בריאיון ל-BBC היא מדברת על הקשיים נשים דירקטורים הפנים באיראן. "באופן מסורתי, הוא במוחם של כולם שאישה לא יכולה להיות יוצר סרטים. לכן זה מאוד הרבה יותר קשה עבור אישה. כמו כן, כאשר אתה חי במצב כזה קיימת סכנה כי אתה יכול להתחיל לפתח דומה לריכוז וכך הדבר היא לאתגר את המצב הזה, ואז לאט לאט המצב ישתנה גם במוחם של אחרים. אני מאוד מקווה כי כניסתו של חופש ודמוקרטיה איראן יכולות לייצר הרבה יותר נשים דירקטורים."
בריאיון עם Indiewire היא דיברה על הסרט "לוחות", ועל השימוש במטפורות ויזואליות כדי להמחיש את המציאות של להיות פליט. "לא יכולתי פשוט לדמיין את זה. איך אני יכולה לשבת כאן בקאן ולחשוב על האנשים החיים בכורדיסטן? אז הייתי חייבת ללכת ולהיות מעורבת... אני לא רוצה להרוג את הסובייקט ולשים אותו מול מצלמה ופשוט לצלם אותו כדבר מת. אני נותנת למציאות להיכנס אל הדמיון. אני מאמינה שמטפורות נולדות כשהדמיון של האמן מתנה אהבים עם המציאות של החיים."
בזהות בדויה
בזהות בדויה (השם המלא "בזהות בדויה – צבי יחזקאלי בג'יהאד יום הדין"), היא סדרה תיעודית מקורית בת שישה פרקים, שנוצרה על ידי אוהד גל־עוז והעיתונאי צבי יחזקאלי ושודרה בערוץ עשר ב-2018. הסדרה מנסה להתחקות אחרי המנגנון הסודי ושיטת הארגון של האחים המוסלמים בסוריה, טורקיה, אירופה וארצות הברית.
עלילה.
בעקבות דו"ח סודי שהוגש לממשלת צרפת, על האסלאם הפוליטי, מסתנן צבי יחזקאלי, תוך סיכון חייו, לתוך ארגון האחים המוסלמים המנסה להשליט את דת האסלאם על העולם, ומתעד אותו מבפנים בעזרת מצלמות נסתרות. לשם כך הוא בונה לעצמו זהות בדויה. הוא מסתערב ומאמץ את דמותו של שייח' מוסלמי, חאלד אבו סאלם, עם הכינוי אבו חמזה. בליווי צמוד של אנשי מודיעין, בונים לדמות סיפור כיסוי מלא של סוחר ירדני, מנכ"ל של חברת ייצוא וייבוא היוצא למסע תרומות ועסקים במערב. לפני היציאה למסע, מסתערב מקצועי מלמד אותו על הגייה נכונה של השפה ואיש דת מוסלמי מאבו גוש מלמד אותו כיצד להתפלל נכון במסגד.
הפרק הראשון (שודר ב-30 בינואר 2018) והשני הם בצרפת, שם מנסה יחזקאלי לחשוף את הפנים האמיתיות של הארגון, המנהל לדבריו "ג'יהאד שקט" באמצעים רכים של דעוה וחינוך לאסלאם. כדי להיכנס לתוך הארגון הוא הולך למטה UOIF בפריז ומבקש לתרום להם כסף. במהלך הפרק הוא מחפש חנויות ספרים המוכרות הרצאות של מטיפים אסלאמים קיצוניים האסורים למכירה בצרפת וחודר לתפילת יום שישי במסגד.
