כפר הנוער הוקם בשנת 1988 תוך שימוש במבנים של בית הספר החקלאי "יד נתן", שנסגר באותה שנה ("יד נתן" הוקם בסוף שנות ה-50 על שם נתן פיאט, מנהל בית הספר החקלאי כדורי).
במתחם הכפר מצויים מבנים עתיקים שונים. במקום זה ריכז נפוליאון את חילותיו בעת המצור על עכו ב-1799. במפת ז'אקוטן משנת 1799 מופיע מקום קבורה באזור. המהנדס ב. דיכטר, חוקר העיר עכו, מצא באזור מספר קברים נטושים, אשר לא דמו לקברים מוסלמים. הקברים היו ללא זיהוי במטרה למנוע חבלה. במקום היה קבר בולט, והמסורת המוסלמית שהשתמרה במקום זיהתה את המקום כקבר השייך "קאפארי". באישור אגף העתיקות והמוזיאונים ומשרד הבריאות הממשלתי ובנוכחות נציגי צרפת הוסרה המצבה מהקבר, והתגלה בו שלד ללא רגל וללא זרוע. ממשלת צרפת הציבה במקום אנדרטה המנציחה את הגנרל הצרפתי לואי מארי דה קאפארלי. המצבה היא במתחם המשק החקלאי של כפר הנוער.
מבנה עתיק נוסף בכפר הוא קטע מאמת המים העתיקה של עכו - אמת סולימאן פחה, על שם שליט עכו בתקופת בניית אמה פתוחה זו (1814). בנוסף קיים במקום חאן טורקי עתיק.
אוכלוסייה.
אל מנוף מגיעים בני נוער בסיכון, בגילאי 15–17, שנשרו ממסגרות חינוכיות פורמליות; חלק מבני הנוער מגיעים מרקע משפחתי וסביבתי מורכב, או שנחשפו לעבריינות, אלימות, שימוש בסמים, ועוד, דבר שהביא להשפעות רגשיות משמעותיות. בני הנוער מאותרים על ידי עובדים סוציאליים ולשכות המחלקה לשירותים חברתיים ברחבי הארץ, או על ידי המנהל לחינוך התיישבותי. כשליש מבני הנוער מגיעים בעקבות צו בית משפט ומלווים על ידי קציני מבחן ועובדים סוציאליים.
כיום (2016) לומדים וגרים במנוף כ-160 חניכים וחניכות, בכיתות י'-י"ב. חלקם מסיימים את בית הספר עם תעודת בגרות מלאה.
תוכנית חינוכית.
מטרת התוכנית החינוכית במנוף היא לתת לחניכים תחושת הערכה עצמית ומסוגלות עצמית, ויכולת להגיע להישגים בתחומי ההשכלה, רכישת מקצוע, והתנהגות חברתית.
התוכנית מתקיימת במסגרת פנימייתית, ובה שש פנימיות (שתיים לכל שכבת גיל). צוות כל פנימייה כולל שלושה מדריכים, אם בית, עובד סוציאלי, ורכז פנימייה. בכל פנימייה שייכים החניכים לקבוצות קטנות של 10–12 חניכים, ומודגש הקשר האישי והקרוב בין כל חניך למדריך שלו. בנוסף, כל חניך משתתף בפסיכותרפיה עם פסיכולוג או מטפל באמנויות, חלק מהחניכים פעילים גם בטיפול קבוצתי, והמטפלים מעורבים בצוותים מקצועיים בבית הספר ונמצאים במגע שוטף עם החניכים.
בבית הספר הפועל בכפר הנוער, לומדים החניכים את מקצועות החובה העיוניים, וכן מקצוע טכנולוגי לבחירתם. צוות בית הספר מסייע לכל תלמיד בהתאם לצרכיו, תוך התאמת דרכי ההוראה והבחינה, סיוע בלמידה, ואפשרות לפיתוח תחומי עניין נוספים, באמצעות חוגים.
בפנימייה פועלים חוגים רבים, מרכז למידה, ספרייה ועוד. בשעות הפנאי ובסופי שבוע מתקיימות פעילויות ספורט, טיולים, ופעילויות חברתיות שונות.
במנוף קיים גם משק חקלאי, הכולל מטעים, חממות, כלבייה, אורווה ועוד. החניכים יכולים להשתלב במשק החקלאי בעבודה ובתורנויות, תמורת תשלום סמלי, וללמוד תכנים חינוכיים שונים (טבע וסביבה, פיתוח תחומי עניין, מחויבות ואחריות בעבודה ועוד).
