חוג לעברית כשפה חיה, בשם "תועלת" הוקם בעיר בידי קבוצת סופרים במחצית הראשונה של המאה ה-19, ותנועת נוער ציונית חזקה פעלה באמסטרדם בשנים 1939-1929.
ב-1900 מנתה האוכלוסייה היהודית באמסטרדם 60,000. עד 1932 חלה ירידה תלולה במספר הלידות ועלייה מקבילה במספר הזוגות המעורבים, אולם הקהילה לא פחתה כיוון שקלטה תמיד מהגרים חדשים.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 התארגן באמסטרדם ועד למען פליטי גרמניה. בעיר חיו אז כ-61,000 יהודים.
הקהילות הפורטוגזיות השונות.
במקור היו בהולנד שלוש קהילות פורטוגזיות:
שלוש הקהילות שימשו את בני ספרד ופורטוגל, אך כל קהילה החזיקה מוסדות צדקה וחסד וישיבות משלה. בשנת 1639 התאחדו שלוש הקהילות, לקהילה אחת גדולה בשם "תלמוד תורה", וכרב שלוש הקהילות התמנה רבי שאול מורטירה. רבי שאול עמד גם בראשות ישיבת "כתר תורה", וכן פתח את ישיבת "עץ חיים" ועמד בראשה. בימיו פעלו באמסטרדם למעלה מעשר ישיבות, ומוסדות צדקה וחסד רבים. נוסעים שעברו דרך העיר, כדוגמת בנו של ישעיה הלוי הורוביץ, הביעו בכתב את התפעלותם הרבה מסדרי הלימוד המופתיים.
בשנת 1612 יצא לאור באמסטרדם, במימונו של יצחק פרנקו ממנהיגי הקהילה, סידור בשלושה כרכים, ובו תפילות החול, השבת, החגים והמועדים בתרגום לספרדית.
בשער הכרכים מתנוססת דמותו של הפניקס, עוף החול העולה בלהבות אש, וסביבו הכתובת: Neve Salom – Mi Camocha.
בית הקברות של הקהילה "בית חיים", הוא בית העלמין היהודי-פורטוגזי הגדול בהולנד. מכונה גם 'בית הקברות אודרקרק' על שם העיירה שלידה הוא שוכן. אתר הקבורה ידוע בזכות המצבות המפוארות המנציחות קהילה יהודית עשירה וגאה, פעיל משנת 1614, ומשמש עד היום את העדה הספרדית בהולנד.
רבנים ותושבים ידועים.
בשנת שס"ו (1606) נסע לאמסטרדם רבי יצחק עוזיאל, בן למשפחת מגורשים מהעיר פאס שבמרוקו, וקרא לייסד את בית הכנסת "נווה שלום" בו היה לרב ולמנהיג. תלמידו היה רבי מנשה בן ישראל, צאצא של מגורשי ספרד שהגיע לאמסטרדם בהיותו בן 6, ומשנפטר בשנת ש"פ (1620) המשיך רבי מנשה את בהנהגת הקהילה.
אחרי פטירתו של רבי שאול מורטירה בשנת 1660, התמנה כאב בית דין הקהילות רבי יעקב ששפורטש. בימי כהונתו של מורטירה, הגיעו לעיר גם גולים רבים מאשכנז ומפולין, גם בעקבות גזירות ת"ח ת"ט. בני פולין נכנעו לקהילה הספרדית-פורטוגזית ששלטה בעיר, אך בני אשכנז מיאנו בכך.
אחרי פטירתו של ששפורטש בשנת 1698, מילא את מקומו רבי שלמה די אוליוירה. אחרי פטירתו של אוליוירה בשנת 1708, התמנה לאב"ד הקהילה רבי שלמה אאיליון עד מותו, משך 20 שנה. בינתיים התמסדה גם הקהילה האשכנזית בעיר, מינתה רבנים ופתחה ישיבות. בין הבולטים שברבני הקהילה האשכנזית היה רבי צבי הירש אשכנזי, חתנו רבי אריה לייב ונכדו רבי שאול שימשו אף הם כרבני הקהילה האשכנזית בעיר.
הרמח"ל, בבורחו מאיטליה מפני רודפיו שמנעו ממנו לעסוק בתורת הקבלה, עבר לגור באמסטרדם, ובה הגה בתורה בישיבת "עץ חיים" הספרדית, כשלצד לימודיו עסק בליטוש יהלומים והוסיף להתכתב עם תלמידיו בפדובה. בעיר זו חיבר והדפיס את ספריו "דרך ה'" ו"מסילת ישרים". בשנת 1743 עזב רמח"ל את אמסטרדם עם אשתו ובנו בדרכו לארץ ישראל.
