לאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908 הוסרו מרבית מגבלות הצנזורה וניתן חופש רב יותר לפרסומי ספרות ועיתונאות באימפריה העות'מאנית. באותה שנה ייסד קרמונה כתב עת סאטירי בשם "איל ג'וגיטון" ("המשחק"), שצבר פופולריות ויצא לאור במשך למעלה מעשרים שנה (1908-1931), ובכך היה אחד מכתבי העת בלאדינו שיצאו לפרק הזמן הממושך ביותר. קרמונה פרסם רומנסות וסיפורים רבים מעל דפי כתב העת שלו, ועודד מעל דפיו חינוך מודרני וידיעה של עברית ושפות זרות.
בשנת 1926 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "קומו נאסייו אליה קארמונה: קומו סי אינגראנדיסייו אי קומו סי איזו דיריקטור דיל "ג'וגיטון"", הסוקרת את חייו עד שנת 1908 וייסוד כתב העת "איל-ג'וגיטון". בספר הוא כותב בפתיחות רבה על הרפתקאותיו כצעיר, ורואה אותן כמשובת נעורים.
בשונה מסופרים ועיתונאים אחרים בזמנו, קרמונה נמנע על פי רוב מפעילות פוליטית. לפני 1908 הממשלה העות'מאנית חקרה אותו בחשד לקשרים עם הטורקים הצעירים אך מצאה אותו חף מפשע. אחד הצעדים הפוליטיים הפומביים היחידים שנקט הייתה הביקורת הסאטירית שלו על הרב חיים נחום, שהתמודד באותה עת לתפקיד החכם באשי של יהודי האימפריה העות'מאנית. לימים כתב קרמונה כי ניסיונו של הרב חיים נחום להשתיק אותו הביא לכתב העת שלו יותר קוראים באותם חודשים אחדים של התמודדות מאשר היו לו בכל שאר שנות יציאתו לאור.
לאורך הקריירה הספרותית שלו חיבר קרמונה עשרות נובלות. ספריו זכו לפופולריות בקרב הקהילות היהודיות דוברות הלאדינו, ויצירתו נחשבת לאחד הציונים החשובים לתור הזהב של ספרות הלאדינו בעת החדשה.
אליה קרמונה נפטר בשנת 1931 חסר ילדים, ונקבר בבית הקברות היהודי באיסטנבול. מספר פרטים בביוגרפיה שלו נותרו שנויים במחלוקת בין החוקרים עד היום, כגון השנה שבה פרסם את יצירתו הראשונה (בין 1893 ל-1901) ומספר הספרים המיוחסים לו. לאורך השנים תורגמו כמה מספריו לשפות זרות ולאנגלית.
אליה קארמונה
אליהו קרמונה
אליהו רפאל קרמונה
אליה כרמונה
יאיוי קוסמה
יָאיוֹי קוּסָמָה (ביפנית: 草間 彌生 או 弥生; נולדה ב-22 במרץ 1929) היא אמנית ילידת יפן מפורסמת, נציגה בולטת בתנועת האוונגרד באמנות העכשווית. עבודותיה מגוונות ומתפרשות על תחומים שונים של אמנות כגון ציור, קולאז'ים, פיסול ומיצגים שמשלבים תנועה ומדיה ויזואלית יחדיו. היא השפיעה על יצירתם של אמנים אמריקאים ידועים כמו אנדי וורהול וקלאס אולדנבורג.
ביוגרפיה.
קוסמה נולדה ב-22 במרץ 1929 במצומוטו ביפן למשפחת סוחרים שבבעלותם משתלה וחוות זרעים. היא החלה לצייר תמונות של דלועים כבר בבית הספר היסודי ויצרה יצירות אמנות ששיקפו את ההזיות שלה. אמהּ התנגדה לפעילות האמנותית שלה ונהגה לקחת ממנה את עבודותיה. אמה כנראה גם התעללה בה פיזית. את אביה, קוסמה זוכרת כ״בחור שמסתובב ומפלרטט המון״.
