לאחר הצלחתם של משחקי האדוונצ'ר לקונסולת הדרימקאסט סגה הוציאה שתי גרסאות לשני המשחקים: Sonic Adventure DX ו-Sonic Adventure 2 Battle עבור קונסולת ה-GameCube של נינטנדו. שניהם כללו שיפורים חדשים וגרסת ה-DX של סוניק אדוונצ'ר 1 כללה מיני אוסף של משחקי מאסטר סיסטם/גיימגיר. שתי הגרסאות שיצאו לגיימקיוב נכשלו עקב תקלות רבות, בעיות שליטה והשיפורים אשר גם הם לא שיפרו הרבה. נכון מ-2011 ו-2012 ניתן לקנות את שתי הגרסאות גם למחשב ב-Steam. המשחק היחיד שהציל את הקמע מהכישלון של שתי הגרסאות היה המשחק סוניק הירוס.
קריסת החברה.
מאוחר יותר סגה הוציאה המון משחקים חדשים אשר קיבלו ביקורות מאוד שליליות בגלל הגרפיקה, בעיות שליטה וזמני טעינה. לסגה הייתה תקופה בה משחקיה החדשים קיבלו ביקורות שליליות רבות.
מהקונסולות עד למובייל ולמחשב.
לאחר הוצאת משחקים אקסקלוסיביים לקונסולות של נינטנדו וקשיים רבים שהיו לסגה באותה תקופה, נוסף על הכישלון שנחלו משחקי סוניק בום, רצתה סגה לנסות להחזיר את החברה למסלול פעם נוספת, והכריזה שהיא תהפוך לחברה שמוציאה משחקים למחשב ולטלפונים סלולריים.
הפלגה
אגרטל
אגרטל או ואזה הוא מכל פתוח, המשמש לעיתים קרובות כדי להחזיק פרחים. הוא עשוי ממגוון חומרים שונים, כגון: זכוכית, חרס ופלסטיק. לעיתים עיצובו נועד כדי להעצים את יופי תכולתו.
אגרטלים מוגדרים כבעלי אנטומיה מסוימת. בסיסם הוא הרגל, המשמשת להבחנה בין אגרטלים שונים.
עיצוב האגרטל יכול להיות בולבוסי, שטוח, או עיצוב בצורה אחרת. בשלב הבא, ישנו הגוף, המהווה את החלק העיקרי ולעיתים קרובות הגדול של היצירה. על גוף האגרטל מונחת הכתף, בה הגוף מתעקם כלפי פנים. הצוואר, המעניק לו גובה. לבסוף, השפה, בה האגרטל מתעקל כלפי מעלה. לאגרטלים רבים יש ידיות, צורות האגרטלים כיום התפתחו והושפעו מהאגרטלים הקדומים וקיבלו עיצובים וצורות מודרניים.
אגרטלים עתיקים, בייחוד סיניים, מוערכים מאוד בשוק יצירות האמנות. כד סיני נמכר בשנת 2010 בסכום של 43 מיליון לירה שטרלינג. סכום הנחשב לשיא עבור מכירת חפץ אמנות סיני כלשהו.
היסטוריה.
לאורך ההיסטוריה, תרבויות עתיקות המציאו כלי קיבול, ראשית סלסלות, תיקים או שקים העשויים מעור. אולם אלה לא יכלו להכיל נוזל. לכן כשגילו את החימר החלו לייצר כלים שנועדו לאחסון נוזל, כדים או אגרטלים. כאשר פונקציונליות האגרטל הייתה בעיקר דקורטיבית, בעוד שכדים שימשו לאחסון נוזל בעל חשיבות, כדוגמת מים.
לא כל החברות הקדומות יצרו כדי חימר, אולם רוב החברות שגדלו את יבולן בתקופת המהפכה הנאוליתית, גילו את טכניקת עיבוד החימר. הדוגמאות המוקדמות ביותר לתהליך התגלו במזרח התיכון בו שרידי קדרות מתקופת 6500 לפנה"ס נמצאו בצ'טלהויוק שבטורקיה. שאריות הקדרות שנמצאו באתר היו בסיסיות, עשויות טבעות או סלילי חימר שנבנו מבסיס עגול. קירות הכלי הוחלקו והוצרו (על ידי לחיצה בו זמנית על פני השטח הפנימיים והחיצוניים) בטרם שריפתם בתנור לחם או בכבשן העשוי מחור באדמה, ומעליו מדורה דולקת.
