סינקלייר כתבה וביימה מגוון רחב של סרטים כמו הסרט 'להבה' ובהם חקרה סוגיות של שוויון, תרבות, והיסטוריה של מולדתה זימבבואה. ונחשבת כבמאית מהפכנית באפריקה. הסרט בסופו של דבר עבר את הצנזורה של זימבבואה והפך לסרט המצליח ביותר של השנה במדינה זו. הסרט נבחר לאירוע "שבועיים של במאים" בפסטיבל קאן של 1996. הסרט זכה בפרסים רבים ברחבי העולם, כולל הגראן פרי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אנוניי בצרפת, פרס השופטות לסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי טורנה, ופרס נסטור אלמנדרוס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של Human Rights Watch בניו יורק. כאשר המצב הפוליטי בזימבבואה השתנה באופן דרמטי ב-2001 עם תוכנית רפורמת הקרקעות, נוצרו מתחים קשים במדינה, בשעה שחוואים לבנים נושלו מאדמתם, ודמויות מובילות לבנות אחרות גם הוגלו מהמדינה. בעקבות זאת, ב-2003, סינקלייר וברייט עזבו את זימבבואה ועברו לבריסטול, שם הקימו את פסטיבל הסרטים Afrika Eye והמשיכו לעבוד בהפקה קולנועית. אחרי שנפתח קמפיין עולמי בתמיכה לסרט, הוא הושב למפיקים.
רועים וקצבים
רועים וקצבים (באנגלית: Shepherds and Butchers) הוא סרט דרמה דרום אפריקאי משנת 2016, שביים וכתב אוליבר שמיץ. הסרט מבוסס על ספר הבכורה של כריס מרנוויק שנקרא כמו שם הסרט, ומספר על עורך דין של סוהר שירה למוות בתשעה שחורים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ב-13 בפברואר 2016. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים באוקטובר 2016. שפת הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-103 דקות.
הסרט זכה במקום השלישי בפרס "סרט חביב הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על סוהר לבן שמועמד להוצאה להורג מפני שירה למוות בתשעה שחורים. עורך הדין של הסוהר מתנגד לעונש המוות ומחליט לקחת על עצמו את התיק.
פרסים.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66, הסרט זכה במקום השלישי בפרס "סרט חביב הקהל".
Blue Neighbourhood Tour
Blue Neighbourhood Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון, אשר נתמך על גבי אלבומו הראשון Blue Neighbourhood. סיבוב ההופעות החל ב-3 בפברואר 2016 והסתיים ב-24 בספטמבר 2016.
ב-24 ביולי 2016, הופיע סיון ביוזאווה שבניאיגטה, במסגרת "פסטיבל פוג'י רוק".
רקע.
ב-23 בנובמבר 2015, שבועיים לפני שהוציא את אלבום בכורתו, Blue Neighbourhood, היה טרוי סיון באמצע סיבוב ההופעות הראשון שלו "Troye Sivan Live", אליו התווספו תאריכים נוספים של כמה מופעים.
בכמה מתוך ההופעות שנכללו בסיבוב הופעות זה, ביצע סיון את "Love Is a Losing Game", של איימי ויינהאוס.
תחנת הרכבת של פיונגיאנג
תחנת פיונגיאנג (בקוריאנית: 평양역) היא תחנת הרכבת הראשית של פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
התחנה ממוקמת ברובע צ'ונג שבעיר, ונפתחה לראשונה בשנת 1906.
מידע כללי.
תחנת הרכבת של פיונגיאנג היא תחנת הרכבת המרכזית של קוריאה הצפונית, ומשמשת כנקודת מוצא לנסיעה ליתר הערים המרכזיות של קוריאה הצפונית: סינוויג'ו, נאמפו, סריוון, קסונג, וונסן, המהונג וצ'ונגג'ין.
תחנת הרכבת כוללת גם קישור לרכבת התחתית של פיונגיאנג ולחשמלית של פיונגיאנג.
התחנה משמשת כנקודת היציאה של קווי הרכבת הבאים:
מבנה התחנה.
מבנה תחנת הרכבת של פיונגיאנג נבנה במקור בשנת 1920.
