המילה המיודעת באנגלית (the subcontinent) מתייחסת לתת-היבשת ההודית. תת-היבשת ההודית מכילה את הודו, פקיסטן, בנגלדש, נפאל, בהוטן, וסרי-לנקה. ההגדרה היא ברורה למדי, ולמרות שתת-היבשת ההודית מכילה מגוון של סביבות אקולוגיות (מדבריות, יערות גשם ורכסי הרים), מגוון רב של דתות (הינדואיזם, בודהיזם, אסלאם, סיקים ועוד), וטיפוסים אתניים היא יוצרת אזור נבדל משאר אסיה מבחינה גאו-תרבותית.
המזרח התיכון הוא תת-יבשת תרבותית שרובה באסיה ומיעוטה באפריקה (מצרים) וב-אירופה (טורקיה), והיא נחשבת לאזור נבדל מבחינה גאו-תרבותית מאסיה, מאירופה ומאפריקה.
תת יבשת נוספת נמצאת בצפון אפריקה. מדינות המגרב (לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ומאוריטניה), הולכות ונתפסות בשנים האחרונות כמהוות תת-יבשת של אפריקה.
הגדרה נוספת היא של מסה יבשתית גדולה, שהיא קטנה מיבשת ממש, כמו גרינלנד.
בנימין מנדלזון
הרב בנימין מנדלזון (ה'תרס"ד 1904 - כ"ד באייר ה'תשל"ט מאי 1979) היה רבו של כפר אתא (לימים קריית אתא) ובהמשך רב המושב החרדי קוממיות. שמו נקשר לפרשת חטיפתו של הילד יוסל'ה שוחמכר. פעל למען שמירת שמיטה ללא הסתמכות על היתר המכירה והיה פעיל מרכזי בקרן השביעית, שתומכת כלכלית בחקלאים שומרי שמיטה.
חייו.
נולד בשנת 1904 בעיירה פלוצק בפולין לרב מנחם מנדל מנדלזון, חסיד אלכסנדר ששימש שם כראש ישיבה, ולחנה דבורה, נכדת רבי משה מזאלישין בעל "משפט צדק" וצאצאית של רבי מרדכי יפה ושל שושלת וורקא. למד בעיקר אצל אביו. אשתו הראשונה מרים נפטרה בצעירותה והוא נישא בשנית, לבתו של אהרן משה חיימוביץ, מבודז'אנוב שבפולין. הוא הפך לחסיד גור בימיו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור אשר השפיע עליו לעלות לארץ ישראל. בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל ומונה לרב היישוב כפר אתא.
בשנת 1952 נענה לבקשת חברי מושב קוממיות להיות רבם. פעל לשמירת השמיטה ללא הסתמכות על "היתר המכירה" בקרב חקלאי הארץ. לצורך כך עבר בין המושבים ופעל בקרב החקלאים. בשנת 1973 הרחיב את היקף קרן השביעית, כך שתתמוך גם בחקלאים שאינם חרדים שבחרו שלא לעבד את אדמתם בשמיטה.
באוגוסט 1961 ניסתה המשטרה לעצור את הרב מנדלזון בהקשר לחטיפת יוסל'ה שוחמכר אך תושבי קוממיות מנעו את המעצר. במאי 1962 נעצר בחשד למעורבות הסתרת יוסל'ה וכן ילד נוסף. מעצרו עורר מחאה בקרב החרדים בארצות הברית. בכנס מחאה של אגודת הרבנים דיברו נגד המעצר הרבנים יוסף אליהו הנקין, משה פיינשטיין ויעקב קמנצקי ועוד. במהלך המשפט סירב הרב מנדלזון להעיד ולהיחקר על דוכן העדים, אך מסר הצהרה ממקומו ובה אמר שבתחילה לא ידע שהילד שהתגורר אצל אחד מאנשי המושב הוא יוסל'ה וכאשר נודע לו הדבר הוא אמר שאין להחזיק בילד. בהתייחס לילד השני אמר שהוא אכן פעל למנוע את מסירתו לאביו החורג לאחר שהילד בכה בפניו שיצילו מידי המיסיון. הוא הוסיף: "לא היה חשש שהילד יקבל חינוך חילוני גרידא. זו הייתה אימת המיסיון... אם מצווה קדושה זו היא בניגוד ללשון חוק המדינה... אני מוכן לקבל עלי כל ייסורים על שקיימתי את מצוות התורה". ב-21 ביוני 1962 הוא זוכה על ידי בית המשפט המחוזי, בנשיאות בנימין הלוי, משום שהתביעה חזרה בה מכתב האישום לאחר שעד התביעה בפרשת שוחמכר הודה בפניה ששיקר והיועץ המשפטי לממשלה החליט שלא להמשיך בהליכים בפרשה השנייה. עם זאת, בית המשפט מתח על הרב מנדלזון ביקורת באמרו שידע שיוסל'ה מוחזק בקוממיות ולא פעל להחזרתו להוריו.
