קטעי האודיו מפורסמים באתר הפודקאסט הישראלי icast
הערות שוליים.
__noTOC__
מסננת קוקטיילים
מסננת קוקטיילים (באנגלית: Strainer) היא כלי בר המשמש למניעת נפילתם של מוצקים בכלל ושל קוביות קרח בפרט מהשייקר אל הכוס בזמן המזיגה. מסננת קוקטיילים מורכבת בפתחו של השייקר ומאפשרת רק לנוזלים לעבור דרכה.
ישנם 3 סוגים של מסננות קוקטיילים:
ורד שטיינרנה
מרדכי כלפון
מרדכי כלפון (1927 - מאי 1981) היה מוזיקאי ישראלי שנודע כמלחין, כנגן עוד וכחזן בסגנון המוזיקלי הספרדי-ירושלמי, בתקופה שבה הפך לסגנון המוזיקלי המוביל בבתי הכנסת בישראל. כלפון נמנה עם קבוצה קטנה של מלחינים שכתבו במאה ה-20 בסגנון זה ובתתי-הזרמים המאפיינים אותו - טורקי-עותמאני וערבי-ים תיכוני, ביניהם רחמים עמר, עזרא אהרון, משה ניסן, כהן מלמד ויצחק לוי.
לחניו זכו לביצועים רבים של מקהלות, חזנים וזמרים, ביניהם דקלון, חיים משה, משה חבושה, המדרגות ומשפחת ואך.
קורות חיים.
כלפון נולד בחיפה למשפחת רבנים, שעלתה לארץ ב-1860 מהעיר תטואן שבמרוקו הספרדית. הוא התעוור בגיל צעיר, ולמד בבית חינוך עיוורים בירושלים. כלפון למד מוזיקה קלאסית אצל מורי בית החינוך, רפאל מזרחי ושמואל בכר, ובמקביל למד חזנות מן החזן משה ויטאל, תלמידו המובהק של החזן יצחק אלגזי מטורקיה. כן למד נגינה בעוּד, תורת המקאמים והלחנה, אצל עזרא אהרון, מנהלה הראשון של התזמורת המזרחית של קול ישראל.
נפטר בירושלים בל"ג בעומר ה׳תשמ"א (מאי 1981), בגיל 54. שיריו מושרים גם כיום - בבתי הכנסת, במקהלות, כשירי שבת - ואף מוקלטים בביצועים חדשים.
אב-סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון, וסבו היה הרב ימין כלפון.
יצירתו המוזיקלית.
פעילותו המוזיקלית של כלפון הייתה מגוונת: חזנות, הלחנה, נגינה בעוד, הוראת תורת המקאמים וניהול מוזיקלי של מקהלות. בשנות ה-50 הקים את מקהלת הילדים "חפץ חיים" שחבריה היו תלמידי בית היתומים "חפץ חיים" בירושלים.
חזנות.
כלפון ידע למעלה מ-50 מקאמים בסגנון הספרדי-ירושלמי. תלמידיו ומוקיריו הגיעו כל שבת לבית הכנסת של עולי בורסה כדי לשמוע את תפילתו, שאופיינה במעברים מרובים בין מקאמים - עד 17 מעברים בברכת כוהנים אחת. תפילות הימים הנוראים בהן לקח חלק כחזן נודעו בייחודן בזכות לחניו המקוריים לקטעי תפילה, ביניהם "אבינו מלכנו" ו"שיחו לאימי".
כחזן שידע לנגן בעוּד והכיר את תורת המקאמים על בוריה, משך כלפון חזנים רבים שבאו לשמוע אותו וללמוד ממנו את רזי המוזיקה הספרדית-ירושלמית, ביניהם משה נר-גאון, מוני טבעוני, משה ניסן, יעקב כהן, מאיר לוי, יגאל בן חיים, שלמה דוויק, ישראל אבידני, שלמה שמר, שלמה ברהום ויחיאל נהרי.
הלחנה.
כלפון חיבר לחנים רבים: לקטעי תפילה, פרקי תהילים, שיר השירים, שירת הבקשות; לפיוטים של משוררי יהדות ספרד - ר' יהודה הלוי, ר' שלמה אבן גבירול, ר' ישראל נג'ארה ר' אברהם אבן עזרא; ולמילים של משוררים בני זמננו - מקסים מלכא וטוני מוסרי.
