לאחר ההדגמה הראשונה, גבר ברחבי אירופה העניין במכונה. קמפלן, המפתח, היה מעוניין יותר בפרויקטים אחרים שבהם היה עסוק ונמנע מלהציג את הטורקי; הוא שיקר וטען לעיתים קרובות שיש לבצע תיקונים במכונה. פון וינדיץ כותב כי קמפלן סירב לתחנוני חבריו, ולציבור הסקרנים הגדול ממדינות שונות, ולא היה מוכן להציג את הטורקי. בעשור שחלף מאז ההדגמה הראשונה, שיחק הטורקי נגד יריב אחד בלבד, סר רוברט מוריי קייט, אציל סקוטי. לאחר המשחק, פירק קמפלן לחלוטין את המכונה, וטען שהיא בגדר זוטות – דבר של מה בכך, שכן לא היה מרוצה מהפופולריות שלה והעדיף להמשיך בעבודה על מכונות קיטור ומכונות שחיקו את הדיבור האנושי.
בשנת 1781, קיבל קמפלן פקודה מהקיסר יוזף השני לבנות מחדש את הטורקי ולהביאו לווינה לרגל הביקור המלכותי של הדוכס הרוסי הגדול פאבל הראשון ואשתו. ההופעה הייתה כה מוצלחת, שהדוכס הגדול פאבל הציע לקיים מסע הופעות של הטורקי באירופה, דרישה שקמפלן נעתר לה, למגינת לבו.
הטורקי החל את מסעו באירופה בשנת 1783, וההופעה הראשונה התקיימה בצרפת בחודש אפריל. הדגמה בוורסאי קדמה להצגה בפריז, שם הטורקי הפסיד במשחק לשרל גודפרי, הדוכס של בולון. הטורקי הגיע לפריז במאי 1783, שם הוצג לציבור ושיחק נגד יריבים רבים, כולל עורך הדין ברנרד, שחמטאי ברמה גבוהה. לאחר הדגמות אלו גברה הדרישה לקיים תחרות עם פרנסואה אנדרה פילידור, גדול השחמטאים של צרפת באותה עת. הטורקי הועבר ל"קפה דה לה רז'אנס", שם שיחק מול מיטב שחקני צרפת, והפסיד לא אחת. לבסוף, נקבע דו-קרב עם פילידור, אשר ניצח במשחק. בנו של פילידור ציין כי אביו קרא לתחרות זו "המעייפת ביותר בחייו". המשחק האחרון של הטורקי בפריז היה נגד בנג'מין פרנקלין, ששימש כשגריר ארצות הברית בצרפת. פרנקלין נהנה מהמשחק והתעניין במכונה עד סוף חייו. בספרייתו הפרטית, נמצא מאמר מאת האנגלי פיליפ ת'יקנסי (Thicknesse), שטען לחשיפה של "שחקן השח האוטומאטי והדמות המדברת". ת'יקנסי, שנודע כספקן, ניסה להבין את דרך עבודתו של הטורקי. הוא העריך את קמפלן כאדם גאוני, אך היה משוכנע שהטורקי הוא תרמית וכי בתוכו יושב ילד קטן. הוא תיאר את המכונה כאוסף מיכשור מתוחכם, שכל תפקידו להטעות את הצופים.
היעד הבא במסע היה לונדון, שם הטורקי שיחק מדי יום תמורת סכום של 5 שילינג.
לאחר שנה בלונדון, קמפלן והטורקי עברו ללייפציג ובדרכם עצרו בערים רבות. משם נסעו לדרזדן, שם פרסם רקניץ מאמר עם שרטוטים ובהם השרטוט של הילד בתוך המכונה. לאחר מכן המשיכו לאמסטרדם, שם קיבל קמפלן הזמנה להציג את הטורקי בפני פרידריך השני, מלך פרוסיה, בארמון סנסוסי בפוטסדאם. המלך נהנה מההדגמה והציע לקמפלן סכום כסף גדול בתמורה לסוד המכונה. המלך מעולם לא הסגיר את הסוד, אך דווח שהוא התאכזב מאוד כשלמד איך המכונה פועלת.
תחנתו האחרונה של הטורקי הייתה בנקודת ההתחלה, ארמון שנברון. הטורקי לא פעל במשך שני העשורים הבאים, הגם שקמפלן ניסה – ללא הצלחה – למכור את הטורקי בשנותיו האחרונות. קמפלן נפטר בשנת 1804, בגיל 70.
מלצל והמכונה.
