האמונות של העמים הקדומים שהים הוא משכן של אלוהות או של רוחות טובות ורעות ושלדגים יש נשמה ורגשות בהם צריך להתחשב יצרו מנהגים המתקיימים עד ימינו:
אירועים.
אירועים ללא ציון תאריך מדויק:
נפטרו.
ללא ציון תאריך מדויק:
אנטוניו גרמשי
אפקוט סנטר
וויאג'ר
דגל ברמודה
דגל ברמודה אומץ ב-4 באוקטובר 1910. בדגל מופיע דגל הממלכה המאוחדת בפינה השמאלית העליונה על רקע אדום (הדגל הימי של בריטניה), מקורו בדגל בו השתמשו סוחרים אנגלים וכיום משמש בסיס לדגליהן של מספר מושבות בריטיות לשעבר. בצד ימין נמצא מגן המלחמה של ברמודה בו מופיע אריה אדום מחזיק מגן ועליו ספינה טובעת. האריה האדום מסמל את אנגליה והספינה הטובעת את טביעתה של סי ונצ'ור, הספינה האנגלית הראשונה שהגיעה לברמודה בשנת 1609.
פניה אל הרגש
ריי ברדבורי
ריימונד דאגלס ברדבורי (באנגלית: Raymond Douglas Bradbury; 22 באוגוסט 1920 – 5 ביוני 2012) היה סופר ופובליציסט אמריקאי שנודע בעיקר בזכות יצירתו בתחומי המדע הבדיוני והפנטזיה. זכה בפרסים רבים. ב-1989 היה הסופר העשירי שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים.
ברדבורי נולד בעיר ווקיגן, אילינוי לאם ילידת שוודיה ואב שעבד כטכנאי טלפון. סבו ואב-סבו עסקו בכתיבה והיו עיתונאים. בילדותו משפחתו שינתה את מקום מגוריה מספר פעמים עד שהשתקעה לבסוף בלוס אנג'לס, קליפורניה, כשהיה בן 13. ברדבורי סיים את לימודיו בבית הספר תיכון בלוס אנג'לס ב-1938, אך בחר שלא להמשיך ללימודים גבוהים ועבד כמוכר עיתונים למחייתו ואת ידיעותיו הרחיב בספרייה.
ב-1938 החל לפרסם סיפורים קצרים במגזיני מדע בדיוני זולים והצטרף למועדון מדע בדיוני שם הכיר באופן אישי סופרי מדע בדיוני אחרים, ביניהם רוברט היינליין. ב-1939 הוציא מגזין בשם "Futuria Fantasia", שאת רוב סיפוריו כתב ברדבורי עצמו. המגזין החזיק מעמד למשך ארבעה גליונות בלבד, וזכה לתפוצה נמוכה מאוד. הסיפור הראשון עבורו קיבל תשלום (15 דולר בלבד) פורסם ב-1941 במגזין מדע בדיוני זול בשם "Super Science Stories". הוא הפך לסופר במשרה מלאה רק בסוף 1942. אוסף הסיפורים הראשון שלו, "Dark Carnival", יצא לאור ב-1947. באותה שנה נישא ברדבורי למרגריט מק'קלור, ונישואיהם נמשכו עד שנפטרה ב-2003. לזוג נולדו במהלך השנים ארבע בנות.
ברדבורי זכה להצלחה כסופר ב-1950, עם צאת ספרו רשימות מן המאדים, ולאחר מכן כאשר יצא רב המכר פרנהייט 451 ב-1953, שהקנה לו מוניטין עולמי. מאז פרסם ברדבורי כ-30 ספרים, וקרוב ל-600 סיפורים קצרים, פואמות, מאמרים, מחזות ותסריטים. ב-1956 נבחר ברדבורי על ידי הבמאי הנודע ג'ון יוסטון לכתוב את התסריט לסרטו "מובי דיק", על פי הרומן הקלאסי של מלוויל. הסרט התקבל באופן צונן עם הופעתו, אך עם השנים קיבל מעמד של יצירה חשובה. ברדבורי עצמו טען כי החוויה של עבודה על הסרט קיצרה את ימיו, אף פרסם ספר על כך. בנוסף פרסם ברדבורי מסות ומאמרים רבים הנוגעים לאומנות ולתרבות, ומשך את תשומת לבם של מבקרים רציניים בתחומים אלו. יצירות רבות מפרי עטו עובדו לטלוויזיה ולקולנוע. המפורסמות שבהן הן מיני-סדרה שהתבססה על ספרו "רשימות מן המאדים" שהוקרנה בארצות הברית ב-1980, וסרט הקולנוע על פי הספר "פרנהייט 451" שיצא ב-1966.
