בעלה הראשון היה פרנק פיי. הם נישאו ב-26 באוגוסט 1928. ב-5 בדצמבר 1932 הם אימצו בן, דיון אנתוני "טוני" פיי, שהיה בן חודש ימים. (הוא וסטנוויק חיו לבסוף בנפרד.) הנישואים ידעו מהמורות, הצלחת הקריירה של פיי בברודוויי לא התרגמה למסך הגדול, בעוד שסטנוויק הגיעה למדרגת כוכבות בהוליווד, אחרי התחלה צולעת. בנוסף לכך, נמסר שפיי הכה את אשתו הצעירה, במיוחד כשהיה שיכור. כמה היסטוריוני סרטים טוענים שהנישואים היו בסיס לסרט "כוכב נולד". הזוג התגרש ב-30 בדצמבר 1935.
ב-1936, בעודה עובדת על הסרט "His Brother's Wife", פגשה סטנוויק את רוברט טיילור לצידו שיחקה והתאהבה. אחרי רומן סוער, הזוג החל לגור יחדיו. נישואיהם בשנת 1939 אורגנו בעזרת אולפני MGM עמם היה לטיילור חוזה, מנהג נפוץ בתור הזהב של הוליווד. היא וטיילור בילו בנעימים בשנות נישואיהם הראשונות, והיו בעליהם הגאים של אקרים רבים של מקרקעין באזור יוקרתי במערב לוס אנג'לס. חוותם הגדולה וביתם באזור Mandeville Canyon של ברנטווד בלוס אנג'לס קרויה עד לעצם היום הזה כ"חוותו של רוברט טיילור" בעיני המקומיים.
טיילור ניהל מספר פרשיות אהבים בזמן נישואיהם, בכללם אחד עם אווה גרדנר. רווחו שמועות שסטנוויק ניסתה לשים קץ לחייה כששמעה על הרומן של טיילור עם לאנה טרנר. היא לבסוף תבעה גירושים ב-1950 כשכוכבנית פרסמה את הרומנים של טיילור. הגירושים נכנסו לתוקפם ב-21 בפברואר 1951. אחרי הגירושים, הם שיחקו ביחד בסרטה האחרון של סטנוויק The Night Walker (1964). נמסר שסטנוויק הייתה הרוסה כשרבים ממכתביו ותצלומיו הישנים אבדו בשריפה בביתה. היא מעולם לא התחתנה שוב, וקיבלה דמי מזונות בסך 15 אחוזים ממשכורתו של טיילור עד למותו ב-1969.
סטנוויק ניהלה רומן עם השחקן רוברט וגנר, אותה פגשה על סט הסרט "טיטניק". וגנר, שהיה בן 22, וסטנוויק, שהייתה בגיל 45 בתחילת הרומן, ניהלו מערכת יחסים רומנטית בת ארבע שנים, כפי שמתואר בזכרונותיו של וגנר, "Pieces of My Heart". סטנוויק ניתקה לבסוף את הקשר.
היא הייתה בקשרי חברות אמיצים עם שחקנית הקולנוע ג'ואן קרופורד החל משנות השלושים ועד למותה של קרופורד מסרטן באביב 1977. היא הייתה פרוטסטנטית.
שנותיה האחרונות ומותה.
שנות פרישתה של סטנוויק היו גדושות פעילות, היא ניהלה פעילויות צדקה הרחק מאור הזרקורים. הידרדרותה החלה בעת פריצה לביתה בבוורלי הילס ב-1981, במהלכה הוכתה.
ברברה סטנוויק הלכה לעולמה כתוצאה מאי-ספיקת לב, נפחת ומחלת ריאות חסימתית כרונית בבית החולים סנט ג'ון, בסנטה מוניקה, קליפורניה. היא הייתה בת 82 במותה. גופתה נשרפה ואפרה פוזר בLone Pine, קליפורניה.
Impossible Creatures
Impossible Creatures או יצורים בלתי אפשריים הוא משחק אסטרטגיה בזמן אמת ובתלת-מימד, המתרחש בשנות ה-30 של המאה העשרים. השחקן ניצב במשחק אל מול מטורף מרושע המבקש להשתלט על העולם, ונדרש להיאבק בשורה של קרבות נואשים על שרשרת איים מרוחקים. השחקן נדרש להשתמש בבעלי חיים מהנועזים ביותר עלי אדמות כאבני בניין, ובאמצעותן ליצור צבא מפלצות מוטנטיות ייחודיות למאבק במטורף המרושע.
