Skin הוא סרט דרמה קצר אמריקאי משנת 2018, בבימויו של גיא נתיב, שגם כתב את התסריט יחד עם שרון מימון, ובהפקת רעייתו של נתיב, ג'יימי ריי ניומן. הסרט זכה בפרס האוסקר בקטגוריה של הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91. במאי הסרט, גיא נתיב, זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור סרט זה.
תקציר עלילה.
ילד צעיר בשם טרוי (ג'קסון רוברט סקוט) מסתפר אצל אביו, ג'פרי (ג'ונתן טאקר), ומיד לאחר מכן יוצאת המשפחה לטיול באגם עם חברים. הקבוצה, כולם לבנים, בעלי קעקועים רבים, מקשיבים בדרך למוזיקת הד באנגינג, ולאחר מכן יורים עם רובים לעבר מטרות. ג'פרי מתגאה כי בנו יכול לירות ולפגוע במטרה עם רובה תקיפה, ומארגן הימורים בנושא. לאחר מכן הוא מדבר עם בנו בנושא, והוא יורה ופוגע במטרות.
עם זכיותיהם בידם, פונים המשפחה והחברים לעבר חנות מכולת, שם ג'פרי וטרוי ממשיכים לשחק, בעוד אמם, כריסטה (דניאל מקדונלד), ממשיכה בשופינג. בקופה, טרוי רואה גבר אפרו-אמריקאי, ג'יידי (אשלי תומאס), רוכש מצרכים בעודו אוחז בצעצוע. טרוי מחייך אל האיש, אשר מחייך אליו בחזרה ומשחק עם הצעצוע להנאתו של טרוי. בדיוק כאשר ג'יידי מסיים את הרכישה, מבחין ג'פרי באינטראקציה ביניהם, ומאשים את ג'יידי בכך שהוא "מתעסק" עם בנו. ג'יידי מכחיש זאת, ואומר כי הוא רק משחק, וג'פרי משתמש כלפיו בכינוי גזעני, ושואל אותו אם יש לו בעיה. בדרך החוצה אומר ג'יידי לג'פרי כי הוא הבעיה שלו.
כאשר ג'פרי צופה בג'יידי צועד לעבר מכוניתו, הוא קורא לחבריו, ומספר להם על האינטראקציה, מכנה את ג'יידי בעוד כינוי גזעני, ולאחר מכן מתחיל במהירות לעקוב אחריו. מתוך מכוניתם מבחינה משפחתו של ג'יידי כי ג'פרי עוקב אחריהם ומנסה להזהיר אותו, אבל הוא מסתובב מאוחר מדי כדי לא להיתקע. לאחר מכן מוכה ג'יידי מכות נמרצות במגרש החניה על ידי ג'פרי וחבריו, בעוד אשתו של ג'יידי מנסה להתקשר למשטרה. כשהמכות נגמרות, שופך ג'פרי חלב על ג'יידי כעלבון אחרון. טרוי צופה בכל האירוע מדלת החנות, כאשר כריסטה מודאגת מהאירוע. כמה דקות לאחר מכן, אשתו של ג'יידי מחזיקה אותו במגרש החניה, מתחננת בפניו להישאר איתה, בעוד הקהל הלבן נוסע משם ולועג להם. טרוי מביט החוצה מחלון המכונית, ויוצר קשר עין עם הבן של ג'יידי, ברוני (Lonnie Chavis), שהוא כמעט באותו גיל.
למחרת בערב, לאחר בילוי יומי של "גלישה" - פעילות שכרוכה בכך שטרוי יושב על ספה קשורה למשאית של ג'פרי, כאשר ג'פרי נוסע בדרכי עפר - שניהם נוסעים הביתה ומבחינים בטנדר שחוסם את הכביש. כדי להזיז אותו, ג'פרי ניגש אל המכונית המסחרית. ואז הוא נחטף והרכב נוסע משם. ג'פרי נלקח למוסך של בית מהמעמד הבינוני, שם כמה אפריקאים-אמריקאים מסממים ומקעקעים אותו במשך לפחות עשרה ימים. ברוני שם כדי לסייע, וג'יידי בתוך הבית מחלים מהמכות שספג.
