פדריקו בורומאו עסק גם במפעלי בנייה. הוא יזם את בניית ההר הקדוש של רוסאריו בווארזה, כיום אתר מורשת עולמית ואת הקמת החזית החדשה של קתדרלת מילאנו על ידי פרנצ'סקו מריה ריקיני (Francesco Maria Richini) ופאביו מנגונה (Fabio Mangone).
פדריקו בורומאו נפטר ב-1631 ונקבר בקתדרלת מילאנו. בשנת 1685 הוקם פסל שלו בחזית הספרייה, תרומת אזרחי מילאנו.
כלכלת יוון
כלכלת יוון היא ה-51 בגודלה בעולם בתוצר מקומי גולמי וה-56 בעולם בשווי כוח הקנייה, על פי נתוני הבנק העולמי לשנת 2017. על פי קרן המטבע הבינלאומית, כלכלת יוון מדורגת במקום ה-40 בעולם בתוצר מקומי גולמי ובמקום ה-49 בעולם בשווי כוח הקנייה ב-2017. יוון מוגדרת כמדינה מפותחת והיא חברה באיחוד האירופי. מאז שנת 2001 היא חלק מגוש האירו. היא חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי מאז היווסדו ב-1961 ובארגון הים השחור לשיתוף פעולה כלכלי. נכון ל-2017, מגזר השירותים תורם כ-79.1% מן התמ"ג (כולל תיירות שתורמת כ-15%), מגזר התעשייה 16.9% והחקלאות 4.1%. המגזר הציבורי מהווה כ-40% מן התוצר הכלכלי. במדד הגלובליזציה לשנת 2017 נמצאת יוון במקום ה-26 בעולם.
שותפות הסחר המובילות של יוון, נכון ל-2017 הן איטליה, גרמניה, טורקיה, קפריסין, ובולגריה. יותר מ-60% מהיצוא היווני מוכוון למדינות אחרות באירופה.
מאז שנת 2009, אז פרץ ביוון משבר חוב חמור (החוב עמד ב-2011 על כ-170% מהתמ"ג) הייתה המדינה במיתון שנמשך עד שנת 2017 ובמשטר צנע. בשנת 2011 ו-2012, צנח התמ"ג ביותר מ-6% בכל שנה. שיעור האבטלה הגיע לשיא של 26.9% באפריל 2013.
היסטוריה.
מחקר שבחן את התפתחותה ההדרגתית של התעשייה והספנות במדינה שרוב כלכלתה הייתה חקלאית והגיע למסקנה כי התוצר המקומי הגולמי ביוון בין השנים 1833 ל-1911 היה רק נמוך מעט מן הממוצע במדינות אחרות במערב אירופה. למרות זאת יוון ידעה בתקופה זו קשיים כלכליים והתמודדה עם אי-פרעון חובותיה בשנים 1826, 1843, 1860 ו-1893.
התפתחותה של יוון לאחר מלחמת העולם השנייה זכתה לכינוי "הנס הכלכלי היווני" . בין השנים 1950 עד 1973 ידעה יוון שנים של צמיחה כלכלית מהירה בשיעור ממוצע של 7% בשנה, והייתה שנייה בעולם בקצב הגידול אחרי כלכלת יפן. שיעורי הצמיחה הגבוהים ביותר היו בשנות ה-50. לאחר 1970, האטה הכלכלה. השגשוג הכלכלי ביוון הסתיים בפתאומיות בשנת 1974 עם התמוטטות המשטר הצבאי ביוון.
כניסה לגוש האירו.
יוון התקבלה לקהילה הכלכלית האירופית ב-1981 ומתוקף כך הייתה גם חברה באיחוד האירופי עם הקמתו. עם זאת, בתחילת שנות ה-90 נתוניה הכלכליים היו עדיין רחוקים מלענות על הקריטריונים של האיחוד להצטרפות לאיחוד המוניטרי האירופי. ב-19 ביוני 2000, לאחר שעמדה במספר קריטריונים (שיעור אינפלציה, גירעון תקציבי, חוב ציבורי, שיעור הריבית ארוכת הטווח, שער חליפין) בהתבסס על נתוני שנת 1999, היא התקבלה לאיחוד המוניטרי והפכה לאחת ממדינות גוש האירו. לאחר ביצוע בקרה כלכלית שבוצעה על ידי הממשלה החדשה בשנת 2004, התברר על ידי אירוסטט כי נתוני הגירעון התקציבי לשנת 1999 לא דווחו במלוא היקפם לנציבות.
