בשנים אלה נמשכו אמנים רבים ממדינות שונות לפריז, שהפכה לבירה הבלתי מעורערת של שדה האמנות. מונפרנאס, עדיין רובע חדש ולא מפותח יחסית, הציע להם בתי אטלייה במחירי שכירות סבירים וסביבה של בתי קפה זולים, שהקלו על גיבוש חיי קהילה ועזרה הדדית. ה"מונפרנוס", כפי שכונו תושבי הרובע, הקנו לו במהרה אווירה של יצירתיות וחופש, וצרפו אליהם שותפים שונים, לא רק צרפתים, בחיפוש מתמיד אחר כישרונות חדשים. בקהילה בינלאומית זו, שכוננה את "אסכולת פריז", היצירתיות התקבלה בברכה לצד כל המוזרויות והפרובוקציות שנלוו אליה, כשכל דייר חדש התקבל כהבטחה האומנותית החדשה הבאה.
בין האמנים שגרו או ביקרו תדיר ברובע ניתן למנות את:
פבלו פיקאסו, גיום אפולינר, פבלו גרגלו (Gargallo), חוליו גונזלס, אנטואן בורדל, אוסיפ זאדקין, מואיז קיזלנג (Kisling), מארק שגאל, פרנאן לז'ה, ז'אק ליפשיץ, מקס ז'קוב, בלז סנדראר (Cendrars), חיים סוטין, מישל קיקואן, אמדאו מודיליאני, פורד מדוקס פורד, אנרי רוסו, עזרא פאונד, מרסל דושאן, סוזן דושאן-קרוטי, קונסטנטין ברנקושי, פול פור (Fort), חואן גריס, דייגו ריברה, טסוגוהרו פוג'יטה, לאוניד אוספנסקי, אלברטו ג'קומטי, אנדרה ברטון, פסקן, סלבדור דאלי, ז'אן-פול סארטר, הנרי מילר, ז'ואן מירו, ג'אנגו ריינהארדט ואדגר דגה באחרית ימיו.
כאשר הגיע טסוגוהרו פוג'יטה (Tsuguharu Fujita) למונפרנאס מיפן, בשנת 1913, מבלי להכיר איש, הוא פגש בו בלילה כמעט בסוטין, מודיליאני, שגרו ברחוב פלגייר, ביוליוס מורדכי פינקס (Pascin) ובפרנאן לז'ה, ותוך מספר שבועות הפך לידידם של חואן גריס, פבלו פיקאסו ואנרי מטיס.
כמו בציור ובפיסול, גם בתחום הצילום הותירה מורשת מונפרנאס את חותמה. הצלם הסוריאליסטי מאן ריי, לפני שעבר להתגורר ברחוב קמפנייה פרמייר, קבע את הסטודיו שלו באוטל דז אקול, רחוב דלאמבר מספר 15, שם גם החלה הקריירה האמנותית של קיקי (אליס פרן), ג'יימס ג'ויס, גרטרוד סטיין, ז'אן קוקטו ואחרים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה, עזבו חלק ניכר מהאמנים את מונפרנאס לרובע סן-ז'רמן דה פרה, בין היתר כי קצינים גרמנים ישבו בבתי הקפה של מונפרנאס למורת רוחם של חלק מהאמנים.
עידן הזהב של מונפרנאס.
בתי הקפה, הביסטרו ובעיקר אלו של כיכר וואן, מקום מושבו של פבלו פיקאסו באותה תקופה, היו אתרי מפגש, לשם התכנסו האמנים לפגוש בעמיתיהם או יריביהם. בתי הקפה לֵה דוֹם, קלוֹזְרִי דֵה לִילָה, לָה רוֹטוֹנד, לה סֵלֶקְט ולַה קוּפּוֹל, כמו גם לֵה בּוּף סוּר לֵה טוּאָה (שהיה תמיד פתוח) הסכימו לכך שאמנים רעבים יתפסו שולחן ערב שלם בעבור תשלום מגוחך.
סעד מניעתי
קרנפים (מחזה)
קרנפים (בצרפתית: Rhinocéros) הוא מחזה אבסורד מאת המחזאי הרומני-צרפתי אז'ן יונסקו, העוסק בקונפורמיות. בעקבות המחזה נטבע בשפה העברית המונח "התקרנפות".
הרקע לכתיבת המחזה.
המחזה נכתב ב-1958, בהשפעת תיאטרון האבסורד, שהוא עצמו הושפע ממלחמת העולם השנייה. יונסקו ראה את הנאצים כמפלצות, וכך גם פשיסטים נוספים, כגון בניטו מוסוליני, קולקטיביסטיים כגון יוסיף סטלין, וגם אנשים כוחניים, כמו נפוליאון בונפרטה. יונסקו ראה בקרנף חיה המקבילה לאותה "מפלצת" כוחנית ופשיסטית, גם בגלל כוחו הרב של הקרנף, וגם בגלל נטייתו לחיות בעדרים. לכן נבחר הקרנף לשמש כסמל למסריו של יונסקו, כפי שהם מוצגים בהמשך.
