הקולפי דומה במרקמו ובטעמו לגלידה אך הוא סמיך וקרמי יותר מגלידה בת ימינו. את הקולפי ניתן למצוא במגוון של טעמים: קרם (מאלאי), ורד, מנגו, הל, זעפרן ופיסטוק. כיום נהוג להגיש גם מנת קולפי בטעמים מודרניים יותר כגון תפוח, תפוז, תות שדה, בוטנים ואבוקדו. שלא כמו בגלידה מודרנית, לא מקציפים את הקולפי ולכן מרקמו סמיך יותר ומזכיר מאכלי גלידה מסורתיים המבוססים על פודינג. מרקמו ודחיסותו הגבוהה הופך את הקולפי למאכל קר שאינו נמס בקלות ובמהירות כמו גלידה מערבית מודרנית.
היסטוריה.
קולפי (או כולפי) היא מילה שמקורה בהינדוסטנית והיא נגזרת מן המילה הפרסית "קופלי" שפירושה גביע מצופה, ואף היא מילה השאולה מן השפה הערבית. כפי הנראה מקורו של המאכל הוא אזור האימפריה המוגולית מימי המאה ה-16. קינוחים ומאכלים מתוקים מבוססים על חלב כבר היו פופולריים ברחבי תת-היבשת ההודית. בימי האימפריה המוגולית, לתערובת החלבית העומדת בבסיס הקינוח הוספו פיסטוקים וזעפרן והיא הוכנסה לגביעי מתכת שהושרו בתערובת של מים קרים וקרח, כך נוצרה מנת הקולפי הראשונה. במסמך המתוארך מימי שלטונו של אכבר, נמצא כי גושי קרח נלקחו מהרי ההימלאיה ונשלחו לאזורים חמים וכן נעשה שימוש בחומרים מקררים נוספים על מנת להכין מנות קולפי.
הכנה.
מנת קולפי מסורתית נוצרת על ידי איוד של תערובת חלב וסוכר בחימום איטי. מערבבים כל העת את החלב כדי למנוע ממנו להיצמד לדופן הכלי ולהישרף. בתהליך החימום תערובת החלב נעשית סמיכה, ריכוז השומנים והחלבונים בה עולה וכן צפיפות הלקטוז. למעשה הלקטוז בחלב עובר תהליך של "קירמול" יחד עם הסוכר כתוצאה מן החימום האיטי. את התערובת יוצקים לתוך גביעים שמוכנסים למיכלים עם מים קרים וגושי קרח כדי להחיש את הקפאת התערובת. המיכלים עצמם מקוררים ומוצבים במקום סגור כדי למנוע הפשרה של התערובת וכן של גושי הקרח הנמצאים בהם. מתהליך החימום האיטי וכן מתהליך ההקפאה האיטי של הקולפי, נוצרים בו גבישי קרח שמעניקים מרקם ייחודי אותו הלשון יכולה להרגיש.
דרך אחרת להכין קולפי היא להרתיח חלב, להוסיף פירורי לחם, אבקת חלב וסוכר ולערבל את התערובת. את שכבת החלב הרותחת מסירים מן הכלי ומוסיפים אותה שוב כאשר החלב נהיה פחות נוזלי ונעשה יותר סמיך. בתקופה המודרנית מכינים קולפי מתערובת של חלב חם, חלב מרוכז וממותק ומשמנת. לתערובת זו מוסיפים סוכר, מרתיחים את החלב ומוסיפים לה עמילן תירס ומים. תערובת המים ועמילן התירס גורמת לתערובת החלב להיות סמיכה יותר אך היא מאריכה את זמנת הכנת הקינוח. לאחר מכן מצפים את התערובת בסירופ, פירות יבשים, הל וכדומה. מקררים את התערובת, מכניסים אותה לגביעים ומקפיאים אותה. לרוב, מנת קולפי תוגש לצד או תצופה בהל, זעפרן או אגוזי פיסטוק. באזורים שונים בהודו, אנשים מכינים את הקולפי כמנת קינוח ביתית והם מוספים לה תוספות שונות כרצונם. על פי תומאס אדוארד לורנס, הנרי מקמהון נהג לאכול קולפי בתוספת אשכולית ודם חזיר.
סדרות (אתר אינטרנט)
סדרות או SDAROT הוא אתר אינטרנט המספק אפשרות לצפייה ישירה. חלק גדול מן התכנים נלקחים בצורה פיראטית ולא חוקית, תוך הפרת זכויות היוצרים. האתר מפרסם תוכני טלוויזיה ישראליים וסדרות מישראל ומרחבי העולם.
