ג'נט ג'פסון החלה לצאת עם אייזק אסימוב ב-1970 מיד לאחר שנפרד מגרטרוד בלוגרמן. הם נישאו ב-30 בנובמבר 1973, שבועיים לאחר גירושיו של אסימוב מבלוגרמן. אף על פי שג'פסון גדלה תחת השפעה מורמונית,
את נישואיהם חגגו בעזרת מנהיג מזרם התרבות האתית, שג'נט הצטרפה אליה מאוחר יותר. נישואיהם נמשכו עד מותו של אייזק ב-1992 מסיבוכים הקשורים ל-HIV; הוא נדבק בנגיף בעקבות עירוי דם שקיבל ב-1983 במהלך ניתוח מעקפים. ג'נט נועצה בטקסטים רפואיים לאחר שאייזק החל להציג תסמינים, והיא ביקשה לבצע בדיקת HIV. הרופאים שלו התעקשו שהיא טועה וביצעו את הבדיקה לגילוי הנגיף רק לאחר שכבר חלה קשות. היא רצתה שהמידע יפורסם, אבל הרופאים התעקשו שלא לחשוף אותו, אפילו אחרי מותו של אייזק. לאחר מותם של אותם הרופאים שתבעו שתיקה, ג'נט אסימוב פרסמה את העניין בציבור.
נפטרה ב-25 בפברואר 2019.
ביבליוגרפיה.
סיפורים קצרים.
אסימוב כתבה סיפורים קצרים רבים שהתפרסמו בכתבי עת ובאסופות, ביניהם הסיפורים "טביעות האצבע של האלים" (2000), "טראומת עיוות זמן" (1981), "הקמע של אל האש" (1985), "הבלוק הנקי ביותר בעיר" (1991).
אלפא רומיאו GT
'אלפא רומיאו GT (באיטלקית: Alfa Romeo GT) היא מכונית קופה המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 2003–2010 באיטליה.
אלפא רומיאו GT.
מנועים.
מנועי בנזין
מנועי טורבו דיזל
E3 הארלבקה
עומר אבן אל-חטאב
עומאר איבן אל חטאב
שאזאם (סרט)
מתלוצץ עם רופאיו
מִתְלוֹצֵץ עִם רוֹפְאָיו הוא ביטוי הומוריסטי בעברית ישראלית המשמש לתאר אדם העובר טיפול רפואי ומצבו אינו קשה מדי.
הביטוי.
מקובל שהביטוי נטבע לראשונה (לעיתים בצורה "התבדח עם רופאיו") ביחס למנחם בגין, אשר במהלך כהונתו כראש ממשלה (1977–1983) אושפז בבתי חולים מספר פעמים.
לאורך השנים נעשה שימוש בביטוי ביחס למנהיגים במטרה להמחיש לציבור כי מצבם הרפואי הוא טוב. נטען כי יש חיוניות בביטוי כדי להרגיע את האווירה, זאת מפני שעצם המעבר לשימוש בקלישאות, מלמד כי ההתפתחויות הדרמטיות הגיעו לכדי סיום. כן, הביטוי מהווה סימן ראשון לכך שהשגרה הישנה והטובה חוזרת לחיים.
שימוש מוכר בביטוי נעשה באוקטובר 2004, כאשר מוחמד רשיד, עוזרו של יאסר ערפאת, אמר עליו כי הוא יצא ממיטתו הבוקר, התלוצץ עם רופאיו וקרא בקוראן. על אף האמור, ערפאת מת שבוע וחצי לאחר מכן.
בדצמבר 2005 השתמשה התקשורת בביטוי במהלך אשפוזו הראשון של ראש הממשלה, אריאל שרון. בסמוך לאחר האשפוז החלו כלי התקשורת לדווח כי שרון מתלוצץ עם רופאיו, וזאת באמצעות הדלפות ממספר מקורות שונים - דיווח אשר אושר לבסוף על ידי פרופ' בולק גולדמן, רופאו האישי של ראש הממשלה, אשר יצא אל העיתונאים בשעת ערב מאוחרת ואמר בפני מצלמות כל הערוצים את הביטוי המפורש.
לימים הפך הביטוי לקלישאה ונאמר בהומור.
דוגמאות נוספות לשימוש בביטוי בהומור על ידי התקשורת היו ב-2010 ביחס לצנתור של ביל קלינטון, וב-2013 ביחס לאשפוז קצר של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
תקופת ראיווה
תקופת רֶאִיוָוה (ביפנית: 令和時代) הוא שמה של תקופת השנים הנוכחית ביפן. תקופה זו החלה ב-1 במאי 2019, ביום עלייתו של יורש העצר נארוהיטו לכס החרצית, והכתרתו לקיסר יפן.
