Kids See Ghosts (בעברית: ילדים רואים רוחות רפאים) הוא אלבום משותף של הראפרים קניה וסט וקיד קאדי. האלבום יצא לאור ב-8 ביוני 2018, דרך חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם. לפני יציאת האלבום נהנו וסט וקודי ממערכת יחסים חזקה כחברים קרובים מאז שנפגשו בשנת 2008, והביעו רצון להקליט אלבום משותף. עם זאת, האלבום מעולם לא התממש בתחילה, כאשר הצמד במקום חווה נפילות קצרות בשנת 2013 ו-2016. הם התאחדו שנה לאחר מכן והחלו מפגשי האולפן הראשונים לאלבום.
הפארק הלאומי מארוג'ג'י
קובלנה על מפלגות ישראל
קובלנה על מפלגות ישראל הוא שיר שכתב מאיר אריאל שהולחן ובוצע על ידי להקת הדג נחש. השיר יצא לאור בשנת 2013.
רקע.
השיר נכתב על ידי מאיר אריאל בשנת 1999, כחודש לפני מותו הפתאומי, ולאחר הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, אך מעולם לא הולחן. הוא הגיע לידי להקת הדג נחש באמצעות שירז, בתו של אריאל וחברה ותיקה של שאנן סטריט. הלהקה הלחינה את השיר שנכלל באלבומה "זמן להתעורר", ויצא כשבועיים לפני הבחירות לכנסת ה-19 שנערכו בינואר 2013.
השיר עוסק בתלונה כללית על המפלגות בישראל אשר "מתפארות בגודל חוצפתן", "אין שלטונן אלא מעשה אונן" ו"מפליגות עוד ועוד בערך עצמן" ובפזמון החוזר "עלו לי עד כאן", ללא התייחסות למפלגות מצד פוליטי זה או אחר.
בתוכנית "ארץ נהדרת" בוצע השיר בגרסה סאטירית תוך שינוי הטקסט על ידי חברי הלהקה בתפקיד עצמם, ופוליטיקאים המגולמים על ידי השחקנים בתוכנית. השיר בביצוע זה נקרא "אזרחי ישראל עלו לי עד כאן" ובו מתלוננים הפוליטיקאים כנגד האזרחים. לאחר מכן יצא הקליפ לשיר המקורי בהשתתפות הלהקה והדמויות שגולמו בשיר הסאטירי.
ג'ואל פוינסט
ג'ואל רוברטס פוינסט (באנגלית: Joel Roberts Poinsett; 2 במרץ 1779 – 12 בדצמבר 1851) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. הוא שימש כנציג הראשון של ארצות הברית לאמריקה הדרומית, כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כשגריר ארצות הברית במקסיקו, כמנהיג היוניוניסטים בקרוליינה הדרומית במהלך "משבר הביטול", כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית מרטין ואן ביורן וכאחד המייסדים של המכון הלאומי לקידום המדעים והאומנויות השימושיות (קודמו של הסמית'סוניאן).
מסעות מוקדמים.
ג'ואל רוברטס פוינסט נולד ב-1779 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית לאלישע פוינסט, רופא אמיד, ולרעייתו קתרין אן רוברטס. הוא התחנך בקונטיקט ובאירופה ורכש ידע בשפות, במשפטים ובסוגיות צבאיות.
המסע באירופה.
ב-1800 שב פוינסט לצ'ארלסטון מתוך תקווה להתחיל בקריירה צבאית. אביו לא רצה שבנו יהיה איש צבא. מתוך רצון לשדל את בנו להיות חלק מהאריסטוקרטיה של צ'ארלסטון, סידר פוינסט האב שבנו ילמד משפטים אצל ויליאם הנרי דה סוסייר, עורך דין ידוע בעיר. פוינסט לא היה מעוניין בקריירה משפטית וב-1801 הוא שכנע את הוריו שיאפשרו לו לצאת למסע ארוך באירופה. דה סוסייר צייד אותו ברשימת ספרי משפטים כולל "פירושים על דיני אנגליה" של ויליאם בלקסטון ו"החוק הכנסייתי" של ריצ'רד ברן, למקרה שהוא יתחרט בנוגע לעיסוק במשפטים.
החל מאותה שנה ערך פוינסט מסע ביבשת אירופה. באביב 1802 הוא עזב את צרפת לכוון איטליה ועבר את הרי האלפים ואת שווייץ. הוא ביקר בנאפולי וטיפס על הר אטנה שבסיציליה. באביב 1803 הוא הגיע לשווייץ והתאכסן בביתם של ז'אק נקר ושל בתו מאדאם דה סטאל. נקר, שהיה שר האוצר של לואי השישה עשר, מלך צרפת בין השנים 1776 – 1781, הוגלה לשם על ידי נפוליאון.
