רוב המתיישבים ביישוב התרכזו באזור מצומצם וניהלו מערכת חברתית וקהילתית ערה. עם תום מלחמת העצמאות הגיע לבן דור גל עולים חדש, רובם ניצולי שואה, שהתיישבו בצריפים הנטושים שנותרו במקום.
אל היישוב לא הגיעה צנרת מים לכן סופקו המים במכוניות כיבוי אש. כעבור מספר חודשים, אחרי הפגנה סוערת שבמהלכה נחסם הכביש לחיפה כמחאה חוברה השכונה למערכת הולכת מים. גם מערכת הביוב לא הייתה מוסדרת, והבתים היו מחוברים לבורות ספיגה שלעיתים קרובות עלו על גדותיהם וגרמו לבעיות תברואה. מועצת נשר בתמיכתה של ההסתדרות חיפה השקיעו סכום של 130,000 ל"י לבניית מערכת ביוב מרכזית ועבודת ניקוז בבן דור ותל חנן. בנייתה של מערכת זאת הסתיימה בחודש דצמבר 1954. בסיום בניית מערכת הניקוז נערכה חגיגת המונים בבית הקולנוע "קול" בתל חנן.
מאחר שרוב הבולגרים שהתיישבו במקום היו עובדי חברת החשמל, חוברה השכונה לחשמל כבר בימיה הראשונים.
בראשית שנות החמישים החל משרד השיכון בבניית פתרונות דיור לעולים, בעיקר יוצאי רומניה ומרוקו. שיכון הבולגרים נקרא גם "נווה שאנן החדש" ושמו מעיד על אותם הימים, שבהם הגבול המוניציפלי בין נשר לחיפה לא היה ברור ומוחלט, וכך גם שיוכה של השכונה. העולים החדשים נעזרו לא אחת בוועד נווה שאנן וועד הפועלים של השכונה הוותיקה עד שקמו מסגרות דומות בשכונה עצמה.
בבן דור נוצרה קהילה מגובשת ופעילה כשהמובילים החברתיים היו העולים הבולגרים הוותיקים יותר. אלו אף הקימו ארגון קהילתי-חברתי שנקרא "חברה קדישא, 'עץ החיים', חברה לגמילות חסדים", שתפקידו היה לארגן אירועים לשם גיוס כסף למטרות מיוחדות כבניית בית הכנסת בשכונה או רכישת ציוד לגן הילדים הראשון. הארגון פעל לצד ועד הפועלים, מטעמה של ההסתדרות הכללית, שניהל את ענייניה המוניציפליים של השכונה. בית ההסתדרות היה מרכז הפעילות החברתית בשכונה, ונערכו בו קורסים לעברית, הרצאות, אסיפות שונות וכן אף הוקרן סרט בכל צהרי יום שישי. גן הילדים הראשון הופעל על ידי ארגון אמהות עובדות של ההסתדרות, שגם הפעיל את "הצרכן", הצרכנייה השיתופית. על מבנהו הנטוש של בית הספר הערבי ששכן במקום, הוקם בית הספר "גלילות" על שם שנהרג גם הוא במהלך התגובה על טבח בתי הזיקוק. כשהמבנה הקיים היה צר מלהכיל את כמות התלמידים בשכונה, נבנה המבנה הנוכחי המשמש את בית הספר.
בשנת הלימודים 2022-2021 הועבר בית הספר גלילות לתל חנן למבנה של בית הספר "גבעון" שנסגר. מבנה בית הספר החל לעבור שיפוץ לפי הנחית משרד החינוך. תוך כדי השיפוצים התגלה שיש להרוס את המבנה ולבנות מבנה חדש.
השכונה וסביבתה.
בתי השכונה משתרעים משני צידי הכביש המתפתל העולה מדרך בר יהודה (כביש 752) לכוון הטכניון. בשכונה קיים מרכז קהילתי המכיל בתוכו את בניין המתנ"ס השכונתי, את התחנה לבריאות המשפחה וכן את מוזיאון הווטרנים היהודים ממלחמת העולם השנייה. במבנה ההסתדרות לשעבר שוכן היום מעון יום לילדים.
