נשים בצמרת (באנגלית: Top Girls) הוא מחזה משנת 1982 פרי עטה של קריל צ'רצ'יל. הוא מספר על מרלין, אשת קריירה שכל מעייניה נתונים להצלחה בעסקים. בהמשך המחזה אנחנו למדים שמרלין עזבה את חייה 'העלובים', ואת ילדתה הבלתי חוקית לאחותה ג'ויס, על מנת להתקדם בדרך ההצלחה. המחזה עוסק בחיים המודרניים ובוחן את תפקידן של הנשים בחברה ומה המשמעות של להיות אישה מצליחה.
הפקות.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, ב-28 באוגוסט 1982. הבמאי היה מייק סטאפורד-קלארק, מנהלו האמנותי של הרויאל קורט, שהעלה לראשונה מספר מחזות מאת קריל צ'רצ'יל. השחקנים היו סלינה קדל, לינדזי דנקן, דברה פינדלי, קרול היימן, לזלי מנוויל, גוון טיילור ולו וייקפילד.
ההפקה הוצגה בתיאטרון ווטפורד פאלאס רצה בין ה-2 ל-8 בנובמבר 2006 (ואחר-כך עברה לתיאטרון גריניץ' בין ה-21 ל-25 בנובמבר 2006). השחקנים היו רייצ'ל סנדרס, זואי אולדריץ, אליין קלקסטון, שרה הוטון, אמה פלנט, קלייר רדקליף, והיילי ג'יין סטנדינג.
"נשים בצמרת" הציגה בעונת 2007–2008 בניו יורק. מנהטן תיאטר קלאב הציג את המחזה בתיאטרון בילטמור בהפקה בכיכובם של מארי קתרין גריסון, מרי בת' הרט, ג'ניפר איקדה, אליזבת מרוול, מרת'ה פלימפטון, אנה רידר ומריסה טומיי. הבמאי היה ג'יימס מקדונלד, שהרבה לשתף פעולה עם צ'רצ'יל בעבר. הפקת מנהטן תיאטר קלאב הייתה הצגת הבכורה של "נשים בצמרת" בברודוויי, אם כי הפקת רויאל קורט המקורית ביקרה בפאבליק תיאטר של ניו יורק.
ב-2011 חודשה ההפקה בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר, קופרודוקציה עם להקת התיאטרון Out of Joint, בבימויו של מייק סטאפורד-קלארק, הבמאי המקורי של ההפקה. ההפקה עברה לטרפלגר סטודיוס בוסט אנד, הצגת הבכורה התקיימה ב-16 באוגוסט 2011. צוות השחקנים כלל את: סוראן ג'ונס, סטלה גונה (Gonet), אוליביה פולט, לורה אלפינסטון, ליסה קר וקתרין מק'קורמק. ההפקה קיימה סיבוב הופעות ברחבי בריטניה בתחילת 2012,
עם צוות שחקנים חדש, ביניהם קרוליין קאץ בתפקיד מרלין.
נושאים.
המחזה מתרחש בבריטניה בראשית שנות השמונים ובוחן את משמעות הרעיון - להיות אישה מצליחה; בתחילה הוא משתמש בדמויות 'היסטוריות' כדי לחקור היבטים שונים של 'הישגים חברתיים' של נשים. צ'רצ'יל סיפרה שהמחזה קיבל השראה משיחותיה עם פמיניסטיות אמריקאיות: הוא תגובה לניגוד בין הפמיניזם האמריקאי, שמעלה על נס את הנשים האינדיבידואליות שרוכשות עוצמה וממון, לעומת הפמיניזם הסוציאלי הבריטי, שכרוך בהישגים קבוצתיים. בנוסף לכך, ישנה התייחסות למרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה, שמעריכה הישגים אישיים ומאמינה בקפיטליזם של שוק חופשי (תאצ'ריזם). מרלין, אשת הקריירה הקשוחה מתוארת כחסרת נשמה, המנצלת נשים אחרות ומדחיקה את צידה האימהי לטובת ההצלחה. הדעה השלטת במחזה מתנגדת לסגנון הפמיניסטי שהופך נשים לפטריארכיות חדשות, וטוען בזכות פמיניזם בו הצד הדומיננטי הוא האינסטינקט הנשי של עזרה לחלש ולנזקק. המחזה שואל האם אישה בחברה יכולה לשלב קריירה מוצלחת עם חיי משפחה מספקים.
