבין ארבעה ילדים. בשנותיו המאוחרות עבד אביו, רמון דיאס אורדס רדונה, כמנהל חשבונות. עם זאת, במשך עשור הוא שירת במכונה הפוליטית של הנשיא פורפיריו דיאס, והפך למנהל הפוליטיקה והמשטרה של סן אנדרס צ'ילצ'יקומולה. כשדיאס הודח על ידי כוחות מהפכניים במאי 1911 עם פרוץ המהפכה המקסיקנית, הוא איבד את תפקידו הביורוקרטי בשינוי המשטר. לאחר מכן מצבה הכלכלי של המשפחה היה חסר ביטחון, ואביו של דיאס אורדס לקח מספר עבודות והמשפחה עברה לעיתים קרובות. אמו של גוסטבו, סבינה בולאנוס קאצ'ו דה דיאס אורדס, הייתה מורה בבית ספר, שתוארה כ"חמורה ואדוקה ". לגוסטבו, כמו גם לאחיו הבכור רמון, היה סנטר חלש ושיניים בולטות גדולות והיה רזה. "אמו הייתה אומרת בחופשיות לכל אחד, 'אבל איזה בן מכוער יש לי!'" היעדר מראה טוב הפך לדרך ללעוג לו כשהיה לנשיא מקסיקו
כאשר המשפחה גרה זמן מה באואקסקה, דיאס אורדס הצעיר השתתף במכון לאמנויות ומדעים, שבוגריו כללו את בניטו חוארס ופורפיריו דיאס. הוא היה סטודנט רציני, אך בשל הנסיבות הכלכליות של משפחתו, הוא לא תמיד יכול היה לקנות את ספרי הלימוד הדרושים לו. בשלב מסוים, המשפחה חיה כמקרה צדקה אצל דוד מצד האם באואקסקה, שהיה פקיד במדינה באואקסקה. המשפחה נאלצה להיעדר כאשר מבקרים חשובים הגיעו לבית המגורים. בזמן שגוסטבו למד במכון, אחיו הבכור רמון לימד שם לטינית. סטודנט לעג לכעורו של פרופסור רמון דיאס אורדס, וגוסטבו הגן על אחיו בכוח פיזי. דיאס אורדס סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת פואבלה ב-8 בפברואר 1937. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטה ושימש כסגן הרקטור בין 1940 ל-1941.
קריירה פוליטית מוקדמת.
בתצלום משנת 1938, אורדס עומד מאחורי הנשיא לאזארו קרדנאס. בתצלום נמצאים גם שני נשיאים עתידיים נוספים של מקסיקו, מנואל אבילה קמאצ'ו ומיגל אלמן. הקריירה הפוליטית שלו התחילה צנוע. הוא לא לחם במהפכה ואביו היה חלק ממשטרו של פורפיריו דיאס, ולכן עלייתו הפוליטית לא הייתה פשוטה. הוא כיהן בממשלת פואבלה בשנים 1932 עד 1943. בשנה האחרונה הוא הפך לפוליטיקאי פדרלי, שכיהן בלשכת הצירים במחוז הראשון של מדינת פואבלה, והוא שימש כסנטור באותה מדינה משנת 1946 עד 1952. הוא הגיע לגדולה הלאומית בקבינט של נשיא מקסיקו, אדולפו לופז מטאוס, בין השנים 1958–1964, כשר הפנים (גוברנאציון). ב-18 בנובמבר 1963 הוא הפך למועמד לנשיאות מפלגת המהפכה המוסדית (PRI). למרות שהתמודד רק עם התנגדות סמלית, דיאס אורדס ערך קמפיין כאילו הוא האנדרדוג. הוא זכה בבחירות לנשיאות ב-5 ביולי 1964.
נשיאות.
אורדס נכנס לנשיאות ב-1 בדצמבר 1964 בארמון פאלאסיו דה בלאס. שם הוא נשבע לפני קונגרס האיחוד בראשותו של אלפונסו מרטינז דומינגז. הנשיא לשעבר אדולפו לופז מטאוס העביר את אבנט הנשיאות, ודיאס אורדס נשא את נאומו הראשון.
מדיניות פנים.
