סמוך למועד יציאת האלבום, הארווי יצרה שערורייה קטנה כאשר הצטלמה ללא חולצה כשגבה מופנה למצלמה, בעודה חושפת בית שחי לא מגולח, לשער של המגזין NME. האלבום התקבל בארצות הברית באותה מידת הערכה בה התקבל בבריטניה, והמגזין רולינג סטון הכריז על הארווי, שבאותו הזמן הייתה בת 22, ככותבת השירים הטובה של השנה והזמרת החדשה הטובה ביותר. למרות התשבחות, "Sheela-Na-Gig" היה הסינגל היחיד שהגיע לטבלאות בארצות הברית, כשבשיאו הגיע למקום ה-9 בטבלת הרוק האלטרנטיבי של בילבורד.
בסקר שנערך בקרב מבקרים בשנת 1993 במגזין NME לגבי 100 האלבומים הטובים של כל הזמנים, האלבום דורג במקום ה-71. בסקר דומה שנערך בשנת 2000 על ידי המגזין Melody Maker, האלבום הגיע למקום ה-86. האלבום הופיע ברשימת 50 האלבומים הגדולים של קורט קוביין.
נכון ל-2005, Dry מכר 175,000 עותקים בארצות הברית.
הארווי על Dry.
בריאיון למגזין Filter בשנת 2004, אמרה הארווי על אלבום הבכורה שלה: "העבודה על Dry הייתה ההזדמנות הראשונה שאי פעם הייתה לי לעשות אלבום וחשבתי שהיא תהיה גם האחרונה. לכן, הכנסתי את כל מה שהיה בי לתוכו. זה היה אלבום מאוד קיצוני. זו הייתה הנאה גדולה בשבילי, להיות מסוגלת ליצור אותו. מעולם לא חשבתי שתהיה לי הזדמנות כזאת, אז הרגשתי כאילו עליי להכניס את הכול לשם ולעשות הכול כמיטב יכולתי, כי זאת כנראה ההזדמנות היחידה שלי".
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי פי ג'יי הארווי, למעט הרצועות 3, 5, 8 ו-9 שנכתבו על ידי פי ג'יי הארווי ורוב אליס.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: Dress ו-Sheela-Na-Gig.
לואזה קומפר
לואזה קומפר (בצרפתית: Loyset Compère; סביבות 1445 - 16 באוגוסט 1518) היה מלחין צרפתי מתקופת הרנסאנס, בן דורו של ז'וסקן דה פרה. קומפר היה בין מלחיני המוטטים והשאנסונים החשובים ביותר בתקופה זו ואחד המוזיקאים הראשונים, שהביאו לצרפת את סגנון הרנסאנס האיטלקי הקליל.
חייו.
מקום הולדתו המדויק אינו ידוע, אבל מסמכים מאותה תקופה משייכים אותו למשפחה מארטואה (בצרפת של ימינו) ומעלים סברה, שייתכן ונולד ברוזנות אינו (בבלגיה של ימינו). מקור אחד לפחות ממילאנו מציין, שקומפר תיאר את עצמו כמי שמוצאו באראס, גם היא בארטואה. הן התאריך והן מקום הלידה המשוער קרובים מאוד לאלה של ז'וסקן דה פרה; למעשה, האזור הסובב את הגבול הצרפתי-בלגי הנוכחי הוציא מתוכו במאה ה-15 וה-16 מספר גבוה להפתיע של מלחינים מעולים, שתהילתם השתרעה על אירופה כולה. במקרים רבים רואים מלחינים אלה כחברים באסכולה הפרנקו-פלמית, או האסכולה ההולנדית.
בשנת 1470 עבד קומפר כזמר בקאפלה של הדוכס גאליאצו מריה ספורצה במילאנו, בתקופה שמלחינים כמו יוהנס מרטיני וגאספאר ואן ורבקה שרו שם גם הם. מקהלת הקאפלה גדלה בראשית שנות ה-70' של המאה ה-15 לאחד מהרכבי הזמרה הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה. אחרי רצח הדוכס בשנת 1476, נראה שקומפר "פוטר" מן הקאפלה וייתכן שחזר אז לצרפת. בזמן מן הזמנים במהלך עשר השנים הבאות החל לעבוד בחצר המלוכה הצרפתית, משם התלווה אל שארל השמיני בפלישה לאיטליה ב-1494 (לא ידוע באיזה תפקיד). הוא היה ברומא בתחילת 1495, בתקופה ששארל וצבאו כבשו את העיר.
