כאשר היה בן 14 ניסה להיכנס לטורניר האיגרוף הראשון שלו אולם נאמר לו שראשית כל עליו לרכוש כרטיס חבר ב-AAU (איגוד ספורט חובבני בארצות הברית). אולם, לא עלה בידו לרכוש כרטיס חבר עד שהיה בן 16. הוא קיבל את שמו כשהערים על הגבלת הגיל של ה-AAU בכך ששאל כרטיס מחברו ריי רובינסון.
בשלב מאוחר אמר לו מנהלו לעתיד ג'ורג' גיינפורד, שסגנונו הוא "מתוק כסוכר", ומכאן נודע סמית הבן כ"שוגר" (sugar) ריי רובינסון.
רובינסון העריץ בצעירותו את הנרי ארמסטרונג וג'ו לואיס, ולמעשה חי באותו גוש בניינים בו חי לואיס בדטרויט כשרובינסון היה בן 11 ולואיס בן 17.
רובינסון הצהיר באוטוביוגרפיה שלו שהוא היה מתוסכל מכך שלואיס הפסיד למקס שמלינג ב-1936, הוא אפילו הרהר למשך זמן מה לנטוש את האיגרוף.
מחוץ לזירה, רובינסון הסתבך בצרות רבות בנעוריו, והשתייך לכנופיית רחוב אלימה.
הוא התחתן בגיל 16. נולד לו בן אחד מאשתו בטרם התגרש ממנה בגיל 19.
הוא סיים את קריירת האיגרוף החובבנית עם מאזן של 85 ניצחונות ואפס הפסדים כש-69 מן הניצחונות הוא השיג בנוקאאוטים, מהם 40 בסיבוב הראשון. הוא זכה באליפות ה-Golden Gloves (אליפות ארצות הברית לחובבים הנערכת מדי שנה) במשקל נוצה לשנת 1939, ובאליפות הארגון למשקל קל ב-1940.
קריירת האיגרוף.
ראשית הקריירה.
רובינסון ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו ב-4 באוקטובר 1940, וניצח את ג'ו אצ'בריה בנוקאאוט בסיבוב השני.
רובינסון לחם בעוד חמישה קרבות ב-1940, וניצח בכל פעם בנוקאאוט.
ב-1941 הוא הביס את אלוף העולם סמי אנגו, את האלוף לעתיד מרטי סרבו ואת האלוף לשעבר פריצי ציביק. קרב רובינסון-אנגו לא נערך במשקל קל, מאחר שאנגו לא רצה להסתכן בהפסד תואר המשקל הקל שלו. רובינסון הביס את ציביק לפני קהל של 20,551 צופים במדיסון סקוור גארדן - אחד מהאצטדיונים הגדולים ביותר עד לעצם היום הזה.
סופר הניו יורק טיימס ג'וזף ניקולס מתאר כיצד הוביל רובינסון בחמישה סיבובים, כאשר ציביק התאושש והנחית מספר אגרופים בפניו של רובינסון בסיבובים השישי והשביעי.
רובינסון שלט בשני הסיבובים הבאים, ומוטט את ציביק בתשיעי. לאחר סיבוב עשירי צמוד, הכריזו שלושת השופטים פה אחד על ניצחונו של רובינסון.
בינואר 1942 הכניע רובינסון את ציביק בנוקאאוט בסיבוב העשירי בקרב החוזר ביניהם.
הייתה זו הפעם השנייה בלבד בקריירה של ציביק, שהשתרעה על למעלה מ-150 קרבות, שהוא הפסיד בנוקאאוט.
רובינסון הפיל אותו בנוקאאוט בסיבובים התשיעי והעשירי לפני שהשופטים הפסיקו את הקרב. ציביק וצוותו מחו על עצירת הקרב; אולם ג'יימס דוסון מהניו יורק טיימס מספר כי, "הם מתחו ביקורת על צעד אנושי. הקרב היה טבח, אם ננקוט בלשון עדינה."
רובינסון זכה בארבעה קרבות עוקבים בנוקאאוט, לפני שהביס את סירבו בהחלטה מפולגת בין השופטים בקרב החוזר ביניהם במאי.
לאחר שניצח בשלושה קרבות נוספים, התמודד רובינסון מול ג'ייק למוטה, רובינסון שקל 66 קילוגרמים בעוד שלמוטה שקל 73 קילוגרמים, אולם עלה בידו לשלוט בקרב ולמעשה הנחית את האגרופים החזקים יותר במהלך הקרב.
אחרי כן זכה רובינסון בעוד ארבעה קרבות, בכללם שניים נגד איזי ג'נזו מ-19 באוקטובר ל-14 בדצמבר.
