קורות חיים.
המינג סיים תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, תואר שני באוניברסיטת נברסקה בשנת 1939 ולבסוף דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1942. הוא היה פרופסור באוניברסיטת לואיוויל במהלך מלחמת העולם השנייה ועזב כדי לעבוד על פרויקט מנהטן בשנת 1945. במסגרת זאת תכנת את אחד המחשבים הדיגיטליים החשמליים הראשונים כדי לחשב את הפתרון עבור משוואות שסופקו על ידי הפיזיקאים בפרויקט. מטרת התוכנית הייתה לגלות אם פיצוץ של פצצת אטום יצית את אטמוספירת כדור הארץ
. תוצאת החישוב שללה תרחיש זה וכך ארצות הברית השתמשה בפצצה, תחילה בניסוי בניו מקסיקו ולאחר-מכן פעמיים נגד יפן.
מאוחר יותר, בין השנים 1946–1976, המינג עבד במעבדות בל, שם שיתף פעולה עם קלוד שאנון. הוא פיתח את תורת הקודים לתיקון שגיאות ובפרט את קוד המינג. זהו קוד ליניארי המאפשר זיהוי ותיקון שגיאות בסיבית בודדת, וכן זיהוי (אך לא תיקון) שגיאה בשתי סיביות.
במהלך תקופה זו שימש כמורה מן החוץ בבית הספר להנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק. ב-23 ביולי 1976, עבר לבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שם עבד כמורה מן החוץ עד 1997 כשמונה לפרופסור אמריטוס. הוא מת שנה מאוחר יותר.
המינג היה ממייסדי Association for Computing Machinery (ACM) ונשיאהּ הראשון. בשנת 1994 נבחר לעמית ACM. גישתו כלפי מחשוב מדעי מופיעה כהקדמה לספרו משנת 1962: "המטרה של מחשוב היא תובנות, לא מספרים".
פרסים והכרה מקצועית.
מדליית ריצ'רד המינג, הקרויה על שמו, היא פרס הניתן מדי שנה על ידי ארגון ה-IEEE עבור "תרומה יוצאת דופן למדעי מידע, מערכות מידע וטכנולוגיית מידע" והוא היה הראשון לקבל פרס זה.
הופעות.
המינג שוחח על השימוש והפוטנציאל של מחשבים בסרט משנת 1965, "Logic By Machine".
ישעיהו אביעד (וולפסברג)
תשעה ימים של שנה אחת
תשעה ימים של שנה אחת (ברוסית: Девять дней одного года) הוא סרט סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לסקר שנערך בזמנו הוא נחשב לסרט השנה של ברית המועצות עבור שנת 1962. השחקן הראשי אלכסיי בטלוב הוכרז כשחקן השנה. בהתאם לנתונים רשמיים כ-24 מיליון צופים ראו את הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע.
הסרט נחשב לאחד מסרטי הדגל של תקופת ההפשרה במהלך שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב. בעלילת הסרט קיימת התייחסות לדילמות מוסריות של מדענים ששואפים לפתח מקור אנרגיה חדש אך מודעים שמחקרים מנוצלים גם לצורכי פיתוח נשק חדיש.
הסרט מבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים. חתן פרס נובל לפיזיקה איגור תם היה היועץ המדעי של התסריט.
הסרט זכה להצלחה גדולה במהלך הקרנתו בברית המועצות. הוא הוצג במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע וזכה בפרסים.
עלילה.
עלילת הסרט אינה רציפה. הסרט מתאר תשעה ימים של שנה אחת מחיי הגיבורים הראשיים של הסרט.
פיזיקאי בתחום הגרעין דמיטרי גוסב (אלכסיי בטלוב) וחברו איליה קוליקוב (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מאוהבים בבחורה אחד. גוסב ממשיך ניסויים של מורו שנפטר מקבלת מנת יתר של קרינה. גם גוסב כבר ספג מנת קרינה מסוכנת ורופאים הזהירו אותו מהשתתפות בניסוי גרעיני. הוא פונה לחברו קוליקוב שמומחה בתחום התאוריה במטרה לקבל עזרה בפירוש תוצאות הניסויים שכבר בוצעו. קוליקוב אכן נותן לו ניתוח מועילוהמלצות לשיפור הניסוי. כתוצאה מכך הניסוי החדש מצליח. אומנם במהלכו גוסב ספג מנת קרינה נוספת ומצב בריאותו מדרדר במהירות. הוא מסתיר את מצבו הבריאותי מכולם, כולל מאשתו הטרייה.
