בשנת השג 55 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת יום הכיפורים, שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמיני עצרת החל ביום חמישי) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (52), מחוברות הפרשות ניצבים ווילך.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
בשנת השג קוראים את הפטרת פרשת משפטים, דבר שנחשב נדיר יחסית.
בנוסף, פרשת מטות ופרשת מסעי נפרדות, ולכן קוראים את ההפטרה ה"רגילה" של פרשת פינחס בשבת פינחס, דבר יחסית נדיר.
רומני
שבתי בס
הרב שבתי משורר בַּס (ה'ת"א, 1641 - כ"ב בתמוז ה'תע"ח, 1718) היה תלמיד חכם, ביביליוגרף ובעל בית דפוס, מחבר הפירוש הפופולרי על פירוש רש"י לתורה שפתי חכמים.
קורות חייו.
נולד בקאליש שבפולין לרבי יוסף. בהיותו בן 15 נהרגו הוריו במלחמת רוסיה-שוודיה , והוא עבר לגור בפראג, שם למד תורה ומדעים, ושם ככל הנראה קיבל את הכינויים "משורר" ו"בס", לאחר ששימש כחזן באחד מבתי הכנסת בעיר. מורו בתלמוד היה הרב מאיר וֶרטֶרס ומורו בשירה היה לייב שיר השירים.
אחיו הוא 'איש האלוקי' רבי יעקב שטרימרש שעלה לארץ ישראל, כנזכר בהסכמות לספר שפתי ישנים.
בהמשך עבר למרכזי תורה אחרים בפולין ובארצות נוספות, עד שהגיע לאמסטרדם, שם ניסה להקים בית דפוס שבו יוכל להדפיס את ספריו, אולם ניסיונו נכשל והוא פנה לברסלאו, ובשנת 1689 הקים בית דפוס בדיהרנפורט הסמוכה לברסלאו, וייסד בה קהילה יהודית. בדיהרנפורט נרדף על ידי כמרים נוצרים, שהאשימו אותו בפעילות אנטי נוצרית. הם טענו כי ראשי התיבות "עכו"ם" בספרים שהדפיס כ"עובדי כריסטוס ומריה", והוא נכלא למשך כשלושה חודשים.
בסוף חייו עבר לקרוטושין שבפולין, שם נפטר בשנת 1718.
דבורה (מינקת רבקה)
דבורה, הייתה מינקת רבקה. בספר בראשית מתוארים תפקידה ומקום קבורתה, שנקרא אלון בכות: "וַתָּמָת דְּבֹרָה מֵינֶקֶת רִבְקָה וַתִּקָּבֵר מִתַּחַת לְבֵית-אֵל תַּחַת הָאַלּוֹן וַיִּקְרָא שְׁמוֹ אַלּוֹן בָּכוּת" (). האירוע התרחש אחרי שבני יעקב המשיכו בדרך משכם לבית אל, לאחר הזמן המשוער של מלחמות בני יעקב. בבית-אל מתה דבורה, ויעקב ובניו קברו אותה "תחת האלון" ומכנים אותו "אלון בכות". לפרשה זו יש פרשנויות אחדות, העוסקות בדיוקנה של דבורה המינקת.
האם היו שתי מניקות.
בספר בראשית מוזכר המונח מינקת בהקשר לרבקה בשני מקומות:
רש"י שאל: "מה עניין דבורה בבית יעקב (הרי היא מינקת רבקה)? אלא לפי שאמרה רבקה ליעקב () ושלחתי ולקחתיך משם, שלחה דבורה אצלו לפדן ארם לצאת משם, ומתה בדרך". דהיינו, דבורה הייתה בשליחות רבקה לפדן ארם, כדי לבשר ליעקב שיכול כבר לחזור לבית הוריו בארץ כנען, ובדרכם חזרה מתה.
פרשן המקרא חזקוני סובר שמדובר באישה אחת: "זאת מינקתה. בנעוריה, והזכירה עכשיו שלא תתמה לכשתגיע לפרשת מיתתה לומר מאין באה".
הרמב"ן סבור כי אולי מדובר בשתי מיניקות. והכתוב מדבר עכשיו ב"מינקת אחרת שנשארה בבית לבן ובתואל, ועתה יביא אותה יעקב עמו לכלכל את שיבתה לכבוד אמו, כי כן דרך הנכבדים להיות להם מיניקות רבות, כי רחוק הוא שתהיה הזקנה השליח שתשלח אמו ליעקב כדברי רבי משה הדרשן". רבקה מבוגרת, זקוקה לעזרה ויעקב מביא עמו מינקת אחרת. הנוכחית הוא מציין, כנראה "זקנה".
