סנגליית סנגל או שיטת סנגל (שם מדעי: "Senegalia senegal") הוא מין עץ פורח מהסוג סנגליה. הסוג הופרד בשנת 2005 מהסוג הוותיק שיטה, ועל כן עד היום קוראים לעיתים לסנגליית סנגל שיטת סנגל. השם המסורתי קיים גם במוצרים המופקים מהעץ.
סנגליית סנגל הוא מקור עיקרי להפקת גומי ערבי, מוצר המופק משרף העץ. גומי ערבי (הידוע גם בשמות גאם ערביק ואקציה גאם) משמש כתוסף מזון, כמדיום לצבעי אמנים כגון צבעי מים ובעל שימושים שונים בתעשיית הקוסמטיקה.
העץ גדל באפריקה הדרומית לסהרה, כמו גם בעומאן, פקיסטן וחלקים מהודו. יש לעליו וזרעיו חשיבות תזונתית וכימית (הוא מכיל את הטריפטמין דימתילטריפטאמין, המשמש כסם), וככל הקטניות הוא מקבע חנקן באמצעות שורשיו ועל ידי כך מטייב את הקרקע בה הוא שתול. עם זאת, עיקר משמעותו הכלכלית של העץ היא ייצור גומי ערבי.
שיטת סנגל
מבצע בודנפלטה
מבצע בּוֹדֶנפּלָטָה (בגרמנית: Unternehmen Bodenplatte, "מבצע משטח בסיס") החל ב-1 בינואר 1945, והיה ניסיון של הלופטוואפה לפגוע בכוחות האוויר של בעלות הברית בארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה להשיג עליונות אווירית במהלך הקרב על הבליטה, כך שהצבא הגרמני וכוחות הוואפן אס אס יוכלו לחדש את התקדמותם. הפעולה תוכננה ל-16 בדצמבר 1944, אך נדחתה שוב ושוב בשל מזג אוויר קשה עד ראש השנה האזרחית, היום הראשון שבמקרה התאים.
הסודיות במבצע הייתה כל כך הדוקה עד שהוסתר מחלק מכוחות הקרקע והים הגרמניים. בעקבות זאת, מספר יחידות אף ספגו אבדות מאש ידידותית. מודיעין הקשר הבריטי רשם את התנועה והצטברות כוחות אוויר הגרמנים באזור, אך לא פירש נכונה את הממצאים.
המבצע השיג הפתעה מסוימת והצלחה טקטית, אך לבסוף נחל כישלון. רבים ממטוסי בעלות הברית נהרסו על הקרקע, אך הוחלפו בתוך שבוע. כמו כן, אנשי צוות אוויר של בעלות הברית נפגעו באופן קל יחסית, שכן רוב האבדות של בעלות הברית היו מטוסים ריקים שעמדו על הקרקע. הגרמנים, לעומת זאת, איבדו טייסי קרב רבים שלא היה ניתן להחליף בקלות.
מניתוח שלאחר הקרב, עולה כי רק 11 מתוך 34 מהגיחות שביצע חיל האוויר הגרמני בוצעו בזמן וניצלו את אפקט ההפתעה. המבצע נכשל בניסיונו להשיג עליונות אווירית, אפילו באופן זמני, בעת שכוחות הקרקע המשיכו להיות חשופים להתקפת מטוסי אויב.
מבצע בודנפלטה היה לפעולה ההתקפית הגדולה האחרונה שביצע חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה.
קיריל, נסיך בולגריה
קיריל, נסיך בולגריה (בבולגרית: Кирил, български княз; 17 בנובמבר 1895, סופיה, נסיכות בולגריה - 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה קניאז (עוצר המלוכה) בבולגריה מ-28 באוגוסט 1943, מועד פטירתו של אחיו בוריס השלישי, ועד 9 בספטמבר 1944.
ביוגרפיה.
