דן דאור נולד בתל אביב. הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, ממנה קיבל תואר שני בהצטיינות ב-1970. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת לונדון בתחום הפילוסופיה הסינית (כותרת הדיסרטציה: "The Yin Wenzi and the renaissance of philosophy in Wei-Jin China"). לימד באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. תרגם שירים, ספרים וסיפורים מסינית, מצרפתית, מאנגלית ומגרמנית. כתב רשימות מסע וביקורות על סרטים, ספרים ומסעדות. היה מבעלי הוצאת "חרגול" (עם יהונתן נדב).
דאור ערך את סדרת "מיתוסים" בהוצאת "מפה", שבה כתבו מחברים מומחים על המיתולוגיות של עמים שונים. בסדרה זו כתב ספר על המיתולוגיה הסינית. בנוסף ערך את "דפי עשב", אסופה של סיפורי קנאביס. כתב יחד עם יגאל צור את ה"מדריך למטייל בסין", ואת "הודו: מדריך למטייל, מקומות, הקשרים, סיפורים".
ב-30 בדצמבר 2009, במהלך כנס על פילוסופיה סינית באוניברסיטה העברית, חש ברע, הוחש לבית החולים, שם מת מדום לב.
דאור היה נשוי ואב לשתי בנות.
ייט&quot;ב
יִיטַ"ב היא התנחלות ומושב שיתופי בעל מאפיינים קיבוציים בבקעת הירדן, בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן. המושב נקרא על שמו של יצחק טבנקין (יד יצחק טבנקין), שהיה מנהיג מפלגת אחדות העבודה בשנות ה-40.
היסטוריה.
המושב הוקם בתחילה כהיאחזות נח"ל נערן בשנת 1970, ואוזרח בשנת 1976 (הגרעין המקורי של נח"ל נערן ייסד את הקיבוץ נערן הנמצא צפון-מזרחית לייט"ב). לאחר מכן תיפקד כקיבוץ וכיום הוא מושב שיתופי אשר חלק מתושביו הם עולים סובוטניקים מברית המועצות לשעבר.
התושבים עוסקים במגוון עיסוקים באזור ובחקלאות: ישנם מטעי תמרים, גידולי שדה כגון פלפלים, ועוד. חלק מן התושבים עובדים ביישובי הסביבה ובירושלים.
ביישוב מוסדות המספקים שירותים כגון: צרכנייה, מרפאה, בית כנסת, מקווה, ברכת שחייה, מוסך, מספרה, סטודיו לעיצוב גרפי, קליניקה לנטורופתיה וייעוץ לאורח חיים בריא.
קבוצה חסומה
בטופולוגיה, תת-קבוצה של מרחב מטרי היא קבוצה חסומה אם כל הנקודות שלה נמצאות במרחק הקטן מקבוע ממשי R כלשהו מנקודה כלשהי במרחב; כלומר, הקבוצה מוכלת בכדור. תנאי שקול לזה - הקבוצה חסומה אם המרחק בין כל שתי נקודות בה אינו עולה על קבוע מסוים. באופן דומה מגדירים מרחב חסום כמרחב מטרי שהוא קבוצה חסומה.
תהי formula_1 קבוצה חסומה על ידי formula_2 בתנאי שמתקיים לכל formula_3 מצב בו: formula_4 formula_5 formula_6 - formula_7.
למשל בישר הממשי קבוצה חסומה היא קבוצה המוכלת בקטע סופי. במילים אחרות, זו קבוצה שיש מספר שגדול מכל איבריה ומספר שקטן מכל איבריה.
באופן גס, אפשר לחשוב על קבוצה חסומה כקבוצה 'קטנה'. מדדים עדינים יותר לגודל הם קומפקטיות והדרישה שקבוצה תהיה חסומה כליל. כל קבוצה קומפקטית היא חסומה כליל, וכל קבוצה חסומה כליל היא חסומה. לפי משפט היינה-בורל, במרחב אוקלידי formula_8, כל קבוצה סגורה וחסומה היא קומפקטית.
חמרה (ישוב)
גלגל (ישוב)
כפר מחולה
רותם (יישוב)
רֹתֶם (רותם יח"ד) הוא התנחלות ויישוב קהילתי אקולוגי בבקעת הירדן השייך למועצה אזורית בקעת הירדן.
היישוב נקרא רותם על שם שיחי הרותם הנפוץ בסביבה, יח"ד - יישוב חילוני דתי.
היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1984 בידי גרעינים מהתנועה הקיבוצית ואוזרח בשנת 2001 על ידי מספר רווקים ומשפחות חילוניים ודתיים. מתגוררות בו כ-35 משפחות וכן רווקים.
תושבי היישוב הם בעלי אידאולוגיה אקולוגית ומתנסים במחזור בנייה אלטרנטיבית.
התושבים החיים במקום מתפרנסים בחלקם ממקצועות חופשיים באזור או במרכז. במקום ישנן מספר קליניקות לטיפולים אלטרנטיביים ברפואה סינית, נטורופתיה וכדומה. היישוב שותף במטע תמרים.
היישוב יושב מעל נחל מלחה שבצפון בקעת הירדן, על גבעה ששמה בערבית "ראוס אל ג'בסין" - אשר משמעותו קשורה בשכבות משקעי הגבס אשר מצויות בגבעות האזור.
ביישוב מספר רחובות כאשר רק אחד מתוכם סלול מכיוון שהיישוב אקולוגי.
ביציאה הדרומית מהיישוב נמצאת החווה "כפר טהירו". ב-22 בנובמבר 2020 נחנך ליד הישוב "מצפה עמיתים" לזכרו של הלוחםעמית בן יגאל ז"ל שנרצח בפיגוע בכפר יעבד ב-12 במאי 2020.
ריפוי בעיסוק
ריפוי בעיסוק הוא מקצוע ממקצועות הבריאות ומטרתו השגה שימור והשבת האדם לתפקוד בעיסוקים המשמעותיים עבורו.
ריפוי בעיסוק מסייע לאנשים בעלי הפרעה בתפקוד עקב לקות פיזית, נפשית, קוגניטיבית או תקשורתית, לחיות חיים עצמאיים במשפחה ובחברה עד כמה שניתן. המקצוע שואב את מקורות הידע שלו ממדעי העיסוק, מדעי הרפואה וממדעי החברה וההתנהגות.
המקצוע מתמקד במגוון העיסוקים המבוצעים על ידי המטופלים, אשר יכולים להיות בכל גיל, וחשיבותם לתפקוד האדם ולתחושת השייכות החברתית ורווחתו. מקצוע זה בא לספק התערבות המאפשרת לאדם לפתח או לשחזר מיומנויות חברתיות, מיומנויות משחק ויכולות למידה התואמות את גילו. בנוסף, מרפאים בעיסוק מיומנים בעזרה למטופלים בעלי מגוון רחב של קשיים גופניים, התפתחותיים והתנהגותיים, כגון ליקויי כתיבה, שימוש במחשב וכדומה, ובהתאמת ציוד ואביזרי עזר.
תפקידם המרכזי של המרפאים בעיסוק הוא לסייע לאדם להיות מעורב בעיסוקים שהם בעלי מטרה, משמעות וחשיבות עבורו, ואשר מאפשרים לו השתתפות בחיי היום-יום כבסיס לבריאותו, רווחתו, ביטחונו ולאיכות חייו. מרפאים בעיסוק עובדים עם מגוון אוכלוסיות, במסגרות שונות. הטיפול בריפוי בעיסוק מותאם לגילו, יכולותיו או לחליפין מגבלותיו, תפקידיו, ערכיו והרקע התרבותי של הפרט.
מרפאים בעיסוק ממלאים כיום תפקידי מפתח בתהליכי האבחון, הטיפול, והשיקום בקרב אוכלוסיות מגוונות, ופעילים במגוון מסגרות במערכות הבריאות, החינוך והרווחה בהתאם לתחומי התמחותם. עוד הם פועלים במסגרות קהילתיות מגוונות ומסגרות פרטיות רבות, כגון קליניקות פרטיות ומתנ"סים חברתיים.
הכרה מקצועית בישראל.
מרפא בעיסוק הוא מי שבידו תעודת תואר ראשון אקדמי מוכר בריפוי בעיסוק, ובעל תעודת מרפא בעיסוק מטעם משרד הבריאות. על פי חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות משנת 2008, על מנת להיות מרפא בעיסוק מורשה מטעם משרד הבריאות יש לגשת לבחינת רישוי בנוסף ללימודים אקדמיים והכשרה מעשית. כיום נלמד המקצוע במוסדות האקדמיים הבאים: האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה ושלוחתה במכללת מבח"ר בני ברק והקריה האקדמית אונו. גם לתארים מתקדמים.
