פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-9 במאי 1890, והיה אחיו הצעיר של יוהאן פלוגבייל. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-134 (הסקסוני המלכותי ה-10). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1915 עבר לשירות האוויר הגרמני, וכעבור שנה הוכשר כטייס. ב-23 באפריל 1918 נפצע פלוגבייל קשה בהתרסקות מטוסו, ונותר מאושפז עד סוף המלחמה. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
בין המלחמות.
לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הוא נשלח לברית המועצות, על מנת לסייע בהקמתו הסודית של חיל האוויר הגרמני, ובאפריל 1931 הוא חזר ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3. ב-1 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, ובאוקטובר 1933 הוא הצטרף באופן רשמי ללופטוואפה. ב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקח על מטוסי הקרב במשרד הרייך (RIM) בברלין. ב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומאפריל 1937 ועד סוף ספטמבר אותה שנה, הוא שימש גם במקביל כמפקד העליון של כוחות ההדרכה של הלופטוואפה. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-7 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-8.
מלחמת העולם השנייה.
ב-8 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-16, וב-24 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הלופטגאו בלגיה - צפון צרפת. ב-20 באוגוסט 1940 מונה פלוגבייל למפקד קורפוס האוויר הרביעי, שעליו פיקד, בעיקר בחזית המזרחית, עד ה-3 בספטמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-5 באוקטובר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב, וב-24 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-27 באוגוסט 1944 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים, וב-16 באפריל 1945 שונה שמו של צי האוויר לפיקוד הלופטוואפה קורלנד, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
ב-8 במאי 1945 נפל פלוגבייל בשבי הסובייטי, ונידון שם ל-25 שנות עבודה בכפייה. בעקבות מצב בריאותו הרעוע, ומהיותו חולה בסרטן שלפוחית השתן, הוא שוחרר מוקדם ב-4 בינואר 1954 מהשבי, והתגורר בגטינגן, עד למותו ב-31 במאי 1955.
טובה גמליאל
טובה גמליאל (נולדה ב-1965) היא פרופסור לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וראש המגמה לחברה ותרבות במחלקה. תחומי התמחותה העיקריים הם: אנתרופולוגיה קיומית ואנתרופולוגיה פסיכולוגית. מחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, באנתרופולוגיה של התיאטרון, באנתרופולוגיה של רגשות, ביחסים בין-דוריים ובטכנולוגיה, בתרבויות קינה ובטקסי מוות, בזהות ובזקנה.
מחקריה.
גמליאל הגישה את עבודת המוסמך במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1997, בנושא: "זיקנה לפי צו האופנה - אסטרטגיות של זהות א-זיקנתית בדיור מוגן". את עבודת הדוקטורט הגישה באותה מחלקה בשנת 2001 בנושא: "חווית הקרבה למוות: מחקר אנתרופולוגי בקרב זקנים בבית אבות", בהנחיית חיים חזן, סשה ויטמן וחוה גולנדר.
הרצאותיה ומחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, בזיקה שבין רגשות וביצועים תרבותיים ובסוגיית הזהות בזקנה. גמליאל מרבה לעסוק באנתרופולוגיה קיומית, ובמחקריה על זקנה ועל תרבות אבל היא מבקשת להציב את המצב האנושי במרכז הדיון הפנומנולוגי-תרבותי. ספרה "סוף הסיפור: משמעות, זהות, זיקנה" מתאר את "תרבות מוות" של דיירי בית אבות, ומזמין את הקורא למסע במחוזות שבהם תודעת הסוף אינה ניתנת עוד להדחקה. בניגוד לציפייה החברתית מראה גמליאל כי תרבותם של דיירי בית האבות אינה מבטאת תבוסתנות וחידלון. התרבות שהם בונים היא רבת פנים, ומפתיעה בגילוייה החיוביים. סמליה ומשמעויותיה המעמיקים אצורים בדבריהם ובמעשיהם של זקנים, היכולים לשמש לנו כמראה. המחברת מתארת את חיי היומיום בבית הזקנים על אורותיהם וצלליהם ומנסה להבין מה נותן משמעות לחייהם, לסבלם ולמותם של בני אדם.
ספרה "יומני זהרה" הוא רומן אנתרופולוגי המשלב כתיבה מחקרית לצד טקסט ספרותי, ומבקש לחבר בין תאוריות באנתרופולוגיה חברתית לצד סיפור על אישה. הספר מספר על שתי אנתרופולוגיות, האחת ורדה, דוקטורנטית בראשית דרכה, והשנייה זהרה אנתרופולוגית שנפטרה והותירה אחריה יומנים המתעדים את קורות חייה האישיים והמקצועיים. במהלך הספר מתחקה ורדה אחר סיפור חייה של זהרה בסיועו של דניאל, מו"ל בהוצאת ספרים פרטית ודרך שלוש הדמויות הללו מלבנת סוגיות באנתרופולוגיה עכשווית ומעוררת נקודות מבט על דרכו של מסע מחקר אנתרופולוגי.
