להתראות ילדים (בצרפתית: Au revoir les enfants) הוא סרט צרפתי שיצא בשנת 1987, הופק ובוים על ידי לואי מאל ונכתב על פי זכרונותיו. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובשבעה פרסי סזאר, כולל פרס סזאר לסרט הטוב ביותר.
מאל הגיעה לישראל, במרץ 1988, לכבוד הקרנת הבכורה המקומית של הסרט.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת השואה – שנת 1944, בפנימייה קתולית ספרטנית המיועדת לבני עשירים. ז'וליין הוא ילד בן 12 שנשלח לפנימייה יחד עם אחיו הבכור. יום אחד מגיע לכיתתו של ז'וליין תלמיד חדש, אפוף מסתורין, שכולם מציקים לו – ז'ון; תלמיד מצטיין במתמטיקה וחובב קריאה. ז'וליאן שם לב שז'ון לא מתפלל בתפילות הנוצרים ולא אוכל ארנבות וחזירים. יום אחד בחדר השינה, ז'ון מתפלל את תפילת "שמע ישראל" בצרפתית וז'וליאן שומע זאת. תוך חיטוט בחפציו האישיים של ז'ון, מגלה ז'וליין את סודו הכמוס והגדול ביותר של ז'ון: שם משפחתו של ז'ון הוא קיפלשטיין, והוא יהודי. כשסיפר ז'וליין לז'ון שהוא יודע את סודו, ז'ון התחיל להרביץ לז'וליין, משם מתהדקים היחסים בין השניים; הם קוראים ספרי סקס ביחד, משפחתו של ז'וליין מזמינה את ז'ון למסעדת יוקרה, ועוד.
יום אחד נכנסים לכיתת הלימוד שני אנשי גסטפו בעקבות הלשנה של ז'וזף, שוליית טבחים, על יהודי בשם ז'ון קיפלשטיין. ברגע זה עושה ז'וליין מעשה שלא שכח כל חייו, הסתובב עם ראשו לאחור להחלפת מבט מפוחד עם ז'ון, נציג הגסטפו קולט את המבט, ז'וליין מחזיר את מבטו במהירות, אך מאוחר מדי – ז'ון נתפס. אנשי הגסטפו עוצרים את ז'ול ושלושה ילדים יהודים נוספים ועמם את הכומר ז'אן, שסייע להסתירם. הקצינים מובילים אותם מבית הספר ושאר הילדים קוראים אחרי הכומר "להתראות, אבינו", וזה משיב להם "להתראות, ילדים".
בסיום הסרט מספר ז'וליין המבוגר כי גם לאחר ארבעים שנה הוא זוכר בבירור את אותו היום. הוא מספר כי ארבעת הילדים נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ והכומר ז'אן נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן.
התסריט לסרט "להתראות ילדים" תורגם לעברית וראה אור ב-1988 בהוצאת "אור עם".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
אשמה
אשמה היא קיומה של אחריות פלילית למעשה המהווה עבירה.
חזקת החפות מפשע.
עקרון עתיק יומין לפיו חשוד, ואף נאשם, בפלילים, זכאי הוא, וחף מפשע, כל עוד לא הוכחה אשמתו. עקרונות נגזרים מעקרון יסוד זה הם: כי על התביעה הכללית רובץ נטל ההוכחה להוכיח את כל יסודות האחריות הפלילית של הנאשם, באמת מידה מחמירה של מעבר לספק סביר, על מנת שיוטל קלון פלילי.
עם זאת, על מי שהוגש נגדו כתב אישום חלות הגבלות שונות. בחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ח-1998, למשל, נקבע שלא יינתן היתר לניהול אתר לאומי לתאגיד שהוגש נגדו או נגד נושא משרה בו או נגד מנהלו כתב אישום בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין התאגיד ראוי לניהול אתר לאומי. בהלכת דרעי-פנחסי קבע בג"ץ שהגשת כתב אישום נגד שר או סגן שר עשויה לחייב, בחלק מהמקרים, את פיטוריהם על ידי ראש הממשלה.
אשמה במשפט הפלילי בישראל.
אין עבירה ללא אשמה.
