רפידשר היה אחד משירותי אירוח הקבצים הראשונים באינטרנט (סוג שירות המכונה "One-click hosting") והיה, לפני סגירתו, אחד מהאתרים הגדולים מסוגו בעולם. על אף שהשירות היה זמין בחינם עם מגבלות שונות, הייתה גם האפשרות לרכישת מנויי פרימיום באתר, שהיה מקור ההכנסה העיקרי של בעלי האתר, אשר איפשר למנויים בתשלום להוריד קבצים מבלי לחכות שההורדות יהפכו זמינות, והסיר הגבלות שונות אחרות.
במהלך שנת 2014, לאחר תביעות שספג השירות, מייסדו החליט לשקול את סגירת האתר. רוב העובדים פוטרו. ב-31 במרץ 2015, נסגר השירות.
קהל גראנדה בבוקרשט
קהל גראנדה בבוקרשט (בלדינו: Cahal Grande, Cal Grande או Sinagoga Mayor) היה בית הכנסת הספרדי הגדול של בוקרשט, המכונה גם "קהל קדוש גדול" (ברומנית: Templul Mare Spaniol) היה ממוקם בשכונת וקרשט, המאוכלסת ביהודים, ברחוב נגרו וודה לשעבר מס. 12 (Strada Negru Vodă), בבוקרשט. במקום שבו שכן בית הכנסת נמצאים כיום בנייני מגורים.
היסטוריה.
בית כנסת זה הוקם בשנת 1819 בשכונה שנקראה אז "פופסקולוי", על ידי העדה הספרדית בבוקרשט בראשותו של גבריאל כהן, בהתאם לאיגרת מלכותית משנת 1818 של השליט יואן קאראג'ה. באותה הזדמנות קיבלה הקהילה רשות להקים עוד בית כנסת קטן יותר, שייקרא לימים "קהל צ'יקו".
הביניין שוקם בשנת 1853 בסגנון מורי, שכלל מוטיבים מושאלים מבית הכנסת אל טרנסיטו בטולדו. בחנוכת הבית המשוקם בחודש מאי 1853, נשא תפילה מיוחדת בשפות רומנית ולדינו
הרב משה יצחק אלמולי המכונה "קונורטה". הוא ברך לרגל האירוע את שליט ולאכיה באותה תקופה, הנסיך בארבו שטירביי..
בית הכנסת עבר בשנת 1890 שיקום נוסף לפי תוכניות האדריכל הרומני גאורגה צ'רקז. בשנת 1892 נוסף אליו חדר דרומי קטן ועוד ענף מסופח לקיר הצפונית.
בשנת 1891 צויד בית הכנסת עם עוגב גדול "ריגר ייגרדורף" שהובא מלייפציג ועבודת הקודש
לוותה במהלך השנים בצלילי מקהלה בניצוחו של המלחין אברהם לוי איבלה, הזמר טנור אלברטו דלה פרגולה, והמנצח יוזף רוזנשטק מהאופרה הרומנית.
בשנת 1938 עבר בית הכנסת קהל גראנדה שיפוץ שנוהל על ידי האדריכל אנג'לו אלמלך והמהנדס סילביו בז'רנו.
ב-21 בינואר 1941 בית הכנסת הוצת על ידי פורעים "לגיונרים". הבניין ניזוק קשות, וכל תכולתו – ספרי תורה, מסמכים, ספרים וכלי קודש מכסף, נהרסה.
בשנת 1955 שרידי הבניין נחרבו על ידי השלטונות.
בעולם היהדות הספרדית היו עוד בתי כנסת שנודעו בשם "קהל גראנדה" - למשל בית הכנסת יוחנן בן זכאי בירושלים ובית הכנסת קהל גראנדה באי רודוס.
אפיוניו האדריכליים.
בית הכנסת נבנה בסגנון אקלקטי, בעל מבנה בזיליקלי בדומה לבתי כנסת רבים בעיר. היה ניצב על מתאר מרובע . חלונותיו היו בסגנון רומנסקי. מעל הבימה הייתה כיפה עם פתחים למעבר האור.
