לאחר הצהרת בלפור ותחילת תקופת המנדט, התקיימה בפתח תקווה ועידת היסוד של מפלגת אחדות העבודה. לנגד עיני אנשי העלייה השנייה, עמד גורל הארץ לעתיד העם. הם חשו בגודל אחריותם של קליטת העולים מהעלייה השלישית שעתידים להגיע. על הפרק עמד הצורך ליצירת מקומות עבודה לרבים. מעשיהם קיבלו השראה ממאמרי ברל כצנלסון "לקראת הימים הבאים". פנחס רוטנברג, שהציע למרכז החקלאי של מפלגת אחדות העבודה לקבל מממשלת המנדט הבריטי עבודה קבלנית גדולה – סלילת כביש טבריה-צמח. עבודה זו הייתה קשורה בתוכנית מפעל החשמל בנהריים.
אנשי המרכז החקלאי התלבטו אם יוכלו להעמיס על עצמם מבצע זה ללא ניסיון וידע, ואילו שלטונות המנדט הבריטי דרשו שעבודה זו תתקבל על אחריותו של נציג יחיד. אנשי העלייה השנייה הרגישו שבשום אופן אין להחמיץ מיזם תקדימי מעין זה ובפרט שדובר על סכום גדול – 100,000 לי"מ.
התברר שלאיש מביניהם אין מושג ב"תורת" הכבישים. כל כינויי חומרי הסלילה למיניהם שהופיעו בטיוטת החוזה היו זרים להם לחלוטין. נתן חרובי איש העלייה השנייה נקרא לירושלים לפגישה עם אנשי מפלגת "אחדות העבודה": פנחס רוטנברג, ברל כצנלסון ואברהם הרצפלד, שהטילו עליו את ניהול הסלילה. הם הפקידו בידיו מכתב, בחתימת ברל כצנלסון ושמואל יבנאלי, אל מחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט, שבו ייפו את כוחו של נתן חרובי לחתום על החוזה ולהיות מנהל העבודה. חרובי הלך לעבוד מספר ימים בכביש ירושלים-יריחו, למד את כל המונחים המקובלים וכל תהליכי העבודה, החל מפיצוץ סלעים וחציבה, דרך הנחת "סולינג", ועד פיזור חצץ דק לאחר הזיפות.
בתחילת יוני 1920 נחתם חוזה סלילת כביש טבריה-צמח, בין סיר מקדונלד, ראש מחלקת העבודות הציבוריות בממשלת המנדט, לבין "המומחה לכבישים" נתן חרובי. הייתה זו הפעם הראשונה, אשר הסתדרות פועלים עברים מתקשרת בעבודה ציבורית גדולה הישר ורשמית עם מוסד ממשלתי. עם חתימת החוזה הוטל עליו – גיוס עובדים, סידור מגורים, חדרי אוכל ומטבח, השגת כלי-עבודה, כלי מטבח, מיטות, ריהוט, כלי-תחבורה וציוד כבד. תוך שבועיים נאסף בחוף הכנרת מחנה גדול של חופרים, סוללים, עגלונים, טבחים, רופאים ואחיות, מהנדסים ואנשי תרבות וחינוך. הקימו אוהלים ליד מרחצאות "חמי טבריה", אף נעזרו בבתי המרחצאות שהיו ריקים בחודשי הקיץ.
תחילת העבודות.
בראשונה הגיעו פועלים בעיקר מתל אביב וירושלים אנשי העלייה השלישית ובתוכם גרעין של גדוד העבודה מאנשי קרים. עבודת הכביש הייתה קושי בל ישוער לעולים החדשים אשר לא הורגלו אליה ושבעתיים קשה היה חום הקיץ של עמק הירדן. ברבות הימים עברו חלק גדול מהעובדים להתיישבות בעין חרוד, תל יוסף, במרחביה וחלק לעבודות חברת החשמל.
כביש טבריה-צמח היה מפעל גדול אשר הוסיף כבוד ותפארת לציבור הפועלים בארץ. כשם שדגניה הייתה ל"אם הקבוצות". כך הניח כביש זה את היסוד הראשון לכל אשר קם והתפתח בכוח אדיר מהמשרד לעבודות ציבוריות ועד סולל בונה על שלוחותיו בכל שטחי הבניין, הכבישים ועבודות הכיבוש למיניהן.
העובדים.
כ-500 איש עבדו בעבודות הכביש, מלבד עגלונים מהסביבה שהובילו אבנים, ואנשי שירותים. רוב העובדים היו אנשי העלייה השלישית שהגיעו ארצה זמן קצר לפני כן. חלק מהעובדים היו תושבי טבריה, אנשי היישוב הישן, וכן השתתפו פועלים ממושבות הגליל הקרובות.