הקיסר הקודם אקיהיטו, אביו של הקיסר הנוכחי, ירד מכס הקיסרות ב-30 באפריל 2019, ובכך הסתיימה תקופת הייסי. שנת 2019 היא שנת 31 לתקופת הייסי עד 30 באפריל 2019, ומ-1 במאי 2019, החלה שנת 1 של תקופת ראיווה.
רקע.
בחירת השם.
ועדה בת תשעה חברים הייתה אמונה על הכנת רשימת שמות מתאימים לתקופה, ולאחר מכן בחרה ממשלת יפן את שם התקופה מתוך הרשימה.
מקור השם ומשמעותו.
מקור הקאנג'י של שם התקופה הוא במאניושו, אנתולוגיית שירה יפנית מהמאה ה-8 (תקופת נארה). השיר המדובר עוסק בצפייה בפריחת השזיף:
הטקסט המקורי בקאנבון:
于時、初春令月、氣淑風和、梅披鏡前之粉、蘭薫珮後之香。
תרגום ליפנית קלאסית:
時に、初春の令月にして、気淑く風和ぎ、梅は鏡前の粉を披き、蘭は珮後の香を薫す。
תעתיק לאנגלית:
"toki ni、shoshun no reigetsu nisite ki yo ku kaze yawara gi、 ume wa kyōzen no ko o hira ki、 ran wa haigo no kō o kaora su".
תרגום לעברית:
"העת היא הירח הנפלא ("ראי") של ראשית האביב, כאשר האוויר צלול והרוח היא משב עדין ("וה"), כאשר השזיף מלבין בפריחתו כאבקה שהיפהפייה מורחת מול המראה, וכאשר ניחוח הסחלב הוא כשל בושם."
אחד התרגומים לצירוף הקאנג'י ראיווה הוא "הרמוניה נפלאה" או "שלום נפלא". עם זאת, המשמעות של הקאנג'י 令 כיום היא "חוק, סדר, פקודה", ולא "נפלא", דבר שעשוי להוביל לפירוש הצירוף כ"סדר הרמוני".
שרה אדלר לוי
שרה לוי (כ"א בתשרי ה'תרל"ג, 23 באוקטובר 1872 – כ"ו באדר ה'תשכ"ט, 16 במרץ 1969) הייתה פעילה ציונית, מייסדת ההתיישבות היהודית בהר כנען שבצפת.
שנים מוקדמות.
שרה לוי נולדה במלבורן שבאוסטרליה. אביה מאיר אדלר, אשר היה סוחר מצליח וכונה "מלך האופנה", השתתף בקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל, והיה מקורב לבנימין זאב הרצל. בגיל 25 נישאה במלבורן ליוסף לוי ושם ילדה שתיים מבנותיה - מרים ורבקה. הזוג עבר לשלוש שנים לארצות הברית ומשם עבר והשתקע בסינגפור, שכבר אז הייתה לצומת מסחר ועסקים. הזוג השתלב בקהילה היהודית הקטנה באי וגידלו את בנם השלישי - עקיבא.
בשנת 1926, כשהיא בת 54, עלתה לוי עם בעלה יוסף לארץ ישראל. הזוג השקיע משאבים בסיוע לרכישת קרקעות להתיישבות יהודית ברמת גן, אום ח'אלד (נתניה), אזור מקוה ישראל וג'בליה (בגבול בת ים-יפו). שלושה חודשים לאחר עלייתה, פקדו את לוי שתי טרגדיות עם מות אביה ובעלה.
ההתיישבות בצפת.
בשנת 1933 הגיעה לביקור בצפת. בעיר התגוררו אז בסך הכל כ-2,000 יהודים המרוכזים ברובע העתיק והצפוף, וכ-10,000 ערבים. הר כנען הקרוב לעיר לא היה מיושב באותה התקופה, ואליו לוי התחברה. בעידודו של זלמן ברזל מצפת רכשה לוי 200 דונם (מידי חברת 'צופיה' בניהולו של שמחה שולמן שהייתה בעלת הקרקעות בהר) והתחילה להקים מבני מגורים על ההר לתושבי צפת.
