האמנה אומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בהחלטה 58/4, ב-31 באוקטובר 2003. על האמנה חתומות 140 מדינות בעולם והיא נכנסה לתוקף ב-14 בדצמבר 2005. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-29 בנובמבר 2005 והיא אושררה ב-4 בפברואר 2009.
ועידת המדינות החברות.
כדי לייעל את שיתוף הפעולה בין המדינות החברות באמנה ולהגשים את מטרותיה, נוסדה ועידה של המדינות. כינוס הוועידה הראשון התקיים בחודש דצמבר 2006 לחוף ים המלח בממלכת ירדן. בכנס זה נערכו שיחות בין נציגי הממשלות החברות שבהן הוחלט על מערכת פיקוח לצורך יישום ההסכם. הוחלט על קבוצת עבודה אשר תקבע את אופי מנגנון הפיקוח ודרכי עבודתו, כמו כן נוסדו קבוצות עבודה נוספת לקידום התאום בין המדינות ולצורך איתור והשבת נכסים.
הכינוס השני של ועידת המדינות החברות נערך בבאלי, אינדונזיה בפברואר 2008. הכינוס השלישי נערך בחודש נובמבר 2009 בדוחה, קטר.
עיקרי האמנה.
האמנה נגד שחיתות עוסקת בחמישה נושאים עיקריים: מניעה, אמצעי חקיקה פלילית ואכיפת החוק, שיתוף פעולה בינלאומי, איתור תפיסה והשבת נכסים, סיוע טכני והחלפת מידע. לאמנה הוראות מחייבות והוראות שאינן מחייבות.
הוראות כלליות (פרק 1, סעיפים 1–4).
הסעיפים הפותחים של האמנה כוללים הצהרה בדבר מטרתה (סעיף 1), הכוללת קידום של יושרה, מתן דין וחשבון, סדרי מינהל ציבורי תקינים וניהול תקין של נכסי הציבור, בכל מדינה וכן תמיכה הדדית בדרך של שיתוף פעולה ועזרה טכנית בין המדינות החברות. הסעיפים אף כוללים הגדרות למונחים המרכזיים לאמנה. חלק מן המונחים זהים לאלה הנימצאים בשימוש באמנות אחרות, כגון אמנת האו"ם נגד פשע מאורגן בינלאומי, חלקם ייחודיים לאמנה זו, כגון "נושא משרה ציבורית", "נושא משרה ציבורית זר", ו"נושא משרה בארגון ציבורי בינלאומי". אין באמנה הגדרה למונח "שחיתות". סעיף 4 באמנה מורה על הגנת ריבונותן הלאומית של המדינות החברות זאת ברוח סעיף 2 למגילת האומות המאוחדות.
אמצעי מנע (פרק 2, סעיפים 5–14).
הוועידה הראשונה של המדינות החברות הכירה בחשיבות המניעה כאמצעי למלחמה בשחיתות על ידי נקיטה באמצעים משמעותיים יותר מאלה שננקט בהם בעבר, הן בהיקפם והן בפרטיהם. אמצעי המנע נוגעים למגזר הציבורי והפרטי גם יחד. הפרק כולל דגם של קווי מדיניות מנע, כגון יסוד גופים למלחמה בשחיתות ושקיפות רבה יותר במימון מערכות בחירות ומפלגות פוליטיות. גופים הפועלים נגד שחיתות הם שצריכים ליישם את קווי המדיניות נגד שחיתות, להפיץ מידע ולהיות עצמאיים, בעלי מימון מתאים וצוות מיומן למשימה. המדינות אף מחויבות להבטיח כי השירותים הציבוריים שלהן נתונים תחת אמצעי ביטחון המקדמים יעילות, שקיפות וגיוס עובדים המבוסס על תכונותיהם. לאחר שהתקבלו לעבודה, משרתי ציבור חייבים לציית לכללי התנהגות, לחשיפה של אמצעיהם הכלכליים ולמתן נתונים נוספים, וכן להיות כפופים למערכת לאכיפת משמעת. יש לקדם אף שקיפות ומתן דין וחשבון בעניינים של מימון ציבורי, וכן לקבוע דרישות פרטניות למניעת שחיתות, במיוחד בשטחים חיוניים של המגזר הציבורי, כגון מערכת השפיטה והרכש. כיוון שמלחמה בשחיתות תלויה גם בשיתוף פעולה בין הממשל לחברה, האמנה מדגישה באופן מיוחד את חשיבות המעורבות של חברה אזרחית ואת תהליך הדיווח באמצעותו המנהל הציבורי מדווח לציבור. הדרישות המפורטות באשר למגזר הציבורי ישימות אף למגזר הפרטי - אף מן המגזר הפרטי קיימת ציפייה לשקיפות בהליכים ולציות לכללי התנהגות.
