היצירה נאמנה לצורת הקונצ'רטו הסטנדרטית, שלושה פרקים במתכונת של מהיר-איטי-מהיר:
הפרק השלישי ידוע בין כנרים בדרישות הטכניות הקשות שלו והוא נחשב לאחד מהפרקים הטובים ביותר שנכתבו לכינור. הדרישות הטכניות מן הסולן קשות ביותר, במהלך נגינת הפרק ישנו שימוש נדיב בצלילים כפולים, אקורדים שבורים, מעברי סולמות מהירים וגיוון ריתמי.
אינסטרומנטציה.
הרכב הכלים ליצירה כולל:
הקלטות.
יאשה חפץ הקליט ראשון את הקונצ'רטו, חפץ החזיק מהקונצ'רטו כאחד מהקונצ'רטי הגדולים של התקופה הרומנטית ברפרטואר לכינור. הפירוש המאומת ליצירה הוא של אידה הנדל. כאשר סיבליוס שמע את ביצועה ברדיו של פינלנד, הוא כתב לה כי אחר כך כי: "ניגנת אותו במומחיות מכל בחינה. אני מברך את עצמי שהקונצ'רטו שלי מצא פרשנית ברמתך."
מוס דף
דנטה טרל סמית' (באנגלית: Dante Terrell Smith; נולד ב-11 בדצמבר 1973) הוא שחקן, ראפר וזמר אמריקאי המוכר בשם הבמה שלו מוס דף (באנגלית: Mos Def). בספטמבר 2011 החליף את שמו ליאסין ביי (באנגלית: Yasiin Bey).
ביוגרפיה.
נולד בברוקלין, ניו יורק כבן הבכור למשפחה בת 12 ילדים. אביו היה חבר בתנועת אומת האסלאם והוא גדל עם אימו.
קריירת מוזיקלית.
דף נודע כאחד המוזיקאים הבולטים בסצנת ההיפ-הופ המחתרתי של סוף שנות ה-90. דף התחיל את קריירת ההיפ הופ שלו בשנת 1994 בהרכב שנקרא Urban Thermo Dynamics. בשנת 1996 השתתף באלבומים של "Da Bush Babees" ו"De La Soul" . ב-1998 חבר דף לטאליב קוולי לצמד שנקרא "Black Star" ויחדיו הוציאו השניים את האלבום "Mos Def &amp; Talib Kweli Are Black Star".
קריירת משחק.
בשנת 2004 הוא גילם את ויוויאן תומאס בסרט הטלוויזיה הביוגרפי יצירת האלוהים. על תפקיד זה הוא זכה בפרס NAACP Image.
בשנת 2005 גילם את פורד פרפקט בעיבוד הקולנועי של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "קדימה, תריץ אחורה" של הבמאי מישל גונדרי.
חזאר לנקאראן
אורגניזם-על
אורגניזם-על או סוּפֶּר-אורגניזם (נכתב גם סופר-אורגניזם, Superorganism) הוא אורגניזם המורכב מאורגניזמים אחרים. הדוגמאות המובהקות ביותר לסופר-אורגניזם הן קן נמלים וכוורת דבורים.
האורגניזמים שמרכיבים את הסופר-אורגניזם הם עצמאיים במידת מה, אך הם אינם מסוגלים להתרבות או להתקיים לאורך זמן כשהם לבדם. הם מוגדרים כ"סופר-אורגניזם" אם הם פועלים יחד למען שימור הקבוצה, ולא למען עצמם. בקן נמלים, למשל, המלכה היא היחידה שמסוגלת להתרבות, אך היא אינה מסוגלת לשרוד בכוחות עצמה. הנמלים האחרות חיות אך ורק על מנת לאפשר למלכה לשרוד בפני עצמה. הן מסוגלות להתקיים זמן מה בעצמן, אך לא להוליד דורות המשך. על כן, המלכה ושאר הנמלים פועלים יחד כדי להבטיח את קיום המושבה כולה.
תפקודם של הפרטים השונים במושבה אנלוגי לזה של תאים, רקמות או איברים שונים בגוף אורגניזם רגיל. לדוגמה: הזכרים והנקבות הפוריים שיוצאים למעוף הכלולות מהווים מעין תאי מין עבור הקן כולו.
חיות חברתיות רבות, כמו זאבים וביזונים, אינן נחשבות לסופר-אורגניזמים, כי הן אינן עונות על ההגדרה לעיל.
