ראש קרב קונבנציונלי נמדד על פי משקלו, בדרך כלל מאות ק"ג בטילים וק"ג בודדים עד עשרות ק"ג ברקטות. טילי הסקאד שנורו במלחמת המפרץ, לדוגמה, היו בעלי רש"ק של 600 ק"ג.
המונח רש"ק משמש לרקטות וטילים. המונח המקביל לכדורים ופגזים הוא "קליע" או "פגז".
ייצוב הקליע בעת מעופו באוויר נעשה על ידי סיבובו (בעזרת קנה מחורק - בעל סלילים) או על ידי הוספת סנפירים. לרוב, ראשי קרב שיחס האורך רוחב שלהם גדול מ-5:2 ייוצבו על ידי סנפירים. יוצאים מכלל זה הם פגזי החלול, שעקב מבנה הרש"ק חייבים להיות מיוצבים בעזרת סנפירים. עקב כך, תותחים מודרניים שנבנו עד שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו עם קנה מחורק. עם התפתחות פגזי החלול והחודרנים הקינטים מיוצבי הסנפירים, הוספה להם טבעת מסתחררת, הגורמת לכך שהרש"ק לא יסתחרר. תותחי טנקים בעשור האחרון של שנות האלפיים יוצרו עם קנה חלק (שאינו מחורק) כיוון שהם יורים בעיקר תחמושת חלול וחץ.
מרעומי הקשה למיניהם פועלים לרוב על בסיס מנגנון של גביש פיאזואלקטרי: הלחץ המופעל על הגביש יוצר מתח חשמלי. מתח זה משמש להתחלתה של שרשרת הניפוץ.
ראשי קרב בלתי קונבנציונליים.
ראש הקרב יכול לשאת גם נשק בלתי קונבנציונלי:
אמצעי לחימה
טיל בליסטי
טיל בליסטי הוא טיל שחלק ניכר ממסלולו הוא בליסטי, כלומר מושפע מכוחות הכבידה והתנגדות האוויר (גרר) בלבד. למרות שהגדרה זו מתאימה למעשה למרבית הטילים וכן לפגזי ארטילריה, השימוש המקובל במונח "טיל בליסטי" מתאר טיל שמרבית מסלולו מתבצע מחוץ לאטמוספירה, והוא בעל טווח של מאות ק"מ לפחות. טיל כזה מונחה לרוב רק בשלב בו הוא מונע ומסלולו נקבע על-פי חוקי האסטרודינמיקה והבליסטיקה. מסלולו של טיל בליסטי בשלב הטיסה החופשית הוא בקירוב פרבולי, אך חיכוך האוויר גורם לכך שמסלולו אינו פרבולי אידיאלי.
מסלול הטיסה של טיל בליסטי כולל שלושה שלבים:
ניתן לשגר טילים בליסטיים מאתרים נייחים או ממשגרים ניידים, לרבות כלי רכב קרקעיים (נושא-מזקיף-משגר), מטוסים, ספינות וצוללות.
על מנת להגיע למרחקים ארוכים, משוגרים טילים בליסטיים בדרך-כלל לטיסה תת-מסלולית גבוהה; טילים בין-יבשתיים יכולים להגיע בשיא הגובה שלהם בטיסה חופשית לכ-1,200 ק"מ.
ניווט הטיל הבליסטי היא בדרך כלל מערכת ניווט אינרציאלית. מדי תאוצה מודדים את תאוצות הטיל בשלושה צירים, גירוסקופים מודדים את התאוצות הזוויתיות, מחשב מחשב את הדרך שעשה הטיל, מיקומו ומצבו על בסיס התאוצות, משווה לנתוני הירי שהוזנו מראש ומוציא פקודות תיקון להגאים. בסיום שלב החדירה משתמשים לרוב להנחיית הטיל בביות סופי.
היסטוריה.
ראשון הטילים הבליסטיים היה ה-A-4, הידוע יותר כ-V-2, שפותח על ידי גרמניה הנאצית בשנות השלושים והארבעים תחת הנחייתו של ורנר פון בראון. השיגור המוצלח הראשון של ה-V-2 היה ב-3 באוקטובר 1942 והוא נכנס לשירות מבצעי ב-6 בספטמבר 1944 בתקיפה נגד פריז, ויומיים אחר כך בתקיפה על לונדון. עד לסוף מלחמת העולם השנייה במאי 1945 נורו למעלה מ-3,000 טילי V-2.
כיום יש בעולם דגמים רבים של טילים בליסטיים, רובם פותחו על ידי ברית המועצות וארצות הברית במהלך המלחמה הקרה במטרה לשאת כמויות גדולות של חומר נפץ או ראשי קרב לא קונבנציונליים.
