בנוסף על סיוע להתאבדות של הסובלים ממחלות סופניות דוגמת סרטן, מסייע הארגון גם להתאבדות של הלוקים בנפשם דרך-קבע, בכפוף לכך שהם בעלי כושר-שיפוט ומסוגלים לספק דין-וחשבון רפואי מלא ומפורט שהוכן על ידי רופא-פסיכיאטר, המספק תימוכין לכך שמצבם הרפואי של החולים עונה על התבחינים שקבע בית המשפט הפדרלי של שווייץ, באומרו:
ניסה
ניסה או פרתוניסה הייתה עיר עתיקה, ששרידה שוכנים כ-18 ק"מ דרומית-מערבית לאשגבאט, בירת טורקמניסטן. האתר כולל את שרידיהן של ניסה העתיקה וניסה החדשה המרוחקים כ-1.5 ק"מ זה מזה. ניסה הייתה מרכז חשוב של האימפריה הפרתית שהתקיימה מהמאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-3 עת נכבשה על ידי השושלת הסאסאנית. העיר המשיכה להיות מיושבת למשך כאלף שנים נוספות. האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2007.
היסטוריה.
האזור יושב כבר באלף ה-4 לפנה"ס, וככל הנראה באלף ה-1 לפנה"ס התקיים במקום יישוב גדול. פריחתה של ניסה החלה במאה ה-3 לפנה"ס כאשר הפרתים הקימו בה ארמון מלכותי שהיה ככל הנראה הראשון מבין ארמונותיה של השושלת השלטת. במאה ה-2 לפנה"ס נקראה העיר בשם מיתרדטקרט ("מצודת מיתרדטס") על שמו של המלך מיתרידטס הראשון שמלך בין השנים 171 לפנה"ס עד 138 לפנה"ס, ועובדה זו נלמדה מאחת מ-2,700 תעודות הקרמיקה שנמצאו באתר ושעליה נרשמו שמה ותאריך ייסודה. העיר נזכרה במספר מקורות עתיקים בשם פרתוניסה ותוארה כמרכז שלטוני וכלכלי חשוב. ניסה העתיקה שימשה כמתחם מלכותי ולצידה התפתח יישוב עירוני בניסה החדשה. בשנת 224 האימפריה הפרתית התמוטטה, והעיר ננטשה באופן חלקי. בשנת 651 עברה העיר לשליטת החליפות הערבית ונהנתה מתקופת שגשוג בין המאה ה-9 למאה ה-12, אך זה בא לסיומו עם כיבוש האזור על ידי המונגולים במאה ה-13. היישוב בניסה פסק במאה ה-14.
ניסה העתיקה.
ניסה העתיקה נבנתה על גבעה טבעית שהייתה לתל ועליו מבצר בצורת מחומש ובשטח של כ-140 דונם. פסגת הגבעה שוטחה והוקפה בחומות בעובי של כ-8-9 מטר בהן שולבו 43 מגדלי שמירה. בהתאם להשערת הארכאולוגים הגיעו החומות לגובה של כ-20 מטר. מספרם ומיקומם של שערי העיר אינו ידוע, אך השער הראשי, וייתכן שאף היחיד, מוקם, ככל הנראה, במרכזה של החומה המערבית. המבנים רוכזו ב-2 מתחמים – הצפוני והמרכזי. במתחם הצפוני שכנו מחסנים, בתי מסחר, בתי מלאכה ומבני מגורים, בעוד שבמרכזי הוקמו מקדשים וארמון המלך.
המתחם הצפוני.
במרכזו של המתחם הצפוני שוכן מבנה רבוע עשוי לבנים, שאורך כל אחת מצלעותיו 60 מטר. הוא כולל 12 חדרים הערוכים סביב חצר פנימית, ואלה שימשו למספר ייעודים. בחדרים התגלו פריטים בעלי ערך אומנותי – פסלי שיש, חפצי שנהב וכדים מכסף ומארד, והם מוצגים במוזיאון הלאומי של טורקמניסטן. בין היתר שימשו חדריו של המבנה כבית האוצר המלכותי, כמרתף יינות וכארכיון הממלכה ובו 2,700 מסמכי קרמיקה.
המתחם המרכזי.
במתחם המרכזי נמצאו חמישה מבנים עיקריים המחוברים זה לזה – בניין ובו אולם מרובע, בניין ובו אולם עגול, מגדל, הבניין הצפון-מערבי ואולם העמודים:
ניסה החדשה.