קיריל היה בנם השני של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה ורעייתו מריה לואיזה. בשל הפרש הגילאים הקטן, הפך קיריל לחברו הקרוב של אחיו הבכור בוריס. ב-28 באוגוסט 1943 מת המלך בוריס השלישי במפתיע. יורש העצר בן ה-6 הפך למלך סימאון השני ומונתה מועצת עוצרים בראשות הנסיך קיריל שזכה לתואר קניאז וראש הממשלה בוגדאן פילוב. קיריל ניהל את טקס הלווייתו של בוריס השלישי. בהמשך, החל לקיים מגעים עם בעלות הברית המערביות במטרה למקסם רווחים לקראת סיומה המסתמן של מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. הגנרל קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה ומשרד הפנים הועבר לידי אנטון יוגוב הקומוניסט. חברי מנגנון המשטר הקודם נעצרו והוקם בית דין מיוחד לשפיטתם. הנסיך קיריל הועמד לדין בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ופשעים נגד העם הבולגרי, נמצא אשם ונידון למוות. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג בירייה, בשטח בית העלמין של סופיה 180 בני אדם ובכללם עוצרי המלוכה, 25 שרים, 68 חברי פרלמנט, עיתונאים ואנשי צבא. כל המוצאים להורג הושלכו לקבר אחים בתוך מכתש סמוך שנותר כתוצאה מהפצצה במהלך המלחמה. המכתש כוסה בעפר ולא שולט. בהמשך שימש המקום כשטח קבורה בתוך בית העלמין. מאוחר יותר, נשפטו והוצאו להורג כ-3,000 אזרחים נוספים.
ב-1995 הוקמה אנדרטה לזכר הנסיך קיריל בשטח בית העלמין בסופיה. ב-26 באוגוסט 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של הנסיך קיריל בבית הדין המיוחד.
תומאס ברתל
תומאס סילבסטר ברתל (בגרמנית: Thomas Sylvester Barthel; 4 בינואר 1923 - 3 באפריל 1997) היה אתנולוג ואפיגרף גרמני שהתפרסם בעיקר בשל קטלוג כתב הרונגו-רונגו הבלתי מפוענח של אי הפסחא.
חייו.
ברתל גדל בברלין וסיים תיכון ב-1940. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד כקריפטוגרף עבור הוורמאכט. לאחר המלחמה למד פולקלור, גאוגרפיה ופרהיסטוריה בברלין, המבורג ולייפציג. ב-1952 הוא קיבל תואר דוקטור בגין התזה שכתב על כתב המאיה. בין 1953 ל-1956 הוא היה חבר בקרן המחקר הגרמנית (Deutsche Forschungsgemeinschaft), ב-1957 מרצה בהמבורג, ובין 4 ביולי 1957 ל-1 בפברואר 1958 חוקר אורח במכון ללימודי אי הפסחא באוניברסיטת צ'ילה.
במטרה לתעד את כתב הרונגו-רונגו ביקר ברתל במרבית המוזיאונים שבהם נשמרו לוחיות עם הכתב, והוא הכין עותקים באמצעות הצמדת דפי נייר על הלוחית ושפשוף עפרון מעל. את מחקרו בנושא, שכלל את הפרסום הראשון המלא של כל לוחיות הרונגו-רונגו, הוא הוציא לאור ב-1958 בספר "יסודות הפענוח של כתב אי הפסחא" ("Grundlagen zur Entzifferung der Osterinselschrift"). הוא היה החוקר הראשון שזיהה נכונה אלמנטים בטקסטים, והוכיח ששתי שורות בלוחית המכונה "מאמרי" ("Mamari") מכילות מידע הקשור ללוח השנה.
ב-1959 מונה ברתל לפרופסור חבר לאתנולוגיה באוניברסיטת טיבינגן, ומ-1964 עד 1988 היה פרופסור לאתנולוגיה. תחום המחקר הראשי שלו היה הפולקלור של ילידי יבשת אמריקה. את המידע שאסף על הרונגו-רונגו הוא תרם למרכז המחקר של אי הפסחא ופולינזיה (Centre d'Études de l'Îles de Pâques et de la Polynésie בראשי תיבות CEIPP), העוסק באימות עבודתו ובהרחבתה.