העולים החדשים נשלחו מחיפה לצמח ברכבת, ומשם הגיעו בסירות למחנה העבודה. רוב העבודות נמסרו בקבלנות לקבוצות וכך נוצרו קבוצות-קבוצות שנשאו כל אחת את שם ראש-הקבוצה או מקום מוצא אנשיה. גם בחורות עבדו בהכנת החצץ.
עבודות הכביש השונות היו קשות לעולים החדשים, אשר לא הורגלו בעבודה ובחום הקיץ של עמק הירדן. אף על פי שהנהלת הכביש עשתה כמיטב יכולתה בשיפור תנאי העבודה, בהדרכת העובדים ועידודם, צפוי היה משבר.
חרובי הגיע למסקנה, שיש למצוא פתרון יוצא-דופן. בעצה אחת עם מודדי הכביש, הנהיגו שיטת-מדידות חדשה, אשר העלימו אותה מהפועלים: כאשר מדדו המודדים שטח מסוים של כביש או חפירה, הוסיפו ברישום כמה מטרים נוספים, ותכסיס זה, ש"הגדיל" את פריון העבודה, "העלה את המורל" ודרבן את הקבוצות. הכל שיבחו את העובדים והשכר הטוב עודד מאוד. עבר זמן, האנשים התרגלו יותר ויותר לעבודה, האווירה השתפרה והמטרה הושגה.
כביש טבריה צמח
חידוש (פירושונים)
בעברית, חידוש הוא תיאור המבטא דבר-מה שאינו שגרתי, המוסיף תוכן אחר, לא צפוי ולעיתים מפתיע.
הומיניד
גרמי
קונטרס דינא דגרמי
אוכל, שתייה, ביחד, לבד
אוכל, שתייה, ביחד, לבד היא סדרת טלוויזיה ישראלית דוקומנטרית בת 4 פרקים, המתעדת את יושבי מסעדת "הבראסרי" בתל אביב במהלך יממה אחת.
בלב רחוב אבן גבירול שוכנת מספר שנים מסעדת ה"ברסארי". במקום, הפתוח 24 שעות ביממה, מתקבצים אנשים מכל הסוגים המאפיינים את הכרך: ברמנים צעירים, סטודנטים, קשישות וקשישים, ידוענים ועובדים קשי יום. כולם מנסים לחוות כמה שעות של ביחד בתוך הלבד האורבני החונק. הפרקים, המצולמים כל אחד בשעה אחרת של היממה, מספרים סיפור אחד: את סיפורם של אנשים הרוצים מעט קרבה.
נמל התעופה אמא תרזה
קלוקולאן
קלוקולאן (אנגלית: Clocolan, סות'ו: Hlohlolwane משמעות: קום והילחם) היא עיירה קטנה שהוקמה בשנת 1906 בפרובינציית המדינה החופשית שבדרום אפריקה. קלוקולאן שוכנת באזור עשיר במחצבי אבן חול. אזור זה נכבש בראשית המאה ה-19 מידי ממלכת לסוטו. מחוז קלוקלאן הוא המחוז השני בקוטנו בדרום אפריקה, אך עם זאת הוא המחוז הפורה והמפותח חקלאית במדינה, ובו מגדלים חיטה ותירס, עדרי בקר וכבשים, וכן פירות מיוחדים כגון דובדבנים.
9K22 טונגוסקה
9K22 טונגוסקה (ברוסית: Тунгуска, בקוד דיווח נאט"ו: SA-19 Grison) היא מערכת רוסית משולבת של תותחים וטילי קרקע-אוויר, טקטית וניידת נגד כלי טיס וטילי שיוט. המערכת נועדה לתת הגנה ביום ובלילה לגדודי חי"ר ושריון כנגד מטרות מנמיכות טוס וטילי שיוט. מערכת הטונגוסקה קיבלה את הציון 2K22, אך הצבא משתמש בציון 9K22 וזהו הציון היותר נפוץ.
היסטוריית פיתוח.
פיתוח המערכת החל בשנת 1970 לבקשת משרד ההגנה הסובייטי. משרד התכנון KBP בטולה שברוסיה החל לפתח תותח נ"מ 30 מ"מ שיהווה תחליף לתותח ה-23 מ"מ שהותקן על גבי מערכת ה-ZSU-23-4.
