ג'יהאד היה מאז ומתמיד נושא טעון ביותר, ובמיוחד הדבר כך בשנות האלפיים לנוכח ריבוי תנועות האסלאם הרדיקאלי והתגברות האלימות מצדן. ניתנים לו פירושים רבים ושונים ועם זאת, מעטים המחקרים הרציניים בנושא הזה.
לפי השקפתה של לנדאו-טסרון, ג'יהאד איננו – ואף לא היה- כלי פוליטי בלבד, או כיסוי לשאיפות התפשטות והשתלטות של המוסלמים, אלא זוהי אידאולוגיה שמילאה תפקידים מכריעים גם במישור החברתי ובמישור האישי. בשל ההצלחות הצבאיות שנחלו המוסלמים עוד בפיקודו של הנביא עצמו, הם הגיעו למסקנה כי תמיכתו של אללה נתונה להם במלחמותיהם. ג'יהאד מעולם לא ציין רק "יציאה למלחמה", אלא גם פעולות אחרות שהמסלמי מבצע כדי לרצות את אללה, החל בעצם קיום המצוות וכלה בחיפוש אחר ידע דתי. בעת החדשה כונו בשם ג'יהאד אף פעולות ממשלתיות שונות לרווחת עמיהן.
בהקשר המלחמתי התגבשו סביב הג'יהאד דיני מלחמה סבוכים כבר במאה השמינית. דיני מלחמה נמצאים בימינו במוקד הדיון הציבורי בהקשרים שונים, תחת הכותרות "מלחמה צודקת" (just war), "החוק הבינלאומי" ו"אמנות בינלאומיות". בנושא זה ערכה את מחקרה בנושא דיני ה"אזרחים" ("בלתי לוחמים") שהתפרסם בדברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
כמו כן תרמה את הערך "ג'יהאד" לאנציקלופדיה של הקראן היוצאת לאור על ידי בית ההוצאה האקדמי בריל, בליידן, הולנד
הרצאתה על מקור רעיון הג'יהאד באסלאם אשר נישאה בכנס החברה ההיסטורית הישראלית ב–2006 התפרסמה ב–2010 בקובץ "מלחמה ושלום" בהוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ארץ ישראל.
ננס צהוב
כוכב סדרה ראשית מסוג G
תודחליאש השני
תוּדְחַלִיאַש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1360 - 1358 לפני הספירה.
תקופת שלטונו התאפיינה בהחלשות הממלכה, דבר אשר גרם לאיבוד נרחב של שטחים ובין היתר גם את חורבן הבירה חתושש.
כיבוש חתושש אילץ את תודחליאש השני להעביר את הבירה באופן זמני לעיר סַמוּחַה (העיר טרם נחשפה). חתושש שבה לשמש כבירת החתים רק בתקופתו של שופילוליומש הראשון.
את תודחליאש השני ירש תודחליאש השלישי בשנת 1358 לפנה"ס. ישנם מספר חוקרים כיום אשר מטילים ספק בדבר זהותו של יורשו. לטענתם אין כוונה לשליט אחר בשם תודחליאש, הפעם שלישי במספר, אלא לאותו תודחליאש השני. ואם אכן יש אמת בדבר, הרי ששופילוליומש הראשון הוא יורשו הישיר.
עזרא מנדלסון
עזרא מנדלסון (1940 – 12 במאי 2015) היה חוקר תולדות ישראל בעת החדשה, פרופסור מן המניין במכון ליהדות זמננו ובחוג ללימודים רוסיים וסלביים באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ביאליק לשנת 2008.
ביוגרפיה.
עזרא מנדלסון נולד בניו יורק. הוריו חיו בארץ ישראל בשנות העשרים, התחתנו בארץ ישראל, היגרו לניו יורק ושם נשארו. מנדלסון גדל בניו יורק ועלה לישראל ב-1959. סיים תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה (1966). באוניברסיטת קולומביה למד אצל סאלו בארון, ובעיקר למד היסטוריה רוסית אצל ההיסטוריון הרוסי מרק רייף, מדריכו לעבודת הדוקטור. הדוקטורט עסק בתנועת הפועלים היהודים (הבונד) ברוסיה. מונה למרצה באוניברסיטה העברית ב-1969.
