במרץ 1953 נסע סיהאנוק לצרפת. לכאורה, הוא נסע בענייני בריאות, למעשה, הוא קיים מסע אינטנסיבי כדי לשכנע את ממשלת צרפת להעניק עצמאות מלאה. האקלים הפוליטי בקמבודיה באותה עת היה כזה שאם לא היה משיג עצמאות מלאה במהרה, האנשים היו צפויים להצטרף אל תנועת המחתרת של בן נגוק ת'אנה ואל קמאר איסראק, שהיו מחויבים לחלוטין להשגת מטרה זו. בפגישות עם הנשיא הצרפתי ועם פקידים בכירים אחרים, נתפס סיהאנוק כמפחיד יתר על המידה באשר לתנאים הפוליטיים הפנימיים בקמבודיה. הצרפתים גם אימצו את האיום הסמוי, שאם ימשיך לא לשתף פעולה, הם עשויים להחליף אותו. המסע נראה ככישלון, אך בדרכו הביתה דרך ארצות הברית, קנדה ויפן, פרסם סיהאנוק את מצוקתה של קמבודיה בתקשורת.
כדי להנציח את "מסע הצלב המלכותי לעצמאות", סיהאנוק, הכריז כי לא יחזור עד שהצרפתים יעניקו הבטחות לכך שתינתן עצמאות מלאה. לאחר מכן הוא עזב את פנום פן בחודש יוני כדי להיכנס לגלות עצמית בתאילנד. הוא היה לא רצוי בבנגקוק, ועבר לווילה המלכותית שלו ליד חורבות אנגקור במחוז סימראב. סימראב, שהיה חלק מהאזור הצבאי האוטונומי שהוקם ב-1949, היה בפיקודו של סגן אלוף לון נול, לשעבר פוליטיקאי ימני שהפך עם הזמן לבעל ברית של סיהאנוק בתוך הצבא. בבסיסם בסימראב תכננו המלך ולון נול בתוכניות התנגדות אם הצרפתים לא יעמדו בתנאים שלהם.
סיהאנוק עשה הימור גבוה, שכן הצרפתים יכלו בקלות להחליף אותו במלך גמיש יותר. עם זאת, המצב הצבאי הידרדר בכל רחבי הודו סין וממשלת צרפת, ב-3 ביולי 1953, הכריזה על עצמה כמוכנה להעניק עצמאות מלאה לשלוש מדינות קמבודיה, וייטנאם ולאוס. סיהאנוק התעקש על התנאים שלו, שכללו שליטה מלאה בהגנה הלאומית, במשטרה, בבתי המשפט ובעניינים הכספיים. הצרפתים נענו והמשטרה והרשות השופטת הועברו לשלטון הקמבודי בסוף אוגוסט, ובאוקטובר השתלטה המדינה על כוחותיה הצבאיים. המלך סיהאנוק, הפך לגיבור בעיני עמו, חזר לפנום פן בניצחון, ויום העצמאות נחגג ב-9 בנובמבר 1953. השליטה בעניינים נוספים הקשורים לריבונות, כגון ענייני הכספים והתקציב, הועברה למדינה הקמבודית החדשה 1954.
Pedipalpi
נוריס בראון
נוריס בראון (באנגלית: Norris Brown; 2 במאי 1863 — 5 בינואר 1960) היה משפטן אמריקאי שכיהן הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה.
ביוגרפיה.
בראון נולד בעיר מקאוקטה (Maquoketa) שבמזרח איווה, בנם של ויליאם הנרי הריסון ואלייזה אן פלפס בראון. הוא למד באקדמיית ג'פרסון איווה וב-1883 סיים את לימודי המשפטים שלו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת איווה שבאיווה סיטי. הוא התקבל לבר משפטים ב-1884 והחל לעסוק בעריכת דין בעיר פרי השוכנת באיווה. ב-1888 עבר לקירני שבנברסקה והמשיך לעסוק בעריכת דין. בראון היה הקטגור התובע של מחוז בופאלו בשנים 1892–1896, סגן התובע הכללי של נברסקה מ-1900 ועד 1905, ולבסוף התובע הכללי מאז ועד 1907. הוא התבלט בתפקיד זה כאשר ניהל תביעת מס בת מיליון דולר אמריקני נגד ארגוני מסילות הברזל. הכסף שימש לבניית ופתיחת בתי ספר בנברסקה.
