שמו של האל המצרי רע מופיע בשמו של אחירע, מיוצאי מצרים; האלה שמש נתנה את שמה ליישוב הכנעני בית שמש שהמשיך להיקרא בשם זה גם בתקופה הישראלית וגם בימינו, ולשופט שמשון שפעל באותו אזור; ואילו האלים עשתר ומורדוך השתמרו בשמותיהם של אסתר המלכה (ששמה העברי היה הדסה) ושל דודה מרדכי היהודי. לפי ג'ון גריי, האל הכנעני שלם, כנראה מופיע בשמם של בני דוד, אבשלום ושלמה המלך, ובשם העיר שכבש - ירושלם. בפרשנות המסורתית שמות אלו מתקשרים למילה שלום.
נפוץ מכל אלה היה השימוש בשמו של האל הכנעני בעל, שפולחנו היה נפוץ מאוד בתקופת השופטים והמלכים. מבקרי מקרא כתבו שהוא שמופיע בשמותיהם של "ירובעל" (גדעון), "אשבעל" בן שאול, "מפיבעל" בן יהונתן, "בעל" דודו של שאול, "בעל-חנן" הגדרי ו"בעל-יה", מנאמני דוד, ו"בעל-ידע" מבני דוד. מאידך, פרשנים מסורתיים כתבו שלפני שהתפשטה בישראל עבודת הבעל, שימש שמו שמשמעו 'אדון', גם כתואר לאלוהי ישראל, ועל שמו נקראו צאצאי שאול ודוד.
לעיתים, מתוך השוואה בין ספר דברי הימים לכתוב בספרי התורה והנביאים, ניכרים מקומות בכתוב בהם העורכים מחו את שם הבעל משמות יהודיים, מתוך התנגדותם למשמעות האלילית של השם.
שינויים אלו נעשו בשלוש דרכים:
כך למשל שונה שמו של "אשבעל" בן שאול ל"איש-בשת", שמו של "מפיבעל" בן יהונתן שונה פעם אחת למפיבושת ופעם שנייה ל"מריבעל", "בעל-ידע" בן דוד המלך תוקן ל"אל-ידע", והוסף הסבר אנטי-אלילי לשמו של "ירובעל". ייתכן גם ששמו המקורי של אחיתופל היה "אחיבעל", שכן בספר דברי הימים מופיע שמו כאחיה.
שמות תאופוריים מוארכים או מקוצרים.
יחסי השכיחות בין הסיומות "יה" ו"יהו" שבשמות התאופוריים נבדלים ברובד העברית שבו הן מופיעות. בעברית המקראית הקלאסית - השימוש בשם המוארך נפוץ יותר, ואילו בעברית המקראית המאוחרת, המושפעת מהארמית, ניכרת התרופפות של העיצורים הגרוניים ועלייה בתפוצת השמות בעלי הסיומת המקוצרת. המופעים בעלי הסיומת המלאה בספרות המאוחרת הם כמעט תמיד שמות אנשים מתקופת בית ראשון ונראה שהשתמרו לסופר המקראי כתבים בהם נעשה שימוש בסיומת ארוכה יותר. תופעה זו מאפשרת להבחין בצורה נוחה יחסית בין טקסטים השייכים לתקופות שונות בעברית המקראית.
שמות מקראיים מסוימים מופיעים בתצורה מקוצרת רק בספרי המקרא המאוחרים.
תופעה זו מודגמת גם בכתבי כת מדבר יהודה, שם במגילת ישעיהו מופיעים שמות בצורתם המקוצרת, על אף שבנוסח המסורה של ספר ישעיהו - השמות באים בצורתם המלאה.
אישים לא-עבריים שנשאו שמות תאופוריים הנשמעים יהודיים.
מספר מלכים כנענים, כגון חזאל מלך ארם, הצלאל ופדאל מלכי עמון, מלכיאל מלך גזר, נשאו את התיבה "אל" בשמם - עובדה זו אינה מפתיעה לנוכח היותו של אל ראש הפנתאון הכנעני.
שנויה במחלוקת היא הופעתה של התבנית "יהו" או "יה" בשמות מלכים נוכריים, שכן היא עשויה להעיד על שילובו של האל יהוה, הייחודי ליהדות, בפנתאונים כנעניים.
כך בספר שמואל מופיע יורם בן תעי מלך חמת, ובאסטלת ספירה, מהמאה ה-8 לפנה"ס, מופיע שמו של בר-גאיה מלך כתך לצד מתעאל מלך ארפד.