ב-2002 פרש מן האוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס. עמד בראש המכון ליהדות זמננו ובראש החוג ללימודים רוסיים באוניברסיטה העברית. בשנים 1994–1996 היה מופקד הקתדרה על שם לרנר באוניברסיטת דיוק, בשנים 2002–2006 היה פרופסור באוניברסיטת בוסטון. שהה כפרופסור אורח בשבתונים באוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, הסמינר התאולוגי היהודי, אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה, האוניברסיטה האירופאית המרכזית, במכון ללימודי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית.
מחקריו.
מחקריו הראשונים של עזרא מנדלסון עסקו בתולדות יהודי מזרח אירופה, בעיקר רוסיה, עד 1917. אחרי כן עסק בתולדות יהודי פולין בין שתי מלחמות העולם. בהמשך חקר את היסטוריה תרבותית יהודית, בעיקר תולדות האמנות היהודית המודרנית.
מנדלסון היה מעורכי השנתון Studies in Contemporary Jewry מטעם המכון ליהדות זמננו ובהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בניו יורק וחבר מערכת כתב העת ציון.
מאבק מעמדי בתחום המושב. השנים המעצבות של תנועת הפועלים היהודית ברוסיה הצארית.
זהו ספרו הראשון של מנדלסון, שהוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו וראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1970 (Class Struggle in the Pale. The Formative Years of the Jewish Workers’ Movement in Czarist Russia). הספר עוסק בתנועת הפועלים הסוציאליסטית היהודית, היא הבונד האנטי-ציונית, ועשה ניסיון לשחזר את העבר הסוציאליסטי היהודי בתחום המושב. הוא בדק כיצד פועלים יהודים ברוסיה התחילו להתארגן למען שיפור התנאים שלהם. נושא הבונד הוזנח במחקר בישראל עד אותה עת כי זו הייתה תנועה אנטי-ציונית ומנדלסון היה מהראשונים שעסקו בכך בשנות השישים. הבונד הייתה תנועה גדולה וחשובה שניסתה לשנות את תדמית היהודי (בדומה לתנועה הציונית) על מנת להפוך את היהודי לפעיל לוחם. היה לה גם פן אוניברסלי, שלפיו מעמד הפועלים היהודי הוא כמו מעמד הפועלים העולמי ותפקיד הפועלים היהודים הוא גם להילחם עבור כל הפועלים בעולם במדינות אחרות, לפי רעיונו של קרל מרקס. התנועה גם שימשה השראה לכתיבה ספרותית ביידיש. תנועת הבונד אימצה את היידיש כשפה גבוהה ומכובדת ודרשה זכויות ליידיש כשפה שווה ולגיטימית, לא כאל ניב או שפה נחותה כפי שהתייחסו אליה גם הלא יהודים וגם היהודים ובמיוחד התנועה הציונית.
התנועות הציוניות בפולין: שנות התהוות.
ספרו זה של מנדלסון ראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל בניו הייבן בשנת 1981 (Zionism in Poland. The Formative Years, l9l5-l926) וזכה בפרס יפרוקין מטעם האוניברסיטה העברית בשנת 1979, הניתן לכתב היד הטוב ביותר בהיסטוריה של היהודים במזרח אירופה. הספר תורגם לעברית והתפרסם בשנת 1986.
בשנות העשרים פולין הייתה מרכז התנועה הציונית, הספר סוקר את כל התנועות הציוניות בפולין, מהשמאל עד הימין, תנועות פועלים, תנועות נוער, כגון השומר הצעיר, בשנים 1926-1915. בספר נעשה ניסיון לבדוק את כוחה של התנועה היהודית ההמונית העממית, את חולשתה והפילוגים הרבים שהיא עברה. מנדלסון ניסה להראות שבפוליטיקה הישראלית ובמצב הפוליטי היום יש אלמנטים מרוסיה ומפולין, כיוון שהגיעו משם יהודים רבים והביאו את הפוליטיקה שלהם לארץ.
