יש מפרשני המקרא המסורתיים שאמרו כי האורים והתומים היו למעשה השם המפורש, שנכתב על גבי קלף והושם בין קפלי החושן. חז"ל יחסו לשם המפורש כוחות מיסטיים, וטענו שבאמצעותו נעשו נסים המתוארים בתנ"ך, כמו הריגתו של המצרי בידי משה, ("הַלְהָרְגֵנִי אַתָּה אֹמֵר כַּאֲשֶׁר הָרַגְתָּ אֶת הַמִּצְרִי") או הריגתו של גוליית בידי דוד (מהר"ל, ספר גור אריה על ).
בספר תולדות ישו, המציג את תולדות חייו של המשיח הנוצרי בצורה לעגנית, מסופר כי ישו גנב מבית המקדש את השם המפורש, ובעזרתו עשה את כל הנסים המתוארים בברית החדשה. דעה דומה הובעה גם על ידי זרם האימיאסלאביה (רוסית: Имяславие), שהופיע בתחילת המאה ה-20 ברוסיה, ואשר טען כי שמו של האל קדם לו וכי הוא האל עצמו, וכן כי ידיעת השם המפורש מאפשרת לבעל המידע לעשות נסים.
על פי השקפתו הרציונליסטית של הרמב"ם, אין משמעות מיסטית לשמות הקודש, כשם שאין פעולות מיסטיות הפועלות במציאות כלל. כאמור לעיל, לשמות יש משמעות לימודית, ובצורה הזו הם מעלים את לומדם לרמה גבוהה. במשנת הרמב"ם לא קיים שם בן ע"ב שמות.
בפולקלור היהודי, יודעי תורת הנסתר הפיחו בגולם רוח חיים, על ידי כך שהיו כותבים את השם המפורש על פיסת נייר, ומניחים אותה בפיו של גוש חומר, ואחר כך היו רושמים את המילה "אמת" על מצחו. כאשר היה צורך להפסיק את פעולת הגולם, נמחקה האות א', וכך הוא נותר "מת".
לפי תורת הקבלה, כל אות בשם המפורש היא כנגד עולם אחר בעולמות אבי"ע : י - כנגד עולם עולם האצילות; ה (ראשונה) - כנגד עולם עולם הבריאה ; ו - כנגד עולם עולם היצירה ; ה (שנייה) - כנגד עולם עולם העשייה; קוצו של י כנגד אָדָם קַדְמוֹן.
בספרות.
כותרת אחד מספרי השירה ביידיש מאת אברהם יהושע השל הוא "השם המפורש" (וילנא 1933).
סופר השואה ק. צטניק, בספר "צופן אדמע", שהוא רישום של טיפולים ב-LSD על ידי הפסיכיאטר ההולנדי יאן בסטיאנס, מתאר בסיפרו את התיאור הבא:
בסיפור הקצר "המוות והמצפן" מאת חורחה לואיס בורחס, משמש השם המפורש יסוד לתעלומה בלשית.
מופעים בספרות האגדה נמצאים באבן השתייה ובשלמה המלך ואשמדאי.
שימושים מקוצרים ותאופוריים.
בתקופה הישראלית, תקופת בית ראשון, שבה החל לשגשג הכינוי "יהוה" כשם לאלוהי ישראל, מוצאים כתובות רבות המזכירות את השם כברכה על הזולת. צורות מקוצרות של כינוי זה נפוצות מאוד גם כמרכיב בשמות תאופוריים. כך מכונים אנשים "יהועזר" על שם "יהוה – (ה)עׂזֶר", "יהונתן" על שם "יהוה (ה)נׂתן" ועוד. כשבקרב תושבי ממלכת יהודה נפוצה יותר התחילית "יהו", ואילו בקרב תושבי ממלכת שומרון (ממלכת ישראל) נפוצה יותר התחילית "יו". פרט זה משמש לעיתים את החוקרים לאפיון מוצאו של אדם מאותה התקופה, אם מיהודה או מישראל.
המילה יָהּ, המופיעה לעיתים במקרא ככינוי לאל, גם היא כמשוער צורה מקוצרת של השם יַהְוֶה. הכינוי רווח בצירוף הַלְלוּ־יָהּ (בחלק מהנוסחים כמילה אחת, עם או בלי מפיק, וראו הללויה). בתהילים ק"נ מושרת השורה , שהפכה לפיוט פופולרי. שמות רבים של דמויות במקורות הם בעלי סיומת "יָה", או "יָהוּ", כשהתחילית היא תכונה המשויכת לאל: חזקיה ("יחזק האל"), אמציה (אומץ), טוביה, ירמיהו ואחרים.
