הארגון נוסד סמוך לפרוץ האינתיפאדה השנייה במטרה לגיוס תרומות באופן חד פעמי, אך בעקבות הצלחת המבצע המשיך לפעול והפך במשך השנים לגוף מרכזי בכלכלת החמאס. על פי הערכות שונות העבירה "הקואליצייה" בין השנים 2009-2001 מאות מיליוני דולרים למוסדות החמאס. רוב הכסף המגויס מועבר ברובו באופן ישיר למוסדות החמאס ביהודה ושומרון וברצועת עזה ולתמיכה במעטפת הטרור הפלסטיני על ידי הענקת סיוע כספי לפעילי טרור ולבני משפחותיהם. פעילות הקואליצייה סייעה לחמאס לבסס את עצמה כאלטרנטיבה שלטונית לרשות הפלסטינית.
בראש הארגון שמרכזו בסעודיה עומד השייח' יוסוף אל-קרדאווי ובמועצת הנאמנים שלו חברים אישים בולטים מתנועת האחים המוסלמים, פעילי חמאס מוכרים ומנהיגים אסלאמיים מרחבי העולם, בהם השייח' ראאד סלאח והשייח' עכרמה צברי. עם הקרנות והארגונים המשתייכים ל"קואליציית הצדקה" נמנים בין השאר: קרן אל-אקצא, IHH (טורקיה), אינטרפאל (בריטניה), קרן האדמה הקדושה (ארצות הברית), ארגון הסעד האסלאמי העולמי (סעודיה), הכנס העולמי לנוער אסלאמי (סעודיה) וידיים מוסלמיות (בריטניה).
"קואליציית הצדקה" והקרנות החברות בה הוצאו מחוץ לחוק בישראל בשנת 2002 ובשנת 2008. בנובמבר 2008 הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בארצות הברית.
איתילאף אל-ח'ייר
איחוד הטוב
ניו יורק, ניו יורק
ניו יורק, ניו יורק (באנגלית: New York, New York) הוא סרט דרמה מוזיקלי בבימויו של מרטין סקורסזה. זהו סרט מחווה המכיל שירים של ג'ון קנדר ופרד אייב, ולעיר מולדתו של סקורסזה ניו יורק. בסרט מככבים רוברט דה נירו ולייזה מינלי כצמד מוזיקאים ואוהבים.
תקציר העלילה.
הסיפור נפתח בחגיגות יום הניצחון על יפן בשנת 1945, במועדון לילה עמוס בניו יורק. ג'ימי דויל (רוברט דה נירו) סקסופוניסט אנוכי וחד לשון פוגש בפרנסין אוואנס (לייזה מינלי) זמרת אנונימית. פרנסין בודדה אך עדיין אינה מעוניינת בשום קשר עם ג'ימי שלא מפסיק ללחוץ עליה בבקשה לקבל את מספר הטלפון שלה.
למחרת בבוקר השניים במקרה חולקים מונית, ובניגוד לרצונה פרנסין מוצאת עצמה מתלווה לאודישן של ג'ימי. באודישן ג'ימי נכנס לוויכוח עם בעל המועדון וכדי להציל את האודישן של ג'ימי, פרנסין מתחילה לשיר שיר מפורסם משנות ה-30 וג'ימי מצטרף אליה עם הסקסופון. הבעלים מתרשם מהם ולתדהמתה של פרנסין הוא מציע לשניהם עבודה כצמד. מערכת היחסים שלהם נבנית עד לכדי נישואין. אך ישנה בעיה, התנהגותו האלימה והווכחנית של ג'ימי גורמת לו לריב עם כולם ובעיקר עם פרנסין שנכנסת להריון ממנו. במהלך וויכוח קשה במיוחד פרנסין מקבלת צירים. ג'ימי לוקח אותה לבית החולים אך הוא מבין שאינו מוכן עדיין להיות אבא ונוטש אותה בחדר הלידה.
מספר שנים מאוחר יותר פרנסין מקליטה שיר שנהיה ללהיט מסחרי. היא הופכת לדמות ידועה בתעשיית המוזיקה הפופולרית ולשחקנית. גם ג'ימי מתפרסם והופך לנגן ג'אז מפורסם ובעלים של מועדון. ג'ימי מקליט את השיר "ניו יורק ניו יורק" שכובש את המצעדים, גם פרנסין לוקחת בו חלק כזמרת ומבססת את מעמדה בתור זמרת. ההופעה שלה מתקבלת יפה בעיני הקהל באותו מועדון שבו פרנסין וג'ימי נפגשו בפעם הראשונה. לאחר ההופעה ג'ימי מתקשר אליה מציע לה להתלוות איתו לדייט לארוחה. פרנסין מתפתה וצועדת אל עבר היציאה מהבמה אך ברגע האחרון משנה את דעתה וג'ימי שמחכה לה מבין שהיא לא תופיע. הוא מתהלך ברחוב לרקע של שיר הנושא, השיר שלו – ניו יורק, ניו יורק.
