רב עוקבא בר חמא היה אחיו של רמי בר חמא, והם נישאו לשתי אחיות - בנותיו של רב חסדא. מסופר כי אמם של רמי בר חמא ומר עוקבא בר חמא העניקה קרקע שהייתה ברשותה לבנה רמי בר חמא, אך לאחר מכן העניקה אותה קרקע עצמה למר עוקבא בר חמא. רמי בר חמא בא לפני רב ששת (שהיה רבו המובהק) וזה פסק שהקרקע שלו מכיוון שהשטר נכתב על שמו לפני השטר השני שנכתב על שמו של מר עוקבא בר חמא. מר עוקבא בר חמא בא לפני רב נחמן וזה פסק בדין שודא דדייני שהקרקע שלו. כאשר בא רב ששת לרב נחמן, שאל אותו רב נחמן: מדוע פסקת כך? ענה לו רב ששת - כי רמי בר חמא היה קודם. שאל אותו רב נחמן: וכי בירושלים אנו יושבים, ששם מקפידים על סדר השעות ונוהגים לכתוב שעות, כדי לגלות דעת שהם מקפידים גם באותו יום על השעות? בבבל אנו, וכאן אין אנשים מקפידים בכתיבת השטר על כתיבת השעות ועיקר דעתם בכתבת השטר היא שהקניין יחול באותו יום, ולכן אין משמעות לשעה בה ניתנה השטר, וממילא אין לרמי בר חמא עדיפות על פני מר עוקבא. שאל אותו רב ששת: ולמה פסק מר כמו שפסק? השיב לו רב נחמן: לפי הבנתי הקרקע צריכה להיות של מר עוקבא בר חמא וכפי הכלל שודא דדייני, לפיו במקום שאין ראיות לאחד מבעלי הדין מסור הדין בידי הדיין כפי החלטתו וסברתו. נענה רב ששת: אם כן יחול הפסק אותו פסקתי מדין שודא? ענה לו רב נחמן: אין ביכולתך לעשות כך מפני שתי סיבות: האחת - לא פסקת את פסקך בתור שודא דייני אלא בתור פסק משפטי ומכיוון שכך לא היה לו תוקף, בנוסף, הכרעתך ב"שודא דדייני" אינה תקפה, מכיוון שזו תקפה רק אם נעשתה על ידי דיין גמור ואתה אינך דיין.
רות איזקסון
רות איזקסון (24 בפברואר 1922 – 11 במאי 2008) הייתה פעילה חברתית בישראל, יושבת-ראש ויצו העולמית, יושבת-ראש אגודת ידידי הבימה ונשיאת עמותת משפחות מייסדי תל אביב.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב ליצחק ציזלינג, שהיה מפקד "ההגנה" בתל אביב ואחיו של אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אמה סימה הייתה בתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב, שכיהן כסגנו של מאיר דיזנגוף בעיריית תל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה, בת מחזורם של אריה (לובה) אליאב ודן טולקובסקי. שירתה בהגנה. בשנות ה-40 למדה היסטוריה ומדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הכירה את בעלה לעתיד אליהו איזקסון.
רות איזקסון הקדישה את חייה לפעילות ציבורית והתנדבותית. הייתה מראשי פעילות ויצו ישראל. בשנות ה-60 הייתה סגניתה של יו"ר ויצו ישראל חנה לוין. בשנות ה-70 מונתה כחברת ההנהלה העולמית ושימשה יושבת-ראש מחלקת חינוך לגולה. במסגרת תפקידה ארגנה כנסים וסמינריונים ברחבי העולם. בשנת 1977 מונתה ליו"ר הנהלת ויצו העולמית, תפקיד אותו מילאה עד 1984. בשנות כהונתה כיו"ר ויצו העולמית עסקה רבות בהידוק הקשר שבין ההנהלה העולמית וההנהלה הארצית של הארגון.
אחרי שפרשה מויצו מונתה כיו"ר אגודת הידידים של התיאטרון הלאומי "הבימה" ופעלה יחד עם המנכ"ל דאז יעקב אגמון. בשנותיה האחרונות הייתה נשיאת העמותה של משפחות מייסדי תל אביב. בתקופתה כנשיאת העמותה חל יובל המאה להקמת תל אביב, והיא יזמה אירועים ופרסומים שונים לרגל היובל.
