הכלב הכנעני הוא הכלב הגזעי הלאומי היחיד של ישראל. הגזע הכנעני משתייך לתת משפחה כלבי שפיץ, כפי שמכונים כלבי פאריה. כלבים אלו הם אחת ממשפחות הכלבים העתיקות ביותר, שנשתמרו אלפי שנים, כשהם שומרים על תכונות בסיסיות ומשתנים במעט בהתאם לתנאי הסביבה, והם היסוד הבסיסי לקשר שבין האדם לכלב. הגזע הכנעני היה נפוץ מאוד באזורנו, מסיני עד סוריה. הוא מוכר עוד מימי התנ"ך ומופיע באמנות סלע באתרים ארכאולוגיים בני אלפי שנים. בעת העתיקה חיו הכלבים ככלבי להקה פראיים. במהלך השנים חל חיבור בינם לבין נוודי האזור, הבדואים, ושמשו ככלבי עבודה וככלבי שמירה למופת. מי שהביאה, בעת החדשה, להיכרות עם הגזע הייתה פרופ' רודולפינה מנצל, שהגיעה לארץ ישראל מאוסטריה בשנת 1934, והקימה ארגון של כלבי שירות לטובת "ההגנה". פרופ' מנצל מצאה כי הכלבים שמוצאם באזור זה הם המתאימים ביותר לשמש ככלבי עבודה משום יכולתם להסתגל לתנאי הסביבה הקשים ולתנאי אקלים קיצוניים, ומשום היותם קלים לאילוף ובעלי תכונות של נאמנות ונכונות לעבודה.
הגזע הוכר על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות בשנת 1963, על-פי המפרט הקביל הראשון אשר נכתב אודותיו על ידי פרופ' מנצל בשנת 1953. מאז נחשב הכלב הכנעני לגזע הלאומי של ישראל, ובשנת 1966 הוא הוכר גם על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות.
ציפור לאומית – דוכיפת.
במסגרת אירועי שנת ה-60 למדינת ישראל, נפתח קמפיין בחירת הציפור הלאומית, כמיזם של החברה להגנת הטבע בהובלת מנהל מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע, דן אלון, ומנהל המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון, ד"ר יוסי לשם. השר להגנת הסביבה גדעון עזרא, ושרת החינוך יולי תמיר, העניקו למיזם את חסותם וכך גם צה"ל. הפרויקט הוגדר כפרויקט לאומי, ערכי וחינוכי המבקש להטמיע בציבור הרחב סט של ערכים חינוכיים, של שמירת ערכי הטבע של ישראל, בדגש על הציפורים. נקבעו מספר קריטריונים לבחירת המועמדות לציפור הלאומית:
בשנת 2008 התקיימה הצבעה של הציבור הרחב, כולל במערכת החינוך ובצה"ל, וב-29 במאי 2008 הכריז נשיא המדינה שמעון פרס על הדוכיפת כציפור הלאומית.
מאכל לאומי – הפלאפל.
בישראל, במיוחד בעשורים הראשונים לקיומה, שבהם היה הפלאפל מזון מהיר עיקרי, נתפס הפלאפל כמאכל לאומי, אף על פי שמקורו במצרים, ואף שמעמד זה לא זכה להכרה רשמית כלשהי מעולם. לפופולריות רבה זוכים גם השניצל והחומוס.
העקרב הלאומי - נבו יריחו.
בהצבעה באתר ynet בחודש ספטמבר 2018 נבחר המין נבו יריחו, הגדול שבעקרבי ישראל, להיות העקרב הלאומי.
הנחש הלאומי - צפע מצוי.
בספטמבר 2018 החל מיזם לבחירת הנחש הלאומי של ישראל. למיזם שהוביל קמפיין ארצי: שומרים על זוחלי הארץ חברו גופים מרכזיים בשמירת הטבע בארץ כגון רשות הטבע והגנים, החברה להגנת הטבע, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב ואחרים. הבחירות נמשכו חודשיים ובמהלכן התבקשו המצביעים לבחור בין 10 נחשים נפוצים בארץ ישראל. בנובמבר 2018, לאחר שנספרו הקולות, נבחר הצפע המצוי המכונה גם "צפע ארצישראלי".
העץ הלאומי – זית.
לציון חגיגות ה-120 שנה לקרן קיימת לישראל, קק"ל קיימה תחרות לבחירת "העץ הלאומי". בט"ו בשבט 2021, הוכרז עץ הזית כעץ הלאומי. הזית הוא אחד משבעת המינים בהם נשתבחה הארץ.