לאחר מותו של קמפלן הטורקי לא הוצג, עד לשנת 1808 אחר שבנו של קמפלן החליט למכור אותו למוזיקאי בווארי בשם מלצל (Johann Nepomuk Mälzel), שהתעניין במכונות ואביזרים שונים. מלצל, שבין הישגיו היה פטנט על סוג מסוים של מטרונום, ניסה לרכוש את הטורקי עוד קודם לכן, מקמפלן. הניסיון המקורי נכשל כי קמפלן דרש 20,000 פרנקים. בנו של קמפלן מכר את הטורקי במחצית הסכום.
לאחר רכישת הטורקי ביצע מלצל מספר תיקונים כדי להחזיר את המכונה למצב תפקודי. גם בזמן התיקונים, שארכו 10 שנים, הטורקי הופיע, בין היתר במשחק מול נפוליאון בונפרטה. משחק זה התקיים בשנת 1809 בארמון שנברון. לפי עדות של אחד הנוכחים, מלצל דיווח שהוא אחראי לבניית המכונה בעודו מסדר את הכלים. דווח גם כי הטורקי הצדיע לנפוליאון לפני תחילת המשחק. פרטים רבים פורסמו על המשחק – חלקם סותרים. בצעד מפתיע ביצע נפוליאון את המסע הראשון, על אף שהכללים קבעו שהטורקי יהיה הלבן. מלצל איפשר למשחק להימשך. מיד לאחר מכן ביצע נפוליאון מסע בלתי-חוקי. הטורקי החזיר את הכלי לנקודת המוצא שלו והמשיך במשחק. בונפרטה ביצע את המסע הלא-חוקי בפעם השנייה, ועל כך הגיב הטורקי בהורידו את הכלי לחלוטין מהלוח וביצוע מסע. כאשר נפוליאון חזר בפעם השלישית על המסע הלא-חוקי, הטורקי העיף את כל הכלים מהלוח בתנועה אחת של ידו. נפוליאון היה משועשע, ולאחר מכן שיחק משחק אמיתי עם הטורקי, שבו לאחר 19 מסעים נאלץ להיכנע.
בשנת 1811 הביא מלצל את הטורקי למילאנו למשחק עם נסיך ונציה, אז'ן דה בוארנה. הלה היה כה מרוצה מהטורקי שהציע לרוכשו מידי מלצל. לאחר משא ומתן קנה בוארנה את הטורקי תמורת 30,000 פרנקים, פי שלושה מהמחיר שמלצל שילם עבור המכונה. מלצל חזר לבוארנה ארבע שנים מאוחר יותר כדי לבקש לקנות בחזרה את הטורקי, ולבסוף הגיע להסכם כי ישלם לבוארנה 30,000 פרנקים מהרווחים שיקבל בהופעות עתידיות, תוך התחייבות לא לעזוב את יבשת אירופה.
לאחר הרכישה המחודשת של הטורקי הביא מלצל את המכונה לפריז, ושם נשאר עד שנת 1818. משם עבר ללונדון, שם הופיע במספר הופעות עם הטורקי ועם מכונות נוספות שייצר. בלונדון קיבל מלצל פרסום גדול מהעיתונות הכתובה, והוא המשיך לשפר את הטורקי כאשר הוסיף לו תיבת קול שאיפשרה למכונה להודיע "Échec!" ("שח" בצרפתית) כאשר ביצע מסע שאיים על מלך היריב. בשנת 1819 נדד הטורקי ברחבי אנגליה, כאשר החידושים היו באפשרות של היריב לבחור בזכות המסע הראשון וכן במתן יתרון של רגלי (במקרה זה הוסר לטורקי רגלי ו2, העומד לפני הרץ באגף המלך). יתרון זה הגביר עוד יותר את העניין בטורקי, ואף הניב ספר מאת הונמן, בו תוארו המשחקים ששוחקו עם גירעון הרגלי. למרות הגירעון, הטורקי ניצח ב-45 משחקים, הפסיד בשלושה ואילו שני משחקים הסתיימו בתיקו.
מלצל באמריקה.
