אם formula_32 כלומר אם מצפינים רק זוגות של אותיות או "דיגרפים" בזה אחר זה. צופן היל יהיה חלש אפילו מצופן פלייפייר או כל צופן פולי-אלפביתי שמצפין דיגרפים (זוגות). מצד שני ככל ש-formula_3 גדול יותר ההצפנה הופכת לטורח רציני אם היא מבוצעת בעט ונייר. עבור formula_3 גדול מאוד מתקבל צופן חזק יותר מפלייפייר אך אינו פרקטי כי מאוד קשה ליישמו ידנית, לכן חוזקו בא לידי ביטוי בצורה מכנית. היל יישם את הצופן שלו עם formula_35 במכונת הצפנה מסובכת שהכילה גלגלי שיניים ושרשראות (כמתואר בתרשים) ואף רשם עליה פטנט בארצות הברית ב-1929 אך לא הצליח למצוא לה ולו קונה אחד. נדמה שהיל עצמו היה מודע לפרדיגמה המודרנית של פיתוח צופן בטוח כפי שניסח זאת קלוד שאנון: "ערבוב ופיזור" (confusion/diffusion) וכן היה ער לעובדה שאפשר לפצח את הצופן עם "איזון זמן/זיכרון" ביעילות רבה יותר מכוח גס ולכן ניסה לשלב במכונה שלב אי-ליניארי. היות שתצורת הגלילים קבועה עבור כל מכונה, היה צורך לבצע מספר שכבות, שכבת ערבוב אי-לנארית התלויה במפתח ושכבת פיזור ליניארית ללא מפתח ולאחריה שוב, שכבת ערבוב אי-ליניארית. רעיונות אילו היוו בין היתר מקור השראה לצפנים מודרניים יותר שבאו אחריו.
ב-1966 כאשר צוות הפיתוח של IBM בראשות דון קופרשמידט החלו בפיתוח רעיונות למערכת הצפנה מודרנית משולבת מחשב שתתאים לשימוש בקנה מידה גדול, מה שנקרא מאוחר יותר תקן ההצפנה DES, נשקל בין היתר לעשות שימוש בגרסה משופרת של צופן היל. בסופו של דבר ההצעה נפסלה כי הצופן לא הציג חוזק מינימלי ולא היה ראוי להיות מועמד לתקן הצפנה בקנה מידה גדול.
הפיגוע במצר
הפיגוע במצר היה פיגוע טרור שבוצע ב-10 בנובמבר 2002 בתקופת האינתיפדה השנייה על ידי מחבל פלסטיני שחדר לקיבוץ מצר ורצח חמישה ישראלים, בהם אם ושני ילדיה.
הפיגוע.
ביום ראשון, 10 בנובמבר 2002, מעט אחרי השעה 23:30, חדר מחבל שהגיע משטחי הרשות הפלסטינית לתוך הקיבוץ הנמצא על קו התפר סמוך לוואדי עארה. לאחר שעבר את הגדר ההיקפית של הקיבוץ ללא קושי, חיפש המחבל קורבנות אפשריים. המחבל, חמוש ברובה סער מסוג M16, ירה בתחילה לעבר מטרה לא ברורה סמוך לבתי הילדים של הקיבוץ, שהיו ריקים בשעת לילה. בהמשך נתקל בזוג, חבר הקיבוץ ובת זוגו תרצה דמארי, שטיילו בשבילי הקיבוץ. המחבל ירה לעבר הזוג ופגע באישה שמתה במקום. בן זוגה הצליח להימלט.
המחבל המשיך את מסע הרצח ופרץ לבית משפחת אוחיון, שבו התגוררו אם ושני ילדיה. לאחר שלא הצליח להיכנס דרך הדלת, נכנס המחבל דרך החלון. הוא ירה מטווח קצר באם רויטל אוחיון ובשני ילדיה - נועם בן ה-4 ומתן בן ה-5 - והרג אותם.
לאחר שיצא מן הבית הלך המחבל לעבר חדר האוכל על מנת לחמוק מן הקיבוץ. במהלך הימלטות המחבל הוא נתקל במזכיר הקיבוץ יצחק דורי, שהיה באותו יום בתורנות שמירה. המחבל ירה לעבר דורי שהיה במכוניתו והרג אותו. לאחר מכן יצא המחבל מהקיבוץ דרך מקום חדירתו, וברח דרך מטע בננות לעבר שטחי הרשות הפלסטינית. בזמן הסריקות אחר היורים נדרשו התושבים להסתגר בבתים בחשיכה מוחלטת.
