נארוהיטו נישא ב-1993 למסאקו, דיפלומטית במשרד החוץ היפני. החתונה נערכה במקדש שינטו בטוקיו בפני 800 מוזמנים, רבים מהם מלכים וראשי מדינות בעולם, והיא סוקרה בהרחבה בתקשורת העולמית. בני הזוג מתגוררים בארמון טוגו שבטוקיו, עם בתם אאיקו, שנולדה ב-2001. בעשור האחרון מתקיים פולמוס ציבורי בעקבות לידת הבת היחידה, סביב השאלה האם לשנות את החוק היפני המונע מנשים לרשת את הכתר. ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו, שאובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות. ההשערות בתקשורת לגבי מחלתה היו כי הגורם לכך הוא הדחק שחשה סביב הלחצים להביא בן זכר לעולם, בשל החוק היפני.
תפקידיו.
תפקיד יורש העצר הועבר לנארוהיטו ב-1991, כשנתיים לאחר מות סבו, הקיסר הירוהיטו. תוארו הרשמי מעליית אביו לשלטון ועד עלייתו שלו היה "נסיך הכתר של יפן".
נארוהיטו מתעניין במדיניות המים ושימורם, והוא חבר כבוד בוועידה העולמית למאה ה-21 בנושא המים, שנוסדה על ידי הבנק העולמי והאו"ם. הוא היה פטרון המשחקים האולימפיים באולימפיאדת נאגנו (1998) שהתקיימה ביפן, ומ-1998 הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי. מ-1994 הוא מכהן כסגן נשיא של כבוד בצלב האדום היפני. בנוסף נשא בתפקידים ייצוגיים רבים כנסיך, ביפן ובביקורים רשמיים ברחבי העולם. ב-2009 היה הראשון בשושלת הקיסרות היפנית שביקר בווייטנאם הקומוניסטית.
ב-1 במאי 2019 התחיל לכהן כקיסר, לאחר פרישת אביו מתפקיד זה בעודו בחיים. מדובר באירוע נדיר למדי בהיסטוריה של יפן.
ב-22 באוקטובר 2019 התקיימה הכתרתו הרשמית כקיסר יפן.
נארוהיטו
נרוהיטו, נסיך יפן
נרוהיטו
אחי הדוב 2
אחי הדוב 2 (באנגלית: 2 Brother Bear) הוא סרט המשך לסרט אחי הדוב, שיצא בשנת 2006 ישירות ל-וידאו ול-DVD.
עלילת הסרט.
הסרט נפתח בפלאשבק שחווה קנאי: בילדותו שיחק עם חברה בשם ניטה על גבי קרחון. לפתע הקרחון נשבר וניטה נפלה למים, אך קנאי הציל אותה והעניק לה קמע.
הסרט עובר ליום חתונתה של ניטה עם גבר בשם אטקה. ממש לפני הנישואין, האדמה נבקעה והפרידה ביניהם. ניטה פנתה לשמאנית הכפר כדי שתסביר לה מדוע נבקעה האדמה, והשמאנית הסבירה שכאשר קנאי העניק לה את הקמיע הוא יצר קשר ביניהם, וכדי לבטל את הקשר ובכך ליצור אפשרות שיתחתנו עם אנשים אחרים, על ניטה לשרוף את הקמיע שנתן לה קנאי יחד איתו במקום שבו נתן לה אותו. כדי שתוכל לדבר איתו, יצרה אצלה השאמאנית יכולת לדבר עם חיות.
ניטה וקנאי נפגשו והתחילו ללכת אל המקום שבו הביא לה את הקמיע. במהלך המסע המשותף קנאי וניטה מתיידדים, וניטה מתגברת על הפוביה שלה ממים.
בסוף הסרט, לאחר שהם שרפו יחד את הקמע, הם מכירים באהבתם זה את זה, אך קנאי לא רוצה להפוך בחזרה לאדם ולעזוב את קודה. לכן ניטה הופכת לדובה והם מתחתנים.