בראון נבחר ב-1906 לסנאט האמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית וכיהן שם עד 1913. בתקופת כהונתו כיהן כיו"ר ועדת הסנאט לענייני פטנטים בקונגרס ה-61 ובקונגרס ה-62. הוא הציע לגבות מאזרחי ארצות הברית מס הכנסה, מה שעוגן מאוחר יותר בתיקון השישה עשר לחוקת ארצות הברית. ב-1912 לא הצליח לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית מחדש לסנאט. משתמה כהונתו בסנאט, המשיך בראון לעסוק בחוק ומשפט באומהה, שם נהיה לשותף במשרד עורכי דין. ב-1942 הוא פרש לגמלאות ועבר לסיאטל שבמדינת וושינגטון. בראון הלך שם לעולמו בינואר 1960, ונקבר בבית העלמין פורסט לון שבאומהה.
צ'ארלס רני מקינטוש
צ'ארלס רני מקינטוש (באנגלית: Charles Rennie Mackintosh; 7 ביוני 1868 – 10 בדצמבר 1928) היה אדריכל, מעצב ואמן סקוטי. מוביל בארכיטקטורה מודרנית של המאה ה-20. גישתו האמנותית הייתה קרובה מאוד לתנועת 'הסימבוליזם' האירופית. אשתו הייתה האמנית מרגרט מקדונלד מקינטוש.
ביוגרפיה.
צ'ארלס רני מקינטוש נולד ב-7 ביוני 1868 בגלאזגו, סקוטלנד. הוא היה הילד הרביעי במשפחה בת אחד עשר ילדים, לאביו, ויליאם מקינטוש, שהיה הפקיד הראשי והמפקח הראשי של משטרת גלאזגו ולאמו מרגרט רני מקינטוש.
בשנת 1878 כשרווח למשפחה היא עברה לפרוור דניסטאון שמחוץ לעיר. שם טיפח האב גינת ירק ושם ספג הבן לראשונה את הקשר לעולם הצומח. מקינטוש למד בבית ספר הציבורי ריד, Reid והשתלם באדריכלות במכון אלן גלן (Allan Glen's institution).
ב-1880 זכה במלגה של מסע לימודי לחקר הארכיטקטורה הקלאסית העתיקה. כשחזר עבד כמתלמד במשרדו של האדריכל ג'ון האצ'ינסון.
ב-1889 החל לעבוד כמתמחה בחברת קפי והנימון, Honeyman &amp; Keppie, שם תכנן את הפרויקט הארכיטקטוני החשוב הראשון שלו, בית הראלד, מגדל פינתי למערכת העיתון "הראלד" בגלזגאו שהיום ידוע בשם "המגדלור" (Light House). במקביל למד בבית הספר לאמנויות של גלאזגו ושם ב-1892 פגשו מקינטוש וחברו הרברט מקנייר גם הוא מתמחה בחברת הנימן וקפי זוג אחיות אמניות מרגרט ופרנסיס מקדונלד. שלמדו גם הן באותו מוסד. הארבעה גילו שיש להם שפה אמנותית משותפת ושיתפו פעולה בפרויקטים עיצוביים רבים. "הארבעה" כך כינו אותם, היו דמויות בולטות בחבורת המעצבים שיצרו את סגנון העיצוב של גלאזגו.
מקינטוש נישא למרגרט ב-1900. לזוג לא היו ילדים. מקנייר נשא לאישה את אחותה פרנסיס שנה לפני כן.
ב-1904 לאחר שתכנן פרויקטים שזכו להצלחה נעשה מקינטוש שותף בחברה שנקראה מאז: הנימן, קפי ומקינטוש.
בשנת 1913 בעקבות מצב כלכלי קשה, גם החברה המשותפת נקלעה לקשיים. מקינטוש התפטר ופתח עסק משלו. כישלונות כלכליים ואולי גם שתייה ודיכאון גרמו לו לנטוש את האדריכלות ולעבור לציור נופים ופרחים בצבעי מים. הציורים נעשו פעמים רבות בשותפות עם רעיתו מרגרט כשסגנונם הופך לזהה. הזוג עבר לכפר סאפוק Suffolk שבוולברסוויק ב־1914. בשל מבטאו הכבד וטיוליו לאורך החוף הוא נחשד כמרגל גרמני וב-1915 אף נעצר. מסאפוק עברו לצ'לסי והתפרנסו ממכירת עיצובים ליצרני טקסטיל.
