יש דרכים רבות בהן מתרחשת אפילפסיה. דוגמאות לפיזיולוגיה חולנית כוללות: קשרים מגרים לא רגילים בתוך הרשת הנוירונית במוח, מבנה נוירון לא תקין הגורם לזרימת מתח שונה, סינתזה מעכבת מופחתת של הנוירוטרנסמיטר, קולטנים לא יעילים של נוירוטרנסימרים מעכבים, התפתחות לא בשלה של סינפסות ותפקוד פגום של תעלות יונים.
שליטה בפרכוסים.
על אף שהועלו השערות רבות כדי להסביר איך פועלת הדיאטה הקטוגנית היא נשארה בגדר מסתורין. השערות שהוכחו כלא נכונות כוללות רמות גבוהות של חומצה בדם, שינויים באלקטרוליטים והיפוגליקמיה (רמה נמוכה של סוכר בדם). על אף שידוע על שינויים ביוכימיים רבים המתרחשים במוחו של חולה שמשתמש בדיאטה הקטוגנית לא ידוע לאיזה מהם יש השפעה נוגדת פרכוסים. העדר ההבנה בתחום זה דומה למצב עם הרבה תרופות אנטי-אפילפטיות.
בדיאטה הקטוגנית יש הגבלה על פחמימות ולכן הן אינן יכולות לספק את כל הצרכים המטבוליים של הגוף. במקום זאת משתמשים בחומצות שומן כמקור העיקרי לדלק. בני אדם יכולים להמיר חלק
מחומצות האמינו לגלוקוז בתהליך הנקרא גלוקונאוגנזה אבל אינם יכולים לעשות זאת עם חומצות שומן. משום שיש צורך בחומצות אמינו כדי לייצר חלבונים החיוניים לגדילה ולתיקון רקמות גוף אי אפשר להשתמש בהן כדי ליצור גלוקוז. דבר זה מציב בעיה בפני המוח משום שבדרך כלל הוא מתודלק רק על ידי גלוקוז וחומצות שומן לא עוברות את מחסום דם-מוח. הכבד יכול להשתמש בחומצות שומן כדי לסנתז את שלושת גופי הקטון אצטואצטט, בטא-הידרוקסיבוטיראט ואצטון. גופי קטון אלה נכנסים למוח ומהווים תחליף לגלוקוז.
גופי הקטון הם עצמם, כנראה, נוגדי פרכוסים. בניסויים בבעלי חיים התברר שאצטואצטט ואצטון מגנים כנגד פרכוסים. הדיאטה הקטוגנית גורמת לשינויי התאמה לחילוף החומרים האנרגטי במוח המגדיל את יתרות האנרגיה. גופי קטון הם דלק יעיל יותר מאשר גלוקוז ומספר ההמיטוכונדריה גדל. דבר זה יכול לעזור לנוירונים להישאר יציבים לנוכח דרישת אנרגיה מוגדלת בזמן פרכוס והם יכולים להביא לתוצאה של הגנת נוירונים
תרופות אנטי-אפילפטיות מדכאות את הפרכוסים האפילפטיים אבל הן לא מרפאות ולא מונעות את התפתחותה של רגישות לפרכוסים. התפתחותה של אפילפסיה (אפילפטוגנזיס) היא תהליך שמובן לנו מעט מאוד. תרופות אנטי-אפילפטיות מעטות (ולפוראט, לבטיראצטם ובנזודיאזפינים הראו תכונות אנטי-אפילפטוגניות בבעלי חיים. אבל אף תרופה אנטי-אפילפטית לא השיגה זאת בניסוי קליני בבני אדם. נמצא שיש לדיאטה הקטוגנית תכונות אנטי-אפילפטוגניות בחולדות.
יישומים אחרים.
הדיאטה הקטוגנית יכולה להיות טיפול מצליח לכמה מחלות מטבוליות נדירות. מחקרי מקרה על שני ילדים הראו שהיא יכולה להיות טיפול אפשרי באסטרוציטומה, סוג של גידול מוחי. נמצא בכמה מחקרי מקרה שהיא משפרת את מצבם של החולים באוטיזם, דיכאון, מיגרנות, כאבי ראש וסוכרת מסוג 2. משום שתאים בגידול אינם יעילים בעיבוד גופי קטון לאנרגיה הוצעה הדיאטה הקטוגנית כטיפול בסרטן. בסקירה שבוצעה בשנת 2008 לא נמצאו מספיק הוכחות מדעיות כדי לתמוך בשימוש בדיאטה הקטוגנית כטיפול במחלות אלה. בכל אופן מתנהלים מחקרים קליניים רבים לגבי מחלות רבות.