בחזית נמצאה חצר רחבה. מעל הפרוזדור בכניסה הייתה קומת עזרת הנשים. באולם הגדול שכלל שלוש ספינות היו שורות –שורות של ספסלים שהפסיקו במרחק מסוים מהקיר המזרחי שלידו היה ארון הקודש. הרצפה הייתה עשויה מאבן מרובעת.
התקרה והקירות היו מכוסים בציורי קיר (פרסקו), ערבסקים, קישוטי סטוקו ואחרים בצבעי זהבהב, ארגמן וכחול כהה. הנברשות, המנורות, הכתרים, המפות והפרוכת היו רקומים עם חוטי זהב. בית הכנסת היה מרוהט בשפע, מצויד בכורסאות מעץ אגוז ושטיחים פרסיים.
שני הצריחים הצדדיים והחזית ופרונטונים עוצבו בהשפעה מורית. היסודות הנאוקלאסיים בלטו במפרצים עם עמודים, בקשתות שבמרכז, בחלונות היחידים ובצמדים, בקיר המזרח.
קהילת בית הכנסת.
הרב הראשון של בית הכנסת היה אליעזר פאפו. בתקופת שיפוצו בשנות ה-1850 שרת בו משה יצחק אלמולי. בין השנים 1878 -1910 הקהילה הספרדית בבוקרשט הונהגה על ידי הרב חיים משה אנריקה בז'רנו, תלמיד חכם, בקיא גם בתרבות המודרנית, ציוני, שהקדיש מאמצים לשימור השפה הלאדינו וחידוש הקשרים בין היהודים ובין ספרד, אחרי האסון והעוול ההיסטורי שנגרם ליהודים בחצי-האי האיברי החל משנת 1492. הרב בז'רנו, שהתקרב בדעות למשכילים ולרוח המודרניציה של חיי הקהילה, היה מעורב בבנייה מחדש של בית הכנסת ובחידושים אסתטיים בטקסים הדתיים שהתקיימו בו, כולל הנהגת עוגב ומקהלה החל משנת 1891.
סופו של בית הכנסת.
ביום הראשון של מרד הלגיונרים, 21 בינואר 1941, הגיע לבית הכנסת כנופיה של פורעים בראשותו של הכומר בריגדאו. בהתחלה התבצרו בבית הכנסת מתוך ציפייה לעימות כלשהו עם כוחות הצבא. משראו כי לא הגיעו חיילים, התחילו הלגיונרים לשדוד ולהחריב את בית הכנסת, שהיה מפורסם בפארו וביופיו. ספרים ותעודות בעלות ערך רב שבספרייה וספרי תורה נערמו במרכז בית הכנסת והועלו באש. למחרת ב-22 בינואר, בערב, הביאו הלגיונרים ציסטרנה של בנזין ובעזרתה הבעירו את הבניין. הם מנעו מהכבאים שהגיעו למקום לכבות את האש.
כדברי החוקר הצבאי ולדסקו, "בית הכנסת בער כמו לפיד ענק במרכז העיר ומסביב רקדו הליגיונרים בריקוד שטני תוך כדי שירת המנונם ואף דחפו במגפיהם לתוך האש שלוש יהודיות אומללות, שנפשטו לחלוטין מבגדיהן וצרחו מרוב כאבים".
מקורות מודפסים.
Bucureşti, 2009,
(אדריכל אריסטידה סטרז'ה, אדריכל לוצ'יאן שוורץ - "בית הכנסת ברומניה", הוצאת הספר, בוקרשט, 2009
קישורים חיצוניים.
Simon Geissbühler "Die verlorenen Synagogen von Bukarest. Von jüdischen Nachbarschaften zu erinnerungsleeren grossstädtischen Räumen", 2010 Projekt 36, Bern
Gabriel Catalan - "Distrugerea patrimoniului arhitectural mozaic în Bucureşti în timpul demolărilor ceauşiste, proiectul 36 Berna, Simon Geissbühler 2010"
" Radu Ioanid "Pogromul de la Bucureşti, 21-23 ianuarie 1941
רפידשר
משפט פתיחה
משפט פתיחה הוא המשפט הפותח יצירה טקסטואלית: סיפורת לצורותיה, מאמר וכו'. למשפט הפתיחה מיוחסת חשיבות רבה, משום שהוא המשפט הראשון שבו נתקל הקורא, ולכן יש לו השפעה מכרעת על רצונו של הקורא להמשיך ולקרוא את היצירה. משפט הפתיחה פותח את פסקת הפתיחה, שאף לה מיוחסת חשיבות דומה. הסופר יואל הופמן כתב: "פתיחה היא הכל. צריך להיות בה, כמו בזרע עץ, כל הספר כולו".
