אנטיגואה וברבודה שוכנת במיקום אסטרטגי, באיי ליווארד ליד נתיבי תובלה ימית החשובים לארצות הברית. במדינה קיימת נוכחות צבאית של ארצות הברית. מתקן תמיכה של חיל הים האמריקני, שהיה ממוקם באנטיגואה וברבודה, הועבר לממשלת אנטיגואה וברבודה בשנת 1995 ומפותח כעת כמתקן הכשרה אזורי של משמר החופים המקומי.
מיקומה של אנטיגואה וברבודה בסמוך לאיי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו הופך אותה לנקודת מעבר אטרקטיבית לסוחרי סמים. כדי לטפל בבעיה זו, ארצות הברית ואנטיגואה וברבודה חתמו על שורה של הסכמים למאבק בסמים, כולל הסכם אכיפת החוק הימי (1995), שתוקן לאחר מכן לכלול אפשרות להורות על נחיתת כלי טיס שעוברים בשטח אנטיגואה וברבודה; אמנת הסגרה דו צדדית (1996); והסכם סיוע משפטי הדדי (1996). בנוסף, אנטיגואה וברבודה מקבלת סיוע למלחמה בסמים והטבות מפרויקטים אמריקאים.
בשנת 2005 ביקרו באנטיגואה וברבודה 239,804 תיירים, כאשר כמעט 28% מהמבקרים באנטיגואה וברבודה הגיעו מארצות הברית. ההערכה היא כי כ-4,500 אמריקאים מתגוררים במדינה.
מאז 2003 שתי המדינות מעורבות בסכסוך סחר שנידון במסגרת המנגנון ליישוב סכסוכים של ארגון הסחר העולמי. אנטיגואה וברבודה טענה במסגרת הסכסוך שארצות הברית מונעת פעילות של חברות הימורים באינטרנט באופן שנוגד את חוקי הארגון. ארגון הסחר פסק בנושא ושני הצדדים ערערו על הפסיקה ב-2005. הפסיקה בנוגע לערעור קבעה שעל ארצות הברית לשלם פיצויים של 21 מיליון דולר בשנה לאנטיגואה וברבודה, אך ארצות הברית סרבה לשלם. בשנת 2007 היו היחסים מתוחים כאשר אנטיגואה וברבודה דרשה סנקציות בשווי 3.4 מיליארד דולר שיוטלו על ארצות הברית בגין כישלונה לציית לפסק הדין בנושא הימורים של ארגון הסחר העולמי, וקבעו כי "בעוד אנו מבינים שזה צעד משמעותי מצד אנטיגואה וברבודה, אנו מרגישים שאין לנו ברירה בעניין". ב-2018 טענו נציגיה של אנטיגואה וברבודה שסך הפיצוי שאנטיגואה וברבודה זכאית לקבל עולה על רבע מהתוצר הלאומי של המדינה. לאור הפסיקה, אנטיגואה וברבודה יכולה לנקוט בסנקציות על סחר עם ארצות הברית, אך מומחים לסחר אמרו שהמקרה מעיד על בעיות באכיפת חוקי הארגון כאשר מדובר במדינות קטנות או חלקות כלכלית.
הוצאה לאור רסלינג
יחסי סרביה–צרפת
יחסי סרביה–צרפת הם יחסי החוץ בין סרביה לצרפת. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 בינואר 1879, בין הרפובליקה השלישית הצרפתית לממלכת סרביה. שתי המדינות חברות באו"ם, מועצת אירופה, שותפות לשלום, והארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE). לאחר תקופת ניתוק קצרה שנגרמה על ידי הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה ב-1999, כוננו מחדש היחסים הדיפלומטיים של צרפת עם סרביה (אז הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) ב-16 בנובמבר 2000. מאז 2006 סרביה משקיפה בארגון לה פרנקופוני.
בצרפת חיים בין 70,000 ל-100,000 אנשים ממוצא סרבי.
הביקור הרשמי האחרון של נשיא צרפת בסרביה התקיים ביולי 2019, אז יצא נשיא צרפת, עמנואל מקרון, לסרביה.
היסטוריה.
לסרביה ולצרפת היסטוריה של יחסים כנים וחיוביים. אלה התערערו באופן דרסטי כתוצאה מהשתתפותה של צרפת בשנת 1999 בהפצצת נאט"ו על יוגוסלביה, ובמלחמת קוסובו, אולם הם השתפרו מאז שנת 2000.
