בעקבות מותם של ילד קטן ופעוטה בשדרות מרקטת קסאם, ישראל פתחה במבצע צבאי נרחב בצפון רצועת עזה, שהתמקד בערים בית חאנון, בית לאהיא ומחנה הפליטים ג'בליה. מטרתו של המבצע הייתה למנוע מארגוני הטרור הפלסטינים לשגר רקטות קסאם ופצצות מרגמה על יישובים ישראלים בתוך הרצועה ומחוצה לה. ביום השני של המבצע נהרגו בבוקר תושבת אלי סיני ושני חיילים מהתקפות מחבלים. אלו היו 5 ההרוגים של ישראל במבצע.
לצורך המבצע הקים צה"ל חמ"ל (חדר מלחמה) משותף שכלל מפקדים בכירים מכל הזרועות המעורבות בלחימה: כוחות יבשה, חיל האוויר, כוחות מודיעין ושב"כ. על המבצע פיקד תא"ל שמואל זכאי ואילו את חיל האוויר ייצג תא"ל אמיר אשל. בשטח פיקדו על הכוחות אל"ם אבי לוי, מפקד החטיבה הצפונית של רצועת עזה, אל"ם איל איזנברג, מפקד חטיבת גבעתי ואל"ם ארז צוקרמן שפיקד על כוחות חטיבת גולני.
במבצע זה הפעיל צה"ל בסיוע אווירי צמוד ומדויק של מזל"טים ומסוקי קרב שאיתרו והשמידו חוליות קסאם ונ"ט בזמן שכוחות היבשה של צה"ל איכנו מטרות, חישפו שטחים ופיתו את המחבלים ליזום מגע. במהלך המבצע נורו עשרות רקטות נ"ט על כוחות צה"ל אך גרמו לפצועים קלים בלבד, דבר שהעיד על איכות המיגון של הרק"מ הישראלי.
במהלך המבצע נהרגו בין 104 ל-133 פלסטינים, ביניהם כ-62–87 מחבלים ו-18–31 ילדים (אין הסכמה על הנתונים). במהלך המבצע הושמדו כ-10 חוליות קסאם (כאשר חוליה כוללת 2–5 מחבלים ו-1–3 רקטות). כמו כן, נהרסו 77 בתים ועוד מספר רב של בתים נפגעו במהלך הלחימה. חיל ההנדסה הקרבית חישף שטחים נרחבים ששימשו כמסתור ליורי הטילים והרס בתים שמהם נורו רקטות נ"ט, פצמ"רים וקסאמים על כוחות צה"ל ויישובי הסביבה.
במהלך המבצע ישראל האשימה את אונר"א בסיוע למחבלים הפלסטינים וחשפה סרט המוכיח לכאורה העברת רקטה ברכב של האו"ם. באו"ם הכחישו וטענו שמדובר באלונקה. לבסוף הודו בצה"ל שאין ודאות שהעצם הנראה בסרט הוא קסאם, דבר שגרר ביקורת קשה בארץ על דוברת צה"ל רות ירון. לעומת זאת, ההאשמות היו חמורות מספיק בשביל לגרום לקופי ענאן להתערב, וראיון של פיטר האנסן, מזכ"ל אונר"א, שקבע כי אין לו עניין בדעתם הפוליטית של עובדיו גם אם יהיו תומכי חמאס, גרם למבוכה רבה בקרב הארגון ובסופו של דבר להחלטה שכהונתו של האנסן לא תוארך.
במועצת הביטחון של האו"ם הועלתה הצעה לגנות את ישראל על המבצע ולדרוש ממנה לסגת מיד, אך ארצות הברית הטילה עליה וטו מאחר שהחלטה זו התעלמה לחלוטין מהטרור כנגד אזרחים ישראלים.
בסוף השבוע של ה-17 באוקטובר, צה"ל הודיע על נסיגה ממחנה הפליטים ג'בליה ומרכזי האוכלוסייה אחרי שהכריז כי המבצע השיג את מטרותיו, וכן הזהיר שאם יחודש הירי, צה"ל ישוב לפעול באזור זה.
שני הצדדים טענו לניצחון במבצע.
סרן יעקב דלל, מדובר צה"ל אמר:
החמאס פרסם באתר אינטרנט הודעה בה הוא הכריז על ניצחון והברחת "האויב החיצוני" ואף הפיץ ידיעות שקריות על כך שבמהלך המבצע אנשי החמאס הרגו 24 חיילים.
אבדות.
מספר האבדות בין ה-30 בספטמבר ל-15 באוקטובר 2004 :
ישראל.
בסה"כ: 5.
פלסטינים.
