אבני הגבול מקוטלגות בדרך כלל על ידי מספרים ו/או אותיות, על מנת ליצור שפה משותפת בשטח. המרחקים בין אבני הגבול הם לעיתים קבועים ולעיתים קשורים באופיו הטופוגרפי של הגבול (תבליט) או תכסית. מרחקים אלו נעים בין עשרות מטרים ועד עשרות קילומטרים.
אבני גבול משמשות בסימון גבול בינלאומי בין מדינות, גבולות מנהליים בתוך המדינה וגם בגבולות בין קרקעות בבעלות פרטית. השימוש באבני גבול החל בעבר כאשר אלו שימשו כסמנים בין שטחים חקלאיים, על מנת לא להעביר גדר ביניהן.
אבני גבול בגבולות ישראל.
בגבול ישראל-מצרים הוצבו 91 אבני גבול לאחר נסיגת צה"ל מסיני. האבנים היו מונחות מרפיח בצפון ועד טאבה בדרום, וסייעו להבנת תוואי הגבול במקומות בהם לא הייתה גדר, או שלא הייתה ברורה, בשל קו הגבול הישר יחסית, שאינו מתחשב בתבליט בשטח. אבני הגבול היו קיימות בגבול המקורי מ-1906 אך חלקן נסחפו או כוסו. אבני הגבול החדשות הוצבו לראשונה ב-1982 על ידי צוות משותף של ישראל ומצרים שסימן את הגבול היבשתי בדצמבר 1981. על האבנים חקוקים מספרים מ-1 ברפיח ועד 91 בטאבה. עם השנים הוקמה גדר לאורך כל הגבול.
בגבול ישראל-לבנון ובגבול נפת רמת הגולן-נפות צפת וכנרת במשותף, שהיה בעבר הגבול בין ארץ ישראל המנדטורית שנשלטה על ידי בריטניה לבין צרפת ששלטה על סוריה (בגבולותיה מלפני מלחמת ששת הימים אשר כללו את רמת הגולן) ולבנון, היו קיימות 71 אבני גבול, שלרובן לא נותר זכר. הנחת אבנים אלו התבצעה בשנים 1921–1925 על בסיס הסכמים משנת 1920 ו-1923.
בגבול ישראל-ירדן קיימות כ-130 אבני גבול. אבנים אלו הוצבו לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994.
גברא
חפצא
TH1RT3EN
Th1rt3en (או Thirteen) הוא אלבום האולפן ה-13 של להקת המטאל מגאדת', אשר יצא לאור ב-1 בנובמבר 2011. זה האלבום הראשון מאז The World Needs a Hero בהשתתפות מייסד הלהקה, הבסיסט דייוויד אלפסון.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם כן צוין אחרת.
גרסת בונוס לשוק היפני:
גרסת בונוס ל-iTunes:
שירים.
השיר "New World Order" היה אמור לצאת באלבום " Youthanasia ", אך יצא ב-2004 כגרסת בונוס בהוצאה מחודשת של הדיסק. השיר "Millennium of the Blind" היה אמור לצאת באותו אלבום, אך לא נכלל בו לבסוף. השיר "Sudden Death" נכתב במיוחד על ידי דייב מאסטיין למשחק גיטאר הירו. השיר "Never Dead" נכתב לכבוד משחק המחשב Never Dead, ונכלל בפסקולו.
סינגלים מהאלבום:
לשיר Public Enemy No.1 יצא קליפ.
מספר שירים מהאלבום היו מועמדים לפרס גראמי:
ירושלים המאוחדת
ירושלים המאוחדת הוא תיאור של מצב גאו-פוליטי היסטורי של ירושלים, עיר הבירה של מדינת ישראל. ירושלים אוחדה בעקבות מלחמת ששת הימים, אז כבש צה"ל את מזרח ירושלים והעיר העתיקה, אשר נכבשו על ידי הירדנים במהלך מלחמת העצמאות. זמן קצר לאחר מכן החילה מדינת ישראל את ריבונותה על מזרח העיר לפי החלטת הממשלה בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט, והכריזה על איחוד ירושלים. גבולותיה העירוניים של העיר המאוחדת משתרעים ממערב העיר (שהיווה חלק ממדינת ישראל מאז הקמתה בשנת 1948) ועד למזרחה, אשר היה במשך 19 שנה, ממלחמת העצמאות עד מלחמת ששת הימים, תחת הכיבוש הירדני.
