בסנקט פטרבורג של סוף המאה ה-19, בבכורה של המחזה, שנכתב על ידי עורך הדין לשעבר מיכאיל זברזין, מתרחש אירוע טרגי: השחקנית ורווארה אבילובה יורה בבן זוגה במחסניות ריקות ווהורגת אותו. בבכורה משתתפים עמיתיו לשעבר של זברזין - ויקטור רוסקביץ' וניקולאי אנדרונוב. כדי לעזור לזברזין, שמאוהב בורווארה, אנדרונוב מתחייב להגן עליה. אך ככל שהוא מתוודע למקרה, כך הוא מגיע למסקנה: לורווארה היה גם מניע לרצח וגם הזדמנות להחליף את האקדח.
אהובה של רוסקביץ' מוצא את עצמו בסיפור לא נעים: אולגה אהובתו מוצאת אותו עם יריבתה. כנקמה היא מפרסמת כתבה בעיתון בו הוא מוזכר באור לא יפה. רוסקביץ' תובע את העיתון ומאיים להרוס את מערכת העיתון. בחיפוש אחר עורך דין המוכן להגן על האינטרסים שלהם, פונה מערכת העיתון לזברזין.
אגליה יאקונינה, בת כיתתו של אשתו של ניקולאי אנדרונוב, מואשמת ברצח אחותה. את התביעה מייצג התובע גושצ'ין, שרוצה לנצח את אנדרונוב הבלתי מנוצח, שמסנגר על אגליה. הטיעונים שלו מספיק חזקים - אגליה תמיד הסתכסכה עם אחותה בגלל כסף, בנוסף, שניהם היו מאוהבים במנהל, שנעלם באופן מסתורי מיד לאחר הרצח. אגליה משתחררת מהכלא, כעת כעדה. אנדרונוב מבקש ממנה לספר הכל על היום בו מתה אחותה ליסה. למרות דמעותיה, ניקולאי משום מה לא מאמין לה. רוסקביץ' מתחייב להגן בבית המשפט על החשוד העיקרי - המנהל מארק, אך התובע מביא עמו טיעונים מנומקים. כדי להרוויח זמן ולהגיע לתוכנית חדשה, רוסקביץ' שובר את אפו של הלקוח שלו.
עורך הדין מיכאיל זברזין חוזר למקצוע: הוא מציל מעונש את הרוצח רודיון רידניק, שנשפט בפני חבר מושבעים. בינתיים, מואשם הסוחר קפיטון פורטונאטוב בהצתה במחסן שלו; סחורות משלוחים רבים נשרפו ושומר המחסן מת. פורטונאטוב פונה לאנדרונוב לעזרה והוא מסכים להגן עליו בבית המשפט. אירוע בלתי צפוי מסבך מאוד את העניין: רודיון רידניק המשוחרר הורג את אוסיפ, שיכול היה לשמש כעד במשפטו של פורטונאטוב. אירוע בלתי צפוי מסבך מאוד את עסקיו של הסוחר. באותו ערב, כאשר פורונאטונוב השיכור מגיע לבקש את אנדרונוב לעזרה, המנהל שלו אוסיפ גרישטר נמצא מת בבית המרזח. רודיון רידניק, ללא סיבה נראית לעין, שוחט אותו בסכין. מיכאיל נמצא על סף התמוטטות עצבים: מסתבר שהוא הרג אדם חף מפשע בניצחונו המרשים. גושצ'ין מחליט להשתמש בנסיבות אלה לטובתו...
זונה המאוהבת ברוסקביץ', לאחר שהאזין לתחזיותיה של מגדל עתידות עיוורת בשם מרתה על אושר נצחי שמחכה לו, יורה בה ובעצמו אך הקליע לא פוגע בלבו והוא מאבד את הכרתו. אל אנדרונוב פונה היזמית מרתה דנדרה הנודעת ומבקשת הגנה בבית המשפט. היא בטוחה שבקרוב המשטרה תגיע אליה, מכיוון שהכירה את רוסקביץ' וחלמה זמן רב להתמסד איתו. שלוש שנים קודם לכן הוא הצליח לזכות את רוצחת אחותה נינה.
