לפי התוספות הסוברים שמשיכה היא קניין עדיף מסירה: רב, פסק שמסירה הוא קניין תקין, אבל הוא חזר בו בדרשה שנשא בעיר קימחוניא, לאחר שמצא ברייתא בה מסכימים חכמי המשנה כי לא קיים קניין כזה.
רב יוסף התפלא על הדעה האומרת שלא ניתן לקנות במסירה (לפי רש"י - רבי שמעון בברייתא שם, ולפי תוספות - רב עצמו,) במה ניתן לקנות פיל שקשה להזיזו? על כך השיב לו אביי, כי ניתן לקנות פיל בקניין חליפין, או לחלופין בקניין חצר וזאת על ידי שכירת המקום בו שוהה הפיל.
הפוסקים השונים נחלקו בפסק ההלכה, ובשולחן ערוך ובהגהות הרמ"א מובאות שלש דעות:
קניית מסירה בבעלי חיים הקשורים כאחד.
במסכת קידושין ישנן שתי גרסאות, בפסק הלכה אותו פוסק רב אחא בריה דרב איקא, באופן שמספר בעלי חיים קשורים כאחד, והקונה אוחז באפסר של אחד מהם, האם ניתן לקנות באופן כזה את כל הבהמות, מכיוון שכולם אחוזות בידו על ידי מוסירה זו או שמא לא ניתן לקנותם כך.
הגמרא מבקשת לדמות להלכה זו, קניית קרקעות מרובים על ידי קניין חזקה באחת מהקרקעות, אך מסקנת הגמרא היא שלא ניתן לדמות את שני הקניינים זו לזו, שכן בקניין מסירה יש מעלה שבאחיזת אפסרוה של אחד מבעלי החיים הוא אוחז ושולט למעשה בכולם, ובניגוד לקניין הנעשה בקרקע אחת, שאין לה השפעה מעשית על קרקע אחרת הרחוקה ממנה. לקניית קרקעות מרובים ישנה גם מעלה מקניית בעלי חיים מרובים, שכן "סדנא דארעא חד הוא" כלומר כל הקרקעות מחוברות זו לזו למרות ההפסק ביניהם, בניגוד לבעלי החיים המנותקים למעשה זה מזה.
קניין מסירה בספינה.
רבי יהודה הנשיא פוסק שניתן לקנות ספינה במסירה, ולמרות ששאר החכמים חולקים עליו, נפסקת ההלכה כמותו. חכמי התוספות נחלקו האם ניתן לקנות במסירה גם בסימטא - שם אפשר גם לקנות במשיכה, מכיוון שמסירה הוא קניין חשוב יותר ממשיכה - שבעל הדבר עצמו מוסר לו את החפץ, או שמא מסירה היא קניין גרוע שניתן לקנות עימה רק ברשות הרבים במקום שמשיכה אינה קונה.
קניית אותיות.
התנאים נחלקו בשאלה האם ניתן להקנות חוב לאדם אחר על ידי מסירת השטר.
קנין מסירה
רכוב
מחמר
מְחַמֵּר הוא פעולה הגורמת לבעל חיים לישא משא בשבת. מחמר הוא אחד מאיסורי השבת שאינם חלק מל"ט אבות מלאכה.
מחמר כלאחר יד.
כאשר האדם גורם לבהמה לטלטל אבל לא בפועלה ישירה, כדוגמת משא שלא כדרכה או בהמה קטנה שלא ראויה עדיין לנשיאת משאות, זה איסור דרבנן ובמקום מצווה זה מותר לכתחילה
לאו דמחמר
קופל
קופל הוא שם משפחה, לרוב נובע מ"יעקב" ביידיש
ג'ון בורינג
סר ג'ון בורינג (באנגלית: Sir John Bowring, בסינית: 寶寧 או 寶靈 או 包令; 17 באוקטובר 1792 - 23 בנובמבר 1872) כיהן כמושל הרביעי של הונג קונג. בורינג היה פוליטיקאי, כלכלן, ואביר במסדר האמבט.
קורות חיים.
בורינג נולד באקסטר למשפחה אנגלית פוריטנית יוניטרית. הוא התחנך בבית ספר יוניטרי, ושאף בצעירותו להיות כומר. משפחתו רצתה שיעסוק במסחר ולכן בשנת 1805 עזב את בית ספרו והחל לעבוד בעסק המשפחתי של אביו - מסחר בבדים. ב-1810 החל לעבוד במשרד החברה בלונדון, בה החל ללמוד שפות. בין השנים 1813–1816 שהה בספרד כנציג החברה המשפחתית. עם שובו ללונדון, בשנת 1816, נשא לאישה את מרי לווין (Mary Lewin) מהאקני.
