ללווייתו של צ'רניאחובסקי באו אלפי יהודים מווילנה ומקובנה – הם האמינו, בלב שלם, שהיה יהודי. לכך תרמו לא רק שם משפחתו, שהיה נפוץ מאוד ביהדות אוקראינה, וקריאתו הנרגשת לחייליו, במשותף עם ידידו איליה ארנבורג, לנקמה בגרמנים, אלא גם יחסו האנושי החריג ועזרתו לקהילה היהודית בווילנה (בתיווכו של הרופא הראשי במטהו, יוסף רבלסקי). האמונה ביהדותו הייתה נפוצה בעולם כבר קודם לכן. אחרי כיבוש וילנה כתב עליו באנגליה העיתונאי דוד אברבנאל: "גנרל צ'רניאחובסקי מדגיש בגלוי את מוצאו היהודי והוא מודע בהחלט לכבוד המיוחד שבעובדה שהוא, יהודי, נבחר על ידי הממשלה הסובייטית להנחית על הנאצים את המהלומות הקטלניות ביותר". בכתבה בעיתון של יהודי שווייץ נטען, אפילו, שהיה שומר מסורת והמשיך להניח תפילין אפילו בחזית (סיפור אבסורדי זה, על מי שהיה אתאיסט מנעוריו, צוטט בכרוז אנטישמי שהופץ בצבא הגרמני עם פלישת צבאו לגרמניה). במערב המשיכו במשך שנים רבות לקבל כעובדה את מוצאו היהודי, למרות שמוסקבה הכחישה זאת. מאידך, גם שם האמינו בכך רבים, וסמוך למותו הרים אנדריי גרומיקו, אז שגריר ברית המועצות בארצות הברית, כוס לכבוד "הגיבור הסובייטי הגדול, בן העם היהודי", צ'רניאחובסקי.
הביוגרפיה הרוסית הראשונה שלו, ב-1971, ניסתה ל"טהר" את משפחת צ'רניאחובסקי על ידי סיפור מפוקפק ביותר לפיו שם זה נכפה עליהם על ידי בעל החווה. המחבר, א.שריפוב, ציטט כמה מסמכים מתיקו האישי בארכיון המרכזי של משרד ההגנה הרוסי. מסמכים אלו פורסמו ב-2005, אך שאר התיק נשאר חסוי ומוגדר כסודי ביותר. אחרי זאת התעורר שוב העניין בצ'רניאחובסקי ונכתבו כמה ביוגרפיות שלו, המגלות גם כמה מהאפיזודות שהועלמו על ידי שריפוב. המחלוקת בשאלת יהדותו של צ'רניאחובסקי נמשכה שנים רבות. ב-2013 פורסמו תוצאות מחקר מקיף שהעלה כי הוריו היו רשומים כפרבוסלאבים, וכי למרות ממצאים וסיפורים רבים שיכולים להתפרש כתומכים בטענה למוצאו היהודי, אין בכל אלה כדי להוכיח את הטענה.
הפארק הלאומי ארתור'ס פאס
הפארק הלאומי ארתור'ס פאס (באנגלית: Arthur's pass national park) הוא פארק לאומי הממוקם במרכז האי הדרומי של ניו זילנד, סביב מעבר ההרים הנושא את אותו השם. הפארק משתרע על שטח של 1143 ק"מ רבוע והוכרז כפארק לאומי בשנת 1929 והיה הפארק הלאומי השלישי בניו זילנד והראשון באי הדרומי.
מעבר ההרים ארתור'ס פאס נמצא באלפים הדרומיים בגובה של 920 מטר מעל פני הים ומאפשר חצייה של רכס ההרים ממזרח למערב. בתחומי הפארק הלאומי נמצאים גם הכפר ארתור'ס פאס, הממוקם מזרחית לנקודה הגבוהה ביותר במעבר ההרים ומשמש כנקודת התארגנות ויציאה לפעילויות בפארק וכן כביש 73 החוצה את המעבר. בין הפעילויות הבולטות בפארק ניתן למנות טיולים רגליים, טיפוס הרים, טיפוס מצוקים וסקי.
