במהלך המחלוקת, בחודש ניסן ה'תקצ"ט (1839) הצליח ברדקי בסיוע להרן להדיח את ראש"ז צורף מתפקיד "וויקיל" (ממונה העדה) העדה האשכנזית, ולהתמנות בהסכמת כל הקונסולים הזרים לנציגם בירושלים, תפקיד שנתן לו כוח רב. כנציג הקונסולים הזרים ובראשם הקונסול האוסטרי שמושבם אז היה ביפו, זכה ברדקי לכבוד מצד השלטון העות'מאני. מסופר כי בעת לכתו ברחוב צעד לפניו "קאוואס" שוטר טורקי בדומה לראשי הדתות האחרים, והוא עצמו נשא בידו מקל ארוך שבראשו גולת כסף כאות לסמכותו.
לאחר פטירת חמיו נשא ברדקי בהנהגת העדה האשכנזית תחת סמכותו של ר' משה ריבלין רב העדה, ולאחר פטירתו של האחרון נשא בתפקיד ה"מנהיג ומנהל" עם רב העדה רבי יוסף זונדל מסלנט וחתנו רבי שמואל סלנט שכיהן כ"אב בית דין". בין השנים ת"ר-תרכ"ד (1840-1864) שקעה המחלוקת בין הסיעות, אולם שני הצדדים דבקו בעמדתם, כאשר אנשי "סיעת החורבה" התפללו בבית הכנסת מנחם ציון שבחצר החורבה, ואנשי "סיעת החצר" בבית הכנסת סוכת שלום שבחצר להרן-ברדקי. בעת חנוכתו של בית הכנסת החורבה בכ"ד באלול ה'תרכ"ד תפס זה את מקומו כבית הכנסת הרשמי והמרכזי של העדה האשכנזית בירושלים.
תפקיד מרכזי מילא ברדקי בהתנגדות האשכנזים להקמת בית הספר למל בידי לודוויג אוגוסט פרנקל. פרנקל הגיע לירושלים בשנת 1856 ופרסם את תוכניתו להקמת בית ספר שילמד במקביל ללימודי הקודש גם לימודי מקצוע ולימודים כלליים וכן לימודי שפות. הרבנים האשכנזים יצאו חוצץ נגד פרנקל, וזימנו אותו לישיבה דחופה בנוכחות ראשי כל העדות. פרנקל מתאר בזכרונותיו את דמותו של ברדקי שלדבריו הפתיעה אותו כ"איש בא בשנים אשר פניו משלג חוורו, עטוי מעיל פולונייא" בעל פאות עבותות וזקן לבן כשלג ו"כל מדברותיו בשפת עבר" (כלומר, שפתו עברית). לעומת ברדקי וסיעתו, גילו חכמי הספרדים תמיכה גורפת בפרנקל, ולצדם תמכו בו הרב יהוסף שוורץ ראש כולל הו"ד המערב-אירופי וניסן ב"ק ממונה כולל ווהלין וראש חסידי רוז'ין בעיר. הרבנים האשכנזים לא השלימו עם התמיכה שלה זכה פרנקל ופרסמו ברבים נוסח חרם תקיף נגדו שכלל חרם לדורות על לימוד שפות זרות בירושלים ועורר סערה רבתי בתפוצות הגולה. בעקבות חרם זה משך יהוסף שוורץ את תמיכתו והתפטר ממשרת ההוראה שלו בבית הספר. החרם חודש מספר פעמים בשנים הבאות. עצרות לציון יום השנה לחרם התקיימו לפחות עד שנות ה-90 של המאה ה-20.
אליעזר ריבלין כתב שברדקי השאיר אחריו "דברים עמוקים בקיצור נמרץ" על גיליוני ספריו, בייחוד בסדר קדשים. הרב יהודה אסאד פרסם בשו"ת יהודה יעלה סימן קע תשובה לדברי תורה שכתב אליו.
בזקנותו.
כשנה קודם פטירתו זכה לראות בחנוכת בית הכנסת החורבה, והתכבד בהנחת האבן הראשה של כיפתו. למרות גילו המופלג טרח וטיפס בסולם אל מרומי הכיפה והניח בראשה את האבן האחרונה. נפטר בירושלים בי"ח בחשוון ה'תרכ"ג (1862).
גלדרלנד
מאש-אפ
תרשים עץ
דגל הכוכב הבודד
קבינט מדיני בטחוני
תת מקלע
מסנן אופטי
מסנן אופטי (בלעז: פילטר) הוא מתקן המאפשר העברה של אור, לפי תכונות מסוימות של האור דוגמת צבע וקיטוב, וחוסם את שאר הקרניים שאינן בעלות אותה התכונה.
