ישנן שיעורים נוספים שנתנו חכמים באיסורים יותר חמורים שביטולם הוא במאה או במאתיים, כאשר כולם מתקיימים רק כאשר הם מאותו סוג.
תבלינים.
כאשר מדובר על דברים שהם מתבלים את המאכל או משנים אותו בצורה ניכרת כדוגמת שמרים, הם לא בטלים גם אם יש שישים כנגדן כיוון שטעמם או פעולתם ניכרת אף על פי כמותם הקטנה.
טעם כעיקר.
אם נתערב האיסור בריכוז של אחד לשש או אחד לשמונה (שזהו שיעור כזית כדי אכילת פרס) הוא מוגדר עירוב חמור ולחלק מן הפוסקים אף אם יאכל רק כזית מן התערובת ילקה כאילו אכל כזית מן האיסור הנקי.
נותן טעם בכלים.
על פי ההלכה, בזמנים עברו היו הכלים בולעים מעט מן המאכל המתבשל בהם, ולאחר מכן מפליטים את טעם המאכל הבלוע במאכל אחר שנתבשל בהם. בהתאם לכך, אם נתבשל איסור בכלי, אסור לבשל אחר כך דבר היתר בכלי זה עד שיגעילוהו, ואם כן בושל בו דבר היתר, הוא נאסר משום שבלע טעם דרך הכלי מדבר האסור.
גם כלים בזמנינו, שאינם בולעים מאומה או בליעתם אפסית, נשאר איסורם בהלכה כאילו בולעים הרבה כדי שלא לחלק בין כלי לכלי.
הכמות לחישוב.
אם האיסור שהתבשל בכלי היה בנפח פחות מן גוף הכלי עצמו כשהוא ריקן, (אין זה קשור לכמות הקיבולת של הכלי. לדוגמה: אם הכלי נמדד על ידי כך ששיקעוהו בכלי גדול עם שנתות מדידה, והתברר שנפחו חצי ליטר, אף שהקיבולת היא 10 ליטר, הכלי מחושב כבעל נפח עצמי של חצי ליטר. ואם בישלו בו איסור בפחות מחצי ליטר, אז - ) ההיתר המתבשל לאחר מכן יהא מותר בדיעבד רק אם הוא פי שישים מכל האיסור שהתבשל קודם. הסיבה לכך היא, שאין אנו יודעים כמה מן האיסור נבלע בכלי, ולכן אנו מתייחסים אליו כאילו כולו נבלע שם. לעומת זאת, אם האיסור הקודם היה בכמותו יותר מנפחו העצמי של הכלי, צריך ההיתר הבא לאחריו להיות פי שישים מכל כמות הכלי בלבד ולא כנגד כל האיסור. שהרי, וודאי שאין הכלי יכול לבלוע יותר מכמות נפחו.
לאחר פרק זמן שיבואר בהמשך הופכת הבליעה להיות נותן טעם לפגם כדלהלן.
נותן טעם לפגם.
אף אם האיסור אכן נתן טעם בהיתר על פי הכללים שנתבארו למעלה, התערובת אסורה רק אם נתינת הטעם היא משביחה את טעם התערובת (נותן טעם לשבח – נטל"ש). ואילו במקרה שהיא פוגמתו (נותן טעם לפגם – נטל"פ), כלומר הטעם שהתווסף לא שיפר את טעמה של התערובת, התערובת מותרת באכילה.
נותן טעם לפגם בכלים.
כלי שבלע טעם של איסור כפי הנכתב לעיל, ושהה כך עם בליעתו פרק זמן (כדלהלן), האיסור הבלוע נחשב נטל"פ ואם כי הכלי עדיין זקוק שיגעילוהו מדרבנן, אינו אוסר את המאכל שבושל בו.
נחלקו הראשונים מהי כמות הזמן בה הופך האיסור הבלוע לנטל"פ. לדעת רש"י מספיק שישהה לילה כדי שיחשב לפגום, ולדעת שאר ראשונים וכן פסק בשולחן ערוך רק אם שהה 24 שעות (בשיח ההלכתי – "מעת לעת") מאז הבישול האחרון בטמפרטורה שמתחת ליד סולדת נחשב הבלוע נטל"פ.
אם בושל בכלי דבר חריף אף לאחר "מעת לעת", יש מי שאומר שהחריפות הופכת את הבליעה הפגומה לטעם לשבח והמאכל החריף ייאסר.
כיצד נותנים טעם.
מצינו בהלכה כמה אופנים בהם מאכל אסור נותן טעם בדבר היתר.
