אלפונסו פֶראבּוֹסְקוֹ (באיטלקית: Alfonso Ferrabosco (הוטבל ב-18 בינואר 1543 - 12 באוגוסט 1588) היה מלחין איטלקי. אף כי התפרסם בעיקר כמלחין המדריגל האיטלקי היחיד שעבד באנגליה, והאחראי העיקרי לצמיחת המדריגל שם, הוא הרבה להלחין גם מוזיקת קודש. ייתכן גם שריגל למען אליזבת הראשונה מלכת אנגליה כששהה באיטליה.
בנו, אלפונסו פראבוסקו הבן היה גם הוא מלחין.
חייו.
אלפונסו פראבוסקו היה בנו הבכור של דומניקו פראבוסקו, בן למשפחת אצולה בולונזית, שהוציאה מוזיקאים רבים משורותיה. אלפונסו נולד בבולוניה. אין הרבה ידיעות על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע שעשה חלק משנותיו ברומא וחלק בלורן בשירות שארל מגוז. בשנת 1562 הגיע, כנראה עם דודו, בפעם הראשונה לאנגליה, שם התקבל לעבודה אצל אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. במהלך חייו יצא לעיתים מזומנות לאיטליה, ביקורים שלא היו נקיים ממחלוקת, כיון שהן האפיפיור והן האינקוויזיציה לא ראו בעין יפה את שהותו באנגליה, שהייתה נתונה בשלהי המאה ה-16 במלחמה עם ארצות הכנסייה הקתולית. כששהה באנגליה, איבד את ירושתו האיטלקית, וכשיצא ממנה לאיטליה נאשם בפשעים מסוימים באנגליה (בהם שוד והריגת זר אחר). אומנם עלה בידו לנקות את שמו, אך הוא עזב את אנגליה בשנת 1578 שלא על מנת לשוב; הוא מת בבולוניה.
רבים אמרו עליו, ששימש סוכן חשאי לאליזבת, בתקופה שריגול מסוג זה היה דרוש נואשות; עם זאת, הראיות שניתנו לטענה זו היה נסיבתיות בעיקרן. הוא נהנה ללא ספק מתשלום נכבד שלא כמקובל למוזיקאי בחצר המלכות של אליזבת. ניסיונות מצד אליזבת להניעו לשוב לאנגליה אחרי 1580 עלו בתוהו.
מוזיקה.
פראבוסקו הביא את המדריגל לאנגליה. אף כי לא הוא התחיל את שגעון המדריגל בארץ זו - זה החל לאמיתו של דבר בשנת 1588, עם פרסום מוזיקה טרנסאלפינה של ניקולאס יונג, שזכה לפופולריות רבה כל כך, שמניה וביה היה לסוג היצירה הנפוץ ביותר באנגליה - פראבוסקו היה בפירוש זה שטמן את הזרעים, שהביאו להתפתחותו. סגנונו של פראבוסקו היה אולי נינוח ושמרני לפי אמות המידה של לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי, אך הוא תאם את טעם הקהל האנגלי. רוב המדריגלים שלו נכתבו למישה או שישה קולות, היה קלילים בסגנונם והתעלמו במידה רבה מן ההתפתחויות המתקדמות באיטליה, כגון כרומטיות וציור מילים. מבחינה טכנית, היו תובעניים, וזו התכונה שהרשימה מעל לכל את הפרשנים האנגלים: "מיומנות עמוקה" היה הביטוי שבו נקט תומאס מורלי לתיאור המוזיקה של פראבוסקו כשפרסם כמה מיצירותיו בקובץ בשנת 1598, עשר שנים לאחר מותו. גם רוברט דאו כלל שתיים מיצירותיו בכתב היד שלו, הידוע כיום כ"ספר הקולות של דאו".
מלבד מדריגלים, כתב פראבוסקו מוזיקת קודש, שכללה מוטטים, קינות וכמה מזמורים, כולם לשירת א'קאפלה. עוד כתב מוזיקה אינסטרומנטלית: פנטזיות, מחולות פאוון וגאייארד, "אין נומינה" ו"פאסאמצו", להרכבים כליים שונים, לרבות לאוטה ווויול.