Adidas
אליהו המדקדק
שיני חומה
אחוות האהבה האלוהית
אחוות האהבה האלוהית (בגרמנית: Oratorium der göttlichen Liebe) הייתה אחווה שהוקמה בשנת 1497 בידי קתרינה מגנואה (Catherine of Genoa) בעיר ג'נובה. הארגון האמין כי להדיוטות יש מקום ותפקיד בחיים הדתים של קהילת אירופה ולכן, הם איחדו אנשים מכל שדרות ומעמדות האוכלוסייה כדי לבצע פעולות צדקה ותרומה לקהילה. האחווה היוותה ביטוי לרפורמציה הקתולית.
אחוות אורסולה הקדושה
אחוות אורסולה הקדושה (Religiosas Ursulinas de la Unión Romana) היא אחווה קתולית שהוקמה בידי אנג'לה מרג'י בברשה שבאיטליה בנובמבר 1535. האחווה נקראת על שם "אורסולה הקדושה".
רוב פעילות האחווה היו נשים מבוגרות עשירות שמטרתן הייתה להשכיל נשים ובייחוד נערות עניות, בתקופה בה נשים לא קיבלו חינוך סדיר ואלו שזכו לחינוך היו רק בנות האליטה החברתית. התנועה החלה בצפון איטליה, התפשטה לדרום צרפת ומשם אל אזורים נוספים באירופה.
בתחילת פעולתה של האחווה היא לא נתקלה בהתנגדות מצד הכנסייה, אולם בשלהי המאה ה-16 החלה הכנסייה ללחוץ על נשות האחווה להתנזר, הן בשל שתפקיד ההוראה היה נתון בידי אנשי דת והן בשל הפחד וחוסר הנאותות בכך שנשים אלו היו ללא חסות גברית. ב-1612 החלו נשות האחווה בתהליך ההתנזרות, דבר שהקל עליהן להרחיב את פעילותם לאזורים נוספים.
נשות האחווה נטלו על עצמן סיכונים רבים. לדוגמה, ב-1620 הן הקימו בקנדה בית ספר לאינדיאניות, על אף שהאזור נחשב לנידח ולבעל תרבות שונה.
מריה גיאר דה ל'אינקרנסיון (Marie Guyart de l’Incarnation) ייסדה את הארגון בצרפת החדשה. היא עברה לקוויבק סיטי שבקנדה והשאירה אחריה אוטוביוגרפיה רוחנית ומאות מכתבים על חייה בקרב האינדיאנים אותם חנכה.
ריינג'ר 2
ריינג'ר 2 (באנגלית: Ranger 2) הייתה משימת ניסוי לגשושית הריינג'ר של נאס"א כחלק מתוכנית ריינג'ר שמטרתה הייתה שליחת גשושיות אל הירח על מנת לקבל תמונות קרובות מפניו. ריינג'ר 2 שוגרה על מנת לבחון את מערכותיה ולבצע מספר תצפיות מדעיות על קרינה קוסמית, שדות מגנטיים, קרינה, חלקיקי אבק וחיפוש אחר "זנב" של גז מימן הנגרר אחרי כדור הארץ.
מבנה החללית.
ריינג'ר 2 הייתה שייכת לבלוק 1 של גשושיות הריינג'ר והייתה זהה כמעט לחלוטין לריינג'ר 1. היא הייתה בעלת בסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עליו הורכבו מוטות אלומיניום בצורה חרוטית לגובה 4 מטרים. שני לוחות סולאריים באורך 5.2 מטרים הורכבו על הבסיס ונפרשו לאחר השיגור. אנטנה מתכוונת הורכבה בתחתית הבסיס. הכלים המדעיים ושאר הרכיבים הורכבו על הבסיס ומוטות האלומיניום. הכלים כללו: טלסקופ ליימן־אלפא, מגנטומטר אדי־רובידיום, מנתח אלקטרוסטטי, גלאי חלקיקי אנרגיה לטווח בינוני, שני טלסקופים, תא מיינן לקרינה קוסמית, גלאי אבק קוסמי וסופרי סיניטילציית קרני־X קוסמיות.
מערכת התקשורת כללה אנטנה לטווח רחוק, אנטנה לטווח בינוי ושני משדרים. האנרגיה החשמלית סופקה על ידי שני לוחות סולאריים, סוללה במשקל 53.5 ק"ג ומספר סוללות קטנות על חלק מהכלים. השליטה בגשושית הושגה באמצעות בקר זמן, חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ומנועים קטנים. הטמפרטורה נשמרה בצורה פאסיבית באמצעות לוחות זהב, צבע לבן ומשטחי אלומיניום מלוטשים.