יצירתו.
רומנים.
ביצירותיו של ברדבורי יש ערפול מסוים בהבחנה בין "רומנים" לבין "אוספי סיפורים קצרים", שכן פעמים רבות הוא כתב אוסף של סיפורים קצרים הנוגעים לקבוצת דמויות או נושא מסוים אותם ערך או הוסיף חומר מועט וכינה את התוצאה "רומן".
כרם
כֶּרֶם הוא מטע שמגדלים בו עצי פרי מסוימים. בדרך כלל מתייחס המושג "כרם" למקום גידולן של גפנים, שפירותיהן, הענבים, משמשים למאכל ולייצור יין, אולם גם מטעי זיתים ושקד מצוי מכונים כרמים.
הגפן היא שיח מטפס, ולכן בכרמי גפנים מוצבים קרדונים - עמודים שעליהם מדלים את הגפן, וחוטי שילוב (בכרמים מודרניים) התומכים בזמורות הצעירות, נושאות הפירות.
בכרמים המגודלים בעל, נטועים כמאה עצים בדונם, ברווחים של כשלושה מטרים אחד מהשני, מודלים בדרך כלל על עמודים בגובה של כשני מטרים, כשעליהם חוטים בצורת סוכה, כך שבין העצים יש שטח פנוי המאפשר עיבוד של הקרקע - בעיקר קילטור החשוב מאוד לניצול יעיל יותר של המים.
בכרמים המגודלים בהשקיה מקובל לנטוע 200–300 עצים לדונם, ובמקומות מסוימים באירופה אף 600 עצים. הגפנים נטועות בשורות, גובהן כמטר אחד, וחוטי שילוב עד גובה כ-180 ס"מ, מחזיקים את הזמורות הצעירות.
העבודות העיקריות בכרם.
בתחילת החורף מקובל לרסס קוטלי עשבים.
מחודש ינואר עד אמצע מרץ, זומרים את הכרם - חותכים את הזמורות
הצעירות, ומשאירים מספר מינימלי של זמורות קצרות, מהן תצמחנה זמורות
השנה הבאה. לזמירה צורות שונות, המושפעות בין היתר מתכונות הזן ומכמות היבול שהכורם מתכנן.
לאחר איסוף הזמורת או ריסוקה, ממשיכים לרסס קוטלי עשביה ולקלטר בין השורות.
לאחר לבלוב הגפן, מרססים קוטלי מזיקים עד הבציר, ומחלנים (עושים חלון) לאשכולות כדי שיקבלו אור שמש.
בציר הוא השם המיוחד לקטיף ענבים - הסרת הענבים מן הגפנים. שם זה גם משמש לציון תקופת הבציר. זוהי תקופה המתחילה בזמן הבשלת הענבים, ומסתיימת לאחר אחסון היין בחביות. בחבל הים תיכוני הבציר מתרחש בחודשים אוגוסט עד אוקטובר.
למיקומו של הכרם השפעה גבוהה על איכות היין המופק מן הענבים הצומחים בו: הטמפרטורה, הרוח, הלחות והמינרלים בקרקע משפיעים כולם על אופי היין. בעיקר חשובים מאוד לילות קרים בקיץ, ותקופה של קור עז בחורף.
עקב ההתחממות הגלובלית צפוי כי כרמים רבים הממוקמים כיום בגובה אידיאלי, למשל באיטליה, יהפכו להיות חמים מדי לייצור יין איכותי, וייאלצו להעפיל במעלה ההר. לעומתם, איכותו של יין מכרמים גרמניים קרים תשתפר.
הכרם בתרבות העברית.
לכרמים, אשר הקיפו את היישוב היהודי הקדום, חשיבות בתרבות ישראל. בנות ישראל היו יוצאות לחולל בכרמים בט"ו באב וביום הכיפורים, כשהן לבושות לבן.
למרות שכרם מציין מטע גפנים ניתן למצוא במקורות גם כרמי זיתים (). אלא שלא נמצא לשון "כרם" על מטעי זיתים, אלא בצירוף ההסבר "כרם זית".
הכרם גם מופיע בשירה העברית המודרנית, בהתאמה להקשרו במועד ט"ו באב הכתוב במקרא, בהקשר לסיפורי אהבים. כך לדוגמה בשיר "אל הכרמים" (1952) המספר על עלם ההולך לחפש לו עלמה בכרמים.
הכרם בהלכה.