הרב מנדלזון זכה להערכת הרב אהרן רוקח האדמו"ר מבעלזא, הרב אברהם ישעיה קרליץ ורבנים נוספים.
בכ"ד באייר ה'תשל"ט נפטר הרב מנדלזון ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
צ'אבס
צ'אבס (נכתב גם כ"צ'אווס" ו-"שאבס") הוא שם משפחה הנגזר ככל הנראה משם העיר צ'אווס שבפורטוגל.
רוסתם קסימג'אנוב
רפובליקת סלו
חוט
חוט הוא מוצר גמיש, דק וארוך, לרוב טווי. חוטים יכולים להיות עשויים מחומרים מהחי (שיער) מהצומח, (אניצים של פירות, סיבים של קליפה) או מחומרים אחרים.
המונח "חוט" משמש גם באופן שאול לתיאור שמות עצם אחרים שצורתם כצורת חוט, בהם חוט השדרה (בתוך עמוד השדרה). בנוסף, משמש המונח לתיאור מצבים מסוימים - כמו המונח "קצה חוט", לתיאור ניסיון למצוא מוצא בין שלל מידע לא רלוונטי.
שימוש.
באופן מסורתי חוט הוא שילוב ארוך של סיבים, אשר משמש בייצור בדים, תפירה, סריגה (וקרושה), אריגה, רקמה, מקרמה והכנת חבלים. בהתאמה, קיים מגוון של סוגי חוטים המתאימים לשימושים שונים. חוטים לשימוש במכונות תפירה מודרניות מצופים לעיתים בשעווה או בחומר אחר אשר יפחית את החיכוך הכרוך בתפירה. חוטי רקמה הם חוטים המיועדים באופן מיוחד למטרה זו, בין אם במכונה ובין אם ברקמה ביד. גם אם החוטים נוצרו לייעוד מסוים אין שום מניעה להשתמש בהם לייעוד אחר. אפשר לתפור גם עם חוטי תפירה ורקמה, אפשר לסרוג עם חוטי רקמה וכדומה.
יצור.
חוטים טבעיים שמקורם מהחי או הצומח מיוצרים ב טוויה. התהליך כרוך בכריכה ועיבוד של סיבים יחד, על מנת שיצרו חוט אחיד. העדויות המוקדמות ביותר לייצור חוטים נמצאו מן התקופה הפלאוליתית העליונה וטוויית אריגים היה אחד מתהליכי הייצור הראשונים שעברו מיכון ותיעוש. חוטים טוויים עשויים לכלול רק סוג אחד של סיבים, או שילוב של מספר סוגי סיבים (אם כי ביהדות קיים איסור על שעטנז בין סיבי צמר לסיבי פשתן בטווייה). סיבים מלאכותיים (סינתטיים) נחשבים לחזקים יותר ולעיתים יכולים גם להגן על הבד מפני בערה. לפיכך, נפוץ השילוב בין סיבים מלאכותיים וטבעיים. השילובים הנפוצים ביותר הם כותנה ופוליאסטר; וצמר עם אקריל. לעיתים קרובות, בעיקר במקרה של סיבים טבעיים יקרים, קיים שילוב בין סוגי סיבים יקרים (אנגורה, קשמיר ודומיהם) לבין סוגים זולים יותר של סיבים טבעיים.
חוטים מהחי.
חוטים מהחי נקראים לרוב צמר. הנפוץ ביותר, הוא צמר כבשים, יש מינים שונים של כבשים שלהן יש צמרים בעלי תכונות שונות.
חוטים מעשה ידי אדם.
חוטים שנוצרו באופן תעשייתי מחומרים שונים. בלועזית הם נקראים סינתטיים הם מתחלקים לחוטים שעשויים מפולימר טבעי, חוטים מפולימר סינתטי וממינרלים
חוטים עשויים מפולימר טבעי
חוטים עשויים מפולימר סינתטי
חוטים עשויים ממינרלים
דוב סורי
דב סורי
מי תהום
מי תהום הם מים הנמצאים בחלל השוכן מתחת לפני האדמה.