הגדרת עבירות ואכיפה (פרק 3, סעיפים 15–44).
הפרק השלישי באמנה קורא למדינות החברות לחוקק ולאכוף שורה של עבירות פליליות ולא להסתפק ברשימת עבירות ידועות מן העבר, למשל שיטות שונות של שוחד ומעילה, אלא אף התנהגויות שאינן מוכרות עדיין כפליליות
במדינות רבות, למשל ניהול לא הוגן של משרה רשמית. המגוון הגדול של דרכים בהן שחיתות באה לידי ביטוי במדינות שונות, מציבה אתגר למחוקק ולחוקות של המדינות החברות. מסיבה זו חלק מן הניסוחים באמנה מותירים שיקול דעת באימוץ ההוראות, או שהם כפופים לחוקה ומערכת החוק הקיימת במדינות החברות. ההתנהגויות שהמדינות החברות חייבות להגדירן כעבירה פלילית הן מתן או לקיחת שוחד של אזרח, בעל תפקיד רשמי זר או בינלאומי, ושוחד פסיבי של פקיד ציבור זר ומעילה בכספי ציבור. עבירות נוספות שהמדינות החברות מתחייבות לחוקק הן עבירת הפרעה לבעל תפקיד באכיפת החוק במילוי תפקידו (כך בישראל, עבירת "הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו" ו"הפרעה לעובד הציבור"), עבירות הסתרה (כך למשל בישראל, "הסתרת פנקס", "הסתרת צוואה", "הסתרת שטר קניין"), עבירות מעין גנבה והונאה, והלבנת הון.
שיתוף פעולה בינלאומי (פרק 4, סעיפים 43–50).
הפרק הרביעי באמנה עוסק בשיתוף פעולה בינלאומי למיגור תופעת השחיתות ומפורטים בו בין היתר הכללים להסגרת חשודים בעבירות שחיתות ולהסגרת פושעים שעמדו לדין. בפרק נקבעים הכללים לשיתוף פעולה משפטי ולעזרה משפטית בין מדינות חברות באיסוף ראיות, בהכנת מסמכים משפטיים, בגביית עדויות ועוד. הפרק עוסק אף בהמשך הליכים משפטיים בין מדינות חברות, בשיתוף פעולה באכיפת החוק ובחקירות משותפות, וביישום אמצעי חקירה מיוחדים.
באמנה נדרשות המדינות החברות אף לפשט הליכי חקירה ואיתור ראיות להוכחת פשעי שחיתות, כך למשל התגברות על חוקי סודיות בנקאית. האמנה אף קוראת להגברת שיתוף הפעולה בין גופים לאומיים ובינלאומיים לצורך מלחמה בשחיתות, תוכניות הגנה על עדים, קורבנות שחיתות, עדים מומחים וחושפי שחיתויות כדי להבטיח אכיפה יעילה של החוק.
היום הבינלאומי למאבק בשחיתות.
האו"ם קבע שבכל שנה ב-9 בדצמבר יצוין היום הבינלאומי למאבק בשחיתות, שמטרתו "קידום וחיזוק האמצעים למניעת שחיתות ולמאבק בשחיתות בצורה יעילה יותר... וקידום יושרה, אחריות וניהול תקין של ענייני ציבור וניהול רכוש ציבורי."
קתרין מק'קורמק
קתרין מק'קורמק (באנגלית: Catherine McCormack; נולדה ב-3 באפריל 1972) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה. מק'קורמק התפרסמה בתור מרון אשתו של ויליאם וולאס בסרט "לב אמיץ", בתור אליזבת' הנלי בסרט " בסרט משחק ריגול" ובתור גרטה שורדר בסרט "צילו של ערפד".
ביוגרפיה.
מק'קורמק חצי אירית קתולית במוצאה נולדה בעיירה אלטון שבמחוז המפשייר. אמה נפטרה ממחלה קשה כאשר הייתה בת שש והיא גדלה לצד אביה ואחיה סטיבן.
למדה בבית ספר למשחק מהיוקרתיים ביותר בממלכה שבאוקספורד.