רוב התיקונים בנתוני הגירעון התקציבי באו כתוצאה משיטות דיווח חשבונאי שונות על ידי הממשל החדש, כך למשל, רישום הוצאות על הזמנות ציוד צבאי בעת ההזמנה ולא בעת קבלת הציוד. אולם, היה זה ישומו הרטרואקטיבי של תקן ESA95 (שיושם מאז שנת 2000) על ידי אירוסטט, אשר הביא לשינוי שיעור הגירעון התקציבי לשנת 1999 והעלה אותו ל-3.38% מן התוצר המקומי הגולמי, מעל לגבול 3% שהיה תנאי לכניסה לגוש האירו. חשיפה זו הביאה לטענות כי יוון לא עמדה למעשה בחמשת התנאים לכניסה לאיחוד הכלכלי, וכי למעשה נכנסה לאיחוד זה לאור נתונים מסולפים. בדו"ח ארגון ה-OECD לשנת 2005 על יוון נאמר במפורש כי "השפעת תקני החשבונאות החדשים על הנתונים הכלכליים לשנים 1997 עד 1999 הייתה בשיעור של 0.7 עד אחוז מן התוצר המקומי הגולמי; שינוי רטרואקטיבי זה בשיטת החישוב הניב נתוני גירעון העולים על 3% לשנת 1999, השנה שבה עמדה יוון בתנאי ההצטרפות לאיחוד הכלכלי האירופי." קביעה זו הביאה את שר האוצר היווני להודיע כי חישוב הגירעון התקציבי לפי תקן ESA97 הניבה פחות מ-3% גירעון תקציבי, וכי אותו תקן היה בתוקף בזמן החישוב ולכן יוון עמדה בתנאי ההצטרפות. בחודש ינואר 2010 גונתה יוון על ידי הנציבות האירופית על שסילפה מידע באשר לכלכלתה ואיפשרה ללחצים פוליטיים להשפיע על איסוף נתונים סטטיסטיים מדויקים. אחת השגיאות הנפוצות באשר לגורמים למשבר בכלכלת יוון היא לבלבל בין משבר האשראי העולמי בשנת 2008 לבין כניסתה של יוון לגוש האירו. אף שעסקת החלפת מזומנים עם גולדמן זקס איפשרה ליוון "להסתיר" מיליארד דולר של חוב לאומי, אולם לעסקה זו הייתה השפעה בשנת 2001, לאחר כניסת יוון לגוש האירו ואיננה קשורה לשיטות החשבונאיות שנקטה יוון לצורך עמידה בתנאי גוש האירו.
מחקר שנערך על ידי יועצים בתחום חשבונאות משפטית מצא כי המידע שהועבר על ידי יוון למינהל הסטטיסטיקה של האיחוד האירופי, אירוסטט, מכיל התפלגות סטטיסטית המעידה על מניפולציה.
משבר החוב והמיתון.
לאחר 15 שנים רצופות של גידול כלכלי, יוון נכנסה למיתון בשנת 2009. אחד המאפיינים המעידים על הלוואות-יתר ביוון בעשור הראשון של המאה ה-21 הוא היחס בין סכום ההלוואות לחסכונות, העולה על 100% במחצית הראשונה של שנת 2011.
בסוף שנת 2009 כלכלת יוון התמודדה עם מצב בו היחס שבין הגירעון התקציבי והחוב הממשלתי לבין התוצר המקומי הגולמי היה הגבוה ביותר באיחוד האירופי. הגירעון התקציבי לשנת 2009 היה 15.4% מן התוצר המקומי הגולמי. עובדה זו ועליה ברמת החוב הובילו לעלייה בהוצאות על הלוואות, אשר הובילו בסופן למשבר כלכלי חמור. יוון הואשמה בכך שניסתה להסתיר את שיעורו האמיתי של הגירעון התקציבי אל מול המשבר הכלכלי העולמי. ההאשמות בניסיונות הסתרה באו לאחר שינוי חד בתחזיות הגירעון התקציבי לאחר עליית הממשלה הסוציאליסטית החדשה באוקטובר 2009, משיעור של "6–8%" לפני הבחירות, לשיעור של 12.7% אחריהן (ואחר כך אף 15.4%).
כוח העבודה היווני, שבו כ-5 מיליון עובדים, עובד בממוצע את מספר השעות השני בגובהו בין מדינות ה-OECD, אחרי קוריאה הדרומית. במחקר אחר נמצא כי בין השנים 1995–2005 העובד היווני הממוצע עבד יותר שעות בשנה מכל עובד אחר באירופה, 1,900 שעות בשנה.