במהלך מלחמת קוריאה נהרס מבנה התחנה כתוצאה מהפצצות חיל האוויר של ארצות הברית, ולאחר מכן נבנה מחדש בשנת 1958, בסגנון קלסיציזם סטליניסטי.
מבנה התחנה כולל שלוש קומות מעל לקומת הקרקע, וכן קומת מרתף:
היכן אתה, גנרל יקר?
מדי יום בשעות הבוקר, מערכת הרמקולים העוצמתית של התחנה מנגנת את הלחן הצפון-קוריאני ״היכן אתה, גנרל יקר״, אשר לכאורה הולחן על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל.
הלחן משמש כקריאת השכמה לתושבי פיונגיאנג בשעות הבוקר, ונשמע היטב בכל רחבי העיר.
פייראנג'לו גרניאני
פייראנג'לו גרניאני (באיטלקית: Pierangelo Garegnani; 1930–2011) היה כלכלן איטלקי ופרופסור באוניברסיטת רומא טרה ברומא. הוא שימש כמנהל במרכז ללימוד ודוקומנטציה של כתביו של הכלכלן האיטלקי-בריטי פיירו סראפה (Centro Piero Sraffa di Studi e Documenti at the Federico Caffè School of Economics) וגם מבקר של העבודות והמסמכים שהשאיר סראפה לספריית רן (Wren Library) שבאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. גרניאני היה אחד מהמבקרים המובילים של הכלכלה הנאו-קלאסית. הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים על התאוריה הכלכלית הקלאסית, במרכזם תאוריות מריקארדו ועד סראפה, המציעים בסיס תאורטי אלטרנטיבי לניתוח הכלכלה הקפיטליסטית. תקציר תרומותיו לכלכלה פורסם על ידי החברה הכלכלית המלכותית (Royal Economic Society).
אסטוניה באירוויזיון לרוקדים צעירים
אסטוניה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים 4 פעמים, ב-1993, ב-1997, ב-2001 וב-2003. מאז לא השתתפה יותר בתחרות.
קרואטיה באירוויזיון לרוקדים צעירים
קרואטיה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2011.
רמי לוי TV
רמי לוי TV היה שירות טלוויזיה של חברת רמי לוי שיווק השקמה בשיתוף פעולה עם חברת HOT.
באוגוסט 2019 עצרה החברה את פעילותה בעקבות הפסדים.
תכנים.
החברה הציעה ספריית סדרות ישראליות של HOT, סדרות, סרטים ו-35 ערוצי טלוויזיה המועברים דרך ממיר ייעודי.
ג'ורג' מנדז'ק
מיו-מיו
מיו-מיו (Miou-Miou) (נולדה ב־22 בפברואר 1950, בפריז) הוא כינויה ושם הבמה של השחקנית הצרפתייה סילבט הרי (Sylvette Herry).
ביוגרפיה.
ילדות, משפחה, הכשרה.
סילבט הרי (Sylvette Herry) נולדה בפריז להורים בני מעמד הביניים ממוצא ברטוני, שמשפחתם התגוררה בפלואנן (Plouénan) ליד העיר מורליי . הוריה עבדו בפריז, אביה כשוטר במשטרת פריז ואמה בשוק הסיטונאי לה-האל.
בגיל 16, בשאיפה לעבוד ולהיות עצמאית, התחילה לימודים מקצועיים באריגת שטיחים.
קריירה.
חייה המקצועיים החלו ב-"קפה התחנה" , שם הוענק לה הכינוי שילווה אותה כל חייה, על ידי קולוש (בדרן ושחקן צרפתי בן תקופתה, 1944-1986) בהשראת קולה הגבוה שהזכיר לו יללת חתול. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטלמה לרומנים המצולמים "הארה-קירי" (, שהיו מאוד פופולריים בצרפת באותה תקופה). במקביל, נתגלתה כקומיקאית והחלה להשתתף בצילום סרטים.
