ב-13 במרץ 1878 מונה סטאוט להיות התובע הכללי בממשלתו של ג'ורג' גריי. היה לו תפקיד מרכזי בכמה תהליכי חקיקה. ב-25 ביולי אותה שנה הוא מונה בנוסף לתפקיד שר הקרקעות וההגירה. כתומך חזק ברפורמת הקרקעות הוא פעל למען בעלותה של המדינה על הקרקעות שהיו מוחכרות לחוואים. לעיתים קרובות הוא הביע את חששו שבעלות פרטית על הקרקעות תוביל ליצירתו של מעמד חזק של בעלי קרקעות, כפי שהיה קיים בבריטניה.
ביוני 1879 התפטר סטאוט מהממשלה ומהפרלמנט מתוך צורך להתמקד בפעילותו כעורך דין. שותפו למשרד עורכי הדין חלה והצלחתו של המשרד הייתה חשובה לרווחה הכלכלית של סטאוט ושל משפחתו. לאורך כל הקריירה שלו היה סטאוט מודאג מהמחיר הכלכלי הכבד של העיסוק בפוליטיקה. יחד עם זאת, לא הייתה זו הסיבה היחידה לפרישתו מהפוליטיקה. סיבה נוספת הייתה מערכת היחסים המעורערת בינו לבין גריי.
בתקופה זו התיידד סטאוט עם ג'ון באלנס, שגם הוא התפטר ממשלתו של גריי עקב חיכוכים שהיו לו אתו. במהלך תקפת פרישתו מהפרלמנט החל סטאוט להשמיע דעות על הצורך בקיומן של מפלגות פוליטיות בניו זילנד, בהאמינו בצורך בחזית ליברלית מאוחדת. בסוף של דבר הוא הגיע למסקנה שהפרלמנט מפוצל מדי כדי שייווצרו ממנו מפלגות פוליטיות של ממש.
בבחירות הכלליות של 1884 נבחר סטאוט מחדש לפרלמנט והוא ניסה לקבץ סביבו מגוון של חברי פרלמנט בעלי נטייה לליברליזם. מיד לאחר מכן יצר סטאוט ברית עם ג'וליוס ווגל, שבעשור הקודם כיהן פעמים כראש הממשלה. ברית זו הפתיעה רבים בשל העובדה שלמרות שווגל וסטאוט חלקו דעות פרוגרסיביות בתחום החברתי, התעמתו השניים לעיתים קרובות על נושא המדיניות הכלכלית ועל עתיד הממשל במחוזות. רבים ראו בווגל את השותף החזק ביותר בברית זו.
ראש ממשלת ניו זילנד.
באוגוסט 1884, חודש אחד בלבד לאחר שובו של סטאוט לפרלמנט, הוא הגיש הצעת אי-אמון בממשלתו השמרנית של הארי אטקינסון ונבחר לתפקיד ראש הממשלה. ווגל מונה להיות שר האוצר בממשלתו ועל ידי כך החזיק בידיו את רוב הכוח בממשלה. הממשלה שסטאוט הרכיב החזיקה מעמד פחות משבועיים ונפלה לאחר שאטקינסון הצליח להעביר הצבעת אי-אמון משלו כנגד סטאוט. יחד עם זאת, כשל אטקינסון בתהליך הרכבת הממשלה והופל בהצבעת אי-אמון נוספת. סטאוט וווגל חזרו לממשלה פעם נוספת.
תקופת כהונתה של ממשלת סטאוט השנייה ארכה הרבה יותר זמן מהראשונה. הישגיו העיקרים היו הרפורמה בשירות הציבורי והתוכנית להגדלת מספרם של בתי הספר התיכוניים בניו זילנד. הממשלה גם יזמה את סלילתה של מסילת הברזל בין קנטרברי לבין החוף המערבי. יחד עם זאת הכלכלה לא זכתה לשגשוג וכל הניסיונות להוציאה מהמשבר, כשלו. בבחירות הכלליות של 1887 איבד סטאוט עצמו את מושבו בפרלמנט על חודם של 29 קולות ובכך הגיעה תקופת כהונתו כראש הממשלה לקיצה. לאחר הבחירות הרכיב הארי אטקינסון, יריבו של סטאוט משכבר הימים, ממשלה חדשה.
בנקודת זמן זו, החליט סטאוט לפרוש מהפוליטיקה הפרלמנטרית ותחת זאת התמקד בדרכים אחרות לקידום דעותיו הליברליות. הוא גילה עניין במיוחד במציאת פתרונות למשברים בתחום יחסי העבודה. הוא היה פעיל במיוחד ביצירת קונצנזוס בין מעמד העובדים שהתפתח אז לבין הליברליזם של המעמד הבינוני.