הקשר לרבקה.
יעקב אבינו עוסק בקבורת דבורה המינקת. הפרשנים העלו סיבות שונות לעיסוקו של יעקב בקבורת המינקת. המדרש רואה בכך מסר של הכרת הטוב, שנועד להצביע על מידת החסד של יעקב אבינו. למרות עושרו ומעמדו הרם, עוסק יעקב בקבורתה בעצמו, לא על ידי שליחים ומשרתים, ומתאבל ובוכה עליה: "ויקרא שמו אלון בכות" (). מדרש אחר מייחס את הכבוד שניתן לה, בשל היותה אמהּ של רבקה, ובספר הישר מוסיף שהייתה בתו של עוץ - אחיו בכורה של בתואל. כלומר, יעקב עסק בקבורתה של סבתו, אם אמו ()
תרגום יונתן סבור כי דבורה "פידגוגתא דרבקה", היינו: ה"פדגוגית" – האומנת, המורה והמחנכת של רבקה. ומכאן הכבוד שניתן לה.
הרמב"ן סבור כי למעשה יחד עם דבורה המינקת נקברה גם רבקה. והוא כתב:"והקרוב מה שאמרו רבותינו שירמוז למיתת רבקה, ולכן קרא שם המקום ההוא אלון בכות, כי אין בכי ואנקה על המינקת הזקנה שיקרא שם המקום עליו. אבל יעקב בכה והתאבל על אמו הצדקת אשר אהבתהו, ושלחה אותו שם ולא זכתה לראותו בשובו, ולכן נגלה אליו הא-לקים וברך אותו לנחמו כאשר עשה ליצחק אביו אחרי מות אברהם". הרמב"ן מונה שתי סיבות לדעתו:
"וַתֹּאמֶר רִבְקָה אֶל-יִצְחָק קַצְתִּי בְחַיַּי מִפְּנֵי בְּנוֹת חֵת אִם-לֹקֵחַ יַעֲקֹב אִשָּׁה מִבְּנוֹת-חֵת כָּאֵלֶּה מִבְּנוֹת הָאָרֶץ, לָמָּה לִּי חַיִּים?" קוף זעירא במילה קצתי להורות על כך כשימלאו ליעקב ק שנים, כבר לא תהיה בחיים, כי אות קוף רגליה יורדות מוות.
הקשר לדבורה הנביאה.
הפרשנים מתקדמים צעד נוסף ומנסים למצוא קשר בין דבורה הנביאה לבין "דבורה המינקת": שתיהן היו מסביבה דומה וכן יש להן קשר עם הביטוי "מתחת" לעץ מסוים.
בעלי התוספות קושרים בין שתיהן על דרך הדרש וההיקש - אלון "דבורה המינקת" מקביל לעץ התומר שתחתיו ישבה דבורה אחרת, דבורה הנביאה, בעת ששפטה את ישראל. מכאן הם למדים כי מי שיושב בעמדה מכובדת, כמו השופט צריך לשאת עיניו לא רק אל העשירים ושועי העולם, אלא שיהיה להם גם מבט של "מינקת", אשר מכוון לאנשים הפשוטים שעשו את שלהם ביושר ובאמונה. גם הם זכאים לשימת לב, ולכבוד הראוי להם.
מקום קבורתה.
רש"י מסביר היכן היה מקום קבורתה:מתחת לבית אל - העיר יושבת בהר ונקברה ברגלי ההר:תחת האלון - בשפולי מישרא, שהיה מישור מלמעלה בשפוע ההר והקבורה מלמטה, ומישור של בית אל היו קורין לו אלון."
זאב ח. ארליך (ז'אבו) ניסה למצוא מקום בתנ"ך המזכיר את "אלון בכות" - דהיינו סוג של בכי ליד "בית אל". והנה בספר שופטים אנו מוצאים:"וַיַּעַל מַלְאַךְ-ה' מִן-הַגִּלְגָּל אֶל-הַבֹּכִים וַיֹּאמֶר- אַעֲלֶה אֶתְכֶם מִמִּצְרַיִם וָאָבִיא אֶתְכֶם אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי לַאֲבֹתֵיכֶם (). בנוסח תרגום השבעים נוספה הפיסקה "אל בית אל". אזכור נוסף לבכי בבית אל יש גם בסוף ספר שופטים:"וַיַּעֲלוּ כָל-בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְכָל-הָעָם וַיָּבֹאוּ בֵית-אֵל וַיִּבְכּוּ... " ()
זאב ארליך מצטט מספר היובלות המובא בדעת מקרא מאת יהודה קיל. מסופר שם על יעקב אבינו המגיע לבית אל. הוא מזמיו את אביו ואימו אליו. אביו מברך את בניו וחוזר לביתו ואז "ותלך רבקה עם בנה יעקב ודבורה מניקתה עימה ויבואו בית אל". בכ"ז בתשרי בלילה מתו רבקה אימנו ודבורה מינקתה ויקברו אותם בתוך העיר תחת האלון ויקראו שם המקום ההוא "נחל דבורה".