כנשיא, דיאס אורדס היה ידוע בדרך השלטון הסמכותית שלו על הממשלה שלו והמדינה בכלל. הקפדנות שלו ניכרה בטיפול במספר הפגנות במהלך כהונתו, בהן פוטרו עובדי הרכבת, המורים והרופאים בגין נקיטת צעדים תעשייתיים. הפגנה ראשונה של סמכות חדשה זו ניתנה כאשר השתמש בכוח לסיום שביתת חובשים. חובשים של המכון לביטוח לאומי ושירותים לעובדי מדינה, במיוחד תושבים ומתמחים, ארגנו שביתה כדי לדרוש תנאי עבודה טובים יותר ושכר מוגדל. סגנון השלטון הסמכותי שלו ייצר התנגדות כמו הופעתה של תנועת גרילה במדינת גררו. מבחינה כלכלית, עידן אורדס היה זמן צמיחה. הוא הקים את המכון לנפט מקסיקני בשנת 1965, צעד חשוב, שכן הנפט היה אחד הענפים היצרניים ביותר במקסיקו.
תנועת סטודנטים.
כאשר סטודנטים באוניברסיטאות במקסיקו סיטי מחו על פעולות הממשלה בסביבות אולימפיאדת הקיץ 1968, דיאס אורדס פיקח על כיבוש האוניברסיטה האוטונומית הלאומית במקסיקו ועל מעצרם של כמה סטודנטים, מה שהוביל לירי של מאות מפגינים לא חמושים. טבח במרכז העיר מקסיקו סיטי ב-2 באוקטובר 1968. צבא מקסיקו ירה ללא רחם מכיוון שקבוצה בשם "הגדוד אולימפיה" החלה את הירי בין הסטודנטים הלא חמושים לבין אנשים רבים אחרים שנתנו לתלמידים לתפוס מחסה בתוך בתיהם. נפגעי האירוע משתנים, לעיתים קרובות מסיבות פוליטיות. יש אנשים שהיו כלואים במשך כמה שנים. בסופו של דבר יוקעו יורשיו של דיאס אורדס, והמקסיקנים הרגילים רואים בהתקפה על סטודנטים לא חמושים זוועה. הכתם יישאר בPRI שנים רבות.
מדי שנה, ביום השנה לטבח טלטלולקו, מושחת פסלו של אורדס בזאפופאן, חליסקו.
ניסיון לדמוקרטיזציה של הPRI.
דרך השלטון הסמכותית של אורדס מנעה גם כל ניסיון לדמוקרטיזציה של הPRI. נשיא הPRI, קרלוס מדרזו, עשה ניסיון כזה על ידי הצעת בחירות פנים-מפלגות במטרה לחזק את בסיס המפלגה. לאחר שניסיונו נכשל התפטר מדרזו.
מדיניות חוץ.
ארצות הברית.
במהלך ניהולו של אורדס, היחסים עם ארצות הברית היו ברובם הרמוניים, וכמה חוזים דו-צדדיים נוצרו. לכבודו של אורדס, הנשיא ריצ'רד ניקסון אירח את ארוחת הערב הממלכתית הראשונה בבית הלבן שהתקיימה מחוץ לוושינגטון הבירה במלון דל קורונדו בסן דייגו ב-3 בספטמבר 1970.
עם זאת, היו גם כמה נקודות עימות עם ארצות הברית. האחד היה מבצע יירוט נגד התרופות, שערכה ארצות הברית; בין ספטמבר לאוקטובר 1969 נבדקו כל כלי הרכב שנכנסו לארצות הברית ממקסיקו. מקסיקו אימצה גם את דוקטרינת אי ההתערבות, ואורדס גינה את פלישת ארצות הברית לסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית.
אמנת טלטלולקו.
תחת ממשלתו, אמנה טלטלולקו אסרה על ייצור, החזקה או שימוש בנשק גרעיני באמריקה הלטינית. מותר להשתמש רק בשלום באנרגיה גרעינית. האמנה הפכה את אמריקה הלטינית לאזור ללא נשק גרעיני
ירושה נשיאותית.
ב-12 באוקטובר 1969, אורדס בחר במזכיר הפנים שלו, לואיס אכברריה, כיורשו, הבחירה השביעית ברצף כזה על ידי נשיא יושב ללא תקריות. מועמדים אפשריים נוספים היו אלפונסו קורונה דה רוזאל, אמיליו מרטינס מאנטו ואנטוניו אורטיז מנה. הוא גם חשב על אנטוניו רושה קורדרו, מושל מדינת סן לואיס פוטוסי והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר, שחוסל בגלל גילו (58), ועל חוסוס רייס הרולס, שנפסל בגלל שהורה נולד מחוץ למקסיקו. מקרה ספרד, שנאסר על פי סעיף 82 בחוקה. לפי הערכתו של המדען הפוליטי חורחה ג 'קסטינדה, Echeverría היה הבחירה של דיאס אורדס על ידי חיסול, ולא בחירה.
שנותיו המאוחרות.