הייתה נשואה (עד למותו ב-2007) לאליהו איזקסון, מוותיקי הפרדסנים בישראל ונשיא התאחדות האיכרים. ילדיה הם: המשורר מירון ח. איזקסון, איש העסקים אורני איזקסון וארבל הוברמן. כלתה היא אשת העסקים אירית איזקסון, יו"ר חברת ישראכרט.
צבי איזקסון
צבי איזקסון (כ"ו בכסלו ה'תרמ"ח, דצמבר 1887 – ג' בניסן ה'תשל"ד, 26 במרץ 1974) היה מחלוצי הפרדסנות בארץ ישראל ופעיל מרכזי בארגוני האיכרים והפרדסנים בארץ ישראל, גואל אדמות, מלונאי, איש ציבור ופעיל בהסתדרות הציונים הכלליים. נשיא התאחדות האיכרים. על שמו היישוב קדמת צבי ברמת הגולן.
קורות חיים.
נולד בכ"ו בכסלו תרמ"ח בעיירה נשוויז' שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לזרח איזקסון ולצפורה לבית מזי"א. בילדותו עלה לארץ ישראל עם סבתו והם התיישבו בירושלים. למד ב"חדר", ולאחר מכן בבית הספר כי"ח. כנער למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. לאחר שלוש שנות לימוד במקוה ישראל נסע עם קבוצת תלמידים להשתלמות חקלאית בבית הספר החקלאי "אור יהודה", שחברת יק"א יסדה באנטוליה, ולאחר מכן נסע להמשך השתלמות בצרפת ובארצות הברית. כששב לארץ ישראל עבד כפקיד בחברת כרמל מזרחי בראשון לציון. עם הזמן התקדם בעבודה ומונה כמנהל הסניף ביפו ולאחר מכן כמנהל הסניף בקהיר.
נישא לדודניתו מרגלית מזי"א, בת ד"ר אהרן מאיר מזי"א. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית אל בני משפחתו, ובשל המלחמה נבצר ממנו לשוב לארץ ישראל. בהיותו בעל אופי פעלתני ובעל חוש מסחרי וכלכלי מפותח החל בפעילות ציבורית וכלכלית במקום שבתו בארצות הברית. בין השאר השתתף ביסודה של ההסתדרות הציונית האמריקאית.
בשנת 1920 שב לארץ ישראל והתיישב בירושלים בבית חותנו. הוא יסד מפעל ליצור מרבדים בשם "מרבדיה". במקביל עסק בפעילות ציבורית ענפה. סייע לוועד הלאומי בתחום הכלכלי והפיננסי. היה ממקימי הסניף הירושלמי של הציונים הכלליים, היה פעיל בלשכת "ירושלים" של בני ברית, וכמו כן נבחר לגזבר של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
באותה תקופה החל לעסוק בתחום הפרדסנות בעקבות חותנו ד"ר מזי"א שהיה פרדסן וממנהלי האגודה הקואופרטיבית "פרדס". באמצע שנות ה-20 רכש איזקסון שטח אדמה גדול באדמת פתח תקווה ונטע עליו פרדס. באותה תקופה הקים עם חותנו את מלון פלטין בתל אביב, וכעבור זמן עבר עם משפחתו מירושלים לתל אביב והתגורר בבניין המלון.
במהלך שנות ה-20 גאל איזקסון אלפי דונם אדמה מעבר לירקון, מצפון לפתח תקווה. הוא הכשיר את האדמה לנטיעת פרדסים ומכר את השטח בין מכריו במחיר הקרן. על שטח זה נוסדו המושבות כפר הדר, רמת הדר ורמתיים (כיום חלק מן העיר הוד השרון). באמצע שנות ה-30 היה חבר בקבוצה שרכשה אלפי דונמים באזור בית שאן לגידול צאן ובקר. לימים הוקמו על אותו שטח אדמה שני יישובים חקלאיים.
מאז שנות ה-30 נעשה איזקסון פעיל מרכזי בהנהגת התאחדות האיכרים, שכללה חברות ומוסדות רבים, ובהם בנק אוצר האיכרים למשכנתאות, קופת חולים עממית, חברה לשיווק ולהובלת סחורה חקלאית, כתב העת בוסתנאי, בית ספר חקלאי ועוד. כמו כן היה מראשי אגודת "פרדס", כממשיכו של חותנו ד"ר מזי"א. בין השנים 1957 - 1974 נבחר לשמש כנשיא התאחדות האיכרים. כמו כן היה יושב ראש בנק אוצר האיכרים למשכנתאות.
