בזיליקטה (באיטלקית: Basilicata) הוא מחוז בדרום איטליה, הגובל בקמפניה במערב, פוליה במזרח ובקלבריה בדרום. למחוז שתי רצועות חוף קצרות, האחת בים הטירני והשנייה בים האיוני. המחוז משתרע על פני כ-10,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 597,768 תושבים.
בירת המחוז היא העיר פוטנצה.
מבחינה גאוגרפית, מאופיין המחוז בפני שטח הרריים ביותר. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא "מונטה פולינו", הר בדרום האפנינים שגובהו 2,441 מטרים. בשל צורתו ההררית של המחוז, הייתה הגישה אליו קשה עד לתקופה המודרנית, דבר שהביא להיותו אחד המחוזות האחרונים להתפתח באיטליה.
היסטוריה.
בתקופה הרומית נקרא המחוז "לוקאניה" וזאת על שם העם ה"לוקאני" אשר פלש לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירש את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היות חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות ביותר.
הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. מעט הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים, משמשים ביוונית כשפת הכתיבה.
החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר גובו בתמיכת מדינת אפירוס. בשנת 298 לפנה"ס הקימו הלוקאנים ברית עם רומא, שמיד החלה משפיעה על התרבות הלוקאנית. אולם, הפסדים חוזרים ונשנים של רומא במגוון מלחמות אשר התנהלו בארץ המגף העמידו את הלוקאנים בצד המפסידים והמוכים, דבר שהביא לבסוף לחיכוכים עם בת בריתם. כשפירוס מלך אפירוס נחת בחופי איטליה בשנת 281 היו הלוקאנים הראשונים להודיע על תמיכתם בו, אולם כשעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים. האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו את קרבותיהם. לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניתכו עליה במהלך המלחמה הפונית השנייה, וסדרת קרבות מול רומא בשנת 90 לפנה"ס הכריעו אותה לחלוטין. מושבות היוונים שהחלו ננטשות, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.
מדינתיות
במדע המדינה, מדינתיות היא התפיסה לפיה המדינה צריכה לשלוט במדיניות החברתית, הכלכלית, או בשתיהן. כלומר, האמונה שהמדינה צריכה להתערב באופן משמעותי בחיי הפרט, או לקיים מידה רבה של תכנון כלכלי ריכוזי. המונח מתייחס למספר אידאולוגיות שונות, שהמשותף להן הוא ההעדפה לתכנון ריכוזי המבוצע על ידי המדינה. בכלכלה, הגישה המנוגדת למדינתיות היא מערכת של כלכלת שוק שבה המדינה נמנעת מהתערבות ומאפשרת ביזור של התכנון הכלכלי על ידי גורמים פרטיים או בלתי-ממשלתיים.
רוב זרמיו השונים של הסוציאליזם (סוציאליזם דמוקרטי, קומוניזם) והפשיזם הם אידאולוגיות התומכות במדינתיות, אם כי יש זרמים בסוציאליזם כמו אנרכו-קומוניזם, טרוצקיזם וכן תורות אוטופיסטיות וקומונליות אחרות שאינן דוגלות בגישה זו (ולמעשה, אינן רואות תפקיד כלשהו למדינה). תפיסה מדינתית קיימת במשטרים אוטוריטריים וכן במשטרים דמוקרטיים שבהם המדינה מתערבת במערכות חברתיות וכלכליות במידה רבה יחסית. יש המבחינים בין פשיזם וקומוניזם כמערכות שבהן יש התערבות רבה מאוד של המדינה בחיי הפרט לבין גישה מדינתית מידתית, שבה ההתערבות היא רבה אך מוגבלת, וכך ניתנת ליישום גם במשטרים דמוקרטיים.
שמות נוספים.
המונח "מדינתיות" נכנס לשימוש במאה ה-21. לפני כן, גישה זו כונתה אטטיזם (מצרפתית, Étatisme, מדינה בצרפתית נקראת état) או סטייטיזם (מאנגלית, Statism, מדינה באנגלית נקראת state).
אסקר אקייב
אסקר אקייביץ' אקייב (בקירגיזית: Аскар Акаевич Акаев; נולד ב-10 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי קירגיזי, נשיאה הראשון של קירגיזסטן מאז הכריזה מדינה זו על עצמאותה מברית המועצות בשנת 1990 ועד ל-24 במרץ 2005, לאחר שנמלט מן הארץ בעקבות מחאה עממית אשר כונתה "מהפכת הצבעונים". אקייב הוא פיזיקאי ואחרי הדחתו חזר לעבודה מדעית בגלות במוסקבה.
חינוך וקריירה מוקדמת.
הצעיר בחמישה ילדים, גדל אקייב בחווה קולקטיבית.
אקייב הוא בוגר מצטיין של מכון לנינגרד למכניקה ואופטיקה בשנת 1967 במגמות מתמטיקה, הנדסה ומדעי המחשב. בשנת 1981 קיבל תואר דוקטור מן המכון להנדסה ופיזיקה במוסקבה, לאחר שכתב את עבודת הדוקטור שלו בנוגע למערכות הולוגרפיות לאחסנת נתונים.
אקייב החל להרצות במכון הפוליטכני בפרונזה (כיום בישקק בירת קירגיזסטן) בשנת 1977. חלק משרי הקבינט בממשלתו העתידית היו תלמידיו וחבריו לצוות ההוראה.
ב-1970 נישא למיירם אקייב, ולזוג ארבעה ילדים.
