ממצאים ארכאולוגיים מלמדים על הימצאותם של בני אדם במדבר גובי הדרומי לפני כ-100 אלף עד 200 אלף שנים. בתקופת הברונזה באלף הראשון לפני הספירה, כבר נמצאו אנשים במונגוליה.
עם המצאתם של כלי הנשק העשויים ברזל באלף השלישי לפני הספירה, התאגדו השבטים המונגולים והחלו לאיים על סין. מקורות נוספים לעם המונגולי ניתן למצוא בשבטי ציידים נודדים במרכז אסיה.
עלייתה ושקיעתה של האימפריה המונגולית.
בשנת 1206 התאגדו שבטי הנוודים המונגולים, תחת הנהגתו של ג'ינגיס חאן, וייסדו את האומה המונגולית. חאן ויורשיו נחלו הצלחה צבאית עצומה, וכבשו בשנים שלאחר מכן חלקים נרחבים של אסיה ורוסיה האירופית, כשידם הארוכה מגיעה אף למרכז אירופה. נכדו של ג'ינגיס חאן, קובלאי חאן, אשר כבש את סין וייסד את שושלת יואן (1368-1279), זכה לפרסום באירופה הודות לכתביו של מרקו פולו.
כוחן של הקונפדרציות המונגוליות דעך לאחר הדחת השושלת בסין בשנת 1368. ב-1586 הפכה הבודהיזם לדת הרשמית באימפריה. המנצ'ורים, שכבשו את סין ב-1644 והקימו את שושלת צ'ינג, השתלטו על מונגוליה ב-1691 והפרידו אותה לשני מחוזות: מונגוליה החיצונית ומונגוליה הפנימית. עם זאת, שליטיה המקומיים של מונגוליה החיצונית נהנו מאוטונומיה יחסית תחת השלטון המנצ'ורי, ונשבעו אמונים לקיסר המנצ'ורי.
ב-1727 חתמו רוסיה וסין המנצ'ורית על ברית קייחטה, אשר תחמה את גבולות מונגוליה - אשר נותרו ברובם עד יום זה.
מונגוליה במאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20 הצרו שלטונות סין את צעדיהם של המונגולים, יישבו סינים במונגוליה על הגבול עם רוסיה ופעלו לסיניפיקציה של מונגוליה.
בשנת 1911, בעקבות התקוממות ווצ'אנג ומהפכת שינהאי, הכריזו המונגולים על עצמאותם, אולם רק מונגוליה החיצונית קיבלה את עצמאותה בסיוע רוסי. סין הכירה, ב-1913, באוטונומיה של מונגוליה החיצונית, אך לא בריבונותה. לאחר מהפכת אוקטובר באימפריה הרוסית, הסינים כבשו את מונגוליה החיצונית ב-1919, וגורשו משם עד 1921. בשנה זו הכריזה מונגוליה החיצונית על עצמאות מסין אולם לא הוקמה ממשלה עד 1924, כאשר הוקמה הרפובליקה העממית של מונגוליה בסיוע הממשל הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות הגנה על מונגוליה מהאימפריה היפנית. אחרי המלחמה MPR הוכרה גם על ידי הרפובליקה העממית של סין וגם על ידי הרפובליקה הסינית אחרי שהופעל לחץ מצד ברית המועצות.
בתמורה לעזרתם של הרוסים במהלך מלחמת העולם השנייה, ועקב הפיצול הסיני-סובייטי ב-1958, התירו המונגולים לרוסים למקם בסיסים צבאיים בשטחם במלחמה הקרה. עקב כך הרפובליקה הסינית סרבה להכיר בעצמאות מונגוליה והצביע נגד כל ניסיון של מונגוליה להיכנס לאו"ם עד 1961, שנה בה התקבלה מונגוליה כחברה באו"ם.
עם נפילת מסך הברזל ב-1989, התארגנו לראשונה קבוצות מהפכניות במדינה, שדרשו דמוקרטיה. ההפגנות שנערכו נגד השלטון הקומוניסטי הצליחו לבסוף במשימתם, וב-1990 הכריזו הסובייטים כי כוחותיהם הצבאיים ייסוגו ממונגוליה עד 1992.
ב-1992 נקבעה חוקה למונגוליה, בה נקבעה שיטת בחירות דמוקרטית ורב מפלגתית. הבחירות הראשונות נערכו ב-29 ביולי 1992, וב-1996 נבחרה לראשונה לשלטון מפלגה לא-קומוניסטית.