עלילת המחזה.
עלילת המחזה מתחלקת לארבע תמונות.
תמונה ראשונה.
התמונה הראשונה מתרחשת ברחוב.
התמונה הראשונה נפתחת בעקרת בית שעוברת ברחוב עם החתול שלה, ובהיעלבותה של החנוונית מהעובדה שעקרת הבית לא רצתה לקנות אצלה. לאחר מכן, מגיעים למקום ברנז'ה (דמות שהופיעה ברבים ממחזותיו של יונסקו) וחברו ז'אן. ז'אן מעיר ונוזף בברנז'ה על שאינו מטפח את עצמו ולא עוזר לעצמו להתערות בחברה, ובעיקר על נטייתו של ברנז'ה להרבות בשתייה. בשלב כלשהו בשיחה מתחילים להישמע "שאון של בהמה מתנשפת, דוהרת, נוחרת באריכות ומתקרבת במהרה". לאחר עוד כמה משפטים ספורים, מתברר כי קרנף דוהר ברחובות העיר. הדבר מושך למקום קהל רב, שמסתכל בפליאה בקרנף, מפני שכזה לא נראה בארץ זה זמן רב. היחידי שאינו מתעניין הוא ברנז'ה, שנשאר לשבת במקומו מבלי להסב את מבטו לכיוון הקרנף. במהלך ההתבוננות בקרנף מגיעה עקרת הבית, שכמעט ונהרגה על ידי הקרנף, ושמחה שלמרות שקניותיה התפזרו, חתולהּ ניצל. לאחר זמן מה נעלם הקרנף בהמשך הרחוב, והדבר גורם לסערה רבה בעיר. ז'אן פונה בתדהמה לברנז'ה, אך ברנז'ה אינו מביע עניין של ממש בקרנף (במהלך השיחה ז'אן מרבה לומר כי הוא אינו מאמין למראה עיניו, בזמן ששאר האנשים ברחוב עוזרים לעקרת הבית עם קניותיה).
לאחר שהקהל מתפזר, שואל את עצמו ז'אן מאין הגיע הקרנף הזה, וברנז'ה שולח השערות חסרות בסיס בחוסר עניין. ההשערות חסרות הבסיס גורמות לז'אן לשנות את הנושא חזרה לבעיותיו של ברנז'ה: שהוא שתיין, משעמם, שהוא עושה מז'אן צחוק וכו', ובמהרה הנושא חוזר לקרנף, אך הפעם בהקשר אחר: על כך שברנז'ה אינו ממהר להסכים עם ז'אן שקרנף המשוטט בחוצות העיר הוא דבר מסוכן. באותו רגע נכנסת לבמה דייזי, פקידה בלונדינית העובדת עם ברנז'ה באותו משרד. הדבר גורם לברנז'ה לשפוך על עצמו כוס משקה, מה שגורם לז'אן לחזור להעיר פעם נוספת על השתיינות שלו. באותו זמן נכנסים לוגיקן ואיש זקן לבמה. בזמן שז'אן ממשיך להטיף לברנז'ה, הלוגיקן מביא לאיש הזקן דוגמה לדדוקציה: לכל החתולים ארבע רגליים. לאיזידור ולפריקוט ארבע רגליים. מכאן, איזידור ופריקוט הם חתולים (מה שלא נכון, מפני שלא נאמר שכל מה שיש לו ארבע רגליים הוא חתול). במקביל מתרחשים שני דיאלוגים: הלוגיקן ממשיך לתת לאיש הזקן היקשים לא נכונים, וז'אן נותן לברנז'ה עצות כיצד לזכות בליבה של דייזי, ובמקרים רבים נאמרים בשני הדיאלוגים אותם המשפטים (אך בהקשרים שונים).