סגנון.
המחזה ידוע בשל תמונת הפתיחה דמוית החלום שלו, שבה מרלין פוגשת נשים מפורסמות מההיסטוריה, בכללן האפיפיורית יוהנה, שהתחפשה לגבר, וסופר שהייתה האפיפיור בשנים 854–856 לספירה; הנוסעת איזבלה בירד; דאל גרט, הלוחמת בגיהנום; הגבירה ניז'ו, פילגשו היפנית של קיסר יפן ואחר-כך נזירה בודהיסטית; וגריזלדה הסבלנית, האישה הצייתנית עליה מספר הפקיד בסיפורי קֶנְטֶרְבֶרִי של ג'פרי צ'וסר. כל הדמויות הללו מתנהגות כמו חבורת נשות קריירה בורגניות מהעיר שמשתכרות ומקטרות, ומתברר שכל אחת מהן סבלה בדרך דומה.
סיפוריהן של הנשים ההיסטוריות מקבילים לסיפוריהן של הנשים המודרניות. לדוגמה, בירד, כמו מרלין, הגיעה לאן שהגיעה לאחר שהשאירה לאחותה את הטיפול בענייני המשפחה. חוסר רהיטותה של דאל גרט מושווה לזה של אנג'י. כמה מההקבלות הללו מודגשות בידי השחקניות שמבצעות תפקידים כפולים של דמויות היסטוריות ומודרניות כאחד.
מבנה המחזה הוא לא קונבנציונלי (אינו ליניארי). במערכה ראשונה, תמונה ראשונה, מרלין מתוארת כאשת עסקים מצליחה, וכל אורחותיה מגילאים שונים חוגגות את קידומה למנכ"ל בסוכנות לתעסוקה "נשים בצמרת". בתמונה הבאה או קופצים לתקופתנו (ראשית שנות השמונים) שם אנו רואים את מרלין בעבודתה עם הנשים במשרדה, שמפגינות התנהגות גברית מאוד, שלפיה נשות "נשים בצמרת" חייבות להיות קשוחות וחסרות רגישות על מנת להתחרות בגברים. באותה תמונה, הקהל רואה את אנג'י זועמת, ואת מערכת היחסים המכמירה וחסרת האהבה שלה עם ג'ויס, אותה הנערה שונאת וחולמת להורגה. רק בתמונה האחרונה, שמתרחשת שנה לפני העלילה במשרד, הקהל שומע שמרלין, לא ג'ויס, היא אמה הביולוגית של אנג'י. עובדה זו, כמו גם הריב הפוליטי בין האחיות משנה את כובד המשקל במחזה ומעלה שאלות חדשות.
הדמויות.
האפיפיור יוהנה.
האפיפיורית יוהנה היא אחת מאורחות הארוחה החגיגית בסעודה שמרלין עורכה בתמונה הראשונה של המערכה ראשונה, והאורחת הרביעית שמגיעה. האפיפיורית יוהנה מרוחקת מעט, יוצאת בהכרזות אינטלקטואליות וענייניות לאורך השיחה. כשהנושא עובר לדת, יוהנה מספרת מעט אודות חייה. היא החלה להתלבש כנער בהיותה בת שתים עשרה על מנת שתוכל להמשיך ללמוד; היא חיה את שארית חייה כגבר, אם כי היו לה מאהבים גברים. בסופו של דבר יוהנה נבחרה לאפיפיור. היא נכנסה להיריון ממאהבה החדרן וילדה את תינוקה בזמן התהלוכה הגדולה. בשל כך, יוהנה נסקלה למוות. בסיומה של התמונה, יוהנה מדקלמת קטע בלטינית. כמו כל האורחות בסעודה החגיגית, חייה וגישתה של יוהנה מצביעים על פן באישיותה מרלין. יוהנה מציגה צד באורח החיים של מרלין.