הלחן של כלפון לפיוט "אגדלך", מאת אברהם אבן עזרא, הוא המפורסם ביותר לפיוט זה. קיימת נטייה ליחס אותו למקור עממי, המעידה בפני עצמה על הצלחתו.
לחנים בולטים אחרים הם "שמחתי באומרים לי" (למזמור בתהילים), "יודוך רעיוני" ו"יה ריבון עולם".
סגנונו המוזיקלי של כלפון משלב מערב ומזרח. רוב לחניו הם ללא רבעי טונים, במקאמים חיג'אז (מינור הרמוני), נהוונד (מינור), כורד (פריגי), עג'ם (מז'ור). לפיכך, ניתן לנגן אותם בפסנתר ובכל כלי נגינה מערבי אחר. ההשפעה המערבית על לחניו ניכרת הן בסגנונם והן בשימוש בכלי הלחנה מערביים (ביניהם סינקופה). עם זאת, הם כתובים במקצב מזרחי (3:4, 2:4, 4:4 או 6:8). סגנונו המוזיקלי המשלב מזרח ומערב בחזנות הספרדית ירושלמית היה נפוץ בתקופתו של כלפון גם אצל מלחינים נוספים, כדוגמת ניסן כהן מלמד ואחרים.
הלחנים מאופיינים בגיוון רב. כל לחן מורכב מכמה פרקים, כאשר כל פרק במקאם שונה ולפעמים אף חל שינוי במקצב. בכמה מן הלחנים (ביניהם "יודוך רעיוני", "צור משלו אכלנו" ו"יגדל אלהים חי") הפרק האחרון הוא מאוול - אלתור מוזיקלי מזרחי ללא מקצב, לפי המקאם הבסיסי של השיר, ולאחר מכן חזרה לפזמון בקצב היסודי שלו.
מחקר והנצחה.
פרופ' אדית (אסתר) גרזון-קיוי הקליטה את כלפון. ההקלטות כוללות קטעי חזנות, קריאה בפרשת השבוע, במגילת אסתר ובמגילת רות, ושירת פיוטים. הן מצויות בפונותיקה הלאומית, בקול ישראל ובמכון רננות לחזנות.
באקדמיה למוזיקה בירושלים נערכו כמה עבודות מחקר על כלפון. המחקר האחרון נערך בשנת 2010 במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, בסיוע קרן יצחק בן צבי.
טרנסמדיה
טרנסמדיה הוא מונח אשר מתאר יצירת סיפור תוך שימוש ביותר מפלטפורמת תקשורת אחת.
הכוונה למשל לסיפור אשר מסופר בו זמנית דרך סרטי קולנוע, אתרי אינטרנט, משחקי מחשב וסדרות טלוויזיה. הסיפור יכול להיות מסופר בכמה שלבים אשר לעיתים נגישים לקהל בו זמנית ולעיתים נבנים לאורך זמן. על מנת לקבל את התמונה המלאה על העולם או על חיי הדמויות הקהל חייב לעקוב אחרי הנרטיב לאורך פלטפורמות שונות.
תיאור.
בטרנסמדיה, להבדיל משיווק של מוצר בצורות מדיה שונות בו זמנית, נוצר נרטיב אחיד שבו כל פיסת מידע מעשירה את המידע שנצבר לפני כן. לעומת זאת בשיווק מסורתי יותר בו עבור סדרת טלוויזיה, למשל, נוצר אתר אינטרנט אשר שם ניתן להוריד תמונות או קטעי קול מהסדרה. במקרה כזה האתר לא מוסיף לנרטיב הקיים, בעוד שבמידה שהיה מדובר בטרנסמדיה האתר היה מציע סצנות מהסדרה אשר לא שודרו בטלוויזיה ומרחיבות את עולם הסדרה. או כדוגמת יצירת משחק מחשב אשר משלים או מרחיב סיפור אשר סופר בסרט קולנוע.
