שמו של האי - כמו גם שמם של אנשיו, הגוּטים - מצביע על שיוכה הפרוטו-גרמאני של הקבוצה שיישבה את המקום, בדומה לגותים בדרום שוודיה. סיפורם של הגוטים עלה על הכתב בסאגות המוקדמות שתיארו את האי טרם התנצרותו.
גאוגרפיה.
גוטלנד ממוקם בלב הים הבלטי, כ-90 ק"מ מחופי סמולנד שבשוודיה במערב, וכ-130 ק"מ מוונטספילס שבלטביה, במזרח. כאיים אחרים בים הבלטי, האי הוא מישור גירי, שהסלעים שמרכיבים אותו נוצרו לפני כ-430 מיליון שנה. בדרומו ובצפונו האי הוא צר, סלעי מאוד ומפורץ, ובסמיכות לחלקיו אלה שוכנים איים קטנים, מהם שמהווים שמורות טבע וכן הפארק הלאומי "אי החול של גוטלנד" (Gotska Sandön). לעומת אלה, פנים-הארץ רחב, מישורי ופורה ומהווה את אחד מאזורי החקלאות העשירים בשוודיה. ככלל, גוטלנד וסביבתו מהווים יחידת סביבה טבעית מהייחודיות באזור זה של העולם. עולם החי כולל את המין הקדום ביותר של כבש שחי בשוודיה.
עם אביבים קרים וחורפים מתונים, אקלימו הימי-מתון של החבל הופך אותו לאחד האזורים שטופי-השמש במדינה.
האי הוא המחוז היחידי מבין מחוזות שוודיה שכל שטחו מהווה עירייה אחת.
יישובים.
מלבד הבירה ויסבי (22,236 תושבים ב-2005), אף לא יישוב אחד בגוטלנד עולה על 2,000 נפש. שבעה יישובים מונים יותר מ-500 תושבים: הֵמְסֵה, סְלִיטֶה, קְלִינְטֶהָמְן, וִיבְּלֶה, רוּמָקְלוֹסְטֶר, פוֹרֶסוּנְד ולַרְבְּרוּ.
תרבות.
הדמות הגוטלנדית המוכרת ביותר בעולם היא ככל הנראה גיבורתהּ הספרותית של אסטריד לינדגרן, בילבי בת-גרב, שחיה בווילה מצחיקולה. הדיאלקט שמדובר בפי תושבי גוטלנד נחשב מהייחודיים בין המבטאים השונים בשוודיה. האי נמנה עם יעדי התיירות הפופולריים ביותר במדינה, בשל התרבות והאקלים.
הכבש שמקורו בחבל נאכל כמוצר-בשר יוקרתי בשוודיה.
גוטלנד אירח מספר רב של סרטי קולנוע שצולמו בו, בהם כל גרסאות בילבי בשוודית, וכן ארבעה סרטים שצילם אינגמר ברגמן על האי הקטן פוֹרה.
גוטלנד גם אירח את "משחקי האיים" של שנת 1999, של איגוד משחקי האיים הבינלאומי.
סמלי גוטלנד.
סמל חבל גוטלנד - שהוא גם סמל המחוז - מציג רקע כחול שעליו איל בכסף וזהב, כשמאחוריו עמוד עם צלב ודגלון באדום וזהב.
סמל הקוֹמין (עיריית גוטלנד) זהה לסמל המחוז פרט לכך שהרקע אדום במקום כחול.
סמלים נוספים של החבל:
הסגל הנשיאותי של רוסיה
סגל הקרמלין הוא השם הלא-רשמי לאדמיניסטרציה של נשיא רוסיה (ברוסית: Администрация президента России), או הסגל הנשיאותי הרוסי. זהו הגוף הממלכתי האחראי להבטחת פעולותיו והגדרת סדר יומו של נשיא רוסיה. הוא מורכב מצוות העובדים של נשיא רוסיה, העוזרים הנשיאותיים, היועצים, וסגני ראש סגל הקרמלין.
מקום מושבם בבניין הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית לשעבר, בסטאריה פלושצ'ד 4, מוסקבה.
היסטוריה.