מנוף מקיים תוכניות משותפות עם צבא הגנה לישראל, כמו ימי גדנ"ע לחניכים, וסיוע בהפניית בוגרי כפר הנוער לשירות צבאי בתחומים שקרובים לליבם כמו יחידת הכלבנים, וזאת כדי להגביר את ההנעה של החניכים לשירות צבאי מוצלח ומשמעותי עבורם.
בחודש יוני 2007 הוענק פרס משרד החינוך לכפר הנוער מנוף, על ההשקעה בבני הנוער, על התפיסה החינוכית ההולמת את צורכי החניכים והאמונה ביכולתם וכישרונם, ועל מתן הזדמנות לבני הנוער להשתתף בתפקידים בעלי משמעות תוך זימון אפשרויות להצלחה.
סבים הם האבות או האימהות של הוריו של אדם (המילים העבריות סב וסבה נתפסות בימינו כמשתייכות למשלב גבוה ואינן שימושיות בעברית היומיומית; במקומן נקלטו השמות המקבילים מארמית: סבא וסבתא). לכל אדם ישנם שני סבים, שתי סבות, ארבעה רב-סבים (סבא רבא) וארבע רב-סבות (סבתא רבתא) (לעיתים פחות מכך, עקב נישואים בין קרובי משפחה). בן הבן או בן הבת נקרא ביחס לסבו וסבתו נכד ובת הבת או בת הבן נקראת נכדה.
הסבים מזוהים עם זקנה ואף משמשים לעיתים כסמל שלה.
מעמד.
בתרבויות רבות לסבים תפקיד חשוב בגידול וחינוך הילדים ובמקרים רבים, שבהם ההורים מסרבים או לא מסוגלים לגדל את ילדיהם, לוקחים על עצמם הסבים את התפקיד.
בתרבויות המזרח-אסייתיות המסורתיות, אשר הושפעו מאוד מהקונפוציאניזם, שבו כיבוד האבות היה מן הערכים המוסריים החשובים ביותר במשפחה, נהגו הסבים במשפחה להשתמש בסמכות שלהם בענייני המשפחה, וצאצאיהם היו חייבים לציית להם. מסורת זו נעלמה עם ההתגברות של ההשפעות המערביות והגידול במספר המשפחות הגרעיניות בקרבם.
השערת הסבתא.
תאוריה להסבר אריכות החיים האנושית ובפרט תוחלת החיים הגבוהה של נשים לאחר הפסקת מחזור הווסת מציעה כי לטיפול של סבות בנכדים לאחר הגמילה ולפני שיוכלו למצוא את מזונם בעצמם הייתה חשיבות בהישרדות של אבות האדם שהתקיימו על ציד ולקט. תאוריה זו - "השערת הסבתא" (Grandmother hypothesis) - מסתמכת על תצפיות בשבטי ציידים-לקטים כדוגמת שבט ההַדזָה בטנזניה, שם לסבות תפקיד מרכזי במציאת מזון (שורשים ופקעות) לילדים בזמן שהאם מטפלת בתינוקות. סבתא פעילה מאפשרת בחברות אלו ילודה גבוהה יותר של הבת כך שמתבטל החסרון שבתקופת הילדות הארוכה אצל בני אדם בהשוואה לבעלי חיים אחרים.
ביהדות.
לפי ההלכה, מצוות כיבוד הורים כוללת גם את כיבוד הסבים:
במסכת ערכין מוזכר פתגם עממי שרואה את הסבתא כמועילה, לעומת הסב שמהווה נטל על בני הבית.
זכות משפטית לסבות.
השופט שאול שוחט קבע ההורים שבנם נפטר זכאים לשאוב מגופו זרע שיופרה באמצעות אם-פונדקאית, בתנאי שיוכיחו כי הבן הסכים לכך. ההוכחה צריכה לכלול שלושה מרכיבים מצטברים לגבי רצונו של הבן המנוח:
בית המשפט העליון נדרש למחלוקת בין הורי המנוח שרצו למסור את זרעו של המנוח לאם-פונדקאית לבין אשתו של המנוח שהתנגדה לכך, והכריע כי זכותה של אשת המנוח גוברת על זכותם של הוריו. באוביטר היו חילוקי דעות לגבי מעמדם המשפטי של הורי המנוח במקום שאין התנגדות של אשתו: השופטים אסתר חיות ויורם דנציגר צידדו בזכותם של הורי הנפטר להעביר את זרעו של הנפטר לפונדקאית כשאין התנגדות לכך מצד אשתו, לעומת השופט מני מזוז שהתנגד לכך.