הקשר העתיק ביותר שתועד בין שני הצדדים היה נישואיהם של המלך הסרבי סטפן אורוש הראשון והלן מאנז'ו הצרפתית. המגעים החשובים הראשונים של הצרפתים והסרבים החלו רק במאה ה-19 כאשר סופרי המסעות הצרפתים כתבו לראשונה על סרביה. במאה ה-19, קאראג'ורג'ה, מנהיג המהפכה הסרבית, שלח מכתב לנפוליאון בונפרטה ובו הביע את הערצתו למנהיג הצרפתי, ואילו בפרלמנט הצרפתי נשא ויקטור הוגו נאום וביקש מצרפת לסייע לסרביה ולהגן על האוכלוסייה הסרבית מפני פשעים עות'מאניים. לאחר מכן התפתחו במהירות היחסים הדו-צדדיים, כך שהתושבים בסרביה ראו ב"צרפת האדירה" חברה גדולה, שיכולה הייתה להגן עליהם מפני העות'מאנים ובית הבסבורג. היחסים בין סרביה לצרפת המשיכו להשתפר עד מלחמת העולם הראשונה, אז הגיע "המאבק המשותף" נגד אויב משותף לשיאו כששתיהן היו חלק ממדינות ההסכמה. לפני המלחמה זכתה צרפת באהדת האוכלוסייה הסרבית על ידי בניית מסילות ברזל, פתיחת בתי ספר צרפתיים, קונסוליה ובנק צרפתי. כמה מלכים סרבים מתקופה זו למדו באוניברסיטאות בפריז, כמו גם חלק גדול מהדיפלומטים העתידיים. הסרבים נחשבו לפרנקופילים, מכיוון שכל הפעילויות הללו הרחיקו אותם מהאימפריות העות'מאנית והבסבורגית. הברית הסרבית-צרפתית עד שנת 1914 אף איימה על הנטייה המסורתית כלפי האימפריה הרוסית. עזרה הומניטרית וצבאית רבה נשלחה על ידי צרפת לסרביה במלחמת העולם הראשונה, כולל עזרה בפינוי ילדים, אזרחים וצבאיים בסוף המלחמה ותמיכה בכותרות העיתון הצרפתי. גם כיום פעולות אלו נותרות טבועות בתודעה הקולקטיבית של מספר גדול של סרבים. בשנת 1964, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה וצרפת חתמו על הסכם סחר דו-צדדי בן 6 שנים, אשר סיפק ליוגוסלביה את אותם תנאי סחר שצרפת העמידה למדינו החברות ב-OECD שתורמות להמשך פיתוח היחסים היוגוסלביים עם הקהילה הכלכלית האירופית.
קוסובו.
כאשר הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, צרפת הפכה לאחת המדינות הראשונות שהודיעה רשמית על הכרה בקוסובו הריבונית. בעקבות הדיווח בוויקיליקס, צרפת הבהירה כי סרביה לא יכולה להיכנס לאיחוד האירופי בלי להכיר בעצמאות קוסובו. צרפת השתתפה בהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה ב-1999, שהביאה לממשל של האו"ם בקוסובו ואז לעצמאות קוסובו בסופו של דבר. בצרפת יש כיום 1,368 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בנאט"ו, כחלק מכוח קוסובו. במקור היו 7,000 חיילים צרפתים בכוח.
שיתוף פעולה.
עם חתימתו של ההסכם על השלמת אמנות בינלאומיות ב-26 במרץ 2003, הושלם הליך איחוד מעמד האמנה בין שתי המדינות. בין האמנות, החשובים שבהם הם: ההסכם להגנת ההשקעות (1974); ההסכם למניעת מיסוי כפול (1974); האמנה לביטוח לאומי (1950); ההסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1964); ההסכם לתעבורת דרכים (1964). בשנת 2005 היקף הסחר בין המדינות היה 453,827 מיליון דולר. נשיאי סרביה וצרפת, בוריס טאדיץ' וניקולא סרקוזי, חתמו בפריז באפריל 2011 על הצהרה פוליטית שנועדה לתמוך בשילוב סרביה באיחוד האירופי.
מרי (פילה)
מרי (באנגלית: Mary; 1894 - 13 בספטמבר 1916), המכונה "מרי הרצחנית" (באנגלית: "Murderous Mary"), הייתה פילת קרקס אסייתית במשקל של 4.5 טון, אשר הוצאה להורג בתלייה אחרי שהרגה מאלף.