איזקסון גם היה עסקן פעיל בהסתדרות הציונים הכלליים, שייצגה את הסוחרים ומעמד הביניים, בה היה חבר מועצת סניף תל אביב וחבר הוועד הפועל הארצי. היה מיוזמיו ופעיליו של "האיחוד האזרחי" (1941 - 1948) שעסק בשמירת האינטרסים של מעמד הביניים. היה חבר הנהלת עיתון הבוקר ומפעיליו המרכזיים.
במשך עשרות שנים היה ממובילי ענף הפרדסנות בארץ וממנהיגי הפרדסנים. בסוף שנות ה-30 הקים עם עמיתיו, ובהם יצחק רוקח, את "פרדס סינדיקט", שאיחד את הקואופרטיבים שעסקו בפרדסנות. בשנות מלחמת העולם השנייה ארגן ועד משותף לפרדסנים היהודים והערבים שעמד מול ממשלת המנדט ודאג למכלול האינטרסים של ענף הפרדסנות. בעקבות פעילות זו נוסדה מועצת הפיקוח לפרי הדר ולאחר מכן המועצה לשיווק פרי הדר.
לאחר קום המדינה נסע פעמים רבות לחו"ל לשם לימוד דרכי מיכון ענף הפרדסנות והשגת סיוע לרכישת הציוד הדרוש. עמד בראש משלחות שעסקו בתחומים שונים של ענף הפרדסנות, וכמו כן ייצג את חקלאי ישראל מטעם התאחדות האיכרים בכינוסים שונים באירופה.
צבי איזקסון נפטר בג' בניסן תשל"ד. לאחר פטירתו הוצב ארונו ברחבת בית האיכרים בתל אביב והוא נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
בנו הוא אליהו איזקסון, שהמשיך בדרכו ולימים מונה אף הוא כנשיא התאחדות האיכרים. אליהו איזקסון יזם הקמתם של מספר יישובים בישראל, ובהם היישוב קדמת צבי שהנציח את שם אביו. כמו כן נקרא על שמו רחוב בראשון לציון.
רמי בר יחזקאל
רמי (בירושלמי רבי אמי) בר יחזקאל, היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל, היה אחיו הצעיר של רב יהודה, ובנו של רב יחזקאל.
עלה לארץ ישראל, וביקר בבני ברק, אחר כך סיפר משבחה של ארץ ישראל שראה שם.
היו בידו ברייתות שהביא מתקופת שהותו בארץ ישראל, ולכן בתלמוד מביאים פעמים רבות ברייתות, בשמו לפעמים היה חולק על רב יהודה בדברי הלכה, ואומר לבני בית המדרש: אל תקשיבו לכללים הללו שכולל יהודה אחי בשמו של שמואל (או רב).
בין השאר, אנו מוצאים אותו עומד בקשרי לימוד עם רב עמרם אליו התייחס בתואר הכבוד "מר". ככל הנראה מדובר ברב עמרם הראשון, תלמידו של רב.
שמשון (ספר)
שמשון הוא אחד משני הרומנים ההיסטוריים שכתב זאב ז'בוטינסקי (השני הוא "חמשתם").
הספר נכתב בין השנים 1919–1926, בתקופה שבה שהה ז'בוטינסקי בארץ ישראל. הספר יצא לאור לראשונה בפריז, שם פורסם בהמשכים בשבועון הציוני בשפה הרוסית "ראזסוויט" ('השחר').
עלילת הספר "שמשון" מבוססת על הרחבות רבות של סיפור שמשון המקראי. באמצעות סיפור העלילה מתאר ז'בוטינסקי את דמות המנהיג שמשון על פי תפיסתו האישית, ויש הטוענים שהרומן הוא אוטוביוגרפי באורח חלקי.
הספר ראה אור בעברית במהדורות אחדות ותרגומים אחדים.
תקציר העלילה.
עוד לפני הולדת שמשון, בא איש גבה קומה ומודיע לאמו של שמשון, שבנה יושיע את עמו מידי אויביו. האיש אמנם מתואר כמלאך אלוהים, אך יש רמיזות ברומן על כך שההתרחשות הייתה כזו של מערכת יחסים של אמו של שמשון עם האיש, או אולי אונס, ומנוח, אביו של שמשון יצא אחר כך לרדוף אחריו והרגו.