ניסה החדשה שנמצאת כ-1.5 ק"מ צפון-מערבית לניסה העתיקה, המשיכה והייתה נושבת גם לאחר נפילת הפרתים. הגבעה בשטח של 250 דונם הייתה מוקפת בחומות מגן בגובה של עד 9 מטר והיו קבועים בה שני שערים. בתקופת הפרתים נחלקה העיר לחלק עליון "ארק" (ark) ותחתון "שהריסטן" (shakhristan), והחפירות מראות כי יושבה בצפיפות. שרידי הבניינים זוהו כמבצר, בתי קבורה ומחסנים.
ברנאר ממנתון
ברנאר ממנתון (בצרפתית: Bernard de Menthon) (נולד ב-923 או 983 - מת ב-28 במאי 1008 או ב-15 ביוני 1081) הוא קדוש נוצרי.
ברנאר נולד ככל הנראה בטירת מנתון-סן-ברנאר שליד אנסי, בסבואה עילית, כבן למשפחת אצולה עשירה. בילדותו קיבל חינוך נרחב. על פי הסיפור המסורתי, הוא סירב בבגרותו להתחתן לבת אצולה כפי שסידר אביו, והחליט תחת זאת להצטרף לשירות הכנסייה. בלילה לפני החתונה הוא חמק מן הטירה לאיטליה והצטרף למסדר הבנדיקטיני. בשל התקדמות מהירה הפך לאחראי על אזור אאוסטה ב-966. הוא החליט להקדיש את עצמו למלחמה בפגניות בקרב תושבי הרי האלפים. במשך 42 שנים הוא הטיף באזור האלפים ואף בלומברדיה, ומעבר להמרות דת, קיימים גם ניסים המיוחסים לו (על פי אחת האגדות, כשברח מטירת אביו, קפץ מהחלון ומלאכים תפסו אותו).
בשנת 1042 הקים את האכסניה על שם ברנאר הקדוש במעבר סן ברנאר הגדול, אשר שירתה את העוברים בדרך הררית קשה זו וטיפלה בנפגעים. באכסניה זו הוכלא גזע הכלבים סן ברנרד, הקרוי אף הוא על שם ברנאר הקדוש.
ברנאר מת בנוברה. מאז 1923 הוא נחשב לקדוש המגן על מטפסי ההרים ותושבי אזור האלפים.
כללי הטקס
כללי הטקס (באנגלית: Protocol, ולעיתים אף בעברית "פרוטוקול" ו"כללי הפרוטוקול"), בתחום היחסים הבינלאומיים, הם מערכת כללי נימוסים והליכות (אטיקט) של דיפלומטיה ויחסים מדיניים הבאים לידי ביטוי בהתנהגות נציגיה הרשמיים של מדינה. כללי הטקס כוללים הנחיות באשר לאופן ביצוע פעילות חברתית, בעיקר בתחום הדיפלומטיה. המילה הלועזית "פרוטוקול" מקורה בשפה היוונית ומשמעותה המילולית "הדבק הראשון", דהיינו המרכיב הראשון הבא להדק יחסים בין צדדים. כללי הטקס מכתיבים את ההתנהגות הראויה והמקובלת של בעלי תפקידים ואישים המייצגים מדינה, למשל, מחוות המבטאות כבוד לראש מדינה מארחת, התייחסות לנציגי מדינה זרה לפי סדר חשיבותם בשירות הדיפלומטי של ארצם, וכדומה. לעיתים קרובות כללי הטקס הם כללים שאינם מתפרסמים באופן רשמי והם שונים ממדינה אחת לאחרת, אולם סטייה מכללי הטקס הנוהגים במדינה מסוימת, מצד נציג רשמי של מדינה אורחת, עלולה להוביל להרעת יחסים ואף למשבר ביחסים שבין מדינות. מסיבה זו, בדרך כלל בשירותי החוץ של מדינות פועלת מחלקת טקס שבראשה עומד ראש הטקס, ותפקידה להבטיח כי בכל מפגש רשמי של נציגי המדינה עם נציגיה של מדינה אחרת יינתן מידע מוקדם למוזמנים באשר לכללי הטקס, ואלה ייושמו בקפידה.
מפגשי ראשי מדינות.