המים, מי גשמים לרוב, מחלחלים אל בטן האדמה ומגיעים אל שכבה בלתי חדירה הנקראת "אקוויקלוד". מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד (בתוך שכבת האקוויפר הרווי - שכבה הנמצאת מעל לאקוויקלוד, שסופגת את המים המחלחלים פנימה).
היווצרות.
מים עיליים (מי גשמים ונחלים) מחלחלים לתוך הקרקע, עד שהם מגיעים אל שכבה אטימה, שאינה חדירה למים, עליה הם נקווים ונאגרים.
מים אלו עשויים לנבוע ולהפוך למעין (הימצאו של מעין מצביע על מאגר מי תהום מתחתיו. לכן זהו אחד האמצעים למציאת מאגרים של מי תהום).
חשיבות מי התהום.
מי התהום מהווים כ-20% ממצבור כל המים המתוקים בעולם, שהם כ-0.61% מכל כמות המים בכדור הארץ, כולל האוקיינוסים, ומצבורי המים הקפואים, הכוללים קרחונים בהרים ובקטבים.
מי התהום נשאבים על ידי האדם למטרות שתייה בעיקר, אך גם להשקיה.
שאיבה.
אל מי התהום ניתן להגיע על ידי קידוח בארות בעומקים שונים. מתקן קידוח מאפשר לצינור שאיבה להגיע אל המאגר ולמדוד את גובהו ונפחו של המאגר ובכך, לקבוע את כמות וקצב השאיבה. לאחר השאיבה, המים עוברים תהליך של בדיקה במעבדות המוכיחות כי המים לא מכילים מזהמים ורעלנים ומתאימים לצריכה. שאיבת יתר של מי תהום עלולה לדלדל את מצב האזור עד למצב של ייבוש או קריסת חלקות אדמה כלפי פנים. כמו כן שאיבה יתרה עלולה לגרום להמלחת מי תהום, עד כדי חוסר יכולת להשתמש בהם לשתייה או להשקיה.
זיהום.
זיהום הוא המקור הבעייתי ביותר לאחר שאיבות יתר של מי תהום.
רעלים המשוחררים לאדמה עלולים לחלחל אל מאגר מי תהום ובכך, לזהמו ולהפוך את שתיית המים למסוכנת.
קיימים מספר מזהמים של מי תהום:
שיווי משקל בין שימוש במים עיליים ומים תת-קרקעיים.
מים תת-קרקעיים.
מי תהום הם מים עיליים שעברו דרך הסלעים והסדקים באדמה וחילחלו מתחת לפני השטח. המים יושבים בנקבוביות, בחללים זעירים בין חלקיקי הקרקע או הסלע. מי גשמים מחלחלים אל תוך הקרקע או הסלע החדירים למים ( אקוויפר) עד הגעתם אל שכבת סלע שאינה חדירה למים (אקוויקלוד) ועליה הם נאגרים. מי התהום הם המקור העיקרי למי השתייה. כמו כן הם זורמים בנהרות ובנחלים.
אקוויפר.
האקוויפר הם תוצרים גאולוגים שאוגרים ומעברים את המים למי התהום. אקוויפר – שכבת סלע (או קרקע) חדירה למים הנמצאת מתחת לפני הקרקע, אשר מי תהום יכולים להיאגר בה. דוגמאות לסלעים היוצרים אקוויפר: סלע גיר, דולומיט, אבני חול. סלעי הגיר והדולומיט חדירים למים מפני שמבנם סדוק; אבני החול חדירות למים מפני שהן עשויות גרגרים גדולים יחסית, ולכן גם הרווח שבין הגרגרים בינו גדול ומאפשר מעבר מים; המשותף לכל שכבות הסלע הללו שהן מסוגלות להחזיק בתוכן כמויות גדולות של מי תהום.
אקוויקלוד.
שכבת סלע (או קרקע) אטומה למים. מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד. דוגמאות לסלעים (או קרקעות) היוצרים אקוויקלוד: חרסית, חוואר מוצא. המשותף לשניהם היא העובדה שהם בנויים מגרגירים דקים וזעירים, כך שגם המרווחים שביניהם זעירים מאוד, ולכן מים אינם יכולים לחלחל דרכם.
מים עיליים.