פיאצה נוזטו (Piazza Nosetto) שוכנת מרחק קצר מדרום לכיכר הקתדרלה, ושמה בא לה מעץ אגוז שניצב במרכזה לפני מאות שנים, ואשר ניטע בה שוב לפני מספר שנים. הכיכר אשר שימשה מאז ומתמיד כמוקד השלטון המקומי בבלינצונה וגם כיום ניצב בה בניין העירייה, היא העתיקה בעיר. עם תחילת שלטון דוכסי מילאנו בעיר, הוקם במרכזה של הכיכר מבנה אשר זכה לשם "קופרטו" (coperto - (ה)"מקורה"), ובו נערכו שימועים פומביים והוקראו פסקי דין. הבניין יצא משימוש אט אט וב-1471 נהרס. הכיכר שימשה גם כמרכז לחיי המסחר והחברה בעיר ובה שכנה הבאר העירונית.
בית העירייה הנמצא בצידה הדרומי של הכיכר שימש כבניין מועצת העיר, וכארכיון הלידות, המיתות והנישואין. מתחת לבניין התגלו עדויות למבנה מוקדם יותר מהמאה ה-13. ב-1347 הוקם במקום מבנה חדש ששימש כמשכנם של מועצת העיר ובית המשפט. מבנה זה חודש לחלוטין במאה ה-15 וזכה לשם "פלאצו דל פודסטה" (Palazzo del Podestà), בקירוב "ארמון הנציב", שניהל את ענייני העיר עבור דוכסי מילאנו. בשנות התשעים של המאה ה-15 המבנה הורחב ונוסף לו מגדל פעמונים שבו נקבע מאוחר יותר גם שעון. בתחילת המאה ה-20 היה הבניין שרוי במצב של הזנחה, והוא נהרס ושוחזר ב-1928.
פיאצה תאטרו ופיאצה גוברנו.
מרחק קצר מערבית מפיאצה נוזטו, מעבר למקום בו היה קבוע בעבר שער לוקרנו (porta Locarno) בחומת העיר, שוכנת פיאצה תאטרו (Piazza Teatro - "כיכר התיאטרון"). בכיכר עדיין נמצאים שרידיה של החומה הדרומית אשר פורקה במחצית הראשונה של המאה ה-19. אבניה של החומה שימשו להקמת בניין התיאטרון העירוני (Teatro Sociale) ב-1847, וזה העניק את שמו לכיכר. בהמשכה של פיאצה תאטרו שוכנת פיאצה גוברנו (Piazza Governo - "כיכר הממשל") שבצידה המערבי שוכן ארמון הממשלה והפרלמנט של קנטון טיצ'ינו (ראו תמונה לעיל). הבניין הוקם ב-1738 ושימש כמנזר עד שנת 1848, עת היה לנכס של ממשלת הקנטון, ועבר מספר שינויים מקיפים.
פיאצה דל סולה.
פיאצה דל סולה (Piazza del Sole - "כיכר השמש") שוכנת מצפון לעיר העתיקה, בצמוד לטירת קסטלגאנדה ומצוקיה הצפון-מזרחיים של הטירה יורדים היישר אל הכיכר. שטח הכיכר שהשתרעה מצפון לשער העיר הצפוני, ואשר כונתה שער קודבורגו (Porta Codeborgo) השער הגרמני (Porta Tedesca) או שער טיצ'ינו (Porta Ticinese), היה מוצף לעיתים קרובות על ידי נגר עילי מההרים שממזרח לה. הכיכר עצמה נבנתה במאה ה-18, ככל הנראה כדי לפתור את בעיית ההצפות. החל בשנות החמישים של המאה ה-20 נהרסו הבנינים שסביב הכיכר באופן הדרגתי. תחילה נהרס המבנה שניצב במרכזה של הכיכר ואשר נודע בכינוי "האי" (L'Isola). לאחריו נהרסו הבנינים שמצידה המזרחי והדרומי של הכיכר, ותוך כדי כך נחשף קטע מחומת העיר הצפונית. הכיכר עוצבה ונבנתה מחדש בסגנון מודרני לאחר ששימשה כמגרש חניה.
פיאצה אינדיפנדנצה וכנסיית סן רוקו.
פיאצה אינדיפנדנצה (Piazza Indipendenza - "כיכר העצמאות") שנודעה בכבר כפיאצה סן רוקו (Piazza San Rocco - "כיכר רוקו הקדוש"), שוכנת מדרום לעיר העתיקה ובה ניצב בעבר "שער לוגאנו" (Porta Lugano), שערה הדרומי של העיר. הכיכר קיבלה את שמה מהאובליסק (Obelisco) שהוצב במרכזה לציון מאה שנים ל"חוק הבוררות" של נפולאון אשר ביטל את "הרפובליקה ההלווטית" ואיפשר את הצטרפותה של טיצ'ינו לשווייץ כקנטון עצמאי.