דמיטרי חרין
דמיטרי ויקטורוביץ' חַרין (ברוסית: Дми́трий Ви́кторович Ха́рин; נולד ב-16 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת השוער בקבוצות טורפדו מוסקבה, דינמו מוסקבה וצ'לסי. חרין שיחק גם במדי שלוש נבחרות: ברית המועצות, חבר המדינות העצמאיות ורוסיה.
לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר לאימון.
קריירה.
דמיטרי חרין נולד במוסקבה. את קריירת הכדורגלן המקצועי החל במועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 1983 קודם לקבוצה הבוגרת לתפקיד של שוער שני. בנובמבר 1984 השתתף לראשונה במשחק ליגה ובכך הפך לשוער הצעיר ביותר שהשתתף במשחק ליגת העל הסובייטית. בשנת 1988 עבר לדינמו מוסקבה, אך גם שם שיחק כשוער שני. בשנת 1991 עבר לצסק"א מוסקבה, הפעם לעמדת השוער הראשון של הקבוצה.
בשנת 1992, בשל קשיים כלכליים, נאלצה צסק"א להעמיד את כרטיס השחקן של חרין למכירה. צ'לסי האנגלית רכשה את הכרטיס במחיר יחסית נמוך - כ-400 אלף לירות שטרלינג. במשך שלוש שנים היה חרין שוערה הראשון של הקבוצה. בשנת 1996 הוא נפצע באחד המשחקים ונאלץ לפנות את מקומו לשוער הנורווגי פרודה גרודוס. בהמשך החתימה צ'לסי את השוער ההולנדי אד דה חוי. בעקבות הרכישה הזו הועבר חרין לתפקיד של שוער שלישי.
בשנת 1999 איפשרה הנהלת צ'לסי לחרין לעזוב את הקבוצה, והוא עבר לקבוצת סלטיק הסקוטית. הוא פתח טוב את העונה הראשונה במדי הקבוצה, אך פציעות ישנות מנעו את המשך השתתפותו במשחקים רבים. במשך 3 שנים במועדון הוא שותף ב-11 משחקי ליגה בלבד. בשנת 2002 הוא עזב את סלטיק ועבר לקבוצת הורנצ'רץ' מאחת הליגות הנמוכות באנגליה, שם סיים את קריירת הכדורגלן שלו.
נבחרות לאומיות.
חרין שיחק בנבחרות הנוער ובנבחרת הנערים של ברית המועצות. עם נבחרת הנערים זכה באליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 1985. בשנת 1986 זומן לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. חרין השתתף בכל משחקי מוקדמות של אולימפיאדת סיאול. גם באולימפיאדה עצמה השתתף חרין בכל 6 משחקי הנבחרת וזכה במדליות זהב.
בסיום האולימפיאדה זומן חרין לנבחרת הלאומית של ברית המועצות, בעקבות הופעתו המוצלחת באולימפיאדה. הוא השתתף במדיה בכמה משחקי ידידות. מאמן הנבחרת, ולרי לובנובסקי, החליט כי חרין עדיין צעיר מדי כדי לסגל הנבחרת הלאומית והעביר אותו לנבחרת הצעירה. בשנת 1990 השתתף חרין באליפות אירופה עד גיל 21 בה זכתה הנבחרת הסובייטית במקום ראשון בטורניר.
הנבחרת של ברית המועצות חדלה מלהתקיים בדצמבר 1991 לאחר פירוק המדינה. במקומה הוקמה נבחרת חבר העמים. חרין זומן לסגל הנבחרת החדשה שהוקמה כשוער ראשון. הוא לקח חלק ב-9 מתוך 11 משחקי הנבחרת - חרין הוא שיאן ההופעות של נבחרת חבר העמים. הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 1992 ושותף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
בשנת 1992 הוקמה נבחרת רוסיה וחרין זומן לסגל שלה. הוא היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1994 והשתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בטורניר. חרין זומן לסגל הנבחרת לטורניר יורו 1996, הפעם כשוער שני. במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת איטליה ספג השוער הראשון של הקבוצה, סטניסלב צ'רצ'סוב, שני שערים. מאמן הנבחרת, אולג רומנצב, טען כי שניהם הובקעו בשל טעותיו של צ'רצ'סוב. במשחק הבא (מול גרמניה) עלה חרין בהרכב במקומו של צ'רצ'סוב. במשחק הזה הבקיעו הגרמנים שלושה שערים לרשת של נבחרת רוסיה. במשחק הבא (מול צ'כיה) שב צ'רצ'סוב לעמוד בשער של רוסיה (וספג 3 שערים).
