סדרת החוברות מספרת על שישה נערים שמגלים שהוריהם שייכים לקבוצת נבלי-על הנקראת "להקת האריות" (The Pride), שנפגשת פעם בשנה וכוללת מאפיונרים, נוסעים בזמן, מכשפים אפלים, מדענים מטורפים, פולשים חייזרים ומוטאנטים טלפתיים. הילדים גונבים כלי נשק מהוריהם ומגלים שירשו מהם כוחות-על. ילד הפלא אלכס ויילדר מנהיג את הקבוצה, ניקו מינורו לומדת כי היא מכשפה חזקה, קרולינה דין מגלה שהיא חייזרית, גרטרוד יורקס מגלה קשר טלפתי שהיא חולקת עם דינוזאור, צ'ייס סטיין גונב את כפפותיו העתידניות של אביו, ומולי הייז מגלה שהיא מוטאנטית רבת עוצמה. הילדים מתאגדים יחדיו כדי להילחם בהוריהם, ומכפרים על פשעי הוריהם בכך שהם נלחמים באיומים חדשים ומנסים למלא את הריק שנוצר עם הבסת להקת האריות. בעקבות מותם של אלכס וגרטרוד, מצטרפים אליהם הסייבורג ויקטור מנצ'ה, הסקרול משנה הצורה קסווין, וקלרה פראסט השולטת בצמחים.
הסדרה בוטלה בספטמבר 2004 לאחר 18 חוברות בלבד, אולם לאור הצלחת המכירות חודשה בפברואר 2005. מאז הצגת הקבוצה, היא תוארה כמשפחה אוהבת אך לא מתפקדת היטב. ווהן ואלפונה עזבו את סדרת הכותרים בחוברת מספר 24 של הכרך השני, והחליפו אותם הכותב ג'וס וידון והמאייר מייקל ריאן ("Runaways Vol.2 #25-30"), וכן טרי מור ואומברטו רמוס ("Runaways Vol.3 #1-9"). לאחר גיליון אחד בו כתב כריסטופר יוסט ואייר ג'יימס אסמוס, קתרין אימונן ושרה פיצ'לי הפכו לצוות הקריאייטיבי החדש. הסדרה נכון להיום הופסקה בחוברת מספר 14 (נובמבר 2009).
באוגוסט 2016, רשת השידור Hulu הזמינה שידור של פרק פיילוט המבוססת על הסדרה, והחלה מפיקה את הסדרה.
אוגדני הכרך הראשון והשני.
אוגדנים הם ספרים האוספים מספר חוברות (בדרך כלל שש) לספר אחד. אוגדנים המודפסים כדייג'סטים (אוגדנים בגודל ספרוני מאנגה) :
אוגדנים בכריכה קשה (ספרים עבים יותר המודפסים בכריכה קשה):
תערובת (הלכה)
במסגרת דיני הכשרות שבהלכה, תערובת היא דבר אסור ודבר מותר שהתערבבו, כגון מזון כשר עם מזון טרף או כלי כשר עם כלי טרף.
דינה של תערובת כזאת (האם מותר, בדיעבד, לאכול אותה) אינו חד-משמעי, אלא הוא תלוי במספר גורמים: מה היה חום התערובת, מאיזה חומר עשוי הכלי, מה התערבב לתוך מה ועוד.
מושגים בדיני תערובות.
ישנם מספר מושגים חשובים בדיני תערובת:
כאן אנו מבדילים בין –
יבש ביבש
לבין
יבש בלח או לח בלח.
יבש אינו גורם למעבר טעם לדבר יבש, אבל אם אחד משני המתערבים לח, או אם שניהם לחים, יש מעבר טעם.
ביטול תערובות.
"ביטול" הוא מצב שבו המרכיב האסור קטן מאוד בהשוואה למרכיב המותר שבתערובת. ישנם ארבעה סוגים של ביטול תערובת:
ביטול בשישים וביטול חד בתרי.
ביטול חד בתרי, או ביטול ברוב הוא ביטול האיסור במקרה בו אל התבשיל הכשר נוסף מעט איסור בכמות פחותה מן ההיתר (ולדיעות מסוימות דווקא כשההיתר פי שניים). לעומתו, ביטול בשישים מורה על יחס מסוים ביניהם של כמות מותרת הגדולה פי שישים לפחות מהאסורה.