דוגמות לשמות שבהם התחילית היא שם האל והסיומת היא התכונה או הפעולה המיוחסת:
בהלכה.
על פי ההלכה היהודית, יש לנהוג כבוד מיוחד בשם זה, מלבד שיש לשמור באופן מכובד כל חפץ שנכתב עליו שם זה, ואין לזורקו לאשפה, או לעשות בו מעשה ביזיון אחר; עיקר האיסור הוא להשמידו, כפי שכותב הרמב"ם. כתוצאה מאיסור זה התפתח מושג הגניזה, שבו גונזים כתבים שיש בהם אזכורים של שמות ה'.
יש דיון בספרות הפוסקים אם שם ה' הכתוב בהדפסה (עיתונים ועלוני שבת) או בצילום טעון גניזה, פוסקים רבים אינם מצריכים גניזה ויש מחמירים.
במהלך כתיבת שם בספרי תורה, תפילין ומזוזות, אין להפסיק, ובתלמוד במסכת יומא אף מסופר כי:
כמו כן, אין הוגים אותו כפי שהוא נכתב, ויש שאף מחמירים ואוסרים להזכיר את אותיותיו זו אחר זו, ובמקום כך אומרים: "יוד קי ואו קי". מפני שנכתב בתלמוד הבבלי במסכת פסחים , בכל מקום שכתוב השם יהוה, נוהגים לבטא אותו אדוני, אם מדובר בלימוד או בתפילה, ואם מדובר בשיחת חולין, נהוג לבטא אותו השם.
במשנה תורה () כותב הרמב"ם:
בהמשך הפרק מפרט הרמב"ם כיצד לנהוג בטקסטים שבהם מופיעים שמות אלה, כך שלא תיפגע קדושתם.
ביהדות הקראית.
במאות הראשונות להופעת התנועה הקראית נהגו רבים בתוכה את הגיית השם יהוה, מתוך כוונה להחיות את השימוש בשם כפי שהיה נהוג לדעתם בעם ישראל בתקופה המקראית, ואולם במשך השנים אימצו הקראים את המנהג הרבני של איסור הגיית השם והחלפתו ב"אדוני" או "אלוהים". לאחרונה גוברים הקולות בתוך הקהילה הקראית לחזור להגיית השם יהוה בתפילה ובחיים.
ניתוח לשוני.
מאפיין ייחודי של השם שהוא מורכב מאותיות המשמשות תנועות (אמות קריאה) וגם עיצורים, בדרך שלא מאפשרת לדעת אם שתי האחרונות נהגות כעיצורים או כתנועות.
יש שקישרו את המילה לשורש העברי הי"ה, ולפיכך משמעות השם קשורה לתפיסה שהוא עצמו היה, הוה ויהיה, כלומר, "הוה לנצח בכל הזמנים בשוה", הווייתו בכל הזמנים, עבר הווה עתיד, היא אחת, מבלי שיחול שינוי בדעתו.
על פי פירוש רש"י לתורה, שם זה מורה על המידה האמיתית של האל, שהוא "נאמן לאמת דבריו", אלוהים לא התגלה לאבות בשם זה, כי הבטחות הזרע וירושת הארץ לא התגשמו בימיהם, ואילו לישראל שהוא מקיים הבטחותיו, מתגלה להם בשמו הזה.
על פי רס"ג, שם זה נבדל משמות אחרים בכך שהוא שמו המיוחד של האל, שאין בו השתתפות עם האחרים. ומורה על אמיתת האל עצמו; זו גם דעת הרמב"ם ור' יוסף אלבו. זוהי הסיבה שנקרא "השם המפורש" – כי הוא לא משותף עם אף אחד אחר, והוא מורה במפורש על האל. גם ריה"ל הולך בכיוון זה, וסובר שלעומת השם "אלוהים", הנחשב בעיניו שם כללי המתייחס לכל הברואים, השם המפורש הוא כמו שם פרטי מיוחד, שקוראים בשמו זה אלו שהתוודעו לייחודו של האלוהים בדרך של נבואה, כמו אדם המכיר את חברו בשמו.
לדעת המהר"ל מפראג, שם זה מצביע על כך שהוא הוויה מופשטת שאין לה גדר, גבול והגבלה, ושאיננה נתפסת בשכל אנוש. יש הסוברים ששם זה מבטא את האמונה שאלוהים היווה, מהווה ויהווה את העולם כולו בכל רגע מחדש, ולכן הוא מופיע בלשון עתיד, המורה על פעולה חוזרת ונשנית (כמו "ככה יעשה איוב כל הימים"). באמונה הקבלית, שם זה צופן בחובו מיפוי של המידות האלוהיות.