בפרק השלישי מדלג יחזקאלי בין טורקיה וגרמניה. בטורקיה הוא מראה כיצד הפכה המדינה לדתית ביותר ולמרכז העולמי של האחים המוסלמים, תחת ארדואן, עד שיוסוף אל קרדווי מכנה אותו כחליף האמיתי של זמנו. טורקיה, הכוללת בתוכה כ-3 מיליון פליטי סורים, שולטת על מעבר הפליטים לאירופה, משפיעה עליהם, ומקבלת כסף רב מאירופה כדי שלא יכנסו לתחומה, ויחיו בצורה נאותה. מול זה - מבקר יחזקאלי במסווה של עיתונאי פלסטיני במגורי פליטים מוזנחים החיים במצוקה, בשונה ממה שמראה הממשלה לתקשורת. כמו כן הוא מוציא בקלות, ככל הנראה בגלל העלמת עין מצד הממשל, ברובע הסורי בעיר, דרכון סורי מזויף, ובעזרתו הוא נכנס לגרמניה ומקבל בה מעמד פליט. כמו כן בטורקיה הוא מסתובב כמי שמעוניין לרכוש דירה, ברובע ישן ודתי שרוב תושביו סורים ונכנס למסגד מקומי בליווי איש ביון טורקי. לגרמניה הוא נכנס כאמור עם הדרכון המזויף, תוך שפקיד הסיוע הגרמני מטעם הממשלה, עזתי במקור, מסביר לו שעליו להבריח את משפחתו למדינה, אם רצונו להכניסם לפני שיעברו שלוש שנים בסיומם יהיה זכאי לאיחוד משפחות. הוא גם מבקר פליטים סורים בגרמניה, המדברים על התקרבותם לאסלאם על ידי ארגוני הסיוע, ומראה כיצד אזרחי גרמניה הטורקים רואים בארדואן מנהיגם ומחכים שהאסלאם ישלוט במדינה, והדבר יבוצע בדרך הדעוה. הוא גם מבקר במסגד גרמני כגבר הבא עם גיסו הרוצה להיפרד מאשתו, והשייח מסביר להם כיצד לעשות זאת בדרך השריעה בצורה שתעקוף את החוק הגרמני.
בפרק הרביעי מגיע יחזקאלי לארצות הברית, ומראה איך בחסות החוקה האמריקנית והחופש, מתפשט האסלאם הפוליטי ומשנתו הקיצונית כפולת הפנים. הוא נכנס כפלסטיני למסגד "דאר אל היגרה" שבויריג'יניה, הקרוב לבית הלבן, ושהאימאם הקודם שלו היה אנוואר אל אוולקי, ובין היתר משוחח עם שייח שאכר אלסייד, האימאם כיום. אחר כך מסתובב בכיסוי של אבו חמזה הירדני, בעיר דירבורן שבמישיגן שהרוב בה ובמועצה הם מוסלמים, יחד עם מפקד המשטרה המקומי רון חדד, נכד למהגרים מלבנון בעצמו. בהמשך, כשהוא מחופש לרזאל איברהים, עיתונאי פלסטיני מאיסטנבול שבטורקיה, הוא נפגש עם השייח ועורך הדין חסן שיבלי, נציג ארגון "קייר" (CAIR) בפלורידה, המייצג תקשורתית ומשפטית מוסלמים באמריקה (לטענת השייח זה הארגון הגדול ביותר להגנה על מוסלמים באמריקה). מקבילו של שיבלי בטקסס נכלא ל-65 שנות מאסר, ואחרים בארגון הסתבכו במשפט "קרן הולילנד" על תמיכה בטרור, והשייח טוען שהכל עלילה. יחזקאלי גם מראיין בפרק את ג'סי מורטון, אמריקני נוצרי שהתאסלם בגיל 20, תחת השם יונס עבדאללה מוחמד, הקצין, והפך למגייס ופעיל אל קאעידה בארצות הברית, עד שנכלא בעקבות איומים, ובכלא שינה כיוון והפך לחוקר אסלאם ולוחם בהקצנה. ואת תאופיק חאמיד, מומחה לאסלאם קיצוני, ולשעבר פעיל טרור. הפרק מסתיים במיאמי. לאורך הפרק יחזקאלי מדבר עם נהגי מוניות וילדים מוסלמים וכדומה, ושומע מהם ביטויים שלא תמיד מושמעים בפומבי.
הפרק החמישי הוא גם באמריקה.
פרק הסיכום השישי, שודר ב-6 במרץ 2018.
הפקה.
הרעיון להפקת סדרה החל במפגש בין יחזקאלי לאוהד גל עוז, שני חוזרים בתשובה, בקבר רבי נחמן מברסלב באומן. את עבודת התחקיר לסדרה ביססו השניים על דוח סודי של המודיעין הצרפתי שהוכן על ידי חברת מודיעין עסקי ישראלית ובעזרת אנשי שב"כ ומוסד לשעבר, ומזהיר מפני הכוח המתעצם של האחים המוסלמים בצרפת ובאירופה. הסדרה הופקה על ידי מעגלות הפקות וצוות ההפקה מורכב מצוות ההפקה של הסדרה "אבודים" עם צופית גרנט.
תגובות.
