ברלי-יואל הייתה אמנית ומעצבת גרפית. היא עיצבה כרזות וסמלים, ולאורך השנים השתתפה בעשרות תערוכות כלליות וערכה 12 תערוכות יחיד. בשנת 1936 קיבלה פרס ראשון על אלבום ציורי חיפה.
נפטרה בכ"א באדר תשל"ב, 7 במרץ 1972, ונקברה בבית הקברות בחיפה.
מיצירותיה.
עיצוב סמלי ערים והתאחדויות.
בשנות ה-30 ברלי-יואל עיצבה מספר סמלים של ועדים והתאחדויות. בשנת 1930 היא עיצבה את סמל התאחדות בעלי התעשייה ואת סמל ועד הדר הכרמל. כמו כן הציעה הצעות לעיצוב סמל העיר ירושלים, ועיצבה את סמל העיר חיפה (1936) וסמל עיריית חולון (1946).
Haifa Coat of Arms.
סמל העיר חיפה.
בראשית 1934 החל ראש העיר חיפה, חסן שוכרי, בהליך לבחירת סמל רשמי לעירו. ביולי 1935 התכנסה ועדת הסמל לראשונה והחליטה על קיום תחרות לעיצוב הסמל וכן קבעה פרס של 15 לירות ארץ ישראליות למעצב הסמל הנבחר. בתחילת 1936 התכנסה ועדת הסמל בפורום רחב, שכלל שלושה אנשי מקצוע נוספים (מהנדס, אדריכל ואמן), לדון בהצעות שהתקבלו. הוועדה לא מצאה סמל הראוי לבחירתה, אך התרשמה מהצעה שהגישה האמנית אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין. התקבלה החלטה להטיל את מלאכת עיצוב הסמל על ברלין, וזאת על פי דגשים שייתנו חברי הוועדה ואנשי המקצוע. בהתאם לדגשים שקיבלה הכינה ברלין מספר תרשימים ובהם ניכר שילוב בין נוף ההר לים וכן ביטוי גרפי לשלום. ביטוי לטבעה העירוני של העיר באותם הימים נעדר מהתרשימים והושם דגש על האווירה בעיר, כפי שבאה לידי ביטוי בנמל חיפה, הר הכרמל והים התיכון.
ב-22 באפריל 1936 התכנסה הוועדה לישיבתה האחרונה כדי לדון בהצעותיה של ברלין. הסמל שהומלץ על ידי שלושת אנשי המקצוע שהנחו את ברלין אושר על ידי הוועדה וב-22 ביוני אושרר גם במועצת העירייה.
סמל העיר ירושלים.
בשנת 1942 פנתה לראש העירייה מוסטפא אל-ח'אלידי, והציעה כמה הצעות לסמל עיריית ירושלים. העירייה אימצה את אחת ההצעות של אסתר יואל-ברלין ב-20 במאי 1943, אך הייתה זקוקה לאישור "מכון הסמלים הבריטי" , אישור שהתעכב בשל מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 פוזרה עיריית ירושלים בידי שלטונות המנדט עקב המשבר החמור ששרר בעיר בתום תקופת המנדט, כך שהאישור לא ניתן בסופו של דבר, והסמל נגנז.
תערוכות.
בין התערוכות שהציגה בהם:
פרסומים ואוסף אלבומים.
ברלי-יואל הוציאה מספר אוספים של יצירותיה: בשנת 1955 (תשט"ז) פרסמה קובץ ליטוגרפיות בשם:"דמויות".
בנוסף פרסמה אלבומים מיצירותיה על הנושאים: פועלים בארץ, ו-ילדים בארץ.
וישניבקה
וישניבקה (באוקראינית: Вишнівка; ברוסית: Вишневка, וישנבקה; בפולנית: Wyszniwka; בעבר נודע בשם אופלין (באוקראינית: Опалин, בפולנית: Opalin) או סטארי אופלין (באוקראינית: Старий Опалин)) הוא כפר במחוז משנה לובומל במחוז ווהלין באוקראינה. הכפר שוכן על גדות נהר הבוג המערבי, בצמידות לגבול עם פולין, במרחק של כ-20 קילומטרים צפון-מערבית לעיר לובומל.
היסטוריה.
