ב-2006, פרנק היה אחד משלושת חברי הבית שהתנגדו לחוק הכבוד לגיבוריה הנופלים של אמריקה, אשר הגביל את המחאה כנגד חיילים בלוויות (ובמיוחד את זו של הכומר פרד פלפס הגזען, ראש הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו, שפועלת כנגד הומואים, קתולים, יהודים, מוסלמים וכדומה). הוא התנגד להצעת החוק, אשר עברה פה אחד בסנאט, בנימוק של זכויות אזרח ושל חוקתיות. פרנק אמר על ההצבעה: "אני חושב שזה מאוד סביר שזה ימצא כלא חוקתי... זה נכון שכשאתה מגן על זכויות אזרח, אתה מגן באופן טיפוסי גם על אנשים שעושים דברים מגעילים... אבל אתה משחק לידיהם כשאתה נותן להם להתגרות בך לידי עשיית יתר. אני לא רוצה שהבריונים האלה יטענו שאמריקה היא צבועה".
הכלל של פרנק בנוגע ל"אאוטינג".
השקפתו של פרנק בנוגע ל"אאוטינג" של רפובליקנים הומואים מסוימים הפכה להיות מוכרת היטב בציבור, והיא כונתה "הכלל של פרנק" - הכלל הקובע שמותר לעשות "אאוטינג" לאדם שהוא הומו בארון, במקרה שאותו אדם בעצמו משתמש בסמכותו כדי לפגוע בהומוסקסואלים. הנושא הפך לרלוונטי במיוחד בשנת 2006, במהלך השערורייה של מרק פולי, בקשר עם התוכנית של הקונגרס לשולחי ההודעות (Pages) לתלמידי תיכון, שמבצעים עבודות אדמיניסטרטיביות בעבור חברי בית הנבחרים (בשעה שמרק פולי נתפס עם פרוטוקול של הודעות מיניות לתלמידי תיכון ממין זכר), שבמהלכה פרנק הבהיר את עמדתו ברשת הטלוויזיה HBO בתוכנית "בזמן אמת עם ביל מאהר":
אודות אזור הבחירה.
אזור הבחירה ה-4 של מסצ'וסטס, שאותו משרת פרנק החל משנת 1981, משתרע בעיקרו על פני דרום מסצ'וסטס, וכולל את שטח החוף הדרומי, ואת המחוזות בריסטול, מידלסקס, נורפוק ופליימאות'.
גישתו לישראל.
כחבר קונגרס יהודי ודמוקרט, פרנק נחשב לתומך עקבי של מדינת ישראל. בהזדמנויות רבות הביע את דעתו, שישראל היא מעוז של דמוקרטיה וחופש, ושהסיבה העיקרית להתמשכות הסכסוך באזור היא סירובם של הפלסטינים ושל מדינות ערב לעשות את הוויתורים הנחוצים לכך. הוא הוסיף, שהביקורת שישראל זוכה לה היא חסרת פרופורציות, לעומת השתיקה נוכח פשעים שמבצעים ממשלים של מדינות אחרות.
יחד עם זאת, בעת שהקונסול הכללי של ישראל בבוסטון, נדב תמיר, הותקף על ידי חוגים ימניים בגלל מזכר פנימי שכתב, ובו ביקר את התנהלות ממשלת ישראל ביחסיה עם הממשל האמריקני - עמד פרנק לצידו של הקונסול. פרנק טען, שתמיר עשה שירות חשוב למדינת ישראל, בכך שסיפק לממשלתו מידע מדויק וחיוני, אודות העוינות שגורמת מדיניותה של ממשלת ישראל, והירידה בתמיכה של הקהילה היהודית ושל הממשל בישראל, כתוצאה מכך.
הנרי ווקסמן
א-סעיקה
אחרי מות
עיטור השירות
עיטורי משטרת ישראל
עיטורי שירות בתי הסוהר
ארוזה
ארוזה (בגרמנית: Arosa) היא עיירת נופש שווייצרית טיפוסית בקנטון גראובינדן בדרום-מזרח שווייץ. העיירה מתבססת על תיירות ומשלבת סקי אלפניסטי בתקופת החורף, וטיולים רגליים ומסלולי אופניים בקיץ.
