לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת עזבה סיעת תע"ל בראשות טיבי את הרשימה המשותפת. היא התאחדה עם חד"ש בראשות איימן עודה וטיבי הוצב במקום השני ברשימה המאוחדת. המפלגה קיבלה שישה מנדטים וטיבי נכנס פעם נוספת לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוקמה מחדש הרשימה המשותפת. טיבי הוצב במקום השלישי ברשימה ונבחר לכנסת. גם בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב טיבי במקום השלישי ברשימה המשותפת ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום השני ברשימה המשותפת.
בדצמבר 2013, בעת הפגנה נגד מתווה פראוור בבאר שבע, שפך עליו ציון וקנין כוס תה חם. על כך נידון וקנין לארבעה חודשי מאסר.
פולמוסים שגרם.
בינואר 2012 השעתה ועדת האתיקה של הכנסת את טיבי למשך שבוע בשל דברים שנשא במליאה והכילו, לדברי הוועדה, "שפה נמוכה ודברי עלבון בעלי קונוטציות מיניות, משפילות ושוביניסטיות". טיבי קרא אז במליאה טקסט היתולי שכתב בעקבות תקרית שבה שפכה חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי מים על חבר הכנסת ראלב מג'אדלה. כמה שבועות לאחר מכן אסרה עליו הוועדה לשאת במשך חודש נאומים קצרים בני דקה במליאה, בעקבות עימות עם סגן היושב ראש יצחק וקנין, לאחר שחזר במליאה על עיקרי אותו נאום.
במרץ 2012 הטילה ועדת האתיקה על טיבי נזיפה חמורה בשל דבריו בנאום ב"יום השהיד הפלסטיני" ברמאללה, שבו אמר: "אין ערך נעלה יותר מאשר השהאדה. השהיד הוא אשר פורץ את הדרך ומשרטט בדמו את הדרך לחירות ולשחרור... ברכות לאלפי השהידים במולדת ובניכר וברכות לשהידים שלנו ושלכם בקו הירוק. אלה שהכובש רצה שיכנו אותם מחבלים, בעוד שאנו אומרים כי אין דבר נעלה יותר מאלו שמתו למען המולדת". טיבי טען שהסרט שהובא לפני הוועדה ערוך והושמטו בו קטעים שבהם הזכיר אנשים שנהרגו, ולא כאלה שהרגו, ולהם הוא קורא שהידים. הוועדה לא קיבלה את הסבריו וכתבה כי "כפי שניתן להבין את פשוטם של הדברים על ידי מרבית אזרחי המדינה, יש במקרה זה תמיכה של חבר כנסת באנשים שנהרגו בעת שהרגו אחרים בפיגוע טרור".
ביוני 2013 שפך טיבי מעל דוכן הכנסת מים על הצעת החוק להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב וקרע אותה. בשל המעשה, שהביא את הכנסת להוצאה של 21 אלף ש"ח על מערכת ההגברה שבדוכן, החליטה ועדת האתיקה להענישו בכך שלא ינהל את ישיבות הכנסת עד לסוף המושב, במשך כשבוע.
בפברואר 2014 רשמה ועדת האתיקה הערה לחבר הכנסת טיבי על "פגיעה בכבוד הכנסת ובכבוד חבריה", לאחר שבמשך כשעה לא אפשר ליו"ר ועדת הפנים מירי רגב לנהל דיון בנושא עליית יהודים להר הבית.
באוגוסט 2015 דחף טיבי שני סוהרי שב"ס כאשר ניסו למנוע ממנו להיכנס עם טלפון נייד לחדר בבית החולים ברזילי שבו אושפז עציר מנהלי שובת רעב. השניים הגישו תלונה גם על כך שכינה אותם "פאשיסטים".
במאי 2022 בעת פעילות משטרתית בבית חנינא עוכב צעיר לבירור בעקבות חשד כי הפר את הסדר הציבורי והשחית דגל ישראל. בתוך כך הגיע ח"כ טיבי והפריע לשוטרים בביצוע העיכוב, ולבסוף סיכל את העיכוב בכך שאפשר לצעיר לברוח - תוך שהוא מנצל את חסינותו. לאחר שהחשוד נמלט, הוא נתפס בשנית על ידי כוחות מג"ב בתום מרדף רגלי.