בהמשך הלילה הטנדר נעצר על הכביש, וג'פרי מושלך החוצה ומתגלגל בחושך. הוא רואה את ההשתקפות שלו בחלון, ומבחין כי העור שלו מקועקע לגמרי בצבע שחור. בתוך הבית, כריסטה מתעוררת למשמע קול של מישהו מבחוץ. היא טוענת אקדח וקוראת לעזרה. בחוץ ג'פרי זוכה לקבלת פנים חמה מכלבו שמזהה אותו, אבל ג'פרי מודאג כאשר הליקוקים לא מסירים את הצבע השחור מעורו. הוא מנסה לשטוף זאת במים ללא הועיל. בפנים, כריסטה מצווה על טרוי להסתתר מתחת למיטה ולא לצאת.
ג'פרי חובט בדלת ופותח אותה. כריסטה, מבחינה באדם שנראה כגבר שחור עירום בבית שלה, מזהירה אותו לצאת או שתירה בו. למרות אי יכולתו לדבר בבירור, בגלל הטיפול שזכה לו במהלך החטיפה, מצליח ג'פרי בסופו של דבר לגרום לכריסטה להבין מי הוא, והיא מפילה את אקדחה. בדיוק אז, נשמעת ירייה, ג'פרי מתמוטט, וטרוי נשאר עומד בפתח מאחורי ג'פרי מחזיק רובה. ג'פרי שוכב על הרצפה, נראה מת.
יחסי סין–בורקינה פאסו
פרפוזיה
התלתן הארקטי
התִּלְתָּן הארקטי (ברוסית: Арктический трилистник) הוא שמו של בסיס צבאי של הפדרציה הרוסית על ארץ אלכסנדר שבארכיפלג ארץ פרנץ יוזף, ליד בסיס משמר הגבול הרוסי "נאגורסקויה". המטרה העיקרית של הבסיס היא לספק הגנה אווירית לשטחי חוג הקוטב הצפוני שבשליטת רוסיה.
הבסיס כולל את המבנה הצפוני ביותר בעולם - שכולל קומפלקס מינהלי ומגורים.
הבסיס הוא המתקן הצבאי השני שנבנה בקוטב הצפוני לצורך פריסת יחידות ההגנה האווירית של הצי הצפוני של רוסיה. הראשון היה הבסיס הצבאי הקליבר הצפוני על האי קוטלני שבארכיפלג של איי נובוסיבירסק.
איזו מדינה
איזו מדינה הוא שיר מסוגת המוזיקה הים־תיכונית שכתבו והלחינו יוני רועה ואלי לוזון וביצע אלי לוזון. השיר התפרסם בשנת 1986.
תולדות השיר.
מחברי השיר, אלי לוזון ויוני רועה, היו באותה תקופה שני יוצרים צעירים ולא מוכרים, והשיר תרם רבות לפרסומם. הוא נכתב בשנת 1984, תקופה של מצב כלכלי קשה בישראל על רקע משבר מניות הבנקים. עם פרסומו בשנת 1986 זכה השיר להשמעות רבות בתחנות הרדיו. הוא נכלל בתקליטו הראשון של אלי לוזון, שנקרא באותו השם. מאוחר יותר הופיע באוסף "הנשמה – מבחר להיטים".
תוכן השיר.
השיר הוא שיר מחאה העוסק בבעיות חברתיות במדינת ישראל. בבית הראשון של השיר נמתחת ביקורת על הממשלה. בהמשך מובעת תלונה על יוקר המחיה, הבא לידי ביטוי באינפלציית שיא, ועל האבטלה במדינה. הדובר מתלונן על תפקודם של חברי הכנסת ושל שרי הממשלה ועל דבקותם בכיסא. לבסוף הדובר מסכם שלמרות כל הביקורת על המדינה, זוהי מדינתנו.
גיא נתיב
גיא נתיב (נולד ב-24 במאי 1973) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, שחי ופועל בארצות הברית, אשר סרטו "Skin" זכה בפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91. נתיב ומשה מזרחי הם הבמאים הישראלים היחידים שסרטם זכה בפרס אוסקר. נתיב עצמו זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו גם בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור "Skin".