פארק לאומי ארתור'ס פאס
אהרון עמר
ג'ון דוס פאסוס
Past and Present
שלי ברקלי
רושל "שלי" ברקלי (באנגלית: Rochelle "Shelley" Berkley; נולדה ב-20 בינואר 1951) היא פוליטיקאית יהודיה-אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית. כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-1 של נבדה, המייצג את לאס וגאס, משנת 1999 עד 2013. רצה לסנאט ב-2012, אך הפסידה לדין הלר במרוץ צמוד ובפער של כ-11,000 קולות.
היא האישה היהודיה הראשונה והאדם היהודי השני שנבחר לקונגרס מטעם נבדה, לאחר שיק הכט. היא גם האישה השנייה מאז ומעולם שנבחרה לקונגרס מטעם נבדה.
ביוגרפיה.
ברקלי נולדה כרושל לוין בעיר ניו יורק. סבה וסבתה היגרו חסרי כל מסלוניקי ומרוסיה לארצות הברית ואיבדו את משפחתם בשואה. "לא היה להם כלום. לא כישרון ולא כסף. רק חלום של חיים טובים יותר". היא סיפרה בדינר השנתי של חב"ד וושינגטון והוסיפה כי פעם היה בלאס וגאס בית כנסת יהודי בודד, וכיום פועלים 28 בתי-כנסת.
בבגרותה למדה באוניברסיטת נבדה, לאס וגאס, רכשה שם תואר במדע המדינה וכיהנה כנשיאת אגודת הסטודנטים. לאחר מכן היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת סן דייגו וסיימה עם תואר במשפטים. ברקלי התמחתה במשפטים כמה שנים, בעיקר כחברה בוועד המשפטי של כמה בתי קזינו בלאס וגאס. היא כיהנה בבית המחוקקים של נבדה, בין 1982–1984 והייתה מעורבת בנושאים ציבוריים מקומיים. ברקלי גם מונתה סגנית יושב ראש מועצת האם לפרופסורים בכירים של אוניברסיטת נבדה, כשהיא מכהנת בעמדה זו מ-1990 ועד 1998.
ב-2012 רצה ברקלי לסנאט, אך הפסידה בבחירות הכלליות למועמד הרפובליקני דין הלר, על אף שברק אובמה זכה בנבדה באותן בחירות. בינואר 2013 סיימה את כהונתה בבית הנבחרים.
קריירה פוליטית ועמדות.
בשנת 1998 נבחרה ברקלי לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. היא כיהנה כחברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדה לדרכים ואמצעים. כנבחרת, ברקלי רואה את העדיפויות הראשונות שלה בלחימה על ביטוח בריאות בר מימון לכל האמריקנים, זכויות חיילים משוחררים ואנרגיה חלופית. היא גם התנגדה מאוד להשלכת פסולת גרעינית ברכס הרי יוקה בנבדה. היא חברה בקואליציה הדמוקרטית החדשה.
ברקלי ידועה כתומכת נלהבת של הסדרת ההימור המקוון. היא הייתה מהבודדים בקרב חברי הקונגרס שהתנגדו לתוספת לחוק אכיפת ההימורים הבלתי חוקיים באינטרנט 2006 בנושא אבטחת פורטים, שיזם הסנטור ביל פירסט.
ב-10 באוקטובר 2002, ברקלי נמנתה עם 81 הדמוקרטים בבית הנבחרים אשר הצביעו בעד ההסמכה לנשיא לפלוש ולפתוח במלחמת עיראק.
ועדות.
ברקלי חברה בוועדות בית הנבחרים של ארצות הברית הבאות:
עמידה מול האנטישמיות.
לאחר פרסומים כי ממשלת איראן יצאה עם מדיניות חדשה הדורשת לסמן את בגדיו של כל מי שאינו מוסלמי, הגיבה בחריפות, כבת למשפחה של ניצולי שואה, ואמרה: "להכריח יהודים לסמן את בגדיהם היא חזרה מצמררת לאותן פעולות מפחידות שדחפו את עליית השואה".
במהלך תביעתה של האומנית ממוזיאון אושוויץ, דינה באביט, נערה יהודייה מצ'כיה ששרדה את השואה עם אימה, עקב כך שהנאצי ד"ר יוזף מנגלה בחר בה לצייר דיוקנאות של צוענים שהיו כלואים במחנה ולתעד את תוצאות הניסויים הרפואיים שערך, ברקלי פנתה למשרד החוץ האמריקאי ודרשה לערב בעניין את שלטונות פולין.