כנסיית סן רוקו (chiesa San Rocco) שמדרום לכיכר ולחומות העיר נבנתה בשנת 1478 במקום בו ניצבה כנסיית קודמת מהמאה ה-14 שהוקדשה ל"מריה הקדושה של הגשר" (Santa Maria del Ponte). הכנסייה עברה שיפוץ מקיף בשנת 1926, מגדל הפעמונים שלה נהרס והפרסקאות שעל חזיתה נמחקו ופינו את מקומם לפרסקו חדש של הקדוש. הכנסייה שוחזרה שוב בשנים 1996–1998.
כנסיית סנטה מרייה דלה גרצייה.
כנסיית סנטה מרייה דלה גרצייה (Chiesa di S. Maria delle Grazie - "כנסיית מרייה הקדושה של ההודיה", או "של החן") בדרומה של העיר הוקמה בסוף המאה ה-15 ונזכרה לראשונה בשנת 1480. המנזר ששכן בסמוך לה חדל מלשמש לייעודו זה באמצע המאה ה-20, והקלויסטר שלו משמש בהווה כבית אבות. פנים הכנסייה מחולק לשני חלקים על ידי קיר גדול בסגנון פרנציסקני ועליו פרסקאות בסגנון הרנסאנס. הפרסקו המרכזי מתאר את הצליבה, והוא מוקף ב-15 פרסקאות נוספים העוסקים בחייו של הצלוב. זהות האמן שצייר את הפרסקאות עלומה, אך נראה כי היה לומברדי והיצירה נוצרה בין 1495 ל-1505. פרסקו ידוע נוסף בכנסייה מכונה "דורמיציו מרייה" (Dormitio Mariae - "שנתה של מריה"), והוא מתאר את הסגידה לפסל עץ של הבתולה הנמה. הכנסייה נפגעה בשריפה ב-31 בדצמבר 1996 אך עברה שיפוץ מקיף.
עם הספר (סדרת ספרים)
"עם הספר" הוא שמה של סדרת ספרים שיצאה לאור בהדרגה מסוף שנת 2007 ועד יוני 2009 בהוצאת ידיעות אחרונות, ובמסגרתה פורסמו 27 ספרי יסוד של התרבות העברית. המו"ל הציג מיזם זה כחלק מחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. את שמה יונקת הסדרה מהביטוי "עם הספר" - כינוי לעם ישראל.
במרץ 2010 החלה הוצאה לאור של סדרה נוספת, "עם הספר - פרוזה ישראלית", ובה 20 ספרים בולטים של סופרים ישראלים.
עם הספר - ארון הספרים היהודי.
ספרי הסדרה:
המו"ל תיאר את מפעל "עם הספר": "המפעל ששם לו למטרה להחזיר לבית הישראלי את נכסי צאן ברזל של היצירה היהודית והעברית לדורותיה. המפעל הוא ביטוי לאמונה כי ארון הספרים הביתי הוא הביטוי הנכון והחזק ביותר לזיקתנו התרבותית והלאומית" והוסיף כי הוא רואה שליחות בחשיפת התרבות היהודית לציבור הרחב.
למיזם שותפים, בנוסף להוצאת ידיעות אחרונות, גם העיתון "ידיעות אחרונות", שפרסם את הסדרה ואִפשר רכישת ספרים בה באמצעות קופונים הנכללים בעיתון, ובנק הפועלים, שסבסד את רכישת הספרים.
העורך האחראי של הסדרה הוא דב איכנוולד, מנכ"ל הוצאת ידיעות אחרונות. למיזם ועדה מייעצת, שבראשה עומד נחום לנגנטל, וחבריה הם הרב עדין שטיינזלץ, הסופר א.ב. יהושע, פרופ' משה הלברטל, ד"ר גדי טאוב, ד"ר רות קלדרון, פרופ' אביעד קליינברג, הסופר יורם קניוק, פרופ' ידידיה צ' שטרן והרב יובל שרלו.