כלכלן, סופר ומתרגם.
בורינג היה רב לשוני - לטענתו, הוא דיבר 100 שפות והבין 200. בורינג תרגם כתבים רבים ובהם "דוגמאות מהשירה הרוסית" ("Specimens of the Russian Poets") בין השנים 1821 - 1823, ה-"Batavian Anthology" בשנת 1824, "שירה ספרדית קדומה ורומנסות ספרדיות" ("Ancient Poetry and Romances of Spain") בשנת 1824, "דוגמאות מהשירה הפולנית" ("Specimens of the Polish Poets") ו"שירה סרבית פופולרית" ("Serbian Popular Poetry") בשנת 1827, ו"שירה הונגרית" ("Poetry of the Magyars") בשנת 1830.
בורינג הושפע מכתביו של ג'רמי בנתם, ולימים הפך לידידו של בנתם. בורינג כתב ב"וסטמינסטר רוויו" והפך לעורך של מגזין זה בשנת 1825 כשהוא כותב בתחום הכלכלה והפוליטיקה וקורא לסחר חופשי.
בשנת 1828 הוא ביקר בהולנד ובפברואר 1829 העניקה לו אוניברסיטת חרונינגן תואר דוקטור במשפטים.
שנה לאחר מכן ביקר בדנמרק במטרה לכתוב על השירה הסקנדינבית.
בורינג היה אחראי על צוואתו הספרותית של בנתם, ופרסם את כתביו בשבעה כרכים בשנת 1843. בשנה זו, בה כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי בורינג תרגם לאנגלית את "כתבי חצר המלכה" ("Manuscript of the Queen's Court") - אוסף שירה צ'כית.
כהונתו כחבר פרלמנט.
בשנת 1835 נבחר בורינג כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז קילמארנוק בורג' (Kilmarnock Burghs). שנה לאחר מכן מונה לראש הוועדה הממשלתית שנסעה לצרפת במטרה לבחון את הסחר בין שתי המדינות. בהמשך נסע לשווייץ, איטליה, סוריה וגרמניה במטרה דומה. בעקבות מסעות אלה כתב שורה של דוחות אשר הובאו בפני הבית התחתון הבריטי.
בשנת 1837 הובס בבחירות לפרלמנט אולם שב אליו ב-1841 וכיהן עד 1849 כנציג מטעם מחוז בולטון.
בתקופה זו לא הייתה פרנסה מצויה בכיסו, וניסיונות להקים חברות ייצור ברזל בוויילס כשלו. מצבו הכלכלי הקשה הביא אותו לקבל את הצעת הפרלמנט הבריטי לכהן כדיפלומט.
נציג דיפלומטי.
בשנת 1849 מונה בורינג לכהן כקונסול בקנטון שבסין, ולהיות האחראי על הסחר עם סין. בורינג נשאר בתפקיד זה עד שנת 1853.
לאחר שובו לאנגליה בורינג פעל למען המעבר לשיטה דצימלית באנגליה ופרסם את הספר "השיטה הדצימלית במספרים, מטבעות וחשבונאות" ("The Decimal System in Numbers, Coins and Accounts") בשנת 1854.
מושל הונג קונג.
ב-13 באפריל 1854 מונה בורינג לתפקיד המושל הרביעי של הונג קונג.
בתקופת כהונתו פרצה מלחמת האופיום השנייה (1856–1860).
בעת כהונתו כמושל הוא פעל למתן זכויות לתושבים הסינים של המושבה והרשה להם לשבת בחבר מושבעים ולכהן כעורכי דין במושבה.
בורינג התקין את מערכת המים הציבורית הראשונה של הונג קונג וחוקק צווים שהבטיחו בנייה יציבה ובטוחה. בורינג פעל לפיתוח את אזור ואן צ'אי בסמוך להאפי ואלי וחצב את תעלת בורינגטון (שנקראה על שמו).
בשנת 1855 ביקר בורינג בסיאם ונשא ונתן עם המלך מונגקוט על חוזה סחר אשר לימים נודע כהסכם בורינג. בעקבות ביקור זה פרסם את הספר "הממלכה והאומה הסיאמית" (The Kingdom and People of Siam) בשנת 1857.
ב-1858 נפטרה אשתו הראשונה. שנה לאחר מכן, בעת ביקורו באנגליה, נשא לאישה את דברה קאסל (Deborah Castle).