ברקלי העבירה פה אחד החלטה המגנה את ניסיונה של איראן ונשיאה מחמוד אחמדינז'אד להכחיש את השואה ואת מיליוני הקורבנות שלה, הן אלו שחיים ואלו שאינם בחיים בוועידה להכחשת השואה שהתקיימה בטהראן.
במרץ 2008, ערכה ברקלי ביקור מיוחד בקהילה היהודית בקזחסטן, כדי לעמוד מקרוב על הליכי המשפט של יהודה זידנפלד, יהודי אזרח ארצות הברית שישב בכלא בקזחסטן. ברקלי הייתה מעורבת בתיק זה למעלה משנה וחצי.
היחס לישראל.
לברקלי רקורד של תמיכה עזה בישראל במהלך הקריה שלה בבית הנבחרים, והיא ביקרה במדינה במהלך כהונתה. היא הייתה חברה בצוות העבודה הדמוקרטי בנושא ישראל וביקרה בישראל 15 פעמים, כולל בשדרות ב-2007, במטרה לחוש מקרוב את מצוקת התושבים. ביוני 1999, עם סיום פרק הזמן שהקציב "חוק ירושלים", הקובע שעל הממשל האמריקאי להעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים בירתה, לא יאוחר מ-31 במאי 1999, אמרה ברקלי במליאת בית הנבחרים: "זה ציווי למסד עכשיו את האמונה האמריקנית שמשא ומתן ריאליסטי חייב להתבסס על העיקרון שירושלים היא בירתה הנצחית, הבלתי מחולקת של ישראל וחייבת להישאר מאוחדת לנצח. אם השגרירות תישאר בתל אביב, זה יעודד את הפלסטינים להתעקש בציפיות לא ריאליות בנוגע לירושלים".
באוגוסט 2001 היא ביקרה בישראל עם משלחת מחוקקים, כחברת ועדת יחסי החוץ של הבית, על רקע הפיגוע במסעדת סבארו והשמיעה איומים כלפי הסיוע האמריקאי לערפאת. באפריל 2002, הצביעה ברקלי בעד החלטה המביעה סולידריות עם ישראל במלחמתה בטרור והשוותה במליאה בין פיגועי 11 בספטמבר והמלחמה באפגניסטן לבין מה שעובר על הישראלים.
בינואר 2006, מיד עם עליית החמאס לשלטון, קראה ל"לסיים את הסיוע האמריקני לרשות הפלסטינית עד שחמאס יתפרק מנשקו, יתנער מהטרור ויכיר בזכותה של ישראל להתקיים". עם נאומו של ראש הממשלה אהוד אולמרט בפני הקונגרס במאי אותה שנה, הייתה ברקלי מבין יוזמיה המקוריים של הצעת "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני וחותך כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס לשלטון. ב-20 ביולי של אותה שנה, אחרי חטיפת חיילי צה"ל בגבול הצפון, בתחילת מלחמת לבנון השנייה, ברקלי הצטרפה לחבריה מבית הנבחרים בתמיכה בחוק בית הנבחרים, המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל, מטיל את האחריות על חמאס וחזבאללה ומדינות החסות שלהן סוריה ואיראן
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית עם חברי חמאס, חתמה ברקלי יחד עם 243 חברי קונגרס על היוזמה של היהודים רוברט וקסלר וגארי אקרמן, אשר מפציר בחאבייר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע או מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים.
בינואר 2008, היא הייתה מביון יוזמי הצעת חוק דו מפלגתית של למעלה מחמישים חברי קונגרס החותרת לחסום עסקה לנשק אמריקני מתקדם לערב הסעודית בסך 20,000 מיליארד דולר.
אדוארד וירטס
אדוארד וירטס (גרמנית: Eduard Wirths; 4 בספטמבר 1909 - 20 בספטמבר 1945) היה איש האס אס ופושע מלחמה נאצי, שירת כרופא האס אס הראשי במחנה ההשמדה אושוויץ מספטמבר 1942 עד ינואר 1945. בפיקודו שירתו במחנה כעשרים רופאי אס אס - בהם יוזף מנגלה, קרל קלאוברג והורסט שומאן, ונערכו ניסויים רפואיים מחרידים בבני אדם, בניגוד מוחלט לאתיקה הרפואית ולמשפט הבינלאומי.
שנים מוקדמות ושירות צבאי.