במרץ 2009 אושרה קפרילידן (Caprylidene) (אקסונה) על ידי FDA "לטיפול דיאטטי בתהליכים מטבוליים ודרישות תזונתיות הקשורות במחלת אלצהיימר קלה עד בינונית". מטבוליזם של גלוקוז על ידי המוח הוא פגום במחלת אלצהיימר והציעו שגופי קטון יכולים לספק מקור אנרגיה חלופי .
חנה ובר
חנה ובר (שמה הספרותי רבקה שזורי; נולדה ב־1948) היא סופרת חרדית ישראלית הכותבת בעיקר לילדים בגילאי תחילת קריאה.
קורות חייה.
נולדה בירושלים בשם חנה רבקה יעקובוביץ. אביה הוא הרב חיים יוסף יעקובוביץ, ממייסדי ישיבת קול תורה. גדלה בשכונת רחביה, ולאחר מכן בשכונת בית וגן. למדה בבית הספר חורב, ובסמינר למורות בירושלים. נישאה לרב צבי ובר, ולהם 16 ילדים. כיום הם גרים בשכונת נווה יעקב בירושלים, שם משמש בעלה כרב הקהילה החרדית בשכונה.
בשנת 1975 הצטרפה לצוות הכותבות של שבועון הילדים הדתי "זרקור", והחלה לכתוב תחת השם הספרותי רבקה שזורי. בהמשך היא כתבה בשבועון מרווה לצמא וכן במוסף ילדים שמצורף לשבועון "משפחה". הסיפור הראשון שכתבה היה "בבית שלנו", סיפור פשוט בשפה קלילה המספר את אורח חייהם של משפחה חרדית ואפיזודות קטנות המאפיינות משפחה כזו המונה חמש נפשות.
מדור הילדים הפופולרי ב"זרקור" המשיך בהפסקות קלות עד היום ועבר כמה שינויי שם ושנויי תפאורה (שמות משפחה שונים, מקום מגורים שונה למשפחה), אבל הסגנון נשאר כשהיה.
ספרה הראשון "בבית שלנו" יצא בהוצאת "זרקור" בשנת 1984 ולאחר כרך שני יצאו גם ספריה האחרים.
בשנת 1988 החלה לכתוב בעיתון זרקור סיפור בהמשכים לנוער תחת השם "במעלות התורה", סיפור המתאר נער חרדי בגיל בר המצוה ואת שנתו הראשונה בישיבה קטנה. הסיפור נכתב מתוך הכרות קרובה עם בניה שלמדו בעצמם בישיבה, והספר מבטא את לבטי הבחור החרדי הצעיר. הסדרה זכתה לפופולריות בקרב קוראי העיתון, ויצאה כספר מיד עם סיום פרסומה בעיתון.
שזורי כתבה גם סיפורים קצרים תחת השם הספרותי "חנה בן חי", הוציאה לאור שני קובצי סיפורים תחת שם זה בשמות: "תעלומת הכף הכחולה" ו"כי בא מועד".
אחד מסיפוריה שיצאו לאור כספר הוא הסיפור "ילדה קטנה של פעם", שהוא כעין אוטוביוגרפיה על חוויותיה כילדה קטנה בירושלים של ימי הצנע.
בשנת 2015 עזבה את זרקור.