רוסקביץ' טרם חזר להכרה, אולגה דואגת לו ועורך דינו של אנדרונוב אובד עצות: במשפט מגלה לקוחה שלו בשם דריה פרטים חדשים שמציגים אותו כטיפש גמור. גם חקירתה של מרתה העיוורת לא נותנת תוצאות: האחראי על הסדר רק פולט זרם של משפטים לא עקביים וסתומים והתובע הופך לקש האחרון - בסתר, הוא אומר שבוריה, עוזרת צעירה של עורך הדין, הולכת כל הזמן אצל גושצ'ין.
רוצח סדרתי המכונה "רוצח הבירה" שומר את העיר עולה בפחד - כבר ארבע נשים נדקרו למוות ובזירת הפשע האחרונה נעצר חשוד, רופא בשם אנדריי אלכסייביץ'. הזקן טוען שמצא את הנערה כשכבה שכבה בבריכת דם וניסה לעזור לה. רוסקביץ' שחזר להכרתו, מתגייס להגן על הרופא בבית המשפט. רוסקביץ' מגן בבית המשפט על ד"ר סטארצב, שכולם מחשיבים אותו כ"רוצח הבירה ", במהלך הדיון נחשפים פרטים על הפשעים שהתרחשו: מסתבר שכל הקורבנות היו בעבר זונות, שרק סטארצב הכיר. ויקטור מבין שהלקוח שלו שיקר לו. האם באמת עורך הדין מגן על מפלצת?
עמרם לוק
עמרם לוק (19 באוגוסט 1932, י"ז באב ה'תרצ"ב – 7 בנובמבר 2012, כ"ב בחשוון ה'תשע"ב) היה ראש מועצת בית שמש בשנים 1967–1979.
ביוגרפיה.
עמרם לוק נולד בטנג'יר שבמרוקו. הוריו, רחל לבית אלמליח וניסים, עמרם נקרא על שם עמרם בן דיוואן.
בתחילת שנות ה-50 היה פעיל בתנועת הנוער הציוני בטנג'יר. סיים את לימודיו התיכוניים בגמנסיה צרפתית. למד שנתיים פילוסופיה וספרות אולם הפנה את פעמיו למנהל הציבורי. עבד במשך תקופה קצרה כסגן מנהל סוכנות לספנות בינלאומית ושימש במשך חמש שנים כמזכיר כללי של חברת ייבוא-ייצוא בבעלות ליאון בנגואליד, נשיא הקהילה היהודית בטנג'יר.
לוק שימש כשחקן ובמאי בתיאטרון היהודי בעיר. נטל חלק פעיל בחיים התרבותיים והחברתיים בקרב 3 הקהילות היהודיות, הצרפתיות והספרדיות בעירו במסגרת תחנת הרדיו "קול טנג'יר" ובמסגרת התיאטרון היהודי בטנג'יר שהעלה הצגות באופן קבוע באותן שנים.
לאחר שביקר בישראל כתייר ב-1954, חזר לטנג'יר והחל בפעולות בעלות אופי ציוני בקרב הנוער היהודי. בשל השינויים המדיניים אשר חלו במרוקו ובמצבה הבינלאומי של טנג'יר החליטה משפחתו לעלות ארצה. עמרם סירב לקבל על עצמו תפקיד בכיר בחברה כלכלית בקראקס שבוונצואלה ועלה לישראל עם משפחתו באוגוסט 1956, לאחר שהות של חודשיים במחנה עולים במרסיי, כשהוא בן 24.
לוק עלה לארץ ישראל בשנת 1956 באונייה "נגבה" והגיע עם משפחתו למעברת הרטוב, שם התגורר עם משפחתו כשנה. על אף פניה מיוחדת מהקונסוליה הישראלית בגיברלטר אל הסוכנות היהודית בדרישה להעבירו לריכוז עירוני, התעקש עמרם לוק להשתקע במקום.
למרות שבידיו הייתה הזמנה אישית ממנהל תיאטרון הקמרי בתל אביב, ויתר גם על קריירת משחק ובחר בבניית הארץ כפועל בחקלאות בניין ובעבודת סיקול סלעים לשם סלילת כביש ירושלים-תל אביב. בשל גלי העלייה הרבים לבית שמש באותה שנה וההתקהלויות הרבות, לרבות הפגנות ליד משרדי מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית במקום, לא הצליח לקבל אישור נציג הסוכנות ללימודי השפה באולפן ולפיכך נאלץ ללמוד את השפה בכוחות עצמו. לאחר מספר חודשים, משנת 1957 עד לשנת 1959 שימש כמורה ללימודי השפה העברית, כעובד בנק הפועלים בע"מ וכפקיד ראשי ומנהל חשבונות במפעל לסריגה בע"מ מטעם תיעוש לאזורי הפתוח. בשנת 1958 הקים רשימה עצמאית שהתמודדה למועצת העיר בית שמש והחל בפעילות ציבורית ארוכת שנים.
