שלמה נוי (נולד ב-12 במרץ 1953) הוא רופא מומחה ישראלי בפסיכיאטריה, פסיכוגריאטריה ומינהל רפואי. מכהן כדיקן הפקולטה למקצועות הבריאות בקריה האקדמית אונו (כולל בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש), מאז שייסד את הפקולטה ב-2002. פרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
שלמה נוי נולד ב-12 במרץ 1953 ברחובות ליעקב ולדוניה (לבית גרינברג) נוי.
למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לרפואה (M.D) מבית-הספר לרפואה הדסה ואוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1978–1983 שירת בצה"ל כרופא בחיל הים, בדרגת רב-סרן.
בשנת 1985 קיבל תואר MBA במכון האירופאי ללימודי מנהל עסקים - INSEAD, בפונטנבלו.
בין השנים 1985–2000 עסק כמומחה בפסיכיאטריה. בין השנים 1987–1998 שימש מרצה בכיר קליני באוניברסיטת תל אביב בפקולטה לרפואה על שם סאקלר. בשנת 1998 התמנה לפרופסור חבר קליני.
בשנת 1997 קיבל תואר דוקטור במדיניות בריאות באוניברסיטת תל אביב.
סיים השתלמות במדיניות וכלכלת בריאות בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מקמסטר בהמילטון שבקנדה.
בין השנים 1990 ל-1994 כיהן כסמנכ"ל בית החולים בילינסון.
שימש בין השנים 2001 עד 2003 כפרופסור מן המניין וסגן דיקן בקמפוס שיבא בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 נמנה עם מייסדי בית ספר לרפואה בקפריסין, מיזם משותף של אוניברסיטת סנט ג'ורג' בלונדון , אוניברסיטת ניקוסיה, אוניברסיטת תל אביב והמרכז הרפואי שיבא, ועל כך העניק לו בית הספר בשנת 2019 תואר דוקטור לשם כבוד.
נוי כיהן כמנהל בפועל של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר (2016), וכמנהל בית החולים השיקומי וסמנכ"ל שיבא למחקר, פיתוח ואקדמיה (1994–2019). הקים וניהל את השירות הפסיכוגריאטרי במרכז הרפואי שיבא. שימש כמנהל לנושא הניסויים הקליניים במרכז הרפואי שיבא, חבר ועדת הלסינקי ויו"ר ועדת פטנטים (משנת 1999 ועד 2016). כיום (2019) מכהן נוי כסגן יו"ר דירקטוריון חברת תל השומר בע"מ למסחור טכנולוגיה רפואית, אותה הקים ב-2006.
מומחה בתחום של איזון תרופתי ואינטראקציה בין תרופתית. משמש כעד מומחה בבית משפט לענייני משפחה בדבר כשרות משפטית.
נשוי לתמר נוי (אברהם), ולהם שני ילדים. מתגורר בתל אביב.
פרסומים.
נוי פרסם מעל ל־80 פרסומים, בהם מאמרים, פרקים בספרים וספרים, ובהם:
הערות שוליים.
Jacoby 2NT
Jacoby 2NT היא נפוצה בברידג'. באמצעות הקונבנציה מראים התאמה של לפחות תשעה קלפים בסדרת מייג'ור שהוכרזה על ידי השותף. המשיב מראה גם לפחות 12 נקודות. הקונבנציה קרויה על שמו של שחקן הברידג' האמריקאי אוסוואלד ג'קובי (באנגלית: Oswald Jacoby), שהגה אותה. לאחר הפתיחה של השותף, המשיב מכריז הכרזה לא טבעית של 2NT המחייבת למשחק מלא. בהמשך ההכרזה מבררים האם להסתפק בהכרזת משחק מלא או לבחון הכרזת סלאם.
Jacoby 2NT המקורי.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור מכריז המשיב 2NT. ההכרזה מראה התאמה של 4 קלפים לפחות ו-12 נקודות או יותר ומחייבת למשחק מלא.
ההכרזה השנייה של הפותח מתארת את היד שלו באופן הבא:
לא משתמשים בקונבנציה זו לאחר התערבות של שחקן יריב במכרז.
דוגמה 1.
מהלך ההכרזה:
הפותח פותח 1. המשיב מכריז 2NT. הפותח מכריז 4. המשיב קורא Pass.
דוגמה 2.
מהלך ההכרזה:
הפותח פותח 1. המשיב מכריז 2NT. הפותח מכריז 3.ההכרזה של הפותח מראה קלף יחיד או חוסר בסדרת ה-.