הפרויקט, שקיבל את השם "טונגוסקה", בא בתגובה לכניסת מטוסי תקיפה קרקעית חדשים כדוגמת ה-A-10 ת'נדרבולט II, שהתגלו כעמידים במיוחד כנגד פגזי ה-23 מ"מ. מחקרים שנערכו הדגימו כי לתותח 30 מ"מ ידרש פי 3-2 פחות זמן להרס מטרה מאשר לתותח 23 מ"מ. כמו כן פגזי 30 מ"מ בעלי הסתברות להרג גבוהים פי 1.5 ובעלי טווח ארוך יותר (4 ק"מ לעומת 2 ק"מ) מאשר פגזי ה-23 מ"מ.
הפיתוח הראשוני הסתיים בשנת 1973, ואבטיפוס פותח בשנת 1976. בדיקות ואבלואציה למערכת נעשו בשנים 1981-1980. המערכת נכנסה רשמית לשירות בשנת 1982, והדגם שקיבל את הציון 2K22/2S6 צויד ב-4 טילים מוכנים לשיגור בעמדת הירי (2 טילים בכל צד).
לאחר ייצור סדרתי מוגבל של ה-9K22, דגם מתקדם יותר, 2K22M/2S6M או "טונגוסקה-M", נכנס לשירות בשנת 1990. הדגם המשודרג כלל 8 טילים מוכנים לשיגור (4 טילים בכל צד), מערכת בקרת אש משופרת וכן היא הייתה בעלת אמינות כללית גבוהה יותר.
הטונגוסקה עברה שדרוג נוסף, כאשר בשנת 2003 נכנסה לשירות בצבא הרוסי מערכת ה-2K22M1 או "טונגוסקה-M1". המערכת החדשה הציגה טילי 9M311-M1 חדישים שאפשרו למערכת המשודרגת לפגוע במטרות קטנות כמו טילי שיוט. שיפורים נוספים במערכת כללו עמידות גבוהה יותר כנגד אמצעי נגד א"א, הגדלת הטווח המקסימלי ל-10 ק"מ במקום 8 ק"מ, שיפור העקיבה האופטית והדיוק ושיפור תיאום בקרת האש בין חלקי הסוללה השונים והפיקוד. סך הכל מערכת ה-2K22M1 בעלת יעילות מבצעית הגבוהה פי 1.5-1.3 מאשר מערכת ה-2K22M.
תיאור המערכת.
מערכת שלמה או סוללה מורכבת מ-6 רק"מים מדגם 2S6, מצוידים בטילי קרקע-אוויר מדגם 9M311 ובשני תותחי 30 מ"מ מדגם 2A38M.
התצורה הכללית דומה לזו של ה-ZSU-23-4 עם צריח מרכזי גדול בו מאוחסנת התחמושת, החיישנים ו-3 אנשי צוות: המפקד, התותחן ומפעיל המכ"ם. הנהג נמצא בחלק השמאלי הקדמי של החלל כאשר מימינו נמצאת טורבינת גז, והמנוע נמצא בחלק האחורי של החלל.
כאשר מחברים בין מכ"ם רכישת מטרות פרבולי, הנמצא בחלק האחורי של הצריח, לבין מכ"ם עקיבת מטרות מונו-פולסי, הנמצא בקדמת הצריח, מקבלים את מערכת המכ"ם 1RL144 (נאט"ו: Hot Shot).
צמד תותחי 2A38M בקוטר 30 מ"מ מצוידים ב 700 פגזים מסוגים שונים. התותחים מגיעים לקצב אש של 2,500 פגזים לדקה וטווחם מגיע עד 4 ק"מ. התותחים בשילוב הטילים יכולים ליירט מטרות מנמיכות טוס ביותר, כטב"מים ואף טילי שיוט בגובה שאינו נמוך מ-15 רגל (כחמישה מטרים מעל פני הקרקע).
טיל.
המערכת משתמשת בטילים ממשפחת ה-9M311, המסוגלים לפגוע במטרות במרחק של 8-2.4 ק"מ ובגובה של עד 3.5 ק"מ. ה-"טונגוסקה-M1" משתמשת בטילי 9M311-M1 בעלי טווח מקסימלי של 10 ק"מ. הטיל הוא דו שלבי מונע בדלק מוצק, כשהשלב העליון צר מהתחתון. אורכו מגיע ל-2.56 מטר, ראש הקרב שלו מכיל מרעומי קרבה ומגע וחומר נפץ מרסק במשקל 9 ק"ג. הטיל כולו שוקל 57 ק"ג ומגיע למהירות מרבית של 900 מטר לשנייה.
The Sins Of Thy Beloved
The Sins of Thy Beloved הייתה להקת מטאל גותי מברין, נורווגיה.
היסטוריה.