ענף עץ הזית מופיע בסמלים רבים, בראשם סמל מדינת ישראל, שבו ענפי זית משני צדיה של מנורת שבעת הקנים. היונה הלבנה, השבה אל תיבת נח ונושאת במקורה ענף זית, הופיעה בספר בראשית, סימלה את תום המבול והפכה לימים לסמל לשלום.
גידול הזית בארץ ישראל מוכר עד היום, כבר מימי בית המקדש הראשון, כשפירותיו משמשים להפקת שמן הזית. ישנם ממצאים ארכאולוגיים רבים לגידול הזית, בין השאר במצדה, תל גזר, ותל דור בחוף הכרמל.
לזית, סגולות בריאותיות מוכחות, ושמן הזית אחד השמנים האיכותיים ביותר, מבחינת טעמו וערכיו התזונתיים. הוא מסייע בהורדת לחץ הדם, מונע אולקוס, מונע חמצון ומפחית את הסיכון לחלות במחלות סרטן.
העץ גדל בכל הארץ. הזית העתיק ביותר בישראל, נמצא בכרם זיתים בשפרעם, בסמוך לדרך כורכר, וגילו מוערך בלמעלה מאלף שנים. בישראל נטועים כיום כ-340 אלף דונם של זיתים, מהם מיוצרים, מדי שנה, למעלה מ-15 אלף טונות של שמן ומעל כ-24 אלף טונות זיתים למאכל. קק"ל נוטעת ביערותיה, מדי שנה, כ-15 אלף שתילי זית, בנוסף לטיפולה בכ-22 אלף דונם של כרמי זית.
טייסת 114
טייסת 114, המכונה גם "טייסת מובילי הלילה" (ובכינויה הקודם "טייסת הסופר פרלון") היא טייסת מסוקי חילוץ ותובלה של חיל האוויר הישראלי, המוצבת בבסיס תל נוף. טייסת 114 מפעילה מסוקי תובלה מדגם CH-53 סי סטאליון ("יסעור"), קודם לכן הפעילה מסוקי סופר פרלון.
היסטוריה.
הטייסת הוקמה בינואר 1966, על רקע הצורך המתגבר במסוקי תובלה. זו הייתה טייסת המסוקים השנייה בחיל האוויר וטייסת המסוקים הכבדה הראשונה. למפקדה מונה חיים נוה ולקצין המבצעים נחמיה דגן, שחזרו מהשתלמות בצרפת על מסוקי הסופר פרלון. באפריל אותה שנה נקלטו בטייסת מסוקי הסופר פרלון הראשונים. בפברואר 1967 הטיסו נוה ודגן כוח מסיירת מטכ"ל לעומק מצרים במסגרת משימת איסוף מודיעין שכונתה "מבצע ירגזי". שניהם, וכן המכונאי המוטס אשר אתרוג, זכו לעיטור המופת.
במלחמת ששת הימים הפעילה הטייסת ארבעה מסוקים שביצעו 41 גיחות של הנחתת כוחות, ציוד וחילוץ נפגעים. לאחר המלחמה חילצו מסוקי הטייסת 24 מנפגעי טיבוע המשחתת אילת. בדצמבר 1968 הנחיתו שלושה מסוקי הטייסת כוחות מסיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים שפשטו על שדה התעופה הבינלאומי ביירות במסגרת מבצע תשורה. בתקופת מלחמת ההתשה, תחת פיקודו של אברהם פרי, השתתפה הטייסת במבצעים רבים, בהם בחזית המצרית: מבצע הלם, במסגרתו פשטו על שלושה יעדים בעומק מצרים, מסוק אחד הנחית כוח צנחנים שפגע בתחנת כוח ושני מסוקים הנחיתו פצצות על גשר וסכר בנהר הנילוס. במבצעי "בוסתן 22" ו"בוסתן 37" הנחיתו כוחות שחיבלו בקווי מתח גבוה ובמבצע רודוס הובילו כוחות שפשטו על האי שדואן. בחזית הסורית: "מבצע מרילין" ומבצע "שפט 47" בו הובילו כוחות צה"ל שפוצצו גשרים בסוריה, מבצע "מלכה 30" ו"שפט 37" בהם הובילו צנחנים שהפגיזו במרגמות מחנות צבאיים. בחזית הירדנית השתתפו מסוקי הטייסת בפעולות כנגד בסיסי מחבלים, בהם פעולת כראמה, "מבצע אסותא" ו"מבצע אירון".
באוקטובר 1969 קלטה הטייסת את מסוקי היסעור הראשונים שרכשה ישראל, וחודשיים אחר כך כבר השתתפו המסוקים יחד עם מסוקי הסופר פרלון הוותיקים, במבצע תרנגול 53, בו פשטו כוחות צנחנים על תחנת מכ"ם מצרית ואפשרו למסוקי הטייסת להביא אותה לישראל בשלמותה. לאחר מלחמת ההתשה, ב-6 באוגוסט 1970, הועברו מסוקי היסעור לטייסת חדשה שהוקמה, טייסת 118. במלחמת יום הכיפורים, הפעילה הטייסת מסוקי סופר פרלון שביצעו 331 גיחות, בסיום המלחמה השתתפו בהנחתת הכוחות לכיבושו מחדש של החרמון במבצע קינוח.
בעת המערכה על שיא החרמון, הוזנק מסוק של הטייסת ביום 27 באפריל 1974, לאזור מוצב 'הפיתולים', לחלץ שבעה צנחנים מגדוד 202 שנפגעו מפגז סורי בדרך לשיא החרמון. בעת ניסיון הנחיתה סמוך למוצב 'הפיתולים' התרסק המסוק ועלה באש. ששת אנשי צוותו, שני טייסים, שני מכונאים מוטסים, רופא וחובש מיחידת הפינוי בהיטס 386 (לימים יחידה 669), נספו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים קלט חיל האוויר מספר רב של מסוקי יסעור, חלקם משומשים וחלקם חדשים. ב-13 בינואר 1975 הוקם גף יסעור בטייסת והיא המשיכה להפעיל את שני סוגי המסוקים עד שנת 1991 עת יצאו מסוקי הסופר פרלון משירות. במאי 1977 התרסק מסוק יסעור של הטייסת ועליו 10 אנשי צוות ועוד 44 לוחמי חטיבת הצנחנים, באסון שנודע כאסון הנ"ד.
באמצע שנות ה-2000 קיבלה הטייסת את שמה הנוכחי, "טייסת מובילי הלילה". במלחמת לבנון השנייה הושמד אחד ממסוקי הטייסת וחמישה מאנשי צוותו נהרגו, לאחר שנפגע מירי נ"ט מיד לאחר הנחתת כוחות מחטיבת הצנחנים בלבנון.
בסה"כ איבדה הטייסת 32 לוחמים מאז הקמתה, ביניהם שני מפקדי טייסת לשעבר (חגי קושט ודניאל שיפנבאור) שנספו בתאונות יסעור. החללים מונצחים באתר ההנצחה של הטייסת בהר הרוח שליד ירושלים.
ב-7 ביולי 2022 נחשף כי טייסת 114 תהיה היחידה הראשונה שתקבל את מטוסי הסיקורסקי CH-53K קינג סטליון ("סופר יסעור").
מפקדי הטייסת.
בין מפקדי הטייסת:
מירי נשרי
מירי נשרי (נולדה ב-28 בנובמבר 1950) היא אמנית בין תחומית.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1950 בקולומביה, עלתה לישראל עם אימה ואחותה ב-1958. גדלה בקיבוץ גניגר, מתגוררת ועובדת כיום בתל אביב.
למדה הנדסאות בניין בין השנים 1974–1976 באורט טכניקום בגבעתיים, ובין השנים 1977–1981 במדרשה לאמנות ברמת השרון (כיום חלק ממכללת בית ברל).
מלמדת בסדנאות לאמנות של מוזיאון ת"א. זוכת פרס אוסקר הנדלר לשנת 1988 ופרס שר החינוך התרבות והספורט לאמנויות פלסטיות לשנת 1996.
עבודותיה נעות בין ציור, צילום, וידאו ארט ומיצב, והוצגו בתערוכות רבות ובפסטיבלים בישראל ובעולם, בהם: מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה, מוזיאון רמת גן, מוזיאון ינקו דאדא, ביאנלת הקיץ בלוליאה שוודיה, פסטיבל אולימפוליס ביוון, Human Emotion Project ברומא ומוזיאון סטנרסן באוסלו.
עבודותיה הפלסטיות מתאפיינות בחומריות חזקה, והיא מרבה להשתמש בין השאר בקפה כצבע בציוריה. לדבריה: "אפשר לומר שכל העבודות שלי נובעות מתוך החומר. חומרים מדברים אלי לא פחות מחומרים ספרותיים. הם טעונים באסוציאציות. מתחילת הדרך המרקם תמיד הוליד את הנושא."