גוסב צפוי לעבור ניתוח קשה של השתלת מח עצם וקוליקוב ממשיך בעבדותו תוך שילוב ידע תאורטי עם תוצאות הניסוי של גוסב.
הרפורמה של מריוס
הלגיון הפוליביאני
הצבא הפוליביאני
מוזיאון אוצרות בחומה
צריף הביל&quot;ויים
צריף הביל"ויים, או צריף סברדלוב, הוא אחד מששת צריפי המגורים הראשונים במושבה גדרה. צריף הביל"ויים הוא הצריף היחיד שנותר מימי העלייה הראשונה, לא רק בגדרה, אלא בכל המושבות הראשונות.
בחזית הצריף ניצב פעמון המושבה העשוי ממתכת, ואשר יוצר בירושלים. הוא שימש להוראת השעה וכאזעקה בעת סכנה.
היסטוריה.
הצריף הוקם על ידי אנשי תנועת ביל"ו בשנת 1888 כמבנה עץ זמני, משום שאותה עת טרם התקבלו אישורי הבניה להקמת מבנה אבן. הצריף שימש במשך מספר שנים כביתם של בני משפחת סברדלוב, והוא קרוי על שמו של אליהו סברדלוב. צריף הביל"ויים משמש כמוזיאון משנת 1978, בשנים 2007–2008 הוא שוקם ושוחזר.
הצריף נושא גג רעפים אדום, הוא מצופה בלוחות עץ מצדו החיצוני וקירותיו ממולאים באבני לקט המטויחות מצדו הפנימי. החלל הפנימי של הצריף מחולק לשני חדרים קטנים. ביציאה האחורית ישנה מרפסת עץ קטנה המובילה לחצר גדולה שבה שכנו מבני משק ומרתף קטן.
אגם ויאדמה
קרחון ויאדמה
שיקגו (מחזמר)
שיקגו הוא מחזמר שעלילתו מתרחשת בשיקגו של תקופת היובש. המחזמר מבוסס על מחזה באותו השם מאת הכתבת מורין דלאס ווטקינס, המספר אודות פשעים אמיתיים שעליהם דיווחה. עלילת המחזמר היא סאטירה על שחיתות שלטונית בניהול משפטים פליליים ועל הרעיון של "פושע מפורסם".
ההפקה הראשונה של המחזמר עלתה בברודוויי בשנת 1975 והוצגה 936 פעמים עד שנת 1977. בוב פוסי היה הכוריאוגרף של ההפקה וסגנונו המיוחד מאפיין אותה עד היום. בשנת 1979 עלתה הגרסה הלונדונית של המחזמר בווסט אנד ל-600 הצגות. לאחר מכן חודשה ההפקה בברודוויי בשנת 1996 ושנה מאוחר מכן חודשה בווסט אנד.
המחזמר נמצא במקום השלישי ברשימת מחזות הזמר שהוצגו מספר הפעמים הרב ביותר בברודוויי עם למעלה מ-6,700 הצגות לאורך השנים. ההפקה הלונדונית רצה במשך קרוב ל-15 שנה והפכה למחזמר האמריקאי שהוצג מספר הפעמים הרב ביותר בלונדון. לאור ההצלחה, בשנת 2002 יצאה לאור גרסת הסרט של המחזמר בבימויו של הבמאי רוב מרשל, ובהשתתפות רנה זלווגר, קתרין זיטה ג'ונס, ריצ'רד גיר וקווין לאטיפה. הסרט זכה לפרסים רבים.
עלילה.
מערכה I.
אמצע שנות ה-20 בשיקגו, ולמה קלי היא נערת וודוויל שרצחה את בעלה ואחותה כשתפסה אותם יחד במיטה. היא מברכת לשלום את הקהל של ההופעה הערב ("כל הג'אז הזה"). באותו הזמן, אנו שומעים על נערת מקהלה, רוקסי הארט, שרצחה את המאהב שלה, פרד קייסלי.
רוקסי משכנעת את בעלה איימוס שהנרצח היה פורץ, ואיימוס ברצון לוקח על עצמו את האשמה. רוקסי מבטאת את הערכתה לטיפשות של בעלה ("פוצי מוצי").