רקע.
בשנת 1896 רכש הקרקס הנודד "הקרקס העולמי המפורסם של ספרקס" פילה אסייתית בשם מרי, שהייתה אז בת שנתיים. בפרסומי הקרקס היא תוארה כ"בעל החיים הגדול ביותר עלי אדמות". מרי השתתפה במופעי הקרקס, וידעה "לנגן" באמצעות תרועותיה, וכן לזרוק כדורי בייסבול. סך הכל, עד מותה שהתה מרי כעשרים שנה בקרקס.
ב-11 בספטמבר, עת שהקרקס הופיע בקינגספורט, טנסי , שכרו מנהלי הקרקס משגיח פילים - את וולטר "רד" אלדריג', שהיה חסר ניסיון באילוף חיות, ובפרט באילוף פילים. הכישור היחידי שנדרש ממנו אפוא היה היכולת להשתמש ב"מקל פילים" - מוט-קרס עם חוד מתכת בקצהו.
מותו של אלדריג'.
יום למחרת, ב-12 בספטמבר, הרגה הפילה מרי את אלדריג'. השתלשלות האירועים שהובילה למותו שנויה במחלוקת, בין היתר לאור רצון העיתונים לייצר סנסציות. בנוסף לכך, במשך השנים השתרבבו אל תוך האירועים לא מעט מיתוסים.
לפי גרסה שמסר וו.ה. קולמן, אחד העדים לאירוע, אלדריג' הוביל את מרי למאגר מים סמוך. בתוך כך, סטתה מרי מדרכה כדי לאכול פלח אבטיח שהושלך בצד הדרך. משלא נשמעה להוראותיו, תקע אלדריג' את המקל במרי. בתגובה, כרכה מרי את חדקה סביב מותניו והטיחה אותו על דוכן משקאות סמוך. לאחר מכן, דרכה מרי על ראשו שוב ושוב.
גרסה אחרת, שעליה דווח ב-13 בספטמבר בעיתון המקומי "ג'ונסון סיטי סטאף" תיארה גם היא שמרי הטיחה את אלדריג' בדוכן המשקאות, אך הוסיפה כי נעצה בגופו את חטיה עד שהללו נבלעו בו לחלוטין. אחר כך, במה שנראה לחלק מהצופים כמצעד ניצחון רצחני (כך תיאר העיתון), השליכה את גופתו המשוסעת אל תוך הקהל.
גרסה שלישית, שפורסמה בעיתון "ג'ונסון סיטי פרס" כעשרים שנה לאחר מכן, משערת שתקיפת אלדריג' נבעה משעמום. לפי גרסה זו, להתקפתה של מרי לא קדמה התגרות של אלדריג'. לפי הגרסה מרי חבטה באלדריג' בחדקה וגרמה לו לפצעי מוות.
אנשי הקרקס והמבקרים בו, שצפו במחזה, זעמו וצעקו "חסלו את הפילה!". אחד הנוכחים במקום, הנץ קוקס נפח במקצועו, ירה 5 יריות מאקדחו במרי המשתוללת, אולם רק פצע אותה. בינתיים, ראשי עיירות סמוכות איימו שלא יאפשרו לקרקס להופיע בעיירותיהם אם מרי תשתתף בו. ראש עיריית קינגספורט והשריף הודיעו על "מעצרה" של מרי והעבירו אותה למתחם סמוך לבית המעצר המחוזי. בעל הקרקס, צ'ארלי ספרקס, החליט שהדרך היחידה לפתור במהירות את המצב, היא להרוג בפומביות את הפילה הפצועה.
הוצאה להורג.
לאחר בחינה של הדברים, הוחלט להעביר את מרי לעיר ארווין הסמוכה ולתלותה בתחנת הרכבת קלינצ'פילד . בתחנה זו היה עגורן תעשייתי גדול המותקן על קרון רכבת, שככל הנראה, היווה את האמצעי היחיד באזור שאפשר את תלייתה.
בינתיים, נכבלה מרי מחוץ לאוהל הקרקס. הקהל קיבל בתשואות את ההודעה שנמסרה במהלך המופע, כי הפילה תוצא להורג בתלייה בשעות אחרת הצהריים של אותו יום. ספרקס הזמין את הקהל לצפייה בהוצאתה להורג והודיע כי אין בכוונתו לגבות תשלום על כך.