השם הקדום בו נזכר המקום הוא Eiðar - "מעברים צרים במים", שמה של העיר כיום, עם זאת, יכול להתפרש כ"מצנפתו של הטרול" (דמות מסאגות נורדיות), והוא מתייחס לצורתן של כיפות הגבעות.
העיר שוכנת כעשרה קילומטרים דרומית לאגם ונרן, מוצאו של הנהר יטה; והיא משופעת במפלים קטנים ובשערי-ויסות לאורכו של הנהר, שנבנו החל מראשית המאה ה-19 אחרי דורות של ניסיונות להכניע את קצפו של הזרם הגועש ולאפשר מעבר כלי שיט. הקטע הראשון, תעלת-טרוֹלהֵטֵה, נפתח בשנת 1800 והיה לשם דבר טכנולוגי. יחסיה ארוכי השנים של טרולהטן עם הנהר הניעו את התעשייה ההידרואלקטרית והיוו את התשתית לתעשייתה של שוודיה המודרנית.
מרכז העיר התפתח סביב בתי מלאכה לניסור עצים שפעלו כבר בימי הביניים, וגם היום רבים בו בתי העץ הנמוכים. עם זאת העיר קיבלה את מעמדה לא לפני המאה ה-20, אז התבססה באזור תעשיית החשמל. חברת סאאב, מהגדולות במשק השוודי והעולמי בייצור מכוניות, יושבת בטרולהטן.
המפלים של טרולהטן, כמו גם הסכרים והגשר מהגדולים בשוודיה, נמנים עם האטרקציות שמציעה העיר. תעשיית הסרטים הצעירה העניקה למקום את הכינוי "טרוליווד" (Trollywood), על משקל הוליווד.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות גירוש אסיאתים מאוגנדה, רבים מהם התיישבו בעיר והוקם מסגד טרולהטן.
בעיר קיים אי עם טירה עליו. אי הטירה מופיע בסדרת האנימה נילס הולגרסון כשמתואר שמסביבו אגם ברבורים.
קישורים חיצוניים.
טרולהטאן
של&quot;ה (ארגון)
אסטרטגיות למידה
טי.ג'יי. פורד
איראן אייר
איראן אייר או חברת התעופה של הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: هواپیمائی جمهوری اسلامی ایران, באנגלית: Iran Air) היא חברת התעופה הלאומית של איראן. לה 60 יעדים, 35 בינלאומיים ו-25 מקומיים. בסיסה העיקרי הוא נמל התעופה האימאם חומייני בטהראן והיא מעסיקה כ-7,500 עובדים.
החברה בבעלות מלאה של הממשלה האיראנית.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1946 על ידי קבוצת אנשי עסקים, תחת השם איראן איירווייז, והיא הפעילה טיסות בין הערים הגדולות באיראן באמצעות מטוסי ויקרס ויקונט.
בשנת 1954 רכשה החברה מטוסי DC-4,DC-3s, ומטוס דאגלס DC-7 שהוחכר מסבנה, והחלה לטוס לפריז, בריסל, לונדון, וז'נבה.
בפברואר 1961 בעקבות החלטת הממשלה האיראנית להקים חברה לאומית, מוזגה איראן איירווייז עם חברה פרטית אחרת, ויחד הקימו את איראן אייר.
בשנת 1965 התקבל בחברה משלוח ראשון של מטוסי סילון, בואינג 727-100. משנת 1970, איראן אייר טסה לערים רבות באירופה, עם מעל 30 טיסות שבועיות ללונדון.
בסוף שנת 1970 הייתה איראן אייר חברת התעופה בעלת הצמיחה המהירה ביותר בעולם.
במאי 1971 נחנך הקו לניו יורק, והיא הייתה לחברה השנייה במזרח התיכון (אחרי אל על) שהפעילה טיסות רצופות לניו יורק.
