זך (זיסנבך) נולד בגרמניה ובגיל 8 חודשים הוריו עלו איתו לישראל והשתקעו בכפר סבא. זך גדל במשק של הורי אימו במושב שדה ורבורג. בתיכון למד גרפיקה ושאף לעסוק באמנות. את אשתו כרמית הכיר בשירותו בצה"ל. עבד במשך שנתיים במסעדת "תפוח הזהב" של ישראל אהרוני, לצידם של יורם ניצן ויונתן רושפלד. ב-1992 נסע ביחד עם אשתו למשך שנתיים לאירופה להתלמד במסעדות, הם שהו בעיקר באלזס. בשנת 1994 חזר לישראל והקים את ביתו בגליל. עבד כשף ראשי בהקמתה של מסעדת "וילה רוז" בחיפה, אותה הקימו עירית שנקר וחיים כהן, אחר-כך עבד כשף ראשי במסעדת "צל אורנים" בקריית טבעון. המסעדה הראשונה שהקים הייתה "חדר אוכל" בבית לחם הגלילית, שכיום נקרא, נווה הגר. עבד ברשת המלונות "מריוט" וייעץ למסעדות באירופה.
בספטמבר 2001 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "כרמלה בנחלה" ב"בית העמודים" במדרחוב נחלת בנימין בתל אביב. המסעדה שלבה סגנון בישול צרפתי, השפעה מהמטבח האוסטרו-הונגרי, עם השראה וחומרי גלם משוק הכרמל הסמוך עם תפריט עונתי. מנות הדגל שלו הן סלט עשבי תיבול בקשיו ותבשיל עגל חלב בסילאן.
המסעדה נבחרה בידי דניאל רוגוב לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בשנת 2004.
נבחרה למסעדה ה-15 בטיבה בתל אביב בסקר קוראים של עכבר העיר בשנת 2009. ביוני 2012 נסגרה המסעדה לאחר אחת עשרה שנים של פעילות.
בשנת 2004 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "הלנה בנמל" בקיסריה, שהשף שלה הוא עמוס שיאון. המסעדה נבחרה לעשירית בטיבה בישראל ב-2010 לפי אתר מפה.
נבחרה גם בידי כתב העת מסע אחר לאחת המסעדות הכי יפות בארץ.
בשנת 2010 פתח זך את מסעדת "אסיה מוניקה" בהוד השרון, המגישה מטבח אסיאתי עם מנות אמריקאיות ביחד עם דוד זהות ויפעת פיש.
בשלהי 2012 פתח את מסעדת "טרומפלדור 10" ברמת השרון. המסעדה נסגרה באפריל 2014, כאשר כבר לא הייתה בבעלותו.
במהלך 2016 הוביל להשקת רשת הכריכים "פאזל-פוד".
ב-2016 פתח זך בברלין שבגרמניה את מסעדת "כרמלה" בקונספט דומה למסעדתו "כרמל בנחלה.
ב-2009 ראה אור ספרו בהוצאת מודן "כרמלה ואני".
בן-ארצי
שמואל בן-ארצי
המפקח גורדון
דוד ג'ורוף
רודולף פירקושני
רודולף פירקושני (בצ'כית: Rudolf Firkušny; 11 בפברואר 1912 - 19 ביולי 1994) היה פסנתרן יהודי אמריקאי יליד צ'כיה.
חייו.
רודולף פירקושני נולד בנאפאיידלה שבמוראביה. את לימודי המוזיקה החל אצל המלחינים לאוש יאנאצ'ק ויוזף סוק והפסנתרן וילם קורץ. בהמשך למד אצל אלפרד קורטו וארטור שנאבל. הוא החל את הופעותיו ביבשת אירופה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בשנת 1933 ובניו יורק ב-1938. בשנת 1939 נמלט מן הנאצים לפריז ולאחר מכן השתקע בארצות הברית והתאזרח שם.
הרפרטואר שפירקושני פיתח עם השנים היה רחב; הוא ביצע במיומנות יצירות משל מוצרט, בטהובן, שופן וברהמס, כמו גם דביסי ומוסורגסקי. עם זאת, פרסומו בא לו בעיקר מביצוע יצירותיהם המלחינים הצ'כיים סמטנה, דבוז'אק יאנאצ'ק ומרטינו (שכתב מספר יצירות בשבילו). הוא אף הקליט את מכלול יצירות הפסנתר של יאנאצ'ק.