רובינסון כונה בשל הופעותיו "מתאגרף השנה". הוא סיים את 1942 במאזן של 14 ניצחונות ללא שום הפסד.
רובינסון הגיע להישג של 40 ניצחונות ואפס הפסדים לפני שהפסיד בפעם הראשונה ללמוטה בסיבוב העשירי בקרב החוזר שנערך ביניהם.
למוטה, שהיה בעל יתרון של 7.3 קילוגרמים על רובינסון, העיף את רובינסון מחוץ לזירה בנוקאאוט בסיבוב השמיני, וזכה בקרב לפי החלטת השופטים.
הקרב התרחש בדטרויט, שהייתה עיר מגוריו בעבר של רובינסון, ומשך מספר צופים ללא תקדים.
אחרי שרובינסון שלט בשלבים הראשונים של הקרב, התאושש למוטה ושלט בסיבובים המתקדמים.
אחרי שלמוטה ניצח בקרב השלישי ביניהם, למוטה נלחם פחות טוב בקרב שלושה שבועות אחרי כן.
אחרי כן הביס רובינסון את גיבור ילדותו, האלוף לשעבר הנרי ארמסטרונג. רובינסון לחם בארמסטרונג רק משום שארמסטרונג היה נתון בקשיים פיננסיים. כעת היה ארמסטרונג מתאגרף זקן, ורובינסון הצהיר מאוחר יותר שהוא ממש החזיק את ארמסטרונג על רגליו.
ב-27 בפברואר 1943, גויס רובינסון לצבא ארצות הברית, שם הוא שוב נקרא וולקר סמית.
רובינסון שירת שירות מקוצר של 15 חודשים. הוא שירת בצוותא עם ג'ו לואיס, והזוג יצא לסיורים שם הם ביצעו קרבות ראווה בפני חיילי ארצות הברית. רובינסון הסתבך פעמים מספר בהיותו בצבא. הוא התווכח עם הממונים עליו באותן הפעמים בהן חש מופלה לרעה, וסירב להילחם בהופעות ראווה כאשר נאמר לו שהחיילים האפרו-אמריקאים לא הורשו לצפות בהם.
ב-1944 בחנו רשויות הצבא את רובינסון בטענם שהוא בעל מנת משכל נמוכה. רובינסון שוחרר משירותו הצבאי ב-3 ביוני 1944.
רובינסון פיתח ידידות אמיצה עם לואיס בזמן שירותם הצבאי, והשניים נכנסו לעסקים משותפים לאחר שחרורם מהשירות. הם תכננו לפתוח עסק להפצת אלכוהול בעיר ניו יורק, אולם לא קיבלו רישיון בשל צבע עורם.
פרט להפסד ללמוטה בקרב החוזר ביניהם, ההפסד היחידי בתקופה זו היה בקרב בן עשרה סיבובים נגד חוזה בסורה.
אליפות העולם במשקל חצי-בינוני.
עד שנת 1946 לחם למוטה ב-75 קרבות כשלזכותו מאזן של 1-1-73 וניצח כל טוען ראוי לשמו במשקל החצי-בינוני. על כל פנים, הוא סירב לשתף פעולה עם המאפיה, ששלטה בחלק גדול מהאיגרוף באותו הזמן, ומסיבה זו נשללה ממנו ההזדמנות להילחם באליפות המשקל החצי-בינוני.
לרובינסון ניתנה לבסוף ההזדמנות להילחם על התואר נגד טומי בל ב-20 בדצמבר 1946.
רובינסון כבר ניצח בעבר את בל לפי החלטת השופטים בקרב שנערך ביניהם ב-1945. השניים נלחמו על התואר שהותיר מאחוריו סרבו, שהפסיד בעצמו פעמיים לרובינסון בקרבות שלא היו על תואר האליפות. בקרב, רובינסון, שרק חודש לפני כן היה מעורב בקרב דמוי קטטה בן עשרה סיבובים עם ארטי לוין, חטף מבל נוקאאוט.
הקרב כונה "מלחמה", אולם רובינסון הצליח למשוך 15 סיבובים בטרם השופטים הגיעו להכרעה וזכה בתואר אלוף העולם למשקל החצי-בינוני.
בשנה שאחרי כן, לאחר ארבעה קרבות שלא היו על כתר האליפות, הגן רובינסון על תארו בפעם הראשונה לאחר שהביס בנוקאאוט את ג'ימי דויל, בסיבוב השמיני.
לפני הקרב, חלם רובינסון חלום שהוא עומד בטעות להרוג את דויל בזירה.