ג'יי.ג'יי. היקסון
ערכי הכינויים
ערכי הכינויים היא תורה קבלית שבמסגרתה תלו חכמי הקבלה משמעויות קבליות על מילים מוכרות. הרמב"ן בהקדמתו לפירוש התורה כותב "התורה תדבר בתחתונים ותרמוז בעליונים" וכוונתו היא שעולמנו בו אנו חיים משתלשל מעולמות רוחניים ובעצם לכל פרט בעולמנו יש שורש רוחני. לייחוס הפרטים לשורשם קוראים חכמי הקבלה ערכי הכינויים. בעבודת האיסוף, המיון, הארגון, המינוח והנימוק עסקו, בין השאר: הרב יוסף ג'יקטיליה, אחריו הרמ"ק בספר פרדס רימונים, וכן הרב יעקב צמח והרב משה זכות, הרב מנחם עזריה מפאנו והרב יחיאל היילפרין.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:קבלה]]
גאי צ'מברס
היטושי איממורה
היטושי איממורה ("Imamura Hitoshi" 今村 均; 28 ביוני 1886 - 4 באוקטובר 1968) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
איממורה נולד בעיר סנדאי שבמחוז מיאגי לשופט מקומי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1907 ובמכללת המלחמה של הצבא ב-1915. ב-1917 קיבל את דרגת הקפטן ונשלח לאנגליה כנספח צבאי בשנה שלאחר מכן. באפריל 1927 התמנה איממורה לנספח הצבאי בהודו הבריטית. לאחר שקודם לדרגת קולונל ב-1930 החזיק איממורה במספר תפקידי מטה במחלקת המבצעים של המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי עד 1932. לאחר שפיקד למשך זמן קצר על הרגימנט ה-57 בשאנגחאי, שב איממורה ליפן והתמנה למפקד בית הספר הצבאי נרשינו, תפקיד אותו מילא עד 1935.
המלחמה בסין.
במרץ 1935 קיבל איממורה את הפיקוד על חטיבת הרגלים ה-40 ואת דרגת מייג'ור גנרל. הוא מונה לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג במנצ'וקוו במרץ 1936. בין השנים 1937–1938 שימש איממורה מפקד בית הספר למקצועות חיל הרגלים בטויאמה.
במרץ 1938 קיבל איממורה את דרגת לויטננט גנרל ונמסר לו הפיקוד על הדיוויזיה החמישית ששהתה אז בסין, עליה המשיך לפקד במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת סין–יפן השנייה.
בין 1940 ל-1941 שימש איממורה סגן המפקח הראשי על אימוני הצבא, אחד התפקידים בעלי ההשפעה הרבה ביותר בצבא היפני. לאחר מכן קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה ה-23.
מלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 1941 מונה איממורה למפקד הארמייה ה-16 ונשלח להוביל אותה בפלישה לאיי הודו המזרחיים. בעת הקרב, עת התקרבו כוחותיו לאי ג'אווה, נפגעה ספינת התובלה עליה שהה מטורפדו, שקעה ואיממורה נאלץ לשחות לחוף.
לקראת סוף 1942 קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה השמינית, שהייתה אחראית על הארמייה ה-17 (שלחמה באיי שלמה) ועל הארמייה ה-18 (שלחמה בגינאה החדשה). בניגוד למקובל, נהג איממורה ברחמנות כלפי האוכלוסייה המקומית באיי הודו המזרחית, התנהגות שלעיתים הובילה לעימותים עם מטה קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית ועם המטה הכללי בטוקיו. עם זאת, מדיניות זו הובילה ליחסים תקינים עם האוכלוסייה המקומית והקלה על הכיבוש.
ב-1943 קודם איממורה לדרגת גנרל. ביחד עם מפקד הצי ברבאול, תת-אדמירל גיניצ'י קוסאקה, נכנע איממורה בפני בעלות הברית בספטמבר 1945.
בתום המלחמה עצר צבא אוסטרליה את איממורה באשמת פשעי מלחמה, בכללם הוצאה להורג של שבויי מלחמה והמתין למשפט בבית דין צבאי. באפריל 1946 שלח איממורה מכתב למפקד האוסטרלי ברבאול בו ביקש ממנו להאיץ את משפטו על מנת להקל על שפיטת פושעי מלחמה אחרים. איממורה הואשם בכישלון לרסן את חברי הפיקוד שלו, שביצעו זוועות אכזריות ופשעים אחרים. משפטו נערך ברבאול בין ה-1 ל-16 במאי 1947. הוא נמצא אשם ונידון לעשר שנות מאסר אותן ריצה בכלא סוגאמו שבטוקיו עד שחרורו ב-1954.
נאסנאס
מתחם סומה-וזוב
מתחם סומה-וזוב הוא מתחם געשי המצוי לחופו המזרחי של מפרץ נאפולי בתחומי מחוז קמפניה, איטליה. המתחם שייך לקשת הגעשית של קמפניה, המהווה חלק מאזור געשי נרחב בדרום-מזרח הים הטירני.
המתחם מכיל את החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב, שנותר ניצב בקלדרה שנוצרה עקב התמוטטותו של הר געש קדום – סומה (Monte Somma).
היווצרות.