למסננים אופטיים יש שימושים רבים בתחומי הצילום, התאורה, האופטיקה, האסטרונומיה ועוד.
סוגי מסננים אופטיים.
מקטבים.
סוג אחר לחלוטין של מסננים אופטיים הם מסנני הקוטביות, החוסמים את קרני האור לפי תכונת הקיטוב שלהן. מסננים אלו נמצאים בשימוש במשקפי שמש ובצילום כדי לצמצם את כמות האור המגיעה אל העין או אל עדשת הצילום.
שימושי המסנן האופטי.
שימושים באסטרונומיה.
אסטרונומים משתמשים במסננים אופטיים לסינון אור המגיע מהשמש או מכוכב בהיר אחר המפריע לצפייה בגרם שמים אחר. הצורך בסינון אור קיים לעיתים אף בצפייה בכוכבי לכת הסמוכים לכדור הארץ דוגמת כוכב חמה, וזאת כתלות במיקום הצופה על פני כדור הארץ ובזוויתו של הכוכב.
טיבריוס קלאודיוס מקסימוס
טיבריוס קלאודיוס מקסימוס (לטינית: Tiberius Claudius Maximus; 65 לערך - ?) היה איש צבא רומאי.
תולדות חייו.
מקסימוס נולד בסביבות שנת 65, ככל הנראה היה בן למשפחה רומאית בעלת מסורת צבאית מפיליפי שבפרובינקיה מוקדון, שמו מרמז על כך שמשפחתו קיבלה את האזרחות הרומאית לא מכבר, ככל הנראה על ידי אביו או סבו בזמן שלטון הקיסר קלאודיוס או נירון כגמול על שירותם בחיל העזר.
מקסימוס התגייס לצבא הרומאי בסביבות שנת 85 כפרש ושירת בלגיון השביעי קלאודיה שהוצב בוימינאקיום שבפרובינקיה מואסיה, מקסימוס שימש כאחראי על התקציב שהוקצה לחיל הפרשים בלגיון וכחלק משומרי הראש של לגאטוס הלגיון.
הלגיון השביעי, תחת פיקודו של הקיסר דומיטיאנוס, לקח חלק במלחמה הדאקית שהתרחשה בין השנים 85–89 כנגד מלך הדאקים דקבלוס, מקסימוס השתתף במלחמה כמפקד בחיל הפרשים של הלגיון ועוטר כתוצאה מגבורתו. לאחר מכן הוא הועבר לקוהורטת פרשים מחיל העזר, האלה השנייה פאנוניה, שהייתה מוצבת בשכנות ללגיון השביעי ושם הוא כיהן כקצין.
בערך בזמן שמקסימוס הועבר לחיל העזר חידש הקיסר טראיאנוס את המלחמה כנגד הדאקים, ומקסימוס שירת במערכה החדשה שהתרחשה בין השנים 101–106. במהלך המלחמה שוב הצטיין בגבורתו וזכה על כך במספר עיטורים. שימש גם כמפקד יחידת הפרשים שתפקידה היה לסייר כדי לאסוף מידע על האויב. לקראת סיום המלחמה אחד מתפקידיו היה ללכוד את המלך הדאקי דקבלוס (Decebalum). מקסימוס הצליח לאתרו אבל המלך הדאקי התאבד לפני שהוא הספיק ללכדו, ומקסימוס הסתפק בכריתת ראשו של דקבלוס והגיש אותו לקיסר.
לאחר הניצחון כנגד הדאקים מקסימוס השתתף עם יחידתו במלחמות הפרתיות של הקיסר כנגד האימפריה הפרתית וגם במלחמה זאת זכה לעיטורים על גבורתו. לאחר שהקיסר החדש אדריאנוס נאלץ לסגת מהשטחים שרומא כבשה במזרח במהלך המלחמה הפרתית מקסימוס ויחידתו הועברו חזרה למערב והוצבו חזרה בדאקיה כדי לחזק את הגנת הפרובינקיה.
מקסימוס השתחרר מהצבא לאחר שנת 115, אחרי שירות של יותר משלושים שנה. הוא חזר להתגורר בפיליפי שככל הנראה הייתה עיר מולדתו ושם נפטר.
בליעה (קרינה אלקטרומגנטית)
בליעה של קרינה אלקטרומגנטית מתרחשת כאשר גל אלקטרומגנטי פוגע בחומר, והאנרגיה שלו נספגת בחומר באופן חלקי או מלא. האנרגיה של הקרינה הנבלעת מומרת לאנרגיה אחרת, בדרך כלל לאנרגיית חום. תכונה זו מהווה את עקרון הפעולה של דוד שמש ותנור מיקרוגל. הבליעה ההדרגתית של קרינה במהלך התפשטות גל בתווך נקראת גם ניחות של הקרינה המועברת. בדרך כלל ספיגת האנרגיה, הבליעה, נעשית על ידי אלקטרונים שבאטומים או במולקולות המרכיבות את החומר.