ארוזה מחולקת לשני חלקים - החלק העליון והוותיק נקרא "אינר-ארוזה" (Innerarosa - "ארוזה הפנימית") שם חיים רוב התושבים הוותיקים; ואילו רובע "אאוסר-ארוזה" (Ausserarosa - "ארוזה החיצונית") נמצא בחלק התחתון יותר ובו נמצא אגם קטן, שם אף ממוקמים רוב המלונות והאטרקציות. העיירה נמצאת במרחק שעה נסיעה ברכב או ברכבת מהעיר כור (chur).
אתר הסקי בארוזה אינו מן הגדולים, ומשתרע על פני 60 ק"מ של מסלולי גלישה בכל הרמות. אף על פי שבדרך כלל היו באתר בעיקר גולשי סקי, בשנים האחרונות החל רווח גם ענף הסנובורד ומתקיימות בארוזה תחרויות סנובורד יוקרתיות. הפסגה הגבוהה ביותר באתר היא של הר וייסהורן (Weisshorn) המתנשא לגובה של 2,653 מטר, בעוד שהעיירה עצמה שוכנת בגובה של 1,739 מטר. באתר ישנם 14 רכבלים.
בארוזה יש כבר עשרות שנים מלון יהודי כשר למהדרין בשם "מטרופול" הפתוח במשך עונת החורף והקיץ ומנוהל על ידי משפחה יהודית שווייצרית בשם לוין. בשל כך, מהווה ארוזה יעד מועדף עבור תיירים חרדים. בכמה מקרים התלוננו תושבי המקום על התיירות החרדית.
חסיין פארס
ניצב (דרגה)
ממ&quot;ש
מפקח
פקד (דרגה)
רב-פקד
סגן-ניצב
ניצב-משנה
רב נגד (משטרה)
תת-ניצב
רב נגד (צה&quot;ל)
רנ&quot;ג (משטרה)
רנ&quot;ג (צה&quot;ל)
רב סמל בכיר (משטרה)
רס&quot;ב (צה&quot;ל)
רס&quot;ב (משטרה)
רב סמל בכיר (צה&quot;ל)
אונקולוג
רולנדה שגראן
ג'וליאן שגראן
בברלי סילס
הסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית
ב-28 ביוני 1940, ברית המועצות הגישה אולטימטום לרומניה, הדורש את פינוי הכוח הצבאי הרומני משטחי בסרביה ומשטחיה של צפון בוקובינה. מהאולטימטום השתמע איום לפלישה במידה ורומניה לא תקבל את האולטימטום. תחת לחץ ממוסקבה ומברלין, מוסדות השלטון הרומני וכוחות הצבא נסוגו כדי למנוע עימות צבאי בין רומניה לבין ברית המועצות. ללא שום הסבר, הכוחות הסובייטים כבשו גם את מחוז הרצה הרומני. אירועים אלו היו תוצר של ההסכמים בין גרמניה הנאצית ורוסיה הסובייטית במלחמת העולם השנייה הושפעו על ידי נפילת צרפת, מעצמה שנחשבה לערבה לגבולות רומניה, לידי הנאצים.
בחלקו העיקרי של שטח הכיבוש בבסרביה, הסובייטים סיפחו להרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, שהוקמה קודם לכן בין הבוג לדנייסטר ואת שאר השטח העבירו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אוקראינה. האבדות בשטחים של רומניה ב-1940 בבסרביה, צפון בוקובינה וכן בטרנסילבניה בהתאם לתכתיבים של גרמניה וברית המועצות גרמו למועקה רבה בקרב תושבי רומניה והיוו עילה להדחת המלך קרול השני של רומניה ועלייתו לשלטון של המשטר הלאומי-לגיונרי בראשות הגנרל יון אנטונסקו ומנהיג משמר הברזל, הוריה סימה.
שטח הכיבוש הסובייטי אבד בשנת 1941, כשהרומנים כבשו חזרה את שטחי בסרביה וצפון בוקובינה במבצע מינכן (בתיאום עם מבצע ברברוסה הנאצי). השטח נכבש חזרה בידי הסובייטים בשנת 1944, במבצע יאשי-קישינב.
אברהם סטופ
אברהם סטופ (19 באוקטובר 1897, טלוסטה – 26 בספטמבר 1968), היה חבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.
חייו.