האמנית ספרה, שאמה הייתה שולחת אותה לעיתים קרובות לעקוב אחרי מערכות היחסים של אביה עם נשים אחרות. חשיפתה לרומנים שניהל אביה החדירה בה חשש ורתיעה ממיניות, במיוחד כלפי הגוף הגברי. ״אני לא אוהבת סקס, הייתה לי אובססיה לסקס. כשהייתי קטנה ראיתי את אבי עם מאהבות שהיו לו. אמא שלי הייתה שולחת אותי לרגל אחריו. לא רציתי לקיים יחסי מין במשך שנים עם אף אחד״, אמרה.
כשהייתה בת עשר החלה קוסמה לחוות הזיות ״חיות״, אותן תיארה כ"הבזקים של הילה אור או שדות צפופים של נקודות״. הזיות אלה כללו גם פרחים שדיברו עם קוסמה ודפוסים בבד שקמים לתחייה, משתכפלים ובולעים אותו פנימה. ילדותה הטראומטית והחזיונות שחוותה מאז ילדותה הם המקור לסגנון האמנותי שלה.
יאיוי קוסמה החלה ליצור אמנות בגיל צעיר. בשנת 1948 החלה ללמוד ציור בקיוטו, ופיתחה עניין בסגנון המערבי. היא הייתה אחת הנשים הראשונות ביפן שלמדו אמנות, כיוון שביפן נשים הורשו ללמוד אמנות רק לאחר מלחמת העולם השנייה. היא החלה להציג את יצירותיה החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1957 עברה לניו יורק בארצות הברית, שם הושפעה מהסגנון של אקספרסיוניזם מופשט. בשנות ה-60 החלה להיות מקושרת לתנועת הפופ ארט.
בשנת 1973 חזרה ליפן עקב מצבה הבריאותי, ובשנת 1977 אשפזה את עצמה מרצון בבית חולים פסיכיאטרי ברובע שינג'וקו של טוקיו, משם היא ממשיכה ליצור את אמנותה.
ב-2017 פתחה קוסמה את מוזיאון יאיוי קוסמה בטוקיו, ברובע שינג'וקו, בקרבת בית החולים בו היא מאושפזת.
בנובמבר 2021 נפתחה תערוכת רטרוספקטיבה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה כוללת כ־200 יצירות, מיצב עם 900 כדורי מראות וארבעה מ"חדרי האינסוף" של קוסמה. את התערוכה אצרה סוזן לנדאו, שהייתה מנהלת מוזיאון תל אביב והאוצרת הראשית שלו. התערוכה הוגדרה על ידי מגזין Theartnewspaper כאחת מעשר התערוכות הטובות בעולם לשנת 2021. התערוכה סוקרת בהרחבה את פועלה האמנותי עד כה ומתחקה אחר עבודתה ביפן, בארצות הברית ובאירופה, החל בציוריה ובפסליה המוקדמים וכלה במיצבים האופפים את הצופה מכל עבר.
יצירותיה.
לאורך הקריירה שלה השתמשה יאיוי קוסמה במדיה מגוונת הכוללת ציור, קולאז', פיסול, מיצגים ומיצבים. היא מהאמנים הראשונים שחיברו בין טקסטיל, אופנה ואמנות. עבודותיה מציגות את העניין שלה בצבעים פסיכדליים, חזרתיות ודפוסים. עבודותיה מתבססות על אמנות מושגית, ומתייחסות גם לפמיניזם, מינימליזם, סוריאליזם וזרמים נוספים.
עבודותיה מאופיינות בדגמים אובססיביים של נקודות ורשתות המכסים משטחים בחזרתיות אינסופית. "חדרי אינסוף" מוקפי מראות ומיצבים גדולים שהיא יוצרת מעניקים לצופה חוויה רב־חושית סוחפת.
תערוכות.
יצירותיה הוצגו בין השאר ברטרוספקטיבות גדולות במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון טייט מודרן. ב-1993 השתתפה בביאנלה ה-45 בוונציה בתערוכת יחיד שסבבה סביב מוטיב הדלעת. עבודותיה הוצגו בגלריות בניו יורק, באמסטרדם, בהאג, באסן, במילאנו, ברוטרדם ובוונציה.