פרסומים.
ספרים
בעריכתה
ממאמריה
Got 2 Luv U
Got 2 Luv U (באנגלית: חייב\ת לאהוב אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הג'מייקני שון פול, ביחד עם הזמרת האמריקאית אלקסיס ג'ורדן. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2011, כסינגל הראשון מתוך אלבומו השישי של שון פול, Tomahawk Technique.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד שבאוסטרליה, הראשון במצעד שבגרמניה, והראשון במצעד שבהולנד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי שון פול, סטארגייט וראיין טדר, והוא הופק על ידי סטארגייט גם כן. השיר הוא שיר אלקטרופופ, המשלב בתוכו גם את סגנון ה-R&amp;B, אשר מאפיין כמה שירים נוספים מתוך אלבומו של פול.
תחילה, יצא השיר כסינגל בפורמט של הורדה דיגיטלית, ולאחר מכן הופץ בגרמניה גם בתקליטור פיזי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא לשיר צולם ב-29 באוגוסט 2011, בהארד-רוק קפה שבלאס וגאס ובמועדון לילה, השוכן ממול להארד-רוק קפה. הקליפ בוים על ידי בן מור. הקליפ פורסם ב-15 בספטמבר 2011, ועלה ליוטיוב בסמוך לכך.
בקליפ ניתן לראות את שון פול ואת אלקסיס ג'ורדן מבלים במועדון הלילה, ובין לבין ניתן לראות את פול, כאשר מאחוריו ניצב קיר בשלל צבעים, עם נורות צבעוניות. לבסוף, ניתן לראות את השניים עולים על במה, ושרים את השיר.
נכון ל-20 ביולי 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-288 מיליון צפיות.
יוהאן פלוגבייל
יוהאן פלוגבייל (בגרמנית: Johann Pflugbeil; 24 באוגוסט 1882 - 21 באוקטובר 1951), היה גנרל בצבא הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-24 באוגוסט 1882, והיה אחיו הבכור של קורט פלוגבייל. בשנת 1904 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-181 (הסקסוני המלכותי ה-15). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה ואף נפצע כמה פעמים, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
בין המלחמות.
לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-10 (הסקסוני), וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד הלנדווהר בברסלאו, וב-1 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-221, והשתתף עמה במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא כבש עמה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו. ב-11 באפריל 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית ההכשרה ה-388. במאי 1944 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית ההכשרה ה-155, וב-12 באוגוסט 1944 הוענק לו על פעולותיו בקרב מיטאו בלטביה עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1945 שונה שוב שם הדיוויזיה לדיוויזיית קורלנד, וזמן קצר לפני תום המלחמה הוא חזר לגרמניה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התגורר פפולנגבייל בשטוטגרט, שם חי עד למותו ב-21 באוקטובר 1951.
הפרעת פיקה
יוסף בירדוגו (רבאט)
רבי יוסף בירדוגו (ה'תקצ"א 1831 - ט"ו טבת ה'תר"ן 7 בינואר 1890) כיהן כאב בית דין, דיין וראש ישיבה בעיר רבאט שמרוקו נמנה עם רבניה החשובים. שושלת זו ("בירדוגו") ידועה במרוקו בערים מקנס ורבאט, כבר מהמאה השבע עשרה. כאשר עיקר השושלת פעלה בעיר מקנס, אך אביו של רבי יוסף (הנוכחי) - רבי אלישע היגר לרבאט, ובכך השושלת התקיימה גם שם.
קורות חייו.
בנו של רבי אלישע בירדוגו שהיה דיין ומורה צדק בעיר רבאט לה היגר מעיר נעוריו ומשפחתו, מקנס. רבי אלישע היגר עם כמה תלמידים, ככל הנראה כתוצאה מפטירת כמה מתלמידיו בחג השבועות. סיפור לידתו על פי המסורת כדלהלן: כאשר היגר רבי אלישע עם כמה מתלמידיו ממקנס לרבאט השעה הייתה כבר מאוחרת, והלכו להתאכסן אצל איש עני מדיירי העיר, כאשר הגיעו חבורת הרב אליו לביתו, שלח בעל הבית את ביתו להביא נר שיהיה אפשר לרב ולחבורתו ללמוד בו, הנערה נזהרה מאוד שלא להפסיד את הנר, באומרה שהוא קדוש שהרי ילמדו בו תורה. כאשר חזרה לביתם, בירך אותה רבי אלישע שכשם שהארת לנו ללמוד תורה, כך תזכי לבן שיאיר את עיני ישראל בתורתו. כאשר שמע זאת בעל הבית נתן לו את ביתו לרבי אלישע, וכך נולד הרב יוסף.
לימודו.