כשהשוטר מכריז על שמו של הנרצח, איימוס מחבר אחד ועוד אחד ומבין את התרמית. רוקסי נעצרת ונשלחת לאגף הנשים בכלא של מחוז קוק, המאוכלס בסוהרת הראשית, מאמא מורטון, ושאר האסירות ("טנגו אגף הנשים"). על האגף שולטת ביד רמה מאמא מורטון, שנוהגת בשיטה של עזרה הדדית המתאימה ללקוחותיה ("מי שטוב למאמא"). מאמא עזרה לוולמה להפוך לרוצחת מספר 1 של השבוע בתקשורת ומתנהגת כסוכנת של ולמה לקראת חזרתה לבמות.
ולמה לא מרוצה לראות את רוקסי, שגונבת לה את אור הזרקורים, יחד עם עורך הדין שלה - בילי פלין. רוקסי משכנעת את בעלה איימוס להשיג לה את הכסף הדרוש בשביל עורך הדין ("ריקוד סטפס"). בילי שר את ההמנון שלו, מלווה בחבורת רקדניות-מעריצות ("תנו לי אהבה עכשיו"). בילי לוקח על עצמו את הייצוג של רוקסי ומארגן מחדש את העובדות בסיפורה, בעזרתה של כתבת טור רכילות אוהדת - מרי סאנשיין ("טיפ טיפה של טוב").
מסיבת העיתונאים של רוקסי הופכת למופע פיתום כשבילי מספר את הגרסה החדשה של האמת ורוקסי מניעה את שפתיה ("יד שלחנו לאקדח").
רוקסי הופכת לכוכבת החדשה של שיקגו והיא מכריזה על כך בזמן תכנון הקריירה העתידית שלה בוודוויל ("רוקסי"). ככל שהתהילה של רוקסי גוברת, כוכבה של ולמה דועך. ב"אקט של נואשות", היא מנסה לשכנע את רוקסי לחדש איתה את הקטע שלה ושל אחותה ("קשה לי לבד") אבל רוקסי מסרבת ומגלה שהכותרות הראשיות מספרות עכשיו על רוצחת אחרת ולא עליה. ולמה ורוקסי מבינות שאין אף אחד שהן יכולות לסמוך עליו אלא על עצמן ("יש לי רק אותי").
אחרי מחשבה מאומצת, רוקסי מחליטה שהיריון בכלא יחזיר אותה לכותרות.
מערכה II.
ולמה מברכת את הקהל לשלום ומודיעה על המשך המזל הטוב של רוקסי ("ישנה אחת"), למרות השקרים הברורים שלה ("יופי של בייבי"). מעט מבויש מהמעמד, איימוס מכריז בגאווה כי הוא האבא, אך עדיין אף אחד לא מבחין בו ("מר צלופן"). ולמה מנסה להראות לבילי את הטריקים שהיא הכינה למשפט שלה ("כשוולמה מול שופט").
עם אגו הולך ומתפתח, רוקסי רבה עם בילי ומפטרת אותו. היא חוזרת למציאות כשמגלה על הוצאה להורג של חברתה לתא.
יום המשפט הגיע ובילי מרגיע את רוקסי, הוא אומר לה שכל זה רק קרקס אחד גדול ("הוקוס פוקוס"). בילי מייעץ לרוקסי להשתמש בכל הטריקים של ולמה, לתדהמתן של ולמה ומאמא שמאזינות למשפט ברדיו ("קלאס"). בילי מצליח לזכות את רוקסי כמובטח, אך ברגע התהילה שלה מגיעה ידיעה על רוצחת מסעירה חדשה וכל עיני העיתונות נישאות לעברה. רוקסי מבינה ש-15 דקות התהילה שלה הסתיימו. בילי נוטש את רוקסי לבד, איימוס מופיע ומבטיח שהוא לא יעזוב אותה. אך כשרוקסי מתוודה שלא היה בכלל שום תינוק, איימוס עוזב אותה לתמיד. בודדה לגמרי, רוקסי נזכרת בהנאות החיים הקטנות ("כיום").
היא מצטרפת לוולמה למופע חדש בו הן מופיעות ורוקדות יחדיו ("דבש חם ראג") ולבסוף מצטרפת אליהן כל הלהקה ("פינאלה").
המחזמר בברודוויי.
המחזה "שיקגו" עלה לראשונה בברודוויי בשנת 1926 ורץ בהצלחה 172 פעמים.