בנוסף, סוכנות החלל פיתחה את הגשושית ונרה-גלוב כפרויקט רוסי להרכבת תחנה בין-כוכבית לחקר ונוס. מטרת פרויקט זה היא מחקר מפורט על האטמוספירה ועל פני השטח של ונוס באמצעות מודול שישטו במסלול סביב כוכב הלכת. במקור השיגור תוכנן לשנת 2020, אולם בטיוטת התוכנית לחקר מערכת השמש עד שנת 2025, שהוכנה על ידי המכון למחקרי חלל של האקדמיה הרוסית למדעים בשנת 2017, נכתב כי לא ניתן יהיה לבצע את משימת ונרה-גלוב לפני 2030.
חרובית (יישוב)
חרובית היה יישוב ישראלי בחצי האי סיני, אשר פונה כחלק מהסכם השלום עם מצרים ופינוי סיני. היישוב היה ממוקם בפתחת רפיח.
שמו הרשמי של היאחזות הנח"ל היה חרובה, אולם החיילים קראו לו חרובית. שם זה לא התקבל באופן רשמי, בגלל שהוא הוקצה כבר למעברת חרובית בשפלת יהודה, ולמרות שהמעברה כבר לא הייתה קיימת השם חרובית ניתן ליער חרובית ונחל חרובית באותו אזור. היישוב נקרא אחר כך באופן רשמי: "תרס"ג", על שם השנה שבה הציע הרצל ליישב את אזור אל עריש.
היסטוריה.
חרובית הוקם כהיאחזות נח"ל בדצמבר 1975 ואוזרח כמושב שיתופי של תנועת החירות-בית"ר בקיץ 1977. בתחילת 1978 הורחב היישוב, במסגרת תוכנית הממשלה לעבות אזור חיץ ברוחב של כ-40 קילומטר בין ישראל למצרים, בתקווה שאזור זה יישאר בשליטה ישראלית גם לאחר הסכם שלום עם מצרים. אולם, בניגוד לציפיות, לא הוחל בהקמת יישוב הקבע. בנובמבר 1978, אומץ היישוב חרובית בידי מושב אביגדור במסגרת ניסיון לחזק את יישובי פתחת ימית אל מול אי הוודאות בתקופת השיחות עם מצרים.
ליד מושב חרובית התגלה אתר ארכאולוגי מתקופת הממלכה המצרית החדשה. רשות העתיקות כינתה את האתר (שבחפירתה עסקה ב-1979) "מצודת חרובית".
היישוב חד נס ברמת הגולן, שבהכנות להקמתו החלו ב-1982, היה אמור לקלוט חלק ממפוני חרובית. שם המושב הוא ראשי תיבות של שלושה יישובים שננטשו בסיני: חרובית, דקלה ונאות סיני. בסופו של דבר, לא התיישבו מפוני חרובית במקום.
מאיר מוריץ בק
מאיר מוריץ בֶּק (רומנית: Meyr Moritz Beck; 25 בדצמבר 1845 – 27 בפברואר 1923) היה רב ודרשן קהילת בית הכנסת כורל של בוקרשט יותר מ-40 שנים, ממנהיגי יהדות רומניה בימיו. מהלוחמים נגד שבועת היהודים ברומניה ומהמתנגדים לעליית יהודי רומניה לארץ ישראל.
ביוגרפיה.
מאיר בק נולד בעיר פאפה בהונגריה, במשפחת יהודים עניים מאוד. אמו נפטרה מחולירע כשהיה בן עשר. בסיום בית הספר היסודי המקומי למד שלוש שנים בגימנסיה קתולית בנדיקטינית, והמשיך את לימודיו במכללה פרוטסטנטית בפשט, שם הצטיין וקיבל מלגה. משנת 1865 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בסמינר, שכלל גם לימודים אוניברסיטאיים, ושהיה למוקד הזרם הקונסרבטיבי ביהדות, זכה בק להדרכתם ותמיכתם של הרב זכריה פרנקל וצבי גרץ. בסיום לימודיו חי תקופה מסוימת בצ'רנוביץ וביאשי והתפרנס ממתן שיעורי עזר. לאחר תקופה קצרה באחוזתו של חוכר קרקעות יהודי גדול בשם מאירהופר, עבר לבוקרשט ב-1872, כשהעדה היהודית הפולנית הייתה בשלבי התפוררות, שם התוודע לקבוצת אינטלקטואלים יהודים ובהם אדולף שטרן.