קריירה פוליטית.
בשנת 1990 מונה אקייב לנשיא קירגיזסטן, לאחר שנבחר למשרה זאת על ידי "הסובייט העליון" של מדינה זו. הוא שירת בעבר כחבר בגוף זה. אקייב נבחר לתפקידו בסיבוב שני, לאחר שסיבוב קודם של הצבעה בין שני מועמדים אחרים לא הצליח להביא להכרעה, ושמו של אקייב הועלה על מנת לפתור את המצב שנוצר. הוא נבחר שוב ב-1991, ושוב בשנת 1995 ושנת 2000. בחלק מבחירות אלו הועלו טענות באשר לכשרות ההצבעה.
בתחילה נתפס אקייב כמנהיג ליברלי ודמוקרטי, אשר קידם את ההפרטה של הקרקע ושל משאביה הכלכליים של המדינה, אך החל להפגין נטיות סמכותניות, ונאלץ להתייצב אל מול גל של מחאות הקורא להתפטרותו.
המחאה העממית.
הגל הראשון של ההפגנות החל באמצע מרץ 2002. אזימבק בקנזרוב, חבר פרלמנט שהואשם בשחיתות הועמד למשפט בעיר ג'ללבד. מעל לאלפיים מפגינים צעדו אל המקום בו התקיימו ההליכים. עדויות ראייה מוסרות כי המשטרה הורתה למפגינים לעצור ונתנה להם חמש עשרה דקות על מנת להתפזר, אך פתחה באש בטרם חלף המועד. חמישה אנשים נהרגו. אדם נוסף נהרג למחרת. 61 אנשים נפצעו, ביניהם 47 שוטרים ו-14 אזרחים.
במאי של אותה שנה, התעמתה משטרת המהומות הקירגיזית עם מפגינים בבישקק במהלך הפגנות תמיכה בבקנזרוב. המשטרה בכיכר הפרלמנט הכתה בקהל בן 200 מפגינים, וננקטו שיטות אכזריות. בהפגנה זו הועלו דרישות להתפטרותו של אקייב. בנובמבר של אותה שנה נעצרו עשרות אנשים שצעדו אל הבירה במחאה על מדיניות אקייב.
המחלוקת על תוצאות הבחירות.
המחאות המשיכו, אם כי בקנה מידה קטן יותר, במשך השנים שלאחר 2002. לאחר הבחירות לפרלמנט הקירגיזי ב 2005 הפכו המחאות שוב לאלימות.
אקייב הבטיח לפרוש מרצונו לאחר תום תקופת כהונתו ב-2005, אך האפשרות של העברת שלטון שושלתית עלתה, כאשר הן בנו איידר אקייב ובתו ברמט אקייבה היו מועמדים בבחירות לפרלמנט הקירגיזי ב-2005. אסקר אקייב קיבל חסינות לכל חייו בהחלטתו של הבית התחתון של הפרלמנט הקירגיזי בשנת 2003.
במרץ 2005 פרצו מהומות באוש ובג'ללבד, ודווח על מותם של עשרה אנשים. הממשלה הצהירה כי היא מוכנה לשאת ולתת עם המפגינים. מנהיגי האופוזיציה הצהירו כי יהיו מוכנים לשאת ולתת רק עם הנשיא.
אקייב סירב להתפטר, אך הצהיר כי לא ישתמש בכוח כנגד המפגינים, אשר לדבריו אורגנו על ידי כוחות זרים על מנת להביא לקריסת המדינה.
ב-23 במרץ 2005 אקייב הכריז על פיטורי שר הפנים, ברדיקין סובנבקוב, והתובע הכללי מיקטיבק אבדילדייב, בשל ביצועיהם הגרועים בטיפול במהומות.
הפיכה.
ב-24 במרץ 2005 הסתערו מפגינים על ארמון הנשיאות בעיר בישקק, והשתלטו עליו, לאחר התנגשות עם משטרת המהומות במהלך הפגנות אופוזיציה גדולות בהן הועלו טענות על מרמה בבחירות.
תומכי האופוזיציה השתלטו אף על ערי מפתח בדרום הארץ, ודרשו את התפטרותו המיידית של אקייב, בטענה כי זייף את תוצאות הבחירות.
באותו היום עזב אקייב את הארץ עם משפחתו במסוק, לקזחסטן. הפרלמנט מינה את מנהיג האופוזיציה אישנבאי קאדירבקוב לנשיא המדינה.
מקזחסטן הגיע אקייב לרוסיה, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לו מקלט ברוסיה. ביום 4 באפריל 2005 נפגש אקייב ברוסיה עם מנהיגי הפרלמנט הקירגיזי, ומסר להם את התפטרותו.
קלבריה
קָלַבּרִיָה (איטלקית: Calabria) הוא מחוז בדרום-מערב איטליה, הנמצא ב"אצבעות" המגף האיטלקי. המחוז גובל במחוז בזיליקטה מצפון, בים הטירני ממערב ובים האיוני ממזרח. קלבריה היא המעבר לאי סיציליה הנמצא מעבר למצר מסינה. שטחו של המחוז כ-15,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-2 מיליון תושבים.
בירת המחוז החל משנת 1970 היא העיר קטנזארו, אולם הפרלמנט של המחוז נמצא עדיין בבירה הקודמת - רג'ו די קלבריה. העתקת הבירה בשנת 1970 הביאה לפריצתן של מהומות אזרחים במחוז.
היסטוריה.