היא השתתפה בקומדיות שונות, בבימויים של ג'ורג לאוטנר () וז'ראר אורי, בין השאר, בתפקיד בתו של לואי דה פינס בסרט "הרפתקאות רבי יעקב" שזכה להצלחה גדולה. בהמשך לוהקה לתפקיד קטן בסרט "Les Granges Brûlées", בבימויו של ז'אן שאפו (), לצידם של אלן דלון וסימון סיניורה. פריצתה הגדולה בקולנוע הצרפתי הגיעה עם הסרט "הפרחחים" (, 1974) של הבמאי ברטרנד בלייה (), לצד שני שחקנים אלמוניים למדי אז - פטריק דוור (Patrick Dewaere) וז'ראר דפארדיה. הסרט ביקורתי, "נשכני" ושנוי במחלוקת, אך זכה לאהדת הקהל ושלושת שחקניו פרצו לשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת.
בעקבות "הפרחחים", לוהקה מיו-מיו גם בסרטי איכות, אך המשיכה לשחק גם בקומדיות קלילות. עם במאים כמו ג'ורג' לאוטנר שביים בעיקר קומדיות, וסרג'ו לאונה שהתמחה ב"מערבוני ספגטי", עבדה מיו-מיו גם עם ברטרנד בלייה (שוב), אלן טאנר (), מוריס דוגוסון (Maurice Dugowson), ז'אק דואיון (Jacques Doillon) ורבים אחרים מהבמאים החשובים בצרפת.
ב-1979 שיחקה מיו-מיו בתפקיד ראשי בסרט "ההתחמקות" (), בו גילמה יצאנית צעירה המנסה להשתחרר מסרסורה. על משחקה זה זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה. בשנה שלאחר מכן, 1980, הייתה אחת מהשחקניות הראשונות ששיחקו בתפקיד מפקחת משטרה בסרט "השוטרת" () - של הבמאי איב בואסה ().
ב־1983, צירפה אותה הבמאית דיאן קוריס () אל איזבל הופר לביצוע שני התפקידים הראשיים בסרט "אהבה ממבט ראשון" (), סרט עם נגיעות אוטוביוגרפיות מחייה של הבמאית. ב־1986 חזרה מיו-מיו לעבוד עם הבמאי ברטרנד בלייה בסרט "חליפת ערב" (Tenue de Soiree), סרט עם קריצות ורמיזות לסרט הקודם של אותו צוות - "הפרחחים". שנתיים לאחר מכן, יצא למסכים סרטו של מישל דוויל (Michel Deville), "נערת קריאה" (La Lectrice) - שזכה גם הוא באהדת הקהל.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 שיחקה מיו-מיו בתפקידים ראשיים במגוון סרטים וסגנונות קולנועיים והצליחה לשמור על מקומה בשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת. ב־2004 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "אמבר נעלמה" (Ambre a Disparu).
בשנת 2021 גילמה את מרגריטה בסרט האקשן "שכיר החרב האחרון" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם.
אף על פי שהייתה מועמדת כבר עשר פעמים לפרס ה-"סזאר לשחקנית הטובה", מעולם לא נכחה בטקס חלוקת פרסי הקולנוע הצרפתי ואף לא ביקשה או חיפשה הכרה ואותות כבוד כלשהם. "אני לא הולכת לטקסי ה'סזאר'. אותות כבוד - ממש לא מעניין אותי" הצהירה.
חיים אישיים.
מיו-מיו הייתה בת זוגו של קולוש בתקופת ה-"קפה התחנה" בפאריס (1969). לאחר מכן התחברה עם פטריק דוור, אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "הפרחחים". מקשר זה נולדה להם בתה הראשונה, אנג'ל הרי (Angele Herry), ב־13 באוגוסט 1974.
בקיץ 1975 התחילה מיו-מיו צילומים לסרט "אהבה ומים חיים" (D'amour et d'Eau Fraiche), שם נפגשה לראשונה עם הזמר הצרפתי המצליח ז'וליאן קלר שלוהק לתפקיד הראשי בסרט. השניים התאהבו והיא ניתקה את הקשר עם פטריק דוור לטובתו. קלר אף כתב והקדיש לה שיר פרי עטו ("העדפתי", Ma Preference), אף כי באותה תקופה לא הודה שהשיר נכתב עליה. ב־1978 נולדה מקשר זה בתה השנייה, ז'אן הרי () שתיעשה בהמשך במאית ושחקנית בעצמה.