החוזה הסופי יהיה 6 לאחר שאלות על קלפי מפתח (קלפי A או קלפי K) בגרסה של קונבנציית בלקווד אותה משחקת השותפות.
Modified Jacoby 2NT.
המאפיין העיקרי של Modified Jacoby הוא שהכרזת 3 של הפותח אחרי 2NT של המשיב מראה 12–14 נקודות. ישנן גרסאות שונות של Modified Jacoby.
גרסה ראשונה.
זוהי גרסה המומלצת על ידי לארי כהן, שמשחק אותה עם שותפו.
לאחר פתיחה בסדרת מייג'ור מכריז המשיב 2NT. ההכרזה מראה התאמה של 4 קלפים לפחות ו-12 נקודות או יותר ומחייבת למשחק מלא.
ההכרזה השנייה של הפותח מתארת את היד שלו באופן הבא:
גרסה שנייה.
אחר פתיחה בסדרת מייג'ור מכריז המשיב 2NT. ההכרזה מראה התאמה של 4 קלפים לפחות ו-12 נקודות או יותר ומחייבת למשחק מלא.
ההכרזה השנייה של הפותח מתארת את היד שלו באופן הבא:
משיב עם יד חזקה מכריז 3. משמעות ההכרזה והמשך ההכרזה זהים לאילו המתוארים בשורה הבאה כשהפותח מכריז 3. ההבדל הוא שכאן מי שמראה קוצר, אם יש לו, הוא הפותח.
משיב עם קוצר מראה אותו כשההכרזה הנמוכה ביותר האפשרית מראה קוצר ב-. ההכרזה הבאה אחריה מראה קוצר ב-. ההכרזה הבאה האפשרית מראה קוצר בסדרת המייג'ור שלא הוכרזה.
Jacoby 2NT וקונבנציות משיקות.
קונבנציות העוסקות במצבים בהם יש התאמה של תשעה קלפים לפחות בסדרת מייג'ור שהוכרזה על ידי אחד השותפים הן קונבנציות הקשורות ל-Jacoby 2NT.
ספלינטר.
קונבנציית ספלינטר היא קונבנציה שיש חפיפה מסוימת בינה לבין קונבנציית Jacoby 2NT. משתמשים בה בידיים עם התאמה של ארבעה קלפים בסדרת מייג'ור של הפותח ועם קוצר (קלף יחיד או חוסר) בסדרה אחרת. שימוש בה אינו מבטיח 12 נקודות או יותר אבל עם ידיים בהן יש 12 נקודות או יותר וקוצר אפשר להשתמש גם ב-Jacoby 2NT וגם בספלינטר.
ההחלטה מתי להשתמש בכל אחת מהן היא הסכמה בין שותפים ואינה אחידה אבל כאשר מספר הנקודות נמוך יחסית מעדיפים להשתמש בספלינטר וכאשר מספר הנקודות גבוה יחסית מעדיפים שימוש ב-Jacoby 2NT. הסיבה לכך היא ששימוש ב-Jacoby 2NT משאיר מרחב הכרזה גדול יותר. יש כאלה שמשתמשים בספלינר רק כאשר יש חוסר בסדרה וב-Jacoby 2NT כאשר יש קלף יחיד.
Bergen Raises.
Bergen Raises היא קונבנציה משלימה ל-Jacoby 2NT. היא מתארת יד עם מבנה זהה, כלומר: התאמה של תשעה קלפים לפחות בסדרה אותה הכריז הפותח. הכרזות על פי קונבנציה זו מתארות ידיים עם פחות מ-12 נקודות.
במקרים קיצוניים, עשויה להיות חפיפה בין הכרזת 3 ב-Bergen Raises לבין הכרזת 2NT בקונבנציית Jacoby 2NT. הכרזת 3 של Bergen Raises מבטיחה 10–11 נקודות ולפחות רביעייה בסדרת המייג'ור שהוכרזה. כאשר למשיב יש 11 נקודות וחמישייה או יותר בסדרת המייג'ור אפשר לבחור בין שתי הקונבנציות
Jordan 2NT.
הכרזת 2NT של המשיב בקונבנציית Jordan 2NT מראה 4 קלפים לפחות בסדרת המייג'ור של הפותח אחרי פתיחה והכרזת כפל של יריב הקונבנציה מבטיחה גם לפחות 10–11 נקודות. מי שאינו משתמש בקונבנציה מראה יד של 10 נקודות או יותר באמצעות קריאת Redouble.