הכלכלה במונגוליה
אספסיינוס
הדריינוס
גלובוס
גלובוס (כדור בלטינית) הוא דגם כדורי של כדור הארץ, כוכבי לכת או ירחים שעליו מודפסת או מודבקת מפה או תצלום אוויר.
הגלובוס מסתובב על ציר על מנת לדמות תנועת סיבוב גרמי השמיים על צירם. ברוב הגלובוסים מותקן הציר בזווית של 23.5 מעלות ביחס לבסיס, כדי להדגים את נטיית כדור הארץ ביחס למישור המילקה.
משתמשים בגלובוס כדי ללמוד גאוגרפיה, לתכנן נתיבי תחבורה בים, ביבשה ובאוויר ועוד. על הגלובוס מופיעים כל חלקי העולם בקנה מידה והוא מדגים את היבשות, האוקיינוסים וממצאים אחרים. בחלק מהגלובוסים קיים תבליט שמייצג טופוגרפיה של פני השטח.
היקפו של כדור הארץ הוא כ-40 מיליון מטרים ולכן קנה המידה השכיח בגלובוסים של כדור הארץ הוא 1:40,000,000 כך שהיקף הגלובוס הוא מטר אחד.
ההדפסה על פני הגלובוס מייצגת מרחקים באופן מדויק יותר ממפות בקנה מידה דומה מאחר שאין בהם עיוות שקיים במפות שטוחות שמציגות פני שטח קמור.
הגלובוס הראשון נוצר, ככל הנראה, במאה השנייה לפני הספירה, בידי הגאוגרף היווני קְרָטֶס ממָלוּס.
פאודליזם
פיאודליות
צבאות התקופה הפאודלית
רומל
דניץ
אביב נעורים
טרי גיליאם
טרי ואנס גיליאם (באנגלית: Terry Gilliam; נולד ב-22 בנובמבר 1940, במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית) הוא במאי קולנוע, אנימטור, קומיקאי ושחקן קולנוע.
ב-2012 זכה בפרס אנני על שם ווינסור מקיי.
טרי גיליאם ומונטי פייתון.
טרי גיליאם החל את דרכו המקצועית כאנימטור וצייר רצועות קומיקס בארצות הברית; באחת מהרצועות המצולמות הראשונות אותן פרסם הופיע ג'ון קליז. לאחר שעבר לבריטניה המשיך בציור קומיקס ולאחר מכן הצטרף ל"קרקס המעופף של מונטי פייתון" כחבר האמריקאי היחיד בצוות. גיליאם זכה גם לאזרחות בריטית ב-1968 ואף ויתר מאוחר יותר, ב-2006, על אזרחותו האמריקאית כמחאה על ממשל ג'ורג' וו. בוש.
גיליאם היה היוצר העיקרי של הדמויות המצוירות המוזרות שליוו את תוכנית הטלוויזיה של מונטי פייתון ואת סרטי החבורה, הוא גם הופיע במערכונים רבים ושיחק תפקידים בסרטיהם.
סגנון האנימציה הייחודי של גיליאם עשה שימוש רב בצילומים ישנים מהתקופה הוויקטוריאנית שחלקים מהם נחתכו והוזזו באופן משעשע - סגנון שזכה לחיקויים רבים, בין היתר בפרסומת טלוויזיה לבירה "גינס".
טרי גיליאם כבמאי קולנוע.
טרי גיליאם המשיך ממונטי פייתון את דרכו המקצועית כבמאי קולנוע. סרטו "ברזיל" נודע בקרב חובבי הקולנוע כדוגמה מצערת למקרה שבו הבמאי לא זוכה ללטש את סרטו בשל התערבות האולפן המפיק. החיכוכים העזים בין גיליאם לאולפן תועדו היטב בעיתונות.
ברבים מסרטיו, גיליאם מדגיש את התנגדותו העזה לבירוקרטיה ומשטרים פקידותיים. סרטיו מציגים מאבק כנגד כוח חזק, שיכול להיות מצב רגשי, אליל מעשה אדם או אפילו האדם עצמו. לרוב המאבק לא מסתיים בהצלחה. האווירה בסרטיו אפלה ופרנואידית עם מגוון דמויות מוזרות שהיו בעבר אנשים רגילים בחברה.
בנוסף לאווירה האפלה, גם התסריט מציג לרוב חוש הומור שחור, מורשת (כנראה) מימי מונטי פייתון.
סממנים אלו של סרטי גיליאם הופכים אותם קלים לזיהוי אף ממבט קצר, ביו היתר בזכות מוטיבים בארוקיים חוזרים (כגון מסכי מחשב עם זכוכיות מגדילות המוצמדות אליהם) והשילוב בין הפכים כמודרניות ויושן או יופי וגועל.
גיליאם הוא בוגר האוקסידנטל קולג' בלוס אנג'לס, שם היה חבר באחוות "סיגמא אלפא אפסילון".
סרטים בבימוי גיליאם.
גיליאם עובד על מספר פרויקטים נוספים, ביניהם עיבוד קולנועי לספרם של טרי פראצ'ט וניל גיימן "בשורות טובות".
מאמציו הכושלים של גיליאם לצלם את הסרט "האיש שהרג את דון קיחוטה", המבוסס על ספרו המפורסם של מיגל סרוואנטס, "דון קישוט" הונצחו בסרט התיעודי Lost in La Mancha.
זאב זריזי
זאב זריזי (1916 - 13 באוגוסט 2011) היה ראש העירייה השני של באר שבע מאז קום המדינה. הוא היה חבר מפ"ם ונכנס לתפקידו לאחר פרישתו של דוד טוביהו.
ביוגרפיה.
זריזי נולד בווישקוב, שבפולין. הוא עלה לארץ בשנת 1938 עם חברי גרעין של תנועת השומר הצעיר. הוא וחבריו הקימו את קיבוץ גלאון בשנת 1946. בשנת 1949 עבר לבאר שבע. בשנים 1951-1950 היה חבר מועצת העיר שמונתה על ידי שר הפנים. בבחירות של 1951 נבחר לכהן כחבר מועצה.
בסוף שנת 1961 נבחר על ידי חברי המועצה לראש עיריית באר שבע. הבחירה הייתה בעקבות פרישת נציג המפלגה הליברלית, אברהם פליישר, מהקואליציה של מפא״י, בראשות דוד טוביהו, ומעברו לצד זריזי. כתגובה, נציגי אופוזיציית מפא״י נעדרו מישיבות המועצה, וגרמו לכך שיהיו בהן מעט מדי חברי מועצה, כדי להיחשב ישיבות חוקיות. הבעיה נפתרה כאשר דוד חכם, חבר המועצה מטעם מפא״י החל להגיע לישיבות כחבר האופוזיציה הנוכח היחידי. דוד חכם עשה זאת משום שדרש לעצמו את ראשות סיעת מפא״י במועצה.
זריזי כיהן בתפקיד עד תחילת 1963, עת פרש בשל המשבר פוליטי הבלתי פוסק, שהיה במשך כל כהונתו, ומונה במקומו ראש ועדה קרואה. בשנים 1978-1963 כיהן כסגן ראש העירייה וכממלא מקומו.
בשנת 1972 זכה זריזי בפרס הוקרה על פעילות מוניציפלית מטעם מרכז השלטון המקומי.
בשנת 1988 זכה זריזי בתואר יקיר באר שבע.
זריזי נפטר בבאר שבע ב-13 באוגוסט 2011.
אבן ריחיים
הביאס קורפוס
הַבֵּיאָס קוֹרְפּוּס (בלטינית: Habeas corpus – "הביאו את הגוף" או "הביאוהו בגופו", פיזית) הוא צו הקיים במשפט המקובל (אשר חל גם במדינת ישראל מכוח קבלת המשפט האנגלי על פי דבר המלך במועצה על ארץ ישראל).
המבקש צו זה מבקש משופט להורות לרשויות להביא בפני בית המשפט, פיזית, אדם הכלוא בידי הרשויות ולדון במעצרו, ואם המעצר בלתי חוקי - לשחרר את האדם. גם במשפט הקונטיננטלי קיימת מקבילה לצו זה, אולם שמה שונה.
מאפייני הצו.
כל אדם הכלוא, או המוחזק בידי אחר, ללא משפט או צו מעצר חוקי, זכאי לפנות לבית משפט, כדי שזה יורה לכולא להשיב "מדוע לא יביא 'בגופו' את העציר בפני בית המשפט, או ישחררו".
מקור שמו של הצו בלטינית: Habeas corpus ad subjiciendum ("הביאו את הגוף לצורך הגשתו [לבית המשפט]").