בינואר 1909 מונה מקנזי להיות שר התעשייה והמסחר, התיירות והבריאות, שימור הטבע והיערות בממשלתו של ג'וזף וורד. במאי אותה שנה הוא התמנה גם כשר החקלאות. בהמשך הוא כיהן כשר המכס, כשר החינוך וכשר הדואר. במאי 1912 הוא החליף את וורד בתפקיד ראש הממשלה ובמקביל כיהן כשר הקרקעות. בכל אופן, ביולי 1912 הוא נחל תבוסה בפרלמנט בהצבעת אי-אמון ומונה להיות הנציב העליון של ניו זילנד בלונדון. הוא שירת בתפקיד זה עד 1920 ובתקופה זו היה נציגה של ניו זילנד לשיחות השלום עם אוסטריה, בולגריה וטורקיה שהתקיימו ב-1919. כמו כן הוא היה חבר בוועדת החקירה לחקר האירועים במערכת גליפולי ובוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. במרץ 1921 הוא מונה להיות חבר המועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט של ניו זילנד שהיה קיים אז).
שנותיו האחרונות.
ב-1916 קיבל מקנזי את התואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-1920 הוא קודם להיות אביר מפואר של המסדר.
בנו, קלות'ה מקנזי, התעוור בגליפולי ובמשך שנים עסק בפעילות למען עיוורים.
ב-1923 סייע מקנזי לארנסט ולנטין סנדרסון בהקמת אגודת ההגנה על ציפורי ניו זילנד והיה לנשיאה הראשון של האגודה.
תומאס מקנזי מת בדנידין ב-1930 ונקבר בבית הקברות הצפוני של העיר.
מפרץ קומונוולת'
מפרץ קומונוולת' (באנגלית: Commonwealth Bay הוא מפרץ פתוח ברוחב כ-48 ק"מ בפתחו, בין פוינט אלדן וכף גריי באנטארקטיקה. את המפרץ גילתה ב-1912 המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה בראשות דאגלס מוסון, שהקימה את בסיס המשלחת העיקרי בכף דניסון בקדמת המפרץ. הוא כונה על ידי המשלחת על שם חבר העמים הבריטי (קומונוולת') של אוסטרליה.
רוחות קטבטיות.
המפרץ רשום הן בספר השיאים של גינס והן במהדורה השמינית של אטלס נשיונל ג'יאוגרפיק כמקום נשוב הרוחות ביותר עלי אדמות, שהרוחות בו מגיעות לא פעם למהירות של יותר מ-240 ק"מ לשעה ולממוצע שנתי של 80 ק"מ לשעה.
סערות נגרמות על ידי רוח קטבטית, זרם מרוכז של אוויר קר, הנע לאורך פני השטח התלולים של תכסית הקרח לקראת הים. השיפוע הגדל והולך של פני הקרח ומקשת המצוק בכף דניסון גורמים להאצה בזרימת האוויר. בקיץ יש תקופות של רגיעה יחסית, אבל במשך החורף הסופות חזקות במיוחד, נמשכות זמן רב ויכולות להתחיל ולהסתיים בפתאומיות. להתחלה ולסיום פתאומי של סערה עשויות להתלוות מערבולות רבות-עוצמה ועננים נמרצים, הנעים בחיפזון ונעלמים חיש מהר בקו החוף.
על אף מזג האוויר הקיצוני, חופו של מפרץ קומונוולת' הוא אזור רבייה חשוב ליסעור האנטארקטי, לפינגווין הקיסרי ולפינגווין אדלי, ומכאן, גם מקום מחיה לכלב ים נמרי.
מעשי משפט
"מעשי משפט - כתב-עת למשפט ולתיקון חברתי" הוא כתב עת משפטי-אקדמי היוצא לאור מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, היחיד בישראל אשר מתמקד ביחסי הגומלין בין המשפט לבין שינוי חברתי ותיקון חברתי ונועד לשתף ידע, דילמות ותובנות בקרב קהילת העוסקים בתחום: אנשי אקדמיה, עורכי דין פעילים ופעילים חברתיים. מאז השקתו בשנת 2008 יוצא כתב העת לאור פעם בשנה, ומהווה במה למאמרים תמציתיים וענייניים בתחומי עריכת הדין החברתית ויחסי הגומלין בין המשפט לבין שינוי חברתי ותיקון חברתי. בנוסף, כולל כל כרך גם תרגום לעברית של טקסט קאנוני בתחומים המכוסים על ידי כתב העת או בתחומים משיקים.