פטריארך
פטריארך (מיוונית, פטרארכון: πάτερ, אב; άρχων, מנהיג; בעברית: אב) הוא תואר הניתן לאבי משפחה מורחבת, בנצרות, בכנסייה היוונית-אורתודוקסית, הכנסייה האוריינטלית, הכנסייה הקתולית, הכנסייה הארמנית והכנסייה האשורית המזרחית, משמעות המונח היא הבישוף הבכיר ביותר.
הפטריארך שולט בשטח הנקרא פטריארכיה. היסטורית, פטריארכים היו לעיתים קרובות גם אתנרכונים, אנשי הדת הבכירים ביותר במדינה או ארץ מסוימת, אך אין הדבר כך בכל זרמי הנצרות. בכנסיות האוריינטליות הפטריארך הוא עצמו האפיפיור; בכנסייה המורמונית פטריארך הוא המקביל לכומר.
בישראל.
בישראל מכהנים שלושה פטריארכים. היררכיית הכבוד שלהם נובעת מהוותק ההיסטורי הרציף בארץ ישראל של הקהילה אותה הם מייצגים. לפיכך סדר החשיבות הוא: הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, הפטריארכיה הארמנית-אורתודוקסית והפטריארכיה הלטינית.
משואה (מושב)
מַשּׂוּאָה היא התנחלות ומושב שיתופי השייך לארגון יישובי העובד הציוני ונמצא בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן.
היישוב נמצא בבקעת נחל תרצה סמוך למפגשו עם בקעת הירדן.
היסטוריה.
המושב עלה לקרקע ב-1 בינואר 1970 כהיאחזות נח"ל שאויש בידי גרעין דתי. בקיץ 1971 הושלם קידוח מים עבור ההיאחזות.
המקום אוזרח במאי 1974 בידי גרעין של העובד הציוני והפך למושב. לקראת האזרוח הכשירה הקרן הקיימת את הקרקע ומשרד השיכון הקים 33 יחידות דיור. שטח המושב היה כ-4000 דונם ויועד בעיקר לגידול ירקות, מטעים וגידול תרנגולי הודו. בשנת 1979 צבר המושב חובות כבדים. התושבים התלוננו שהאדמות שהוקצו להם באיכות גרועה וכי אספקת המים והחשמל אינה יציבה. מצב זה נמשך לאורך שנות ה-80. לאורך השנים המושב ניסה לגייס מתיישבים נוספים. בשנת 1980 הוסב אתר ההיאחזות לבית הספר האזורי.
בשנות ה-90, במסגרת הסדר חובות המושבים ובעקבות "חוק גל" נמחקו רוב חובות המושב.
בשנת 1999 בנתה חברת מקורות מאגר מים למושב.
כיום (2015) מתגוררות במושב כ-65 משפחות.
באביב 2019 שוב החל המושב לסבול ממשבר חמור, בעקבות מחסור במים, עקב שילוב של תשתיות מים וחשמל ירודות שגורמות להפסקות חשמל ולתקלות שאיבה, ובנוסף צמצום של מכסות המים.
ב-2021 פורסם שהיישוב הוא היישוב הישראלי שצמח בקצב השני הכי מהיר ביהודה ושומרון לאחר מבואות יריחו עם למעלה מ-46% אחוזי גידול אוכלוסייה.
מקור שם הישוב.
שמו של המושב ניתן לו על-שם המשואות שהיו מדליקים בימי בית שני לציון ראש חודש ומועדים על פסגת קרן סרטבה הסמוכה.
יפית
יָפִית היא התנחלות ומושב שיתופי בבקעת הירדן, למרגלות הסרטבה. היישוב, השייך לתנועת המושבים הוא חלק ממועצה אזורית בקעת הירדן. שמו ניתן לו על שמו של סא"ל יוסי יפה – מפקד גדוד בחטיבת הצנחנים, מכובשי העיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים, שנהרג בעלות רכבו על מוקש באזור ניצנה שבנגב.
היסטוריה.
היישוב הוקם בספטמבר 1979 על ידי עולים מליון שבצרפת, ובסוף 1980 היו במושב שלוש עשרה משפחות, כולם עולים מצרפת. לכל משפחה היה כרם של חמישה דונם ו-20 דונם של גן ירק. בשנת 1983 עלה מספר המשפחות ל-19. בשנת 1984 שקע המושב לחובות כבדים. ב-1992 הצטרפו למושב עולים מרוסיה. בשנת 2001, בעקבות האינתיפאדה השנייה, עזבו חלק מהתושבים את היישוב.