המונח נטבע על ידי הסוציולוג והפילוסוף הבריטי הרברט ספנסר, והוא משמש גם בתחומים משיקים לביולוגיה כמו סוציוביולוגיה ואנתרופולוגיה, ואף בתחומים מרוחקים יותר כמו סוציולוגיה ומחשבה מדינית.
השערת גאיה מניחה כי כדור הארץ כולו הוא סופר-אורגניזם, וכל יצורים החיים בו הם חלק ממערכת מורכבת הנועדה לשמר את החיים על פניו.
ביקורת על רעיון הסופר-אורגניזם.
מדענים רבים טענו שההגדרה לאורגניזם בהקשר זה אינה ברורה מספיק, ולכן המושג מעורפל. הועלתה טענה על פיה גם אדם יחיד יכול להיחשב ל"סופר-אורגניזם", כי גוף האדם מכיל מיליוני חיידקים ונגיפים.
פ.צ. ריינג'רס
רשל&quot;צ
סופראורגניזם
ברטה אורדנג
ברטה אורדנג (באנגלית: Bertha Urdang; 12 באפריל 1912 – 22 בפברואר 2001) הייתה אספנית ובעלת גלריות אמנות ישראלית, ילידת אנגליה. חשיבותה של אורדנג הייתה בעידוד האמנות המופשטת והמושגית בישראל ובטיפוחה וכן בפרסום האמנות הישראלית והפצתה בארצות הברית.
ביוגרפיה.
ברטה אורדנג נולדה בלונדון בשנת 1912. אביה, משה חזן, היה סוחר יליד פולין, ואמהּ אנני הייתה ילידת גרמניה. היא למדה תולדות האמנות באוניברסיטת לונדון וכן אסתטיקה בסורבון בפריז. בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ובשנת 1934 עלתה לארץ. תחילה התיישבה בחיפה, וכעבור שנה עברה להתגורר בירושלים. ב-1934 הכירה את האגרונום טוביה אורדנג ונישאה לו. לזוג נולדו שלוש בנות. ב-1948 נהרג טוביה בשעה שעלה על מוקש בבית צפאפא.
בירושלים עבדה בשגרירות הפרסית. תקופה מסוימת אף עבדה כקצינת מודיעין בצבא הבריטי. בין התפקידים הנוספים שמילאה היה ניהול משרד האינפורמציה הציונית בלונדון וכן ניהול חגיגות חצי היובל של האוניברסיטה העברית, שנערכו ב-1950.
בשנת 1958 פתחה אורדנג בשיתוף עם שמואל אנגל את "גלריה רינה" הייתה זו הגלריה המודרנית העיקרית בעיר. הגלריה הציגה את האמנות האוונגרדית של אותה עת, כגון ציוריו של רפי לביא, אריה ארוך ואחרים. מיכה אולמן תיאר ב-1993 את חוויותיו כצופה בגלריה: "זה היה המקום היחיד בירושלים בו אפשר היה לראות זריצקי, שטרייכמן, אריה ארוך, אביבה אורי, רפי לביא ואחרים. זה היה חידוש בשבילי, מאוד שונה ממה שלימדו אז בבצלאל...".
במהלך שנות השבעים נסגרה הגלריה ואורדנג היגרה לארצות הברית, שם פתחה גלריה חדשה ובה הציגה אמנות ישראלית. בין האמנים שהציגו בגלריה היו נחום טבת, יהושע נוישטיין, מיכאל גיטלין משה קופפרמן ואמנים נוספים. פעילות הגלריה תרמה לפרסום של האמנות המושגית הישראלית בארצות הברית.
בשנת 1982 הוצגה במוזיאון ישראל תערוכת מחווה לאורדנג. במרץ 1995 נערכה לאורדנג מחווה נוספת בגלריה של דפנה נאור ובמסגרתה נערכה התערוכה "בחירת האספן: המבט של ברטה אורדנג משנות השבעים ועד היום". בשנת 1993 סגרה אורדנג את הגלריה שלה בניו יורק וחזרה להתגורר בירושלים.
אורדנג נפטרה ב-22 בפברואר 2001, ונקברה בבית הקברות סנהדריה.
אוסף מעזבונה של אורדנג מצוי בארכיון מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
אנטולי רובין
אנטולי (יצחק) רובין (29 בינואר 1927 – 17 בינואר 2017) היה ניצול שואה ואסיר ציון ששרד את הגולאגים. גיבור הספר "אסיר ציון" של הסופרת גלילה רון פדר עמית אשר הנציח את זיכרונותיו על סבלו בתקופה זו.