על אף שהופעותיו של הטורקי היו רווחיות למלצל, הוא שקע בחובות כבדים ולא היה יכול לעמוד בהתחייבויותיו לבוארנה, עד שזה תבע אותו. מלצל לא הצליח למכור את הטורקי כדי לשלם את חובותיו, ובמקום זאת לקח את הטורקי ואת יתר מכונותיו לארצות הברית. בשנת 1826, פתח מלצל תערוכה בניו יורק, בה צבר הטורקי בהדרגה פופולרית רבה. הבעיה שעמדה בפני מלצל הייתה מי יפעיל את הטורקי; לבסוף פנה אל ויליאם שלומברגר, אמן שחמט שהפעיל בעבר את הטורקי, וזה נעתר לבקשתו ובא לארצות הברית. עד להגעתו, נאלץ מלצל להסתפק בהדגמות של סיומים לאור חוסר הכישרון בשחמט של המפעיל שאיתר בארצות הברית. לאחר הגעתו של שלומברגר, החל הטורקי לשחק בבוסטון בהצלחה רבה. משם עבר לפילדלפיה למשך שלושה חודשים, ומשם לבולטימור. בריצ'מונד צפה בטורקי הסופר אדגר אלן פו, שפרסם באפריל 1836 מאמר המנתח את המכונה. המאמר, "השחמטאי של מלצל", הוא המפורסם ביותר שנכתב על הטורקי, אף שרבות מהשערותיו התבררו בדיעבד כלא נכונות.
מלצל לקח את הטורקי לקובה, שם נפטר שלומברגר מקדחת צהובה והותיר את מלצל ללא מפעיל. מלצל נפטר באונייה בשנת 1838, בהפקידו את כל מכונותיו בידי רב החובל.
שנותיו האחרונות של הטורקי.
עם עגינת האונייה שבה מת מלצל, עברו כל מכונותיו, כולל הטורקי, לידי ידידו, איש העסקים ג'ון אול. זה ניסה למכור את הטורקי במכירה פומבית, אך לאור ההצעות הנמוכות קנה אותו בעצמו במחיר 400 דולר. כאשר ג'ון מיצ'ל, רופאו של אדגר אלן פו, התעניין בטורקי, אול מכר אותו למיצ'ל, אשר שיפץ את הטורקי לצורך הופעות פומביות. השיפוץ הסתיים בשנת 1840.
מיצ'ל החליט לתרום את הטורקי למוזיאון, שם הוא נשכח בהדרגה. ב-5 ביולי 1854, שרפה שפרצה בסמוך למוזיאון והתפשטה לתוכו, השמידה גם את הטורקי.
ג'ון גוגן, יצרן ציוד לקוסמים מלוס אנג'לס, השקיע 120,000 דולר בייצור גרסה משלו למכונה של קמפלן. בשנת 1989, תוך חמש שנים, הושלמה המכונה. המכונה השתמשה בלוח השחמט המקורי של הטורקי, אשר אוחסן בנפרד ולכן לא נהרס בשרפה. התצוגה הראשונה של המכונה הייתה בנובמבר 1989 בכנס בנושא היסטוריה של קסמים. המכונה מוצגת נכון ל־2007 בצורה מאוד דומה למקורית, אלא שכעת היא נשלטת על ידי מחשב.
גילוי הסודות.
ספרים ומאמרים רבים נכתבו על דרך פעולתו של הטורקי בתקופה שבה היה פעיל, אך רובם היו לא מדויקים. המסקנות שהוסקו היו מתוך תצפיות חיצוניות, ולא מתוך בדיקת הטורקי בצורה יסודית.
הראשון שפרסם את סוד הפעולה היה ד"ר סילס מיצ'ל, בסדרה של מאמרים עבור הירחון The Chess Monthly. מיצ'ל, בנו של הבעלים האחרון של הטורקי, כתב שמעולם לא נשמר סוד בקפדנות כפי שנשמרו סודותיו של הטורקי. הוא כתב שחלק מהניחושים היו פתרון חלקי, אך אף אחד מהם לא פתר את החידה בשלמותה. לאחר שהטורקי הושמד בשרפה מיצ'ל חש שאין סיבה להמשיך ולהסתיר מחובבי השחמט את הפתרון למסתורין.
מכתב שפורסם בשנת 1859 על ידי אחד מעובדיו של מיצ'ל גילה חלק נוסף של הסוד: בתוך הרהיט היה נר. סדרת צינורות הוליכה מהמנורה לטורבן של הטורקי לצורך אוורור. העשן שעלה מהטורבן הוסווה בעשן שנוצר מפמוטים שהיו בקרבת מקום במהלך המשחקים.
מאמר חדש יותר על הטורקי הופיע בשנת 1899, כאשר הביטאון The American Chess Magazine פרסם תיאור של משחקו של הטורקי מול נפוליאון. הפרסום היה למעשה סקירה של פרסומים קודמים, כאשר תיאור מפורט נוסף התפרסם בשנת 1947 בביטאון Chess Review, מאמר שהיווה סקירה היסטורית מקיפה ותיאור של הטורקי, כולל שרטוטים שאיחדו את המידע מפרסומים קודמים. מאמר משנת 1960 שפורסם ב-American Heritage סיפק שרטוטים חדשים שתיארו איך המפעיל ישב בתוך הרהיט.