בשנת 1972 הוזמנו שני מטוסי קונקורד, אחד המטוסים הושכר לחברה לתקופה קצרה, אולם בעקבות המהפכה האיסלאמית, בוטלו ההזמנות.
עד 1976 איראן אייר דורגה במקום השני אחרי קוואנטס, כחברת התעופה הבטוחה ביותר בעולם.
לאחר המהפכה האיסלאמית.
לאחר המהפכה האיסלאמית בפברואר 1979, החלו בחברה לארגן מחדש את פעילותה הבינלאומית, והופסקו הטיסות ליעדים רבים. כל הטיסות הבינלאומיות הופנו לטהראן, בעוד ששיראז יכולה לשמש כחלופה רק במקרים מיוחדים, שאר הערים באיראן איבדו את מעמדם הבינלאומי, אך עם זאת, בשנים האחרונות שדות התעופה בערים הגדולות משמשות לטיסות בינלאומיות - בעיקר למדינות השכנות.
בשנת 2001 רשויות ארצות הברית מנעו את רכישת האיירבוס A330, והיא קנתה שישה מטוסי פוקר 100.
בשנת 2001 רכשו בחברה שישה מטוסי איירבוס A310 מאולימפיק איירליינס.
בעקבות המתיחות בין ארצות הברית ואיראן על רקע תוכניות הגרעין שלה, לא יכלו באיראן אייר לקנות מבואינג חלקי חילוף לצי המטוסים שלה, עם זאת בסוף 2006 נחתם הסכם שאיפשר לה לשפץ את מטוסיה.
ביולי 2010 הכריזה הנציבות האירופית, כי תאסור את כניסת מטוסי הבואינג 727, 747, ואיירבוס A320 של החברה למרחב האווירי של האיחוד האירופי, בשל ליקויי בטיחות.
קבוצת מלונות הומא.
קבוצת מלונות הומא היא חברה בת של איראן אייר, אשר בבעלותה רשת מלונות חמישה כוכבים בערים הגדולות של איראן. מלונות הומא ממוקמים בטהראן, שיראז, בנדר עבאס, ומשהד, שבה יש שני בתי מלון. כל המלונות נבנו לפני שנת 1979, למעט בתי המלון במשהד, שנבנו בסוף 1990.
הקבוצה הוקמה על ידי הממשלה לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 ויש לה יותר מ 800 חדרים מרוהטים. רוב המלונות היו בשליטה פרטית עד 1979, אך הם הולאמו מיד לאחר מכן. המפורסם ביותר היה מלון הומא בטהראן, שהיה מלון שרתון לפני שהולאם. כול המלונות הם ברמת 5 כוכבים, אך אינם עומדים בתקנים בינלאומיים בשירות, תפאורה ומתקנים.
הסכמי שותפות קוד.
לאיראן אייר הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעלו בעבר.
איראן אייר הפעילה בעבר את המטוסים הבאים:
מטא-הלכה
מטא-הלכה הוא מושג בן-זמננו המכוון לעקרונות יסוד בתשתית ההלכה - כדוגמת רעיונות מחשבתיים להם השפעה מסוימת על כל תחומי ההלכה, וכן כללי פרשנות ופסיקה אשר משפיעים פוטנציאלית על כל הלכה באשר היא, כאשר הם מודדים אותה לפי עקרונות-על. אין הסכמה על עצם קיומם של כללים מטא-הלכתיים, ולא על טיבם המדויק.
דוגמה לכלל מטא-הלכתי לחלק מהשיטות הוא דרכיה דרכי נועם - שלפי הנוקטים שמדובר בכלל מטא-הלכתי, הוא חל על תחומים רבים ומגוונים וקובע שההלכה צריכה להתחשב גם בעקרונות מופשטים כגון נועם ושלום. דוגמה נוספת היא הכלל "התורה חסה על ממונם של ישראל", כנימוק להקל במקום הפסד כספי ניכר ליחיד או לרבים, וזאת בתחומים הלכתיים רחבים.