עמדותיו.
טיבי הוא דמות מוכרת בעולם הערבי. ככזה, הוא גייס את קשריו הענפים בארצות ערב כדי להשיג שישה מיליון דולרים להקמת אצטדיון דוחה בסח'נין, מעשה שהעניק לו פופולריות רבה במגזר הערבי.
טיבי רואה את עצמו כערבי פלסטיני עם אזרחות ישראלית. הוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל ובו זמנית הוא דוגל בביטול אופייה היהודי של מדינת ישראל. הוא תומך בסיסמה "מדינת כל אזרחיה" לצד הסיסמה שטבע "מדינת כל לאומיה" כביטויים המייצגים את התביעה הכפולה למתן זכויות פרט והכרה בערבים כמיעוט לאומי בישראל. כחלק מתפיסה זו הוא סבור כי יש לבטל את הסמלים המייצגים את מעמדו המיוחד של הרוב היהודי במדינה, בהם חוק השבות, הדגל וההמנון, וכן את מגילת העצמאות (אותה הוא מציע להחליף במגילה אזרחית) ומעמדה העליון של השפה העברית. מתנגד לגיוס צעירים ערבים לצה"ל גם במסגרת של "מדינת כל אזרחיה". לדעתו "זכות השיבה" של פליטים פלסטינים לתחומי ישראל היא "תנאי בל יעבור" לפיוס בין הפלסטינים לישראל, אם כי הוא סבור שרק חלק קטן ממיליוני הפליטים יממשו זכות זאת. בנוסף, דוגלת תע"ל בהנהגת טיבי בדמוקרטיה רב-תרבותית, בשותפות אזרחית מלאה, ובהפרדת דת ממדינה. בעבר אמר כי "הנשק הטוב ביותר נגד גזענים הוא אחמד כמוני".
טיבי מתנגד לשלטון הישראלי על יהודה ושומרון, שבו הוא רואה כיבוש שיש לבטל. לטענתו יש לפנות את ההתנחלויות, אותן כינה "גידול סרטני שיש להסיר". הוא התנגד גם לשלטון הישראלי ברצועת עזה. את חיסולו של מנהיג החמאס השייח' אחמד יאסין כינה "פשע מלחמה". הוא הטיל את האשמה על חטיפת החיילים בהר דב על ידי החזבאללה על מדינת ישראל. לדבריו, "ההתנגדות הלבנונית נאלצה לחטוף את החיילים, לאור דרך המחשבה של ההנהגה הישראלית וטמטומה". טיבי הצהיר שהוא מתנגד לפיגועים ולפגיעה באזרחים חפים מפשע. את השתלטות החמאס על עזה תוך שימוש בנשק הגדיר כ"טעות קשה", אך טען שעל העולם היה לקבל את תוצאות הבחירות הדמוקרטיות, וכי טענת ישראל וארצות הברית "שהדמוקרטיה מותנית בתוצאה" היא "בלתי דמוקרטית בעליל". בספטמבר 2013 אמר טיבי בריאיון בערבית כי מסגד אל-אקצא שייך למוסלמים בלבד וליהודים אין זכות לטמא אותו. עוד אמר כי "הכיבוש הישראלי" של ירושלים יסתיים כמו הכיבוש הצלבני והבריטי. הוא חזר על עמדה זו בריאיון לעמית סגל ואף הכחיש את קיומו של בית המקדש בהר הבית.
טיבי מגלה עניין באיכות הסביבה ובצער בעלי חיים. הוא מתמיד להשתתף מדי שנה באירוע "לכל איש יש שם" בכנסת ומתנגד תקיף למכחישי שואה.
חיים אישיים.
מתגורר בטייבה. נשוי למאי, ילידת טולכרם, רופאת שיניים לילדים, ואב לשתי בנות. גיסו הוא חבר הכנסת אוסאמה סעדי, גם הוא איש תע"ל.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
587 לפנה&quot;ס
ההשכלה
כיוון הפוך
כיוון הפוך הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו יש היפוך בכיווניות בין סיבה למסובב. הסיבה נחשבת למסובב ולהפך. לרוב, נובע הכשל מבלבול או אי הבנת סדר הדברים מבחינת זמנים או כאשר יש ערפול בנוגע לסיבה האמיתית.
