אלבום האולפן השני שלה, Stronger, יצא ב-11 באוקטובר, פחות משנה מאז יצא אלבום הבכורה שלה. כמו האלבום הקודם שלה, גם האלבום השני הצליח להגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בשוודיה, כאשר האלבום נמכר בלמעלה מ-50,000 עותקים, וכן הוא זכה באלבום זהב.
זמרים רבים ברחבי העולם ביצעו גרסאות כיסוי לשיר "Love Is All Around" שמופיע באלבום השני. הזמרת הבולטת ביותר היא ריקי לי קולטר שהשתתפה בתוכנית אוסטרליין איידול. קולטר הגיעה למקום החמישי במצעדי המוזיקה באוסטרליה, והביצוע שלה הפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר באוסטרליה לשנת 2007.
אגנס הוציאה את הסינגל השני שלה מהאלבום, "Champion" ב-15 בנובמבר 2006 והוא הגיע למקום ה-19 במצעדים בשוודיה.
Dance Love Pop.
בתחילת שנת 2008 אגנס הודיעה שהיא עוזבת את חברות ההקלטות סוני בגלל "הבדלים יצירתיים", ושהיא חתמה על חוזה חדש עם חברה עצמאית בשם "רוקסי רקורדינגס".
ב-11 באוגוסט היא הוציאה את הסינגל "On and On", הסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי. הסינגל היווה את השינוי בסגנון המוזיקלי אליו עברה אגנס, ממוזיקת פופ ו-R&amp;B אל מוזיקת דאנס וקלאב. הסינגל שהה 4 שבועות במקום ה-8 במצעד המוזיקה הרשמי בשוודיה, והגיע למקום הראשון במצעד מוזיקת הקלאב.
את אלבום האולפן השלישי שלה Dance Love Pop כתבה אגנס ביחד עם הפזמונאי אנדרס הנסון. האלבום יצא באופן רשמי ב-28 באוקטובר 2009, וכבר בשבוע הראשון האלבום מכר למעלה מ-10,000 עותקים כאשר הוא מגיע למקום ה-5 במצעדי המוזיקה. הסינגל השני מהאלבום, "Release Me" יצא ב-24 בנובמבר כשהוא מגיע למקום ה-9 בשוודיה.
מלודיפסטיבלן.
בריאיון לעיתון השוודי "גטבורגספוסטן" שנערך באוקטובר 2008, הודיעה אגנס שהיא תשתתף בתחרות המלודיפסטיבלן שבוחרת את הנציג השוודי לאירוויזיון. הידיעה אושרה על ידי רשת השידור SVT.
אגנס הופיעה עם השיר "Love Love Love" שנכתב על ידי אנדרס הנסון. תחילה אגנס הודיעה שהיא תבצע את השיר ביחד עם הזמרת מרי סרנהולט, אולם לאחר שסרנהולט הודיעה שהיא תשיר לבד בתחרות, אגנס ביצעה את השיר לבד. אגנס העפילה לשלב הגמר, שם היא סיימה במקום ה-8 עם 40 נקודות. הסינגל "Love Love Love" יצא באופן רשמי ב-28 בפברואר בתור הסינגל השלישי באלבום, והגיע למקום הרביעי במצעדי המוזיקה בשוודיה.
הצלחה בינלאומית.
בעודה מקדמת את השיר "Love Love Love" לקראת השתתפותה במלודיפסטיבלן, אגנס החלה להתפרסם יותר בזירה הבינלאומית. רוקסי רקורדינגס הוציאה את הסינגל "Release Me" ברחבי העולם, ובכך פרסמה את שיריה של אגנס לראשונה מחוץ לשוודיה. הסינגל פורסם לראשונה בדנמרק שם הוא הגיע למקום ה-6 במצעדים עם מכירות של למעלה מ-25,000 עותקים. השיר הפך ללהיט בבריטניה לאחר שאגנס הופיעה שם בטלוויזיה ובמועדונים. הסינגל הגיע למקום השלישי בחברת המצעדים הרשמית שם הוא שהה במשך שבועות רבים. לאחר 8 שבועות זכה הסינגל במעמד פלטינה עם מכירות של יותר מ--300,000 עותקים.
הסינגל השני של אגנס שהתפרסם בזירה הבינלאומית הוא "On and On" שהצליח במדינות רבות ברחבי אירופה. לעומת זאת, הסינגל השני שיצא בבריטניה הוא "I Need You" שהגיע למקום ה-40 בבריטניה, אולם הוא הצליח יותר ברחבי אירופה.
