עוד ב-1825 זכה סצ'ני להכרה כאשר תרם הכנסה שנתית של אחוזתו למען הקמת האקדמיה ההונגרית למדעים. ב-1827 הקים את ה"קזינו הלאומי" (Nemzeti Kaszinó). ה"קזינו" היווה פורום לדיאלוג מדיני לבני אצולה פטריוטים הונגרים וכר להעלאת הצעות ויוזמות מודרניסטיות וליברליות כמו גם לנטיות לאומיות ולאומניות. סצ'ני עצמו הסתייג מהלאומנות ושאף לראות את ארצו מתחדשת ומתקדמת בתוך המסגרת הרב-לאומית של הממלכה ההונגרית שהיא חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית בשליטת בית הבסבורג.
סצ'ני דרש מהאצולה ההונגרית לוותר על זכויות היתר שלה במערכת המס ועל הכלכלה והמבנה הפאודלי שאבד עליו הכלח, ולהוביל לשינוי עמוק ורציני לכיוון מודרניזם (אך לא שינוי מהפכני ורדיקלי שיפרק את החברה). הוא פרסם את רעיונותיו במספר ספרים Hitel (ה"אשראי", 1830), Világ ("העולם", 1831), ו-Stádium (האצטדיון, 1833). הספרים התפרסמו בשפה ההונגרית ולא בגרמנית, שפתה של האצולה והאינטליגנציה ההונגרית באותה עת, כחלק מתנופת ההתחדשות הלאומית.
סצ'ני ראה בתחבורה כזרז העיקרי לקידמה. הוא איתר את ערוץ הדנובה בין בודפשט לשפך הדנובה לים השחור כערוץ שמסוגל להפוך לנתיב תחבורה בינלאומי מרכזי. אלא שבאותה עת לא היה חלק נהר זה ראוי לשיט ספינות סוחר. סצ'ני הצליח לשכנע את הממשל בווינה להשקיע בפיתוח הנתיב וקיבל מינוי רשמי של המפקח על העבודות, תפקיד אותו מילא במשך שנים ארוכות במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19. בתפקידו נסע לקונסטנטינופול, נשא ונתן עם סולטאן האימפריה העות'מאנית וקשר קשרים בבלקן.
בנוסף, הגה סצ'ני את חיבורן של הערים היריבות (באותה עת) בודה ופשט, לשם יצירת בירה לממלכה ההונגרית שתהווה משקל נגד לבירת הקיסרות, וינה. לשם מימוש החזון יזם את הקמת גשר השלשלאות הקרוי על שמו, שהיה לגשר הקבוע הראשון שחיבר בין שתי הערים ואיפשר את איחודן ב-1849, במהלך .
מדינאות בשנות המהפכה.
לעומת סצ'ני, הליברל המתון, עלה כוחו של מנהיג רדיקלי בדמותו של לאיוש קושוט. קושוט דרש ביטול לאלתר של הצמיתות ושל זכויות היתר של האצולה, הפרדה בין אוסטריה והונגריה ומתן עצמאות להונגריה. היריבות בין סצ'ני לקושוט פילגה את הרפורמיסטים ההונגרים. אולם היה זה קושוט שהוביל את המאבק המזוין והפך ב-1849, למשך זמן קצר לנשיא הונגריה החופשית שלאחר המהפכה. סצ'ני הסכים לקבל על עצמו את תפקיד השר לתחבורה ולעניינים חברתיים בממשל המהפכני אך לאחר התבוסה באוגוסט 1849 נמלט למקום מסתור.
ב-8 באפריל 1860, לאחר מות ידידו הברון שאמואל יושיקה, ובעקבות חוסר יכולתו לראות שיפור פוליטי לארצו, התאבד סצ'ני ביריית אקדח בראשו.
הנצחה.
בנוסף לגשר השלשלאות הנקרא על שמו, הונצח סצ'ני במספר אתרים ברחבי הונגריה בכלל והבירה ההונגרית בפרט.
ב-23 במאי 1880 הוסר הלוט מעל פסלו בכיכר שלפני האקדמיה ההונגרית למדעים. באותה עת הוצבו פסלים שלו בערים רבות נוספות.
על שמו נקראו המרחצאות בפארק העירוני של בודפשט ואחת הפסגות הגבוהות בהרים שממערב לבודה, Széchenyi hegy (גבעת סצ'ני).
החל מ-1990 מופיע דיוקנו על שטר 5,000 פורינט.