כתוצאה מכך, הוא החליט למשוך את הקרב. בכל מקרה, כומר ואיש כנסייה שכנעו אותו להתקדם בקרב. היריב שלו נפטר מפציעות שהוא ספג.
רובינסון התבטא אחרי כן שהשפעת מותו של דויל עליו הייתה "קשה מאוד".
ב-1948 לחם רובינסון חמש פעמים, אולם רק אחד מהם היה לצורך הגנה על האליפות. מבין המתאגרפים שהוא הביס בקרבות שאינם על הכתר, היו אלוף העולם לעתיד, קיד גבילן, בקרב צמוד ושנוי במחלוקת בן עשרה סיבובים. גבילן הלם ברובינסון מספר פעמים במהלך הקרב, אבל רובינסון הצליח לשלוט בסיבובים הסופיים בסדרת סנוקרות וווים שמאליים.
ב-1949, הוא התאגרף ב-16 קרבות, אולם רק בקרב אחד מהם הגן על כתרו. בקרב זה על התואר, הוא התמודד בשנית מול גבילן, רובינסון זכה שוב לפי החלטת השופטים. חציו הראשון של הקרב היה צמוד מאוד, אולם רובינסון היה דומיננטי יותר בחצי השני. היה על גבילן לחכות שנתיים נוספות על מנת להתחיל את שלטונו ההיסטורי באליפות המשקל החצי-בינוני. המתאגרף היחידי שהיה ברמתו של רובינסון אותה שנה היה הנרי ברים, שנלחם נגדו בקרב בן עשרה סיבובים בבאפלו שהסתיים בתיקו.
רובינסון נלחם 19 פעמים ב-1950.
הוא הגן בהצלחה על כתר המשקל החצי-בינוני בפעם האחרונה נגד צ'ארלי פוסארי. הקרב בן ה-15 סיבובים נטה כל פעם לצד אחר והסתיים בהכרעת השופטים לטובת רובינסון, פעם אחת הפיל רובינסון את פוסארי בנוקאאוט.
רובינסון תרם את כל רווחיו מהקרב, זולת דולר בודד, למחקר במחלת הסרטן.
ב-1950 נלחם רובינסון נגד ג'ורג' קוסטנר, שגם החל לכנות את עצמו "שוגר" והצהיר בשבועות שקדמו לקרב שהוא ראוי לשם זה. רובינסון אמר: "עדיף שניגע בכפפות. כי זה יהיה הסיבוב היחידי," וברגע שהמתאגרפים הוצגו בקדמת הזירה אמר לקוסטנר: "שמך אינו שוגר, זהו שמי."
רובינסון הכניע את קוסטנר בנוקאאוט תוך שתי דקות ו-49 שניות.
אליפות העולם במשקל בינוני.
רובינסון הכריז באוטוביוגרפיה שלו שאחד מהמניעים העיקריים שלו בכך שעבר להתמודד במשקל בינוני הוא הקושי שלו לשמור על משקל של 67 קילוגרמים, שהיה התחום העליון שהותר בו להתאגרף במשקל חצי-בינוני.
ברם, צעד זה גם הוכיח את עצמו פיננסית מכיוון שבקטגוריית המשקל הבינוני נלחמו באותה העת כמה מהשמות הגדולים ביותר בעולם האיגרוף. רובינסון התחרה באליפות פנסילבניה למשקל בינוני ב-1950 והביס את רוברט וילמן.
מאוחר יותר באותה השנה, בהגינו על הכתר, הוא הכניע את חוזה בסורה, שבעבר הגיע לתיקו עם רובינסון. רובינסון הפיל את בסורה לקרשים בנוק אאוט בקרב החוזר ביניהם תוך 50 שניות מהתחלת הקרב ובכך הציב הישג שהחזיק מעמד 38 שנים. לאחר מכן רובינסון הביס את בובו אולסון, מחזיק תואר עתידי במשקל זה, שרובינסון הביס שלוש פעמים נוספות.
ב-14 בפברואר 1951, נפגשו רובינסון וג'ייק למוטה בפעם השישית. הקרב נודע כטבח יום ולנטיין. רובינסון זכה בתואר אלוף העולם למשקל בינוני בנוקאאוט טכני בסיבוב ה-13.
רובינסון הלם בלמוטה במשך 10 סיבובים, ואז הכה את למוטה בסדרה של מכות אכזריות במשך שלושה סיבובים.
לבסוף עצרו השופטים את התחרות בפעם הראשונה בסדרת המיתולוגית בת שש הקרבות ביניהם - והחליטו שלמוטה הפסיד בנוקאאוט טכני, הייתה זו הפעם הראשונה שלו ב-95 קרבות מקצועניים.