מדין תורה, כאשר דבר אסור מתערבב בדבר מותר בלי אפשרות להפריד, אם כמות המותר היא רוב, אז האיסור על המועט מתבטל והופך גם הוא למותר. אבל אם האיסור נתן טעם במותר, אף על פי שיש רוב היתר נאסרת כל התערובת. ולכן אם התערבב מין בשאינו מינו, יבש בלח או לח בלח, או יבש ביבש והתערובת התבשלה, צריך שהרוב יהיה פי 60 ומעלה כדי לבטל את האיסור, שכן ברוב המקרים מאכל אינו נותן טעם בכמות העולה עליו פי שישים.
חז"ל גזרו שתי גזירות: כאשר מתערבב מין בשאינו מינו יבש ביבש וכן כשמתערבב מין במינו, לח בלח או לח ביבש, גם הם צריכים ביטול בשישים. ולכן כל סוגי האיסורים בטלים בשישים, למעט המקרה של מין במינו שהתערבב יבש ביבש, שבטל ברוב.
החשיבות למידע (נפקא מינה) האם האיסור הוא מהתורה או מדברי חכמים היא במקרים בהם נוצר ספק, מאחר שבמקרים של ספק דיני תורה מחמירים, ובספק דיני חכמים - מקלים.
ביטול במאה וביטול במאתיים.
ביטול במאה וביטול במאתיים הם ביטולים המתארים את יחס מחמיר בין האסור למותר ומורים על יחס של אחד למאה או מאתיים בהתאמה.
ישנם שלושה מקרים לתערובות של פירות אסורים בפירות רגילים, שכאשר הם ממינים שונים הם מותרים על פי ביטול בשישים וכאשר הם מאותו מין הם נאסרים על פי החכמים גם לא קיים ביטול בשישים:
דברים שאינם בטלים.
מספר תערובות אסורות בכל מקרה:
בית דין (הלכה)
בהלכה, בית דין הוא מוסד בעל סמכות שיפוט, בדומה לבית משפט במשפט החילוני. גדלו המינימלי הוא שלשה דיינים. בידי בית הדין הסמכות לשפוט ומתוקף כך להעניש, לעשות צדק ממוני, ובבית דין המורכב מ-23 או 71 אפילו לפסוק עונש מוות. לבית הדין הגדול (הסנהדרין) ישנה גם הסמכות העליונה לפרשנות ההלכה, סמכות השקולה לחקיקה.
סמכות בית הדין.
על פי היהדות, בכל סכסוך יש לפנות לבית דין בלבד, וקיים איסור לפנות לבתי משפט הקרויים ערכאות של גויים (כמצוין ברש"י בפרשת משפטים) ואף נפסק הלכה בספר שולחן ערוך על איסורו. הפניה לבית משפט חילוני מותרת רק במקרה שמדובר במציאות בה אי אפשר להביא את האדם השני אל בית הדין הרבני ולאחר שבית הדין יתן הסכמה לכך. משפט המלך הנזכר בזמן מלכות שלמה המלך הוא באופן שהמלך מכהן כאב בית הדין ועמו שני דיינים נוספים לכל הפחות, למעט במקרה שבית דין מאשר אחרת.
בזמן בית המקדש בית הדין הגדול הסנהדרין היה יושב בלשכת הגזית שבבית המקדש. בתלמוד הבבלי, במסכת תענית, אף מצוין מקור השם הר המוריה - "הר שממנו תצא הוראה לישראל". בתי דין של עשרים ושלשה היו פזורים במחוזות ובערים.
ישנם שלושה סוגים של בתי דין:
סופרי הדיינים.
סופרי הדיינים היו בעלי תפקידים בבית הדין שאינם חבריו, ותפקידם הוא כתיבת הפרוטוקול של הדיינים המזכים ושל המחייבים. הצורך בהם עולה מכך שהדיונים נמשכו לאחר ליל התייעצויות והיה צורך בתזכורת עבור הדיינים לגבי עמדותיהם יום קודם, שכן המזכה לא יכול לחזור בו והמחייב יכול, ולמטרת תיקון במקרה של טעות בדברי המזכים.
בתי הדין בימינו.
סמיכת הזקנים בטלה, ולפיכך עונשים כגון מלקות ומוות לא חלים בימינו. גם אפשרויות הדיון בדיני ממונות מצומצמות יותר בשל כך, ולמשל הן אינן כוללות אפשרות לדון דיני קנסות.