בשנת 2002 נוסדה אוניברסיטה בעיר גיור ונקראה על שמו אוניברסיטת אישטוון סצ'ני.
סרו נגרו
סֶרוֹ נֶגְרוֹ (בספרדית: Cerro Negro) הוא הר געש ברכס ההרים קורדיליירה דה לוס מריביוס (Cordillera de los Maribios) במחוז לאון (León) בניקרגואה, כ-10 קילומטרים דרומית לעיירה מלפאיסילו (Malpaisillo). הר הגעש נוצר באפריל 1850, והוא לכן הר הגעש הצעיר ביותר באמריקה המרכזית. ההר הוא חרוט אפר הבנוי מחצץ בזלתי, שצבעו הכהה העומד בניגוד למדרונות ההרים שופעי הירק שמסביבו תרם לשמו שפירושו הר שחור. סֶרוֹ נֶגְרוֹ התפרץ לעיתים תכופות מאז ההתפרצות הראשונה. תופעה יוצאת דופן שהתרחשה במהלך כמה התפרצויות הייתה פליטה של אפר מפסגת החרוט בעוד שלבה מתפרצת מסדקים בבסיס ההר.
סרו נגרו הוא חרוט אפר, חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, שנוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה. ההר הוא חרוט האפר הגדול ביותר והדרומי מבין ארבעת חרוטי האפר שנוצרו לאורך קו שכיוונו צפון מערב-דרום מזרח ברכס ההרים קורדיליירה דה לוס מריביוס. גובהו 728 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 250 מטרים מבסיסו. על אף גילו הגאולוגי הצעיר סרו נגרו הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בניקרגואה, כשההתפרצות האחרונה אירעה ב-1999. מאז לידתו ב-1850 הוא התפרץ 23 פעמים.
היסטוריה של התפרצויות.
ההתפרצות של 1968.
בפעילות הגעשית שהתחוללה בהר בין 23 באוקטובר ל-10 בדצמבר 1968 נוצר לוע קריסטו ריי (Cristo Rey), כאשר התחוללה התפרצות תת-פליניאנית שעוצמתה 3 בפסגה ובאגף הדרומי של סרו נגרו. אורכו של קילוח הלבה מהלוע החדש היה 750 מטר, רוחבו 600 מטרים ועוביו 3 מטרים. 14 כפרים הסמוכים להר הגעש המתפרץ פונו ב-27 באוקטובר בשל כמות אפר גדולה במיוחד. בלאון (León), העיר השנייה בגודלה בניקרגואה, המרוחקת כ-18 קילומטרים מערבית דרומית מערבית להר הגעש, הגיעה עובי שכבת האפר למעל לס"מ. קילוחי הלבה התקדמו בקצב של 23 מטרים ליום, והם גרמו לנזקים נוספים לחקלאות כשהלבה נשפכה משלושת הלועות, ולעיתים נוצרו מזרקות לבה בגובה של 30 מטרים. עמוד האפר הגיע לגובה שבין 2.3 ל-4.8 קילומטרים. בנוסף גזים לוהטים מהלועות הגיעו לגובה של 120 מטרים ונראו ממרחק של 50 קילומטרים מהר הגעש. כשהפעילות הגעשית הסתיימה היה נפח הלבה x 106 6.9 מ"ק ונפח הטפרה x 107 2.7 מ"ק.
ההתפרצויות של 1969 ו-1971.
התפרצות קלה (מדד התפרצות של 1) התרחשה לאחר שהלוע המרכזי התפרץ בין ה-19 ל-29 בדצמבר 1969. שנתיים אחר כך, בין ה-3 ל-14 בפברואר 1971, פונו שוב היישובים סביב סרו נגרו בשל התפרצות פתאומית תת-פליניאנית מדרגה 3 מהפסגה והתהוות והתפרצות מאגף מזרחי חדש. פצצות געשיות נורו לגובה של 600 מטרים באוויר וגזים לוהטים נפלטו בין התפרצויות. עמוד האפר הגיע לגובה של 10 ק"מ, ונפח הטפרה שנפלט היה x 107 5.8 מ"ק (מעל ל-300 קילומטרים רבועים) והיא גרמה לנזקים ליבולים מקומיים ולבניינים. בעיר לאון נמדדו 18 ס"מ אפר שגרמו להתמוטטות של בניינים רבים ולצורך להדליק את פנסי הרחוב ביום.
ההתפרצות של 1992.