החלק העיקרי בטרנסמדיה הוא שיתוף הצופה בצורה פעילה. הצופה הופך למקור תוכן לכן ישנה חשיבות לסוג המדיה אשר בה נעשה שימוש ולא רק לתוכן עצמו. דוגמה לפרויקט טרנסמדיה היא יצירתו של טים קרינג, Conspiracy for Good. התחלת הפרויקט הייתה במשחק ולאחר מכן היו אירועים לקהל במיקומים פיזיים כגון רחובות לונדון, כאשר המשתתפים עשו שימוש נרחב במכשירי סלולר כחלק מהפעילות. המטרה הייתה לגרום לקהל ללכת אחרי התוכן ולהיות אקטיביים לניסיון למצוא את החלק הבא בפאזל של הסיפור.
התאוריה של ג'נקינס.
על פי החוקר הנרי ג'נקינס פרויקטים של טרנסמדיה מוצלחים חלקית מפני שהם מערבים את הקהל ומאפשרים לו לקחת חלק פעיל ביצירת הנרטיב.
אולם, בו זמנית ג'נקינס טוען שקשה לעקוב אחרי השינויים הדינמיים של הטכנולוגיה ושל התרבות ולכן לא מנסה לעשות זאת. כתיבת מחקר תיארך זמן רב ולא ניתן לעקוב אחר השינויים הרבים והדימויים לאורך הכתיבה ולכן מאמין באיחוד. מאחד את התרבות הפופולרית האמריקאית וההשפעה על יחסי קהל- מפיק תוכן- תוכן (הסיפור עצמו) דרך מספר נקודות מבט:
ההתלכדות נעשית בשלוש דרכים שונות:
שילוב המדיות השונות לא "הרס" את המדיות שקדמו לו ואינו מבטל מדיה אחת את השנייה אלא כולן ביחד משיגות יחדיו את המטרה הרצויה.
פוטורוסקופ
פארק פוטורוסקופ (בצרפתית: Le Parc du Futuroscope) הוא פארק שעשועים בנושא מולטימדיה, טכניקות ייצור סרטים, אור-קול, ורובוטיקה עתידית. הפארק ממוקם במחוז ויין כ-10 ק"מ צפונית לעיר פואטייה שבצרפת.
בפארק בקרו 1.8 מיליון מבקרים בשנת 2010, ומעל 40 מיליון ממועד הפתיחה של הפארק ב-1987.
היסטוריה.
בתחילת שנות השמונים, החליטה הוועידה הכללית של מחוז ויין להקים פארק שעשועים בנושא מולטימדיה וב-11 בדצמבר 1984 הונחה אבן פינה לפארק.
הפארק נפתח לציבור ב-31 במאי 1987 עם שתי אטרקציות עיקריות ה-Kinémax (קינמקס) ו-le Pavillon du Futuroscope (שדרת הפוטורוסקופ). עד סוף שנות השמונים נפתחים אולם הקולנוע הדינמי הראשון, הקרנת סרט תלת-ממד, אולם 360° כאשר הפארק פתוח רק בתקופת הקיץ.
בתחילת שנות התשעים, פארק השעשועים יחד עם התעשייה הטכנולוגית שהתפתחה לצידה התחילו לייצר הסרטים בצורה עצמאית. כאשר ב-1990 הם יצרו את הסרט ב-360° הראשון, וב-1992 את הסרט התלת ממד הראשון. במקביל המשיך הפארק להתפתח וב-1991 הגיע המבקר המיליון, בעקבות הגידול בכמות התיירים והאטרקציות הפארק נפתח כל השנה.
ב-1996 נפתח אולם ה-IMAX תלת מימד ועד לסוף המילניום המשיך הפארק לפתח אטרקציות מולטימדיה שבקדמת תעשיית הסרטים. בשנת 2000 נפתחה תחנת רכבת בצמוד לפארק והנגישות לפארק גדלה. באותה שנה נפתח אולם IMAX תלת ממדי דינמי (מכונה גם ארבע ממדי).
מסננת לקוקטיילים
ג'יימס מגנוסן
ג'יימס מגנוסן (באנגלית: James Magnussen; נולד ב-11 באפריל 1991) הוא שחיין אוסטרלי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (שנגחאי 2011 וברצלונה 2013), במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ובעל התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים במשחה זה (47.10 שניות). בעל שתי מדליות אולימפיות (לונדון 2012), כסף וארד. הוא האוסטרלי הראשון שמחזיק בתואר אלוף העולם במשחה היוקרתי של 100 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
מגנוסן נולד בפורט מקווארי בניו סאות' ויילס. הוא מתאמן בסידני בהדרכתו של ברנט בסט.