במעגל החיצוני של החותם, בראשו מופיעות המילים "החותם הגדול" (Great Seal) בראש החותם, ו"מדינת דקוטה הצפונית" (State of North Dakota) בחלקו התחתון. בצידו השמאלי של החותם מופיע הכיתוב "1 באוקטובר" ובצידו הימני "1889" - תאריך אישור חוקת המדינה בה מופיע תיאור החותם.
תיאור החותם אינו כולל את פירוט הצבעים שמופיעים בו.
בהתאם לחוקת המדינה, מזכיר מדינת דקוטה הצפונית שומר את חותם המדינה.
שלט האצולה של דקוטה הצפונית.
שלט האצולה של דקוטה הצפונית (באנגלית: coat of arms of North Dakota) אומץ בשנת 1957 בחקיקה של בית המחוקקים של המדינה ונועד במקורו לשמש אך ורק את יחידות המשמר הלאומי של המדינה. הנס מופיע גם על דגלו של מושל המדינה. סעיף 54-41-01 לחוק המדינה מתאר את הסמל. בחלקו התחתון של מגן שלט האצולה מופיע פרח החבצלת בצבע ירוק על רקע צהוב, במרכז המגן רצועה אלכסונית בצבע ירוק ועליה שלושה כוכבים בצבע צהוב.
בציצת המגן שלושה חצים קשורים מאחורי קשת, שמתחתיה עטרה בצבעי צהוב וכחול.
מתחת המגן, על גבי קלף רשום המוטו: "עוצמה מהאדמה" (באנגלית: Strength from the soil).
החוק מסביר את משמעות חלקי שלט האצולה:
צבעי הצהוב והירוק מסמלים את חקלאות המדינה (ומסמלים דגן כשהוא גדל, וכשהוא בשל). החצים האינדיאנים מסמלים את מדינת שבט הסיוקס האינדיאני. שלושת הכוכבים מסמלים את שלוש רשויות השלטון, וכן כאשר כל אחד ואחד מהכוכבים מסמל את שלוש עשרה המושבות שהקימו את ארצות הברית, שלושת הכוכבים יחד מסמלים את המספר 39 - מספרה של מדינת דקוטה הצפונית.
שלושת הכוכבים היו על שלט האצולה של מריווד'ר לואיס שערך יחד עם ויליאם קלארק את מסע המחקר הידוע, וכן על גבי שלט האצולה של תומאס דגלאס, רוזן סלקירק שעמד בראש ההתיישבות הראשונה במדינה. פרח החבצלת מסמל את פייר גוטייה דה ורנה, חוקר ארצות קנדי שהיה האדם הלבן הראשון שביקר בשטח המדינה.
העטרה בצבעי צהוב וכחול מסמלים את היות הטריטוריה חלק מהשטחים שנרכשו במסגרת רכישת לואיזיאנה.
השימוש בשלט האצולה מותר, בהתאם לחוק, רק למושל המדינה, המשמר הלאומי של המדינה, רשויות המדינה, ארגוני חינוך מוכרים במדינה, ארגוני ותיקי כוחות צבא במדינה וארגונים פטריוטיים מוכרים במדינה.
הצטברות דיפרנציאלית
הצטברות דיפרנציאלית היא גישה לניתוח צמיחה ומיתון של הקפיטליזם. היא קושרת מיזוגים ורכישות, סטגפלציה וגלובליזציה, כחלקים אינטגרליים מההצטברות. הגישה הוצעה על ידי ד"ר יונתן ניצן וד"ר שמשון ביכלר מאוניברסיטת בן-גוריון.
הרעיון של הצטברות דיפרנציאלית מדגיש את המניע החזק של קבוצות הון דומיננטיות להתעלות מעל התשואה הממוצעת ולקבל תשואה גדולה יותר. הרעיון קשור לתפיסה של ההון כקטגוריה חברתית ולא כקטגוריה חומרית (כפי שניתן לראות מההוגים הנאו-קלאסיים) מכיוון שלדעתם הקפיטליזם אינו "מערכת כלכלית", אלא כל הסדר החברתי, ולכן קטגוריה של הון חייבת עקרונית להיות בעלת הגדרה מקיפה יותר.
יצירת הון היא תהליך של הסתכלות קדימה. מה שנצבר הוא בעלות על רווח עתידי, כלומר קצב ההצטברות תלוי בשני משתנים: ההסדרים התעשייתיים המשפיעים על הרווח, ממנו מופחתת התשואה הרגילה שלהם, ומתקבל ערכם הנוכחי.