תושבים יהודים מפורסמים: ר' שלמה די אוליוירה, ר' שאול לוי מורטירה, הרמח"ל, ר' יעקב ששפורטש, משה קוריאל, ר' שלמה אאיליון, ר' צבי הירש אשכנזי, אוריאל ד'אקוסטא, ברוך שפינוזה, שמואל צרפתי, אברהם שמשון אונדרוויזר, גבריאל פולק ואחרים. הסופרים והאמנים מבין יהודי אמסטרדאם השתלבו בחיי התרבות בהולנד, וביניהם הרמאן היירמאנס (1921-1864), ישראל קרידו (1932-1872), יעקב ישראל דה האן (1924-1881) ואחותו קארי ואן ברוגן (1932-1881). המשפטן טוביאס מיכאל קארל אסר זכה בפרס נובל לשלום (1911).
במלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה כבשו הנאצים את העיר. רוב יהודי העיר - יותר מ-100,000 במספרם, בהם רב הקהילה היהודית בעיר אליעזר סרלואיס ורב הקהילה הספרדית בעיר אליהו פרנסיס נשלחו למחנות ההשמדה. אחת מהן הייתה אנה פרנק שנתפסה ונשלחה לברגן-בלזן לאחר שהתחבאה יחד עם משפחתה במחסן שהיה שייך למשפחתה. יומנה של אנה פרנק מתאר תקופה זו במחבוא. מאחר שמרבית הסחר ביהלומים באמסטרדם בוצע בידי סוחרים יהודים, אמסטרדם, שהייתה המובילה בסחר ביהלומים באירופה אבדה את מעמדה כעיר מסחר ביהלומים (הסחר ביהלומים היה אחד ענפי הסחר העיקריים של העיר בסוף המאה ה-19).
בשנת 1940 בתחילת הכיבוש הגרמני, חיו בהולנד 140 אלף יהודים, מתוכם 120 אלף באמסטרדם. 4,300 מהם היו יהודים ספרדים. ב-16 במאי 1940 נכנסו הגרמנים לאמסטרדם, וכעבור זמן קצר פתחו נאצים מקומיים בהפגנות ובהתפרעויות ברובע היהודי.
קמה מחתרת יהודית שפעלה נגד נאצים הולנדיים. מושל העיר מינה מועצה יהודית בראשות שני ראשי הוועד למען הפליטים, ותפקידה הראשון היה לפרק את היהודים מנשקם. בימים 23-22 בפברואר 1941 נאסרו בפקודת הימלר 425 מיהודי אמסטרדם ונשלחו לבוכנוואלד ומשם למוות במאטהאוזן.
ב-25 בפברואר נערכה בעיר שביתת מחאה כמעט בכל השירותים הציבוריים ובמפעלים פרטיים רבים. שלטונות הכיבוש היו מעוניינים שיהודי הולנד יתרכזו באמסטרדם, בחלקים מסוימים של העיר. כשהגיעה שעת הפתרון הסופי "נתבקשו" היהודים להתנדב לעבודה במזרח אירופה. בשלושה מצודים ענקיים (בחודשים מאי, יוני וספטמבר 1943) נאסרו כ-13,000 יהודים והועברו לווסטרבורק ומשם לאושוויץ ולסוביבור. מוסדות יהודיים הופקעו מנכסיהם. בפברואר 1944 נעצרו כל היהודים הפורטוגזיים ונשלחו לווסטרבורק, בדרך לאושוויץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לא ניזוק בית הכנסת הפורטוגלי. מהסיבה שלפני מלחמת העולם הוכרז כאתר שימור היסטורי. עובדה זו תמוהה מאוד ובהחלט יוצאת דופן בהולנד הכבושה. אחרי המלחמה נותרו בהולנד כ- 20,000 יהודים, מתוכם 800 יהודים ספרדים.
לאחר המלחמה.
בשנת 1968 היה מספר תושבי אמסטרדם כ-850,000. ב-1973 נאמד מספר תושביה היהודים ב-15,700, מהם נמנו 5,000 על הקהילה האשכנזית, 600 על הקהילה הספרדית וכ-750 על העדה הליברלית; הליברלית חנכה בית-כנסת משלה ב-1967.
אמסטרדם היא העיר היחידה בהולנד שפועלים בה בית חולים יהודי ורשת חינוך יהודית - ארבעה גני ילדים, שני בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון (ע"ש הרמב"ם). במוסדות החינוך למדו ב-1969 450 תלמידים. בעיר יוצא לאור השבועון היהודי היחיד במדינה.
