לפני שנכנס המושל הכללי לתפקידו, מוקרא באופן פומבי כתב המינוי שלו בנוכחות נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד, או שופט עליון אחר ובפני חברי ממשלת ניו זילנד. המושל הכללי מצהיר אמונים בטקס שמנוהל על ידי נשיא בית המשפט העליון או שופט עליון אחר.
הצעות לבחירות לתפקיד.
מעת לעת, מועלות הצעות שהמושל הכללי יבחר בבחירות. בנוסח הטיוטה הראשונה של חוק חוקת ניו זילנד של 1852, כלל מי שכיהן אז כמושל, סר ג'ורג' גריי, סעיף שדיבר על בחירתו של המושל על ידי הפרלמנט. סעיף זה הושמט לבסוף מהנוסח הסופי, ככל הנראה בשל העובדה שמשרד המושבות רצה לשמור בידיו את השליטה על ממשלת ניו זילנד. ב-1887 הגיש גריי, אז כבר ראש ממשלה לשעבר, הצעת חוק לבחירת המושל. הצעת החוק נפלה ברוב דחוק של 46 תומכים מול 48 מתנגדים כשאת ההתנגדות הובילה ממשלת הארי אטקינסון. ב-1889 ניסה גריי להעביר הצעת חוק נוספת בנושא.
ב-2006 העלה הפרשן הפוליטי, קולין ג'יימס, הצעה שהמושל ייבחר (או ליתר דיוק, בבחירות ייבחר המועמד שיוגש לאישור המלכה) על ידי רוב של 60% מחברי הפרלמנט. ג'יימס טען שלציבור הניו זילנדי צריכה להינתן היכולת לבחור את נציג המלכה בארצם, ושדרך הבחירה הנוכחית של המושל אינה דמוקרטית ולא מתבצעת בשקיפות. שיטת הבחירה שהוצעה על ידי ג'יימס לא הייתה ייחודית לניו זילנד, והמושלים הכלליים של פפואה גינאה החדשה ושל איי שלמה, נבחרים בדרך זו. המומחה למשפט חוקתי, פרופסור נואל קוקס, שבעבר כיהן כיושב ראש הארגון לקידום המלוכה החוקתית בניו זילנד, מתח ביקורת על ההצעה בטענה ש"מתן לגיטימציה דמוקרטית נפרדת למושל הכללי עלולה לגרום להפרדה בין שרי הממשלה לבין המושל הכללי... המושלים הכלליים עלולים לקבל את מקור הכוח הנפרד מתוקף בחירתם ולהוות יריבים פוליטיים לשרי הממשלה".
בפברואר 2008, הציעה התנועה הרפובליקנית את רעיון בחירתו של המושל הכללי כצעד ביניים להפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה, בטענה ש"בחירת המושל הכללי תאפשר או תקל על המעבר למשטר רפובליקני על ידי בחירת ראש המדינה על ידי העם". בדיון על אישור של חוק המושל הכללי ב-2010, הציע חבר הפרלמנט מטעם מפלגת הירוקים, שהפרלמנט ימליץ למלכה על המועמד לתפקיד המושל הכללי, כשההמלצה תאושר על ידי שלושה רבעים לפחות של הפרלמנט. בוועדה לגיבוש הצעת החוק, הציעה התנועה הרפובליקנית שהפרלמנט ימנה את המושל הכללי עם רוב של שלושה רבעים, בנוסף להסכמת רוב חברי סיעות הבית, ובנוסף שיוסכם על תהליך דומה בעת שעולה הצורך להדיח את המושל מתפקידו ועל תקופת כהונה של חמש שנים. חבר הפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית, ניקי קיי, מתח ביקורת על ההצעה על רקע האפשרות שמפלגה המיוצגת על ידי חבר פרלמנט אחד תוכל להטיל וטו על ההחלטה שתתקבל ברוב, ובכך יינתן למפלגות כאלה עוצמה גדולה מדי. התנועה הרפובליקנית הגיבה לטענה זו שהשיטה המוצעת תבטיח שהמינוי יעשה על דעתן של רוב חברי הפרלמנט והמפלגות המיוצגות בו.
תקופת כהונה.