ארליך איתר מקום אפשרי ל"אלון בכות" במערב לכביש עפרה של היום. בדרך העולה מגבעת אסף דרומה לפסגות נמצא מבנה המסומן במפות כקבר שייח. פסגת ההר היא מישורית ויכולה להתאים לכתוב "מישרא=מישור". במקום קיים מבנה קטן, מספר עצי אלון. אין במקום שרידים המאפשרים איתור המקום.
לקריאה נוספת.
אביעד הכהן, "המינקת עשתה את שלה והיא צריכה ללכת", אתר "קולך", http://www.old.kolech.org.il/maamar/
איש הנצח
איש הנצח (Highlander) הוא זיכיון טלוויזיה וקולנוע שהחל בסרט הפנטזיה איש הנצח משנת 1986 בכיכובו של כריסטופר למברט. למברט גילם את קונור מקלאוד, איש הנצח, אחד מבני האלמוות שנולד בערבות סקוטלנד במאה ה-16. במשך השנים, הופקו תחת המותג "איש הנצח" ארבעה סרטי קולנוע, סרט טלוויזיה אחד, שתי סדרות טלוויזיה, סדרת אנימציה, סרט אנימה, 14 נובלות ספרותיות וספרי קומיקס נלווים.
עלילת הסרטים.
איש הנצח (Highlander).
הסרט יצא לאקרנים ב-7 במרץ 1986 בבימויו של ראסל מולקאי , והיה לראשון הסרטים שהובילו את הזיכיון. משפט הפתיחה שהוביל את הפרסום לסרט היה "יכול להיות רק אחד" ("There can be only one"). הסרט מביא שורה של פלשבקים המציגים את ההיסטוריה המוקדמת של קונור מקלאוד כבן לשבט מקלאוד, ובונה את העלילה עד לכדי גורלו הסופי כאחד מאחרוני אנשי האלמוות. קונור לומד על קיומם של בני אלמוות נוספים באמצעות מורה דרך בשם חואן סאנצ'ז ווילה-לובוס רמירז (בגילומו של שון קונרי). לפי חוקי בני האלמוות, בן אלמוות יכול למות רק על ידי עריפת ראשו, ובני אלמוות נלחמים זה כנגד זה במעין פולחן של קרב יחיד עד לרגע "ההתאספות" ("The Gathering"), שבו מספר אנשי הנצח הנותרים יילחמו יחדיו והמנצח ייקח את "הפרס", שעד כמה שידוע, מדובר בידע וכוח אולטימטיביים. ההתאספות מתרחשת בניו יורק של ימינו, כאשר מקלאוד מוצא עצמו מתאהב למרות כל ניסיון להתנתק מבני האדם וממערכות יחסים, וניצחונו הסופי על קורגן (בגילומו של קלנסי בראון), בן אלמוות רע ואכזר שאחראי למותם של רמירז ואחרים במשך שנות ההיסטוריה. הסרט לא הצליח בקופות אבל זכה להצלחה רבה כאשר זה יצא בווידאו ונחשב לסרט פולחן.
איש הנצח 2: הזירוז (Highlander II: The Quickening).
הסרט השני יצא לאקרנים ב-1 בנובמבר 1991, בבימויו של ראסל מולקאי . בישראל הופץ הסרט תחת השם "גיבורים מעולם אחר". העלילה מתרחשת בשנת 2024, עם פלשבקים לאירועים שקרו ב-1999, כמו גם עבר רחוק יותר בכוכב בשם זייסט. מקלאוד מתכנן מגן אנרגיה על-מנת להגן על כדור הארץ לאחר ששכבת האוזון החלה להתפורר. אך העננים האדומים הכבדים של המגן גורמים ליאוש ניכר בקרב בני האדם, היות שהם חוסמים את אור השמש. המגן נופל לידיה של חברה שמטילה מיסים גבוהים על השימוש בו תמורת רווח אישי. מקלאוד מוצג כאן כאדם בא בימים, כאשר התמותה שלו היא כתוצאה מזכייה ב"פרס". לאחר שבני אלמוות מגיעים מכוכב זייסט על מנת להורגו, שבים אליו כוחותיו האלמותיים.