התכנון שנעשה על ידי מקינטוש 1903 כשעבד בחברת קפי והנימון, תכנון שזכה בפרס הראשון נחשב היום לאחת מיצירות המופת הארכיטקטוניות בבריטניה. בניין אבן בסגנון סקוטי מסורתי עם חלונות זכוכית גדולים מלבניים לניצול האור, במסגרות ברזל שחור. מתחת לחלונות מעקה ברזל מעוצב בסגנון ארט נובו. בשותפות עם אשתו עיצב מקינטוש גם פריטי ריהוט: שולחנות, כונניות, ספרייה. הבניין נפגע בשריפה אחת ב-2014 ושנייה ב-2018 וכיום נותר השלד החיצוני בלבד.
בית התה "וילו" - Willow Tea Rooms.
מקינטוש יחד עם אשתו מרגרט עיצבו לקייט קרנסטון שהייתה פטרון נדיב ונלהב שלו את הפנים של ארבעה בתי תה שלה, הראשון ברחוב ווילו נפתח ב-1903. בתי התה הם מהעיצובים המרשימים שלו:, קירות מקושטים במראות ובציורים, הכיסאות המיוחדים בעלי משענות גבוהות, עבודות סבכה, כלי אוכל מעוצבים, חדרים לנשים בלבן כסוף וורוד, לגברים-לביליארד ועישון בשחור, חדר סיני בצבעי אדום ירוק וכחול. בשנות ה -80 של המאה ה-20 נפתחו כמה בתי תה בעיצובי הפנים והריהוט המקוריים של מקינטוש שזוכים לפופולריות רבה. בתי התה מייצגים את התפישה של חדרים כעבודות אמנות.
כנסית מקינטוש, כנסיית צלב המלכה - Queens Cross Church.
ההזמנה לתכנון הכנסייה נמסר לחברת קפי והנימון ב-1896 והתכנון בפעל נעשה על ידי מקינטוש. הכנסייה נבנתה בסגנון הכנסיות הסקוטיות-סגנון גותי, גג עץ קמור, מגדל בסגנון ימי הביניים. חותמו של מקינטוש ניכר בפשטות הקווים, החלונות הגדולים יחסית לניצול האור, והקישוטים המסוגננים-קווים מפותלים ואלמנטים פרחוניים על הקירות והחלונות שהם אופייניים לארט נובו. הכנסייה נפתחה לשירות הציבור ב-1899.
בית לחובבי אמנות - House for Art Lovers.
תוכנן על ידי מקינטוש ב-1901.נבנה כשמונים שנה מאוחר יותר ב-1996 בפרק בלווסטון בגלזגאו. התכנון נעשה בעקבות תחרות שהוכרזה על ידי עיתון עיצוב גרמני למבנה מודרני וחדשני. חוקי התחרות היו נוקשים לגבי גודל החדרים, גרם המדרגות וגימור חיצוני. השופטים התרשמו מהמקוריות של מקינטוש וההתאמה בין פנים לחוץ.
"בית ההר" - The Hill House.
בית מגורים שנבנה בין 1902 ל-1904 בפרבר מערבי לגלאזגו, הלנסברו, למוציא לאור, וולטר בלקי walter Blackie. נחשב לאחת מהיצירות המרשימות והחשובות של מקינטוש. מבחוץ המבנה מאופיין באסימטריה המושלמת שלו, מפלסי גג בגבהים שונים, מינימום קישוטים, קירות אבן עבים, חלונות מלבניים, מייצג ארכיטקטורה סקוטית מסורתית. החוץ גברי, קשוח, הפנים: נשי, צבעוני, מואר, אלגנטי. אריחים וזכוכיות מקושטים באלמנטים מהצומח. מככבים בו כיסאות הסולם המפורסמים שלו. בגן: עצי פרי ומגרש טניס.
הערכת האמן ותרומתו.