המושל הכללי מכהן בתפקידו "על פי רצון הוד מלכותה" (At Her Majesty's Pleasure). על פי המקובל מכהן המושל במשך חמש שנים, אך ראש ממשלת ניו זילנד רשאי לייעץ למלכה להאריך או לקצר את תקופת כהונתו של המושל המכהן. לדוגמה, סילביה קרטרייט הייתה אמורה לסיים את כהונתה כמושלת הכללית באפריל 2006, אך כהונתה הוארכה על ידי המלכה בהמלצת ראש הממשלה, הלן קלארק, שסברה ש"תהליך הבחירה של מושל חדש לא צריך להתקיים בתקופת מערכת בחירות לפרלמנט".
מילוי מקום.
כאשר המושל הכללי מתפטר, מת, נמצא בלתי כשיר למלא את תפקידו או יוצא מחוץ לגבולות ניו זילנד, ממלא את מקומו נשיא בית המשפט העליון.
פיטורים.
ראש ממשלת ניו זילנד רשאי לייעץ למלכה (כל עוד הוא נהנה מאמון הפרלמנט), להפסיק את כהונתו של המושל הכללי והמלכה מחויבת לפעול על פי הצעתו של ראש הממשלה. בשל העובדה שמעולם לא פוטר אף מושל כללי של ניו זילנד על פי עצת ראש הממשלה, לא ברור באיזה מהירות תפעל המלכה במקרה של הצעה כזאת.
כמה משפטנים בתחום החוקתי טוענים שהמלכה לא חייבת להיעתר להצעה כזאת כלל, בעוד שאחרים טוענים שהמלכה רשאית לעכב את החלטתה. אחרים טוענים שהמלכה מחויבת לפעול על פי עצת ראש הממשלה ויתר מכך, שעליה לפעול על פי עצת ראש הממשלה באופן מיידי.
מבקרים, בעיקר מטעם התנועה הרפובליקנית, מתארים את יכולתו של ראש הממשלה לייעץ למלכה לפטר את המושל הכללי כפגם בחוקתה של ניו זילנד, המאפשר לראש הממשלה ולמושל הכללי לפטר איש את רעהו. הרפובליקנים טוענים שהפגם הזה עלול להחמיר לאור רצונה של המלכה או של נציגה להיות מעורבים מבחינה פוליטית. יותר מכך, קיימת טענה שמשמעות פגם זה היא שהמושל הכללי לא יכול לשמש כ"בלם חוקתי", כפי שקרה בפרשת פיטוריו של ראש ממשלת אוסטרליה, גוף ויטלם על ידי המושל הכללי של אוסטרליה, ג'ון קר ב-1975.
כהונתם של שלושה מושלים כלליים הופסקה לפני זמנה: ויליאם הובסון, שמת לפני שכהונתו הופסקה באופן רשמי, רוברט פיצרוי וג'ורג' גריי, כולם כיהנו לפני שקיבלה ניו זילנד ממשל עצמאי ב-1853.
תפקידי המושל הכללי.
את תפקידיו של המושל הכללי של ניו זילנד ניתן לחלק לשלושה תחומים: תפקידים חוקתיים, תפקידים טקסיים ותפקידים חברתיים.
תפקידים חוקתיים.
באופן סמלי, המושל הכללי הוא ראש הרשות המבצעת והוא פועל בכפוף למוסכמות והתקדימים החוקתיים. כמעט תמיד מפעיל המושל את הזכויות המלכותיות על פי עצת ראש הממשלה ושריו. ראש הממשלה והשרים בתורם אחראים כלפי בית המחוקקים ודרכו כלפי העם. חוק החוקה של 1986 מגדיר ש"המושל הכללי ממונה על ידי הריבון והוא נציגו של הריבון בניו זילנד". המושל הכללי מפעיל מספר סמכויות מלכותיות בלעדיות. בפועל, מסור הכוח הפוליטי בניו זילנד בידי הפרלמנט של ניו זילנד (שמורכב מהמושל הכללי עצמו מבית הנבחרים), באמצעות ראש הממשלה והקבינט. על פי המוסכמות החוקתיות, מפעיל המושל הכללי את סמכויותיו אך ורק על פי עצת ראש הממשלה ושריו, למעט מקרה בו מאבד ראש הממשלה את אמון הפרלמנט.