מקורות שונים טוענים למספרים שונים של הרוגים בקרב הפלסטינים, חלקם כוללים גם פלסטינים שנהרגו בדרום רצועת עזה (כגון ברפיח) אף על פי שהמבצע הוגבל רק לצפון הרצועה. ההערכות השונות נעות בין 104 ל-133 פלסטינים שנהרגו על ידי צה"ל, שני שלישים מהם מחבלים שהיו מעורבים בלחימה.
להלן הדיווחים השונים:
רקוויאם לחלום (סרט)
רקוויאם לחלום (באנגלית: Requiem for a Dream) הוא סרט דרמה אמריקאי עצמאי משנת 2000 בבימויו של דארן ארונופסקי ובכיכובם של ג'ניפר קונלי, ג'ארד לטו, מרלון ויינס ואלן בורסטין. בורסטין הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור הופעתה בסרט זה.
בסרט מתוארות צורות שונות של התמכרות ושקיעה באשליות שבעקבותיהן הדמויות בסרט מאושרות בשלב הראשוני כבתוך חלום - הסרט מתמקד מצד אחד בחוויות המרוממות ומצד שני בחוויות הקשות ביותר שגוררים מעשים אלה וגורמים ל"מות חלום", בשל המציאות. השקיעה בעולם לא-ריאלי ובהתמכרות מובילה את הדמויות למאסר בתוך עולם מטריף־דעת, הזוי, מייאש ופזיז, שלימים יפגוש את המציאות בצורה מחרידה. הסרט נחשב קשה לצפייה ודורג כסיווג צפייה NC-17 שהוא הגבוה ביותר.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2000, אך לא זכה. שנים ספורות לאחר יציאתו לאקרנים, הפך לסרט פולחן.
תקציר העלילה.
לסרט שני קווי עלילה עיקריים: סיפורה של אישה מבוגרת ובודדה שנוטלת באובססיביות כדורים כנגד השמנה (אמפטמין) – וסיפורו של בנה וחבריו שלהם שאיפות להתעשר מסמים קשים, אליהם הם מתמכרים עד אובדן הנפש.
כל אחד מהגיבורים מנסה לבנות לעצמו עולם אוטופי ואידיאלי תוך הסתמכות על הסם, גורם שבסופו של דבר מוביל לשבירת חלומם. בבסיס הסרט - שלוש אנלוגיות מרכזיות – קיץ, סתיו וחורף המשקפים את שאיפותיהם ורצונותיהם של כל אחד מהגיבורים.
על אף שהנושא הראשי בסרט הוא ההתמכרות לסם, התכנים שהבמאי רצה להעביר לצופיו נראים שונים בתכלית. כל אחת מהדמויות מחפשת את הבריחה מהחיים הרגילים והמלנכוליים שלה.
שרה, אימו של הארי, אישה זקנה שהתאלמנה לא מכבר מבעלה, חיה בדירה עלובה בבית דירות שהחיים של כל דייריו דומים לחייה: גלמודים ועצובים כשהדלק היחיד שמניע אותם הוא הזיכרונות המעטים. התמכרותה של שרה לסמים החלה כאשר היא קיבלה שיחת טלפון מנציג חברה המאתרת משתתפים לתוכנית טלוויזיה פופולרית המודיע לה שהיא נבחרה להשתתף בתוכנית. שרה מתכננת ללבוש את השמלה האדומה שלה, אותה לבשה לטקס סיום התיכון של הארי. כאשר היא מודדת את השמלה מסתבר לה שהיא אינה במידתה עוד. שרה מתחילה דיאטה כדי לרזות, אך אינה מתמידה בה ובעצת חברתה רוזי, היא פונה לרופא לעזרה. הרופא נותן לה כדורי הרזיה מסוג אמפטמין, שבנוסף לדיכוי התיאבון, גורם גם להשפעה ממריצה.
שרה אסירת תודה לבנה אחרי שהוא קונה לה טלוויזיה חדשה מכספי סחר הסמים. מדבריו המבולבלים של הארי מבינה שרה שהוא איש הפצה מצליח ואף מאמינה שבקרוב עשויה היא לראות את נכדה הראשון מחברתו העשירה של בנה.
שרה מפגינה סממנים של התמכרות לסמים והארי המנוסה בשימוש בסמים מבין שאמו מכורה ומפציר בה להפסיק ליטול את כדורי ההרזיה. שרה נהנת מהשפעות הכדורים. ההזדמנות להופיע בטלוויזיה מפיחה בה חיים ונותנת לה סיבה לקום בבוקר ולחייך.