הכרה.
הסרט יצא לאחר סרטו המצליח של סקורסזה – "נהג מונית". בניגוד לסרטו הקודם, "ניו יורק, ניו יורק" נכשל בקופות. התקציב שלו היה 14 מיליון דולר, סכום נכבד לאותה תקופה. הוא גרף רק 13.8 מיליון בקופות. האכזבה המסחרית והביקורות הפושרות הכניסו את סקורסזה לדיכאון ולנטילת סמים.
במהדורת DVD חדשה שיצאה לסרט ב-2005 הסביר סקורסזה שחיפש לעשות משהו שונה מסרטי הפשע הריאליסטיים שמהם התפרסם ועשה מעין מחווה למחזות זמר מתקופת הוליווד הקלאסית. מסיבה זאת עיצוב הסרט ותחושתו היא מעט מלאכותית מבחירה, והוא הבין שבחירתו האמנותית אינה מרצה את כולם.
הוצאה מחדש.
כשהסרט יצא לראשונה אורכו היה כ-155 דקות. לאחר שנכשל בקופות הוחלט לקצרו לכ-136 דקות. הסרט יצא מחדש ב-1981 עם הסצנות שירדו בעריכה הכוללות קטע מוזיקלי ארוך שגם בגרסה המקורית היה רק חלק קטן ממנו. הזמן הכולל של ההוצאה המחודשת הוא 163 דקות.
שיר הנושא מהסרט חודש על ידי פרנק סינטרה ב-1979 וזכה להצלחה מסחררת. שתי הגרסאות, גם של מינלי וגם של סינטרה, הפכו למזוהות ביותר עם העיר ניו יורק, ומינלי ממשיכה להופיע עם השיר כמעט בכל הופעה שלה.
מבנה רישאת
מבנה רישאת (בערבית: رِيشَة, נוצה), המכונה גם "עין הסהרה", הוא מבנה גאולוגי גדל-ממדים, המצוי בסהרה בתחומי מאוריטניה, סמוך לעיירה ואדאן. המבנה מעוגל, ובשל חשיפת השכבות הקונצנטריות הבונות אותו הוא נראה כלוח מטרה.
המבנה הגדול – שרוחבו כ-50 ק"מ וגובהו מעל פני הים מגיע ל-485 מטרים – נראה היטב מחוץ לכדור הארץ. ב-21 ביוני 1965 צולם לראשונה מן החלל על ידי האסטרונאוטים ג'יימס מקדיוויט ואדוארד היגינס וייט מג'מיני 4. לאחר הופעת הצילומים הראשונים שלו תואר מבנה רישאת כאמוניט ענק במדבר. תפוצה נרחבת של תמונות הלוויין גרמה להפיכתו של המבנה הנידח מוקד עניין לתיירים ולמדענים, ולבניית מתקנים למבקרים באתר.
מאחר שהמבנה בולט בנוף המדברי המונוטוני, הוא הפך לציון דרך עבור צוותי מעבורות חלל.
גאולוגיה.
מבנה רישאת שוכן על גבול מסיב אדרר (Adrar) וימת החול אַל-קוּבּרָה. הוא מורכב מטבעות בעלות הרכב סלעי שונה, הניכרות לעין בשל הבדלי ההתנגדות של המסלע המרכיב אותן לסחיפה. חלק מהמבנה נחתך באמצעות מערכת של העתקים שכיוונם צפון-מזרח, אך נראה שאין קשר בין קיומם להיווצרות המבנה. לטבעות דיפ ממוצע שבין 20–25 מעלות, המגיע אף ל-35 מעלות. שחזור של השכבות הסחופות באמצעות הדיפ שלהן מצייר תמונה של קמר שגובהו לפני סחיפה נע בין 3 ל-4 ק"מ.
הסטרטיגרפיה של כיפת מבנה רישאת כוללת כמה סוגים של סלעי משקע: אבן גיר, דולומיט, אבן חול, אבן בוץ, ברקציה וחלמיש. מחקרי שדה ובדיקות פטרולוגיות מצביעות על כך שסלעי הברקציה מורכבים משברים מזוּותים ומעוגלים כאחד של סוגי חלמיש שונים, המגובשים בסיליקה. במסלע חלו שינויים מאוחרים לשיכוב שכללו המסה של הסיליקה בברקציה ותהליכי דולומיטיזציה וסולפידציה באבן הגיר. מעוות גמיש מוקדם בחלמיש מצביע על חדירת תמיסות סיליקה למסלע.