היסטוריה.
האתר הוקם בינואר 2011 והחל לספק אפשרות לצפייה ישירה בסדרות עם תרגום עברי מובנה כאשר מטרתם המוצהרת היא .
במשך שנות פעילותו החליף האתר את כתובתו מספר פעמים בעקבות המאבק המשפטי שהתנהל נגדו. שירותי הצפייה של האתר ניתנים גם באפליקציה ייעודית מטעמם אשר בה קיים VPN מובנה שעוקף את החסימה שמבוצעת ברמת ה-DNS כנגד כתובות האתר.
ב-11 במרץ 2021 האתר נפל בשל שריפה שפרצה בחוות שרתים בצרפת בה היו מאוחסנים חלק מהשרתים של החברה. האתר חזר לפעילות לאחר יומיים.
בסוף שנת 2021, על פי המונה של האתר, חצה האתר את רף מיליארד הצפיות בפרקי הסדרות שבאתר.
אתר SRATIM.
ב-12 בנובמבר 2021 הושק אתר "סרטים" בשיתוף פעולה עם אתר סדרות, המציע סרטים מתורגמים ומדובבים לעברית.
פעילות האתר.
האתר מאפשר צפייה ללא תשלום ממספר שרתים, אך קיימת אפשרות רכישה המאפשרת אפשרויות שאינן פתוחות לכלל הצופים, על פי נתוני האתר (נכון למאי 2022) כ-440 אלף. על פי נתוני האתר (נכון ליוני 2022) צפו המשתמשים ב-1.198 מיליארד פרקים. פעילות האתר מנוהלת על ידי כמאה עובדים בהתנדבות.
מאבק משפטי.
גורמים שונים, ביניהם ארגון זיר"ה, ניסו במשך מספר שנים להביא לסגירת האתר בשל הפרות זכויות יוצרים. בשנת 2016 הוצא צו חסימה לאתר, וספקיות אינטרנט החלו לחסום גישה לדומיין של האתר. אולם למרות הצו, ממשיך האתר לפעול בדומיין חדש המוחלף מידי תקופה לאחר שנחסם על ידי הספקיות בישראל. בינואר 2017 חסמה פייסבוק את העמוד של האתר בו היו חברים 77 אלף עוקבים.
צו הסגירה הוצא שוב בינואר 2020, וספקיות האינטרנט הישראליות שבו וחסמו גישה לדומיין של האתר באמצעות הרעלת מטמון ה-DNS שלהם, חסימה שאינה אפקטיבית כאשר הגולש פונה לשרתי DNS אחרים.
במאי 2022, בית משפט פדרלי בארצות הברית פסק כי האתרים Israel TV ,Sdarot TV ו-Israeli TV מספקים שירותים בלתי-חוקיים, והורה לספקיות האינטרנט במדינה לחסום את הגישה אליהם.
בג&quot;ץ פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה
בג"ץ 4602/13 פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה הידוע גם כבג"ץ 9780/17 וגם כדנג"צ 8537/18 הוא עתירה כנגד פסק דין של בית הדין הרבני הגדול, שעוסקת בזכאות של אישה למחצית בית מגורים של בעלה שבו התגוררה במשך שנים רבות, עד לגירושיהם. במסגרת העתירה נידונה גם השאלה האם ניתן להתייחס לבגידת האישה בבעל כגורם משפיע על הלכת השיתוף. בית הדין הרבני הגדול, בדעת רוב, קיבל את ערעור הבעל, ופסק שהאישה לא תקבל לאחר הגירושים מחצית מהדירה, והיא עתרה נגד ההחלטה לבג"ץ, שדן בה פעמיים. בפסיקת בג"ץ הראשונה משנת 2018 אישר הרכב של שלושה שופטים, בדעת רוב, את פסיקת בית הדין הרבני. בהוראת נשיאת בית המשפט העליון נקבע דיון נוסף בעתירה בהרכב מורחב של תשעה שופטים. הרכב זה פסק ביוני 2021, בדעת רוב, שהחלטת בית הדין הרבני הגדול בטלה, שהאישה זכאית למחצית הזכויות בבית המגורים, ושאין מקום לשקול אי-נאמנות מינית בהחלטה על פירוק השיתוף.
השתלשלות האירועים.