בארכיון אבלה, המתוארך לסביבות שנת 2500 לפנה"ס, נמצאו שמות שיש המפרשים אותם כמזכירים את יהוה. לפי פירוש זה, נמצאו בין השאר השמות מיכיה, חנניה, פטריה (כלומר פדה-יה), עבדיה, ישמעיה, יהרם (כמו יהורם), וגם אזכור אחד בגרסה הארוכה "יהו": שֻמיהו. אולם, כתב היתדות של אבלה עדיין לא פוענח לחלוטין, ויש המפרשים את התיבה "יָה" כ"נִי" וכך יוצא שהשמות הם "פטרני" ו"עבדני", או כ"נוּ" ולכן השמות הם "עבדנו" ו"פטרנו". ידוע גם שהסיומת "יָה" רווחה באכדית ליצירת שמות חיבה (בדומה לסיומת -ִי בעברית מודרנית: יוחנן &gt; יוחִי, ירמיהו &gt; ירמִי וכו'), וכך קוצר השם "ישמעהדד" ל"ישמעיה", "זמרידגן" (זמרי = מגני, דגן = דגון) ל"זמריה". ייתכן שהצורה מופיעה גם במקרא, כמו בשמות "אחיה" ו"בקבוקיה" (מאחר שלא סביר ששמו של אדם יכריז "יה הוא אחי" או "יה הוא בקבוק"). אף השם "יִשׂ-רָ-אִל" שנמצא באבלה, מופיע באחת התעודות פעם כ"יִשׂ-רָ-אִל" ופעם כ"יִשׂ-רָ-יָה", שתי הפעמים בליווי תואר זהה ("איש דֻ-בִּ-זִ-פִּש").
שמות תאופוריים באסלאם.
בתרבויות פרה-אסלאמיות בחצי האי ערב, וביתר שאת בקרב המוסלמים, רווח השימוש בצירוף "עבד אל-" (או עבדול), שפירושו "עבדו של", לפני שם האל. בניגוד ליהדות, שבה הגיוון בשמות נובע משינוי הפעלים והתארים המצורפים לשם האל, באסלאם נובע הגיוון מן השימוש החלופי באחד מ-99 תאריו של אללה, כדוגמת עבד אל-עזיז (העז), עבד אל-והאב (המעניק), ועבד אל-רחמן (הרחמן).
שמות תאופוריים בתרבויות המערב.
גם בתרבויות מערביות קיימים שמות תאופוריים. ביוון העתיקה היו נפוצים שמות המזכירים אלים יווניים שונים, כמו השם אפולוניוס. בנצרות נפוצים השמות כריס, כריסטיאן, כריסטיאנו או כריסטינה על שם הכריסטוס. שמות נוצריים נפוצים אחרים הם תיאודורוס (מתת האל) או תיאופילוס (אוהב האל, בגרסה לטינית אמדאוס). על כל פנים, בשלב מוקדם מאוד בתולדות הנצרות התקבע הנוהג להעניק שמות על שם תלמידיו ובני משפחתו של ישו, ועל שם קדושים מאוחרים יותר. שמות על שמו של ישו עצמו נדירים למדי, אם כי בכמה ארצות דוברות ספרדית מקובל השם "חסוס", כלומר ישו.
שמות תיאופורים
שמות תאופוריים
שם תיאופורי
תאופורי
אפרים פריי
אפרים פְרַיְי (גרמנית: Ephraim H. Frei; 2 במרץ 1912 – 22 בדצמבר 2006) היה פרופסור ישראלי לאלקטרוניקה במכון ויצמן למדע.
חייו.
אפרים היינריך פריי נולד בווינה שבאוסטריה. בשנים 1935–1937 היה יועץ טכני בבית חרושת לסוללות חשמליות, ובשנת 1936 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה באוניברסיטת וינה. לאחר שעלה לארץ ישראל עבד בשנים 1940–1945 באוניברסיטה העברית בירושלים.
פריי היה חבר "ההגנה", וכמתנדב לצבא הבריטי היה אחראי על תחנות הרדיו בארץ ישראל, במצרים וביוון ועשה שימוש בשירותו באירופה לבניית משדרי רדיו עבור עלייה ב'. לאחר קום המדינה, עבד שנתיים כמנהל המחלקה לאלקטרוניקה באגף המחקר של משרד הביטחון. בשירותו בחיל המדע פיתח את ה"כלב" — עגלה עמוסה חומרי נפץ שנווטה באמצעות רדיו, ועסק בפתוח מכשירי ראייה בלילה. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית במכון למחקר מתקדם של אוניברסיטת פרינסטון. עם שובו בשנת 1952, הצטרף למכון ויצמן למדע והיה מעורב בפיתוח הוויצאק. מאוחר יותר התמנה לראש המחלקה לאלקטרוניקה ועמד בראשה עד 1977.
תחום התמחותו היה בשדה המחקר החדש באותה עת של פריטיס (חומרים מגנטיים אל-מתכתיים). בין המצאותיו במכון ויצמן היו מכשיר האלקטרו אנצפלוגרף למדידת תגובות חשמליות של המוח, מגביר מגנטי, וכן פיתוח תכונה מגנטו-רזיסטיבית להטבת הולכת חשמל בקרבת שדה מגנטי. מאוחר יותר החל לחקור שימוש בשיטות אלקטרומגנטיות בשדה הרפואה ובעבודתו זו המציא את הפוד, מתקן המוחדר למערכת כלי הדם ומונחה לתוכה על ידי שליטה אלקטרומגנטית חיצונית, ופיתח מכשיר לגילוי סרטן שד באמצעות מדידות של תכונות דיאלקטריות.
בשנת 1948 נישא ליעל רוזנפלד, ובאותה שנה עברו בני הזוג לרחובות. יעל, בעלת תואר שלישי, עבדה גם היא במכון ויצמן.
חסת המים
ירובעל
פרס הספורטיביות של ה-NBA
פרס הספורטיביות של ה-NBA (באנגלית: NBA Sportsmanship Award) הוא פרס שנתי מטעם ליגת ה-NBA המחולק מאז עונת לשחקן ש"הכי מפגין אידיאלים ספורטיביים הכוללים התנהגות אתית, משחק הוגן ויושרה". הזוכה בתואר זוכה בגביע ג'ו דיומרס, הנקרא על שמו של שחקן העבר של דטרויט פיסטונס, שהיה למקבל הפרס הראשון בשנת 1996.
פרס מקביל מחולק בליגת הנשים, ה-WNBA, מאז הקמתה בשנת 1997.
בכל עונה, כל אחת מ-30 הקבוצות בליגה בוחרת אחד משחקניה ומעמידה אותו לקבלת הפרס. מ-30 המועמדים האלו נבחרים שישה, אחד מכל בית בליגה, שזוכים בתואר בבית שלהם. לבסוף, כשהעונה הסדירה מגיעה לסיומה שחקני הליגה מצביעים עבור הזוכה בתואר.
מאז החלה הליגה בחלוקת הפרס הוא ניתן ל-18 שחקנים שונים. גרנט היל, מייק קונלי (3 פעמים), ג'ייסון קיד וקמבה ווקר (פעמיים) הם היחידים שזכו בתואר יותר מפעם אחת. ל-2 קבוצות היו מספר שחקנים שזכו בפרס בעת ששיחקו עבורן: סן אנטוניו ספרס (3) וסיאטל סופרסוניקס (2). ג'ו דיומרס, ריי אלן, גרנט היל, ג'ייסון קיד ודייוויד רובינסון הם היחידים שזכו בפרס וזכו להיכנס להיכל התהילה של ה-NBA, לואל דנג ופאטי מילס הם היחידים שזכו בפרס שאינם אמריקאים.
טושה
טושה (בצרפתית: Touché) הוא ביטוי צרפתי שמשתמשים בו בהקשרים שונים.
נוהגים להשתמש במושג "טושה" זה על מנת להכריז על "ניצחון".
בביטוי טושה משתמשים בהקשרים שונים ובשיחות הכלליות - למשל, ויכוח או דיון - משבחים מישהו על תגובה חכמה בוויכוח.
או לדוגמה 0-1.
פירוש המילה בשפה הצרפתית (בהגייה צרפתית: [tuʃe]): "נגע". הכוונה היא ל"פגיעה" ישירה באומנות הסיף. לפעמים קשה לראות בקרבות הסיף אם באמת הייתה "פגיעה" ובגלל הספק הסייף "הפגוע" צריך להכריז אם הוא באמת נפגע או לא. לעומת זאת, אם סייף מודה ל"פגיעה" אפילו שלמעשה הוא לא נפגע, היריב של אותו סייף היה אומר "'פה דה טושה'" (בהגייה צרפתית: [pɑ də tuʃe]; "אין נגיעה") כדי לציין שאת ה"פגיעה" הזו לא צריך לספור.
הר מק'קיי
הר מק'קיי (באנגלית: Mount McKay) הוא סיל מאפי המצוי בתחומי שמורת האומות הראשונות בקנדה, לחופה הצפון-מערבי של ימת סופיריור. הסיל הוא מחדר פלוטוני רדוד, ונוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. חלק מהסיל מכוסה על ידי סלעי פצלים.
גובהו של הר מק'קיי מעל פני הים – 483 מטרים.
גאולוגיה.