קדרות מתקופת המהפכה הנאוליתית הייתה נעדרת עיטורים. והקישוט היחיד שהיה עליה נוצר על ידי חיתוכים שנעשו בזמן שהחימר היה לח. אולם עם הזמן יצירת האגרטל התפתחה גם כאמצעי אמנותי בפני עצמה. היוונים הקדמונים השתמשו באגרטלים כדי לתאר סצנות מורכבות הקשורות למיתולוגיה ולתרבות. שושלת סונג בסין הובילה את ייצור האגרטלים לעושר מבחינת שימוש בחומרים שונים ועיטורים רבים ליצירת מרקמים על האגרטלים. באירופה נוצרו אגרטלים מעודנים למראה, כך נוצרה החרסינה הכחולה של דלפט שבהולנד. מאז ועד לזמנים המודרניים, תחום יצירת האגרטלים התפתח ובשנת 2003 זוכה פרס טרנר היה גרייסון פרי (Grayson Perry), עבור אגרטלי הקרמיקה שיצר.
שמואל משה תמיר
רגימנט ההוסרים ה-7 של המלכה
רגימנט ההוסרים ה-3 של המלך
רגימנט ההוסרים של המלכה
רגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה
רגימנט ההוסרים האירי ה-8 המלכותי של המלך
רגימנט ההוסרים ה-4 של המלכה
קולון דה סנטה פה
אהרונסוניית פקטורובסקי
וזה
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960 היו הבחירות ה-44 במספרן לנשיאות ארצות הברית, שהתרחשו ב-8 בנובמבר 1960. הנשיא נועד להישבע אמונים ב-20 בינואר 1961, ולסיים את כהונתו ב-20 בינואר 1965. הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר הרפובליקני לא יכול היה לרוץ לכהונה נוספת. המפלגה הרפובליקנית בחרה בריצ'רד ניקסון, סגנו של אייזנהאואר, ואילו הדמוקרטים בחרו בג'ון פיצג'רלד קנדי, סנאטור ממסצ'וסטס. הייתה זאת מערכת הבחירות הראשונה בה השתתפו אלסקה והוואי, שהפכו למדינות שנה קודם לכן.
קנדי נבחר בהפרש של 112,827 קולות, או 0.17% מהקולות (אם כי היה סכסוך בנוגע לספירת הקולות באלבמה), ואף על פי שניקסון זכה ביותר מדינות (26 לעומת 22), זכה קנדי ב-303 אלקטורים לעומת 219 של ניקסון.
מרוץ זה לנשיאות היה הצמוד ביותר מאז 1916. כמה גורמים יכלו לגרום למירוץ הצמוד: המיתון של 1957–1958 שפגע במפלגה הרפובליקנית ועזר לקנדי, והעובדה ש-17 מיליון אנשים יותר היו רשומים כדמוקרטים מאשר רפובליקנים. קנדי גם הביא למפלגה קולות קתוליים שכמעט ונטרלו את הקולות הפרוטסטנטים של ניקסון. כישרון הקמפיין של קנדי עבר את זה של ניקסון. הדגש של ניקסון על הניסיון שלו לא עזר לו, והוא ביבז אנרגיה כשערך מסע בחירות בכל 50 המדינות ולא התרכז במדינות המתנדנדות. קנדי השתמש במטה הבחירות הגדול והעשיר שלו כדי לזכות במועמדות, לקבל תמיכה מהציבור ונעזר במנהיגים האחרונים של המפלגה בערים הגדולות כדי לזכות בערים הללו. הוא השתמש בסגנו לינדון ג'ונסון כדי לזכות בדרום והשתמש בטלוויזיה באופן נכון. . במערכת הבחירות היו ארבעה עשר אלקטורים לא מחויבים ואלקטור סורר אחד. שמונת האלקטורים ממיסיסיפי, ושישה מתוך האחד עשר מאלבמה, היו לא מחויבים ותמכו בהארי בירד לנשיאות ובסטרום ת'ורמונד כסגנו. אלקטור סורר אחד מאוקלהומה תמך בבירד ובברי גולדווטר כסגנו.
לאחר מערכת הבחירות, נכשל ניקסון בניסיונו להיבחר ב-1962 למושל קליפורניה, אולם נבחר לנשיאות ב-1968 ולאחר מכן שוב ב-1972. לאחר מכן נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר התפוצותה של פרשת ווטרגייט.
מועמדים.
המפלגה הדמוקרטית.