כדי להטיל אחריות בפלילים יש צורך שההתנהגות תישא 'אשמה פלילית' הכוללת 4 רכיבים מצטברים שחייבים להתקיים במלואם. בהיעדר אחד מהמרכיבים - מבצע העבירה פטור מאחריות פלילית:
אבן שפה
אבן שפה היא קורה קצרה, המוצבת בצידי הכבישים ובדרך כלל מהווה את קצה המדרכה ואת הגבול בין הכביש לבין המדרכה. בדרך כלל מקבעים את אבני השפה אחת בצמוד לשנייה ויוצרים בעזרתן רצועות אבני שפה ארוכות לאורך הרחובות.
בישראל מרבית אבני השפה עשויות מבטון לא מזוין, אך השימוש באבני שפה עשויות מאבן טבעית הופך ונעשה נפוץ יותר במיוחד באזורים בעלי מאפיינים היסטוריים וארכאולוגיים.
איסורים והגבלות חניה או עצירה מסומנים באמצעות צבע על אבני השפה. למשל, אבני שפה הצבועות באדום ובלבן לסירוגין משמען איסור מוחלט על עצירה ועל חניה בקטע המסומן.
מידות אבן שפה.
אבן השפה המקובלת בשימוש בעבודות סלילה היא בעלת גובה של 25 ס"מ, רוחב של 15 ס"מ ובאורך 1 מטר.
קלין פופסקו טריסאנו
עמרי קנדה
לירון ברנס
לירון ברנס (נולד ב-10 באפריל 1975) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ומדבב ישראלי.
קריירה.
בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב 2001. זכה במלגת קרן שרת במהלך לימודיו. את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.
תיאטרון.
ברנס שיחק במשך 11 שנה משנת 2002 ועד שנת 2013 במספר הצגות בתיאטרון החאן, בהן "מילה של אהבה", "בגידה", "חטא", "חיל פרשים אנו", "בעלי המתוק ואשתי היקרה", "משחק של אהבה ומזל", "הזמרת קירחת יותר", "הדלת ממול", "מאכינל", "בידרמן והמציתים", "נישואים", "עירם של האנשים הקטנים", "סדר עולמי חדש", "גן הדובדבנים", "אושר", "המצליחים", "הלילה השנים עשר", "אוכלים" ו"הקמצן", עליו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח בשנת 2004. כן גילם מספר דמויות בהצגה "מלחמה על הבית". השתתף בהצגה "ג'שה פנילה דקי" במסגרת פסטיבל עכו ובמסגרת הפסטיבל הבינלאומי בליון, צרפת. שיחק בהצגה "נוימן", אגדת חיילים שזכתה בפרס הצגת השנה לשנת 2003 בתיאטרון הפרינג' ובמסגרת תרבות יום א'.
בשנת 2010 שיחק בהצגה מר קולפרט בתיאטרון תמונע בתפקיד בסטיאן עליו זכה בפרס קיפוד הזהב.
ב-2015 שיחק במחזה "האבא" בתיאטרון בית לסין לצד ששון גבאי.
ב-2016 שיחק במחזות "השחקנית" ו"אהבת מוות" בתיאטרון בית לסין. ב-2017 שיחק במחזות "הים הכחול העמוק" ו-"ההצגה חייבת להיגמר" בתיאטרון בית לסין.
ב-2018 שיחק במחזות "משרתם של שני אדונים" ו"אוסלו" בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2019 שיחק במחזה "משפחה חמה" קומדיה ישראלית מאת ענת גוב. באותה שנה קיבל מתיאטרון בית ליסין תעודת הוקרה על המחויבות למצוינות והצלחת התיאטרון.
טלוויזיה.
ברנס השתתף בסדרות "סרוגים" (שם גילם את דמותו של אבנר, קב"ט היישוב הדמיוני "מצפה אלישע"), "החיים זה לא הכל", "אולי הפעם", "אגדת דשא" ו"חשופים". בשנת 2009 שיחק בסדרה "שירות חדרים" את דורון הקב"ט. בשנת 2018 שיחק את דמותו של דורון, היועץ של אשת ראש הממשלה בסדרת הטלוויזיה "יש לה את זה".
קולנוע.
בקולנוע שיחק ברנס בסרטים "סנולנד" (2020), "מילים נרדפות" (2019), "עץ לימון" (2008), "איים אבודים" (2008) ו"סיפור של קיץ" (2004).
דיבוב.