לאחר תפקיד בכורה לא מוצלח בסרט "טעון" התפרסמה מק'קורמק בתפקיד משני בדרמה התקופתית "לב אמיץ" בה היא גילמה את מרון אשתו של המושיע הסקוטי ויליאם וולאס (מל גיבסון) שנרצחת על ידי חייליו של מלך אנגליה אדוארד הראשון.
הרצח שלה בתחילתה של העלילה הוא הגורם המרכזי למרד הסקוטי בניצוחו של ויליאם וולאס בכיבוש האנגלי.
ב-1998 גילמה את המשוררת האיטלקייה החושנית ורוניקה פרנקו בדרמה הביוגרפית "יופי מסוכן".
כמו כן שיחקה בדרמה "רוקדים בלונאסה" בתור כריסטינה אחותה הרומנטיקאית והבודדה של קייט מונדי (מריל סטריפ).
תפקידה השני המפורסם ביותר של מק'קורמק היה בתור השחקנית הגרמנייה גרטה שורדר בדרמת האימה הקומית "צילו של ערפד" על עשיית סרט הערפדים המפורסם ביותר בכל הזמנים "נוספראטו".
שיחקה גם במותחן של קתרין ביגלו " גלים מן העבר" את העיתונאית ג'ין ג'ניס הנוסעת עם בעלה טומאס (שון פן) לאיי המים הרדודים כדי לחקור רצח של שתי נשים במאה ה-19.
שיחקה ב-2001 במותחני הריגול המצליחים "משחק ריגול" של טוני סקוט בתור אליזבת הנלי אישה אנגלייה הכלואה בכלא שמור בסין ו"החייט מפנמה" שם גילמה את פרנצ'סקה דין.
ב-2005 הופיעה לצידם של אדוארד ברנס ובן קינגסלי במותחן הפעולה העתידני "אפקט הרעם" בתור סוניה רד ממציאת טכנולוגיית המסע בזמן.
ב-2007 השתתפה בסרט האימה "28 שבועות אחרי", סרט ההמשך למותחן האימה המצליח של דני בויל מ-2002.
דייוויד קאטו
דייוויד קאטו קיסול (באנגלית: David Kato Kisule, 1968 - 26 בינואר 2011) היה פעיל זכויות להט"ב באוגנדה, חבר בארגון "מיעוטים מיניים אוגנדה" (SMUG) ונחשב לאבי התנועה לזכויות להט"ב במדינה. קאטו נרצח בשנת 2011, זמן קצר לאחר זכייתו במשפט נגד עיתון מקומי, שפרסם את תמונתו ופרטי המגורים שלו והוציא אותו מהארון תוך קריאה לרוצחו.
ביוגרפיה.
נולד לשבט קיסול בכפר נקוואלה. למד בקולג' בודו ובאוניברסיטת קייאמבוגו. לימד במספר בתי ספר, ובמהלך תקופה זו גברה מודעותו לנטייתו המינית; הוא פוטר בשל כך ב-1991. עבר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, בה לימד מספר שנים, והושפע מקידום זכויות הלהט"בים בה לאחר סיום האפרטהייד. ב-1998 חזר לאוגנדה ויצא מהארון במסיבת עיתונאים; הוא נעצר ושוחרר לאחר שבוע. קאטו המשיך בפעילותו בתחום זכויות הלהט"בים, ויצר קשרים עם ארגונים פרו-להט"בים מחוץ למדינה. ב-2002 הצטרף לסגל בית הספר היסודי החדש לבנים "סט. הרמן נקוני" במאסקה.
ב-2004 ייסד לצד שותפים נוספים את הארגון "מיעוטים מיניים אוגנדה" (SMUG). ב-2009 נאם על זכויות להט"בים בוועידה לזכויות אדם המימון האו"ם, אך נציגי אוגנדה צחקו במהלך הנאום, ולאחריו עזבו קאטו ואנשיו את הוועידה מחשש שייעצרו.
ב-2010 עזב את תפקידו כמורה בבית ספר והתמקד בעבודתו במסגרת הארגון, ובהתנגדותו להצעת חוק שקבע עונש מוות על "מעשים הומוסקסואלים"; בהצעה תמכו ראש ממשלת אוגנדה ונשיאהּ ב-2008, דבר שעורר ביקורת בקרב הקהילה הבינלאומית. ב-2011 הוזמן לפעול במשך שנה כעמית מחקר במרכז לזכויות אדם שבאוניברסיטת יורק (בריטניה).
הפרסום ב"רולינג סטון" האוגנדי.