ישנן כמה הלכות הנוהגות בכרם בלבד. אחת מהן היא כלאי הכרם, שהיא איסור מן התורה לזרוע זרעים שונים בכרם.
הלכה נוספת נוגעת ליציאה למלחמת רשות, ובה יש פטור מיציאה למלחמה זו למי שנטע כרם ולא חיללו.
הגודל המינימלי של כרם המוזכר בהלכה הוא חמש גפנים, שמסודרות שתים כנגד שתים ואחת יוצאת זנב.
שאר ישוב
שְׁאָר יָשׁוּב הוא מושב עובדים בגליל העליון, בחלקו הצפון־מזרחי של עמק החולה. הוא שייך למועצה אזורית מבואות החרמון. המושב הוקם בשנת 1940 ונקרא על שם שאר ישוב, בנו של ישעיהו הנביא. תושביו מתפרנסים רובם ככולם מעבודה כשכירים ומהשכרת צימרים, מיעוטם מתפרנס מחקלאות ומגידול בעלי חיים. המושב נחרט בתודעה הציבורית בעקבות אסון המסוקים, כששני מסוקי יסעור של צה"ל התנגשו זה בזה מעל שמי המושב. באירוע נהרגו כל 73 החיילים שהיו במסוקים.
היסטוריה.
הוקם לראשונה בפברואר 1940 כחלק ממצודות אוסישקין על ידי 20 משפחות מהתנועות "הנוער הציוני" ו"העובד הציוני". המושב תוכנן ל-60 משפחות. נקרא בהתחלה "מצודת אוסישקין ג.". עם שוך הקרבות של מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק בסוף שנת 1948 נעזב מרבית המושב מיושביו עקב ההפגזות הקשות של הסורים (מתל עזזיאת, המשקיף מלמעלה), חלק מהתושבים פונה לוילהלמה (היום בני עטרות) שבמרכז הארץ.
בשנת 1949 יושב בשנית כמושב שיתופי, על שרידי המושב הקודם. הפעם על ידי ארגון "עלה רש" (השם על פי ספר דברים א כא) שהיו חברים מתנועת "הנוער הציוני" מהונגריה ששרדו את השואה, עלו ארצה בזמן מלחמת העצמאות ובגמר המלחמה השתחררו מצה"ל וביקשו להקים יישוב.
אריה זהורי, ממקימי המושב ויושב ראש הוועד שנים רבות: "איבדנו את כל משפחתנו ורכושנו בשואה. באנו למדינת ישראל בכלל ולשאר ישוב בפרט לחזק את חלקה הצפוני של מדינת ישראל על מנת להבטיח ששוב לא יגזלו את היקר לנו".
בגלל סיבות בירוקרטיות, שינו את שם המושב מ"עלה רש" לשמו הקודם - שאר ישוב. בשנים הראשונות, המושב השיתופי קיבל ורכש כלים חקלאיים, שתילים ופרות שפרנסו את תושביו.
הסורים צלפו על חברי המושב במשך 19 שנים מתל עזזיאת ובשנת 1957 אף רצחו את אחד מחברי המושב. ב-6 בספטמבר 1966 נפצעו 7 עובדי קרן קיימת מהתפוצצות מוקש סמוך למושב. עקבות הובילו ממקום הפיצוץ אל המוצב הסורי הסמוך בתל עזזיאת. יומיים אחר כך, ב-9 בספטמבר, עלה ג'יפ של צה"ל על מוקש, סמוך לאותו מקום. שלושה חיילים נפצעו בפיצוץ.
ב-6 ביוני 1967, בקרבות מלחמת ששת הימים עם הצבא הסורי, שידרו ברדיו דמשק ששאר ישוב נכבש על ידי הסורים. ב-7 ביוני, דווח כתב ברדיו ישראלי משאר ישוב והזים את הידיעות הכוזבות של הסורים.
ב-9 ביוני, כחלק מכיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים, כבשו לוחמי חטיבת גולני את תל עזזיאת והרחיקו את הגבול הסורי מהמושב.
בשנות ה-70 וה-80 נפלו במושב טילי קטיושה, ששיגרו מלבנון מחבלים ואף גרמו נזק לרכוש.
אתרים.
בצדו הדרומי של המושב נמצאים שרידי יישוב קדום ועתיקות טחנת קמח.
"חורשת הנופלים" נמצאת בצדו הדרום־מזרחי של המושב. בחורשה 73 עצים לזכר 73 חללי אסון המסוקים שהתרחש בתאריך 4 בפברואר 1997 מעל שאר ישוב ומעל קיבוץ דפנה.