סוגי טילים.
הטילים הבליסטיים מחולקים לקטגוריות לפי הטווח שלהם.
הקטגוריות העיקריות הם:
חגי (ישוב)
בית חגי
בֵּית חַגַּי (שם רשמי: חַגַּי) היא התנחלות במתכונת יישוב קהילתי בעל אופי דתי, הממוקם בדרום הר חברון על כביש 60. היישוב הוא חלק ממועצה אזורית הר חברון.
היישוב מנוהל על ידי "חגי - אגודה שיתופית חקלאית להתיישבות קהילתית".
ביישוב מבני קבע לבית כנסת מרכזי, בית כנסת ספרדי, כולל אברכים דיינות, גני ילדים, פעוטון, מרפאה, מקווה, אולם שמחות, סניף בני עקיבא ועוד.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1983 כהיאחזות נח"ל. עם אזרוח המקום התיישבו בו בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע. מקימי היישוב רצו לקוראו על שמם של שלושה מחבריהם תלמידי ישיבת ההסדר ניר קריית ארבע חנן קרוטהמר, גרשון קליין ויעקב צימרמן, שנרצחו בפיגוע בבית הדסה שבחברון בשנת תש"מ (1980) על ידי חוליית אנשי פת"ח (חג"י ראשי תיבות: חנן, גרשון, יעקב), אך מכיוון שוועדת השמות הממשלתית אינה נוהגת להנציח שמות של נופלים, אושר, בסופו של דבר, שם היישוב על ידי ייחוסו לנביא חגי.
היישוב עלה לקרקע בשנת 1984, ביום י"ט תמוז ה'תשמ"ד. הגרעין המקים הורכב מחבריהם של הנרצחים, מהישיבה, מהצבא ואף מבני משפחה, מכירים ומוקירים. עם הזמן נקלטו ביישוב משפחות נוספות ונבנתה שכונת הקבע הראשונה.
רב היישוב הוא הרב משה אליעזר רבינוביץ'.
בשנת 1989 הקימו התושבים את כפר הנוער ביישוב, הנותן מענה לנוער בעל צרכים מיוחדים בגילאי 12–18.
בשנים 2001–2007 הוכפל מספר המשפחות המתגוררות ביישוב.
בקיץ 2006 קלט היישוב גרעין משפחות ממפוני כפר דרום שבגוש קטיף. המשפחות נכנסו לשכונה חדשה בת 15 מבנים בתוך תוכנית המתאר של היישוב. כמו כן ביחד עם המשפחות החדשות הוקם כולל אברכים ללימודי דיינות "אור יוסף" על שם יוסי שוק - תושב היישוב שנרצח בפיגוע סמוך ליישוב. כמו כן הוקם מצפור לזכרו של יוסי שוק בגבעת רחבעם (ע"ש רחבעם זאבי) הסמוכה ליישוב.
אירועים ביטחוניים.
בשנות האינתיפאדה השנייה (2000–2005) בפיגועי ירי, בכביש 60 בין קריית ארבע לבית חג"י, נרצחו שלושה מתושבי היישוב. רינה דידובסקי יחזקאלי, מורה, נרצחה עם נהג הסעת המורים אליהו בן עמי תושב עתניאל, בדרכם לאסוף מורות נוספות ללמד בקרית ארבע ואילו אביחי לוי ואביעד מנצור נרצחו סמוך לכניסה לבית חגי בחזרם מטיול. באותה נקודה נרצחו במארב ירי, כמה שנים קודם לכן במוצאי שבועות ה'תשנ"ד (1994) בעת תהליך אוסלו רפאל יאירי ומרגלית שוחט, בדרכם חזרה לקריית ארבע מסמינר לגרים במלון נווה דקלים. בכסלו תשס"ה 2005, נרצח יוסי שוק ביריות ממכונית עוקפת, בעת חזרתו מעבודתו בקריית ארבע.
בקיץ 2010 נרצח השוטר יהושע סופר תושב באר שבע בסמוך לבית חגי, בפיגוע ירי נגד רכב אזרחי שהסיע שוטרים לעבודתם בחברון. כחודשיים לאחר מכן, ערב פתיחת המשא המתן בין ישראל לפלסטינים, נרצחו ארבעה מתושבי היישוב: יצחק וטליה איימס, כוכבה אבן חיים ואבישי שינדלר בפיגוע ירי בכביש 60 בצומת בני נעים הסמוכה לקריית ארבע.