בריאן מולקו
בריאן מולקו (באנגלית: Brian Molko; נולד ב-10 בדצמבר 1972 בבריסל, בלגיה) הוא זמר, כותב שירים, גיטריסט בריטי-אמריקאי יליד בלגיה, וסולן להקת פלסיבו,
ביוגרפיה.
מולקו נולד לאב בנקאי אמריקני ממוצא יהודי ספרדי - אלג'יראי-איטלקי ולאם סקוטית. שם המשפחה של היה במקור מולכו. בילדותו עברה משפחתו מדינות באופן קבוע, ביניהן סקוטלנד, ליבריה, לבנון ולוקסמבורג. מולקו מתייחס לעיירת הולדתה של אימו בסקוטלנד, דנדי, כ"מקום בו גדלתי". הוא מתאר את ילדותו כתקופה בה הרגיש מבודד נורא. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בבית הספר לדרמה בו למד.
בזמן שגדל בבית שלא תומך בביטוים אמנותיים (אביו רצה שיגדל להיות בנקאי), מרד מולקו בכך שיצר לעצמו מראה אנדרוגיני, החל להתאפר ולשמוע מוזיקת פאנק (Punk). בריאן החל ללמוד בבית הספר האירופי של לוקסמבורג, אך נאלץ לעזוב בעקבות הטרדות מתלמידי בית הספר. לאחר מכך עבר לבית הספר האמריקאי הבינלאומי של לוקסמבורג, שם פגש לראשונה את בסיסט הלהקה- סטפן אולסדל. ולאחר מכן החל ללמוד דרמה במכללת גולדסמית' בלונדון.
קריירה.
מולקו וסטפן אולסדל למדו יחדיו בבית הספר האמריקאי של לוקסמבורג (אך לא היו חברים). כאשר עבר בריאן ללונדון, הוא נתקל באולסדל בתחנת הרכבת התחתית של דרום קנזינגטון והזמין אותו לאחת מהופעותיו במועדון שבו ניגן.
תחילה, הקימו אולסדל ומולקו את הלהקה בשם ״Ashtray Heart״, ולאחר שכתבו ארבעה שירים, כדי להפוך את הלהקה לרצינית יותר, הזמינו את רוברט שולצברג לנגן איתם.
במהלך הנחיית תוכנית בתחנת XFM בדצמבר 2009, ציין מולקו שהשפעתו הגדולה ביותר היא להקת סוניק יות' ושכנראה פלסיבו מעולם לא היו קמים בלעדיהם. בנוסף לכך, הוא ציין שבגיל שבע להקת קיס הייתה הלהקה הראשונה בה הוא התאהב. השפעות מוזיקליות אחרות דפש מוד, דייוויד בואי, איגי פופ, דאוס, דד קנדיז, הביסטי בויז, סרז' גינסבורג, פי ג'יי הארווי, הוולווט אנדרגראונד, ג'וי דיוויז'ן, הסטוג'ז, והפיקסיז.
מולקו לימד את עצמו לנגן בגיטרה; כשהגיע לגיל 16 קיבל העתק של גיטרת הטלהקאסטר. לאחר זמן מה קנה לעצמו טלהקאסטר אמיתית. הוא מנגן על כלים אחרים, ביניהם גיטרה בס, מפוחית, קלידים, סקסופון, תופים ופונוגרף. מולקו דובר צרפתית כשפת אם והוא כותב ושר כמה משירי פלסיבו בצרפתית וגם באנגלית. מדי פעם מתקלט כ-DJ במועדונים.
חיים אישיים.
מולקו הוא ביסקסואל, ואב לבן משנת 2005.
ב-2012 קיבל מולקו מלגת כבוד מקולג' גולדסמית, האוניברסיטה של לונדון.
עש הקמח ההודי
הזונה מאוהיו
הזונה מאוהיו הוא מחזה לשלוש דמויות מאת חנוך לוין. המחזה הועלה לראשונה ב-31 במאי 1997 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של לוין ויצא לאור בשנת 1996 במסגרת כרך המחזות החמישי במספר של לוין, "הזונה מאוהיו ואחרים", בהוצאה משותפת של ספרי סימן קריאה וספרי תל אביב. הכרך כלל עוד ארבעה מחזות שנכתבו בשנים 1991-1995: "הופס והופלה", "האשה המופלאה שבתוכנו", "פעורי-פה" ו"הכובש".
דמויות.