הכרך הראשון של כתב העת יצא לאור בינואר 2008 (עורך ראשי של כרכים א-ה: ד"ר עופר סיטבון). העורך הראשי של כרכים ו-ט היה ד"ר יובל לבנת; העורכים הראשיים של כרכים ט-יא היו פרופ' יששכר רוזן-צבי וד"ר הילה שמיר, והעורך הראשי כיום הוא פרופ' עמרי ידלין.
כיום חברים במערכת כתב העת סטודנטים מצטיינים לתואר ראשון במשפטים, ועורכי דין חברתיים שהם חברי מערכת ותיקים משמשים בו יועצים פנימיים.
מאפיינים.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים העוסקים בעיקר בעיון ובמחקר של שאלות הלקוחות משדה העשייה המשפטית החברתית.
ל"מעשי משפט" מספר מאפיינים ייחודיים המבדלים אותו מכתבי עת משפטיים אחרים שיוצאים מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (כגון עיוני משפט ומשפט חברה ותרבות), ובהם:
בנוסף לגרסה המודפסת, לכתב העת גרסה מקוונת, הכוללת נוסח מלא של כל המאמרים שהתפרסמו במסגרתו. כתב העת מתפרסם ברישיון Creative Commons, הכולל פחות מגבלות על זכויות יוצרים, ומאפשר יותר לשתף ולהפיץ את תוכני כתב העת.
כנסים.
יציאת כל כרך של "מעשי משפט" לאור מלווה בכנס מיוחד במסגרת סדרת הכנסים "עריכת דין חברתית בישראל". בכל כנס מוצגים נושאים שנדונו בכרך היוצא לאור, לצד נושאים רבים נוספים בתחום המשפט והתיקון החברתי.
מערכת שיגור אנכי
מערכת שיגור אנכי (באנגלית: Vertical launching system או בקיצור VLS) היא מערכת מתקדמת לשיגור טילים מכלי שיט. כל מערכת שיגור אנכי מכילה מספר תאים, המסוגלים להכיל טיל אחד או יותר המוכן לשיגור. בדרך כלל, כל תא יכול להכיל טיל מסוג אחר וכך לאפשר לכלי השיט גמישות בטעינת כלי הנשק המתאים ביותר למשימה. כמו כן, טילים חדשים המפותחים, מותאמים בדרך כלל למערכת הקיימת המותקנת, ובכך מתאפשר לכלי השיט להשתמש בטילים חדשים מבלי להשקיע בהתאמות מיוחדות. כאשר ניתנת פקודת הירי, הטיל משוגר כלפי מעלה, הרחק מכלי השיט ורק אז פונה ליעדו.
בנוסף לכוח אש גדול יותר, המערכת עמידה יותר בפני נזק ואמינה יותר ממערכות קודמות כדוגמת משגר טילים MK13 ומשגר תיבה משוריינת, כמו כן למערכת שטח חתך מכ"ם נמוך. צי ארצות הברית מסתמך באופן בלעדי על מערכת שיגור אנכי במשחתות טילים מונחים וסיירות.
המערכת הנפוצה ביותר בעולם היא מערכת שיגור אנכי סימן 41 אשר פותחה על ידי צי ארצות הברית. יותר מ-11,000 תאי מערכת סימן 41 נמסרו או בתהליכי הזמנה, לשימוש ב-186 ספינות, ב-11 חיילות ים ברחבי העולם.
הדגם המתקדם יותר (סימן 57) נמצא בשימוש במשחתות מסדרת זומוואלט. מערכת מותקנת בצוללת גרעינית של צי ארצות הברית, מאפשר מגוון גדול יותר של כלי נשק בהשוואה לשימוש בצינור טורפדו בלבד.
שיגור חם ושיגור קר.
מערכת שיגור אנכי תומכת בשיגור חם, תהליך בו הטיל מוצת כבר בתא, או בשיגור קר, תהליך בו הטיל נפלט מהתא על ידי גז, שאינו חלק מהטיל עצמו ורק אז מוצת. שיגור קר הוא קר יחסית לשיגור חם בו נעשה שימוש במנוע הטיל לצורך הפליטה. מערכת לשיגור חם לא דורשת מנגנון פליטה, אך כן חייבת לעמוד בטמפרטורות גבוהות על מנת של יוצתו הטילים בתאים הסמוכים לטיל שמשוגר.