סטופ נולד בטלוסטה שבגליציה. למד בישיבה עד הגיעו לגיל 17, אז למד בגימנסיה בלבוב והמשיך בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת לבוב. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית ונמנה עם ראשי התנועה בגליציה המזרחית. סטופ היה ממייסדי תנועת הנוער הציוני אחווה בגליציה, ושימש כיו"ר תנועת "החלוץ" הכלל ציוני בפולין. בשנת 1932 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
במשך שנים רבות ערך סטופ את העיתון הציוני היידי "ציוניסטישע וואָך" (יידיש: "השבוע הציוני"). כן היה המזכיר הכללי האחרון של ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית. בשנת 1935 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, תחילה כסגן ולאחר מכן כחבר הוועד, והיה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ועמד בראש "המפדה האזרחי ושיכון אזרחי" שפעל לבניין מגורים לעולים חדשים וותיקים.
במשך שנים רבות היה סטופ חבר ההנהלה העולמית והארצית של הציונים הכלליים. עם קום המדינה היה לממלא מקום במועצת המדינה הזמנית, ובשנת 1951 נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה.
היימליך
ג'ורג' פלש
ג'ורג' פלש (1909 - 22 בנובמבר 1990), איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים (1951–1955).
חייו.
פלש נולד ברשיצה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. בסיום לימודיו בגמנסיה העברית למד משפטים באוניברסיטת וינה. בנעוריו החל לפעול במסגרת תנועת נוער ציונית ובאגודת הסטודנטים הציוניים, היה חבר הנהלת "הכוח" בווינה ופעל במסגרת הסתדרות הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בתחרות שחייה שנערכה בחג השבועות בחיפה במאי 1934 קבע פלש במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ארץ ישראל חדש של 1:07.5 דקות, שיפור לשיאו של יואב אורבוך ממכבי תל אביב (1:10.0 דקות).
בהסתדרות מכבי היה פלש מזכ"ל ויו"ר התנועה בישראל, יו"ר ההנהלה העולמית וכן נבחר מטעמה לאספת הנבחרים הרביעית. מלבד זאת השתתף בפעילויותיה בתחום הספורט והיה חבר נבחרת הכדור מים של התנועה. כשחקן כדור מים במכבי חיפה, הוא השתתף בתחרויות בחו"ל, בין היתר בסוריה, מצרים ולבנון. כמו כן היה שחיין. הוא גם עמד בראשות האיחוד האזרחי כמזכ"ל.
במפלגת הציונים הכלליים שימש יו"ר הוועדה המפלגתית למדיניות חוץ. בכנסת השנייה כיהן כחבר הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.
דביר בנדק
דביר בֶּנֶדֶק (נולד ב-29 בדצמבר 1969) הוא שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
בנדק נולד וגדל בקריית חיים. למד בתיכון רודמן בקריית ים והיה חניך תנועת הנוער "המחנות העולים". שירת בצה"ל בזמן האינתיפאדה הראשונה ברצועת עזה במסגרת הנח"ל. לאחר שחרורו, טייל ברחבי העולם ועבד במשך כשנה וחצי כנהג מונית באוסטרליה. עם שובו ארצה, עבד במשך תקופה קצרה בעבודות עפר והחל ללמוד תיאטרון. ב-1997 סיים בנדק את לימודיו בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד במועדון צוותא כשחקן, פועל במה, תאורן ולבסוף גם כמנהל טכני.
ב-2008 קיבל את פרס שחקן המשנה ע"ש שמוליק סגל מטעם תיאטרון הבימה; זכה ב"פרס השחקן לדרמות טלוויזיוניות" בפסטיבל סיאול על משחקו בסרט הסטודנטים של אייל אסרף "החונך"; והיה מועמד לפרסי אופיר על תפקידו בסרט "סיפור גדול" ובסרט "ארץ פצועה".
במשך חמש שנים, עד אוקטובר 2012, כיהן בנדק כיו"ר הוועד המנהל של "שח"ם - ארגון השחקנים בישראל". בתום הקדנציה, החליפו בתפקיד אוהד קנולר. במרץ 2016 התפטר מתפקידו כיו"ר מדור הפרינג' במועצה הישראלית לתרבות ואמנות במחאה על מדיניות שרת התרבות מירי רגב.
חיים אישיים.
בנדק מתגורר בגבעתיים ונשוי לשחקנית עירית נתן בנדק. לשניים שתי בנות משותפות.