דוגמאות:
טיבריוס יוליוס אלכסנדר
טיבריוס יוליוס אלכסנדר (חי במאה הראשונה), היה מצביא יהודי-רומאי בתקופת הבית השני שבין תפקידיו כיהן גם כנציב יהודה.
תולדות חייו.
טיבריוס יוליוס אלכסנדר נולד למשפחה יהודית עשירה ומיוחסת באלכסנדריה ככל הנראה בשנותיו הראשונות לשלטונו של הקיסר טיבריוס, אביו אלכסנדר האלברכוס היה המוכס הראשי של מצרים ובעל אזרחות רומאית וקשרים עסקים עם מלך יהודה אגריפס הראשון ואנטוניה הצעירה שהייתה אמו של הקיסר קלאודיוס, ודודו היה הפילוסוף וההיסטוריון פילון האלכסנדרוני. אחיו מרקוס נישא לברניקי, בתו של אגריפס הראשון.
כתוצאה מייחוסו של אביו אלכסנדר היה בעל אזרחות רומאית והיה בן למעמד הפרשים, הוא החליט להתגייס לצבא הרומאי למרות שייחוסו היהודי והמצרי היה כתם על הקריירה הפרשית שלו. יוסף בן מתתיהו כותב עליו שהוא "לא נשאר בדת אבותיו". התייחסות זאת פורשה בדרך כלל כמצביעה על כך שהוא נטש את היהדות והפך למשומד, אולם פירוש אלטרנטיבי לדבריו של יוספוס, הוא שהוא מטיח ביקורת באלכסנדר על כך שהוא שם את האינטרסים של רומא מעל לאלו של בני עמו.
תפקידו הראשון הידוע היה בשנת 42 כמושל מחוז תבאי שבדרום מצרים, אחד משלושת המחוזות שהפרובינקיה מצרים הייתה מחולקת להם. לאחר מכן נשלח בשנת 46 עד שנת 48 לשמש כנציב ביהודה. אם סבר העם המעונה ביהודה כי נציב ממוצא יהודי יקל עליו, הרי שטעות הייתה בידו. שנות נציבותו של אלכסנדר היו שנים של רעב ומחסור, אך גם של מרד והתקוממות. בניו של יהודה הגלילי, ראש הקנאים מימי הקנסוס של קויריניוס, הרימו את נס המרד, אך אלכסנדר הביא לתפיסתם והעניש אותם בצליבה. צליבתם לא דיכאה את תנועת הסיקריקיים, והקנאים המשיכו לטפח את גחלת המרד עד לפרוץ המרד הגדול כעשרים שנים לאחר מכן.
למרות זאת, יוסף בן מתתיהו מסכם את תקופת נציבותו ואת זו של קודמו בחיוב: "שניהם לא נגעו במנהגי יושבי הארץ ונהגו את העם בשלום ובמנוחה".
לאחר סיום תפקידו ביהודה, המשיך אלכסנדר בקריירה צבאית למרות שפרטיה המדויקים לא ידועים, הוא שימש כאחד מקציניו של גנאיוס דומיטיוס קורבאלו שהיה מפקד המלחמה באימפריה הפרתית. ביחד עם חותנו של קורבאלו ויניאנוס אניוס הוא נשלח ללוות את טיגראנס הראשון מלך ארמניה למפקדה של הצבא הרומאי במטרה להפוך אותו למלך קליינט של רומא.
הקיסר נירון מינה את אלכסנדר בשנת 66 למושל מצרים, המשרה הבכירה ביותר שפרש רומאי יכול לשאוף אליה פרט לתפקיד מפקד המשמר הפרטוריאני. ייתכן שנטיותיו הפילהלניות של נירון תרמו למינויו אולם אין ספק שהעובדה שהוא שירת במצרים בעבר והיה בעל ניסיון בתחום תרמה למינויו למושל אחת הפרובינקיות החשובות ביותר באימפריה.
לאחר פרוץ המרד הגדול פרצו אף מהומות באלכסנדריה, שם התמרדו היהודים, כשם שהתמרדו בערים מעורבות ביהודה, כגון קיסריה או עכו. כאשר ראה אלכסנדר כי לא יוכל לדכא את המרידה, שלח במורדים את שני הלגיונות שעמדו לפקודתו, ובטבח ביהודי העיר נהרגו חמישים אלף יהודים.