לאור ההצלחה של שני הסינגלים הקודמים באירופה ובעיקר בצרפת עם מכירות של יותר מ-160,000 עותקים, אגנס הוציאה את הסינגל "Sometimes I Forget" בצרפת ובשוודיה. חברת ההקלטות גפן רקורדס הודיעה ביולי 2009 שהיא חתמה על חוזה עם אגנס, ושהיא תוציא את הסינגל "Release Me" בארצות הברית. אגנס הופיעה עם השיר לראשונה בארצות הברית ב-27 באוגוסט 2009.
ב-19 ביוני 2010 אגנס הופיעה ביחד עם ביורן סקיפס בחתונה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה והדוכס דניאל וסטלינג. לפי הצהובון השוודי Expressen, אגנס צפויה להוציא את אלבומה הרביעי במהלך שנת 2011, והסינגל הראשון מהאלבום צפוי לצאת במהלך קיץ 2011.
ז'יל ז'אקוב
ז'יל ז'אקוב (בצרפתית: Gilles Jacob; נולד ב-22 ביוני 1930, פריז) הוא מבקר אמנות, מסאי, ובמאי קולנוע יהודי צרפתי. מ-2001 עד 2015, כיהן כנשיא פסטיבל הקולנוע בקאן.
שנותיו הראשונות.
בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון הידוע "ליסֶה קארנו", נאלצו ז'אקוב ומשפחתו לברוח מפריז בתחילת מלחמת העולם השנייה בשל מוצאם היהודי. אביו, אנדרה ז'אקוב, היה סרן תותחנים בצבא הצרפתי שנפל שבי בידי הגרמנים ב-1939. ז'אקוב מצא מקלט בניס, שם הסתתר עם אמו ואחיו ז'אן-קלוד עד לשנת 1942. ז'יל הצעיר חמק ברגע האחרון ממעצר בידי הגסטאפו, ולאחר מכן הוסתר על ידי המחתרת הצרפתית במהלך כל שנות המלחמה, במחוז איזר. הוא הצליח להימלט פעם נוספת ממעצר בידי הצבא הגרמני על ידי הסתתרות מאחורי ההרמוניום בקפלה. הבמאי לואי מאל המחיש סצנה זו ארבעים שנה מאוחר יותר, בסרט הקולנוע להתראות ילדים.
עם שחרור צרפת הוא שב לפריז ונכנס לבית הספר התיכון "ליסה לואי-לה-גרנד". הוא התיידד שם עם קלוד שברול, וביקר תכופות בבתי קולנוע ובסינמטק הצרפתי ב-Rue d'Ulm. בעודו לומד, הוא יצר בשנת 1949 את מגזין הקולנוע "Raccords", שם הוא פרסם את אחד המאמרים הראשונים של פרנסואה טריפו. עם סיום לימודיו בתיכון ולאחר תקופת התמחות בבנק ז'ורדאן בפריז, הוא נכנס בשנת 1950 לעסקי משפחתו בקורבואה (Courbevoie).
פועלו.
ז'אקוב לא נטש את עולם הקולנוע והספרות לזמן רב: לאחר מפגש שקיים עם יוצרי קולנוע במהלך ביקור בארצות הברית, הוא פרסם בשנת 1964 את מאמרו "הקולנוע המודרני", ובשנים 1964–1968 כתב ביקורות קולנוע על סרטי פסטיבל הסרטים בקאן עבור "סינמה 64". בשנים 1968–1971 כתב ביקורות עבור השבועון הנובל אובסרבטר, ומשנת 1972 עבור השבועון "ל'אקספרס". הוא המשיך לעבוד בעסק המשפחתי "Toledo Scale" בה כיהן באותה תקופה כמזכ"ל, ובמקביל היה לסגן המזכיר הכללי באגודה הצרפתית של מבקרי הקולנוע והטלוויזיה.
הוא נאלץ לעזוב את ל'אקספרס ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1975, לאחר שכתב ביקורת קשה על "סיפורה של O" (Histoire d'O), סרט שנתמך על ידי אחד מבעלי השבועון ז'אן ז'אק סרבן-שרייבר. לאחר עזיבתו כתב יחד עם בנו את התסריט לסרט "זה יכול לקרות רק לי". בשנת 1976, כיהן כסגן המנכ"ל של פסטיבל קאן, מוריס בסי, וב-30 בספטמבר 1977 מונה למנכ"ל הפסטיבל, שתפקידו, בין היתר, לצפות באלפי סרטים ולבחור מועמדים לפרס דקל הזהב. בלי לחשוש מהסתבכויות דיפלומטיות, הוא אישר בשנת 1978 להקרין בשם חופש הביטוי את "איש השיש" של הבמאי הפולני אנדז'יי ויידה, שסרטו נאסר להקרנה בארצו. הבחירות השניות שלו בשנת 1979 היו, בין היתר, הסרטים תוף הפח, שיער, ואפוקליפסה עכשיו שזכה בפרס למרות קריאות לעג וביקורת.