ב-1991, במהלך כהונתו של בוריס ילצין, הונחו היסודות לסגל הקרמלין, אשר דיווח ישירות לנשיא (מתקופת לנין ועד גורבצ'וב היו עובדי הקרמלין מורכבים מאנשי צוות של המפלגה הקומוניסטית). המשרד החדש כינס תחתיו את הסגל הנשיאותי שהחל לפעול בקיץ 1991 כצוות העבודה של נשיא רוסיה.
מבנה ארגוני.
היחידות החשובות ביותר הפועלות בכפיפות לסגל הנשיאותי הן המועצה לביטחון לאומי, מועצת המדינה, שירות הביטחון הנשיאותי, המינהל הראשי לתוכניות מיוחדות (שאחראי לבניית ואחזקת הבונקרים הנשיאותיים), מינהל הפרוטוקול, מינהל המימון והתקציב, משרד מזכיר העיתונות הנשיאותי.
תחת כהונתו של ולדימיר פוטין מבנה הסגל אורגן מחדש ובוטלו מספר מחלקות בו.
סגל הקרמלין
האדמיניסטציה הנשיאותית של רוסיה
האדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה () הוא שירות האבטחה האישי של נשיא רוסיה.
תחילה היה הארגון כפוף לאדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה ובאמצע שנות ה-90 היה לחלק משירות האבטחה הפדרלי האחראי לאבטחת אישים ברוסיה. זהו גוף אבטחה האחראי לאבטחתו של הנשיא ובני משפחתו. הוקם ב-11 בנובמבר 1993.
היסטוריה.
הארגון הוקם על ידי הנשיא בוריס ילצין כיורש למינהל האבטחה הראשי (מינהל 9 לשעבר בקג"ב). בראש הארגון הועמד אלכסנדר קורז'אקוב. במהלך מחצית שנות ה-90 בארגון הוקמו מחלקות לחקירת שחיתות בממשל ובממסד הנשיאותי.
במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי. שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.
באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.
ספ&quot;ב
חסידות דארג
ילדי השמש
ילדי השמש הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי רן טל, אשר יצא בשנת 2007, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט זכה בשנת 2008 בפרס סרט התעודה הטוב ביותר בתחרות ע"ש וולג'ין בפסטיבל הסרטים של ירושלים.
הסרט בוחן את "ילדי השמש" - הדור הראשון של ילדי החינוך המשותף בקיבוצים אשר גודלו על ברכי האידאולוגיה הקיבוצית. הסרט משלב קטעי ארכיון לצד ראיונות. בסרט מתארים המרואיינים בין השאר תחושות נוסטלגיה כלפי ילדותם בקיבוץ וערכי התנועה הקיבוצית שליוו אותם, לצד קשיים רגשיים שחוו כילדים בעקבות אורח החיים הקיבוצי, למשל הריחוק מההורים בשל הלינה המשותפת.
בני ימין
בני ימין (בִּנִי יַמִינַ - Bini Yamina; בניגוד ל"בני שמאל" ) היו קבוצה של שבטים נודדים (לפחות ארבעה) מהמאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה באזור נהר הפרת התיכון ליד נהר הבליח. בני ימין הוזכרו תכופות בתעודות שנמצאו בגנזך המלכותי של מארי, עיר ממלכה עתיקה שנחרבה במאה ה-18 לפנה"ס על ידי חמורבי.
היסטוריה.
בני ימין היו נודדים למחצה שגידלו עדרי צאן גדולים והגיעו במסגרת נדודיהם עד למרכז סוריה. חלק מהשבטים התיישב באזור בבל, אך מרכזם היה בחרן שם נהגו להתכנס לטקס ברית ראשי "בני ימין" במקדש אלוהי הירח. זקני השבטים נקראו סיבוטו (Sibutu) והיו מתכנסים להתיעצויות. מנהיגי בני ימין היו שרים ונסיכים שנקראו סוגאגו (Sugagu).
שמו של אחד מהשבטים נקרא "יריחום". בני ימין מופיעים בטקסטים ממארי לצידם של שבטים נודדים אחרים שנקראו סותו ו"רַבּוּ" שישבו על הגדה המערבית של הפרת, ועל פי הטקסטים נקראו אחים של בני ימין. הטקסט מזכיר גם קבוצה שנקראת "בני שמאל" , בני הצפון, יושבי המחוזות שמצפון מערב לממלכת מארי. שם המעיד על קרבה לבני ימין.