לאחר זאת כיהן בשורה של משרות כנסייתיות. בשנת 1498 שהה קומפר בקמבריי ומשנת 1500 עד 1504 בקירוב היה בדואיי; מינויו האחרון היה לכנסייה בסן קוונטין. במשך כל הזמן הזה היה כנראה בשירות חלקי של החצר הצרפתית, וראיה לכך חיבוריו הרבים לאירועים רשמיים וטקסיים. קומפר מת בסן קוונטין.
רשימת יצירות.
מחזורי מוטטים (מיסות חלופיות).
אלה הם מחזורי מוטטים, שכל מוטט מתוכם נועד לשירה במקום קטע מטקס המיסה. ברשימה מופיע המוטט לצד שם החלק הקבוע במיסה.
1. "Ave Domine Jesu Christe" (Missa de D.N.J.C). Ave Domine Jesu Christe (Introit); Ave Domine Jesu Christe (Gloria); Ave Domine Jesu Christe, (Credo); Ave Domine Jesu Christe (Offertory); Salve, salvator mundi (Sanctus); Adoramus te, Christe (Elevation); Parce, Domine (Agnus dei); Da pacem, Domine (Deo Gratias).
2. "Hodie nobis de virgine"(Missa in Nativitate Deus Noster Jesu Christe). Hodie nobis de Virgine (Introit); Beata Dei Genetrix Maria (Gloria); Hodie nobis Christus natus est (Credo); Genuit puerpera Regem (Offertory); Verbum caro factum est (Sanctus); Memento, salutis auctor (Elevation); Quem vidistis, pastores (Agnus dei); O admirabile commercium (Deo Gratias).
3. "Missa Galeazescha" (Missa de Beata Maria Virgine); Ave virgo gloriosa (Introit); Ave, salus infirmorum (Gloria); Ave, decus Virginale (Credo); Ave, sponsa verbi summi (Offertorii); O Maria (Sanctus); Adoramus te, Christe (Elevation); Salve, mater salvatoris (Agnus dei); Virginis Mariae laudes (Deo Gratias).
משה סולובייצ'יק
הרב משה סולובייצ'יק (תרל"ט, 1879 - ג' בשבט תש"א, ינואר 1941) היה ראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן (ישיבה יוניברסיטי), בנו של הרב חיים סולובייצ'יק ואביו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק מבוסטון.
ביוגרפיה.
נולד בוולוז'ין כבן שני לרב חיים הלוי סולובייצ'יק, אמו, ליפשא, הייתה בתו של הרב רפאל שפירא, שכיהן אז כמשנה לראש ישיבת וולוז'ין. למד בישיבת וולוז'ין, ועם מעבר אביו לכהן כרבה של קהילת בריסק המשיך את לימודיו שם עם אביו.
נישא לפשקה בתו של רבי אליהו פיינשטיין. בגיל 31, בשנת תר"ע (1910), התמנה כרב העיירה ראסייני שבליטא. בתחילת כהונתו שם שלח אליו רבי נתן צבי פינקל קבוצה של תלמידים כדי לפתוח ישיבה בראשותו, הישיבה נפתחה והוא מסר להם שיעורים, בשנת תרע"ג (1913) נעשה לרב העיר חסלוביץ'. בשנת תרפ"א (1921) עקב עלית הבולשביקים לשלטון ברוסיה והחשש לרדיפות נאלץ לעבור לפולין, בתחילה כיהן כראש ישיבה בוורשא ולזמן מסוים כיהן כרב של אנטופול. מאוחר יותר מונה על ידי תנועת המזרחי למשרת ראש ישיבה בבית מדרש לרבנים תחכמוני בוורשה. בשנת תרפ"ט (1929), היגר לניו יורק בעקבות הזמנתו של הרב ד"ר דוב רבל, למלא את מקומו של הרב שלמה פוליצ'ק בראשות ישיבת רבי יצחק אלחנן. בניו יורק היה גם מראשי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, בתפקידים אלו כיהן עד פטירתו בג' בשבט תש"א.
ספריו.