דאל גרט.
נושא הציור "דאל גרט" מאת פיטר ברויגל האב, שבו אישה לובשת סינור, שריון, קסדה וחרב – מסתערת בראש חבורת נשים להילחם בשדי הגיהנום וממלאת את סלסלתה בגביעי זהב. במחזה היא אוכלת בגסות, גונבת בקבוקים וצלחות כשאיש אינו משגיח ושמה אותם בסינר גדול. לאורך רוב תמונת הסעודה, דאל גרט ממעטת לדבר, מעירה הערות גסות כמו "בלבול ביצים" ו"בן זונה". דיבורה המועט הוא גס, תמציתי ומשעשע, בעוד שתיקתה היחסית מוסיפה מרכיב של מתח עד לנקודה בה היא מגוללת את סיפורה של הפלישה.
הגבירה ניז'ו.
הגבירה ניז'ו היא פילגש יפנית מן המאה השלוש עשרה שמופיעה במחזה סמוך לתחילת המערכה הראשונה וממשיכה ומספרת את סיפורה. בתור האישה החומרנית ביותר, היא מושפעת מהתקופה בה חיה, עוד בטרם נהפכה לנזירה נודדת וחיה חיים של קדושה. אנו נוטים להאמין שצ'רצ'יל מגנה את ההתניה החברתי בה היא נתונה, ולא את דמותה, מכיוון שהיא התחנכה בצורה כזאת שאין מסוגלת להבחין במופקרותה. אביה מאלץ אותה לשכב עם הקיסר היפני הזקן, אף על פי שמלאו לה 14 שנים בלבד. כשהיא משוחחת על כך עם מרלין במערכה הראשונה היא חושבת שהיא אינה עושה מעשה רע, ופועלת כמעט כאילו נפל בחלקה כבוד.
גריזלדה הסבלנית.
גריזלדה הסבלנית היא אחת מאורחות הסעודה החגיגית של מרלין במערכה הראשונה. היא האחרונה שמגיעה למסיבה, כך שמרלין והדמויות האחרות בתמונה מזמינות את האוכל בלעדיה. גריזלדה זוכה למקום בהיסטוריה כשצ'וסר עיבד אותה (מטקסטים מוקדמים של בוקאצ'ו) בסיפורי קֶנְטֶרְבֶרִי. בסיפורו של צ'וסר וגם ב"נשים בצמרת", גריזלדה נבחרת להיות אשתו של המרקיז, למרות שהיא נערה ממשפחת איכרים ענייה. התנאי היחידי שהוא מתנה בפניה הוא שהיא חייבת לציית לו תמיד. אחרי שהם נשואים כמה שנים, גריזלדה יולדת בת. כשהתינוקת מגיעה לגיל שישה שבועות, המרקיז אומר לה שהיא חייבת לוותר עליה, וכך אכן היא עושה. כעבור ארבע שנים, גריזלדה יולדת בן. עליה לוותר גם על הבן כעבור שנתיים, מכיוון שהדבר מכעיס חלק מאנשי החצר. תריסר שנים לאחר שוויתרה על ילדה האחרון, המרקיז מורה לה לשוב לביתה, והיא מצייתת לו. המרקיז הולך לבית אביה של גריזלדה ומורה לה להתחיל להכין את הארמון לקראת נישואיו. עם הגיעה היא רואה נערה צעירה ונער ומתברר לה שאלו הם ילדיה. כל הסבל בו עמדה היה מבחן לצייתנותה למרקיז.
כשהיא מגוללת את סיפורה בקיצור ובדיוק בארוחת הערב עם הנשים האחרות. בארוחה עם מרלין, גריזלדה אומרת שהיא מבינה את הצורך של בעלה בצייתנות מוחלטת, אולם היה נחמד יותר אם לא היה עושה מה שעשה. היא מעבירה זמן ניכר בהגנה על פעולותיו של בעלה מפני האשמותיה של הגבירה ניז'ו בנוגע לאופיו.
איזבלה בירד.