לאחר תום כהונתו, דיאס אורדס ומשפחתו נעלמו מעין הציבור; מדי פעם הוא הוזכר בעיתונים (בדרך כלל בגנאי), לעיתים רחוקות נתן ראיונות, ובדרך כלל נצפה רק כאשר הצביע בבחירות.
בשנת 1977, הופסקה השתיקה כשהוא מונה לשגריר מקסיקו הראשון בספרד מזה 38 שנה, היחסים בין שתי המדינות נשברו בעבר על ידי ניצחון הפלאנגיזם במלחמת האזרחים בספרד. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כשגריר, הוא נתקל בעוינות הן מהתקשורת הספרדית והן מהתקשורת המקסיקנית, מכיוון שנשאל בהתמדה שאלות על פעולותיו כנשיא. הוא התפטר תוך מספר חודשים בגלל זה ובעיותיו הבריאותיות. חוסר שביעות רצון פופולרי הוביל לביטוי: "Al pueblo de España no le manden esa araña" ("לאנשי ספרד, אל תשלחו את העכביש הזה").
מורשת ודעת קהל.
דעת הקהל על ממשל אורדס ומורשתו ממשיכה להיות שלילית ברובה, כשהיא קשורה לטבח בטלטלולקו ולהקשחה כללית של סמכותיות שתקיים בממשלות PRI עוקבות. גם במהלך חייו, מינויו לשגריר ספרד בשנת 1977 זכה לדחייה והפגנות כאלה, עד שנאלץ להתפטר זמן קצר לאחר מכן.
בסקר ארצי שנערך בשנת 2012, 27% מהנשאלים סברו כי ממשל אורדס היה "טוב מאוד" או "טוב", 20% השיבו כי מדובר בממשל "ממוצע", ​​ו 45% השיבו כי מדובר ב "ממשל רע."
בשנת 2018 פרשה ממשלת מקסיקו סיטי את כל הלוחות ממערכת הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי שהתייחסו ל אורדס והוצבו במהלך ממשלתו.
תיאטרון הסטודיו
תיאטרון הסטודיו שנוסד בשנת 2005, הוא תיאטרון שוליים (פרינג') ובית ספר למשחק מוביל בישראל, אשר ממוקם בקומה העליונה של בית הכט, בשכונת מרכז הכרמל בעיר חיפה. המקום מעוצב כסטודיו באווירה אירופית, ובו חלל הכולל במה, תאורה וסאונד מקצועי למופעים.
תיאטרון הסטודיו הוא עמותה, מוסד ללא מטרות רווח, שפועל למען עולם התיאטרון בלבד.
את התיאטרון הקים השחקן והבמאי ניב כהן. יחד עם מספר שחקנים ומורים למשחק, ביניהם השחקן והבמאי יונתן שוורץ, בוגר ניסן נתיב שהפך למנהל האמנותי של התיאטרון.
בשנת 2012 ניב כהן חזר בתשובה, ועבר להתגורר בירושלים. ניהול התיאטרון עבר לידי המנהל האומנותי והמורה המוביל יונתן שוורץ. לתפקיד המנכ"ל נכנסה אימו חנה שוורץ ובכך התיאטרון הפך לעסק משפחתי עוד יותר.
החזון של יונתן שוורץ לאורך כל הדרך היה לאפשר תרבות במחיר שפוי ובעיקר לשמש במה לשחקנים, כותבים ובמאים מקומיים, ללא תלות בממסד, במטרה להפיק הצגות עצמאיות ברמה מקצועית. כל שנה מעלה תיאטרון הסטודיו לפחות שתי הפקות מקור. הצגות עם שחקנים מקצועיים וגם הפקות תיאטרון בהשתתפות תלמידי תיאטרון הלומדים בבית הספר לתיאטרון שהוקם במקום. בית הספר מלמד קורסים במשחק, פיתוח קול ומחזאות.
תיאטרון הסטודיו נוהג לארח הצגות תיאטרון מתל אביב וערים אחרות בישראל, וגם מופעי מוזיקה שונים וכן מקיים סדנאות למשחק, מחזאות, ופיתוח קול לקהל הרחב.
במה להופעות אמנים בתחום המשחק והמוזיקה.
תיאטרון הסטודיו הוא תיאטרון פרינג' וככזה אינו משתייך לזרם המרכזי והממוסד של התיאטראות בארץ. הוא אלטרנטיבי וחדשני ומארח מדי שבוע מופעים מהארץ ומחו"ל.
בתחום המשחק: הצגות יחיד, הצגות מקור, הצגות ילדים ותיאטרון בובות.