ברנס מדבב את פטריק סטאר בסדרת הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע" יחד עם עידו מוסרי וגלעד קלטר. בשנת 2003 דיבב את מושרמבו בסדרה "שינזו". ב-2008 דיבב את וול-E בסרט הקולנוע "וול-E". בנוסף דיבב דמויות משנה בסרטי האנימציה "" (2006), "מעבר ליער" (2006), "משפחת סימפסון - הסרט" (2007), "מפלצות נגד חייזרים" (2009), "למעלה" (2009), דמויות שונות מהסדרה דרגון בול (כשהמוכר בהן הוא ראדיץ) ועוד. בשנת 2012 דיבב את טנזן, בנו של אווטאר אנג בסדרה "האגדה של קורה". בשנת 2017 דיבב את דמות האבא בסרט "בייבי בוס".
עיסוקים נוספים.
בשנים 2013–2015 לקח הפסקה מתיאטרון וניהל בית קפה ומפעל לעוגות בשם "אקלר".
חיים אישיים.
ברנס נשוי למיכל פייקין-ברנס ואב לשניים. מתגורר ברמת גן.
כאל
אולריך צווינגלי
אולריך צווינגלי (בלידה Ulrich Zwingli, מאוחר יותר קרא לעצמו Huldrych Zwingli או Huldreych Zwingli, 1 בינואר 1484–11 באוקטובר 1531) היה כומר נוצרי שווייצרי, מראשוני הרפורמטורים באירופה ומבשרה של הנצרות הפרוטסטנטית בקרב דוברי הגרמנית בשווייץ. מושפע מרעיונות ההומניזם, מרד בכנסייה הקתולית והקים בציריך כנסייה בהתאם להשקפותיו. התאולוגיה שלו פותחה על ידי חתנו, היינריך בולינגר, והשפיעה גם על זו של ז'אן קלווין, מייסד הקלוויניזם. תומאס ארסטוס היה בין תלמידיו ותומכיו הבולטים.
ביוגרפיה.
אולריך צווינגלי נולד ב-1 בינואר 1484, שבועות אחדים אחרי לותר, בכפר ההררי וילדהאוס הנמצא בצד המזרחי של עמק טוגנבורג, בקנטון סנקט גאלן. הוא היה השלישי מבין תשעת הילדים של הוריו - יוהאן אולריך צווינגלי ומריה ברוגמן, איכרים אמידים, בעלי עדרי בקר. משפחת צווינגלי נחשבה לאחת האמידות והמכובדות באזור. האב מילא תפקיד של ראש הקהילה המקומית (Ammann). אביו היה נחוש להעניק לבנו חינוך מעולה. בגיל שש הילד נשלח ללמוד למשך ארבע שנים אצל דודו, הכומר ברתולומאוס צווינגלי, בווזן. לאחר מכן, בשנת 1494 נשלח לבית הספר (Lateinschule) על שם תאודור הקדוש בבזל.
אולריך למד שם דקדוק לטיני, דיאלקטיקה וכמו כן מוזיקה כנסייתית. הוא התגלה כתלמיד מצוין והתבלט בדיונים בכיתה. ב-1497 הוא נשלח לבית הספר לשפות קלאסיות של היינריך לופולוס בברן. שם למד שנתיים, ובין היתר, למד גם לנגן בכלי נגינה רבים. בגלל כשרונותיו בתחום הזה הנזירים הדומיניקנים במקום ביקשו להשאירו במנזרם, אולם אביו התנגד לכך. בשנת 1498 בגיל 15, עזב צווינגלי את ברן כדי להירשם באוניברסיטת וינה. נרשם בשם Udalricus Zwinglij de Glaris». כעבור שלוש שנים עבר לאוניברסיטת בזל, בה סיים בשנת 1506 את התואר השני ב"אמנויות חופשיות" (Magister Artium). בדומה לרבים מבני זמנו, התחיל מיד קריירה של כמורה, מבלי להתעמק בלימוד יסודות התאולוגיה. לפי הזמנת תושבי הכפר גלארוס, הסמוך לכפר הולדתו, וילדהאוס, הסכים צווינגלי לשמש להם ככומר וזכה להסמכה בספטמבר 1506.
לאחר מכן התחיל לכהן בכנסייה המרכזית של ציריך.
בשנת 1515 החל להטיף לדרך חדשה ומרדנית (בערך באותו זמן בו החל לפעול גם מרטין לותר בגרמניה).
צווינגלי הציע מספר תפיסות שהיו מהפכניות לזמנו: