ההיסטוריון נתן שור, שתלה את בניית החומה באיום כיבוש העיר על ידי קרל החמישי, טוען כי בשנת 1543 השתנה מאזן הכוחות הפוליטיים והצבאיים באירופה: ניסיונותיו של קרל החמישי לגייס לצדו את הציים האיטלקיים במלחמתו בעות'מאנים עלו בתוהו. כן הכשילה סערה ימית גדולה פעולת קרב גדולה שתכנן, ומטרתה הייתה להשתלט על מעוזים עות'מאניים באלג'יר. כישלונות אלה ריפו את ידיו של קרל, והוא ויתר על תוכניתו לכבוש את ירושלים. זאת הסיבה, על-פי נתן שור, להפסקת פרויקט בניית החומות בירושלים, והסולטנות העות'מאנית הפנתה את משאביה למטרות אחרות.
המזרחן אמנון כהן חולק על טענה זו וסובר כי הסולטנות ראתה בלטישת העיניים הנוצרית לירושלים איום תמידי. בשל כך, למשל, הקפידה על אחזקת חיל מצב גדול מאוד בעיר (כמאה יניצ'רים), וכן על תחזוקה שוטפת של תותחי העיר, ואף על החלפתם בתותחים חדשים במידת הצורך. באמצע המאה ה-16, למשל, כשהסתבר כי מצב התחזוקה של חלק מהתותחים הידרדר, נשלחו הוראות, מומחים ותקציב מאיסטנבול להקמת בית מלאכה לתיקון תותחים ולייצורם בירושלים. כהן אינו מתייחס לשאלה מדוע לא הסתיימה בניית החומה, ולמעשה אף חוקר, למעט שור, לא נתן על כך את הדעת.
חומת ירושלים העות'מאנית בעת החדשה.
כמעט 400 שנה הקיפה החומה העות'מאנית את כל החלק המיושב של ירושלים והגנה על תושביה, אך במחצית המאה ה-19 הלכה העיר והתפשטה אל מחוץ לחומות: שכונות חדשות נוסדו בזו אחר זו, ועד מלחמת העולם הראשונה כבר גרו רוב תושבי העיר מחוץ לחומות. בתים רבים נבנו בצמוד לחומה מבחוץ, בעיקר סביב שער יפו, השער החדש ושער שכם, עד כי לא ניתן היה לראות את החומה באזורים אלה. בקטעים רבים החומה הפכה לקיר סתמי בירושלים, ללא משמעות הגנתית או ביטחונית. ביום פקודה, כאשר צרו הבריטים על ירושלים, לא נעשה בחומה שימוש צבאי טקטי כלשהו. הטורקים ברחו מירושלים, מבלי שירו ולו ירייה אחת מתותחיהם שעל החומה.
בתקופת המנדט הבריטי ראו השליטים הבריטים בחומה פנינה אדריכלית ואחד מסמליה של המורשת ההיסטורית של ירושלים. מושל ירושלים הראשון, רונלד סטורס, קבע כי יש להסיר את כל הבתים הצמודים לחומה מבחוץ, כדי לחשוף את מלוא החומה לעין כול. הוא הזמין מתכנני ערים מאנגליה שיקבעו תוכניות אב לעיר, תוך הקפדה על יצירת חגורת יֶרֶק (, אזור חיץ ירוק) סביב חומת העיר העתיקה. כך, למשל, הייתה תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס לירושלים מ-1919, ותוכנית גדס-אשבי מ-1922. הריסת הבתים הצמודים לחומה החלה רק בשלהי תקופת המנדט, ולא הושלמה עד יציאת הבריטים מהארץ.
בקרבות מלחמת העצמאות ב-1948 נחלו הפלמ"ח, ובהמשך צה"ל, מפלה קשה בהגנת הרובע היהודי. את קולר האשמה תלה אז דוד בן-גוריון בחומה, שהפריעה, לטענתו, למגינים בדרכם פנימה. במשך 19 שנות העיר החצויה לא נעשה דבר עם החומה, שכן חלקים עיקריים בה נשענו על שטחי הפקר ושמשו כעמדות ירי של הלגיון הירדני. שבוע אחד בלבד לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים ב-1967, הזכיר בן-גוריון את אחריותה של החומה לכישלון הגנת הרובע היהודי, וקרא להרוס אותה:
הדברים זכו לביקורת קשה מצד אנשי רוח רבים, ובהם הסופר ש"י עגנון שאמר: (דברים שאמר לאחר סיור בעיר העתיקה, 25 ביוני 1967). גם הסופר יצחק שלו לא חסך את שבט לשונו, ובמכתב תגובה ארוך שפורסם בעיתון הארץ ב-22 ביוני 1967, כתב בין היתר:
קריאתו של בן-גוריון לא יצאה לפועל. אדרבא, ראש עיריית ירושלים באותה עת, טדי קולק, דבק בתוכניות המתאר של הבריטים לחשיפת החומה ולשיקומה. בחודשים שאחרי איחוד העיר הרס קולק את הבתים החרבים למחצה שהיו צמודים לחומה באזור ממילא, כיכר צה"ל ושכונת מוסררה, והודיע על הקמת גן לאומי סובב חומות ירושלים. בשנות ה-70 נפתח הגן באופן רשמי. במקביל, הוכשרה טיילת בראש החומה, המאפשרת לטייל עליה בשני מסלולים: סביב הרובע הארמני והיהודי משער יפו עד שער האשפות, וסביב הרובע הנוצרי והמוסלמי משער יפו עד שער האריות.
בשנת 2004 נפלה אבן גדולה מראש החומה, דבר שהביא את רשות העתיקות לערוך סדרה ארוכה של שיפוצים בחומת ירושלים העות'מאנית בין השנים 2004 - 2011, בעיקר באזור שער יפו ושער ציון.
אמריקן גרפיטי
אמריקן גרפיטי (באנגלית: American Graffiti) הוא סרט קולנוע בבימויו של ג'ורג' לוקאס שיצא למסכים בשנת 1973. את הסרט הפיק פרנסיס פורד קופולה ומככבים בו האריסון פורד, ריצ'רד דרייפוס, רון הווארד, פול לה מאט, צ'ארלס מרטין סמית, סינדי ויליאמס, קנדי קלארק ומקנזי פיליפס.
זהו סרטו השני של ג'ורג' לוקאס והוא היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, (כולל פרס הסרט הטוב ביותר, לתסריט ופרס הבמאי) וזכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
הסרט מתאר את התבגרותם של ארבעה נערים בלילה האחרון של הקיץ, לפני כניסתם לקולג'.
הסרט מציג מבט נוסטלגי על שנות השישים המוקדמות, בשילוב פסקול שכלל את שירי הפופ והרוקנ'רול של התקופה והוא כולו שיר הלל לתרבות הנוער של שנות ה-60 באמריקה. השימוש בלהיטי התקופה ככלי סיפורי מרכזי היה לחידוש גדול.
לא במקרה מתרחש הסרט בשנת 1962, רגע לפני רצח קנדי ולפני מלחמת וייטנאם. מדובר בשנים תמימות יותר ובגעגועים לתקופה שהייתה ולא תחזור. בשנה בה הופק הסרט כבר היה נראה ראשית תחילת העשור הקודם כעשור שטוף אופטימיות ותמימות.
בסרט זה לוקאס דורש מגיבוריו לקבל החלטות, לקחת אחריות להתבגר בן לילה ולפעול. וכך גם הוא דורש שתעשה אומה שלמה.
הסרט הופק בתקציב של 775,000 $ והיה לאחד הסרטים הרווחיים בכל הזמנים.
בעקבות הצלחת הסרט וגל הנוסטלגיה ששטף את אמריקה, החליטה רשת ABC להפיק את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שהתבססה על הסרט.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מגוללת יום בחייהם של ארבעה חברים בוגרי תיכון קליפורניה בליל קיץ של שנת 1962, בלילה האחרון לפני תחילת הקולג'. יחד הם נוסעים לאורך רצועת החוף של קליפורניה במשך הלילה ועוברים רצף של הרפתקאות כושלות ומשונות ועם עלות השחר עליהם לקבל החלטות בנוגע לחייהם.
קורט הנדרסון, סטיב בולנדר, ג'ון מילנר, וטרי "קרפד" פילדס, נפגשים בחניון של הדרייב-אין המקומי. למרות קבלת מלגה של 2,000 דולר, קורט לא מצליח לקבל החלטה בנוגע ללימודים במכללה, בעוד שחברם מילנר מתכנן להישאר במודסטו. לורי, חברתו של סטיב, (שהיא גם אחותו הצעירה של קורט) חסרת ביטחון בנוגע לעזיבתו של סטיב והוא מצדו מציע שהם יראו אנשים אחרים בזמן שהוא רחוק על מנת "לחזק" את הקשר שלהם. קורט, סטיב ולורי הולכים יחד למסיבה, בעוד קרפד ומילנר מתחילים בסיבובים עם המכונית. לפתע קורט רואה בחורה בלונדינית יפה, במכונית פורד לבנה והיא מיד נעלמת במורד הרחוב. קורט נואש למצוא את הבחורה המסתורית. לאחר וויכוחים רבים, סטיב ולורי נפרדים. אל מילנר מצטרפת לנסיעה נערה בת 13 בשם קרול וטרי "הקרפד" פוגש נערה מרדנית במקצת בשם דבי. בהמשך, טרי וסטיב מגיעים ל"דרך לגן עדן" כדי לצפות במירוץ של מילנר נגד בוב פאלפה השחצן, כשלורי נוסעת לצדו.
בוב מאבד שליטה על מכוניתו לאחר פיצוץ הצמיג הקדמי, ורכבו מתהפך. סטיב רץ ללורי ומספר לה על החלטתו להישאר במודסטו למרות הכל.
למחרת בבוקר, קורט נפרד מהוריו ומחבריו בשדה התעופה. כשמטוס ממריא, קורט מביט מהחלון, ורואה את הפורד הלבנה השייכת לבלונדינית המסתורית.
לפני הקרדיטים בסוף, אנחנו מקבלים מידע אודות גורלם של הגיבורים- ג'ון נדרס על ידי נהג שיכור בדצמבר 1964, טרי נעדר במלחמת וייטנאם, סטיב הוא סוכן ביטוח ממודסטו שבקליפורניה, וקורט הוא סופר המתגורר בקנדה.
פיתוח והשראה.
במהלך 1971 המפיק והבמאי פרנסיס פורד קופולה, הציע לתסריטאי-במאי ג'ורג' לוקאס, לכתוב תסריט לסרט שיתאים לקהל הרחב. קופולה רצה סרט שיהיה מיינסטרים ובעל פוטנציאל מסחרי. לוקאס אימץ את הרעיון והחל בכתיבה, תוך כדי שהוא לוקח השראה מתקופת נעוריו בקליפורניה של שנות ה-60. תוך כדי פיתוח הסיפור בראשו, כלל לוקאס את ההערצה הגדולה שלו לשדרן הרדיו וולפמן ג'ק (Wolfman Jack). עוד בימי נעוריו, בזמן שלמד בבית הספר לאומנויות הקולנוע, שקל לוקאס לעשות סרט תיעודי על וולפמן. דמותו של טרי "קרפד" פילדס מייצגת את שנותיו של לוקאס כתלמיד כיתה י', חנון וחסר מזל בכל הנוגע לבנות. בנוסף לטרי, מייצגות כל אחת מהדמויות בסרט תקופות שונות של לוקאס המתבגר.
עוד מקור השראה ל"אמריקן גרפיטי", היה הסרט "הבטלנים" (באיטלקית: I Vitelloni) בבימויו של פדריקו פליני, שיצא למסכים ב-1953.
פרסים.
אמריקן גרפיטי היה מועמד לפרס אוסקר עבור הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט "העוקץ" (1973). מועמדויות נוספות על טקס האוסקר כללו את פרס הבמאי הטוב ביותר (ג'ורג' לוקאס), התסריט המקורי הטוב ביותר (לוקאס, וילארד הייק וגלוריה כץ), שחקנית המשנה הטובה ביותר (קנדי קלארק) ועל העריכה הטובה ביותר (ורנה פילדס מרסיה לוקאס).
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. לוקאס היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר וריצ'רד דרייפוס היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בקומדיה או מיוזיקל. מועמדויות נוספות כללו את סינדי ויליאמס על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות, עבור השחקנית המשנה הטובה ביותר.
2PM (בקוריאנית: 투피엠) היא להקת בנים מקוריאה הדרומית המנוהלת על ידי JYP Entertainment. הלהקה מורכבת מהחברים ג'ון. קיי (בעבר השתמש בשם הבמה ג'ונסו), ניקון, טאקייון, וויונג, ג'ונו וצ'אנסונג. מנהיג הלהקה לשעבר, ג'יי פארק, עזב את הלהקה באופן רשמי בתחילת שנת 2010.