פעילות ציבורית.
בשנת 1959 מונה לסגן ראש מועצת בית שמש, כשהופקדו לידיו סמכויות לנהול מחלקת החינוך והתרבות, ראשות שירותי מגן דוד אדום ואגוד ערים לכבאות.
בשנת 1962 הצטרף למפלגת העבודה וייצג אותה בבחירות למועצת עיירת בית שמש, ובאותה שנה נשא לאשה את ניקול לבית נקש.
כמועמד מטעם "המערך" לראשות המועצה בבחירות של 1965, ועל אף שרשימתו צברה מספר קולות גדול יותר יחסית מכל רשימה מפלגתית אחרת, נאלץ לשבת עם חברי מפלגתו באופוזיציה מוניציפלית במשך כשנתיים. לאחר פיזורה של המועצה על ידי משרד הפנים ומנוי מועצה ממונה לניהול תקין של ענייני העיר, נבחר עמרם לוק, מיד עם חזרתו משירות מילואים במלחמת ששת הימים, ליו"ר המועצה באוגוסט 1967, כשהרכב הנהלת הרשות מושתת על קואליציה רחבה ויציבה.
בין השנים 1967–1979 כיהן כראש מועצת בית שמש.
בשנת 1983 הקים והוביל את אגף שיקום שכונות במפלגת העבודה.
בשנים 1990– 1994 שימש כראש שליחי הסוכנות היהודית בדרום אמריקה. בתקופה זו גם אירע פיגוע הטרור בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בו נפצעה אשתו ניקול.
עקרי פעילות בבית שמש.
הקמת מפעל "טורבומקה", מנועי בית שמש, אשר החל בשנת 1969 בייצור ושדרוג מנועי סילון. המפעל פעיל עד היום, הורחבו גבולות העיירה, הוקמה שכונת גבעת שרת, שכונות חדשות של בנה-ביתך, שכונת הגפן, סופח אזור התעשייה הצפוני, נפתח סניף בנק הפועלים הראשון, הוקמו בתי הספר "שייבר" ו"פירסט", הספרייה העירונית, בריכת השחייה העירונית, מועדון קשישים, מועדון לחיילים משוחררים, קונסרבטוריון, תיאטרון קהילתי ומבנים רבים נוספים. לוק הוביל את בית שמש ממעברה לעיירה ובנה את התשתית החברתית, התרבותית והכלכלית של העיירה הצומחת לעיר.
משפחה.
נשא את ניקול לאשה בשנת 1962. רוב משפחתו המורחבת, על ששת ילדיו, עדיין מתגוררת באזור בית שמש.
עמרם לוק נפטר בבית בו התגורר בבית שמש בשנת 2012, בגיל 80, ונקבר בבית העלמין בבית שמש.
הנצחתו.
בחודש נובמבר 2019 הוכרזה כיכר על שם עמרם לוק בכניסה לעיר בית שמש.
יחסי פרגוואי–שווייץ
יחסי פרגוואי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים אך אינם אינטנסיביים ואין במסגרתם שיתופי פעולה רבים.
שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה באסונסיון בשנת 1887 ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1892. שווייץ פתחה שגרירות באסונסיון בשנת 1968. השגרירות השווייצרית באסונסיון נסגרה בפברואר 2016 ומאז האינטרסים השווייצרים בפרגוואי מיוצגים על ידי השגרירות השווייצרית במונטווידאו, בירת אורוגוואי. השגרירות הוחלפה בקונסוליה כללית.
יחסים כלכליים.
היחסים הכלכליים שבין שווייץ לפרגוואי הם יחסים כלכליים צנועים. רוב הייבוא השווייצרי מפרגוואי הוא של מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. ישנם מגעים לחתימה על הסכם סחר חופשי בין פרגוואי לבין איגוד הסחר החופשי האירופי בו חברה שווייץ לצד נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין.
שווייצרים בפרגוואי.