לפתע שוב נשמעים רעשים חזקים. במהרה מסתבר שמדובר בקרנף נוסף, הפעם כזה שדוהר בכיוון ההפוך, מה ששוב מושך קהל רב. הפעם כולם מסתכלים, כולל ברנז'ה, אך הוא עדיין נשאר בכיסאו. הרעשים דועכים במהרה, ועקרת הבית שוב נכנסת, אך הפעם, מסתבר, חתולהּ נרמס על ידי הקרנף. בזמן זה שוב מתנהלים שני אירועים במקביל: דאגה לעקרת הבית שאיבדה את חתולהּ, ובנוסף גם שיחה בין ז'אן לברנז'ה, בה נשאל האם מדובר באותו קרנף או בשני קרנפים שונים, וז'אן מנסה לטעון כי מדובר בשני קרנפים שונים, וזה לפי מספר הקרניים שהיה לכל אחד מהם, אך ברנז'ה סותר אותו בטענה שהקרנף רץ מהר מדי מכדי שיוכלו למנות את קרניו. במהרה כבר לא הופך הוויכוח האם היה קרנף אחד או שניים, אלא לאיזה קרנף יש קרן אחת על אפו (אפריקאי או אסיאתי) ולמי יש שתיים (אסיאתי או אפריקאי)? הוויכוח גורם לתשומת הלב לעבור אליהם מן עקרת הבית, ועוד אנשים מתחילים לשאול ולהעיר בקשר למספר הקרניים של כל קרנף. ז'אן מתעצבן מכך שסותרים אותו ועוזב את המקום בזעם. לאחר שהוא עוזב נשארת השאלה תלויה באוויר, ואז הלוגיקן מזכיר להם שהשאלה שהם באמת רצו עליה תשובה היא כמה קרנפים נראו, ונותן מספר פתרונות לוגיים לשאלה, אך הם אינם מקנים תשובה של ממש, ואז עוזב. ברנז'ה נשאר במקום לבדו, ומצטער על כך שהתעצבן על ז'אן.
תמונה שנייה.
התמונה השנייה מתרחשת במשרד שבו עובד ברנז'ה.
בתחילת התמונה נראים מר פרפר (מנהל המחלקה בה עובד ברנז'ה), דודאר (סגנו של מר פרפר), בוטאר (עמית לעבודה של ברנז'ה ומורה לשעבר) ודייזי, מתווכחים האם היה או לא היה קרנף. דודאר טוען שהיה קרנף, וכך גם דייזי, שטוענת שראתה אותו במו עיניה. בוטאר טוען שבתקשורת נאמר רק כי "חתול נרמס ונמעך למוות על ידי יונק עבה עור", ושלא נאמר במפורשות קרנף, וטוען שגם לו נכתב במפורש, לא היה מאמין כי הוא לא ראה זאת בעצמו. הוא מנסה לשנות את הנושא לנושאים אחרים, כמו גזענות ודת, דבר המעצבן את כולם. בשלב זה נכנס ברנז'ה, באיחור. דייזי ממהרת לרשום אותו ברשימת הנוכחות, ונותנת אותה למר פרפר, כך שנראה שברנז'ה לא הגיע באיחור. ברנז'ה נשאל האם ראה את הקרנפים, וגם כשהוא משיב בחיוב, בוטאר עדיין אינו מוכן להאמין, בטענה שלברנז'ה דמיון מופרך. הוויכוח ממשיך, עד שמר פרפר קוטע אותו ונכנס למשרדו. הוויכוח, כמובן, ממשיך בזמן העבודה.
בשלב כלשהו יוצא מר פרפר ממשרדו ושואל אם מר שור לא הגיע היום, וכמובן שנענה בשלילה. באותו רגע מגיעה גברת שור אשתו של מר שור, שמסבירה שלא היה יכול להגיע כי נדבק בשפעת קשה. כששואלים מדוע היא מתרגשת, היא עונה שמביתה עד למשרד, רדף אחריה קרנף, ומספרת שהקרנף נמצא במורד המדרגות, ובאותו רגע הקרנף (הנסתר מעיינינו) גורם להתמוטטות גרם המדרגות. בוטאר עוד מנסה להתכחש לעובדה שישנו קרנף, אך כאשר הוא מביט כלפי מטה, הוא רואה את הקרנף ומודה בצדקתם של האחרים. מר פרפר מתלונן על כך שלו המינהל הכללי היה מספק למשרד מדרגות בטון, המדרגות לא היו מתמוטטות. כששואלת דייזי איך יוכלו לרדת, מר פרפר מלטף את פניה ואומר, בנימה מבודחת, שיקפצו יחדיו. דייזי דוחה אותו ומעליבה אותו. בינתיים, גברת שור מסתכלת על הקרנף, ומזהה אותו כלא אחר מאשר בעלה, מר שור. דייזי הולכת בינתיים להתקשר למכבי האש, על מנת שיחלצו אותם מן הבניין. גברת שור מחליטה לעזור לבעלה, וקופצת מן הבניין על הקרנף (מר שור). דייזי מספרת שהם לא המקרה היחיד שזקוק להיחלצות בגלל קרנפים, ושישנם מקרים נוספים. כעבור זמן מה מגיעים מכבי האש שמחלצים אותן מן הבניין. העבודה במשרד מבוטלת לזמן מה, עד אשר יותקנו מדרגות חדשות.
תמונה שלישית.
התמונה השלישית מתרחשת בביתו של ז'אן.