בסיפורת.
בעת כתיבת סיפורת, לסופר חופש רב ביצירת משפט הפתיחה, שמטרתו לכידת תשומת לבו הקורא. פרופ' דוד אסף העיר: "מקובל להניח שסיפור טוב נבחן קודם כול במשפטים הראשונים שהסופר בוחר לפתוח בהם. שם כבר נמצא הכול."
דוגמאות:
בנוסף למשפטי פתיחה הבולטים במקוריותם, מתקיימים גם משפטי פתיחה שבלוניים, כמו "היה היה פעם, לפני שנים רבות ...".
הסופר עמוס עוז הציג את הלבטים שבכתיבת משפט הפתיחה:
דרור בורשטיין, עורכו של הספר "דרוש לחשן" מאת חגי ליניק, ניתח את משפט הפתיחה של הספר:
במסיבה שנערכה בשנת 1958 לכבוד יובל השבעים לש"י עגנון אמר הסופר ס. יזהר:
כך הציג גיא ארליך את מפגשו עם הספר "כל מה שאני" מאת אנה פאנדר:
בכתבי הקודש.
משפט הפתיחה של ספר בראשית, , הוא ממשפטי הפתיחה המפורסמים ביותר, אם לא המפורסם שבהם. המשפט מעביר את המסר המרכזי של התנ"ך: אלוהים הוא בורא העולם ולפיכך השולט בו. עם זאת, רש"י בחן את ההצדקה למשפט פתיחה זה:
מסכת אבות מתחילה במשפט "משה קיבל תורה מסיני ...". פרשן המשנה, רבי עובדיה מברטנורא, מנמק מדוע נפתחת המסכת דווקא במשנה זו:
דונה פביולה, מלכת בלגיה
מנדל סטבורובסקי
מנחם מֶנדל סְטָבוֹרוֹבְסקי (Mendel Stavorovsky; 27 בדצמבר 1921 - 13 בנובמבר 1983) היה רופא כירורג ישראלי, מנהל מחלקה כירורגית ג' וכירורגית כלי-דם ב-בית החולים איכילוב, פרופסור לכירורגיה, מראשוני העוסקים בתחום כירורגיית כלי הדם בישראל.
ראשית חייו.
מנדל סטבורובסקי נולד בגרודנו שבפולין לחנוך וגולדה סטבורובסקי (לבית קוצובסקי), אח למרדכי (נולד ב-1918) ונכדו של הרב שמואל סטבורובסקי
סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה "תרבות" בגרודנו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לקאזאן שבברית המועצות, שם סיים לימודים בפקולטה לרפואה ב-אוניברסיטת קאזאן, (1945). לאחר סיום לימודיו עבד כשנתיים בבית חולים צבאי, תחת הכירורג הראשי גנרל פרופ' סוקולוב. בשנת 1947 הצליח לעזוב את ברית המועצות, התעכב כשנה בפולין, שם חיפש את בני משפחתו, אך גילה שרובם נספו בשואה.
אמו גולדה נרצחה בגטו ורשה באביב, 1943. בתמונת הילד היהודי מגטו ורשה, שהפכה לאחת התמונות המפורסמות מהשואה, עומדת גולדה מאחורי הילד עם הקסקט. נכדתה, בתו הצעירה של סטבורובסקי הקרויה על שמה, ד"ר זהבה סטבורובסקי רופאה בכירה בבית החולים איכילוב.
סטבורובסקי עבד כשנה בבית חולים בולבז'יך, שם הכיר את אסתר (טושה), ילידת העיירה בילגוריי שבפולין, שהייתה אחות אחראית בכירורגיה תחת הנהלתו של ד"ר שפילמן.
במדינת ישראל.