מחצבת 4.5 הנקראת על שם הקילומטר ה-4.5 משער נמל חיפה נמצאת מצפונה ומערבה של השכונה. המחצבה הוקמה בשנת 1929 על ידי חברת תעשיות אבן וסיד ונוהלה על ידי "הנהלת העבודות" שליד מרכז העבודה של ההסתדרות בחיפה. המחצבה משתרעת על שטח של 250 דונם. בתי השכונה נושקים לשפת המחצבה. במשך שנים רבות סבלו תושבי השכונה מהפיצוצים שנעשו במחצבה וזאת עד לסגירתה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. עיריית נשר באמצעות הקרן לשיקום מחצבות שיקמה את המחצבה בעלות של 20 מיליון ש"ח. במסגרת השיקום הוסדרו ודופנו קירות המחצבה, נסללו דרכים ונטעו עצים רבים אשר מכסים את שטח המחצבה ואת מדרונותיה.
בוואדי המפריד בין שכונת בן דור לשכונת תל חנן הקימה חברת החשמל טורבינה לייצור חשמל אשר נבנתה בתוך בור ענק להגנה כנגד תקיפות אוויריות. הטורבינה הייתה אמורה לתת גבוי והיה אם תיפגע מערכת ייצור החשמל הרגילה. טורבינה זו שהחשמל אשר יוצר על ידה היה יקר כמעט לא הייתה בשימוש ולכן נסגרה. במבנה שבו הייתה הטורבינה הוקמה מעבדה לבקרת מתח גבוה של חברת חשמל.
משנת 2000 פועל בשכונה מוזיאון הווטרנים.
על איש הפלמ"ח חיים בן-דור.
חיים בן-דור, 1924–1948, היה בנו של העיתונאי יצחק בן-דור. למד בירושלים ביגור ובגבעת השלושה. הצטרף לפלמ"ח בשנת 1942, ומיד לאחר כך התגייס לצבא הבריטי. בשנת 1946 שב לשרת בפלמ"ח. בפעולת התגמול של הפלמ"ח, לאחר הטבח בבתי-הזיקוק, הוא נהרג ב-1 בינואר 1948 בקרב על בלד א-שייח' - לימים נקראה שכונת בן-דור על שמו. בעזבונו כמה סיפורים שלא נדפסו.
אלגרזה
יצחק רוט
יצחק רוט (1907–1978) היה ראש מועצת נשר בין השנים 1972-1957 ופעיל בהקמת העיר.
ילדותו.
יצחק רוט נולד בשנת 1907 בעיירה קטנה על יד העיר קולומיאה בגליציה המזרחית, באותה תקופה תחת שלטון פולין. עם תום מלחמת העולם הראשונה עברה משפחת רוט לווינה, שם למד וסיים את לימודיו בבית הספר למסחר. בתקופת נעוריו, היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "השומר" ו"העובד הציוני". כדי לקבל את הסרטיפיקט הנכסף שהיווה את אשרת הכניסה לארץ ישראל, חייב היה להיות בעל מלאכה. לשם כך למד זגגות וכך, בשנת 1935 עלה לארץ והתיישב בשכונת נשר, תחילה בחדר שכור בצריף יחד עם אשתו ובתו, ומספר שנים לאחר מכן בצריף נפרד.
תולדותיו בארץ.
שנה לאחר עלייתו היה בין כובשי העבודה במחצבת נשר ועבד בחציבת חומר ובמילוי קרוניות להובלת החומר למפעל המלט הגדול "נשר", ובשנת 1947 החל לעבוד במפעל עצמו.
היה חבר בארגון ההגנה, חבר ועדת הביטחון של השכונה ופעיל בחיי הקהילה. בשנת 1943 נבחר כיושב ראש ועד שכונת נשר ושימש בתפקיד זה מתקופת מלחמת העצמאות ועד להקמת המועצה המקומית נשר. כל פעילותו הציבורית הזו נעשתה בהתנדבות כמקובל באותה תקופה. בשנת 1949 משפחתו הייתה אחת משלוש המשפחות הראשונות שעברו לגור בגבעת נשר, שכונה אותה ייסד ובנה בה את ביתו במו ידיו.
בשנת 1952, עם הקמת המועצה המקומית נשר, אוחדו ארבע השכונות שבאזור לגוף מנהלי אחד: שכונת נשר, גבעת נשר, תל חנן ובן דור. הוא עבר לכהן כחבר באותה מועצה מתוקף תפקידו כיושב ראש ועד שכונת נשר. בשנת 1957, לאחר התפטרות ראש המועצה הראשון יהודה שומרוני, נבחר לכהן כראש המועצה המקומית וחדל מעבודתו במפעל המלט. נבחר לעוד שלוש קדנציות רצופות בשנים 1959, 1965 ו-1969, כאשר עמד בראש רשימת מפא"י. בשנת 1972 פרש מרצונו מראשות והמשיך להיות חבר במועצת נשר עד 31 בדצמבר 1973. ושש שנים לאחר מכן, בשנת 1978 נפטר בביתו שבגבעת נשר.