המושג הומצא על ידי פרופ' אליעזר גולדמן בשנת 1958.
בית הקברות פוניבז'
הכפר הניאוליתי בעתלית-ים
ג'ורג' גילברט סקוט
סר ג'ורג' גילברט סקוט (באנגלית: George Gilbert Scott; 13 ביולי 1811 – 27 במרץ 1878) היה אדריכל אנגלי, הנחשב לאחד ממובילי האדריכלים בתקופה הוויקטוריאנית.
חייו.
ג'ורג' גילברט סקוט נולד בבקינגהאם שבבקינגהאמשייר, והיה בנו של הכומר האנגליקני וחוקר התנ"ך תומאס סקוט. סקוט החל את לימודי האדריכלות בשנת 1827 ולמד תחת ג'יימס אדמסטון, ובין השנים 1832–1834 עבד לצד הנרי רוברטס.
בשנת 1835 החל סקוט לעבוד עם ויליאם בוניתון מופאט בתחילה כעוזרו, ולאחר מכן, בין השנים 1838–1845 עבדו כשותפים.
בשנת 1838 נשא לאישה את קרולין אולדריד. הזוג נישא בבוסטון שבלינקולנשייר. שנים מבניהם, ג'ורג' גילברט סקוט הבן וג'ון אולדריד סקוט וכן נכדו, גיילס גילברט סקוט נודעו אף הם כאדריכלים.
סקוט הושפע מאוגוסטוס פוג'ין והצטרף לתנועת התחייה הגותית שאפיינה את התקופה הוויקטוריאנית. בין עבודותיו הידועות בסגנון זה היא האנדרטה בסנט גיילס שבאוקספורד שנבנתה בשנת 1941, המגדל בכנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג, וכנסיית סנט גיילס שבקמברוול שנבנתה בשנת 1844. יצירה נוספת שתכנן היא מלון מידלנד גראנד (Midland Grand Hotel) בתחנת סנט פנקרס שבלונדון.
בין השנים 1864–1867 תכנן את אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון שהוקמה ביוזמת המלכה ויקטוריה לזכרו של בעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה.
בשנת 1859 זכה סקוט במדליה מאת המכון הבריטי המלכותי לארכיטקטורה ובשנת 1872 הוענק לו תואר אבירות.
סקוט נפטר בשנת 1878 וזכה לכבוד שבקבורה במנזר וסטמינסטר.
גילברט סקוט
יורובאסקט 2011
סאמר סנדרס
סאמר אליזבת סנדרס (באנגלית: Summer Elisabeth Sanders; נולדה ב-13 באוקטובר 1972) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב ואלופת עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. היא כתבת ופרשנית ספורט בטלוויזיה, מנחת טלוויזיה ושחקנית.
ביוגרפיה.
נולדה ברוזוויל שבקליפורניה.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1989 זכתה סנדרס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.09 דקות.
אלופת עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1991 זכתה סנדרס ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.24 דקות, לפני רי שיטו מיפן (2:11.06 דקות) והיילי לואיס מאוסטרליה (2:11.09 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.06 דקות, אחרי לין לי מסין (2:13.40 דקות) ודניאלה הונגר מגרמניה (2:16.16 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.41 דקות, אחרי לי (4:41.45 דקות) ולואיס (4:41.46 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון שבקנדה באוגוסט אותה שנה זכתה סנדרס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.84 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.04 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.46 דקות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה סנדרס ב-4 מדליות. שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.67 דקות, לפני וואנג קסיוהונג מסין (2:09.01 דקות) וסוזי אוניל מאוסטרליה (2:09.03 דקות), ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה בשלב המוקדמות, מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.91 דקות, אחרי לי שקבעה שיא עולם חדש של 2:11.65 דקות ולפני הונגר (2:13.92 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.58 דקות, אחרי כריסטינה אגרסגי מהונגריה (4:36.54 דקות) ולי (4:36.73 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.82 שניות.