ב-1638, כשהאזור היה תחת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי, אופלין קיבלה זכויות מגדבורג ממלך פולין ולדיסלאב הרביעי. בשנים שלאחר מכן האזור סבל ממלחמות ומשריפות, האוכלוסייה הצטמצמה והיא חזרה להיות כפר עד שקיבלה זכויות מגדבורג מחדש ב-1687 מהמלך יאן סובייסקי. אופלין שימשה אז כעיר מלכותית.
בעקבות חלוקת פולין האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית ולאחר מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לשליטה פולנית במסגרת הרפובליקה הפולנית השנייה.
ב-1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה ועל פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הצבא האדום כבש את האזור והוא סופח אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית של ברית המועצות. בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, אופלין נכבשה על ידי הארמייה השישית של הוורמאכט, צבא גרמניה הנאצית. עם סיום המלחמה השליטה חזרה לברית המועצות עד התפרקותה.
ב-1963 שמו של הכפר שונה לשמו הנוכחי.
הקהילה היהודית.
ראשיתה של הקהילה היהודית המסודרת עם קבלת המעמד העירוני של אופלין בסוף המאה ה-17, ובכתב הזכויות שניתן אז הורשו היהודים להתיישב במקום, ולעסוק במלאכות שונות. ליהודים הותר גם לבנות בית כנסת ובית מדרש. ממפקד שנערך ב-1701 עולה שהיו בעיירה כמאה יהודים.
ב-1847 היו באופלין 314 יהודים וב-1870 היו 450, יותר ממחצית מהתושבים. ב-1897 המספר צמח ל-769 מתוך אוכלוסייה כללית של 1,612 תושבים (כ-48%).
ממפקד שנערך ב-1921 לאחר מלחמת העולם הראשונה ניתן לראות ירידה באוכלוסייה היהודית והכללית - 516 מתוך 1,226 (כ-42%) - ככל הנראה בעקבות מצב כלכלי רעוע. על פי הערכה בזמן תחילת הכיבוש הגרמני ב-1941 היו באופלין כ-600 יהודים.
בשואה.
זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני היהודים צוו ללכת עם טלאי צהוב, כספם וחפצי הערך שלהם הוחרמו, הם חויבו לעבוד בעבודות כפייה תמורת תשלום זעום אם בכלל ותוך חודשים ספורים הם כונסו למעין גטו פתוח, אך נאסר עליהם לעזוב את הכפר.
על פי עדויות שנשמעו במשפטו של אומליאן טימושביץ, מפקד במשטרת העזר האוקראינית, שנערך במרץ 1945, ב-2 באוקטובר 1942 הגיעו לאופלין חמישה קצינים גרמנים ועשרות אנשי משטרת העזר האוקראינית מלובומל וכינסו 582 יהודים אל בית הקברות היהודי, שם הם אולצו להתפשט ונורו למוות אל תוך בור שהוכן מראש.
אלכס ג'ונס (מנחה וולשית)
שרלוט אלכסנדרה ג'ונס (באנגלית: Charlotte Alexandra Jones; נולדה ב-18 במרץ 1977) היא מנחת טלוויזיה וולשית.
ביוגרפיה.
ג'ונס נולדה בעיירה אמנפורד שבויילס ויש לה אחות צעירה, היא התחנכה בבית ספר בשפה הוולשית, כילדה למדה בלט, תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת אבריסטווית' וביצעה את מבחן הסיום שלה בספרד כשהשתתפה בתוכנית המציאות "Prickly Heat", לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד ב-BBC.
משנת 2010 היא מנחה את מגזין הטלוויזיה "The One Show".
היא הייתה חברה בצוות עיתונאי ה-BBC שסיקר את חתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון, והיא שימשה ככתבת שטח בעיירת הולדתה של קייט מידלטון. היא הגישה את הניקוד של בריטניה באירוויזיון 2011.
בשנת 2011 השתתפה בעונה התשיעית של "Strictly Come Dancing" (הגרסה הבריטית של רוקדים עם כוכבים) והגיעה למקום החמישי.
חיים אישיים.
ב-6 בפברואר 2015, במהלך פרק של "The One Show", הוכרז כי ג'ונס התארסה לצ'ארלי תומסון, סוכן ביטוח ניו זילנדי. ב-31 בדצמבר 2015, נישאו הזוג בטירת קרדיף .
ב-22 בינואר 2017 נולד בנם הבכור, טדי.