קרן יחד
קרן יחד היא יוזמה חברתית שמטרתה היא יצירת קהילת משפחות גדולה, שתתן ערבות הדדית אחד לשני. הקרן תתן סיוע כספי למשפחות מתוך הקהילה, במקרים של פטירה של אחד מההורים. על אף שהקרן נוסדה על ידי אנשי ציבור מהציונות הדתית, והיא מפורסמת בעיקר במגזר זה, היא מיועדת לכל אדם, גם אם הוא חרדי או חילוני. קרן דומה קיימת בציבור החרדי בשם עֲרֵבִים.
פעילות.
"קרן יחד" היא יוזמה שמטרתה היא לאגד מספר רב של משפחות ביחד שיעניקו תמיכה כלכלית למשפחות החברות בה, במקרה שאחד מההורים נפטר. הקרן הושקה בדצמבר 2013 בתמיכתם של מספר רבנים מהציונות הדתית. הקרן פועלת כך שבמקרה שאחת מהמשפחות המנויות בקרן מתייתמת מאחד ההורים, יגויס עבור כל אחד מהיתומים שגילם קטן מ-30, סכום של 10 שקלים מכל מנוי עד לסכום של 150,000 שקלים.
בינואר 2014 יצא קמפיין פרסומי בעיקר על גבי עלוני שבת שמחולקים בבתי הכנסת שבו נראו מספר ידוענים מקומיים מהמגזר הדתי, שהצטרפו לקרן בעצמם.
במרץ 2014 הקרן עברה את ה-5,000 משפחות שמנויות בקרן והחלה בהפעלתה של הקרן.
בספטמבר 2014 הודיעה הקרן על מקרה ראשון של אסון פתאומי והפעלת הקרן לטובת היתומים.
נכון לאפריל 2022, בקרן חברות כ-26,000 משפחות. מאז הקמת הקרן תרמו חברי הקרן כ-67 מיליון ש"ח ל-522 יתומים מ-138 משפחות.
מועצת הקרן.
יוזם הקמת הקרן והיושב ראש הוא הרב הלל הורוביץ, מהיישוב היהודי בחברון.
בנוסף, קיימת מועצה ציבורית שמלווה את הקרן, נשיא המועצה הוא הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן, ובין חברי המועצה ניתן לראות את:
הרב אבי גיסר, פרופ' אמנון שפירא, פרופ' אשר כהן, הרב ברוך גיגי, הרב חיים גנץ, דר' יגאל בן שלום, הרב יהושע שפירא, פרופ' יפה זילברשץ, הרב יצחק לוי, השופטת בדימוס שרה פריש, הרב חיים אידלס, והרב בן ציון אלגאזי.
בעית שני השלישים
משחק שני השלישים
הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר
הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר כיהן במשך שמונה שנים - ממועד השבעת הנשיא דווייט אייזנהאואר ב-20 בינואר 1953 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1961.
הרכב הקבינט.
במרץ 1953, בראשית כהונתו של אייזנהאואר כנשיא, הוקמה מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה והנשיא צירף את העומדת בראשה לקבינט.
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. כיהנו בו 21 גברים ואשה אחת. שלושה מהם - סגן הנשיא ניקסון, שר הדואר ארתור סאמרפילד ומזכיר החקלאות עזרא טאפט בנסון - כיהנו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונתו של אייזנהאואר.
פרכוס פסיכוגני לא-אפילפטי
פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים (באנגלית: Psychogenic non-epileptic seizures) (PNES) ידועים גם כהפרעת התקפים לא-אפילפטית non-epileptic attack disorders) (NEAD הם אירועים הדומים באופן שטחי לפרכוסים אפילפטיים אבל בלי הפעילות החשמלית המוגברת האופייניות המתקשרת עם אפילפסיה.
מחקרים שנעשו לאחרונה מראים שיש לפרכוסים אלה בסיס נוירולוגי מוצק. בעזרת טכנולוגיות של דימות מוחי נצפו שינויים בפעילות המוח שנראה שהם ייחודיים לחולים הסובלים ממחלה היסטרית. הממצאים סותרים את הטענות שפרכוסים פסיכוגניים הם מחלה מדומה ומציעים במקומן תפקוד לקוי בטווח הגבוה של המוח האנושי השולט במושגי התנועה והרצון לנוע.
מעריכים שלכ-20% מחולי הפרכוסים המגיעים למרפאות אפילפסיה יש PNES
אבחון.