משימה.
ריינג'ר 2 שוגרה למסלול חנייה ארצי במסלול לווייני נמוך, אך עקב כשל טכני שלב האג'ינה של המשגר לא הופעל ולכן הגשושית לא הוכנסה למסלולה המתוכנן ונשארה במסלול הנמוך. מסלולה דעך והיא שבה לאטמוספירה ב־20 בנובמבר 1961.
ועידת טרנטו
ועידת טרנטו (בלטינית: Concilium Tridentinum) הייתה ועידה כללית של הכנסייה הקתולית שהתכנסה בטרנטו שבאיטליה במספר מושבים בין 1545 ל-1563. היא נמנית כוועידה האקומנית התשע-עשרה. הוועידה כונסה כדי לגבש מדיניות כנגד הרפורמציה הפרוטסטנטית, והחלטותיה היו ציר מרכזי של הקונטרה-רפורמציה. בין היתר, הוכרז שכתבי הקודש והמסורת בעל-פה המפרשת אותם מהווים שניהם באופן עצמאי מקורות לדעת האל – בניגוד גמור לדוקטרינה הפרוטסטנטית החדשה של "המקרא לבדו" (Sola scriptura) – ולממסד הכנסייתי יש סמכות בלעדית להורות לפיהם. גם הפיכת הלחם והיין במיסה לבשרו ודמו של ישו ממש אוששה למול טענות הפרוטסטנטים. שנה לאחר נעילת הוועידה פרסם האפיפיור פיוס הרביעי הצהרת אמונה מתוקנת לפי החלטותיה, שהוסיפה לנוסח השגור את הנקודות שהודגשו בטרנטו.
רקע לכינוס הוועידה.
הדת הנוצרית בימי הביניים הייתה סובלנית לדוקטרינות שונות, ומלומדים רבים התווכחו ביניהם על נושאים עקרוניים בחופשיות רבה. ניצני התפיסות שמהן התגבש הזרם הפרוטסטנטי והתקבע הזרם הקתולי, היו בנמצא בשיח של התאולוגים בימי הביניים. השינוי הקיצוני התחולל בעקבות התגבשות תאולוגיה פרוטסטנטית שיטתית (המבוססת בעיקר על כתביו של מרטין לותר). בתגובה לכך, הקתולים שאפו לייצר גם הם תאולוגיה שיטתית. זו הייתה משימתה העיקרית של ועידת טרנטו.
ועידה זו היוותה חלק מהמאבק של הכנסייה הקתולית בתנועה החדשה. היא שאפה לבסס את סמכותה בקרב המאמינים, ולדכא את התפשטות התנועה הפרוטסטנטית. אותם המאמצים צברו תנופה משנת 1517 ואילך, כאשר נוצרה תנועה של התחדשות כנסייתית, רוחנית ומוסרית, שנקראה "קונטרה-רפורמציה", או הרפורמציה הקתולית. התנועה נשאה פרי, והגיעה לשיאה באמצע המאה-השש עשרה, בהחלטותיה של הוועידה. הדוגמות שקבעה עיצבו את הזרם הקתולי בעת המודרנית, ולא השאירו מקום לספק באבחנה בין הכנסייה הקתולית ובין הכנסייה הפרוטסטנטית.
זמני הוועידה, מקום מושבה ומשתתפיה.
הוועידה התכנסה בשלושה מושבים: הראשון בין השנים 1545-1547, השני בין השנים 1551-1552 והאחרון בין השנים 1562-1563. מרבית המושבים התכנסו בעיר טרנטו שבאיטליה, מלבד סופו של המושב הראשון (מהעשירי במרץ 1547 ועד השבעה-עשר בספטמבר באותה השנה), שהתקיים בעיר בולוניה. מעבר זה יצר חיכוך בין האפיפיור פאולוס השלישי ובין הקיסר קרל החמישי. הדיון אודות מקום ישיבתה של הוועידה התקיים מספר פעמים נוספות, ביניהן עם פתיחת המושב השלישי, כאשר הוויכוח בין המלך פרדיננד הראשון, מלכי ספרד ופורטוגל ושליטי שווייצריה וונציה הוכרע על ידי האפיפיור, שקבע כי יש להשאיר את מקום הוועידה בעיר טרנטו.