חידושיו על הרמב"ם יצאו לאור בספר חידושי הגר"מ הלוי, ירושלים תש"ן, בעריכת נינו הרב יצחק ליכטנשטיין. חידושים נוספים שלו נדפסו עם חידושי בנו הרב יוסף דב, בקובץ חידושי תורה - אסופת מאמרים, מכון ירושלים, תשמ"ד, וכן בחידושי הגר"מ והגרי"ד ריברדייל, ניו יורק, תשנ"ג, שניהם בעריכת הרב יצחק ליכטנשטיין.
משפחתו ותלמידיו.
היה נכדו של הרב רפאל שפירא והנין של הרב אריה לייב שפירא ושל הנצי"ב מוולוז'ין.
בנו הבכור הרב יוסף דוב, נשאר באירופה, ושנה לאחר מכן הצטרף לאביו בארצות הברית, נתמנה לרב הקהילה היהודית בבוסטון. מילא את מקום אביו בראשות ישיבה יוניברסיטי.
ילדיו האחרים הם הרב אהרן סולובייצ'יק, שלימד אף הוא בישיבת רבינו יצחק אלחנן, ד"ר שמואל יעקב סולובייצ'יק, שלימד כימיה בישיבה-קולג', שולמית סולובייצ'יק מייזלמן (1912–2009) ואנה סולובייצ'יק גרבר (1915).
מתלמידיו: הרב דוד לייבוביץ, הרב חיים צימרמן, הרב מרדכי גיפטר, הרב אביגדור מילר והרב חיים פינחס שיינברג.
דריי
נוודים אירים
נוודים אירים הוא כינוי לקבוצה נוודית בעלת מאפיינים תרבותיים ושפה ייחודית, המתגוררת באירלנד ובבריטניה, ושמקורותיהם עלומים. הערכות כי באירלנד חיים כ-25,000 נוודים, כ-15,000 בבריטניה, ו-10,000 בארצות הברית.
היסטוריה.
הנוודים לא נהגו לכתוב ולכן לא קיימת היסטוריה מתועדת של הקבוצה. בקרב חוקרים ישנה אי-בהירות בנוגע למקורם של הנוודים האירים.
הסברה הרווחת שמקור בקבוצות של משוררים-נוודים במאה ה-12 באירלנד. מאבק עקוב-מדם באמצע מאה ה-17 כנגד האנגלים בהנהגת אוליבר קרומוול הוביל לכך שאוכלסייה גדולה שמצאה עצמה ללא מגורים, הצטרפה אל הנוודים. גל נוסף של הצטרפות התרחש באמצע המאה ה-19 לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
סברה נוספת מקשרת בין הנוודים לבין הצוענים.
שפה ומנהגים.
הנוודים האירים נבדלים מהאוכלוסייה הכללית בשפתם, בתרבותם ובאורח חייהם. הם דוברים את שפת השלטה, שפה המבוססת על אירית, אך יש בה שינויים שנועדו להקשות כמה שיותר על מי שאינם משתייכים לקהילת הנוודים האירים. התיעוד הכתוב הראשון לשפה נמצא מסוף המאה ה-19, אך חוקרים מאמינים שמקורותיה יכולים להיות אף במאה ה-13.
מאבקים על שימוש בקרקע.
הנוודים האירים מקיימים אורח החיים נוודי ואינם מתגוררים ברובם ביישובים קבועים אלא נעים בקרונות נגררים או קרוונים ומתיישבים בשטחים פתוחים לתקופות קצובות. עקב כך מתעוררות מחלוקות לגבי השימוש בקרקעות על ידם. טענות נשמעות נגדם כי על אף שמוקצים להם שטחים למטרות מגורים, הם מתיישבים על קרקעות פרטיות או על קרקעות ציבוריות בעלות ייעודים שונים, ומהווים מטרד לאוכלוסייה הקבועה.
מנגד טוענים הנוודים כי מסופקת להם קרקעות מאושרות באופן שאינו מאפשר למלא את צורכי המגורים של כל חברי הקהילה, ולכן הם אנוסים להתיישב על קרקעות באופן לא חוקי.
דמוגרפיה.
הנוודים האירים הם קבוצת המיעוט הגדולה ביותר באירלנד, ומהווים בערך כחצי אחוז מכלל אוכלוסייתה, ובערך עשירית אחוז מאוכלוסיית צפון אירלנד.
צניר
צניר (מאותו שורש של המילה צינור) הוא מצוק קעור.
צורה זאת מופיעה במקומות רבים בכרמל, בשומרון, ביהודה וכן במישור החוף (אזור קיסריה).