לאחר עשור שבה שיחקה בליגה הבכירה, ירדה פאסטו לליגה השנייה. זה קרה ב-8 בדצמבר 2009 אבל הנסיבות היו מוזרות. פאסטו עברה משבר בשנתיים הבאות שהתבטא בתוצאות לא טובות שמחקו את הצלחתה מ-2006. ועדיין, גורלה היה תלוי בה. כמה מחזורים לסיום העונה, אירחה דפורטיבו פאסטו את ריאל קרטחנה למשחק גורלי, כאשר לאורחים הספיק תיקו. התוצאה אכן הייתה 0-0 עד לדקות הסיום, אבל אז כבש דניאל הידלגו את השער שהיו אמור להעניק לפאסטו את הניצחון החשוב. בתוספת הזמן, נפל לפתע הקוון על הדשא, ככל הנראה מחפץ שנזרק מהיציע של אוהדי פאסטו. השופט הראשי, אוסקר חוליאן רואיס, הפסיק את המשחק בו במקום כשנותרו שתי דקות ובוועדת המשמעת של הדימאיור נקבע הפסד טכני לפאסטו בתוצאה 0–3. זה קטע את כל המומנטום החיובי של הקבוצה, ובתוספת שני הפסדים רצופים בשני המחזורים האחרונים, ירדו חניכיו של חורחה לואיס ברנאל לליגה השנייה.
באותה שנה פסיפסה פאסטו הזדמנות טובה לזכות בתואר שני, כאשר הגיעה לגמר הגביע. זו הייתה מתכונתו השנייה של הטורניר שהחל ב-2008 ופאסטו שובצה לבית המוקדם עם דפורטס קינדיו, דפורטיבו קאלי, אמריקה קאלי, קורטולואה ודפור פוטבול קלוב. היא סיימה במקום השני עם 17 נקודות אחרי קינדיו והעפילה לשלב הבא. בשמינית הגמר שיחה מול אתלטיקו וילה ולאחר 2-2 בסיכום המשחקים, ניצחה דפורטיבו פאסטו 6–7 בדו-קרב פנדלים. ברבע הגמר התמודדה מול אינדפנדיינטה סנטה פה וניצחה אותה 3–4 בסיכום המשחקים, אף על פי שסנטה פה העפילה גם כן לחצי הגמר כמפסידה עם המאזן הטוב ביותר. בחצי הגמר שיחקה פאסטו מול ג'וניור וניצחה אותה פעמיים: 1-3 בבית ו-1–2 בחוץ. לגמר העפילה פאסטו שוב מול סנטה פה, שניצחה בחצי הגמר את אתלטיקו נסיונל. במשחק הראשון בגמר ניצחה פאסטו בביתה 1–2 ובחוץ בבוגוטה הפסידו באותה תוצאה, כאשר סנטה פה משיגה את השער שהישווה את הסדרה רק בדקות הסיום. מהנקודה הלבנה הייתה ידם של שחקני סנטה פה על העליונה, עם ניצחון 4–5.
חזרה לליגה הבכירה.
לאחר שנתיים בליגה השנייה, חזרה פאסטו אל הליגה הבכירה במאזן מאוד מרשים. היא סיימה במקום הראשון גם אצ טורניר האפרטורה וגם את טורניר הקלאוסורה, כאשר לא מפסידה בביתה במשך 23 משחקים רצופים. בטורניר האפרטורה נעצרה כבר ברבע הגמר, כאש סיימה בתיקו 1-1 בסיכום הכללי עם ויידופר, אבל הפסידה בדו-קרב הפנדלים 2–3. בטורניר הקלאוסורה היא כבר הלכה עד הסוף, כשהיא מנצחת את אוניאוטונומה בסיכום 1–5 ברבע הגמר, את אקספרסו רוחו 2-6 בחצי הגמר ובגמר ניצחה את סנטאורוס 1-2 כדי לזכות בתואר הקלאוסורה של הליגה השנייה. במשחק הגמר מול אלופת האפרטורה, פטריוטס בויאקה, הפסידה פאסטו 0–1 במשחק הראשון, ניצחה בתוצאה זהה במשחק השני ובדו-קרב הפנדלים ניצחה 0–2 כדי לחגוג העפלה שנייה לליגה הבכירה.