אף על פי שמלכת ניו זילנד היא גם מלכת בריטניה, עקב היות ניו זילנד אומה ריבונית, אין ביכולתה של ממשלת בריטניה לייעץ למושל הכללי או להתערב בצורה זו או אחרת בענייניה של ניו זילנד. המושל הכללי מוגבל על פי המוסכמות החוקתיות לפעול על פי עצת ראש הממשלה בהפעלת סמכויותיו החוקתיות, כל עוד נהנה ראש הממשלה מאמון הפרלמנט. גם כאשר הוא ממנה את ראש הממשלה, מפעיל המושל הכללי לעיתים רחוקות שיקול דעת כל שהוא. על פי המוסכמות החוקתיות הבלתי כתובות, המושל הכללי חייב למנות לתפקיד ראש הממשלה את האדם שיש לו את רוב הסיכויים לזכות באמון הפרלמנט, בדרך כלל מנהיג המפלגה הגדולה ביותר או מנהיגה של קואליציית מפלגות שמהווה את הרוב בפרלמנט.
המושל הכללי הוא נציגו של המונרך בניו זילנד ורשאי (על פי עצת ראש הממשלה) להפעיל את רוב הסמכויות המסורות בידי הכתר. עם זאת, בעת שהמונרך נמצא בניו זילנד, הוא רשאי להפעיל את סמכויותיו בעצמו. יותר מכך, חלק מהסמכויות (כמו הסמכות למנות את המושל הכללי הבא, לאשר את קיומם של כיבודים שונים וכו') יכולות להיות מפועלות על ידי המונרך באופן בלעדי. המושל הכללי הוא שומר החותם של ניו זילנד המוטבע על כל מסמכי הממשלה.
המועצה המנהלת.
המושל הכללי יושב בראש "המועצה המנהלת" (Executive Council). ראש הממשלה ממונה להיות חבר במועצה ומייעץ את מי מחברי הפרלמנט למנות כשר וכתת-שר (Parliamentary Secretary). תפקידה העיקרי של המועצה המנהלת הוא לפרסם את דבר המלך במועצה, על פי סמכותו של "דבר המושל הכללי במועצה".
הפרלמנט והקבינט.
המושל הכללי מזמן את הפרלמנט ומפזר אותו. כל מושב של הפרלמנט מתחיל בזימון של המושל הכללי ונפתח בטקס פתיחת הפרלמנט שבמהלכו נושא המושל הכללי את הנאום מן הכס שאותו הוא קורא בחדר המועצה המחוקקת ובו הוא מתווה את סדר היום החקיקתי של הממשלה. החלטה על פיזור הפרלמנט מסיימת את תקופת כהונתו של הפרלמנט (שאורכה המרבי הוא שלוש שנים) ולאחר מכן נערכות בחירות כלליות בהן נבחרים מחדש כל חברי בית המחוקקים. עם זאת, סמכויות אלו מופעלות תמיד על פי עצתו של ראש הממשלה. העיתוי של פיזור הפרלמנט מושפע ממספר גורמים. באופן רגיל בוחר ראש הממשלה את המועד המתאים ביותר מבחינה פוליטית עבור מפלגתו. באופן תאורטי רשאי המושל הכללי לסרב לבקשה לפיזור הפרלמנט, אך הנסיבות בהן צעד כזה יכול לקרות אינן ברורות. ניתן להצדיק צעד כזה במקרה שממשלת מיעוט כיהנה זמן קצר בלבד ונראה שמפלגה אחרת תצליח לגייס בהצלחה רבה יותר רוב בבית המחוקקים שיתמוך בה.
לפני שהצעת חוק תהפוך רשמית לחוק, היא חייבת לקבל "הסכמה מלכותית" (Royal Assent), ואת התפקיד הזה ממלא המושל הכללי בשם המונרך. באופן תאורטי יכול המושל הכללי להעניק את ההסכמה המלכותית או להשהותה. בכל אופן, על פי המוסכמות החוקתיות המודרניות, ההסכמה המלכותית מוענקת תמיד ומעולם לא ניתן לה סירוב.
המושל הכללי ממנה ומדיח מתפקידם את שרי הממשלה, אך הוא מבצע את תפקידו זה רק על סמך עצתו של ראש הממשלה, ומשום כך, ראש הממשלה הוא זה שלמעשה ממנה את השרים ולא המושל הכללי. באופן תאורטי יכול המושל הכללי לפטר את ראש הממשלה, אך המוסכמות והתקדימים מונעים את ביצועו של צעד כזה.
תפקידים מלכותיים נוספים.
המושל הכללי ממלא כמה מן המשימות המוטלות באופן רגיל בדומה לראש מדינה. הוא מקיים ביקורים ממלכתיים מעבר לים, מארח ראשי מדינה שמבקרים בניו זילנד ומקבל כתבי האמנה משגרירים ומנציבים עליונים.
סמכויות בלעדיות.