בחודש אוקטובר 2003, כשנה לאחר הפיגוע, ביצעו כוחות צה"ל, השב"כ והימ"מ פעילות משותפת בטולכרם, שבמהלכה חיסלו כוחות הימ"מ את המחבל סירחאן סירחאן, החבר בגדודי חללי אל אקצא של הפת"ח שביצע את הפיגוע. כחודש לאחר מכן נלכד ראש הזרוע הצבאית של הפת"ח באזור טולכרם, שהיה אחראי לשילוח המחבל, ונידון ל-13 מאסרי עולם.
באוגוסט 2004 הורשע ערבי ישראלי תושב הכפר אום אל קוטוף בסיוע למחבל. מספר שעות לאחר הפיגוע הגיע המחבל אל תושב הכפר וביקש ממנו לסייע לו. האזרח החביא עבור המחבל את כלי הנשק שלו, ונתן לו את הטלפון הסלולרי שלו, כאשר הוא הבין כי מדובר במחבל מבצע הפיגוע. הוא נידון ל-4.5 שנות מאסר.
לזכר הנרצחים הוקמה בקיבוץ פינת הנצחה הכוללת אנדרטה וכן פינת הנצחה בשמורת אלוני יצחק.
מעמיד (סוכה)
בהלכה, "מעמיד" הוא דין בהלכות מבנה הסוכה, לפיו אין לסמוך את סכך הסוכה בדבר שאסור להשתמש בו לשם סיכוך עצמו, דהיינו: דבר המקבל טומאה או שאין גידולו מן הארץ. דין זה שנוי במחלוקת ראשונים, ובקרב פוסקי ההלכה יש שהצריכו להקפיד עליו מלכתחילה.
אמנם מוסכם להלכה שבדיעבד, כאשר העמידו את הסכך על גבי דבר המקבל טומאה או שגידולו אינו מן הארץ, הסוכה כשרה, ומותר אף לברך בה את ברכת "לישב בסוכה".
מקור הדין.
מקור דין 'מעמיד' נובע ממחלוקת התנאים במסכת סוכה על המשנה: . בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקתם של האמוראים רבי זירא ורבי אבא בר ממל מהו טעמו של רבי יהודה: לדעת אחד מהם סיבת הפסול היא שסוכה כזו איננה יציבה דיה, ושיטת רבי יהודה היא שהסוכה צריכה להיות "דירת קבע". ולדעת השני הפסול הוא . כלומר שהסכך נשען ועומד על המיטה, שהיא כלי המקבל טומאה. והורו חכמים שגם הדבר שעליו נשען הסכך יהיה מחומר שאינו מקבל טומאה, כדי שלא יבוא לעשות את הסכך עצמו מדבר המקבל טומאה, שאז הסוכה פסולה מן התורה. דין זה נכון גם ביחס לדבר שאין גידולו מן הארץ (מופק מחומר שאינו צומח מהאדמה), שגם הוא אינו כשר לסיכוך (מלבד קיר אבנים, שאין חשש שאדם יבוא לסכך בהן את סוכתו).
מחלוקת הראשונים.
הראשונים נחלקו בשתי מחלוקות ביחס לדין זה. מחלוקת אחת: האם הלכה כחכמים או כרבי יהודה. כמה ראשונים פסקו כדעת חכמים, בהם: רי"ץ גיאת, רמב"ם, רז"ה ור' ישעיה. אולם דעת רוב הראשונים שהלכה כרבי יהודה, הואיל והגמרא דנה בשיטתו. אלא שבתוך דעת רבי יהודה קיימת מחלוקת בראשונים האם נוקטים להלכה כדעת האמורא הסובר שטעמו הוא משום שהסוכה אינה יציבה, או משום שהיא מסוככת על גבי דבר המקבל טומאה. רבים מהראשונים הנוקטים כרבי יהודה, סוברים שהטעם שנפסק להלכה הוא משום יציבות הסוכה, וממילא אין מקור להצריך שהסוכה תועמד על דבר שאינו מקבל טומאה או שגידולו מן הארץ. כך פסקו הרי"ף והרא"ש, כפי שכתב בשמם תרומת הדשן, ועוד. מאידך, ישנם ראשונים שפסקו כדברי האמורא שבאר את טעמו של רבי יהודה משום סיכוך על גבי דבר המקבל טומאה, כך כתבו הרמב"ן, הר"ן והריטב"א.
פסיקת ההלכה.
על אף הכללים ההלכתיים 'ספק דרבנן לקולא', ו'יחיד ורבים הלכה כרבים' כמה מגדולי הפוסקים חששו לדעת מיעוט הראשונים שפסקו כרבי יהודה, וכטעם האוסר סמיכת הסוכה במיטה משום השענת הסכך על דבר המקבל טומאה. השולחן ערוך כתב: . והוסיף הרמ"א שם: . על פי פרשנות המגן אברהם (למסקנתו), סיבת ההסתייגות מהנחת סולמות על הסכך היא משום דין "מעמיד". מכאן שלפירושו יש לחשוש לדין 'מעמיד' ולהימנע מהשענת הסכך על דבר המקבל טומאה. וכך כתבו אחרונים נוספים כמו שולחן ערוך הרב, דרך החיים, חיי אדם ובגדי ישע.