ב-2012 חזרה פאסטו לליגה הבכירה, אבל גם הגיעה בפעם השנייה לגמר הגביע הקולומביאני, אך שוב לא הצליחה לזכות. הקבוצה סיימה במקום השני בבית המוקדם שכלל את אמריקה קאלי, דפורטיבו קאלי, דפור פוטבול קלוב, קורטולואה ואוניברסיטריו פופיין. בשמינית הגמר הביסה הקבוצה את אונסה קלדס 0-5 בסיכום שני המשחקים וברבע הגמר גברה על ג'וניור ברנקייה 2-6 בסיכום המשחקים. בחצי הגמר פגשה פאסטו את אתלטיקו בוקרמנגה וגברה עליה 1–3 בסיכום שני המשחקים ונעצרה רק בגמר על ידי אתלטיקו נסיונל. במשחק הראשון שנערך באצטדיון דפרטמנטל ליברטד ב-31 באוקטובר 2012, סיימו הקבוצות בתיקו 0-0 ובמשחק הגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט הפסידה פאסטו 0–2 ואת התואר.
אצטדיון.
הקבוצה משחקת את משחקיה באצטדיון דפרטמנטל ליברטד, ששייך למחוז נריניו. הוא נחנך ב-1954 ונקרא תחילה "13 ביוני", אך שלוש שנים לאחר מכן שונה שמו לדפרטמנטל ליברטד. האצטדיון עבר שינוי רציני לקראת השתתפותה של דפורטיבו פאסטו בקופה ליברטדורס 2007 וכיום תכולתו היא כ-28,000 מקומות. כמו כן, משמש האצטדיון לקיום אירועי ספורט אחרים וכן אירועי תרבות.
מועצת רבני ניו יורק
גדי פורטנוי
גדי פורטנוי (נולד ב-18 באפריל 1985) הוא במאי, עורך ושחקן קומי ישראלי.
ביוגרפיה.
ב-1999 בגיל 14, החל לביים, לצלם, לערוך ולהגיש את המגזין העירוני של העיר ראש העין לערוץ הקהילתי. ב-2001 הפיק והגיש ברדיו האינטרנטי "WFM" רדיו שהוקם בשיתוף מעריב לנוער. בקיץ 2003 התגייס ליחידת ההסרטה של המשטרה הצבאית בה שירת כצלם צבאי עד לשחרורו ב-2006. ב-2008 החל לעבוד בשידורי קשת ובמקביל החל לכתוב ולהופיע בערבי קומדיה של דומינו גרוס והחל לביים, לערוך ולהשתתף יחד עם חברי הקבוצה, ביניהם - טל טירנגל ויורן דוידי (חברי ההרכב תירס סקסואל) סרטונים וקליפים קומיים לרשת.
בשנת 2012 ביים, ערך והשתתף בסדרה דירה 17 ששודרה כחלק מתוכנית המערכונים מצב כפית ב-Yes Comedy.
בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד תירס סקסואל בה גדי ביים וערך את כל קטעי החוץ והמערכונים.
לאחר סיום התוכנית החל גדי לביים ולערוך קטעי חוץ לתוכניות טלוויזיה שונות - "תוכנית קיציס" ששודרה בשידורי קשת, "הכל אבוד" שהוגשה על ידי הקומיקאי טל פרידמן ושודרה ב-ערוץ 10, ביים וערך את כל מערכוני החוץ לתוכנית "זה המצב" - תוכנית מערכונים ששודרה ברשת, ביים וערך את הסדרה הקומית "אחמד ואחמד" בהשתתפות דובדבני וקובץ' עבור קומדי סנטרל ישראל. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "עד כאן" המשודרת בתאגיד השידור כאן. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "מחר שבת" עם צביקה הדר, ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי ביים את כל קטעי החוץ בתוכנית "מתחת לעור" ששודרה בחינוכית. ביים וערך את הסדרה "סחילנד" ששודרה בערוץ טדי בפרטנר TV. היה במאי עריכות ועורך בתוכנית אנחנו במפה ששודרה בהוט. ביים את תעודות הזהות של הכרישים לתוכנית הכרישים בקשת. ביים, ערך והשתתף יחד עם יוצרים נוספים בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" המשודרת ברשת.