ברתל היה גם פעיל בניסיונות באמצע המאה ה-20 לפענח את כתב המאיה, מערכת הכתב ההירוגליפית של תרבות המאיה מהתקופה הפרה-קולומביאנית במסו-אמריקה. הוא היה בין הראשונים לנתח בפרוטרוט את הסמלים המכונים באנגלית emblem glyph (תגליף הסמל – הירוגליף של תואר אצולה) במונחים של ההקשרים הפוליטיים וההיררכיים. הצעה שלו, לזיהוי ארבעה מסמלים אלו כסמלים עיקריים, הורחבה אחר-כך על ידי הארכאולוגית האמריקנית ג'ויס מרקוס (Joyce Marcus). להצעה של השניים לחלק אתרי המאיה הקלאסיים בין ארבע בירות אזוריות, הייתה השפעה רבה בחקר המאיה.
יחד עם הארכאולוג והאפיגרף הבריטי אריק תומסון (John Eric Sidney Thompson; 1975-1898) היה ברתל מבקר חריף של "הגישה הפונטית" לפענוח כתב המאיה, ודגל בדעה שכתב המאיה לא היה פונטי ולא היווה מערכת כתב "אמיתית". בייחוד הביע ברתל התנגדות למתודולוגיית הפענוח הפונטי שהוצעה בשנות ה-50 המוקדמות על ידי האפיגרף הרוסי יורי קנורוזוב (Ю́рий Валенти́нович Кноро́зов; 1999-1922), שכמו ברתל עבד הן על כתב המאיה והן על כתב הרונגו-רונגו. הביקורת שמתח ברתל בקונגרס הבינלאומי של אמריקנולוגים (International Congress of Americanists) ב-1956 שנערך בקופנהגן, שבו נכח קנורוזוב, על הגישה הפונטית של קנוזורוב תרמה לדחייה המתמשכת של רעיונותיו של קנוזורוב. בדיעבד הוכחו ההשערות של קנוזורוב כנכונות, והגישה הפונטית, שקנוזורוב היה המוביל שלה, הניחה את היסודות לפריצת הדרך בפענוח כתב המאיה שאירעה משנות ה-70 ואילך. ברתל וקנוזורוב נשארו חלוקים עד לסוף הקריירה המקצועית שלהם.
ברתל נפטר ב-1997 בטיבינגן.
ז'וזפ גונסלבו
חוסה גונסלבו פלקון (בספרדית: José Gonzalvo Falcón, נולד ב-16 בינואר 1920 במולט דל ולס שבספרד, נפטר ב-31 במאי 1978 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי-קטלאני. גונסלבו שיחק כקשר או מגן שמאלי במדי קבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. לאחר פרישתו ממשחק אימן לתקופה קצרה את ברצלונה, אותה הדריך לזכייה בגביע הגנרל ב-1963. גונסלבו נודע בגרסה הקטלאנית לשמו, ז'וזפ גונסלבו, וכן בתור "גונסלבו השני", בשל כך שגם שני אחיו היו כדורגלנים: ז'ולי גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו הראשון, שיחק במדי אספניול, ומריה גונסלבו, שנודע בתור גונסלבו השלישי, שיחק גם הוא בברצלונה ובנבחרת ספרד.
קריירה.
כשחקן.
גונסלבו החל את הקריירה שלו במהלך השירות הצבאי שלו בסאוטה, במדי הקבוצה המקומית סאוטה, ב-1941. גונסלבו שיחק עם הקבוצה במשך שתי עונות, 1941/42 ו-1942/43, בליגה השנייה. בקיץ 1943 הצטרף גונסלבו לסבדל, שהייתה אז בליגה הראשונה, לצד אחיו הגדול ז'ולי. בעונתו הראשונה והיחידה בסבדל השתתף גונסלבו ב-25 משחקי ליגה מתוך 26 אפשריים, והוא סייע לקבוצתו לסיים במקום ה-9. גונסלבו הבקיע שער עצמי ב-9 בינואר 1944, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1 עם סביליה.