ב-1923 עברו לעיר חוף בדרום צרפת ליד הגבול הספרדי - פורט וונדרס, שם מזג האוויר היה חמים ונוח יותר והמחייה זולה יותר. בצרפת נטש מקינטוש לחלוטין את האדריכלות ועסק בציור בצבעי מים של נופים: נופים מהטבע וגם כאלה מעשה ידי אדם. הוא השאיר אחריו ציורים רבים של פורט וונדרס ושל רוסיון.
ב-1927 הזוג נאלץ לחזור ללונדון בגלל מחלתו של מקינטוש, סרטן הלשון, ממנה נפטר שנה לאחר מכן בגיל 60. על פי בקשתו האפר שלו פוזר בים התיכון מאחד הצוקים שצייר בפורט וונדרס.
השפעות וסגנונות.
המאה ה-19 שמקינטוש נולד בה הייתה מאה של שינויים גדולים שמקורם היה ב. גלאזגו, עיר הולדתו, הייתה כבר אז מפורסמת בתעשייה כבדה ובמספנות שלה שבהן נבנו אוניות קיטור מהגדולות של אותה תקופה. השינויים בטכנולוגיה והמעבר לייצור המוני גרמו לאמנים המעצבים שמקינטוש היה מהמובילים בהם, ליצור שפה גאומטרית פשוטה שתשרת לא רק את האסתטיקה אלא גם את הפונקציונליות, עיצוב פשוט שיותאם לאמצעי הייצור. השנים בהן היה יוצר פורה-עשרים השנים האחרונות של המאה ה-19 ועשרים הראשונות של המאה ה -20 אופיינו בתנועות מחאה אמנותיות שהחשובה ביניהן בבריטניה הייתה תנועת האמנויות והאומנויות "ארטס אנד קרפטס" בהנהגתו של ויליאם מוריס ובסגנונות חדשים שהבולט בהם הוא הארט נובו. ביצירותיו של מקינטוש בתחומי האדריכלות והאומנויות הדקורטיביות ניכרות ההשפעות של השניים בקישוט במוטיבים מהטבע, בעיצובים בעלי קווים פשוטים אורכיים וישרים, ובהתייחסות שווה לתכנון ולבניית כל הפריטים במבנה, החל מהחוץ-הקירות וכלה ברהיטים, בעבודות הזכוכית, באביזרים ובקישוטים. ברוח ה"ארטס אנד קרפטס" מקינטוש גם ייחס חשיבות לקליגרפיה ופיתח סגנון מיוחד. גם השפעה יפנית (ג'פוניזם), שחילחלה לעולם האמנות לאחר שיפן נפתחה לסחר עם המערב, ניכרת ביצירותיו של מקינטוש. הוא העריץ את הסגנון היפני בגלל הצורות הפשוטות, החמרים הטבעיים והאיפוק של הפריטים לעומת הראוותנות והגודש בפרטים בסגנונות המסורתיים.
הסגנון של אסכולת גלאזגו בעבודות של "הארבעה", שמקינטוש היה הבולט והמוכר ביניהם, וגם בשל מקינטוש ואשתו, היה "נקי" ואלגנטי. במבנים, לבד מאבן הרבו להשתמש בזכוכית ובמתכות. הצבעים המועדפים היו שחור, לבן ומעט צבעי פסטל. הרהיטים בעלי אופי אבסטרקטי, קווים ישרים, מאונכים ומאוזנים וקישוט גאומטרי. הייחוד של מקינטוש היה בפרופורציות מיוחדות כמו הכיסאות השחורים עם משענות גבוהות במיוחד שמזוהים עם שמו. בעבודות היה שילוב בין סגנון מודרניסטי, פונקציונלי של זוויות ישרות וקווים פשוטים-למוטיבים דקורטיביים בקווים רכים בעיקר של פרחים בהשראת הארט נובו והג'פוניזם.. פרחים הוא מוטיב חוזר בקישוטים בעיקר ורד (שושנה) מסוגנן, שזכה לשם "שושנת מקינטוש". סגנון אסכולת גלאזגו הקיף עיצוב ארכיטקטוני, עיצוב פנים, רהיטים, טקסטיל ועבודות מתכת.
מבנים מפורסמים.
בית הארלד.
העיצוב הארכיטקטוני הראשון של מקינטוש 1895. הוספת מגדל פינתי עם גרם מדרגות מתגלגל לבית העיתון. לימים זכה המגדל בשם מגדלור (lighthuse). היום משמש מרכז חינוכי שמדגים את החיבור בין עיצוב ארכיטקטוני, פונקציונליות, כלכלה וחברה.
בית הספר לאמנות של גלאזגו.