גבעת קאיליוס
הווילה של הפפירוסים
רחוב הברזל
רחוב ירמיהו
רחוב שלמה המלך
רחוב פנקס
רחוב ה' באייר
רחוב טשרניחובסקי
רחוב גאולה
רחוב מלצ'ט
רחוב שבזי
רחוב החשמל
רחוב נווה שאנן
רחוב העלייה
גבעת עמל
יחסי בולגריה–מונטנגרו
יחסי בולגריה–מונטנגרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין רפובליקת מונטנגרו.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בעת החדשה בשנת 1896, כאשר מונטנגרו הייתה ממלכה ולבולגריה הייתה מערכת שלטון עצמי מיוחדת כאשר היא בפועל הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית. בולגריה הכירה במונטנגרו בעידן המודרני ב-12 ביוני 2006. היחסים בין שתי המדינות בעידן המודרני כוננו ב-2 באוגוסט 2006.
בית חולים אלישע
רפאל מסעוד אבן מוחא
רבי רפאל מסעוד אבן מוחא (ה'תקנ"ז, 1797- י"ח בתמוז ה'תרל"ד, יולי 1874) היה מקובל אב בית דין ורבה של מרקש, במאה ה-19.
קורות חייו.
נולד לרב יעקב ולמרים, שמו היה 'מסעוד' ומחמת מחלה הוסיפו לו את השם 'רפאל'. בשנת ה'תקנ"ז (1797) במרקש. נשא לאשה את מרת דונא בת הרב יעקב אלבייליא שהיה נגיד ותלמיד חכם חשוב. למד בין היתר בישיבת רבי שלמה אסבאג ובישיבת רבי יוסף חרוש. על לימודו מצינו בכתב המינוי לדיינות של בנו שכתב עליו:
על כס הדיינות.
רבי רפאל מסעוד נתמנה לדיין במרקש בשנת ה'תקצ"ו, כנראה אחר פטירת רבי מימון פינטו. שימש עם רבי דוד צבאח ורבי אלעזר חזן, ורבי רפאל מסעוד היה דיין שלישי. בשנת ה'תרכ"ג אחר עליית רבי אלעזר חזן לארץ ישראל, התמנה לאב בית הדין ולרב העיר. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו. חביריו לבית הדין היו: רבי יעקב בטאן, רבי דוד לוסקי, רבי שלם הכהן, רבי רפאל יוסף חרוש, ורבי ימין צבאח.
בית דינו הוציאו מאות פסקי דינים, מהם נדפסו בספרו שו"ת פרדס רימונים, ובשו"ת רבי דוד צבאח ובשו"ת רבי יעקב בטאן, חלק נוסף נמצא בכתבי יד.
לרבי רפאל מסעוד נולדו שני בנים: רבי אברהם אבן מוחא שלימים נתמנה לדיין במרקש. ורבי מכלוף אבן מוחא שהיה תלמיד חכם וסוחר.
נפטר במרקש בגיל 80 לערך, בי"ח תמוז בשנת ה'תרל"ד, בחודש יולי בשנת 1874.
חיבוריו.
חיבר הרבה חיבורים נדפסו מהם:
יחסי גאורגיה–גרמניה
יחסי גאורגיה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גאורגיה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
היסטוריה.
הרפובליקה הראשונה.
כאשר גאורגיה קיבלה לראשונה עצמאות בשנת 1918 המצב הגאופוליטי באזור היה מורכב מתמיד. כדי לשמור על ריבונותה מפני שתי המעצמות באותה העת - האימפריה הרוסית וטורקיה (האימפריה העות'מאנית דאז), הפכה גאורגיה לפרוטוקטורט של האימפריה הגרמנית, ששלחה יחידות של חיילים לגאורגיה תחת הנהגתו של הגנרל פרידריך פרייהר קרס פון קרשנשטיין.
המעורבות הגרמנית בגאורגיה הייתה קצרת ימים אך יעילה במיוחד - ברלין לחצה על טורקיה לכבד את גבולותיה של גאורגיה, וביולי 1918 העבירה טורקיה לגאורגיה את כל הנמלים והרכבות בהן שלטה בתחום המדינה החדשה. גרמניה הלוותה מיליוני מארקים גרמניים למדינה החדשה. למרות היחסים הלבביים שהתפתחו בין גרמניה לגאורגיה, נאלצה גרמניה לסגת מהארץ זמן קצר לאחר שהפסידה במלחמת העולם הראשונה. בריטניה החליפה אותה בשמירה על האינטרסים של המדינה - עד לכיבוש הסובייטי.
התקופה הסובייטית.