סבתא
הטריבונל הפלילי הבינלאומי לרואנדה
פרארה (נפה)
נפת פרארה (באיטלקית: Provincia di Ferrara) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,632 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 349,774 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרארה.
הנפה המסומנת באותיות "FE" גובלת בנפת רוביגו במחוז ונטו בצפון, בנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה במערב, בנפת בולוניה ובנפת רוונה במחוז אמיליה-רומאניה בדרום.
שפות טוראניות
אנרגיות חלופיות
עמדה ציון השלישי
קרב באיטיס
קרב בָּאיטִיס (Baetis) היה קרב כפול שהתרחש בשנת 211 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין הצבאות הקרתגים בפיקודם של עזרובעל, מאגו ועזרובעל גיסקו, לבין כוחות הרפובליקה הרומית בפיקודם של פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס. הקרב כלל שני עימותים נפרדים ביניהם הפרידו מספר ימים, וסופם שהסתיימו בהשמדת הצבא הרומאי בהיספניה ובמותם של שני האחים לבית סקיפיו.
באיטיס הוא שמו הלטיני של נהר גוואדאלקיוויר (Guadalquivir) בדרומה של היספניה (ספרד), אשר סמוך לערוצו העליון התחוללו הקרבות.
רקע.
המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהייתה בעלת בריתה של רומא. חניבעל תכנן להעביר את המלחמה לאיטליה, ולכן יצא במסע נועז דרך גאליה והרי האלפים, בעודו מפקיד ביד אחיו עזרובעל את הפיקוד על הצבא הקרתגי בחצי האי האיברי. הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו נשלח עם שני לגיונות כדי לחסל את המושבות הקרתגיות בספרד, אך לאחר שלמד על יעדו של חניבעל חזר במהרה לאיטליה במטרה לעצור אותו בעמק הפו, והותיר את הלגיונות תחת פיקודו של אחיו גנאיוס סקיפיו. גנאיוס הביס את הקרתגים בקרב קיסה ובקרב טראקו ופלש אל תוך חצי האי.
בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, שב פובליוס סקיפיו לספרד ועימו תגבורת של 8,000 חיילים ו-20 אוניות. האחים פלשו שוב דרומה והגיעו עד סגונטו.
ב-215 לפנה"ס, לאחר שקיבל תגבורת מאפריקה, החליט המצביא הקרתגי עזרובעל, אחיו של חניבעל, לצאת לקרב מכריע נגד הצבא הרומי. הקרב נערך ליד דרטוסה השוכנת על הגדה הצפונית של האברו, ובמהלכו הביסו האחים הרומים את הצבא הקרתגי. הניצחון הרומי בדרטוסה מנע שליחת תגבורות מחצי האי האיברי לאיטליה כפי שתכנן חניבעל, ובנוסף לכך נאלצה קרתגו לשלוח לחצי האי האיברי את אחיו הצעיר של חניבעל, מאגו, עם צבא נוסף שנועד מלכתחילה לתגבר את חניבעל באיטליה.
בשנת 214 לפנה"ס התמרד סיפאקס מלך נומידיה המערבית עם תמיכה רומית, ועזרובעל נקרא לאפריקה לדכא את המרידה. האחים הרומים ניצלו את ההזדמנות, הרחיבו את התפשטותם דרומה ואף כבשו את סגונטו ב-212 לפנה"ס, תוך גיוס של חיילים קֶלטיבֶּרים לשורותיהם. לרוע מזלם חזר עזרובעל לחצי האי האיברי כשלצידו צבא קרתגי שלישי בפיקודו של עזרובעל גיסקו. מלבד גיסקו, תוגברו הקרתגים בכוח פרשים נומידי בהנהגת מסיניסה, נסיך הנומידים המזרחיים, שסייע בדיכוי המרד של סיפאקס.
ב-211 לפנה"ס יצאו האחים הרומים לקראת הצבאות הקרתגים במטרה להביא להכרעת המערכה.
הקרב.