היום אין עוררין על תרומתו הגדולה של מקינטוש לעיצוב ארכיטקטוני ולעיצוב פנים במעבר המאות ובתחילת המאה ה-20. אמני האוונגרד של אירופה העריכו את חדשנותו וכישוריו של מקינטוש כבר בחייו, עבודותיו הוצגו ב-1900 בתערוכה של תנועת המחאה האמנותית האוסטרית "הזצסיון הווינאי", וזו פיתחה בהשראתו שפה עיצובית הבנויה ממלבנים וקווים ישרים. העבודות הוצגו גם במינכן, בודפשט, דרזדן, וונציה ומוסקבה. בעיר הולדתו היו לו כמה פטרונים כמו הגב' קרונסון (בית התה) וולטר בלקי (בית ההר) שבעזרתם הצליח להפוך את דמיונו היצירתי למציאות, אבל העיצובים שלו זכו להשפעה ולהערכה בארצו רק כמה עשרות שנים לאחר מותו. היום מקינטוש נחשב לאחד מאבות הקלסיקה המודרנית. בזכות המבנים שלו גלאזגו הוכרה כאתר מורשת תרבות ב-1900. הכרזה שלוותה בתערוכה של עבודותיו של מקינטוש ואשתו במשך שנה. בית הספר לאמנות שתכנן הוכרז על ידי הממסד הארכיטקטוני לאחד מהבתים המצוינים-משובחים בבריטניה. המבנים שתכנן נפתחו לביקורי הציבור הרחב. בתי התה שלו משוחזרים ומתפקדים. במוזיאון העיצוב הסקוטי V&amp;A, שנפתח ב-2018 בדנדי, שוחזר בשלמותו חדר האלון של בית התה שהיה בשעתו ברחוב אינגרם בגלזגאו.
ב-1996 נערכה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו.
פיאט ארגו
פיאט ארגו (באיטלקית: Fiat Argo) היא מכונית סופרמיני המוגדרת מכונית קומפקטית, מתוצרת Fiat Automoveïs חברת בת של התאגיד רב-לאומי אמריקאי-איטלקי Fiat Chrysler Automobiles (FCA) (באיטליה: קונצרן הרכב האיטלקי פיאט) אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום בברזיל.
דגם ה-"פיאט ארגו" פותח על ידי מרכז "R&amp;D FCA Brazil center", חברת בת של פיאט אשר מפתחת דגמי מכוניות לשוקי אמריקה הדרומית.
דגמי "פיאט ארגו" יועדו לשוקי אמריקה הלטינית.
יוליה פירוט
יוליה פירוט (בצרפתית: Julia Pirotte; 1 בינואר 1908 - 25 ביולי 2000) הייתה עיתונאית פולנייה שנודעה בעבודתה במרסיי במהלך מלחמת העולם השנייה, שם תיעדה את המחתרת הצרפתית, כן נודעה בצילומים שצילמה בעקבות פוגרום קיילצה בשנת 1946.
ביוגרפיה.
נולדה בשם יוליה דיאמנט בקונסקובולה שבפולין. היא היגרה לבלגיה ב-1934, שם נישאה לז'אן פירוט, פעיל זכויות עובדים בבריסל, ולמדה צילום, בהשראת סוזן ספאק, לימים פעילת המחתרת הצרפתית וחסידת אומות העולם.
במאי 1940, לאחר הכיבוש הגרמני וגירוש בעלה, עשתה פירוט את דרכה לדרום צרפת, שם מילאה תפקיד פעיל בקבוצות ההתנגדות היהודית והצרפתית. במרסיי עבדה כצלמת עיתונות בעיתון "Dimanche Illustré" (יום ראשון מאויר), והעבירה נשק, מסמכים מזויפים ופרסומי מחתרת. במהלך תקופה זו צילמה תצלומים רבים המתעדים את החיים תחת משטר וישי. כחברה ב - "FTP" (Francs-Tireurs et Partisans) - הצליחה פירוט לצלם את פעילות ההתנגדות של המאקי בקיץ 1944 ואת שחרור מרסיי. תצלומיה במהלך הקרב על מרסיי זכו לתהודה עולמית.
לאחר המלחמה שבה פירוט לפולין כצלמת עיתונות עבור העיתון הפולני "Zolnierz Polski". היא סיקרה את תוצאות פוגרום קיילצה שאירע ב-4 ביולי 1946 והשתתפה בקונגרס העולמי של האינטלקטואלים להגנה על השלום בוורוצלב ב-1948. שם צילמה את דיוקנאותיהם של פיקאסו, אירן ז'וליו-קירי ואיש הרוח דומיניק דסנטי . פירוט ביקרה בישראל ב-1957. לאחר מכן נישאה לכלכלן הפולני יפים סוקולסקי, שנפטר ב-1974.