ביוגרפיה.
נולד בשם גיא נתנזון ברעננה. אחיו הוא השחקן גיל נתנזון. סביו היו ניצולי השואה.
למד בתיכון עירוני י"ד (ויצו צרפת) בתל אביב ובקמרה אובסקורה.
קריירה.
בתחילת הקריירה שלו בתחום הבידור, החל בשנת 1997 לעסוק בדיבוב לעברית של סרטים וסדרות טלוויזיה, ובהם הסרט "ספייס ג'אם", דיבב את קלארק קנט בסדרה "סופרמן", את ג'יימס ב"פוקימון" (ואף שר ב"תיבת הנגינה של פיקאצ'ו"), ובאנימות נוספות כמו "מדבוט" ו"סופר פיג". הוא המשיך לעסוק בדיבוב עד שנת 2004. כמו כן עסק בפרסום בו שימש קופירייטר ולאחר מכן מנהל קריאייטיב בפרסום דחף ופובליסיס אריאלי במשך 7 שנים. אחראי לקמפיינים של לקוחות כמו קוקה קולה, בזק בינלאומי, נסטלה, אסם ורבים אחרים.
את הקריירה שלו כבמאי קולנוע ותסריטאי החל בשנת 2002 בבימוי סרט הגמר שלו בקמרה אובסקורה, "מבול", שזכה בעשרות פסטיבלים בעולם ובפרס דוב הקריסטל בפסטיבל הסרטים של ברלין הבינלאומי.
בשנת 2003 החל לשתף פעולה עם הבמאי ארז תדמור. יחד הם ביימו את הסרט הקצר "זרים", בכיכובם של גיא לואל וסמי סמיר, על יהודי וערבי שנפגשים ברכבת ונתקלים בחבורת צעירים גלוחי ראש. הסרט זכה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2003 בפרס הקהל לסרט הקצר הטוב ביותר, ובפרס וולג'ין לציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2003. "זרים" גם זכה ביותר מ-30 פסטיבלים, ונכנס לרשימת עשרת הסרטים המועמדים לפרס אוסקר 2004 בקטגוריית הסרטים הקצרים (אך לא נכלל בחמשת המועמדים הסופיים). סרטם הקצר המשותף השני של תדמור ונתיב, "אופסייד", בכיכובם של לירון לבו ועידו מוסרי, זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל מנהטן 2006. בפסטיבל זכו הבמאים בתקציב לבימוי סרט באורך מלא, וכך ב-2008 פיתחו את סרטם הקצר "זרים" לסרטם הארוך המשותף הראשון, שנקרא גם הוא "זרים". בסרט כיכבו לירון לבו ולובנה אזאבל. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים, כולל בתחרות הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2008 ובפסטיבל "טרייבקה" 2008. הסרט נמכר והופץ בכ-28 מדינות בעולם. בנוסף לכך זכתה שחקנית הסרט לובנה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים 2008.
ב-2011 יצא סרטו "מבול", שזכה בפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר. בסרט מככבים רונית אלקבץ, יואב רוטמן, צחי גראד ומיכאל מושונוב, שאף הוא זכה בפרס אופיר על השתתפותו בסרט בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
סרטו הארוך השלישי "הבן של אלוהים" (בשיתוף עם ארז תדמור) הוא דרמת מסע של אב ובנו בצפון יוון, בעקבות קוסם יווני שנעלמו עקבותיו. בסרט מככבים מכרם ח'ורי וזהר שטראוס, את התסריט כתבו בשיתוף עם שרון מימון. ארז וגיא ביימו את הסרט במשותף, בהפקתם של שמי שינפלד ועמיתן מנלזון. בהשקעת קרן רבינוביץ וערוץ 10. הסרט קיבל ארבע מועמדויות לפרס אופיר, כולל הסרט הטוב, השחקן המשנה והמוזיקה וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע לשנת 2013 ובפרס תא המבקרים לשחקן הטוב ביותר לשנת 2014, הסרט יצא לבתי הקולנוע במרץ 2014.