לשיטתו הקבלית של הרמח"ל, שם יהוה מיוחס ל"הנהגת הייחוד" – כלומר הנהגת ה' שמעל החוקיות, במובן מסוים הנהגה נסית, כלומר הנהגה שאינה תלויה בחוקים או במעשי האדם. זאת לעומת השם "אלוהים" המיוחס ל"הנהגת המשפט", כלומר הנהגת ה' בדרך של חוקים (חוקי טבע וחוקים רוחניים). לפי האמונה היהודית שתי הנהגות אלה מתקיימים יחד בהרמוניה, כאשר הנהגת הייחוד מנהיגה, מאפשרת ומנתבת את הנהגת המשפט.
יש שפירשו, על פי הארמית, שנקרא "השם המפורש" בהוראת "פלאי".
F-15I רעם
2005 בספורט
ג'ודו.
אליפות העולם בג'ודו נערכה בקהיר שבמצרים. יפן זכתה ב-3 מדליות זהב (11 בסה"כ), הולנד ב-3 מדליות זהב (6 בסה"כ) וקובה זכתה ב-2 מדליות זהב (3 בסה"כ).
טניס.
אליפות סבב ה-WTA.
אמלי מורסמו () ניצחה את מרי פירס ()
גביע המאסטרס.
דוד נלבנדיאן () ניצח את רוג'ר פדרר () והנחיל לו הפסד ראשון לאחר 35 ניצחונות רצופים.
גביע הפדרציה.
נבחרת רוסיה () ניצחה את נבחרת צרפת () 2:3.
גביע דייוויס.
נבחרת קרואטיה () ניצחה את נבחרת סלובקיה 2:3 () וזכתה בגביע בפעם הראשונה.
כדורגל.
אליפות העולם לקבוצות.
סאו פאולו () גברה על ליברפול () 0-1.
כדוריד.
אליפות העולם בכדוריד נערכת בתוניסיה:
כדורסל.
תחרויות בינלאומיות.
אליפות אירופה.
נבחרת יוון () זוכה באליפות לאחר ניצחון על נבחרת גרמניה () 62:78.
אליפות אמריקה בכדורסל.
ברזיל () זכתה באליפות לאחר ניצחון על ארגנטינה () 88-100.
שחייה.
אליפות העולם.
אליפות העולם נערכה במונטריאול, קנדה
אימיש
2004 בספורט
טניס.
גביע דייוויס.
נבחרת ספרד () זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת ארצות הברית ().
כדורגל.
הגביע הביניבשתי.
זה הייתה ההענקה האחרונה של הגביע.
כרומוזום הומולוגי
כרומוזומים הוֹמוֹלוגיים (באנגלית: Homologous chromosomes) הם זוג כרומוזומים דומים בצורה, בגודל, בגנים שלהם, בכמותם ומיקומם. יוצאי דופן הם כרומוזומי המין, X ו-Y, השונים זה מזה. כרומוזומים הומולוגיים מצויים בתאים דיפלואידיים, ביצורים המקיימים רבייה זוויגית. במצב נורמלי, אחד הכרומוזומים מקורו באם והשני מקורו באב. בתהליך המיוזה כל כרומוזום הומולוגי נצמד לבן זוגו ומבצע איתו שחלופים. כל אחד מבני זוג הומולוגים מקורו או מהאב או מהאם. כרומוזום, שמקורו מהאב, יקרא "כרומוזום אבהי" ואילו כרומוזום, שמקורו מהאם, יקרא "כרומוזום אימהי". כל בן זוג (הומולוג) נושא גנים דומים לבן זוגו, אך ביטויים של הגנים יכולה להיות שונה.
החוקרים במעבדה מארגנים את הכרומוזומים זוגות זוגות על פי גודלם, על פי מיקום הצנטרומר ועל פי תבנית הפסים הבהירים והכהים. התצוגה החזותית נקראת קריוטיפ. זוגות הכרומוזומים בקריוטיפ ממוספרים על פי גודלם: כרומוזום מספר 1 הוא הגדול ביותר ואילו כרומוזום 21 הוא הקטן ביותר.
במקרים נדירים ביותר נורשים שני הכרומוזומים מאותו הורה. במקרה זה ילקה הצאצא בתסמונות חריפות, כגון תסמונת פרדר וילי או תסמונת אנגלמן.
זוג כרומוזומים הומולוגיים מחוברים בצנטרומר. הזרוע הקצרה (העליונה) נקראת זרוע p (פטיט בצרפתית - קטן). הזרוע הארוכה נקראת q. הקטע המחבר בין שתי הזרועות נקרא צנטרומר וקצה הכרומוזום נקרא טלומר.
היסטוריה.