בדומה לשרה, גם הדמויות האחרות, הארי וחבריו, מוצאים את המפלט הכלכלי והנפשי בשימוש בסם. מה שמתחיל מניסיון להתעשרות מהירה במכירת סמים, הופך להתמכרות כבדה של השלושה למציאות מדומה, הזויה ומטריפת דעת. הצורך בסם הופך למרכז חייהם של כל אחת מהדמויות הצעירות, דבר שלבסוף גורר משמעויות טראגיות להחריד.
הארי בסוף הסרט חולם שהוא רואה את אהובתו, מריון, במקום יפה ליד הים, אך כאשר הוא רץ לכיוונה היא נעלמת והוא נופל - ומתעורר למציאות בה הוא לבד בבית חולים, ידו נכרתה לאחר זיהום שנגרם עקב הזרקת הסמים. במקביל, מריון מספקת שרותי זנות בתמורה לסמים.
שרה נמצאת בבית חולים פסיכיאטרי אחרי טיפולים קשים מאוד. מצבה קשה. היא הוזה שהיא זכתה במשחק הטלוויזיוני ולתשואות הקהל נפגשת שם עם הארי מתחבקת איתו, ובחלומה הוא מאורס ואיש עסקים מצליח.
הניגוד בין המציאות לחלום יוצר את ההרגשה של "רקוויאם לחלום".
פרסונה נון גרטה
Trigun
דגניים
דגניים (שם מדעי: Poaceae ולעיתים Gramineae) היא משפחת צמחים חד-פסיגיים המשתייכת לסדרת הדגנאים. המשפחה מונה בין 7,000 ל-12,000 מינים, ובין 400 ל-650 סוגים הנפוצים בעולם כולו. הדגניים הם ממשפחות הצמחים החשובות לכלכלה ולתרבות האנושית עקב שימושם המגוון והנפוץ על ידי האדם למטרות תבואה, מספוא, מרעה, צמחי מרפא, הפקת סוכר וחומרי בניין.
רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים בעלי גבעולים נבובים. שורשיהם בדרך כלל מורכבים מציציות צפופות. הגבעול או הקנה מורכב בדרך כלל ממפרקים אטומים, ופרקים נבובים. הקנה בעל יציבות רבה ויכול להתכופף ולא להישבר. העלים מורכבים משלושה חלקים, נדן, טרף, ולשונית. הנדן עוטף את פרקי הקנה או הגבעול בצורת צינור שסוע, כאשר הטרף הארוך והצר הוא החלק החופשי של העלה ומשתרך כלפי מטה. הלשונית מחברת בין שני החלקים. תפרחת הדגניים מסודרת בקבוצות של שבולת, אשבול או מכבד.
צמחים דגניים מתורבתים שהאדם מגדלם לצורך חקלאות נקראים בשם דגן. הדגן מהווה מקור מזון עיקרי של האנושות, וכנראה המקור הגדול ביותר לחלבון. גידולי דגן כוללים אורז בהודו ובמזרח הרחוק, תירס במקסיקו, חיטה ושעורה באירופה וצפון אמריקה, והדורה באפריקה. צמחי דגן מגודלים גם לשם מרעה ומספוא של משק חי, בעיקר כבשים ובקר.
מבנה הפרח.
לדגניים תפרחות הבנויות משיבוליות. בפרח לכל שיבולת שני קשקשים ירקרקים, מוץ עליון ומוץ תחתון, אשר עוטפים את אברי הפרח הפנימיים. שני המוצים נתונים זה בתוך זה והגדול שבהם, התחתון, מכסה במקצת את השני ומסתיים בזיף קשה וארוך המכונה מלען. שלושה אבקנים, זירייהם ארוכים ודקים ומשלשלים את המאבקים הבשלים מחוץ לשיבולית.
בין המוץ העליון והאבקנים יושבים עוד שני קשקשים קטנים המכונים קשקשי תפיחה. בעת הפריחה תופחים ועל ידי כך נפתחים שני המוצים והפרח נפתח. שחלה עילית שבראשה צלקת מחולקת לשתי אונות שעירות או מנוצות. מבנה מותאם להאבקה ברוח. שחלה מגורה אחת מכילה ביצית יחידה, והפרי המתפתח ממנה הוא הגרגר- פרי יבש בן זרע אחד (קליפת הפרי היא חלק מקליפת הזרע), הזרע מכיל עובר קטן העומד בצדו של אנדוספרם גדול. הסדר (מלמטה למעלה) - גלומות - מוצים - קשקשי תפיחה.
משפחת הדגניים היא משפחה יחידה בסדרת הדגנאים. נוהגים לחלק אותה לשתי תת-משפחות:
סיסניים ודוחניים.