המועמדים המשמעותיים במירוץ לנשיאות היו קנדי, המושל פט בראון מקליפורניה, הסנאטור סטיוארט סימינגטון ממיזורי, הסנאטור לינדון ג'ונסון מטקסס, מושל אילנוי לשעבר, עדלי סטיבנסון, הסנאטור וויין מורס מאורגון, והסנאטור יוברט האמפרי ממינסוטה. כמה מועמדים אחרים התמודדו במדינת מגוריהם בלי סיכוי אמיתי לזכות. סימינגטון, סטיבנסון וג'ונסון סירבו לערוך מסע בחירות למען השגת המועמדות. אף על פי שזה הפחית את מספר הצירים שהשיגו לקראת הוועידה הדמוקרטית הלאומית, כל אחד מהם קיווה שבמקרה של חילוקי דעות, הוא יבחר בתור מועמד פשרה.
זקני המפלגה הדמוקרטית (כמו הנשיא לשעבר הארי טרומן שתמך בסימינגטון) האמינו בהתחלה שקנדי צעיר מדי ולא מנוסה מספיק כדי להיות נשיא. הם הציעו לו להיות הסגן של מועמד יותר מנוסה לנשיאות. כשקנדי הבין שהאסטרטגיה הזאת נועדה כדי למנוע מהציבור לקחת אותו ברצינות, הצהיר קנדי "אני לא רץ לסגנות הנשיאות, אני רץ לנשיאות".
השלב הבא היה הבחירות המקדימות. היו בחירות מקדימות ב-16 מדינות. קנדי נכנס ל-7 מתוכם. האמפרי נכנס ל-5. מורס נכנס ל-3, ואילו בראון לאחת. הסקרים הראו שבראון הוא בלתי מנוצח בקליפורניה. מורס איתגר את האמפרי בבחירות במחוז קולומביה ואת ג'ון קנדי בבחירות במרילנד. אורגון רשמה את כל המועמדים מלבד בראון. בוויסקונסין ובווירג'יניה המערבית התמודדו קנדי והאמפרי. דתו הקתולית של קנדי יצרה עבורו בעיה. כשהם זוכרים את מה שקרה לאל סמית', מועמד דמוקרטי קתולי ב1928, המון תהו אם דעות קדומות נגד קתולים יפגעו בקנדי ובסיכוייו לזכות בבחירות. קנדי השתמש בכל משפחתו כדי להשפיע על הבוחרים, והאמפרי התלונן שהרגיש כמו עסק זעיר שנלחם מול רשת גדולה. כדי להוכיח שהוא מסוגל למשוך מצביעים, אתגר קנדי את הסנאטור הליברלי ממינסוטה יוברט האמפרי בבחירות בוויסקונסין. אף על פי שקנדי ניצח את האמפרי בוויסקונסין, העובדה שרוב ניצחונותיו באו מאזורים קתוליים השאירה את רוב מנהיגי המפלגה לא בטוחים שקנדי יוכל למשוך קולות ממצביעים שאינם קתולים. בינתיים, במחוז קולומביה, ניצח האמפרי את הסנאטור מאורגון וויין מורס. קנדי גם ניצח את מורס בבחירות במרילנד. לאחר מכן, התמודד קנדי מול האמפרי בווירג'יניה המערבית, שהייתה מדינה פרוטסטנטית, עם דעות קדומות נגד קתולים. עימות טלוויזיוני שודר, וקנדי ניצח בו בקלות. מסע הבחירות של האמפרי היה דל תקציב ולא יוכל היה להתמודד עם מטה הבחירות המאורגן והעשיר של קנדי. לבסוף ניצח קנדי את האמפרי עם 60% מהקולות. האמפרי פרש מהמירוץ וקנדי קיבל את הניצחון שהיה זקוק לו כדי לשכנע את מנהיגי המפלגה שהוא מסוגל לנצח במדינה שאינה קתולית. אף על פי שקנדי השתתף רק ב-9 בחירות מקדימות, הכישלון של ג'ונסון וסימינגטון בעשיית מסע בחירות שכנע את מנהיגי המפלגה שלא יצליחו למשוך מצביעים שלא מהמדינה שלהם. אף על פי שסטיבנסון היה המועמד הדמוקרטי ב-1952 וב-1956, ועדיין שמר על תמיכה מצד ליברלים ואינטלקטואלים, שתי התבוסות שלו לאייזנהאואר גרמו למנהיגי המפלגה לרצות "פנים חדשות". בחודשים לקראת הוועידה, סייר קנדי ברחבי המדינה כשהוא משכנע צירים להצביע עבורו. אך כשהוועידה נפתחה, אף על פי שהוביל, עדיין היו חסרים לקנדי כמה קולות כדי לנצח.
הוועידה הדמוקרטית.