בית הכנסת אוני
לוחם (ציפור)
שיטת המרחק הירחי
שיטת המרחק הירחי (באנגלית: Method of lunar distance) היא שיטת ניווט ימי היסטורית, שעשתה שימוש בתנועת הירח ביחס לרקע הכוכבים כבשעון שמיימי ממנו ניתן לקבוע את קו האורך הארצי. מרחק ירחי, שלעיתים נקרא גם לונאר, הוא המרחק הזוויתי בין הירח וגרם שמיים אחר. שיטת המרחק הירחי עשתה שימוש בעובדה שהמרחק הזוויתי הזה זהה בקירוב עבור מדידות סימולטניות ממיקומים שונים בכדור הארץ, ובאלמנך ימי כדי לקבוע את הזמן המקומי בקו האורך גריניץ'. בעזרת זמן גריניץ' והזמן המקומי של הספינה, שאותו ניתן לקבוע על פי מיקום השמש, ניתן לקבל את קו האורך. השיטה פורסמה ב-1763 ונעשה בה שימוש נרחב עד 1850, אז היא הוחלפה על ידי הכרונומטר הימי. שיטה דומה עושה שימוש במיקום הירחים הגליליאניים של צדק.
מטרה.
בניווט אסטרונומי, ידיעה של הזמן בקו האורך גריניץ' והמיקומים המדודים של גרם שמיים אחד או יותר מאפשרת לנווט לחשב את קווי הרוחב והאורך. כרונומטרים ימיים אמינים לא היו קיימים עד שלהי המאה ה-18 והיו קשים מאוד להשגה בתחילת המאה ה-19. לאחר שהשיטה פורסמה ב-1763 על ידי האסטרונום הבריטי המלכותי נוויל מסקלין, תוך התבססות על עבודתו החלוצית של טוביאס מאייר, במהלך בערך מאה שנה ימאים שהיו מחוסרי כרונומטר עשו שימוש בשיטת המרחק הירחי כדי לקבוע את זמן גריניץ' כשלב המפתח במציאת קו האורך. יותר מכך, מלח שרצה לבדוק את הדיוק של הכרונומטר שלו יכל לעשות זאת באמצעות קביעה של זמן גריניץ' על בסיס שיטת המרחק הירחי.
השיטה.
השיטה מתבססת על תנועתו המהירה יחסית של הירח לרוחב השמיים, המשלים מעגל של 360 מעלות ב-27.3 ימים (חודש סידרלי), או 13.2 מעלות ליום. בשעה אחת הוא ינוע בקירוב חצי מעלה - מרחק זוויתי השווה בערך לקוטר הזוויתי שלו - ביחס לכוכבי הרקע והשמש.
באמצעות סקסטנט, הנווט יכול היה למדוד במדויק את הזווית בין הירח וגרם שמיים אחר. זה יכול היה להיות השמש או אחד מתוך קבוצה של כוכבים בהירים הנמצאים קרוב למסלול הירח, בסמוך למישור המילקה; השימוש בכוכב רגולוס היה נפוץ במיוחד. ברגע זה, כל צופה על כדור הארץ ימדוד, לאחר תיקון שגיאת הפרלקסה, את אותו מרחק ירחי. הנווט לאחר מכן נעזר בטבלה מוכנה של מרחקים ירחיים והזמנים בהם הם יתרחשו על פי שעון גריניץ'. באמצעות השוואת המרחק הירחי המתוקן עם הערכים שחושבו מראש, הנווט היה מוצא את שעת גריניץ' עבור התצפית הזאת. מידיעת השעה בגריניץ' והזמן המקומי, הנווט יכול היה לקבוע את קו האורך. את הזמן המקומי ניתן היה לקבוע מתצפיות סקסטנט של גובה השמש או כוכב אחר מעל האופק. לאחר מכן קו האורך (ביחס לגריניץ') מחושב בקלות מההפרש בין הזמן המקומי וזמן גריניץ' כפול קצב הסיבוב של כדור הארץ סביב צירו, שהוא 15 מעלות בשעה.
שימוש מעשי בשיטה.
לאחר שמדד את המרחק הירחי ואת הגובה של שני עצמים שמימיים, הנווט יכול היה למצוא את זמן גריניץ' בשלושה שלבים.
שלב ראשון - חישובים מקדימים.