תעשיית היהלומים, שהתנהלה לפני המלחמה כמעט באופן מוחלט על ידי היהודים, עברה לידיים לא יהודיות; אולם יהודים מיוצגים היטב בתעשיית הטקסטיל ובמקצועות החופשיים, בפרט ברפואה. ספריית רוזנטל- המדור למדעי יהדות בספריית אוניברסיטת אמסטרדם, מפרסמת פעמיים בשנה (מאז 1966) כתב עת לחקר היהדות.
עיריית אמסטרדם הקימה יד זיכרון לקורבנות הנאצים מיהודי המקום, וקרן פרטית מקיימת את בית אנה פרנק. הרובע היהודי של אמסטרדם נהרס בידי שלטונות העיר מטעמי תחבורה. בכיכר ע"ש יונאס דניאל מאיר עומדים על תילם שלושה בתי כנסת גדולים; שניים מהם לא נפתחו מחדש בתום המלחמה ונמכרו לעירייה (1955) ושלישי, של הפורטוגזיים, בשימוש כולל ספריית "עץ חיים" שלידו.
בשנת 1997 חיו 15,000 יהודים באמסטרדם; מספר זה הוא כמחצית יהודי הולנד, ואמסטרדם משמשת מרכז ליהודי הולנד כולה. פועל בה מוזיאון יהודי המתעד את תולדות יהודי הולנד ושוכן בבניין הישן של בית הכנסת האשכנזי.
כיום.
כיום חיים בהולנד בין 20,000-25,000 יהודים, מתוכם בין 15,000-20,000 באמסטרדם. הקהילה הפורטוגלית מונה כ-600 חברים, ורוב חבריה, כמו רוב חברי הקהילה האשכנזית, גרים מחוץ למרכז העיר.
יהדות אמסטרדם
בית העלמין היהודי באמסטרדם
בית העלמין היהודי בקוראסאו
בית הכנסת אור החיים
בית כנסת אור החיים שימש את רבי חיים בן עטר ונקרא על שמו. בית הכנסת נמצא ברחוב אור החיים שברובע היהודי בירושלים. הוא שוכן במתחם מוזיאון חצר היישוב הישן בקומתו השנייה, והכניסה אליו עוברת דרך המוזיאון, אך אינו חלק מהמוזיאון.
היסטוריה.
בית הכנסת הוקם במאה ה-18 על ידי המקובל ר' עמנואל חי ריקי, יליד העיר פרארה ומחבר הספר "משנת חסידים". בשנת תק"ב (1742) הגיע לירושלים הרב חיים בן עטר מליוורנו שבאיטליה לאחר שהיגר אליה ממרוקו, ופתח בבניין את ישיבת "חיים וחסד", שמנתה בשיא פארה כ-60 תלמידים. על תלמידיה נאמר: "ובני החבורה היו חכמים מחוכמים בכתר היראה, האהבה והתורה. ביום עסקו בתורה ובלילה היו עוסקים בתפילות ובתחנונים, והיו משתטחים על קברות הצדיקים, וגדולי ירושלים היו פונים אליהם בשאלותיהם וספקותיהם".. סמוך לבית הכנסת היה מקווה קטן שהתגלה לאחרונה.
לאחר מותו של רבי חיים בן עטר קיבל את המקום דודו רבי משה בן עטר אך הוא נפטר לאחר שנה והממשל הטורקי עיקל את בית הכנסת בשל חובותיו של רבי משה. במשך השנים עמד המקום שומם, ולבסוף הועבר לחזקת האשכנזים, לאחר שנרכש בידי רבי מנחם מנדל משקלוב, תלמיד הגר"א ובן הקהילה הפרושית בראשית המאה ה-19. בהתחלה התפללו ולמדו בני הפרושים בבית הכנסת רק במהלך ימות החול, עקב זאת שלא היה להם רישיון מהממשל לתפילות שבת וחג בבית הכנסת. פעילות בית הכנסת והישיבה הקבלית חודשה, והמקום המשיך להיקרא על שמו של רבי חיים בן עטר. בשנים האחרונות לפני נפילת הרובע בתש"ח ר' מרדכי וינגרטן היה מונה על בית הכנסת. לאחר מלחמת העצמאות נחרב בית הכנסת.
בשנת 1967, לאחר חידוש היישוב היהודי בעיר העתיקה, נפתח בשנית כבית כנסת אשכנזי. במקום פועל כולל בוקר של חסידות קרלין.
על פי המסורת החסידית, רבי פנחס מקוריץ התבטא שאם היה עולה לירושלים, היה נמצא ביום בבית הכנסת של האור החיים ובלילה בקבר רחל.
ארנסטינה לואיזה פוטובסקי רוז