במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות 89 מיהודי פוטנוק ולאחריה החל הרעיון הציוני לצבור תומכים רבים בעיר. בשנת 1932 התארגן במקום סניף של התאחדות הנוער הציוני והוקמה הכשרה חלוצית לנוער.
בשנת 1930 נמנו בקהילה 723 נפש ובשנת 1944 חיו בעיר 468 יהודים.
הרב הראשון של פוטנוק היה רבי שלמה בראון. מלבד ידיעותיו בש"ס ובפוסקים הוא הצטיין גם בידיעותיו הכלליות ודיבר בשפה ההונגרית והגרמנית. רבי שלמה בראון נפטר בשנת תרל"ב (1872). רבה השני של פוטנוק היה רבי יעקב טננבוים ז"ל. תחילה הוא היה רב בקהילות טאיה ומזצ'אט, ולאחר מכן כיהן כ-23 שנים כרבה של פוטנוק. הוא ייסד בפוטנוק ישיבה שנתקיימה גם בימי הרבנים שבאו אחריו עד סמוך לשואה.
בעקבות פרסום החוקים היהודיים (1938 ואילך), ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, נסגרו חנויות רבות שבבעלות יהודית, ומצבם הכלכלי של יהודים רבים התערער.
ב-1941, עם פרסום חוקי הפלייה נוספים, נאסר על היהודים לצאת לרחוב בשעות הערב. ב-1942 גויסו הגברים היהודיים לחיל עזר יחד עם אזרחים נוספים שהשלטונות לא רצו לצרף לשורות הצבא הלוחם. רובם נשלחו לחזית אוקראינה, שם הועסקו בפינוי מוקשים, 60 מהם נספו.
במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו כ-60 יהודים תושבי המקום בפקודת הגסטפו. הם הואשמו בהאזנה בסתר לשידורי האויב, בהפצת שמועות תבוסתניות ובהסתרת סחורות. ב-5 באפריל הובלו לבודפשט ומשם הועברו למחנה ריכוז בגאראן (הראן בסלובקיה המודרנית), ובראשית מאי שולחו לאושוויץ. ב-2 במאי 1944, רוכזו יהודי העיר ויהודי היישובים הסמוכים בגטו במתחם בית הכנסת, בית הספר ובבנייני הקהילה, שם הוחזקו במשך כחודש ימים 588 יהודים. האמידים מביניהם נחקרו תוך עינויים לגלות היכן הטמינו את רכושם. ב-3 ביוני הובלו יהודי הגטו למישקולץ, שם רוכזו כל יהודי המחוז. ב-6 ביוני 1944 שולחו 564 יהודי פוטנוק לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 127 יהודים לפוטנוק ושיפצו את בית הכנסת. בשנים שלאחר מכן עזבו רובם את העיירה ובשנות השישים התגורר במקום מספר קטן של יהודים. בעיר נותר בית קברות יהודי. מספר הנספים בני המקום באושוויץ ובעבודות הכפייה הגיע ל-509.
בחירות ב-2018
סיקסו
סיקסו (בהונגרית: Szikszó; ביידיש ידועה גם כסיקס) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי סיקסו.
יהודים התיישבו במקום החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. הקהילה התארגנה בשנת 1791 ובין מוסדותיה היו חברה קדישא, בית תפילה ומוסדות חינוך כ"תלמוד תורה", בית ספר וישיבה גדולה. בשנת 1914 נבנה בית כנסת גדול ומפואר.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא האוסטרו-הונגרי 48 מיהודי סיקסו, 10 מהם נפלו בקרבות.
בשנות השלושים גברה הפעילות הציונית בעיירה. מבודפשט הגיעו שליחי התנועות: בית"ר, "המזרחי" ו"השומר הצעיר", ובהשפעתם עלו כמה צעירים מסיקסו לארץ ישראל. בשנת 1930 חיו במקום 785 יהודים ובשנת 1944 640 יהודים.
בשנת 1942 גויסו גברים יהודים מסיקסו לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. רק אחדים מהם חזרו לעיר בינואר 1944.
בשנת 1943 נכלאו ארבעה מיהודי המקום שלא היו בידיהם תעודות אזרחות תקינות במחנה הריכוז בהידשנמטי. באפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי סיקסו בעגלות לגטו שהוקם בקושיצה, שם נכלאו בבית חרושת ללבנים וסבלו מחוסר מזון ומים. במאי הועלו יהודי סיקסו לקרונות והוסעו למחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 92 ניצולים לעיר ובשנת 1946 התארגנה הקהילה מחדש. בשנת 1960 עלו רובם לישראל.
בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון על קיר בית הכנסת בעיר ליהודי סיקסו ויישובים באזור שנרצחו בשואה. ולידו בית עלמין יהודי המתוחזק באופן סדיר, מוקף חומה ושערו נעול. בשנת 2014 חולל בית העלמין וכתוצאה מכך נהרסו כ-50 מצבות.
אסמאעיל אל-אזהרי
אסמאעיל אל-אזהרי (בערבית: إسماعيل الأزهري; 20 באוקטובר 1900 - 26 באוגוסט 1969) היה מנהיג לאומי סודאני, "אבי האומה" הסודאנית. ראש ממשלת סודאן הראשון (1954-1956) ונשיאה השלישי (1965-1969).
תולדות חייו על עלייתו לשלטון.
נולד בעיר אומדורמאן בסודאן. התחנך בקולג' על שם צ'ארלס גורדון בח'רטום ובאוניברסיטה האמריקנית בביירות, אותה סיים ב-1930 כמורה למתמטיקה. ב-1937 מונה למזכיר הראשי של הקולג' על שם צ'ארלס גורדון. ב-1938, כחלק משאיפתו שבני עמו יטלו חלק גדול יותר במינהל ארצם, במסגרת השלטון הבריטי, ייסד את קונגרס הבוגרים הכללי (Graduates' General Congress) ונבחר לראשו.
ב-1942 הפך דה פקטו לדוברם של הכוחות הלאומיים הסודניים, כאשר מאמציו של הקונגרס לפעול יחד עם הבריטים עלו בתוהו. על אף שקבוצה מסוימת בקונגרס המשיכה לדבוק בשיתוף פעולה עם הבריטים, על מנת להגיע לעצמאות באופן איטי ומדורג, חלק אחר, בראשותו של אל-אזהרי, נטה לאיחוד של סודאן עם מצרים, שהייתה אז כבר במעמד עצמאי ("איחוד עמק הנילוס").
ב-1943 ייסד את המפלגה הפוליטית הראשונה בסודאן, מפלגת אל-איחווה ("האחים", الإخوة) שאחד מבסיסי הכוח החשובים שלה היה הסיעה הסופית. אל-אזהרי פעל נגד כל שיתוף פעולה עם הבריטים, ולפיכך קרא להחרמת הבחירות שערכו הבריטים במדינה למועצה מחוקקת מקומית ב-1948. בעקבות צעד זה נעצר על ידי השלטונות. נכונותו ושאיפתו של אל-אזהרי לאיחוד עם מצריים זכו לתמיכה אוהדת מן הצד המצרי ושלטון המלך פארוק עשה ככל יכלתו למיזוג בין שתי הארצות, תוך בלימת השאיפות הסודאניות לעצמאות.
מהפכת הקצינים החופשיים במצרים, ביולי 1952, שהעלתה לשלטון שם את מוחמד נגיב ולאחר מכן את גמאל עבד אל נאצר, שינתה את הנכונות המצרית לאיחוד, והפנתה את כובד משקלה דווקא לתמיכה בעצמאות סודאנית נפרדת.
בפברואר 1953 נחתם הסכם בין שלטונות מצריים, בריטניה ונציגים סודאנים, ליצור תוך שלוש שנים שלטון עצמי סודאני במסגרת קונפדרטיבית עם מצרים, ולקיים בחירות על מנת לקבוע את אופי המשטר במדינה. על אף מאסרו, ועל אף שמפלגתו נקרעה בחילוקי דעות פנימיים, הצליח אל-אזהרי לשוב לעמדת הנהגה מובילה. הוא ייסד את מפלגת האיחוד הדמוקרטי (الحزب الإتحادي الديموقراطي, אל חזב אל-איתיחאדי אל-דמוקראטי), שחרתה על דגלה התנגדות שלטון הבריטי וזיקה חד-משמעית למצרים. בבחירות למועצה המחוקקת שהתקיימו בנובמבר 1953 זכתה המפלגה לרוב של 51 מושבים מתוך 97. ב-1954 היה אל-אזהרי לראש ממשלת סודאן.
שלטונו.
