ב-14 בפברואר 1968, ט"ו בשבט תשכ"ח, חגגו בני הגרעין את העלייה לקרקע במסיבה פנימית ויום זה מצוין על ידי בני עקיבא כיום העלייה על הקרקע. הקמת ההיאחזות בוצעה בלא פרסום וללא קיום טקס פומבי. אפילו כותרת הדיון אצל ראש הממשלה לא ציינה שמדובר בהקמת היאחזות אלא רק ב"עיבוד קרקעות", זאת על מנת למנוע לחצים בתוך ישראל ומחוצה לה כנגד הקמת היאחזויות ביהודה ושומרון. באפריל 1968 פורסמה בירחון במחנה נח"ל כתבה ראשונה על ההיאחזות, אך ללא ציון שמה ומיקומה. באוגוסט 1968 כבר פורסם בעיתונות דבר הקמת ההיאחזות עם ציון שמה ומיקומה ובאוקטובר התקיים טקס העלייה על הקרקע בנוכחות אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי. באותה תקופה עברה ההיאחזות אל מקום הקבע שלה כ-2 קילומטר צפונית לנקודת ההיאחזות הראשונית, בראש גבעה בגובה 170 מטר מעל גובה פני הים.
היאחזות הנח"ל אומצה על ידי קיבוצי בקעת בית שאן, דתיים וחילוניים כאחד, אשר ביום האזרוח העניקו עוגה בצורת חומה ומגדל, וכן על ידי מושב כפר הרא"ה אשר ליווה אותו עד התאזרחותו. כן אומץ המושב על ידי לשכות בני ברית ברמת השרון ותל אביב.
יישוב אזרחי.
היאחזות הנח"ל אוזרחה ב-13 בנובמבר 1969, בטקס צנוע. בהיעדר גרעין משפחות שיתיישב במקום, היא אוזרחה על ידי קבוצה קטנה של בוגרי "גרעיני נחשון" א' ו-ב' של הנח"ל שקודם לכן איישו את ההיאחזות כחיילים. בצעדיו הראשונים הוא המשיך להתנהל כקיבוץ והיו בו רק שני זוגות נשואים. התושבים ראו בלידת הילדה הראשונה, תמר, ביוני 1970, סימן ממשי ראשון לכך שהמקום אכן התאזרח. התקשורת עקבה אחר הצעדים הראשונים של היישוב. היא דיווחה על לידת הבת הראשונה, על ברית המילה הראשונה ועל החתונה הראשונה. אלוף פיקוד מרכז, רחבעם זאבי, ליווה מקרוב את היישוב בצעדיו הראשונים.
בסוף שנת 1970, לאחר לפחות שני ניסיונות כושלים, נקדחה במקום באר שאפשרה את הרחבת החקלאות במקום. בשנת 1971 הצטרפה ליישוב קבוצה של בוגרי "גרעין גדיל", שאיישו את ההיאחזות בעת שהיא אוזרחה. בראשית שנות ה-70 קיים המושב חקלאות על פני שטח של 4000 דונם, אשר כללה לרוב גידולי גזרים, מלפפונים ומלונים ליצוא. בנוסף היו במושב לול, מוסך ומפעלי תעשייה, בהם מפעל למכשירים הידראוליים שבשנות ה-80 היה ליצואן מוסמך בתחום המתכת.
בשנת 1978 החליט המושב לבטל את השיתופיות ולהיות מושב עובדים. שליש מן המשפחות המשיכו להתנהל כמושב שיתופי, ובמושב התגוררו זה לצד זה חברי המושב השיתופי וחברי מושב העובדים. בתחילת 1984 עברו חברי המושב השיתופי לשדמות מחולה ואזרחו אותה.
בשנת 2001 הוקם בסמוך למחולה מאחז בשם גבעת סלעית, על שם סלעית שיטרית, בת מחולה שנרצחה בפיגוע ירי חבלני שאירע סמוך ליישוב במהלך האינתיפאדה השנייה. במאחז התגוררו בשנת 2012, 10 משפחות. בשנת 2014 התגוררו במושב יותר ממאה ועשר משפחות והרחבה קהילתית שלב ב'.
בשנת 2016 הוקם כקילומטר צפונית מערבית לגבעת סלעית מאחז נוסף בשם שירת העשבים בו נכון ל-2021 גרות 10 משפחות.
מקור השם.