עירוב.
האופן הפשוט ביותר הוא על ידי עירוב. כלומר אם היה מאכל של היתר נוזלי ונשפך לתוכו מאכל של איסור נוזלי, הרי אם זה בכמות שנתבארה לעיל, נתן בו את טעמו ואסרו.
חום.
האופן השני הוא על ידי חום. כלומר, אם נפלה חתיכה אסורה לתוך מאכל היתר נוזלי (תבשיל עם רוטב), ומאכל ההיתר היה חם בשיעור שהיד סולדת בו ובכלי ראשון, הרי נתן מאכל האיסור טעם בהיתר ואסרו אם הוא במדה האמורה.
כבוש.
אופן שלישי הוא הנקרא כבישה. כלומר, אם חתיכת איסור שהתה בתוך מאכל היתר נוזלי משך זמן של 24 שעות, זה נקרא שהאיסור נכבש בהיתר, וישנו כלל הלכתי האומר "כבוש כמבושל", שאף אם הכל היה צונן, בכל אופן הכבישה מפליטה טעם מן האיסור להיתר ואוסרתו.
נותן טעם בר נותן טעם (נ"ט בר נ"ט).
מאכל שנתן טעם במאכל אחר, אין בכח הטעם הבלוע להעביר שוב את הטעם למאכל שלישי. מקור לדין זה הוא דברי התלמוד בדבר דגים שנבלע בתוכם טעם בשר, לדעת שמואל אפשר לאכול את הדגים ביחד עם חלב, דברי שמואל נאמרו רק על טעם שאין בו איסור עצמי כמו בשר או חלב שכל אחד מהם הוא היתר, אבל אם נבלע במאכל טעם אסור לכל הדעות בכוח הטעם הבלוע לאסור מאכלים אחרים (עד שיתבטל בשישים). ישנם הבנות שונות בדברי הראשונים בהבנת דברי שמואל. כמו כן ישנה מחלוקת מעשית אם היתרו נאמר אף לכתחילה או רק בדיעבד.
אפקט ריצ'רדסון
קרל פרידריך בנץ
מרקוס אליעזר בלוך
מרדכי אליעזר (מרקוס) בלוך (בגרמנית: Marcus Élieser Bloch; 1723, אנסבך – 6 באוגוסט 1799, קרלסבאד) היה רופא ומדען יהודי יליד אנסבך, ממניחי היסוד לתורת האיכתיולוגיה (חקר הדגים).
תולדות חייו.
בלוך נולד למשפחה יהודית ענייה באנסבך (גרמניה), בנו של סופר סת"ם. כיתר הילדים דיבר מבית גרמנית יהודית ולמד בתלמוד תורה.
ב-1742 לערך הגיע לעיר המבורג והחל להתפרנס כמלמד בביתו של מרפא יהודי מקרובי משפחתו. ככל הנראה כבר בשלב זה החל ללמוד פרקים בתורת הרפואה וגרמנית. בשנת 1756 נמנה עם מייסדי בית החולים היהודי הראשון בהמבורג (יחד עם מרכוס הרץ). בשנת 1762, והוא בן 39, ניצל בלוך את האפשרות שניתנה ליהודים ללמוד באוניברסיטה ונרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת פרנקפורט על האודר. הוא סיים את לימודיו, קיבל תואר דוקטור לרפואה ועבר לברלין. בין היתר היה רופאו האישי של ידידו, משה מנדלסון.
בהיותו כבן 55, בשנת 1778 גילה כי בעבודת הטקסונומיה של עולם החי של קארלוס לינאוס חסר מידע בסיסי לגבי סיווג דגים (מפני שהעבודה בנושא זה בוצעה על ידי ידידו של לינאוס, פטר ארטדי, שטבע ב-1735). עקב גילוי זה החליט בלוך להשלים את עבודת הטקסונומיה של עולם הדגים. לדבריו, הוא הצדיק את הדבר כחשוב מבחינה כלכלית, לשם סיוע לדייגי המבורג וליזמים שהתחילו לפתח חקלאות מבוססת בריכות דגים מלאכותיות. למרות זאת לא הסכים פרידריך השני, מלך פרוסיה, לממן את המחקר, כיוון שלדבריו, בקשר לדגים הכל כבר ידוע. ייתכן שמניע נוסף שדחף את בלוך לתחום מחקר זה היה הצורך לענות על שאלות קהילת המבורג בנוגע לכשרות דגי מאכל.
משהחל בלוך לפרסם את מחקריו כמאמרים מלווים בציורים מדויקים וצבעוניים פרי עטו ב-1782, נשלחו אליו לזיהוי ומחקר דגים מכל רחבי העולם, כולל מאזורים טרופיים (למשל מברזיל ההולנדית (סורינאם). את המאמרים כינס בשנת 1795 בספר "תולדות טבע הדגים" ("Allgemeine Naturgeschichte der Fische"). ספר זה, יחד עם הספר "איכתיולוגיה" (מיון הדגים), שיצא לאחר מותו בשנת 1801, הניח את היסוד לאיכתיולוגיה המודרנית. על אף שאין הספרים חפים משגיאות, הרי שהם בעלי ערך מדעי ואסתטי רב. מתוארים בהם לראשונה 1,519 מיני דגים, בהם למעלה מ-400 מינים טרופיים, 200 מהם עדיין נושאים את שמו. בנוסף שקד בלוך על מחקר בתחום רביית הדגים, ממניעי שיפור הניצול של בריכות דגים, כך המליץ למשל להעביר דגים בין מקווי מים בטמפרטורות שונות בשלבי גידול שונים, כדי ליצור רבייה מואצת ואיכותית. כמו כן חקר את מחלות הדגים והמליץ על אמצעי טיפול.
בלוך היה דמות מרכזית בחברה המדעית בברלין. הוא ושישה מעמיתיו ייסדו את האגודה המדעית הראשונה בברלין, "אגודת ידידי מחקר הטבע", הוא נבחר לעמית באגודות מדעיות רבות, בהן האגודה הליניאית של לונדון. בשנת 1797 יצא לראשונה (ובפעם היחידה בחייו) את מולדתו ונסע לביקור בפריז, כאורחו של חבר האקדמיה הצרפתית למדעים, ז'ורז' קיווייה. בלוך הגיש את מחקריו ונאם בפני חברי האקדמיה. למרות הכבוד הרב לו זכה כמדען וכרופא לא זכה בלוך לאזרחות פרוסית.
בלוך נפטר בעיר המרפא קרלובי וארי (קארלסבאד) ונקבר בעיר. קברו הושמד בשנת 1939 על ידי השלטונות הנאציים. אוספו הועבר לאחר מותו לאוסף ארמון המלך ולאחר מכן שוכן במוזיאון הזואולוגי של ברלין, שנפגע קשות במלחמת העולם השנייה. בשנת 1978 התפרסם בפרסום של "אגודת ידידי מחקר הטבע" בברלין מחקר על בלוך ועבודתו המדעית.
בלוך והיהדות.
בלוך שמר על זיקה לשמירת מצוות והיה מקושר לחברת המשכילים היהודים שהחלה להאסף סביב חוגו של משה מנדלסון בברלין. את אחד ממאמרי "תולדות טבע הדגים" הקדיש בלוך ליורש העצר הדני כהוקרה על כך שהעניק זכויות אזרח ומלגות לימוד ליהודי ארצו.
בשנת 1788 פרסם ברוך לינדא את ספר המדע הפופולרי העברי "ראשית לימודים", במקום "הסכמה" רבנית (מכתב המופיע בראשית ספר, שבו מעידה אישיות תורנית חשובה על איכותו של הספר) צירף לינדא לספרו הקדמה מאת "האדון הרופא החכם החוקר הטבעי המפואר". בהקדמתו הביע בלוך צער על כך שלא כתב ספר מדעי בעברית:
ממד שברי
עקומת פאנו
שמואל האוזר
שמואל הַאוּזֶר (נולד ב-1955) הוא פרופסור מן המניין למימון בקריה האקדמית אונו ובפקולטה לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מכהן כמשנה לנשיא למחקר ב. האוזר פועל עם יזמים נוספים להקמת בנק שיתמקד במכירת מוצרים פיננסיים, כמו הלוואות ופיקדונות.האוזר כיהן כיושב ראש רשות ניירות ערך בשנים 2018-2011 וכדיקאן הפקולטה למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה.
האוזר נולד בשנת 1955 וגדל ברמלה, עד לגיוסו לחטיבת הצנחנים בשנת 1973, שם שירת כקצין בחטיבת הצנחנים בגדוד 890.
האוזר בעל תואר ראשון בסטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1980) ובעל תואר שני במימון מהאוניברסיטה העברית (1982). את הדוקטורט שלו קיבל מאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה ב-1986. בשנת 2005 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
בשנים 1987–1988 עבד ככלכלן בבנק ישראל.