המפלגה הליברלית.
בתקופת היעדרותו של סטאוט מהפוליטיקה, המשיך בעל בריתו הוותיק, ג'ון באלנס, לנהל את המאבק בפרלמנט. לאחר הבחירות הכלליות של 1880 הצליח באלנס לגייס מספיק תמיכה כדי להפיל את ממשלתו של אטקינסון ולהיבחר כראש הממשלה. זמן קצר לאחר מכן, ייסד באלנס את המפלגה הליברלית, המפלגה הפוליטית הראשונה בניו זילנד. יחד עם זאת, שנים מעטות לאחר מכן, החלה בריאותו של באלנס להתרופף והוא ביקש מסטאוט לשוב לפרלמנט כיורשו. סטאוט נעתר לבקשה וזמן קצר לאחר מכן הלך באלנס לעולמו.
סטאוט חזר לפרלמנט לאחר שב-8 ביוני 1893 הוא זכה בבחירות ביניים. סגנו של באלנס, ריצ'רד סדון, כיהן אז כמנהיג המפלגה מתוך הבנה שוועידת המפלגה תבחר בו באופן רשמי, בסופו של דבר, לא התקיימה הצבעה. סטאוט, שזכה לתמיכתם של אלו שסברו שסדון שמרן יתר על המידה, ניסה לקרוא עליו תיגר, אך כשל בכך. רבים מתומכיו של סדון האמינו שדעותיהם המתקדמות של סטאוט ושל באלנס היו קיצוניות מדי עבור הציבור הניו זילנדי.
סטאוט המשיך להיות חבר במפלגה הליברלית, אך באופן קבוע המשיך להשמיע את התנגדותו למנהיגותו של סדון. בנוסף לטענה שסדון בגד באידיאלים המתקדמים המקוריים של באלנס, טען סטאוט שסדון היה אוטוקרטי מדי בסגנון מנהיגותו. הרעיון של באלנס ליצירת חזית פרוגרסיבית מאוחדת, כך האמין סטאוט, הפכה ללא יותר מכלי עבור מדיניותו השמרנית של סדון. סדון הגן על עצמו מפני האשמות אלה על ידי כך שטען שסטאוט בסך הכול ממורמר על כך שלא זכה במנהיגות.
זכות הבחירה לנשים.
אחת המערכות הפוליטיות האחרונות שסטאוט לקח בהן חלק הייתה המערכה למתן זכות בחירה לנשים. סטאוט תמך זה מכבר במטרה זו כאשר הוא נאבק ללא לאות להעברת הצעת חוק שהגיש ללא הצלחה ב-1878 ולהעברת הצעת חוק שווגל הגיש ב-1887. הוא גם היה פעיל במערכה להגדלת זכויות הקניין של הנשים, כשהוא מגלה דאגה בעיקר לזכותן של נשים לשמור על רכושן בנפרד מרכוש בעליהן.
ג'ון באלנס היה תומך של מתן זכות בחירה לנשים, למרות שניסיונותיו להעביר חוק בנושא נבלמו על ידי המועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט שהיה קיים אז). סדון לעומת זאת, התנגד למתן זכות בחירה לנשים, ורבים האמינו שהסיכוי להעברת החוק אבוד. בכל אופן, יוזמה של סופרג'יסטיות בהנהגתה של קייט שפרד, הניעה תנועה לתמיכה בזכות הנשים להצבעה וסטאוט האמין שניתן יהיה להעביר את החוק למרות התנגדותו של סדון. קבוצה של פוליטיקאים פרוגרסיביים, כולל סטאוט, הצליחו להעביר את חוק זכות ההצבעה לנשים ב-1893 בשני בתי הפרלמנט.
לאחר הפרישה מהפוליטיקה.
ב-1898 פרש סטאוט מהחיים הפוליטיים. ביוני 1899 הוא מונה להיות נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד וכיהן בתפקיד זה עד לינואר 1926. נכון להיום (2015), סטאוט הוא נשיא בית המשפט העליון האחרון של ניו זילנד שכיהן קודם לכן כחבר הפרלמנט.
בתקופת כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, גילה סטאוט עניין מיוחד בשיקום אסירים, בניגוד לגישה שדגלה בענישה שרווחה אז. ב-1921 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית. בשנת פרישתו בכס השיפוט הוא מונה להיות חבר במועצה המחוקקת, התפקיד הפוליטי האחרון בו הוא כיהן.