פירמין שווגלר
פירמין שווגלר (בגרמנית: Pirmin Schwegler; נולד ב-7 במרץ 1987) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק כקשר בקבוצת וסטרן סידני וונדררס שמחקת בליגת העל האוסטרלית
קריירת מועדונים.
שווגלר החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת לוצרן. בקיץ 2005, הוא הצטרף ליאנג בויז ברן. אחרי שנה אחת בלבד ביאנג בויס, הצטרף למועדון הגרמני באייר לברקוזן. ב-18 ביולי 2009, אחרי שלוש שנים בלברקוזן, שווגלר עבר למועדון היריב מהבונדסליגה, איינטרכט פרנקפורט. שווגלר, ששימש כקפטן הקבוצה במשך שלוש עונות, עזב את פרנקפורט לטובת הופנהיים, בה חתם על חוזה תלת-שנתי.
במאי 2017 חתם שווגלר בהנובר 96, העולה החדשה לבונדסליגה.
רפה איטי
רַפַּה, המכונה לעיתים רַפַּה אִיטִי (בטהיטית: Rapa Iti, "רַפַּה הקטן", על מנת להבדיל אותו מ"רַפַּה נוּי" - "Rapa Nui", "רַפַּה הגדול" - שמו הפולינזי של אי הפסחא) הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איי באס בפולינזיה הצרפתית והיחיד המיושב. שטחו כ-40 קילומטרים רבועים, ומספר התושבים כ-500. הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגת הר פראו (Mont Perau), הר געש רדום, גובהו 650 מטרים. היישוב העיקרי הוא האוראי (Ha'uréi או Ahuréi).
גאוגרפיה.
רפה איטי שוכן ב-. צורת האי בדמות האות היוונית סיגמא סופית (ς), ובה מפרץ מרכזי מוגן היטב, מוקף בטבעת של הרים גבוהים יחסית. כל האי נראה כפסגה של הר געש ששקע, כשהמפרץ הוא קלדרה.
היישוב העיקרי האוראי (Ha'uréi או Ahuréi) שוכן על החוף הדרומי של מפרץ זה, הקרוי "מפרץ האוראי" (Baie d'Ahuréi). כפר קטן יותר, אריה (Area'), שוכן על החוף הצפוני של המפרץ. התושבים הם פולינזים. היסטוריה של עימותים צבאיים משתקפים ב-14 מבצרים על הרכסים.
אף שהאי וקבוצת איי באס אליה הוא משתייך, נחשבים חלק מקבוצת איי אוסטרל, יש להם היסטוריה גאולוגית, תרבותית ובלשנית שונה.
רפה הוא המקום היבשתי הרחוק ביותר ממדינת ישראל (כ-19,500 ק"מ בקו אווירי). האנטיפוד של האי ממוקם מעלה וחצי דרומית מזרחית לעיר הישראלית אילת.
היסטוריה.
רפה איטי יושבה לראשונה על ידי פולינזים דוברי שפת הראפאן, ניב של הפולינזית, שהגיעו מפיג'י דרך סמואה וטונגה, ככל הנראה במאה ה-13, על סמך תיארוך פחמן-14. תנאי המחיה היו מצוינים והאוכלוסייה גדלה במהירות, ועל מנת לספק את צורכי האוכלוסייה, בוראו היערות על מנת להרחיב את השטחים לחקלאות. כמו במקומות אחרים (למשל באי הפסחא), גרם בירוא היערות לסחיפת קרקע, והחקלאות האינטנסיבית לא הספיקה על מנת לכלכל את כל האוכלוסייה. התמעטות המשאבים הטבעיים על האי גרמה ככל הנראה לעימותים שגלשו למלחמה בין המשפחות המורחבות והם עברו להתגורר ביישובים מבוצרים ("פא" ("pa") או פארה (pare), סוג של מצודה) על הפסגות ועל הצוקים. המצודה העתיקה ביותר מכונה מורונגו אוטה (Morongo Uta), והוקמה בין 1450 ל-1550.