המחזה מיועד לשני שחקנים המגלמים שני קבצנים, אב ובן, ושחקנית אחת המגלמת זונה שעל אף שם המחזה, מוצאה בישראל ולא באוהיו. מדינת אוהיו דווקא משמשת במחזה כפנטסיה אליה נכספות הדמויות, הייצוג של החלום האמריקאי בקרב פשוטי העם. שמות הדמויות הן:
עלילה.
הויביטר, הקבצן הזקן, חולם כל חייו על זונות צמרת באמריקה. יחד עם זאת, מעולם לא יכל להגשים את פנטסיה זו בשל קשיי יומו ועניו, אך לרגל יום הולדתו פונה לזונת רחוב עלובה ומבקש ממנה מתנת יום הולדת - שירותי מין בחינם. הזונה, ברונצצקי, קופצת על ההזדמנות ובעד אשליה של אהבה מנסה היא לסחוט ממנו את מעט כספו. מצידו, הבן הוימר מודאג מעתיד הירושה הממתינה לו לאחר מות אביו. כך קורה שברונצצקי, זונת הרחוב הפשוטה, מציבה את עצמה מעל הויביטר הזקן ומוציאה ממנו כספים רבים שאינו מעוניין לתת לה, והופכת מדמות מנוצלת לדמות מנצלת, עד שהויביטר משווה בינה לאלוהים. בדומה לשאר מחזותיו, מעמיד לוין את המציאות העלובה מול הפנטסיה שמחזיקים עלובי החיים - זונת רחוב מכוערת ומזדקנת מול הזונה המשגשגת מאוהיו שבה חושק הויביטר. כפי שמתאר הויביטר את הזונה מאוהיו במחזה במונחים שכולם מייצגים הצלחה כלכלית ואף לא הקשר מיני אחד:
בסופו של המחזה הויביטר מוציא את כל חסכונותיו על ברונצצקי, ולא מותיר דבר לבנו הוימר כירושה. כשהוימר מגלה זאת הוא זועם על אביו ופותח במונולוג טעון כלפי אביו ומסתיים בכך שלא הותיר לו דבר:
ד"ר עמרי יבין החוקר את יצירתו של חנוך לוין, מדגים באמצעות דמות הזונה מאוהיו את היפוך נרטיב הגעגועים הציוני ששזור במחזותיו:
הפקות.
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1997 בבימויו של חנוך לוין, תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת ערן דינור. שלושת השחקנים היו ג'יטה מונטה בתפקיד ברנצצקי, גבי עמרני בתפקיד הויביטר ורמי ברוך בתפקיד הוימר. ההצגה קצרה שבחים רבים והמשיכה לרוץ גם לאחר מותו של לוין במשך ארבע שנים. דמות "הזונה מאוהיו" הפכה לחלק מהזיכרון הקולקטיבי של התרבות הישראלית.
הפקות בחו"ל.
בין השנים 2001-2002 הועלה המחזה ב"תיאטרון טלייה", בודפשט, הונגריה, בשפת ההונגרית, לאחר בקשת ההונגרים להעלות עיבוד משלהם למחזה. שלושת השחקנים בהצגה היו מבכירי התיאטרון ההונגרי הלאומי, ויגסינהאזה: רייהונא אדם, מהיאש לסלו וקוטלגי ארז'יב. ההצגה הועלתה במקומות נוספים ברחבי העולם, בין היתר:
שנפס
יוניון סקוור
כיכר יוניון
הסימפוניה ה-7 של בטהובן
אפרים מקלעה חמאד
גבריאל מוצקין
גבריאל גדעון הלל מוצקין (Gabriel Motzkin; נולד ב-28 בדצמבר 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס של הקתדרה לפילוסופיה ע"ש אחד העם באוניברסיטה העברית. בשנים 2007 עד 2016 כיהן כראש מכון ון ליר. מחקריו עוסקים בהיסטוריה של הרעיונות, היסטוריה של הדת, קתוליות ומחשבה היסטורית והיסטוריה של הזיכרון.
חייו.
מוצקין נולד בירושלים ב-1945 למתמטיקאי תאודור מוצקין, בנו של המנהיג הציוני אריה ליאו מוצקין. חלק ניכר מילדותו שהה בלוס אנג'לס שם לימד אביו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מוצקין השלים תואר ראשון בהיסטוריה אירופית באוניברסיטת הרווארד. שירת בצה"ל בחטיבת דובר צה"ל בשנים 1970-1967. השלים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ייל ולאחריו דוקטורט ב-1982 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. נושא הדיסרטציה "בעיית הטרנסנדטיות בעולם חילוני מקאנט ועד היידגר".