ב-30 ביולי 1980 עבר בכנסת , המדגיש כי "ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל" וקובע שהיא "מקום מושבם של נשיא המדינה, הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון". ב-19 ביולי 2018 עבר , המכיל הצהרה זהה.
שינויים במבנה העיר במאה ה-20.
בימי המאורעות בשנות ה-20 וה-30, נתדלדל מאוד היישוב היהודי בעיר העתיקה ובמזרחה של ירושלים, מלבד אלה שנותרו והתרכזו ברובע היהודי. במלחמת העצמאות, במהלך המצור והקרבות על ירושלים, נותק הרובע היהודי ממערב העיר וגישה אליו הצריכה מעבר דרך שכונות ערביות עוינות. מגיני העיר העתיקה המשיכו להילחם עד שאזל המזון ולא נותרה תחמושת, אך עקב הימצאות משפחות עם נשים וילדים ברובע היהודי, הוחלט על כניעה ללגיון הירדני. לוחמי הרובע ותושביו הלכו בשבי, והעיר העתיקה נפלה בידי הלגיון הירדני.
במשך 19 שנה נותרה העיר העתיקה ריקה מיהודים תחת שלטון ירדן, עד שנכבשה במהלך מלחמת ששת הימים. הגבול בין ישראל לירדן חצה את העיר באמצעה והיא חולקה למזרח ומערב. גבול זה נקרא בשם הקו העירוני, שהוא למעשה קטע בן כ-7 קילומטרים מהקו הירוק אשר היווה קו גבול זמני לפי הסכם שביתת הנשק. ממזרח לקו העירוני הייתה ירושלים הירדנית, הידועה בכינוי "מזרח ירושלים", וממערב הייתה ירושלים הישראלית, עיר הבירה של מדינת ישראל באותם ימים.
עם סיום מלחמת ששת הימים, עבר מזרח העיר לשליטה ישראלית. ראש הממשלה, לוי אשכול, הכריז על איחוד ירושלים, והכנסת העבירה תיקון לפקודת סדרי השלטון והמשפט, המוסיף את סעיף 11ב של "פקודת סדרי השלטון והמשפט", שנוסחו: "המשפט, השיפוט והמנהל של המדינה יחולו בכל שטח של ארץ-ישראל שהממשלה קבעה בצו". הממשלה השתמשה בסמכותה זו על מנת לאחד את ירושלים. במסגרת האיחוד בוצע איחוד מוניציפלי ופוזרה מועצת העיר הירדנית. ב-29 ביוני 1967, הוקמה רשות מוניציפלית אחת לירושלים המאוחדת, וראש העיר טדי קולק, שהיה ראש העיר של מערב העיר מ-1966, היה לראש העיר המאוחדת.
בעקבות הסיפוח גדל מספר התושבים בירושלים הנמצאים בשליטה ישראלית פי אחד וחצי.
תהליך האיחוד לאחר ששת הימים.
עקרונות שונים הנחו את ישראל באיחוד העיר:
קביעת גבולות.
עם סיום המלחמה, מינה שר הביטחון משה דיין ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם עוד אזורים אשר שוחררו מהכיבוש הירדני. במסגרת האיחוד נוספו לירושלים 70,000 דונם, מתוכם כ-6,000 דונמים אשר היוו את מזרח העיר, והיתר פרוורי העיר יחד עם אזורים לא מיושבים אשר מאוחר יותר נבנו עליהם שכונות יהודיות כמו שכונות הטבעת ושכונות הבריח.
כחלק מהסכמי השלום עם ירדן ויתרה ירדן על כל תביעותיה לריבונות בירושלים, ונקבע גבול משותף אשר התוואי שלו עובר לאורך נהר הירדן.
אתרי דת.