"מים וחומרי בניה לא נמצאו כמובן בהר כנען, ונאלצתי להעבירם הנה על גבי חמורים. חמישים חמורים היו מטפסים יום יום במעלה הר כנען, כשהם נושאים לעבר פסגתו זיפזיף, עץ וברזל". גם מים לבניית הקריה הובאו אל ההר בחמורים. הללו היו מהלכים ממעיינות ביריה לעבר מרומי ההר, כשהם נושאים על גבם פחי מים. "טלטולי הדרך רוקנו את הפחים כדי מחציתם, ובסופה של הדרך המייגעת נותרה בכל פח כמות מים זעומה. נאלצתי אז להקים בריכת אגירה למי גשמים במרומי ההר", סיפרה לימים לוי. ברכת האגירה (הנראית בתמונות שצולמו אז) קיימת עד היום.
בשנת 1933 לאחר שנתיים של בנייה עמדו עשרה בתי מגורים בפסגת הר כנען, אותם השכירה למשפחות צפתיות בשכר דירה סמלי. הדירות צוידו בתאורה חשמלית, במים זורמים בברזים, ובשירותים בתוך הדירה. דברים אלו נחשבו אז לחידוש ממשי. המבנה המרכזי שבנתה לוי, הוסב לאחר זמן קצר למלון (לימים, מלון כנען ספא), ובמתחם נפתח הראינוע הראשון באזור.
לוי שכרה מונית שהסיעה מדי יום את התלמידים לבתי-הספר בצפת וחזרה בתום הלימודים והקצתה חדר שבו הפעיל אחד המשתכנים חנות מכולת למצרכי מזון בסיסיים.
כנגד האיומים מצד ערביי הסביבה, הוזמן המוכתר של הכפר הערבי העוין בעמוקה לשמור על המתיישבים היהודיים. מוכתר זה נודע כרב מעללים, וערביי הסביבה פחדו ממנו מאוד, כך שהשקט נשמר יפה. גם כלב שמירה גדול השתתף בשמירה על המקום, והוא נקרא בפי המתיישבים "שומר".
גם לאחר שהוקמה הקריה הוסיפה החלוצה האצילה לעטרה בירק ובפרחים. מדי בוקר הייתה יוצאת אל מדרונותיו החשופים של הר כנען כשבידיה שתילי אורן רעננים. חיבה וחום השקיעה בכל אחד משתיליה, והללו החזירו לה אהבה. השתילים שנטעה הגביהו קומה והיו ברבות הימים לאילנות חסונים המעטרים את מרומי ההר.
תוכנית הקמת יישוב דוגמאי.
בשנת 1934 תוכננה הקמת "יישוב דוגמאי" בפסגת הר כנען, כהמשך לבנייתה של שרה לוי. תוכנית היישוב פורסמה באותה שנה, והופצה במודעות ברחבי תל אביב. וכך נכתב בה: "לרגלי התחלת בנין יישוב חדש על ידי הגברת שרה לוי מסינגפור, על עקרוני האחווה והשלום, במקום הכי יפה ובריא בארץ, בגובה של קרוב לאלף מטר מעל פני הים, חזית מקסימה על ארץ ישראל וסוריה, המעוררת אהבה למולדת ואומץ לעבודה רוחנית...".
התוכנית הייתה להקים שכונת אומנים והיכל לאמנות, שמטרתו לבסס שלום בין קבוצות שונות בעם, וגם בין יהודים לערבים. בין המצטרפים לרעיון ההתיישבות היו המשורר שאול טשרניחובסקי. מסיבות שונות תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל, כמו גם מגוון תוכניות נוספות שצצו בשנות העשרים והשלושים ליישב את הר כנען השומם.
שנים מאוחרות.
בשנת 1936 פרץ בארץ המרד הערבי (מאורעות תרצ"ו). על ראשה של לוי הוכרז פרס כספי, מצד ערביי האזור, אך היא לא עזבה את המקום, ובחרה להישאר על ההר. לעומת זאת, מספר משפחות שהתגוררו בבתים שבנתה, עזבו את המקום.
בימי המאורעות נחשב הר כנען למטרה לכדורי הפורעים. המלון, שנועד לנופשים ותיירים, הפך לקסרקטין לצבא. אבל שרה לוי לא עזבה את העמדה שנרכשה ברוב עמל. בזמן שהמפקד האנגלי מר סטפורד הודיע להם לעזוב את הר כנען, היות שהוא החליט להוריד את החיילים והשוטרים, הייתה תשובתה האמיצה: לא נזוז מכאן! התשובה התקיפה פעלה לכך שהוא ביטל את תוכניתו, והסכים להשארת החיילים.