מקור השם נח"ל סכות הוא כשם העיר המקראית סֻכּוֹת בעבר הירדן המזרחי, או כשם סֻכּוֹת בצדו המערבי של נהר הירדן, המזוהה כיום עם חרבת א-סכות (במקום בו נמצא היום מוצב 'ברווז' של צה"ל).
מקור השם מחולה הוא כשם העיר המקראית אבל מחולה, שמקומה המשוער מוצע על ידי ארכאולוגים, בין היתר, ב-2 תלים סמוכים ליישוב: תל אל חילו, דרומית למושב ותל אבו צוץ, מזרחית לכביש 90 במקום בו נמצא כיום מוצב 'אגמית' של צה"ל.
היישוב "אבל מחולה" נזכר בתנ"ך שלוש פעמים:
חינוך וקהילה.
רוב תושבי המקום מתפרנסים מחקלאות, חינוך, משק ומקצועות חופשיים. עיקר הגידולים הם תבלינים ירוקים טריים, תמרים, הדרים ומעט גידולי שדה. כמו כן במקום לולים ורפתות לגידול עגלים להפקת חלב. באגודה השיתופית של המושב ישנם היום מטעי תמרים, פרדסי הדרים ולולים. סטודיו לעבודות אמנות, סטודיו לאומנות הנפחות בברזל, חנות ומעבדה למחשבים וציוד משרדי.
במושב קיימים בית כנסת, מקווה, שיעורים, תנועת נוער בני עקיבא, צרכנייה, מועדון חברים, מועדון לנוער וחוגים, מועדון לגילאי התיכון, ספרייה, בריכה, מרפאה, תחנת דלק, שירותי משרד, דואר ודף מידע שבועי, גנים, פעוטונים, ועדת חינוך פעילה, ועדת תרבות פעילה מאוד, ועדת קליטה ועוד. בשנת 1984 הקימה ויצו במקום מועדון חברות.
מבחינה מוניציפלית שייך מושב מחולה למועצה אזורית ערבות הירדן. ילדי יישובי צפון בקעת הירדן, הכוללים גם את שדמות מחולה וחמדת, לומדים בבית הספר המשותף "שקד" שבקיבוץ שדה אליהו. חלק מבני המושב לומדים בתלמוד תורה, ישיבה ואולפנה בבית שאן.
בשנת 2007 הוקם במושב מוסד חינוכי לבנות (מחו"ל) שנפלטו ממסגרות חינוכיות.
שדמות מחולה
שַׁדְמוֹת מְחוֹלָה הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בצפון בקעת הירדן, המשתייך לארגון המושבים של הפועל המזרחי ונמצא בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן.
שדמות מחולה הוא כיום המושב הגדול ביותר והיישוב הגדול ביותר בתחום המועצה האזורית בקעת הירדן. בנובמבר 2009 הצטרפה האגודה השיתופית בשדמות מחולה יחד עם מושבים שיתופיים דתיים נוספים לתנועת הקיבוץ הדתי.
היישוב הוא היישוב הישראלי השני בגודלו בבקעת הירדן לאחר מעלה אפרים.
המושב מונה כ-150 משפחות ומעל 360 ילדים ובני נוער. כשלושה רבעים מן המשפחות ביישוב שייכות לאגודה הקהילתית וכרבע מהמשפחות חברות באגודה השיתופית.
הקמת היישוב.
בשנת 1979 הוקמה במקום היאחזות נח"ל שלח, על שם הצמח שלח הגדל באזור. בשנת 1978, כאשר החליטו חברי מחולה להפוך למושב עובדים, תשע משפחות מוותיקי מחולה (שהיוו כשליש מחברי הישוב) רצו להמשיך בחיי שיתוף והחליטו לעזוב ולהקים יישוב חדש. ב-5 במרץ 1984 אזרחה קבוצה זו את היאחזות שלח והקימה מושב שיתופי בשם שדמות מחולה. בשנות ה-90 עבר היישוב תהליך של הפרטה, אך נשאר במעמד של אגודה שיתופית וקלט תושבים נוספים למסגרת זו.
עקב הקמת ישיבת הסדר ביישוב בשנת 1996, עבר היישוב שינויים ארגוניים שתרמו לתנופת בנייה ופיתוח במקום. חברי היישוב עודדו קליטה של משפחות חדשות, מבלי לחייב אותן להתקבל לחברות באגודה השיתופית.
בשנת 2016 הוקמה שכונה חדשה ביישוב, בת כ-20 יחידות דיור.
בשנת 2022 התחיל פרויקט בנייה של 39 יחידות דיור.