בנוגע לאתרים המקודשים לדתות השונות בעיר העתיקה, בחרה ישראל לקיים סטטוס קוו. אתרים אלו נקראו ה"אגן ההיסטורי" ומשתרעים על כ-1,500 דונם. ממשלת ישראל העניקה לנוצרים ריבונות דה פקטו בכנסיית הקבר ובחלקים אחרים של הרובע הנוצרי, ואילו הר הבית, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, הותירה ממשלת ישראל בידי המוסלמים, וליהודים אפשרה רק לבקר בו ובלבד שלא יקיימו בו פעילות דתית כלשהי. לאחר 2,000 שנה, מדינת ישראל כבשה את הכותל המערבי, והאחריות אליו הועברה לידי הרבנות הצבאית ומאוחר יותר לידי הרבנות הראשית.
מעמדם של תושבי מזרח העיר.
במזרח ירושלים מתגוררים 60% מאוכלוסיית העיר: כ-443,800 תושבים. מתוכם ישנו רוב ערבי מצומצם של כ-55%. לאחר מלחמת ששת הימים הוצעה אזרחות ישראלית לתושביה תמורת וויתור על הדרכון הירדני בו החזיקו רוב התושבים. תושבי מזרח העיר העדיפו לקבל מעמד של תושבי קבע הן מתוך התנגדות עקרונית והן בעקבות העובדה שהחזקת דרכון ישראלי משמעותה איסור כניסה לכל מדינות ערב.
הקמת שכונות חדשות.
שלטון ישראל במזרח ירושלים אפשר הקמת שכונות יהודיות חדשות כמו גילה, פסגת זאב, נווה יעקב ועוד. בשכונות אלו מתגוררים קרוב ל-200,000 ישראלים. ישראל הייתה ועודנה מעוניינת לשמור על רוב יהודי בירושלים.
במשך שנים רבות ישראל נמנעה מיישוב יהודי בתוך שכונות ערביות מתוך תפיסה שהדבר עלול להוביל לחיכוכים מיותרים. אולם, מאז שנות ה-90 השתנתה מגמה זו וגופי השלטון העירוניים והממשלתיים מסייעים להתיישבות מסוג זה. יש הטוענים שאחד הגורמים המשמעותיים שהובילו לשינוי המגמה הקודמת הייתה האפשרות שירושלים תחולק בעקבות תהליך השלום של שנות ה-90.
פערים בין חלקי העיר.
אף על פי שהשליטה הישראלית חלה הן על מזרח העיר והן על מערבה ועיריית ירושלים מחויבת לשני חלקי העיר, קיימים פערים משמעותיים ביניהם בנושאי תעסוקה, חינוך, תשתיות ועוד.
בנייה ותשתיות.
על פי חוקי מדינת ישראל, מערב ירושלים ומזרחה שייכים שניהם לעיר אחת ועל שניהם חלים חוקי המדינה, ולכן אין להבדיל ביניהם. לפיכך, ועדות התכנון אמורות לדון בכל תוכנית המובאת להן ללא הבחנה בזהותו של המגיש, יהודי או ערבי, וללא הבחנה בין מזרח העיר למערבה. למרות זאת, עולות טענות על אפליה בין יהודים לערבים, לטובה או לרעה, במזרח ירושלים. ישנם גורמים הטוענים כי קיימת מדיניות אפרטהייד אנטי יהודית במזרח ירושלים וכי אישורי הבנייה ניתנים רק לערבים.
ישנם פערים משמעותיים בין התשתית במזרח העיר לבין מערבה: 50% משטחי ירושלים הם בלי רשת מים וניקוז. בנוסף, ל-50% אין תוכניות מתאר מתואמות, מפורטות ומאושרות, דבר הגורם לקושי בתכנון מערכות כבישים ותשתיות. למעשה, באופן עקבי הקצתה עיריית ירושלים בממוצע פחות מ-10% מתקציבה העירוני לשכונות הפלסטיניות, אף על פי שמתגוררת בהן שליש מהאוכלוסייה.
עם זאת, מערכות התשתית של מים, חשמל, ביוב וטלפון משותפות לכל חלקי העיר, וכבישים עורקיים ומשניים חוצים את העיר לאורכה ולרוחבה ומקשרים בין כל חלקיה. לצד חברת התחבורה הערבית של מזרח העיר, קווי אגד בכל חלקי העיר והרכבת הקלה משרתים את כלל תושבי העיר בהם רבבות ערבית תוצאות וסקר שערך האיחוד האירופי בשכונות הערביות על אודות שביעות הרצון מהרכבת הקלה, החמיאו לפרויקט.
תעסוקה.