מעמיד דמעמיד.
דעת החזון איש, להחמיר שלא לסכך אפילו על גבי מעמיד דמעמיד (מה שמעמיד את המעמיד של הסכך), ולכן במצבים בהם המעמיד של הסכך נשען על דברים נוספים כדי לעמוד, גם ה'מעמיד דמעמיד' צריך להיות מחומר שאינו מקבל טומאה, שהרי אם יינטל אותו "מעמיד דמעמיד" מן הסוכה, הסכך לא יעמוד. נמצא שגם ה'מעמיד דמעמיד' הוא למעשה מעמיד של הסכך. לפי שיטתו, גם ברגים שבאמצעותם הדפנות המחזיקות את הסכך עומדות, צריכים להיות מחומר שאינו מקבל טומאה ושגידולו מן הארץ. אמנם לאחר שמבנה הסוכה יכול לעמוד ברוח מצויה, מותר לחזקו אף בדברים שנאסר לסכך בהם.
אמנם גם לשיטת החזון איש, רק חומרים הפסולים לסיכוך מן התורה פסולים לשימוש כ'מעמיד דמעמיד', אך חומרים שפסולם מדברי חכמים כמו קורות עץ רחבות, או חוטי פשתן (לא שזור) - מותרים בשימוש לצורך כך.
מנגד, הרב שלמה זלמן אוירבך ופוסקים נוספים הוכיחו מדברי הפוסקים הראשונים והאחרונים שאין לחשוש לדברי החזון איש, וכך רווח המנהג להשתמש במסמרים לבנין הסוכה. אמנם ישנם (במיוחד מקרב אנשי חוג חזון איש) המקפידים אף על 'מעמיד דמעמיד' כשיטת החזון איש.
דוב חום אוסורי
דוב חום אוסורי או הדוב החום של אוסורי (שם מדעי: "Ursus arctos lasiotus"), הידוע גם בשם גריזלי שחור הוא אוכלוסיית הדוב החום, אחד מתת-המינים הגדולים ביותר של הדוב החום, דובים חומים של אוסורי מתקרבים בגודלם לדובי קודיאק.
תיאור.
הדוב חום אוסורי דומה מאוד במראו לדוב החום של קמצ'טקה, אם כי יש לו גולגולת מוארכת יותר, מצח פחות מורם, עצמות האף ארוכות יותר ועצמות לחיים מופרדות פחות. צבעם מעט כהה, עם כמה פריטים שחורים לגמרי, עובדה אשר הובילה בעבר להשערות מופרכות שפריטים שחורים היו הכלאה של דובים חומים ודובים שחורים אסייאתים. הזכרים הבוגרים הם בעלי גולגולת באורך של עד 38.7 ס"מ ורוחב של עד 23.5 ס"מ. הם יכולים להגיע מדי פעם לגדלים גדולים יותר מאשר עמיתיהם בקמצ'טקה (דוב חום קמצ'טקה): ב-1931 נמדדה הגולגולת הגדולה ביותר על ידי סרג אוניו, הגולגולת הייתה קטנה רק במעט מזו של הדוב קודיאק (תת-המין הגדול ביותר של הדוב החום).
התנהגות עם בני אדם.
בחצי האי שירטוקו, במיוחד באזור הנקרא "בניה", נקבות רבות עם גורים מתקרבות לעיתים קרובות לדייגים ומבלות זמן רב ליד האנשים, התנהגות ייחודית זו צוינה לראשונה לפני יותר מ-50 שנה, ללא נפגעים או תאונות שנרשמו אי פעם.  משערים כי הנקבות לוקחות את הגורים שיתקרבו לדייגים, כדי למנוע קרבה עם זכרים בוגרים.
אטימולוגיה.
הדוב החום האוסורי נקרא על שם הנהר אוסורי.
הרגלי תזונה.
בסיחוטה-אלין הדובים חומים של אוסורי חיים בעיקר במחילות שנחפרו בגבעות, אם כי הם לעיתים רחוקות חיים בסלעים או בונים קיני קרקע. הדובים החומים של אוסורי נתקלים רק לעיתים רחוקות בדובים השחורים של אוסורי, שחיים בגבהים גבוהים יותר ובמדרונות תלולים יותר מהמינים האחרים. הם עלולים לעיתים רחוקות לתקוף את בני דודיהם השחורים הקטנים מהם (דוב שחור אוסורי).