ב-1873 מונה לרב ודרשן בבית הכנסת כוראלי של בוקרשט ומנהל בית הספר לבנים "יעקב וקרולינה לבל", שייסדו יעקב לבל ורעייתו. הנהיג בבית הכנסת כורל של בוקרשט טקס קונפירמציה לבנות שכינה "מצוות הקהל". הטקס נערך לראשונה בחג שמחת תורה, בשנת 1874. ביוזמתו של בק הוקמה חברה להוצאה לאור של ספרי לימוד יהודיים, והוא היה מראשוני מחברי הספרים, לצדם של משה גסטר, דוויצ'ון באלי ול' קאסאבאן. בק ערך את כתב העת "Revista Israelită" והשתתף בכתבי העת "Fraternitatea" ו-"Anuarul pentru izraeliţi". במסגרת פעילותו הפובליציסטית תקף את "שבועת היהודים" וכינה אותה "מורה בארבארו" (=שבועה בארבארית). בק היה מורה רוחני אהוב של הקהילה, וב-1921, כשהקהילה הוקמה באופן רשמי, נבחר לרב ראשי של כבוד והיה חבר במועצת הרבנות.
הרב בק תמך ברפורמה מתונה. התנגד להכנסת עוגב לבית הכנסת קורל בבוקרשט אך לבסוף התפשר בתנאי שהמנגן בעוגב יהיה לא יהודי. הוא הציע לשנות את תפילת כל נדרי, אך הצעתו לא התקבלה. הרב דר' בק ניסה לקדם הקמת סמינר רבני ברומניה ופעל לשם כך במגעיו עם השלטונות הרומניים. הוא היה מסוכסך עם הרב האורתודוקסי חיים שמואל שור וניסה לערב בסכסוך את השלטונות. בעקבות סכסוכו עם החוגים האורתודוקסים נמתחה עליו ביקורת חריפה ומתמשכת בעיתונות היהודית.
הרב בק היה נשוי לעמליה. נולדו להם 4 בנים (אברהם, פריץ, איזידור ווילהלם) ו-5 בנות (יוליה קאנר, חנה ניני בק, מיצי שטיינברג, שולמית שפודהיים, שרלוטה מרכוס).
הרב ד"ר אברהם בק, בנו של מוריץ בק, היה ממשיך דרכו, קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובפילוסופיה מאוניברסיטת וינה והיה רב מודרני, רפורמיסט. בניו של ד"ר אברהם בק, פריץ ותאו, עלו לישראל בשנת 1970 יחד עם משפחותיהם.
יבש גלעד
יָבֵשׁ גִּלְעָד היא עיר מקראית בנחלת חצי שבט המנשה שבעבר הירדן המזרחי המופיעה כמה וכמה פעמים בתנ"ך. כמשתמע משמה, העיר שכנה ממזרח לנהר הירדן, באזור הגלעד.
פרשת פילגש בגבעה.
הופעתה הראשונה בתנ"ך היא בספר שופטים, בסיפור פילגש בגבעה. למרות המלחמה הכוללת של בני ישראל בשבט בנימין, לא השתתפו אנשי יבש גלעד במאמץ המלחמתי. משתמה המלחמה לחמו בהם בני ישראל, והרגו את כל תושבי יבש גלעד, חוץ מארבע מאות נשים. את הנשים לקחו לנשים לבני בנימין, שבשל שבועה לא הותרו להינשא לבנותיהם של בני ישראל אשר נלחמו בהם (שופטים):
פרשת נחש העמוני.
הפעם השנייה שבה מוזכרת יבש גלעד, היא בסיפור המלכתו של שאול למלך. לאחר ששאול מומלך בפעם הראשונה, מאיים נחש מלך עמון לכבוש את יבש גלעד:
בני העיר ניגשים למשא ומתן על חייהם, ומקבלים הבטחה מנחש, על פיה אם ינקרו את עינו הימנית של כל אחד מהתושבים, הוא יחוס על חייהם:
שאול המלך חש עם צבאו לעזרת אנשי יבש גלעד, ומציל אותם מציפורני המלך העמוני:
פרשת קבורת שאול.
בפעם השלישית מוזכרים אנשי יבש גלעד כאלו שקברו, מתחת לאשל בעירם, את שאול המלך ואת יהונתן בנו, שנמצאו על יד החומות בבית שן, לאחר התבוסה בגלבוע:
דוד המלך, שהומלך על שבט יהודה זמן קצר אחר מיתת שאול, שלח לשבח אותם על מעשיהם:
הקשר בין שלוש הפרשות.