בורינג פרש מתפקידו כמושל במרץ 1859, ובשנת 1861 כיהן כקונסול מסחרי באיטליה. לאחר תום כהונה זו קיבל את תפקיד הפלניפוטנשרי (שגריר מטעם ממלכת הוואי באירופה.)
בורינג נפטר ב-23 בנובמבר 1872 בהיותו בן 80.
משפחתו.
לבורינג היו שלושה בנים ובת אחת. בנו הצעיר, אדגר אלפרד בורינג כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם אקסטר בין השנים 1868–1874.
הנצחה ותארים.
בשנת 1854 קיבל בורינג תואר של אביר מסדר האמבט. כמו כן בורינג היה חבר החברה המלכותית והחברה הגאוגרפית המלכותית.
מספר רחובות בהונג קונג נקראו על שמו ובהם רחוב בורינג מערב ורחוב בורינג מרכז (לימים שונה שמם לרחוב דה וו). האזור שפיתח, על גדות תעלת בורינגטון, נקרא על שמו בורינגטון או "בורינג סיטי".
מערכת מוטסת לכיבוי שרפות
יצירות בלתי גמורות
יצירות בלתי גמורות הן יצירות מתחומי אמנות שונים שיוצרהם לא סיימו אותן מעולם.
סוויטת מסקרד
סוויטת מסקרד (רוסית" 'Сюита Маскарад' אנגלית:'Masquerade Suite') היא סוויטה שחוברה על ידי המלחין הארמני אראם חאצ'טוריאן בשנת 1944.
הסוויטה מבוססת על מוזיקה שכתב חצ'טוריאן למחזה של מיכאיל לרמונטוב נשף המסכות ומכאן שמה 'מסקרד' שפירושה ברוסית מסכה. הסוויטה מפורסמת בעיקר בזכות הוולס שמבוצע רבות בקונצרטים ומשמש הרבה כמוזיקת רקע לסרטים ותוכניות.
קישורים חיצוניים.
ביצוע היצירה בניצוחו של איבן מרינוב באתר יוטיוב.
פרקים 1
גאלופ
גאלופ הוא סוג ריקוד במשקל 2/4 שמקורו בגרמניה.
המונח גאלופ פירושו לדהור. וכך הוא אופי הריקוד. מקור הגאלופ הוא מגרמניה, שם היה מכונה "הופסר" שפירושו- מנתר ומדלג. אופי הריקוד הוא במעגל, מהיר ועליז, במשקל זוגי ומאופיין בניתורים.
גאלופ במוזיקה הקלאסית.
ריקודי גאלופ מפורסמים:
פרס הילודה
פרס הילודה היה מענק של 100 לא"י שהוענק על ידי מדינת ישראל בשנים הראשונות שלאחר הקמתה לאימהות לעשרה ילדים או יותר, לשם עידוד הילודה. הפרס מזוהה ביותר עם דוד בן-גוריון, שביקש בפרס להדגיש את חשיבות ריבוי האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, אך הוענק גם על ידי משה שרת בהיותו ראש ממשלה.
בנובמבר 1949 עלתה דרישה בשם השוויון להעניק את הפרס גם לאשה ערבייה שילדה עשרה ילדים. דרישה זו הביאה לוויכוח ציבורי: היו שטענו שהפרס נועד לעודד ילודה בעם היהודי, שסבל מהשואה והריבוי הטבעי שלו קטן יותר מזה של הערבים; אחרים טענו שערך השוויון גובר על שיקולים אחרים וכי יש להעניק את הפרס גם לאם ערבייה, שממילא רק למעטות מהן יש עשרה ילדים. בפועל הממשלה נענתה לדרישה והעניקה את הפרס גם לנשים ערביות שילדו עשרה ילדים.
הפרס עורר תדהמה במזרח אסיה, שבה נעשו מאמצים רבים דווקא להקטין את הילודה.
היו שיצאו נגד פרס הילודה כמעודד נשים להרוס את בריאותן בלידות רבות. מנהל קופת חולים כללית לשעבר, הרופא ד"ר יוסף מאיר, יצא נגד פרס הילודה במאמר תחת הכותרת: "הגברת הילודה או ריבוי הילדים" בכותבו שאין עניין לעודד משפחות עניות מיוצאות המזרח להביא עשרה ילדים, אלא יש לעודד את כל בית ישראל ובמיוחד האליטה האינטלקטואלית, להביא 3–5 ילדים.
בשנת 1959 החלה המדינה להעניק קצבאות ילדים, ופרס הילודה בוטל.
מערכת פרקנית מוטסת לכיבוי שריפות
יוסף דה פיצ'וטו ביי