רודצ'נקו הוביל פלג מתוך התנועה הקונסטרוקטיביסטית שנקרא "קבוצת הפרודוקטיביסטים". קבוצה זו האמינה שיש לחזק את הקשר בין האמנות לתעשייה, וכן ליצור קשר טוב יותר עם אוכלוסיית הפועלים והצרכנים. לדוגמה, עיצוב פנים וריהוט למועדון עבור פועלים משנת 1925. רודצ'נקו דחה את האמנות היפה לטובת האמנות השימושית. הוא עזב את הציור לטובת צילום (בו שיתף פעולה עם חברו גאורגי זלמה), יצירת פוסטרים, איור ספרים, טיפוגרפיה, עיצוב רהיטים ועיצוב תפאורות לקולנוע.
הוא אייר את ספרי שיריו של ולדימיר מאיאקובסקי בין השנים 1929-1925 וגם את הירחון הקונסטרוקטיביסטי "קינו - פוט". הוא צילם בעבור עיתונים רבים, והיה אחד מראשוני היוצרים שעשה שימוש בפוטומונטז'. בעבודות אלו נמשך אל נושאי הספורט, הקרקס, תהלוכות חגיגיות ודרך החיים הסובייטית. כצלם ביצע ניסויים בתקריבים. רודצ'נקו ביים סרטים תיעודיים ויצר תפאורות רבות לסרטים ולהצגות, ביניהם ההצגה "חרק המיטה" (1929) (תמונות נוספות) בבימויו של גלבוב פנדלום.
רודצ'נקו זכה בארבעה פרסים בתערוכת אמנות בפריז בשנת 1925, וזו הייתה הפעם היחידה שיצא מגבולות ברית המועצות.
במשך חייו יזם בניית מוזיאונים במסגרת תפקידים ממשלתיים-תרבותיים, ולימד אמנות.
נוקולאלאה
נוקולאלאה (בטובאלואנית: Nukulaelae) הוא אטול במדינת האיים טובאלו. אוכלוסייתו מנתה בשנת 2002 393 תושבים. צורתו של האטול היא אובלית והוא כולל לפחות 15 איונים. האי המיושב מבינם הוא פגאואה (Fagaua) שאורכו כקילומטר וחצי ורוחבו נע בין 50 ל-200 מטרים. בשנת 2012 בוצע באטול סקר של עולם החי שבתוך הלגונה שבמרכזו של האטול.
היסטוריה.
הספינה האירופאית הראשונה שביקרה בנוקולאלאה הייתה ספינת צייד ליווייתנים בפיקודו של ג'ורג' בארט (Barrett) ב-1821. ב-1861 נסחף לאטול מיסיונר מאיי קוק שספינתו נטרפה וכך הגיעה הנצרות לאי. בתקופה זו מנתה אוכלוסיית האטול כ-300 תושבים. בשנים 1862-1863 נלקחו על ידי סוחרי עבדים פרואנים כ-200 מתושבי האטול לעבודה במכרות הגואנו, חלקם מרצון וחלקם במרמה. בין השנים 1865-1890 חכרה חברת גואנו גרמנית את האי המזרחי של האטול. עד שנת 1983 תבעה ארצות הברית את הבעלות על האטול על פי חוק איי הגואנו.
אקלים.
האקלים של נוקולאלאה הוא מהיציבים ביותר בעולם. הטמפרטורה מדי יום, לכל אורך השנה, היא כ-27 מעלות בלילה וכ-29 מעלות ביום. משרעת הטמפרטורות השנתית הממוצעת היא 6 מעלות בלבד (לעומת כ-38 מעלות בישראל).
חבצלת פיגועים
כתובת ביטולה
כתובת ביטולה היא כתובת אבן מימי הביניים שנכתבה בסלאבית כנסייתית עתיקה. הכתובת נמצאה בשנת 1956 במהלך הריסת מסגד עות'מאני ישן בעיר ביטולה שבמקדוניה, ומוצגת במוזיאון שבביטולה. הטקסט שנמצא על לוח השיש מנציח את עבודות המיגון במבצרה של ביטולה על ידי צאר איוון אשר אודותיו קיימת מחלוקת בין היסטוריונים. בהתייחס למועד המשוער בו נכתבה הכתובת מעריכים כי היא מתייחסת לאיוון ולדיסלב אשר שלט על בולגריה (לא בולגריה של היום, אלא האימפריה הבולגרית הראשונה) מ-1015 ועד 1018.
פירוש הכתוב.