ההשפעה של כושר התעשיות העולות על מפעלים קיימים היא לא רק מסובכת ובלתי ליניארית, אלא גם עלולה להיות חיובית או שלילית. אבל אז אם ההון אינו "מוחשי" יש קושי להעריכו. גידול בערך הכסף הוא בעל השפעה על כוח, במיוחד במצב של אינפלציה או דפלציה. כוח הוא בעל אופי יחסי.
משטרים של הצטברות.
פירמה יכולה לצבור רווחים על ידי גידול בממד ה"רוחב", כלומר להעסיק עוד עובדים, או שהיא יכולה להתפתח במרחב ה"עומק", כלומר להגדיל את הרווח שמייצר כל פועל. כל התפתחות בכל אחד מהממדים יכולה להיות מחלוקת לשני מובנים, "פנימי" ו"חיצוני".
כלומר מתקבלות ארבע קטגוריות של הצטברות דיפרנציאלית:
הדינמיקה שבין המשטרים.
המסקנות העולות מן האפשרויות השונות הן:
סטגפלציה בתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית.
תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית מבחינה שתנודות של סטגפלציה עומדות ביחס הפוך לתקופות שבהן מיזוגים ורכישות הן האסטרטגיה מרכזית של קבוצות הון דומיננטיות "להביס את השוק" או לעבור את התשואה הנורמלית, הממוצעת על השקעות. אם יותר מדי אנשים יפעלו בדרך זו, התוצאה תהיה שוק לא מאוזן.
סטגפלציה, שנראית כאסון ברמה החברתית, תורמת להצטברות דיפרנציאלית ברמה הפרטנית, כלומר להצטברות מהירה יותר של הון אצל קבוצות הון דומיננטיות על פני עסקים קטנים. מאז המאה ה-20 קבוצת הון דומיננטית שנהנתה מהסטגפלציה הייתה "קואליציית הנפט והנשק" בתקופות המשברים במזרח התיכון והעלייה במחירי הנפט. בעוד בתקופות ביניים של שלום "יחסי" האסטרטגיה הנפוצה הייתה מיזוגים ורכישות להצלחה יוצאת דופן.
דמיון לתאוריות הלם ההיצע בנוגע לסטגפלציה.
לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית דמיון לתיאורית הלם ההיצע. לפי שתיהן עלייה חדה במחירים נובעת ממחסור באספקה מסוימת. מיזוגים ורכישות מצטברים עלולים לנבוע מריכוז הכוח כדי להגביל את האספקה של מתחרים קטנים יותר.
תיאורית הלם ההיצע בכלכלה הפוליטית, מתמקדת בעיקר בהשפעה של "ארגון המדינות המייצאות נפט" (OPEC) לאורך תקופת המחסור בנפט, בדומה לתיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית בעניין "קואליציית הנפט והנשק". אך בעוד התאוריה של הלם ההיצע גורסת שהסיבה לעליית מחירי הנפט הייתה מחסור אמיתי בנפט, תיאורית ההצטברות הדיפרנציאלית גורסת כי הסיבה לעליית מחירי הנפט נעוצה ביצירת הרגשה של משבר ויצירת תפיסה של מחסור.
דפלציה ומשברי הצטברות.
ההצטברות הדיפרנציאלית מספקת נקודת מבט אלטרנטיבית על ה"שפל הגדול" של 1930 ועל המשבר הגלובאלי הפיננסי של 2008-2009. שני המשברים הם משברים של דפלציה, וכך משברים של הצטברות. עסקים מנסים לא רק לעקוף את התשואה הממוצעת, אלא גם מתאמצים להימנע מהאיום של דפלציה. דפלציה מביאה אי-יציבות חברתית ומאיימת על הצטברות ההון.
נטל החוב הכולל של 2008 מגדיל את הסיכויים לדפלציה יותר מאשר השפל הגדול. הטענה היא שהיחס בין החוב הכולל לתוצר מקומי גולמי ב-2002 היה 290%, בהשוואה ל-165% ערב ה"שפל הגדול" בארצות הברית, ומכאן שאם המחירים יתחילו ליפול, פירמות לא יוכלו לעמוד בתשלומי החובות שלהם, מה שיוצר סיכון של דפלציה של חוב, שרשרת של פשיטות רגל, והתרסקות של ההצטברות.