בפירוש המיוחס לרש"י בדברי הימים מופיע קשר בין שלוש הפרשות:
אנשי יביש גלעד סיכנו עצמם למען גופות שאול ובניו יותר משאר ישראל משום ששאול הצילם מנחש העמוני (ראה לקמן: "יבש גלעד בחז"ל"). הוא מציע שכנגד שבעת הימים שצמו והתענו בציפייה שמישהו מישראל יושיעם, כנגדם התענו שבעה ימים על מות שאול.
עוד הוא מסביר שהאבלות שלהם הייתה גם משום שרבים מהנופלים באותה מלחמה היו מבנימין, שבטו של שאול, והיו קרוביהם של בני יביש גלעד, כפי שעולה מפרשת פילגש בגבעה, במסירת בנות העיר לבני בנימין.
יבש גלעד בחז"ל.
חז"ל הבינו שמעשה החסד של אנשי יבש גלעד בקבורת שאול ובניו נבעה מהכרת טובה על הצלתם מנחש העמוני. חז"ל משבחים את המעשה ודורשים שבזכותו, עתידים חצי שבט המנשה, שאנשי העיר משתייכים לו, להיגאל ראשונה מהגלות:
זיהוי האתר.
מן האונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה ניתן ללמוד כי יבש גלעד עוד התקיימה בראשית המאה הרביעית לספירה. אוסביוס ממקם אותה על הר הנמצא 6 מילין על הדרך הרומית שבין פחל לגרש.
במהלך המאה ה-20 הוצע לזהות את יבש גלעד עם שני אתרים בממלכת ירדן של ימינו: תל אבו אל-חרז (על-ידי נלסון גליק ואחרים) ותל אל-מקלוב (ישראל פינקלשטיין). שני האתרים שוכנים בסמוך לנחל וואדי יאבס, שייתכן ששימר את שמה הקדום של העיר.
תל אבו אל-חרז נמצא בצד המזרחי של בקעת הירדן. בחפירות שנערכו עד כה באתר, נחשפו ממצאים מתקופות שונות וביניהן גם מתקופת הברזל I ו-II המתאימות לתקופה המזוהה כתקופת המאורעות המתוארים בתנ"ך, אך לא נתגלו ממצאים שתמכו בזיהוי המדויק של האתר. באתר נמצאו עדויות ליישוב של גויי הים (או לכל הפחות קשרים עם הים האגאי), היחיד מיישוביהם שהתגלה בירדן.
תל אל-מקלוב שוכן במעלה הגלעד, 8 קילומטרים מזרחית לתל אבו אל-חרז, על הר החולש על וואדי יאבס. בסקר ארכאולוגי שנערך במקום, התגלו גם חרסים מתקופת הברזל I ו-II. חוקרים התומכים בזיהוייה של יבש עם תל אל-מקלוב סבורים כי מיקומו של התל תואם את התיאור באונומסטיקון של אוסביוס. מנגד, יש הטוענים כי תל אל-מקלוב רחוקה מדי מח'רבת אבזיק, המזוהה עם בזק המקראית, בה חנה צבא שאול ערב המלחמה עם העמונים ביבש. לפיכך, הם גורסים, יש לזהות את יבש גלעד בתל אבו אל-חרז, שנמצאת במרחק סביר מבזק ובאופן התואם את התיאור המקראי של מלחמת שאול בנחש.
אבאוהם
אַבְּאוֹהְם היא יחידה אלקטרומגנטית של התנגדות חשמלית ביחידות emu-cgs. כאשר זרם חשמלי של 1 אבאמפר זורם דרך התנגדות של 1 אבאוהם, המתח החשמלי על פני הרכיב החשמלי הוא 1 אבוולט. אבאוהם אחד שקול ל-formula_1 אוהם.
וגנר (פירושונים)
וגנר (Wagner) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו יצרן עגלות או עגלון.
מאיר בק
מוזיקה פסיכדלית
מוזיקה פסיכדלית היא מוזיקה שמושפעת מחוויות פסיכדליות, כלומר מהשפעת סמים פסיכואקטיביים (ובעיקר סמים פסיכדליים). המונח מתייחס למגוון סגנונות וסוגות מוזיקליים, אשר כוללים רוק פסיכדלי, פולק פסיכדלי, פופ פסיכדלי, מוזיקת נשמה פסיכדלית, אמביינט פסיכדלי, וטראנס פסיכדלי, כמו גם סגנונות אחרים של מוזיקה (למשל, תת-ז'אנר של הרוק הפסיכדלי, אסיד רוק). יש הטוענים שמוזיקה פסיכדלית יכולה להתקיים בכל סוגה - כולל אפילו מוזיקה קלאסית.