הטקסט שעל לוח השיש ניזוק בכמה מקומות ונעשה לו שיחזור על ידי ולדימיר מושין (Vladimir Moshin) ויורדן זאימור (Iordan Zaimov) והועלו השערות לגבי החלקים החסרים:
"† Въ лѣто Ѕ ҃Ф ҃К ҃Г ҃ отъ створенїа мира обнови сѧ съ градь зидаемъ и дѣлаемъ Їѡаном самодрьжъцемъ блъгарьскомь и помощїѫ и молїтвамї прѣс ҃тыѧ влад ҃чицѧ нашеѧ Б ҃чѧ ї въз()стѫпенїе І ҃В ҃ i връховънюю ап ҃лъсъ же градь дѣлань бысть на ѹбѣжище и на сп҃сенѥ ї на жизнь бльгаромъ начѧть же бысть градь сь Битола м ҃ца окто ҃вра въ К ҃. Конъчѣ же сѧ м ҃ца ... исходѧща съ самодрьжъць быстъ бльгарїнь родомь ѹнѹкъ Николы же ї Риѱимиѧ благовѣрьнѹ сынь Арона Самоила же брата сѫща ц ҃рѣ самодрьжавьнаго ꙗже i разбїсте въ Щїпонѣ грьчьскѫ воїскѫ ц ҃рѣ Васїлїа кде же взѧто бы злато ... фоѧ съжев ... ц҃рь разбїенъ бы ц҃рѣмь Васїлїемь Ѕ ҃Ф ҃К ҃В ҃ г. лтѣ оть створенїѧ мира ... їѹ съп() лѣтѹ семѹ и сходѧщѹ"
ובתרגום:
"בשנה [1016/1015?] מאז בריאת העולם, המבצר הזה, שנבנה ונעשה על ידי איוון, הצאר של בולגריה, התחדש עם העזרה והתפילות שלנו ושל הליידי הקדושה ביותר שלנו ושנים עשר שליחה העליונים. המבצר נבנה כמקלט וגאולה בחייהם של הבולגרים. העבודה על המבצר של ביטולה החלה ביום העשרים של חודש אוקטובר והסתיימה ביום [...] זה היה צאר בולגרי במוצאו, נכדו של ניקולה וריפסימיאה, בנו האדוק של אהרון, שהיה אחיו של שמואל, צאר של בולגריה, שניהם הביסו את הצבא היווני של קיסר בזיל השני בסטיפון שבו זהב נלקח [...] ובו [...] צאר זה הובס על ידי קיסר בזיל ב-6522 (1014) מאז בריאת העולם בקליץ ומת בסוף הקיץ".
חשיבות היסטורית ופוליטית.
הרפובליקה של מקדוניה מכחישה כל קשר בין הצאר איוון והאימפריה הבולגרית הראשונה. בגלל זה ישנה חשיבות היסטורית ופוליטית גדולה לכתובת ביטולה, והיא גורמת למחלוקת גדולה. בשנת 2006 הקונסוליה הצרפתית בביטולה, הכינה קטלוג תיירותי של העיר ועל חזיתו הודפסה תמונה של הכתובת ולידו סמל של בולגריה. השמועה על קטלוג זה הופצה לפני יציאתו לאור וחוללה בלבול בקרב הפקידים של עיריית ביטולה, הקונסוליה הצרפתית הוזהרה, ההדפסה של הקטלוג החדש הופסקה והתמונה על העטיפה שונתה.
רבקה קופר
רבקה קוּפֶּר (15 ביוני 1920, ז'שוב – 10 בפברואר 2007, דגניה ב') הייתה חברת מחתרת בגטו קרקוב, אלמנתו של דולק ליבסקינד, ראש מחתרת "החלוץ הלוחם" בקרקוב, אסירה באושוויץ בירקנאו בתקופת מלחמת העולם השנייה, ובישראל מזכירת קיבוץ דגניה ב' ומהעדים במשפט אייכמן.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
רבקה קופר נולדה בשם ווּשְקה שְפִּינֶר בשנת 1920 בעיר זֶ'שוּב (ריישא) שבדרום-מזרח פולין להדסה לבית לנדמן ולחיים שפינר, אחות בכורה למנחם (מנק). היא גדלה בבית מסורתי עם זיקה לציונות: אביה היה חבר בתנועת המזרחי, ואמה באגודת נשים ציוניות. בשנת 1934 עברה משפחתה לקרקוב, ושם הצטרפה לתנועת הנוער הציונית "עקיבא" ובגיל 17 מונתה למזכירת הקן. ב-1938 סיימה בהצטיינות את לימודיה בגימנסיה העברית בקרקוב ושאפה ללמוד רפואה, אך לא יכלה בשל האיסור על יהודים ללמוד באוניברסיטאות. בעקבות בקשתו של דוֹלֶק (אהרן) ליבֶּסקינד, ראש התנועה בקרקוב, הפכה למזכירת התנועה בבירה ורשה. העבודה האינטנסיבית הידקה את הקשר ביניהם, והם התארסו בחודש ינואר 1939 ובדצמבר אותה שנה נישאו. במסגרתה פועלה יצאה להקים מרכזים חדשים לתנועה בעיירות שונות, בהן בידגוֹשְץ' (בצפון פולין) וסקרז'יסקו.