ביולי 2016 נרצח מיכאל מרק ליד היישוב בפיגוע הירי ליד בית חגי ונפצעו עוד 3 מבני משפחתו, פלסטיני שסייע למשפחה בעת הפיגוע ברח לישראל וקיבל אזרחות ב-2021.
הקהילה שומרת על הקשר עם משפחות הנופלים ובכל שנה בשבת פרשת אמור מציינים ביישוב את "שבת חגי" בה מתארחים ביישוב משפחותיהם ויקיריהם של הנופלים.
כלכלה.
כלכלת התושבים מתבססת בעיקר על מקומות עבודה בקריית ארבע והר חברון וכן בסביבה הרחוקה יותר - ירושלים בצפון ובאר שבע בדרום. רבים מהתושבים עוסקים בתחום החינוך וחלקם במקצועות חופשיים או בעלי עסקים עצמאיים ביישוב ומחוץ לו.
ברשות היישוב מחצבה המרוחקת כ-20 קילומטר ממנו, בקרבת הקו הירוק. ליישוב הוענק ב-1991 זיכיון ל-49 שנים לכרות בשטחי המחצבה, השלישית בגודלה בארץ. התמלוגים מהמחצבה מוערכים ביותר ממיליון שקל בשנה, מהווים 80 אחוז מהכנסות בית חגי ומשמשים לפיתוח היישוב, לפיתוח כפר הילדים והכולל ולתרומות שונות.
ביישוב פועל מוסד טיפולי לנוער. כ-50 חניכים בגילאי 11–18 חיים בחמישה משפחתונים, בהם נערים הסובלים מליקויי למידה, הפרעות קשב וריכוז, והפרעות רגשיות/נפשיות אשר חיים בצוותא, באורח חיים דתי, בניהולה של משפחה ומתארחים בבתיהם של תושבי בית חגי. הנערים לומדים בבית ספר מפת"ן שבכפר ורובם לומדים מקצוע (נגרות, מסגרות, חקלאות וגינון).
בקהילת בית חגי יש כ-15 אברכים אשר לומדים בכולל לדיינות, אור יוסף, שביישוב.
תיירות.
בחלקו הדרומי של היישוב נמצאת גבעה הקרויה "גבעת רחבעם" על שם שר התיירות לשעבר, רחבעם זאבי. מן הגבעה ניתן לצפות על יישובי דרום הר חברון, העיר חברון ופרבריה. על הגבעה הוקמו פינות ישיבה ומרפסת תצפית "מצפור יוסי" הקרויה ע"ש יוסי שוק והוקם על ידי חבריו.
בעלייה לגבעת רחבעם הוקמה בריכת שכשוך מלאכותית "השכשוכית", לצידה פינות ישיבה לפיקניק וצילייה.
אוויה S-199
אוויה S-199 "סכין", הוא דגם צ'כי של מטוס הקרב הגרמני מסרשמיט Bf 109.
בתקופת מלחמת העולם השנייה כפתה גרמניה הנאצית על צ'כוסלובקיה הכבושה לייצר עבורה ציוד מלחמתי ומטוסים. המטוס נבנה על ידי החברה הצ'כית "אוויה" שהייתה חלק מתאגיד הענק "סקודה וורקס". לאחר המלחמה המשיכו הצ'כים לייצר את המטוס, אולם עקב מחסור במנועים המקוריים והמדחפים המקוריים הם נאלצו להתאים לגוף של מסרשמיט Bf 109G מנוע ומדחף - מנוע יונקרס Junkers Jumo 211 (מנוע של יונקרס Ju 87 "שטוּקה") במקום מנוע דיימלר-בנץ DB 601 ומדחף של מפציץ היינקל He 111 במקום המקורי. ההתאמות לא היו מוצלחות, והמטוס היה בעייתי, וביצועיו היו נחותים בהרבה מאלה של המסרשמיט המקורי. בעת המראה ונחיתה הייתה למטוס נטייה לפתח סבסוב שמאלה שגרמה לתאונות רבות. בנוסף, נוצר פגם בסינכרון המדחף לירי המקלעים שמאחוריו ומדחפים נפגעו ואף נגרמו התרסקויות.
שירות בחיל האוויר הישראלי.
מדינת ישראל רכשה 25 מטוסים מסוג זה מיד עם הקמתה בשנת 1948. המטוסים הראשונים הוטסו לישראל במבצע בלק במטוסי תובלה כשהם מפורקים, והורכבו בישראל על ידי טכנאים צ'כים. המטוסים שירתו בטייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") בתקופת מלחמת העצמאות.
במהלך מלחמה זו המריאו למשימות רבות, כמו תקיפת מטרות קרקע, שדות, הגנה על שמי הארץ ופטרולים.