תרומתו.
לאורך שנות פעילותו בפסטיבל הוא פעל לפתיחת האירוע לאנשי קולנוע ברחבי העולם, ובחר להדגיש את יוצרי הקולנוע והשחקנים על פני המפיקים ומקבלי ההחלטות. במטרה להפוך את הפסטיבל לחלון ראווה עבור דור חדש של קולנוענים, הוא יצר בשנת 1978, את פרס מצלמת הזהב שמוענק לסרט הביכורים הטוב ביותר, ואת החלק בפסטיבל המכונה "Un certain Regard", במסגרתו מוצגים מבחר סרטים אלטרנטיביים. פעילותו הענפה הפכה במידה רבה את הפסטיבל לאירוע תקשורתי בינלאומי ולאירוע האמנותי הגדול בעולם.
בשנת 2011 פרסם את האוטוביוגרפיה "האזרח קאן" (Citizen Cannes), פרפרזה על סרטו של אורסון ולס משנת 1941, האזרח קיין ("Citizen Kane").
דורון שפר (מוזיקאי)
חוסה חואן בראה
חוסה חואן "ג'יי. ג'יי." בראה (באנגלית: José Juan "J. J." Barea; נולד ב-26 ביוני 1984) הוא כדורסלן פוארטו ריקני, המשחק בעמדת הרכז.
ראשית חייו.
חוסה חואן בראה הוא בנם של ג'יימי בראה ומרתה מורה. הוא נולד במאיאגואס, פוארטו ריקו וגודל שם עד שהיה בן 17. במהלך הזמן הזה הוא היה חלק מגדוד 790 של הצופים באמריקה במשך 7 שנים. אחר כך הוא עבר למיאמי, פלורידה. הוא הצטרף לתוכנית "מיאמי טרופיקס" שאורגנה על ידי ארטורו אלוורז ומיגל מרקאדו.
כחלק מתוכנית מיאמי טרופיקס, נרשם בראה ל"בית ספר הנוצרי במיאמי", שם הוא שיחק בקבוצת הכדורסל בשנתו האחרונה בתיכון. במהלך העונה השיג בראה ממוצע נקודות של 24.8 למשחק. בסיומה של העונה הוא נבחר לחמישיית אול-פלורידה סטייט ולשחקן השנה באזור Miami-Dade’s.
במכללת נורת'איסטרן.
בראה שיחק בעונת 2001-2002 בקבוצה אינדיאוסדה מאיאגואס שבליגה הפורטוריקנית, ולאחר מכן עבר לשחק באוניברסיטת נורת'איסטרן 4 שנים, בין 2002-2006. באינדיאוס בראה לא בלט, וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק. בשתי עונותיו האחרונות הוא הגיע לשלב האחרון בדרך ל, אך לא זכה בתואר בשתיהן.
בעונתו הראשונה, עונת 2002/2003, בראה הוביל את קבוצתו והיה שלישי באזור שלו בנקודות בממוצע כשקלע 17.0 למשחק. הוא הפך לראשון מהאוניברסיטה שקלע 400 נקודות ומסר 100 אסיסטים כבר בעונתו הראשונה. בעונה זו הוא השיג דאבל פיגרס 25 פעמים.
בעונת 2003/2004, עונתו השנייה של בראה, הוא הוביל את קבוצתו בנקודות והיה שני באזור עם 20.7 בממוצע למשחק. בכך הוא הפך לשחקן הראשון בנורת'איסטרן מאז רג'י לואיס בעונת 1986/1987 שקולע יותר מ-20 נקודות בממוצע למשחק. הוא השיג דאבל דאבל כשקלע 19 והוסיף 10 אסיסטים בניצחון על מכללת מערב וירג'יניה.
בעונת 2004/2005 דורג בראה במקום השני באזור ובמקום השמיני במדינה בנקודות בממוצע, עם 22.2 למשחק. הוא הוביל את האזור שלו והיה חמישי במדינה באסיסטים כשמסר 7.3 בממוצע למשחק. הוא השווה את שיא המכללה בנקודות למשחק אחד כשקלע 41 נגד מכללת סטוני ברוק.