השונוּת בין שברי החלמיש בברקציה נובעת משני שלבים של היווצרותה. מתצפיות שדה עולה כי הברקציה נוצרה באמצעות התמוטטות סינגנטית של מסלע שחלה בו המסה קרסטית. הפרשנות הסבירה ביותר לתצפיות היא כי החלמיש במבנה רישאת נוצר במדף יבשתי גבוה, שנותר במצבו מהפרוטרוזואיקון ועד לקרטיקון. על כן מהווה החלמיש באתר סמן למשך הזמן בו נותר המבנה במיקום זה.
גילוי ומחקר.
מקור.
ההערכה היא כי רישאת נוצר בתקופה שבין הפרוטרוזואום המאוחר לאורדוביק (הטבעת העתיקה ביותר היא 500–600 מיליון שנה). בעבר הוצע כי מבנה הטבעת הוא מכתש השפעה[5], אולם השערה זו אינה עולה בקנה אחד עם הצורה השטוחה של הקרקעית והיעדר מוחלט של סלעים עם עקבות השפעה. היווצרות המבנה כתוצאה מהתפרצות וולקנית נראית גם היא בלתי סבירה ביותר בשל היעדר כיפה העשויה מסלעים מתפרצים או וולקניים.
מדענים מודרניים מאמינים[6] כי סלעי המשקע של מבנה הרישאת הם תוצאה של פעולת השחיקה בעת העלאת קטע של קרום כדור הארץ.
בהתבסס על הנתונים החזותיים של תצלום הלוויין של מבנה רישאת, ניתן לטעון בביטחון מסוים שהוא נוצר בזכות הר הגעש מגה הבוץ שהוכיח את עצמו לפני כ -500 מיליון שנה. הגיל של הר הגעש בוץ נקבע על ידי הגיל של הטבעת החיצונית. הטבעת החיצונית הראשונה מורכבת מסלעי משקע. זה הראשון מתפרץ על ידי בועת גז של הר געש בוץ. לאחר מכן נפלטים סלעים עמוקים יותר בעלי גיל גדול יותר, בהתאמה. ובמרכז, באופן טבעי - הסלע העתיק ביותר שהתפרץ בגיל 2.5 מיליארד שנים. זוהי הבועה הקפואה האחרונה של הר הגעש הבוץ הפעיל שפעם השתמש בכוחותיו. בעין בלתי מזוינת ניתן לראות היטב את המבנה של היווצרות רציפה של טבעות בוץ, ואחריו התגבשות שלהם התקשות.
השערת המטאוריט.
המבנה תואר לראשונה בשנת 1916, בדיווח של קצין צרפתי על מבנה ענק שנוצר מפגיעת מטאוריט. עם זאת, מחקרים שהחלו בשנת 1924 ויצאו מתוך הנחת היווצרות זו בגלל צורתו המעוגלת של המבנה – הסתיימו ללא הצלחה.
חוקר הטבע הצרפתי תאודור מוֹנוֹ (Théodore André Monod, 1902–2000), שהשתתף במשלחות מחקר רבות לאפריקה – הראשונה בהן בשנת 1927, בגיל 25 – גילה עניין נלהב במבנה העגול. הוא הגיע לאתר לראשונה בשנת 1934 בראש משלחת מחקר וחיפש את המטאוריט, אך ללא הצלחה. עם זאת, גילה כי המבנה המעוגל שהחל לחקור הורכב מסלעי משקע מהפרקמבריון ובו סלעים סיליקטיים המורכבים ממיקרואורגניזמים חד-תאיים פרימיטיביים. בשנת 1937 פרסם מונו את ממצאיו הראשוניים – המשמשים עד היום במיפוי הגאולוגי של המבנה. משלחות מחקר נוספות שארגן מונו בשנים 1987 ו-1988 שבו עם מסקנות דומות, והסתיימו בהחלטה לנטוש את חיפוש המטאוריט. לאחר ביקור נוסף באתר בשנת 1989 אישר מונו כי "כל הסיפור מקורו בבלבול בשטח רגיל וסלעי שיוחס לגוף מטאוריטי". קביעתו זו נתמכת בהיעדר ראיות לפגיעה של גוף חוץ-ארצי.
מודל פלוטוני.
במהלך עשורים רבים נערכו באתר ביקורים של מדענים וגאולוגים, ובשנת 1963 הופיע מבנה רישאת לראשונה במפות בקנה מידה של 1:200,000 של המכון הגאוגרפי הלאומי של צרפת.