נתוני הצפייה של הפרק הראשון בסדרה היו גבוהים ועמדו על 15.1%. בכך היוו לערוץ עשר שיא ראשון ברייטינג מאז פיצול ערוץ 2. לאחר עליית הסדרה לאוויר הושמעה ביקורת כי הסדרה לא מגובה בנתונים, ואף ביקורת על יחזקאלי עצמו שהאשימה אותו בדמוניזציה ובקסנופוביה. גולשים רבים מהעולם הערבי הגיבו בזעם לסדרה וטענו שהיא מנסה להשמיץ את האסלאם. אחרים המתנגדים לאחים המוסלמים הגיבו בצורה חיובית.
עלונדון
עלונדון (הלחם בסיסים: "עלון על לונדון") הוא ביטאון ישראלי קהילתי, אשר פורסם בדפוס לאורך יותר משני עשורים בקרב הקהילה הישראלית בלונדון ובבריטניה, וכן בגרסה מקוונת משנת 2001. משלהי 2017 הוא משמש כמקור תוכן רק במסגרת אתר חדשות ופורטל אינטרנט קהילתי הפועל למען הקהילה, ובדפים ברשתות החברתיות. נמצא בבעלות החברה הבריטית Alondon Communications.
היסטוריה.
עלונדון החל לצאת לאור כעלון מודפס בשחור-לבן בן ארבעה עמודים בשנת 1994, שהופץ בבתי עסק ישראליים בשכונת גולדרס גרין וברחבי לונדון. עם השנים העלון גדל והתרחב והפך לירחון בצבע ב-1997. בין השנים 2002–2004 המגזין יצא לאור בשיתוף הפעולה עם השבועון הבריטי ג׳ואיש ניוז וב-2005 חזר כירחון עצמאי.
בשנת 2001 עלתה לרשת הגרסה המקוונת של הירחון, שהחלה לספק עדכונים שוטפים נוספים לקהילה. ובנובמבר 2017, לאחר יציאה לאור של 250 גיליונות, הדפסתו של הירחון נפסקה ומאז הוא פועל כאתר תוכן אינטרנטי אקטואלי-קהילתי.
עלונדון במתכונתו המוקדמת היה מגזין קהילתי בשם הישראלי של לונדון, שיצא בשנת 1990 וכתבו בו, בין היתר, אלכס גלעדי, יהונתן גפן ורפי ברזילי. כמו כן, השתתפו בו מצוות הכותבים של עלונדון, בהם: זיוה לוי, צילה שני, שאול צדקא, אבי מלר ואריק יהלומי. המגזין הישראלי של לונדון הופץ בתשלום ולכשהתחלף לעלונדון החלו להפיצו בחינם.
כתבים בולטים.
כתבים בולטים של מגזין ואתר עלונדון בעבר ובהווה: גיא לרר, אבי מלר, גיא מרוז, שאול צדקא וצילה שני.
על סקירתה בעלונדון את הפעילות העסקית והכלכלית בין ישראל ובריטניה קיבלה צילה שני תעודת הוקרה מלשכת המסחר ישראל־בריטניה.
תוכני האתר ומטרותיו.
האתר מצהיר כי מטרתו היא לספק לדוברי העברית המתגוררים או מבקרים בבריטניה כלי עזר מקומי לקבלת מידע אמין וקבוע ולשמש להם כבית ישראלי מקומי. נכון לשנת 2018, האתר עלונדון כולל מגוון תכנים:
אופל אדם
אופל אדם (בגרמנית: Opel Adam) היא מכונית עירונית בתצורת האצ'בק 3 דלתות, סופרמיני, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2012 (מודל 2013).
בבריטניה משווק הדגם תחת השם "Vauxhall Adam", על ידי ווקסהול מוטורס.
דגמי "אופל אדם".
דגמי "אופל אדם" בישראל.
בישראל שווקה המכונית החל מ-2014, תחילה עם תיבת הילוכים ידנית בלבד, וב-2015 עם גרסה בעלת גיר רובוטי עם מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר, שמפיק 87 כ"ס.
קבוצת IMC
קבוצת IMC (ראשי תיבות של: International Metalworking Companies) היא החברה השנייה בגודלה בעולם בתחום ייצור כלים לעיבוד שבבי. הקבוצה כוללת 15 חברות במדינות שונות, כאשר הגדולה מביניהן היא חברת ישקר. חברות בולטות נוספות בקבוצה הן אינגרסול (גרמניה וארצות הברית), טאגוטק (קוריאה הדרומית) וטאנגלוי (יפן). החברה הוקמה על ידי סטף ואיתן ורטהיימר הישראלים, אך היא רשומה כחברה בהולנד. יעקב הרפז, נשיא ישקר, משמש בתפקיד נשיא החברה מיום הקמתה.