עד מהרה התברר שהעם הסודאני, על אף תמיכתו במפלגתו של אל-אזהרי, לא היה מעוניין באמת באיחוד על מצרים. במעשה בולט של מנהיגות מאחדת, הסכים אל-אזהרי לשתף פעולה עם המפלגה היריבה, חזב אל-אומה (حزب الأمة; מפלגת הלאום) ולהצהיר את הצהרת העצמאות של סודאן ב-1 בינואר 1956, שיצרה אותה כמדינת לאום נפרדת. מאידך, הוויתור על בסיסה האידאולוגי של מפלגתו גרם להחלשתה בציבור ולצמצום בסיס הכוח שלה. בפברואר גיבש אל-אזהרי "ממשלת מומחים" שהתבססה על פקידים-טכנוקרטים. מפלגתו התפצלה, כאשר תומכיו שהשתייכו לסיעה הסופית הקימו את המפלגה העממית-דמוקרטית.
ממשלתו לא הצליחה לגבש חוקה ולא מנגנון משטר יציב, עקב רצונה של שותפתו-יריבתו לשלטון, מפלגת הלאום, במשטר נשיאותי ותמיכתו של אל-אזהרי במשטר פרלמנטרי. לפיכך הוחלט שלא להחליט, ולהמשיך לבסס את מוסדות המדינה על בסיס של הסכמות מקומיות. בעיה נוספת נבעה מהכללת דרום סודאן בגבולות המדינה. אוכלוסיית החבל לא ראתה עצמה חלק מהאומה הסודאנית הערבית-מוסלמית והשליטה עליה החלה להתבסס על כפייה דבר שהוביל למלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה. ביוני 1956 נכשל אל-אזהרי בהצבעת אי-אמון וממשלתו הראשונה נפלה.
שארית חייו.
ב-1961 נאסר אל-אזהרי במסגרת הפיכה צבאית ונשלח למאסר של מספר חודשים בג'ובה. ב-1964 הושב השלטן הדמוקרטי על כנו ואל-אזהרי שב להוביל מפלגה פוליטית. במרץ 1965 התמנה לנשיא המדינה, בתפקיד זה ביקש להשליט על המדינה את חוקי השריעה האסלאמים, כך שחוק האסלאם יגבר תמיד על החוק האזרחי. כן הוציא מחוץ לחוק את המפלגה הקומוניסטית. מ-29 באוגוסט עד 1 בספטמבר 1967 אירח את ועידת ח'רטום שגיבשה את מדיניות מדינות ערב כלפי ישראל לאחר מלחמת ששת הימים (לא להכרה בישראל, לא למשא ומתן עם ישראל, לא לשלום עם ישראל). במאי 1969 תפס ג'עפר נומיירי את השלטון בהפיכה צבאית. אל-אזהרי נכלא ובריאותו התדרדרה בכלא עד שנפטר באוגוסט אותה שנה.
סיפורי הנביאים (אסלאם)
סיפורי הנביאים (בערבית: قصص الأنبياء, תעתיק מדויק: קצץ אל-אנביאא) הם כל אוסף סיפורים אשר מבוסס על הקוראן, על חדית', או על ספרות אסלאמית אחרת אשר קשורה בקשר הדוק לקוראן ולחדית', ואשר מתארים את קורותיהם של הנביאים, מנקודת מבט אסלאמית.
בעוד שחלק מסיפורי הנביאים באים לתאר מאורעות היסטוריים, רובם באים על מנת ללמד מוסר ודרך ארץ.
סקירה כללית.
באופן מסורתי, סיפורי הנביאים מתחילים בסיפור בריאת העולם, בריאת המלאכים, ובריאת אדם וחווה. לאחר מכן מופיעים סיפורים על משפחתו של אדם, קין והבל, אדריס, נוח, שם, הוד, סאלח, אברהם, ישמעאל, הגר, לוט, יצחק, יעקב, עשו, יוסף, שועייב, משה ואהרון, אל-ח'ידר, יהושע בן נון, אלישע, שמואל, דוד, שלמה, יונה, יחזקאל, ד'ו אל-קרניין, יוחנן, ישוע, מוחמד, ואחרים.
הספר תורגם לעברית על ידי אביבה שוסמן.
שברולט 150
שברולט 150 (באנגלית: Chevrolet 150) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 1953–1957.
אמא עם ילד