לאחר יורו 1996 המשיך חרין להיות חבר בסגל נבחרת רוסיה למשך שנתיים נוספות, אך זכה להשתתף בשני משחקים בלבד.
חיטת הלחם
חיטת הלחם (שם מדעי: "Triticum aestivum") המוכרת גם כחיטה, היא המין המתורבת (ובכלל) השכיח ביותר של דגן מהסוג חיטה.
כ-95% מתנובת החיטה היא "חיטת הלחם", שהיא הגידול הנפוץ ביותר בחקלאות והדגן בעל התנובה הגדולה ביותר. בתום 13 שנות מחקר הושלם הריצוף הגנטי של חיטת הלחם.
מינוח ומיון חיטה וזני טיפוח.
מספר מיני חיטה התפתחו בברירה מלאכותית. מגוון זה יצר ברבות השנים בלבול בזיהוי ובשיטות המיון של מיני החיטה, ושמותיה הותאמו לזיהוי גנטי ולמאפיינים צורניים למידע נוסף ראו .
התפתחות.
חיטת הלחם היא אלו-הקסאפלואיד(אלפולואיד בעל שישה עותקי כרומוזומים: זוג עותקים משלשה מינים שונים). מבין ששת עותקי הכרומוזומים, זוג מקורו במין "חיטת אינקורן" ("Triticum urartu") וזוג מדגן המספוא "Aegilops speltoides". בן כלאיים טבעי זה הוא מין חיטת הדורום שהתפתח לפני 580,000-820,000 שנים. מקורו של זוג עותקי הכרומוזומים הנותר בהכלאה טבעית שהתרחשה לפני 230,000-430,000 שנים עם המין "בן חיטה", בדומה לכוסמין, גנים מ"בן חיטה" מקנים לחיטת הלחם עמידות גבוהה יותר לקור מזו של מרבית מיני החיטה המאפשרת לגדלה גם באזורים בהם מזג האוויר ממוזג.
היסטוריה.
חיטת הלחם בויתה לראשונה במערב אסיה בראשיתה של התקופה הגאולוגית הנוכחית. ראו גם המהפכה החקלאית.
חיטה הגיעה לראשונה לאמריקה עם הכובשים הספרדים במאה ה-16, אך מקומה של צפון אמריקה כיצואנית דגנים מרכזית התאחר לתקופת יישוב המישורים הגדולים בשנות ה-70 של המאה ה-19. משק הדגנים העולמי הגיע לנקודת מפנה במהלך מלחמת העולם הראשונה עם הפסקת יצוא הדגנים מרוסיה, הוכפלה תנובת הדגן בקנזס.
ברחבי העולם, חיטת הלחם הוכיחה עצמה כמתאימה לאפייה התעשייתית המודרנית ולטעמם של ציבורים רחבים ודחקה רבים ממיני החיטה והדגנים האחרים. תופעה זו בולטת במיוחד במקומות בהם בעבר הייתה צריכה גדולה של דגנים שונים, למשל שיפון ושעורה באירופה.
רבייה.
למיני חיטה מודרניים גבעולים קצרים, בשל גנים "מפחיתי גובה" ( "RHt genes") המנמיכים את רגישות הצמח להורמון חומצה ג'יברלטית המאריך תאים. גנים "מפחיתי גובה" נכנסו לשימוש בזני החיטה המודרניים בשנות ה-60 על ידי נורמן בורלוג, מזני "נורין 10" שגדלו במקור ביפן. פיתוח זה הפך בעל משמעות רבה בשל השימוש המוגבר בדשנים כימיים, שביתר הזנים מצמיחים גבעולים ארוכים שאינם יכולים לשאת את התפרחת וקורסים תחת העומס. כמו כן, השיבולים צומחות בגובה זהה, מאפיין חשוב עבור שיטת הקציר התעשייתית. פיתוח זה נחשב לאבן דרך במהפכה הירוקה.
חיטה גמדית.
חיטה גמדית (שם מדעי: "Triticum compactum") קרובה לחיטת הלחם, אך מאופיינת בשיבולת קצרה ולכן גם צפופה יותר. מין זה לעיתים מוגדר כתת-מין של חיטת הלחם, ולא כמין בפני עצמו.
אנביגאדו (כדורגל)