בליעה היא אחד המנגנונים של מעבר קרינה, שפועלים על אור שפוגע בחומר. מנגנונים אחרים הם העברה (האור הממשיך בכיוון ההתקדמות ללא שינוי), החזרה, פיזור והגברה.
התהליך הפיזיקלי.
אם קרני אור פוגעות בחומר כלשהו, הפוטונים שבקרניים פוגעים לרוב באלקטרוני הערכיות של האטום. בעת הפגיעה תיתכן החזרה של הפוטון (וכך מתקבלת החזרת אור) או שתיתכן בליעה. בעת בליעה, האלקטרון הנפגע בולע את האנרגיה שבפוטון ובכך למעשה משמיד אותו, ועובר לרמת אנרגיה גבוהה יותר בשל האנרגיה הנוספת שהוא ספג. בהתאם לכמות האנרגיה שהאלקטרון קיבל, ייתכנו כעת מספר תופעות:
בליעת קרינה באטמוספירה.
באטמוספירה של כדור הארץ עיקר הבליעה נובע מאדי מים, פחמן דו-חמצני ואוזון. תחומי תדרים שבהם קרינה חודרת את האטמוספירה למרחק של מספר קילומטרים נקראים חלונות אטמוספיריים. התחום של אור נראה הוא כולו חלון אטמוספירי, וקיימים חלונות רבים נוספים בתחום התת-אדום ושאר חלקי הספקטרום. ראות אטמוספירית היא גודל המתאר בממוצע את המרחק אליו חודר אור באטמוספירה בתחום האור הנראה, והיא נמצאת ביחס הפוך לבליעה באטמוספירה.
מדידת הבליעה.
כושר הבליעה האופטית הוא תכונה של החומר המכמתת את הקרינה האלקטרומגנטית שהחומר מסוגל לבלוע. תכונה זו קשורה גם לתכונות אחרות של החומר, כפי שמאפשר לחשב חוק בר-למברט. מדידת כושר הבליעה של החומר באורכי גל שונים מאפשרת לזהות את החומר הנבדק. המדידה נעשית על ידי הארת החומר באור ומדידת סך כמות האור המוחזרת ממנו בכל הכיוונים, ומשמשת לספקטרוסקופיה.
מקדם בליעה (absorption coefficient) הוא מאפיין של החומר המאפיין את הקלות שבה ניתן לחדור באמצעות קרן אור, צליל, חלקיקים או אנרגיה אחרת או חומר. מקדם הנחתה גדול פירושו כי הקרן "נחלשת" במהירות (מוחלשת) כשהיא עוברת דרך המדיום, ומקדם הנחתה קטן פירושו שהמדיום "שקוף" יחסית לקרן ולא גורם לה להיחלש. יחידת SI של מקדם attenuation הוא מד הדדי (m-1).
בליעת קרינה
תקופת אסוקה
תקופת אָסוּקָה (ביפנית 飛鳥時代, "אסוקה ג'ידאי") היא תקופה בהיסטוריה של יפן משנת 538 עד שנת 710 (לפי תיארוך אחר, התקופה נמשכה בין השנים 592-645). מקור שם התקופה הוא באזור אסוקה, הנמצא כ-25 קילומטר מנארה המודרנית, אשר בו התמקמה החצר הקיסרית. תקופה זו מתאפיינת בתמורות פוליטיות וחברתיות רבות הנובעות מחדירת בודהיזם ליפן ואימוץ התרבות ומערכת הממשל הסינית. בנוסף, בתקופה זו השתנה שם הממלכה מוָה (倭) לנִיהוֹן (日本 יפן).
ההיסטוריונים מתחילים את תקופת אסוקה עם הגעתו של הבודהיזם ליפן, בשנת 538. לגבי סוף התקופה אין דעה חד משמעית: בעוד שמרבית ההיסטוריונים רואים את סוף התקופה במעבר עיר הבירה לנארה, היסטוריונים רבים של אמנות ואדריכלות רואים את רפורמת טאיקה בשנת 646 כסימן של סוף התקופה, ונוהגים לקרוא לתקופה שאחריה תקופת הָאקוּהוֹ. בעוד שבתקופת אסוקה הושפעה יפן מהתרבות הקוריאנית ומהתרבות הצפון-סינית, לאחר רפורמת טיקה ניתן לראות יותר השפעה של שושלת טאנג הסינית.
תמורות מדיניות.