פירקושני עשה מוניטין לקונצ'רטו היחיד לפסנתר של דבוז'אק, שאותו ניגן עם תזמורות שונות ותחת שרביטם של מנצחים שונים ברחבי העולם. במקור ניגן את הגרסה המתוקנת של מורו, קורץ, ואפילו הוסיף ועיבד אותה; אך בסופו של דבר חזר לגרסה המקורית של דבוז'אק.
לצד נגינתו כסולן, היה פירקושני נלהב גם למוזיקה קאמרית ובין שותפיו הבולטים ביותר היו הצ'לנים פייר פורנייה, גרגור פיאטיגורסקי, יאנוש סטארקר ולין הארל, הכנרים נתן מילשטיין ואריקה מוריני, הוויולן ויליאם פרימרוז ורביעיית ג'וליארד. הוא גם ניגן בביצועי בכורה יצירות רבות של מלחינים בני זמנו, לא רק של צ'כים כמו ידידו בוהוסלב מרטינו אלא גם של הווארד הנסון, ג'אן קרלו מנוטי, סמיואל בארבר ואלברטו חינסטרה.
פירקושני לימד בג'וליארד בניו יורק, באספן (קולורדו) ובמרכז ברקשייר למוזיקה בטנגלווד. בין תלמידיו אפשר למנות את יפים ברונפמן, אבנר ארד, שרה דייוויס ביכנר, וקרלייל פלויד. אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במולדתו (מהפכת הקטיפה של 1989), חזר פירקושני לצ'כוסלובקיה וניגן שם לראשונה אחרי למעלה מ-40 שנות היעדרות. אירוע הופעתו בפסטיבל האביב הבינלאומי של פראג הוכרז כאחד החשובים ביותר בפסטיבל, כמו גם שובו של בן ארצו וידידו רפאל קובליק. פירקושני שמר על כשרונותיו היוצאים מן הכלל גם בשנותיו המתקדמות; הוא ניגן, לדוגמה, רסיטל מלא של סונאטות מאת דבוז'אק-יאנאצ'ק-ברהמס-בטהובן בפראג, ב-18 במאי 1992, עם הכנר יוזף סוק (נכדו ובן-שמו של מורו, המלחין יוזף סוק ונינו של דבוז'אק). פירקושני ניגן רק פעמיים בפסטיבל האביב, בראשונה ניגן ב-1946 את הקונצ'רטו לפסנתר של דבוז'אק ואז, ב-1990, ניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של בוהוסלב מרטינו.
פירקושני מת בסטאטסבורג, ניו יורק ב-1994. ב-2008 נטמן אפרו, יחד עם זה של אשתו, במקום כבוד בבית הקברות המרכזי בברנו, סמוך למורו הראשון, לאוש יאנאצ'ק.
תלמידו קרלייל פלויד כתב את הסונאטה היחידה שלו לפסנתר בשנות ה-50' למען פירקושני, שביצע אותה פעם אחת, ברסיטל בקרנגי הול. לאחר זאת המתינה הסונאטה עד שבשנת 2009 ביצע אותו דניאל רוונאף, שלמד אותה עם המלחין והקליט אותה לראשונה.
TOP500
התנועה הקבוצית המאוחדת
גנזך המדינה
ארכיון מדינת ישראל
לחם פרוס
לחם פרוס הוא כיכר לחם שנפרסה מראש לפרוסות ונארזה לשם נוחות השימוש בה.
הלחם הפרוס הוא פופולרי בין השאר בהכנת כריכים וטוסטים. פרוסות הלחם מוצעות למכירה בעובי מגוון ובאריזות שונות שנועדו למנוע את התייבשותן, כגון אריזות פלסטיק או נייר שעווה.
היסטוריה.
האבטיפוס של המכונה הראשונה לפריסת לחם מראש הומצא ב-1912, על ידי אוטו פרידריך רואוודר מאיווה, ארצות הברית, אך הוא נהרס בשרפה. מכונה חדשה נבנתה לפי אבטיפוס זה והוצגה רק ב-1928. השימוש המסחרי הראשון שנעשה בה היה באותה שנה, במאפייה בעיירה צ'יליקות' במיזורי. ההמצאה תוארה במגזין "Constitution-Tribune" כאירוע הגדול ביותר בתעשיית הלחם מאז שהומצא הלחם הארוז, תיאור שבעקבותיו נטבע הביטוי "הדבר הגדול ביותר מאז הלחם הפרוס" ("the greatest thing since sliced bread").