תעסוקה.
נכון לשנת ה'תשע"ה (2015), התושבים מתפרנסים מחקלאות, חינוך ומקצועות חופשיים. במקום רפת חלב גדולה (כ-600 פרות חולבות). ביישוב ישנו בית הארחה וכן צימרים לאירוח.
ענף החקלאות מהווה ענף עיסוק מרכזי ביישוב. בין היתר מגדל המושב גידולי שדה למספוא וכן ירקות, פרדס תפוזים וקלמנטינות ומטעי תמרים מזן מג'הול המיועדים ליצוא לרחבי אירופה ואמריקה הצפונית.
במושב אף חממות לגידול פרחים מזן אמריליס יפהפה ונץ החלב הגדלים בתנאי אקלים מבוקרים. עם השנים גדל חלקו של תחום זה בחקלאות המושב וכמויות הייצוא הוכפלו.
בשנת 2015 הוקמה תחנת כוח פוטו-וולטאית להפקת חשמל.
חינוך ותרבות.
ביישוב מרכז סיור ולימוד וישיבת ההסדר "שדמות נריה", פעוטון לגיל הרך, גנון וגן. רוב הילדים בגילאי בית הספר היסודי לומדים בבית הספר "תמר" שבבקעת הירדן, חלק קטן לומד בבית הספר המשותף של הקיבוץ הדתי בשדה אליהו. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא .
ביישוב פועל מועדון, בו מתקיימים אירועים חברתיים של היישוב ואירועים פרטיים. ביישוב גם בריכה, ספרייה ובית מדרש של אחר-הצהרים לילדים בשם "תלמי יואב". בשנת 2014 הוחל בהקמת מבנה עבור השלוחה הצפונית של מתנ"ס בקעת הירדן ביישוב.
שירותים קהילתיים.
ביישוב צרכנייה, בית כנסת, מקווה, מרפאה כללית, מרפאה לבריאות השן, מגרשי ספורט ובריכת שחיה.
כרב היישוב מכהן הרב אלישע פיקסלר
בקעות
בְּקָעוֹת הוא התנחלות ומושב עובדים, במזרח השומרון בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן. המושב נמצא על כביש אלון הצפוני (כביש 578), מצפון לנחל תרצה. היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
שם היישוב.
בתחילת דרכו נקרא בשם בוקע. שם זה מציין את המבנה הטופוגרפי של האזור, הבקעה המשתרעת בין הר טמון מדרום-מערב והר אדיר מצפון-מזרח, הנקראת הבוקיעה הצפוני. מכיוון שהשטח בבקעה התחתונה מארגמן וצפונה, הוא סלעי ואינו מתאים להתיישבות חקלאית, הוחלט על הקמת היישוב באזור הבוקיעה, כדי להמשיך ולקיים את הרצף התיישבותי שיחצוץ בין היישוב הערבי שממערב ובין קו המים ונהר הירדן.
היסטוריה.
היישוב בקעות, עלה ביום ט"ז תמוז תשל"ב, 28 ביוני 1972 כישוב אזרחי המשתייך לתנועת האיחוד החקלאי. הקרקע ליישוב הופקעה מפלסטינים תושבי טובאס ומשרד השיכון הקים ישירות בתי קבע. טקס העלייה על הקרקע התקיים בתחילת יולי 1972. כבר ביולי 1972 אוישו כל מבני הקבע ביישוב ומשרד השיכון החל בבניית שלב נוסף.
לאחר כשנה הצטרפו למושב שבע משפחות נוספות, ובעקבות זאת עזבו חלק מהתושבים המקוריים.
תחילה התנהל היישוב כמושב שיתופי ורק בתחילת 1975 הפך למושב עובדים. בשנת 1990 שוב השתנה המושב והוחלט לתת עצמאות כלכלית לחברים ולנהל משקים באופן עצמאי.
ב-2014 מתגוררות ביישוב 78 משפחות, רובם חברי האגודה החקלאית וחלקם תושבים המתגוררים במקום, בהם גם בנים ממשיכים למשפחות היישוב שהחליטו להקים את ביתם בבקעות.
תעסוקה.
כמחצית מתושבי בקעות עוסקים בחקלאות, בעיקר גידול ענבי מאכל בשטחים פתוחים ובחיפוי. יתר התושבים עובדים כעצמאים או כשכירים במועצה האזורית ובבתי הספר האזורים והן מחוץ לבקעה, בהייטק ובמשרות שונות.