כללי הטקס הנוגעים להתנהגות נציגי משלחות דיפלומטיות קבועות התגבשו במהלך הדורות לכדי נוהג מקובל בעולם. מנגד, בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 קיימת נטייה גוברת להפחית מחשיבותם של כללי הטקס בכל הנוגע למפגשים בין ראשי מדינות. סטייה מכללי הטקס, בהתאם לנסיבות ולצורכי המדינה באותה עת, נעשית לעיתים תוך מציאת פתרונות יצירתיים ולא מקובלים. כך, למשל, לאחר מותו של קיסר יפן הירוהיטו הודיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (האב) כי יתייצב לטקס ההלוויה שנועד ל-24 בפברואר 1989, כמו גם נשיאי מדינות רבות אחרות בעולם. על פי כללי הטקס הנוהגים, סדר הקדימות הניתן לנשיאי מדינה בטקסים כגון אלה נקבע בהתאם לוותק של הנשיא במשרתו. כיוון שהנשיא בוש הושבע למשרתו רק ביום 20 בינואר 1989, כחודש לפני הטקס, נשיאי מדינה רבים היו צריכים לקבל עדיפות על פניו בסדר עמידתם וישיבתם. אולם, היפנים ראו חשיבות רבה לביקורו של בעל בריתם הבולט ביותר ונשיא המעצמה החזקה בעולם. כדי לחלוק את הכבוד שהיה ראוי לדעתם לנשיא ארצות הברית, הם הכריזו כי הטקס לא יהיה טקס הלוויה רשמי של הקיסר, אלא חגיגה לכבוד חייו, לכן ראשי המדינות יתקבלו לפי סדר המדינות שבהן ביקר הירוהיטו במהלך חייו. כיוון שביקורו הבינלאומי הראשון של הירוהיטו היה בארצות הברית, היה הנשיא בוש ראשון בין ראשי המדינות בטקס. גולדשטיין, בספרו על התפתחויות בכללי הטקס, מציין את תחילתה של מגמה זו של ירידה בהקפדה על כללי טקס במפגשים בין ראשי מדינות, כבר בוועידת השלום בפריז בשנת 1919, אז ויתר נשיא ארצות הברית וודרו וילסון על זכותו לשבת בראש הוועידה לנוכח התעקשות צרפת להוביל את השיחות. פיתוחה המהיר של התחבורה האווירית בין מדינות במחצית השנייה של המאה ה-20 הביא לירידה נוספת בהקפדה על כללי פרוטוקול במפגשים בין ראשי מדינות. כך, לדוגמה, בשנת 1997 החליט ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר לבלות חופשה בצרפת מתוך ידיעה כי הדבר יאפשר הזדמנות לפגישה לא רשמית עם ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן. באופן דומה נהג נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בשנת 2007, כאשר בילה חופשה במדינת ניו המפשייר בארצות הברית וניצל הזדמנות זו לפגישה עם נשיא ארצות הברית מבלי להזדקק לכללי הטקס.
לצד הירידה בהקפדה על כללי הטקס במפגשים בין ראשי מדינות, גולדשטיין רואה עלייה בחשיבותה של לחיצת היד במפגשים פומביים כאלה. התעלמות של נציג רשמי של מדינה מיד המושטת ללחיצה נתפסת כפגיעה קשה בטקס וכעלבון דיפלומטי. כך, למשל, בשנת 1978, בעת הלווייתו של ג'ומו קניאטה התעלם הנסיך צ'ארלס מידו המושטת של שליט אוגנדה אידי אמין. בשנת 1993 עשה הנשיא קלינטון מאמצים מיוחדים להבטיח כי ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ילחץ את ידו המושטת של יאסר ערפאת, בעת חתימת הסכם אוסלו.
משלחות דיפלומטיות.
עבודתה של משלחת דיפלומטית במדינה מארחת חייבת להיעשות תוך הקפדה על כללי הטקס המיוחדים והשונים לכל סוג של מפגש בין נציגים דיפלומטיים של המדינה השולחת לנציגי מדינות אחרות. נציגים דיפלומטיים במדינות שונות עוברים מסלולי הכשרה בהם נלמדים כללי הטקס הרלוונטיים לעבודתם. כך למשל מגדירים כללי הטקס במדויק את סדר הישיבה של המשתתפים בכל אירוע רשמי, תוך הקפדה כי כל אחד מן הנוכחים ישב במקום המייצג את מעמדו ודרגתו. הראשון בין השגרירים למדינה המארחת יהיה בעל הוותק הרב ביותר באותה מדינה ולא זה המייצג מעצמה או מדינה בעלת קשרים ענפים יותר. כללי הטקס אף מפרטים את אופי הלבוש המתאים לכל סוג של אירוע חברתי וטקס.
עלבון דיפלומטי.