בפעילות התנועה בגטו קרקוב.
ב-28 באוגוסט 1939 חזרה קופר עם דולק ליבסקינד לקרקוב. במהלך ספטמבר 1939 התקבלו בקרב חברי וחברות הנהגת התנועה ידיעות שלפיהן סוכנים גרמניים מחפשים את עורכי הידיעון "דבר עקיבא", ובעקבות כך ירד בעלה למחתרת. מחשש שמסמכי התנועה ייפלו בידי הגרמנים נסעה לדירת מזכירות התנועה בוורשה ובכאב רב העלתה באש את העלונים, ההתכתבויות והרשימות של החברים והחברות.
עד הקמת הגטו בקרקוב נסגרו כל מוסדות החינוך היהודיים בעיר, היהודים הוכרחו לענוד סרט סימון לבן ועליו מגן דוד, ובתיהם נבזזו. קופר השתתפה בפעילות החינוכית של התנועה, ובה לימדו את החניכים עברית, תנ"ך ומתמטיקה וקיימו פעילויות כדי לשמור על מורל גבוה. עם הקמת הגטו ב-20 במרץ 1941 פעלה להמשיך את פועלו של החוג לתנ"ך שעליו הייתה אחראית, אך חניכיה גורשו, נחטפו או נהרגו וחלקם חיפשו מקום מסתור. בעזרת תעודות מזויפות שארגן לה סימֶק (שמשון) דרֶנגֶר, חבר ועובד בבית הדפוס המשפחתי שהגרמנים השתמשו בו לצורך הנפקת תעודות בגטו, יצאה לגטאות בוורשה, ז'שוב, ראדום וטומשוב למשימות בשליחות התנועה. בחלוף הזמן החלו להתארגן להתנגדות בנשק.
כקשרית במחתרת.
ב-20 באוגוסט 1942 הוקמה המחתרת "החלוץ הלוחם" בפיקודו של דולק ליבסקינד, שכללה תנועות נוער ציוניות שונות, וקופר נשבעה לה אמונים. היא מילאה מילאה תפקידי קישור בגטו ומחוצה לו. משימתה העיקרית הייתה לשכור דירות ברחבי העיר ובכפרים הסמוכים, כדי שישמשו מקומות מסתור לאנשי המחתרת ומקלט ליום בו יחוסל הגטו. על תפקידה זה סיפרה:
באחד הימים התבקשה להעביר אקדח לבחורים מהתנועה שהסתתרו ביערות. כשהגיעה לתחנת הרכבת בקרקוב ביצעו חיילים חיפוש. היא ניצלה את חזותה הארית ופנתה לאחד הקרונות השמורים לאנשי הצבא ושאלה בגרמנית: "זה ייקח עוד הרבה זמן? אני מאחרת"; והקצין הגרמני הזמין אותה לשבת בקרון. בנוסף, השתתפה בארגון פעולות חבלה. היא נעצרה על ידי הגסטאפו, נחקרה ארוכות אך לא נשברה, גם כאשר הוכתה.
בשל מעצרה, לא השתתפה בפעולת המחתרת הגדולה שהתבצעה בערב חג המולד 1942 שעליה פיקד בעלה. פעולה זו הצליחה מעל המשוער והייתה האחרונה בסדרת פעילויות מחתרת זו. לוחמי המחתרת השליכו רימונים על בית הקפה "ציגנריה" בו ישבו קצינים וחיילים גרמנים ועשרות מהם נהרגו ונפצעו, כאשר קבוצה אחרת הניחה במקביל זרים על קברו של החייל האלמוני, הניפו דגלי לבן אדום (פולין) והדביקו כרוזים ברחבי העיר. בעקבות הפעולה נתפסו רבים מהנהגת המחתרת, בהם ליבסקינד, והוא נהרג.
אסירה באושוויץ-בירקנאו וברייכנבאך.