עברו עשרים שנים והר הגעש סרו נגרו היה שקט עד שאחת ההתפרצויות הגדולות ביותר של הר הגעש אירעה ב-9 באפריל 1992. הפעילות הגעשית נמשכה חמישה ימים, כשההתפרצות התת-פליניאנית (דרגה 3) התרחשה בתקופה של יומיים, והפיקה עמוד אפר בגובה של כשבעה קילומטרים. מעל ל-20,000 איש פונו מיד, מרביתם בשל קריסת מערכות המים עד שההתפרצות חדלה ב-14 באפריל. התפרצות זו גרמה לכמה הרוגים, ונזק נרחב לחקלאות ולרכוש בשל הטפרה שנפלטה שנפח הוערך ב- x 107 2.6 מ"ק. האפר הגעשי שנשר על העיר לאון הצטבר לשכבה בעובי של 4 ס"מ שגרמה להתמוטטות גגות ולפציעות ומיתות נוספות.
ההתפרצות של 1995.
שלוש שנים אחר-כך החלה פעילות געשית ב-29 במאי 1995, שסימנה את השלב הראשון בהתפרצות זו. התפרצויות פריאטיות קטנות התרחשו לעיתים קרובות במהלך שלב זה, ובממצוע היו בין 100 ל-160 התפוצצויות ביום. התפרצויות סטרומבוליאניות יצרו עמוד אפר שהגיעו לגבהים שבין 200 ל-1000 מטרים, והתרחשו במהלך תקופה בת 79 ימים. זרם פירוקלסטי בעוצמה חלשה אובחן במדרון הדרום מערב ב-2 ביוני. לאחר ה-6 ביוני פחת מספר ההתפרצויות בהדרגה לקצב של 40-30 התפרצויות ביום. ב-19 ביולי פסקה הפעילות הגעשית לחלוטין למשך 95 יום. ההפסקה בפעילות הגעשית הסתיימה באמצע נובמבר והתחיל השלב השני. ההתפרצויות נמשכו למשך תקופה של 13 ימים ונמשכו עד 3 בדצמבר 1995. במהלך תקופה זו היו ההתפרצויות גדולות יותר מאשר בשלב הראשון ופצצות ובלוקים געשיים בקוטר של עד 2 מטרים נפלטו מסרו נגרו. עמוד האפר הגיע לגובה של 2 עד 2.5 קילומטרים ומדד ההתפרצות נאמד ב-2. תקופת התפרצות זו התאפיינה בהתפוצצויות מהלוע המרכזי, זרמים פירוקלסטיים, התפוצצויות פריאטיות והתנפחות של כיפת לבה. לבה טרייה מילאה כשני שלישים מהלוע של 1992, וקילוחי לבה נוספים גרמו לנזק לחקלאות והתפשטו 1.5 קילומטרים צפונית לבסיס החרוט. האפר שנשר גרם נזקים לרכוש ולשדות חקלאיים, כשבלאון נשר האפר בכמות של 2 מ"מ ביום, אך לא היו אבדות בנפש במהלך הפינוי בשלום של 6,000 תושבים מהיישובים בסביבה. במהלך כל תקופת התפרצות זו היה סך כל נפח הלבה שנפלטה x 106 8.0 מ"ק ונפח הטפרה x 106 5.8 מ"ק, והם גרמו להגבהת חרוט האפר ב-50 מטרים.
ההתפרצות של 1999.
ההתפרצות האחרונה של סרו נגרו (נכון ל-2011) התרחשה ב-5 באוגוסט 1999 ונמשכה יומיים. שלוש רעידות אדמה בדרגה 5.2 על פי סולם מגניטודה לפי מומנט התרחשו במשך שלוש שעות, וגרמו להתפרצות בקנה מידה קטן של הר הגעש. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של סרו נגרו שרעידת אדמה במגניטודה גבוהה קדמה להתפרצות. מדד ההתפרצות הגעשית היה 1,כאשר באגף הדרומי (בסמוך ללוע קריסטו ריי) התחללו התפרצויות מסדקים רדיאליים, יחד עם התפרצויות מתפוצצות ופריאטיות, ויצירת שלושה לועות חדשים. בוצע פינוי תושבים סמוכים בקנה מידה קטן, אך המאגמה הבזלתית הקריסטלינית הצמיגה יצרה לבה בנפח של x 105 6 מ"ק בלבד, בנוסף נפח הטפרה היה רק כ-106 מ"ק. המסקנה הייתה שההתפרצות של 1999 בסרו נגרו נגרמה מפעילות טקטונית ואם לא היו מתחוללות שלוש רעידות האדמה, אזי גם ההתפרצות לא הייתה מתחוללת.