פירוט נסעה לעיתים קרובות לבלגיה, צרפת וארצות הברית, שם הציג ב-1984 המרכז הבינלאומי לצילום בניו יורק תערוכה של עבודותיה.
אחותה של פירוט, מינדלה מריה דיאמנט (1911 - 24 באוגוסט 1944) הייתה חברה במחתרת הצרפתית. היא נתפסה, עונתה והוצאה להורג על ידי משטר וישי.
פמיניזם הצטלבותי
רומן גרי
המחתרת הקומוניסטית בצרפת
המחתרת הקומוניסטית בצרפת, או בכינויה Francs-Tireurs et Partisans - FTP, הייתה ארגון להתנגדות חמושה שהוקם על ידי מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה. המפלגה הקומוניסטית הייתה נייטרלית בתחילה, בעקבות דעתה הרשמית של ברית המועצות כי המלחמה היא מאבק בין האימפריאליסטים, אך אימצה מדיניות של התנגדות מזוינת לכיבוש הגרמני של צרפת לאחר תום הברית הסובייטית-גרמנית, כאשר פלשה גרמניה לברית המועצות ביוני 1941. הוקמו שלוש קבוצות מחתרת, שהורכבו מחברי המפלגה, קומוניסטים צעירים, ואזרחים זרים, שמצאו מקלט בצרפת. בתחילת 1942 התמזגו הקבוצות למחתרת ה-FTP, אשר ביצעה חבלה והתנקשויות נגד הכיבוש. ה-FTP הייתה אחת הקבוצות המאורגנות והיעילות ביותר מבין קבוצות ההתנגדות הצרפתית. במרץ 1944, לפני פלישת בעלות הברית לנורמנדי, התמזגה ה-FTP עם שאר קבוצות ההתנגדות באופן רעיוני. בפועל, היא שמרה על עצמאותה עד תום המלחמה.
רקע.
כשתקפה גרמניה את ברית המועצות ב-22 ביוני 1941 במבצע ברברוסה, השתנתה מדיניות המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF) לתמיכה במאבק מזוין נגד הכובשים הגרמנים. "החזית הלאומית" ( "Front National de l'Indépendance de la France") הוקמה כתנועה של המחתרת הצרפתית באזור הצפוני של צרפת ביוני 1941. באופן תאורטי הייתה "החזית הלאומית" עצמאית מהמפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF). למעשה היא נשלטה על ידי ה-PCF. בתחילה היו מטרות המחתרת בעיקר פוליטיות, תוך ניצול המצב הבלתי יציב תחת הצבא הגרמני הכובש.
באוגוסט 1941 נוצרו במחתרת קבוצות נוער לוחמות עליהן פיקד אלבר אוזוליאס (Albert Ouzoulias) . מנהיגים נוספים של המחתרת היו ארתור דלידה (Arthur Dallidet) , ז'ורז' בייר, שהיה אחראי על החימוש והגיוס, ואז'ן אנאף (Eugène Hénaff) .
הקמת המחתרת.
במקום להגביל את הפעולה המזוינת לקומוניסטים, הוחלט להקים ארגון לא-קומוניסטי תחת "החזית הלאומית" ("Front national"). ה-FTP היה פתוח ללא-קומוניסטים אך פעל תחת שליטה קומוניסטית. ה-FTP נתפסה כדרך להגברת ההשפעה הפוליטית של המפלגה הקומוניסטית בממשלת צרפת העתידית. גיליון מיוחד של "ל'הומניטה", בפברואר 1942, אישר את קיומה של הקבוצה וקבע שעל פטריוטים לתת להם סיוע. גיליון נוסף במרץ 1942 דחק בצרפתים להקים קבוצות נוספות כאלה כדי לנהל מלחמת גרילה ולסייע לאוכלוסייה להגן על עצמה מפני הגרמנים.
ה-FTP נוצר באפריל 1942 בראשותו של שרל טיון (Charles Tillon). באפריל 1942 ולאחר מכן דווח על מעשי חבלה באמצעי מלחמה ועל תקיפות נגד חיילים גרמנים ומשתפי פעולה צרפתים. העיתון ל'הומניטה החל להשתמש בראשי התיבות של ה-FTP ביולי 1942. FTP חיבלה ברכבות ובבתי חרושת, הענישה משתפי פעולה והרגה חיילים גרמנים.