סמכותו של בית הדין הרבני הרשמי של ישראל מוגבלת בחוק לדיני גיטין, קידושין, חלק מענייני המעמד האישי, ונושאים ממוניים מסוימים. עד לשנת 2006 נהגו בתי הדין הרבניים הרשמיים לדון גם בדיני ממונות כלליים, במקרים שהצדדים חתמו על הסכם בוררות הממנה את בית הדין כבורר ביניהם. ככל פסק בוררות, החלטות בתי הדין היו ניתנות לאכיפה בהוצאה לפועל, ומונעות דיון מחודש באותו סכסוך בבית משפט. ב-6 באפריל 2006 פסק בית המשפט העליון באופן תקדימי כי בית הדין של ישראל אינו מוסמך בחוק לפעול כבורר.
יתרונה של מערכת בתי הדין לממונות היא ביעילות ההליך ובמחירו הנמוך (להבדיל מבוררות עסקית רגילה). בתי דינים כאלו היו מופעלים על ידי הרבנות הראשית לישראל וכיום בעיקר על ידי ארגונים דתיים פרטיים.
למרות שישנם טוענים רבניים העוסקים בייצוג בפני בתי הדין, מקובל גם לגשת אליהם ללא יצוג. הבחנה זו מבטאת את העובדה שהמשפט העברי נוטה לגישה האינקויזיטורית, על פיו מוטלת האחריות המלאה של ניהול הדיון וחקירת האמת על בית הדין עצמו, ולא על הצדדים המתדיינים בלבד (השיטה האדברסרית).
בתי דין לממונות.
בתי הדין לממונות, הם מוסדות פרטיים הדנים בסכסוכי ממון על פי דין תורה, ובמסגרת חוק הבוררות.
בקהילות החרדיות ישנם בתי דין רבים. הוותיקים שבהם הם בית הדין של העדה החרדית בירושלים ובית דין צדק בני ברק של הרב ניסים קרליץ בבני ברק.
גם בקרב הציבור הדתי לאומי קיימים בתי דין לממונות לא מעטים. הבולט בהם הוא רשת בתי הדין לממונות ארץ חמדה גזית המהווה חיבור בין בית הדין שהוקם על ידי מכון ארץ חמדה ללימודי דיינות, וארגון "גזית" אשר הוקם על ידי הרב ד"ר משה בארי, מיסודה של "מורשת המשפט בישראל" בראשות פרופסור נחום רקובר.
בשנת תשס"ח הוקם פורום בתי הדין לממונות, המשמש כמטריה לפעילות בתי הדין של הארגונים: ארץ חמדה-גזית, הליכות עם ישראל, ומכון משפטי ארץ.
באלול תשפ"א הוקם ארגון 'לכתחילה - מערך בתי הדין לממונות', המאגד כשלושים בתי דין לממונות בפריסה ארצית.
טריטיום
טְרִיטְיוּם הוא איזוטופ של מימן שגרעינו מכיל פרוטון ושני נייטרונים, כלומר יש לו מסה אטומית של 3. סמלו הכימי של הטריטיום הוא 3H או T.
הטריטיום הוא איזוטופ רדיואקטיבי הפולט קרינת בטא נמוכת אנרגיה עד מקסימום אנרגיה של 18 קילו-אלקטרונוולט ובעל זמן מחצית חיים בן 12.2 שנים.
תהליך התפרקות הטריטיום נתון ע"י:
formula_1
את הטריטיום גילו הפיזיקאים פול הרטק (Paul Harteck), מ.ל. אוליפנט (M.L. Oliphant) וארנסט רתרפורד ב-1934, כאשר הם הפציצו דאוטריום, בגרעיני דאוטריום בעלי אנרגיה גבוהה.
טריטיום נוצר באופן טבעי בשכבות הגבוהות של האטמוספירה כתוצאה מתגובה בין הקרינה הקוסמית ואוויר. כמו כן טריטיום נוצר כתוצאה מתגובות גרעיניות בכורים לייצור חשמל וכן מפיצוץ פצצות גרעין. ניתן ליצור טריטיום גם מפירוק 6Li בכורים גרעיניים המיועדים לכך.
השימוש העיקרי בטריטיום הוא בפצצות גרעיניות, בהן הוא משמש כ'נפץ' לתגובה התרמו-גרעינית. כמו כן, הוא משמש במדעי החיים כסמן גרעיני למחקר ביוכימי. התמרת המימן שבתרכובת מסוימת, המהווה חומר מוצא לתגובה הביוכימית הנחקרת, בטריטיום, תאפשר לנטר את הצטברות החומר ברקמות, בתאים, ובאברונים מסוימים, באמצעות מדידת עוצמת קרינת הבטא הנפלטת מהם בפרקי זמן קצובים.