יש הסוברים שזכר בני שמאל נשמר בממלכת שמאל שנקראה "יאדי", המוזכרת בתעודות מהמחצית הראשונה של האלף ה-1 לפנה"ס. השמות: בני ימין ובני שמל הם שמות שמיים-מערביים.
על פי תעודות מארי, בני ימין התנפלו מדי פעם על חבלי הארץ שנמצאו בין מארי, תִרְקַה ושַגַרַתֻם. הם עסקו בביזת התושבים ועדרי צאנם, ולעיתים גם התיישבו בתוכם. מלכה של מארי זמרי-לים נלחם בהם, תפש את מלכיהם והרג את שר צבאם שתוארו היה דַוִידֻם. ניצחונו זה היה כה חשוב, עד שנקראו לפחות שתי שנות מלכות של זמרי-לים על שם הניצחון.
השערת החוקרים היא שההתנגשויות של בני ימין עם מלכי מארי הם חלק מגל ההתפשטות האחרון של העמים השמיים-מערביים למזרח ולצפון מזרח. התפשטות זאת נבלמה במאה ה-18 לפנה"ס בעקבות התפשטות השבטים החורים (שמקורם בהרי הקווקז) דרומה לאזורים סביב מארי.
הקשר בין בנימין לבני ימין.
קיימת תאוריה במחקר הגורסת שיש זהות בין בני ימין לבנימין המקראי. זיהוי זה נתמך במסורת המקראית לפיה מוצא האבות הוא מצפון מסופוטמיה בארם נהריים ובקשר בין חרן שהייתה עיר האבות ומקום כינוסם של שבטי בני ימין. קשר נוסף נמצא בין שמו של אחד השבטים "יריחום" לשמה של העיר יריחו באזור שבט בנימין בישראל. למרות עתיקותה של העיר, היא אינה מוזכרת במכתבי אל עמרנה ולא ברשימות המצריות של ערי כנען, והתאוריה גורסת שהשם יריחו ניתן לה בעקבות כיבוש בני ימין שהביאו את השם עימם מהעיר חרן. תאוריה זאת של שינוי שם נתמכת בשינוי שמות הערים שנמצא במקרא כגון שינוי השם "לוז" לבית אל, "קריית ספר" לדביר, "ליש" לדן ועוד.
תאוריה זו סותרת את המסורת המקראית, לפיה בנימין נולד בכנען, כשהוא היחיד מבני יעקב שלא נולד במסופוטמיה.
ארמון קונסטנטין
ארמון קונסטנטין (רוסית: Константиновский дворец) הוא אתר שהוכרז כאתר מורשת רוסית ומשמש כמעון נשיאותי לנשיא רוסיה. מכונה בשם "ארמון הקונגרסים" (государственный комплекс «Дворец конгрессов»). הארמון נבנה במאה ה-18 ושוכן על הגדה הדרומית של המפרץ הפיני על נהר סטרלקה, כ-20 ק"מ מהעיר סנקט פטרבורג.
היסטוריה.
בעליו הראשונים של הארמון היה פיוטר הגדול. בסוף המאה ה-18 העיירה סטרלנה באזור סנקט פטרבורג, הייתה לרכושו הפרטי. ב-1797 הצאר פאבל הראשון, העניק את הארמון במתנה לבנו, הנסיך הגדול קונסטנטין פאבלוביץ', שעל שמו נקרא הארמון והפארק שסביבו.
הארמון נבנה על פי פרויקט של האדריכל ניקולה מיקטי. בשנות 1750 הארמון עוצב על פי תכנונו של ברתולומאו רסטרלי, האדריכל הרוסי-איטלקי שנחשב למעצב העיר סנקט פטרבורג. לאחר שפרצה שרפה במקום ב-1803 הארמון שופץ על ידי האדריכל הרוסי אנדריי וֹורוניחין. בשנים 1847–1851 הארמון שופץ שוב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הארמון נהרס כמעט לגמרי, כמו מרבית מבני העיר. לאחר המלחמה החלו בעבודות שיפוץ שנמשכו עד שנות 1990. המבנה עבר מיד ליד לאורך אותה תקופה, תחילה השתכן בו המכון הארקטי של לנינגרד (Ленинградское арктическое училище) שלמדו בו טכנאים שהשתלבו לאחר מכן בעבודה בתחנות מחקר בקוטב הצפוני או באנטארקטיקה. הארמון עבר תחת חסות מספר חברות שונות עד שנת 2000.