במקביל לעבודתו כבמאי גדי גם שיחק דמויות שונות במערכונים בתוכניות טלוויזיה קומיות, ביניהן - ארץ נהדרת, צחוק מעבודה, דובדבני וקובץ', ניצה ולחם ושיחק בקליפים ופרסומות.
ב-2017 החל לביים ולערוך פרסומות ביניהן פרסומות לדומינו'ס פיצה, קפה טורקי, ויטבתה. בשנת 2019 ביים בין היתר, מספר פרסומות למקדונלד'ס.
גרמניה באירוויזיון 1982
גרמניה השתתפה באירוויזיון 1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" (מעט שלווה), בביצוע ניקול, וזכתה במקום הראשון בתחרות.
לפני האירוויזיון.
הגמר הלאומי הגרמני לבחירת הנציג עבור אירוויזיון 1982 נקרא "Ein Lied für Harrogate" (שיר עבור הארוגט), 12 שירים התמודדו בתחרות שנערכה באולפני הטלוויזיה הציבורית של בוואריה, הזוכה נבחר על ידי דגימה של 500 אזרחים אקראיים ממערב גרמניה הבאים לייצג את אוכלוסיית המדינה, כל אחד מהמצביעים דירג כל שיר מ-1 עד 12 בדומה לאירוויזיון עצמו.
באירוויזיון.
באירוויזיון, השיר שובץ במקום ה-18 והאחרון, אחרי אירלנד, בתום ההצבעה ,גרמניה קיבלה 161 נקודות, והגיעה למקום 1 מתוך 18 מדינות שהשתתפו
קרל רודנבורג
קרל רודנבורג (בגרמנית: Carl Rodenburg; 17 במאי 1894 - 5 בנובמבר 1992) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
רודנבורג נולד ב-17 במאי 1894 בגיסטמינדה, ובשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-113 (באדן ה-5), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה.. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף רודנבורג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1927 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובאביב 1928 הוא מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-14 (באדן). ב-1 באפריל 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 בנובמבר 1938 הוא מונה למדריך בבסיס ההדרכה בדבריץ.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1 בינואר 1940 מונה רודנבורג למפקד רגימנט הרגלים ה-203, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה כחלק מהדיוויזיה ה-76. ב-26 בינואר 1942 מונה רודנבורג למפקד הדיוויזיה ה-76, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 והקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-8, וב-8 באוקטובר 1942 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-31 בינואר 1943 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באותו היום הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ורודנבורג ושרידי הדיוויזיה נלקחו לשבי.
לאחר המלחמה.
באוקטובר 1955 שוחרר רודנבורג מהשבי. לאחר שחרורו התגורר רודנבורג בעיר גרפן, עד למותו ב-5 בנובמבר 1992, והוא בן 98 שנים.
ג'ורג' הרון
ג'ורג' הרון 1880–1963, (שם מלא: סר ג'ורג' ויקהם הרון, ב-אנגלית: George Wykeham Heron) היה רופא כירורג אנגלי, מנהל מחלקת הבריאות בממשל המנדט הבריטי בפלשתינה (ארץ ישראל) (ב-אנגלית: "Director of Medical Services in Palestine"), בין השנים 1920–1946 בדרגת קולונל, היה כפוף ל-נציב העליון (תפקיד המקביל כיום למנכ"ל משרד הבריאות),
ביוגרפיה.
הרון נולד בבריטניה, למד רפואה והתמחה ב-כירורגיה.
בשנת 1905 התגייס הרון לחיל הרפואה המלכותי.
בין השנים 1908–1915 שירת הרון ב-מצרים בכוחות הרפואה המלכותים ("Royal Army Medical Corps" )
ב-1919 הועלה הרון לדרגת קולונל
ב-1920 מונה למנהל מחלקת הבריאות בממשל הבריטי בארץ ישראל, תפקיד אותה מילא עד שנת 1946