היהודים במרכז-מזרח אירופה בין שתי מלחמות העולם.
ספר זה ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון ב-1983 (The Jews of East Central Europe Between the World Wars) והוא תורגם לפולנית. זהו ספר כללי על יהודי מזרח אירופה בין שתי מלחמות העולם. נסקרות בו שבע מדינות: פולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה ורומניה וגם שלוש המדינות הבלטיות: לטביה, ליטא ואסטוניה. זהו ספר היסטוריה השוואתית המוצא את ההבדלים בין היהודים בשבע המדינות הללו בתקופת ערב מלחמת העולם השנייה, התקופה האחרונה כמעט לקיומן של שבע הקהילות האלה. מנדלסון ניסה להסביר מדוע בכל מדינה מצב היהודים היה שונה מזולתה, ולתאר את הקונטקסט ההיסטורי והחברתי של חיי היהודים בכל מדינה.
מנדלסון הבחין בין שני טיפוסים של קהילות יהודיות: קהילות מזרח אירופאיות וקהילות מערב אירופאיות. הוא בדק באיזו שפה היהודים דיברו בכל מדינה: יידיש או שפת המדינה, מה המבנה החברתי והדמוגרפי שלהם, מהי רמת ההשכלה שלהם: באילו בתי ספר הם למדו. למשל בקהילת פולין דיברו יידיש, רובם היו אורתודוקסים והייתה זו קהילה גדולה ומעט מתוכם השתלבו באוכלוסייה הכללית. לעומת זאת בקרב יהדות הונגריה היהודים השתלבו יותר, היו מערביים יותר באורח חייהם ודומים יותר ליהדות גרמניה מאשר ליהדות פולין. מנדלסון ניסה להסביר מדוע מצב זה נוצר.
על הפוליטיקה היהודית המודרנית.
ספרו זה של מנדלסון יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 1993 (On Modern Jewish Politics) וזכה בפרס ארנולד וישניצר מטעם האוניברסיטה העברית לשנת 1996, עבור הספר הטוב ביותר בהיסטוריה יהודית מודרנית.
הספר מנסה להסביר את הסוגים העיקריים של פוליטיקה יהודית מודרנית בקרב יהדות התפוצות עד מלחמת העולם השנייה. מנדלסון הציע כאן טיפולוגיה של פוליטיקה יהודית וחילק את כל התנועות הפוליטיות היהודיות לשלושה מחנות: 1. המחנה הלאומי, שטען שהיהודים הם לאום ודרש להם זכויות לאומיות, כמו הציונות. 2. המחנה האורתודוקסי, שטען שעם ישראל הוא מחנה דתי אורתודוקסי. 3. המחנה המשתלב, שרצה שהיהודים יישארו יהודים וגם ינסו להשתלב בחברה הכללית.
מנדלסון ערך השוואה עם קבוצות מיעוטים שונים במדינות שונות והשווה אותם ליהודים: למשל השחורים (בארצות הברית). הוא עשה שימוש בחומר ויזואלי כדי לשפוך אור חדש על הפעילות הפוליטית היהודית.
מאוריציו גוטליב: אמנות, היסטוריה, זיכרון.
ספרו זה של מנדלסון שיצא לאור במרכז זלמן שזר ב-2006 ועליו הוא זכה בפרס ביאליק לשנת 2008. זהו תרגום של ספרו בשפה האנגלית בהוצאת אוניברסיטת ניו אינגלנד בשנת 2002 (Painting a People. Maurycy Gottlieb and Jewish Art). המהדורה האמריקאית זכתה בפרס אורביס מהאיגוד האמריקאי ללימודים סלביים עבור העבודה הטובה ביותר בשטח מחקרי פולין לשנת 2004. אמנם נכתבו מספר ספרים על מאוריצי גוטליב בשפה הפולנית, אך זהו הספר המחקרי הראשון שנכתב עליו.