קורות חייו.
ילדותו ותחילת דרכו.
רובין נולד במינסק שבבלארוס בשנת 1927 למשפחה מסורתית, הצעיר מבין ארבעה ילדים. אביו, פנחס, היה פקיד בארגון סיוע ליתומים.
ביוני 1941, עם פלישת הגרמנים לברית המועצות, שהה רובין במחנה קיץ ליד מינסק. בשובו למינסק גילה שביתו נשרף. הוא הצטרף לנמלטים מזרחה, אך הגרמנים הגיעו לעיירה בה שהה עם משפחת דודתו ביילה, והם שבו למינסק. בבית דודתו רבקה מצא את אמו אתל ואחיותיו, תמר ובטי. אביו נרצח כשחיפש את משפחתו בדרך למוסקבה. אחיו הבכור, חיים, שירת בצבא האדום.
בני המשפחה הוכנסו לגטו מינסק. אחותו תמר עבדה בחלק הרוסי של העיר כדי להשיג מזון. באקציה השנייה בנובמבר 1941, נלקחו רובין, אחיותיו ואמו עם המיועדים למוות. תמר תחילה, ואחר כך רובין עצמו, הצליחו לברוח מתוך הטורים שהוצעדו לבורות הירי. תמר הגיעה לפרטיזנים, אך הוסגרה לגרמנים, עונתה ונתלתה בחצר בית הסוהר. אמו ואחותו בטי נורו למוות בבורות המוות בטוצ'ינקה. רובין שב לגטו, עבד בעבודות כפייה וניזון משיירי אוכל של גרמנים. במרץ 1942 נעצר בשובו לגטו ומוין לאקציית חיסול נוספת, אך שוב הצליח להימלט
חבר גרמני של אביו נתן לו מסמכים של רוסי שמצא. רובין הצטרף לשרתת בית ספר אוסטרית כשהלכה זו אל בתה בכפר דרבושינה לפני אקציית החיסול הסופית של גטו מינסק. בכפר, עסק בעבודות המשק, תחת זהותו הבדויה ונהג גם לרעות את הפרות. באותה תקופה שאף להצטרף לפרטיזנים ועשה הכל על מנת לפגוש אותם. כשפגש בפרטיזנים וביקש להצטרף אליהם כדי לנקום בגרמנים, נתקל באנטישמיות וכמעט שנרצח
כאשר נכנס הצבא האדום לכפר שבו התגורר ב-1944 חש כאילו נולד מחדש, השמיד את תעודותיו הרוסיות על שם סטאפנוב כי סבר שאינו זקוק להן עוד, ושב למינסק. במינסק גילה שמעשרת דודיו ודודותיו שרדו רק דודה אחת וארבעת ילדיה. הוא החליט להתגייס לצבא אך היה לו מראה של נער ולכן לא גויס. מסיבה זו, הלך לבית ספר מקצועי צבאי לשיפוץ טנקים שהעניק לתלמידיו מזון, פנימייה ועבודה. מהטנקים פירק חלקי רדיו שהורכבו על ידי חברו ולראשונה שמע את קול הרדיו החופשי.
הוא עסק בספורט ולמד בשיעורי ערב לשם עמידה בבחינות הבגרות. הוא נתקל באנטישמיותוהגיב על דברי האנטישמים. בשלב זה לא הייתה לו שום ידיעה על יהדות.
המאסר הראשון - העלילה האנטישמית.
בימי שלטונות של סטלין רובין נשלח על ידי ראשי הסקציה לאגרוף למפגן ארצי של פעילי תרבות הגוף שנערכה בכיכר האדומה במוסקבה. בשובו, ב-14.11.1946, נכלא בעוון נטישה של מתקן צבאי בבית הסוהר העירוני. רובין נידון על ידי בית דין צבאי אף על פי שחלפה שנה וחצי מסיום המלחמה. הוא נדון ל-5 שנות כליאה במחנות העבודה לתיקון המידות בשל דעותיו הלאומניות, השקפתו ה"בלתי בריאה" על המשטר הסובייטי וההשפעה ההרסנית שהייתה לו על הנוער סביבו. אך מתוך התחשבות בכך שהתייתם ובסך הכל ערק לצורך לימודים, נפסקו לו 5 שנות כליאה בלבד.