פעילותו כראש מועצת נשר.
עיקר פעילותו כראש מועצה הייתה בהפיכת שני היישובים הערביים הנטושים והשכונות הקטנות היהודיות שכיום מהווים את העיר נשר ליישוב עברי מן השורה הראשונה. בתקופתו נבנו השיכונים למפוני הבתים הנטושים, הצריפים והמעברה שנבנתה לאורך הציר הראשי המחבר את שכונות נשר לחיפה. שיכונים אלו עזרו בקליטת אלפי עולים נוספים שהחיו את העיר. שכונת גבעת עמוס נבנתה והחלה התרחבותה של שכונת תל חנן לכיוון ההר. בתקופת כהונתו טופח וקודם החינוך המשלים ושופרו השירותים לתושבים. ביוזמתו הוכנה תוכנית האב להרחבת היישוב נשר לכיוון שלוחות הר הכרמל, במסגרתה נפרצה דרך מתל חנן לשכונת הוד הכרמל (דניה) שבחיפה. כאות הוקרה על פעילותו לטובת הקהילה ותרומתו הרבה של רוט להתפתחות היישוב נשר, הוחלט לאחר פטירתו לקרוא על שמו את השכונה העתידה לקום על מורדות הכרמל - שכונת רמות יצחק.
הנצחה.
בשנת 1978 נפטר בביתו שבגבעת נשר.
בגבעת נשר בצמוד לרחוב החלוצים הוקם גן הנושא את שמו בשם "גן יצחק". הגן מקיף את האנדרטה לחללי מלחמות ישראל הנמצאת בראש הגבעה. ושוכן מול ביתו ששכן ברחוב החלוציפ. בגן ארבעה פסלים של הפסלת עליזה פרקש וכן מגרש משחקים ומתקני ספורט.
עיקרון ברנולי
פילוסופיה אנגלו-אמריקאית
עוזר פרלמנטרי
עוזר פרלמנטרי הוא עוזרו של חבר הפרלמנט באותה מדינה, המסייע לו במכלול עבודתו הפרלמנטרית. בישראל קרוי התפקיד, מאז 2014, יועץ פרלמנטרי.
העוזר הפרלמנטרי בישראל.
ביוני 2014 החליטה ועדת הכנסת לשנות את שם המשרה מ"עוזר פרלמנטרי" ל"יועץ פרלמנטרי", בלי שינוי באופי המשרה.
עד אוקטובר 2015 כל חבר הכנסת היה זכאי להעסיק שני יועצים פרלמנטריים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 אישרה ועדת הכנסת יועץ פרלמנטרי שלישי לראשי ועדות הכנסת הקבועות, ובאוקטובר 2015 ניתנה הזכות לשלושה יועצים פרלמנטריים לכל חברי הכנסת.
היועץ הפרלמנטרי מהווה חלק בלתי נפרד מתפקודו של חבר הכנסת בכנסת ומחוצה לה. ייתכנו שינויים בפרטי התפקיד לפי חבר הכנסת, אולם בין היתר מבצע היועץ הפרלמנטרי את הבאים:
אולם לא כל היועצים הפרלמנטריים משמשים בתפקידים מעין אלו - חלק מחברי הכנסת מנצלים את תקן העוזר הלא בכיר לשם שכירת נהג.
מעמדם של היועצים הפרלמנטריים אינו קבוע בחוק, אלא נקבע בהחלטות של ועדת הכנסת. בשנת 1996 נקבע שכל חבר הכנסת רשאי להעסיק עד שני עוזרים לצורך עבודתו הפרלמנטרית. היועצים הפרלמנטריים הם עובדים של חבר הכנסת ואינם נחשבים לעובדי הכנסת, ולכן גם אינם מוכרים כעובדי מדינה, שלא כמו עוזרי השרים בישראל. חבר הכנסת הוא אפוא מעסיקו של היועץ פרלמנטרי, ובכל שנה עליו לחתום עמו על חוזה עבודה; הוא אשר מגדיר את תפקידו לפי צרכיו ושיקוליו.