בהמשך עבד האופה גוסטב פפנדיק מסנט לואיס על שכלול המכונה, כך שתארוז את הלחם הפרוס מיד עם פריסתו ותמנע את התייבשותו באוויר. לשם כך היה עליו למצוא שיטה להחזיק את פרוסות הלחם צמודות אחת לשנייה לזמן ארוך מספיק עד שהמכונה תארוז את כיכר הלחם. הוא ניסה שיטות שונות שכשלו, אך לבסוף הגה שיטה שעלתה יפה: הנחת הלחם על משטח מתקפל, שיוכל לסדר את הפרוסות בצורה מדויקת, ולאפשר למכונה לארוז אותן. בעקבות המצאתו, עלו בסנט לואיס מכירות הלחם הפרוס של פפנדיק ב-80%. בנוסף, נעשו שכלולים נוספים בתחום, כמו תחילת שימוש בשקיות פלסטיק לאריזת הלחם הפרוס, שהיוו איטום טוב מפני לחות.
ב-1930 החלה חברת "Wonder Bread" למכור לחם פרוס ברחבי ארצות הברית. הדבר הביא לעלייה בצריכת הלחם, מכיוון שהוא הפך זמין יותר, ועל כן הוגבר הייצור שלו ושל ממרחים למריחה על הלחם, כגון ריבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-1943, נאסרה בארצות הברית מכירת לחם פרוס, משיקולי מדיניות חיסכון בעתות מלחמה, וזאת בעיקר בשל עלויות אריזתו. האיסור בוטל לאחר שלושה חודשים, לאחר שנמצא כי החיסכון היה נמוך מהמצופה, ולאחר שהוצעו תחליפים חסכוניים לאריזה, כגון אריזה בנייר שעווה.
שימושים בעולם.
בשל היותו נוח לשימוש, לחם פרוס פופולרי בחלקים רבים של העולם. באירלנד סוג הלחם הנפוץ ביותר נקרא "פאן פרוס", וממנו נמכרות כיכרות של 400–800 גרם עטופות בנייר שעווה, בפרוסות בגודל נוח להכנת כריך וצנים.
עובי הפרוסות.
העובי הרגיל של לחם פרוס משתנה בהתאם לארץ ולחברת הייצור. בקנדה עובי הפרוסות הוא בדרך כלל 10 מ"מ. בבריטניה נמכר לחם פרוס במהדורות "עבה במיוחד", "עבה", "בינוני" או "דק", כאשר עובי הפרוסה נע בין 5 מ"מ ל-20 מ"מ. ביפן נעשה דבר דומה, אך כיכר הלחם מסומנת על ידי מספר הפרוסות ולא עוביין. כיכרות הלחם לרוב מכילות 6 או 8 פרוסות, אך גם כיכרות של 4 או 10 פרוסות לחם הן נפוצות.
בארצות הברית מוכר גם "טקסס טוסט", לחם ארוז אשר פרוס מראש לפרוסות בעובי כפול מזה הנפוץ במדינה.
בתרבות הפופולרית.
בארצות הברית מקובל הביטוי "הדבר הגדול ביותר מאז הלחם הפרוס" (הכוונה מאז המצאת הלחם הפרוס) כביטוי שנאמר, פעמים רבות בשמץ הומור או אירוניה, על דבר טוב או על המצאה חשובה. דוגמאות לכך הם משפטים כגון "הוא חושב על עצמו שהוא הדבר הגדול ביותר מאז הלחם הפרוס", או "הנעה 4x4 זה הדבר הגדול ביותר מאז הלחם הפרוס". בדרך כלל לא נעשה שימוש במשפט זה לתיאור המצאה או תגלית מרכזיים, כמו המחשב האישי, מנוע הסילון או מחקר האנרגיה גרעינית, אלא לשיפורים קטנים במוצרים קיימים, למשל עכבר אלחוטי או בקרת שיוט במכונית.
הפועל זבולון/יגור
שורש (חברה לציוד טיולים)
שורש היא חברה ישראלית שנוסדה בשנת 1989 המפתחת, מייצרת, משווקת ומוכרת ציוד טיולים, ומחנאות, אביזרי נסיעות וציוד צבאי. מוצר הדגל של החברה הם סנדלי הטיולים. החברה משווקת מחוץ לישראל תחת המותג Source.
הקמת החברה.