סטאוט מילא תפקיד רב חשיבות בפיתוחה של המערכת האוניברסיטאית של ניו זילנד. ב-1885 הוא נבחר להיות חבר בסנאט של אוניברסיטת ניו זילנד וכיהן בתפקיד זה עד 1930. בין השנים 1903 – 1923 הוא שימש כנגיד האוניברסיטה. כמו כן הוא היה פעיל במיוחד באוניברסיטת אוטגו והיה חבר במועצה שלה. הוא לקח חלק משמעותי בהקמתו של המוסד שידוע היום כאוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון. עד היום קרויים מכון מחקר ובניין על שמו באוניברסיטה זו.
ב-1929 נעשה לקה סטאוט במחלה קשה שממנה לא החלים. רוברט סטאוט מת בולינגטון ב-19 ביולי 1930.
אליהו דושניצר
הרב אליהו דושניצר (ה'תרל"ז, 1877 - כ"ב באב ה'תש"ט, 24 באוגוסט 1949 פתח תקווה) היה משגיח ור"מ ישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
תולדותיו.
נולד בלוקניק, בצעירותו למד בישיבת טלז ובסלובודקה. אחר כך למד אצל הסבא מקלם, ובבגרותו למד בישיבת ראדין והיה למקורבו ותלמידו המובהק של החפץ חיים, לאחר נישואיו התגורר בעיר לומז'ה והחל לעסוק בהשפעה מוסרית בעירו ובישיבות ראדין וסלובודקה.
בסוף ימיו עלה לארץ ישראל, התגורר בפתח תקווה כדי לשמש כר"מ ומשגיח בישיבת לומז'ה שהוקמה בעיר, רבים מבוגרי הישיבה המפורסמים רואים בו את רבם.
נפטר בכ"ב באב ה'תש"ט בפתח תקווה.
ספרו "נחלת אליהו" העוסק בעיקר בחידושי הלכה ופרשנות לתלמוד, ראה אור לאחר פטירתו בידי תלמידיו, ובהם הרב חיים קניבסקי שערך את הספר.
אודותיו.
היה מפורסם במיוחד בזהירותו המופלגת בענייני ממון, וסיפורים רבים סופרו על זהירות זו.
היה אחד מהבחורים שנקראו על ידי החפץ חיים להוצאת דיבוק.
ז'אן-אלן בומסונג
ז'אן-אלן בומסונג-סומקונג (בצרפתית: Jean-Alain Boumsong-Somkong; נולד ב-14 בדצמבר 1979) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים.
בומסונג נולד בדואלה שבקמרון, והתחיל את הקריירה שלו בלה הבר לאחר שלוש שנים עבר לאוסר. בשנת זכה עם המועדון בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר 1-2 על פריז סן-ז'רמן.
למרות שליברפול ומונקו חשקו בשחקן, בסופו של דבר הוא הצטרף לגלאזגו ריינג'רס ל-5 שנים. בומסונג הפך עד מהרה לשחקן הרכב חשוב במערך של קבוצתו. בינואר ל-5 וחצי שנים חתם בניוקאסל יונייטד ששילמה עליו 8 מיליון פאונד.
ב-22 באוגוסט 2006 הצטרף ליובנטוס שהורדה לסרייה ב'. האיטלקים שילמו עליו 3.3 מיליון פאונד עם אחוזים שיועברו לניוקאסל עבור מכירה עתידית. בספטמבר בומסונג הבקיע את השער הראשון שלו במדי יובנטוס בניצחון 0-3 נגד קרוטונה. בסיום העונה חזר עם יובה לסרייה א', אך בעונה שלאחר מכן לא זכה לדקות משחק בליגה.
ב-24 בינואר 2008, בומסונג חתם באולימפיק ליון ל-3 וחצי שנים. המטרה העיקרית של החתימה עבור בומסונג הייתה לחזור לכושר לקראת יורו 2008. ב-8 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליון בניצחון 1-4 נגד סושו. ב-4 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליון נגד לה מאן.
ב-30 ביולי 2010, בומסונג חתם בפנאתינאיקוס תמורת 750 אלף אירו ל-3 שנים. לאחר פתיחת עונה גרועה עבור בומסונג, הוא הצליח לחזור לכושר והפך לבורג מרכזי בהגנה. בקיץ האריך את חוזהו בשני נוספת.
קריירה בינלאומית.