בני הזוג נישאו בשנת 1982, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2013 הגיש הבעל תביעה לגירושים שבה טען שהאישה מורדת ואינה מקיימת יחסי-אישות, נואפת עם גבר זר, ואיננה מנהלת חיי משפחה תקינים. האישה מיאנה בתחילה להתגרש, אולם לבסוף בני הזוג התגרשו בהסכמה. לאחר הגירושים נמשכה המחלוקת בין בני הזוג על חלוקת הרכוש.
ברשות הבעל היה מגרש שקיבל בירושה, מספר חודשים קודם לנישואיו. בשנת 1988 התקשר הבעל עם קבלן בעסקת קומבינציה שבמסגרתה העביר לקבלן שלושה רבעים מהמגרש בתמורה לתשלום מהקבלן בסך 30,000 דולר ולבניית בית המגורים על הרבע הנותר. בבית המגורים שנבנה התגוררו בני הזוג במשך למעלה מעשרים שנה עד לקרע ביניהם בשנת 2013. בנוסף אליו היו להם נכסי מקרקעין משותפים. המחלוקת העיקרית בין הצדדים נסבה על בית המגורים.
פסיקת בתי הדין הרבניים.
במסגרת הדיון בחלוקת הרכוש פסק בית הדין הרבני בחיפה שעל אף שחוק יחסי ממון קובע שנכס שהיה בבעלות אחד מבני הזוג לפני הנישואין אינו נכלל בנכסים המשותפים, חייהם המשותפים של בני הזוג בדירה, ששופצה ואף נבנתה מלכתחילה במהלך הנישואים, מקנים לאישה זכות למחציתה בהתאם להלכה הנהוגה בבתי המשפט לענייני משפחה.
הבעל ערער על ההחלטה לבית הדין הרבני הגדול שקיבל את ערעורו. בית הדין הסיק על סמך המשטר הממוני בין בני הזוג, שלא הייתה כוונה לשתף את האישה בדירה. בין יתר השיקולים התומכים בכך, דנו שניים מהדיינים גם בבגידתה של האישה, על בסיס תקדים מפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב לפיו "קשה לייחס כוונה לבן זוג, לשיתוף בן הזוג האחר בנכס חיצוני כשהאחר אינו שומר אמונים לבן זוגו, בוגד בו עם נשים אחרות", וכן על סמך היקש לחוק המתנה המאפשר חזרה מהתחייבות ליתן מתנה בשל "התנהגות מחפירה". הרב מיכאל עמוס, בדעת מיעוט, סבר שהאישה זכאית לחמישית משווי הדירה ללא הקרקע.
פסיקת בג"ץ הראשונה.
האישה עתרה לבג"ץ, בטענה שבית הדין הרבני הגדול חרג מסמכותו. השופט עמית פסק בדעת מיעוט שיש לקבל את עתירתה, שכן בית הדין הגדול שילם מס שפתים לדין האזרחי, אך הסתמך על בגידת האישה על סמך הדין הדתי, בחריגה מסמכותו. השופט מינץ פסק שהדיון בבגידת האישה היה למעלה מן הצורך, והשופט שטיין פסק שלדעתו בית הדין הגדול טעה, אך זו טעות בפרשנות העובדות ולא חריגה מסמכות שבג"ץ מוסמך להתערב בה, וגם לא טעות בדין. העתירה נדחתה ברוב דעות.
פסיקת בג"ץ בהרכב מורחב.
ב-18 ביוני 2019 הורתה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות לקיים דיון נוסף בהרכב מורחב בפסק הדין של בג"ץ, בו תעלה התייחסות לשאלה האם בגידה של אישה בבעלה מהווה עילה ל"שיתופיות מוחלשת" ובנסיבות העניין בעקבות זאת גם לשלילת חלקה בדירה בה התגוררו במשותף.
ב-24 ביוני 2021 הפך בג"ץ, בהרכב מורחב, את החלטתו משנת 2018. עמדת בית המשפט נכתבה על ידי אסתר חיות, ואליה הצטרפו חנן מלצר, ניל הנדל, עוזי פוגלמן, יצחק עמית ודפנה ברק-ארז. דעת הרוב קבעה שבית הדין פסק לפי הדין הדתי, בניגוד להלכת בבלי המחייבת אותו לפסוק לפי הדין האזרחי. בנוסף, צוין בהחלטה שאי-נאמנות מינית או אחריות על פירוק הנישואים מצד אחד מבני הזוג אינם מהווים סיבה לשלול זכויות ברכוש.