כתוצאה מן המשבר הכלכלי הנמשך ביוון ירדה התפוקה התעשייתית במדינה בשיעור של 8% בין מרץ 2010 למרץ 2011. אחד הענפים שנפגעו באופן הקשה ביותר היה ענף הביגוד, אחד הענפים הבולטים בכלכלת יוון. בענף הבנייה חלה ירידה של 73.1% בפעילות בין ינואר 2010 לינואר 2011. בתקופה שבין פברואר 2010 לפברואר 2011 חלה ירידה של 9% במכירות הקמעונאיות. בין השנים 2008 ל-2011 הייתה עליה חדה בשיעור האבטלה במשק היווני. ברבעון השני והשלישי של 2008 שיעור האבטלה עמד על 7.2%, באוגוסט 2011 היה שיעור האבטלה ביוון 18.4%, למעלה מ-900,000 עובדים מובטלים.
בשלהי שנת 2009, כתוצאה מצירוף של נסיבות לאומיות ובינלאומיות (משבר האשראי העולמי ותקציב לאומי בזבזני), כלכלת יוון עמדה בפני המשבר החמור בתולדותיה מאז שיקומה של הדמוקרטיה היוונית בשנת 1974, זאת לאחר שממשלת יוון תיקנה את תחזית הגירעון משיעור של 6% ל-12.7% מן התוצר המקומי הגולמי.
בתחילת שנת 2010 התברר כי מספר ממשלות ביוון סילפו דיווחים באשר לנתונים הכלכליים הרשמיים של המדינה כדי שיתאימו להנחיות המוניטריות של האיחוד האירופי. דיווחים מעוותים אלה איפשרו לממשלות יוון להתחייב להוצאות מעבר ליכולתה הכלכלית של המדינה, בעודם מסתירים את גודלו האמיתי של הגירעון הלאומי מן המפקחים מטעם האיחוד האירופי. בחודש מאי 2010 תוקן פעם נוספת שיעור הגירעון הרשמי ל-13.6% ביחס לתוצר, אחד הגבוהים בעולם.
משנתפרסמו הנתונים המתוקנים חלק משבר אמון בינלאומי ביכולתה של יוון לשלם את חובותיה. כדי למנוע אי-יכולת לפריעת חובות, במאי 2010 החליטו מדינות גוש האירו האחרות וקרן המטבע הבינלאומית לחבילת סיוע אשר כללה מתן הלוואה מיידית ליוון בגובה 45 מיליארד אירו, עם תוכנית להלוואות נוספות בסך כולל של 110 מיליארד אירו. כתנאי להבטחת המימון נדרשה יוון לאמץ מדיניות קיצוב נוקשה כדי להשתלט על הגירעון. הוחלט כי על יישום התוכנית יפקחו הנציבות האירופית, הבנק המרכזי האירופי וקרן המטבע הבינלאומית.
ב-15 בנובמבר 2010 תיקן אירוסטט את נתוני המימון והחוב של יוון לאחר ביצוע חקירה שיטתית באמצעות משלחת לאתונה, וקבע כי הגירעון התקציבי של ממשלת יוון בשנת 2009 היה 15.4% ואילו הגירעון הציבור היה 126% מן התוצר המקומי הגולמי, הגירעון הגדול ביותר (כאחוז מן התמ"ג) מבין כל מדינות האיחוד האירופי. המשבר הכלכלי ובאופן מיוחד, מדיניות הקיצוב שדרשו מדינות האיחוד האירופי וקרן המטבע, זכו לתגובות זועמות בציבור היווני אשר התבטאו במהומות ובאי-סדר חברתי.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 היה שיקום וב-2017 שב המשק היווני לצמיחה מתונה של כ־2%, תוך עלייה בהיקפי היצוא וההשקעות וירידה בגירעון. יוון יצאה מתוכנית החילוץ האחרונה שלה במאי 2018.
אופי הכלכלה היוונית.
יוון נהנית מרמת חיים גבוהה. מדד הפיתוח האנושי ביוון גבוה מאוד והיא מדורגת 29 בעולם במדד זה בשנת 2011. על פי נתוני אירוסטט (מינהל הסטטיסטיקה של הנציבות האירופית) כוח הקניה של תושבי יוון בשנת 2008 היה בשיעור 94% מן הממוצע באיחוד האירופי.