ב-16 בנובמבר 2007 הכריזה ההוצאה על המיזם, במסע נמרץ של קידום מכירות, שכלל מודעות ענק ב"ידיעות אחרונות", ידיעה מערכתית בעיתון זה, שלושה עמודים בטור של יאיר לפיד במוסף "7 ימים" ("אף אחד לא דרש ממני לכתוב עליו", כתב לפיד, "הוא רק הוצג בפניי ומיד התנדבתי לשווק אותו") וידיעה באתר ynet. מאמרים על ספרי הסדרה התפרסמו ב"ידיעות אחרונות" ובאתר ynet עם צאת הספרים לאור (למשל "והעיקר: להשתדל" מאת אביעד קליינברג, על המשנה, או "והכל נברא במילים" מאת יורם קניוק, על התנ"ך, "רגל פה רגל שם" מאת הרב שי פירון, על מבחר כתבי ביאליק).
לעיצוב הסדרה שני מאפיינים ייחודיים:
על הטקסט שעליו מתבססים רבים מספרי הסדרה לא חלות זכויות יוצרים, וחלק ניכר מטקסט זה נמצא באתרי אינטרנט. למרבית הספרים מצורפת הקדמה קצרה, לעיתים כזו החתומה על ידי "מערכת עם הספר", ולעיתים כזו החתומה על ידי מומחה בתחומו של הספר.
בספרי הסדרה אין חידוש של ממש, שהרי על-פי הגדרתה זו סדרה שלא באה לחדש, אלא להוציא לאור מחדש ספרי יסוד של התרבות העברית. עם זאת, עוררה הסדרה עניין רב, ונכתבו עליה מאמרי ביקורת רבים, מהם שעסקו במיזם כמכלול, ומהם שהתייחסו לשיקולי העריכה של ספר ספציפי. כך, למשל, עסקה חוקרת הספרות זיוה שמיר בבחירת תוכנו של הספר המוקדש לחיים נחמן ביאליק.
עם הספר - פרוזה ישראלית.
במרץ 2010 החלה הוצאה לאור של סדרה נוספת, "עם הספר - פרוזה ישראלית", ובה 20 ספרים בולטים של סופרים ישראלים, שיצאו לאור במהלך 60 שנותיה הראשונות של מדינת ישראל. הסדרה היא חלק מחגיגות 70 שנה ל"ידיעות אחרונות". החידוש העיקרי בסדרה הוא הכריכה הקשה והעטיפה האחידה של ספריה, לעומת הכריכה הקלה והעטיפה הייחודית שבהן יצאו לאור מרבית הספרים במקורם.
בניגוד לסדרה הראשונה, שכמעט כל ספריה הם כאלה שפגו זכויות היוצרים על תוכנם, כל הספרים בסדרה זו מוגנים בזכויות יוצרים, והוצאת "ידיעות ספרים" נדרשה לקבל את הסכמת בעלי זכויות היוצרים לפרסומם.
בדומה לסדרה הקודמת, גם בסדרה זו בנק הפועלים מסבסד את הסדרה ותורם למחיר הנמוך של הספרים הנכללים בה.
הספרים בסדרה הם (בסוגריים: שנת ההוצאה לאור של הספר המקורי):
קישורים חיצוניים.
סדרת ארון הספרים היהודי.
על ספרים בסדרה
תזמורת רדיו דרום-מערב גרמניה
נמל בית
נמל בית הוא הנמל בו רשום כלי שיט וממנו קיבל מספר, אותיות או צירוף של שניהם כזיהוי שיוצג על דופן הכלי וכמו כן יקבל קוד זיהוי בינלאומי לזיהוי בקשר ובתקשורת הימית. נמל הבית הוא מקור כלי השיט, שם יעבור בדיקות כשרותו לשיט ושם ייערכו רישומיו בספר רישום. כל כלי שיט מחויב להניף דגל של המדינה בה נמצא נמל הבית שלו. קיים נוהג לשימוש בנמלי בית לצורך הנפת דגל נוחות.
נמל בית כנמל רישום.
כלי שיט חייב רישום בנמל בית. אין חובה לבקר בנמל הבית (הדבר נכון במיוחד בדגל נוחות), אך קיימת חובה לציין מאין הכלי מקבל שירותים מנהלתיים. בישראל מקובל כי נמל הבית הוא חיפה ובמקרים אחדים ירשמו נמל אשדוד או נמל אילת כנמלי בית. כלי שיט קטן יכול לקבוע מעגן כנמל בית שלו.
ציקלופדיית פני
ציקלופדיית פּני של "האגודה להפצת הידע השימושי" (באנגלית: The Penny Cyclopædia of the Society for the Diffusion of Useful Knowledge) היא אנציקלופדיה בריטית רבת-כרכים בשפה האנגלית שיצאה לאור בין השנים 1828–1843.
ציקלופדיית פּני נערכה על ידי ג'ורג' לונג והוצאה לאור על ידי צ'ארלס נייט.
מרב אלאשווילי