ניצן וביכלר טענו שהשפל הגדול הביא דפלציה, לא אינפלציה (לפחות לא מנקודת המבט המצרפית). גרדינר מינס מראה במחקרו משנת 1935 כי פירמות קטנות ובעל כוח מועט בשוק חזו בנפילת מחירים אך רק ירידה מתונה בתפוקה. פירמות גדולות יכלו לשמור על מחירים יחסית יציבים, ואפילו לעלות מחירים בכמה מקרים, ולתת לתשואה ליפול בכ-80%.
הם קובעים כי הגורמים למשברים האלו אינם משברים פיננסיים אלא משברים של הצטברות דיפרנציאלית. אינפלציה הייתה עוזרת לא רק למניעת הצטברות דיפרנציאלית, אלא גם למנוע את הסיכוי לדפלציה.
מכיוון שכמות המיזוגים ירדה בתקופת שנות האלפיים המוקדמות, נוצרה הישענות גדולה יותר על הכלי החברתי המשבש של אינפלציה כסטגפלציה. העלייה במחירי הדלק בין 2004 ל-2008 עזרה לייצב את האינפלציה, וביחד עם הייצור הזול יותר בארצות מתפתחות, הדפלציה ב-2008 הפכה לאיום ממשי.
ניצן וביכלר בוחרים להתמקד במגמות שוק, כלומר התקופות שבהן מניות (שערכן מיוחס לדולר) ירדו בערכן או שהשיא שלהן היה נמוך מהשיא הקודם. לפי חישוביהם מגמה זו נמשכת מ-1999, עובדה המצביעה על משבר הצטברות הרבה יותר עמוק.
ניצן וביכלר טוענים שאין שום דבר אוטומטי בעליות ובירידות של השוק. לכל משבר יש פתרון משלו. הם מזהים מספר מגמות שוק במאה האחרונה והפיתרונות הבלתי-צפויים ששינו את הקפיטליזם חזרה ל"התרוממות רוח חיובית":
בנקאות השקעות
It Will Rain
It Will Rain הוא שיר של זמר הפופ האמריקאי, ברונו מארס. השיר יצא למכירה ב-iTunes ב-27 בספטמבר 2011. ב-22 בספטמבר 2011, הודיע מארס דרך האתר הרשמי שלו כי השיר מיועד להיות סינגל מתוך הפסקול הרשמי לסרט שחר מפציע. הקליפ לשיר תוכנן לצאת ב-26 באוקטובר 2011 ב-MTV, אך ב-24 באוקטובר הודיע מארס דרך הטוויטר שלו כי הקליפ נדחה למספר שבועות. בסופו של דבר הקליפ לשיר הושק ב-10 בנובמבר 2011 ב-MTV.
ביקורות.
"It Will Rain" זכו לביקורות מעורבות בדרך כלל. בילבורד העניק לשיר 4 מתוך 5 כוכבים, והצביע על כך שהשיר בוחן את "חוסר הביטחון האפל יותר שנראה לראשונה ב ... "Grenade".
סיימון ווזיק לוינסון ממגזין הרולינג סטון נתן לשיר 3 מתוך 5 כוכבים, ותיאר אותו כ"דומה מעט ל-Wild Horses ודומה מאוד להצלחה הרדיופונית הבאה של מארס".
איאן רוברטס
איאן רוברטס (באנגלית: Ian Roberts; נולד ב-31 ביולי 1965) הוא שחקן רוגבי בעבר מאוסטרליה בשנות ה-80 וה-90 ושחקן נבחרת הרוגבי של אוסטרליה בשנים 1990–1994.
בשנת 1995 יצא רוברטס מהארון ובכך היה לשחקן הרוגבי הראשון בעולם ולספורטאי אוסטרלי בכיר הראשון שהוא הומו גלוי.
ביוגרפיה.
בשנים 1986–1989 שיחק רוברטס בקבוצת הרוגבי סאות' סידני ראביטוס. בשנים 1990–1995 הוא שיחק בקבוצת מנלי-אורינה סי איגלס. ב-1994 השתתף בטורניר קנגורו, בהשתתפות נבחרות הרוגבי של בריטניה, צרפת ואוסטרליה. בשנת 1996 סבל מפציעות ולכן לא שיחק ובשנים 1997–1998 שיחק בקבוצת נורת' קווינסלנד קאובויס. עקב פציעות שסבל מהן ב-1998 החליט לפרוש סופית מרוגבי מקצועני.
בשנת 2000 זכה רוברטס במדליית הספורט האוסטרלי על תרומתו להישגים הבינלאומיים של אוסטרליה בליגת הרוגבי. היה חבר בצוות שופטי ליגת הרוגבי הלאומית בשנות ה-2000.