באחת ההזדמנויות, הוזמן רוברט ליווינגסטון, שגריר ארצות הברית בצרפת, לביקור אצלם בעת שסייר בסבויה, צרפת ושווייץ. פוינסט לקח על עצמו את תפקיד המתורגמן בשיחה בין ליווינגסטון ששמיעתו הייתה לקויה לבין נקר ששיניו החסרות גרמו לדיבורו להישמע כמעט לא ברור לחלוטין. למזלו, מאדאם דה סטאל לקחה על עצמה לפרש את דברי אביה הקשיש.
באוקטובר 1803 עזב פוינסט את שווייץ ונסע לווינה ומשם למינכן. בדצמבר הוא התבשר שאביו הלך לעולמו ושמצב בריאותה של אחותו, סוזאן, לקוי מאוד. הוא יצא מיד בדרכו לצ'ארלסטון, לשם הוא הגיע בראשית 1804, חודשים לאחר שאביו נפטר. מתוך תקווה להציל את חיי אחותו, לקח אותה פוינסט למסע בניו יורק, בזכרו שמסעו המוקדם יותר לליסבון החיש את החלמתו. אף על פי כן, בהגיעם לניו יורק מתה סוזאן פוינסט. כיורש היחיד, הוא ירש הון קטן וכמה בתים ומגרשים, מטעים ומניות. שוויה הכולל של אחוזת המשפחה הוערך ב-100,000 דולר.
המסע לרוסיה.
בנובמבר 1806 הגיע פוינסט לבירת האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג. לווט האריס, קונסול ארצות הברית בעיר, והנציג האמריקאי הבכיר ביותר ברוסיה, קיווה להציג את פוינסט בחצר המלכות של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. כאשר נודע לה שפוינסט הוא מקרוליינה הדרומית, שאלה אותו הקיסרית האם אם הוא יוכל להשגיח על מפעלי הכותנה שהיו תחת חסותה. פוינסט והקונסול האריס נסעו לקרונשטאדט באמצעות מזחלת כדי לראות את המפעלים. פוינסט הציע כמה הצעות לשיפור והקיסרית קיבלה אותן. פוינסט לא האמין שתעשיית הכותנה תוכל לשגשג ברוסיה בשל הצורך בהעסקת הצמיתים שלא קיבלו שום גמול ולפיכך לא היה להם שום אינטרס בהצלחת הענף. יותר מכך, הוא האמין שמוסד הצמיתות הקשה על רוסיה לפתח סחר ימי ותעשייה.
בינואר 1807 סעדו הצאר אלכסנדר ופוינסט בארמון הקיסרי. הצאר ניסה לפתות את פוינסט במשרה בשירות האזרחי או הצבאי הרוסי. פוינסט היסס, והצאר הציע לו "לראות את האימפריה, ללמוד את לשונה ולהכיר את עמה", ואז להגיע לידי החלטה. פוינסט, שתמיד אהב מסעות, קיבל את ההצעה ובמרץ אותה שנה יצא מסנקט פטרבורג למסע ברחבי דרום רוסיה. התלוו אליו ידידו האנגלי, לורד רויסון ושמונה אנשים נוספים.
כשברשותם מכתבי המלצה לטיפול מיוחד על ידי כל פקידי הממשל הרוסים, עשו השניים את דרכם למוסקבה. הם היו בין בני המערב האחרונים שראו את העיר לפני שנשרפה על ידי חייליו של נפוליאון באוקטובר 1812. ממוסקבה הם נסעו לנהר הוולגה ואז בספינה לאסטרחן השוכנת לשפכו. כעת נכנסה חבורתו של פוינסט אל הקווקז, הכולל מגוון רחב של קבוצות אוכלוסייה ושרק זמן קצר קודם לכן צורף לשטחה של רוסיה לאחר כיבושיהם של פיוטר הגדול ויקטרינה הגדולה. בשל המתחים האתניים, היה האזור מסוכן מאוד. אל החבורה צורף קוזאק שליווה אותם במסעם בין טארקי לדרבנט, אך כאשר אציל טטרי טען שהקוזאק המלווה עלול לעורר סכנה, הוא עקף את תחום מושבם של הטטרים. מהלך זה הרחיב את פמלייתו של פוינסט והם האמינו שכך הם יהיו פחות פגיעים מפני התקפות כאשר הם יצאו מתחומי רוסיה. כך התלווה אליהם סוחר פרסי שהעביר נערות צעירות שהוא רכש בצ'רקסיה אל באקו ואל ההרמונות בטורקיה. כשסביבם משמר כבד, עזבה החבורה את דרבנט ונכנסה לתחומי שליטתו של החאן של קובאן.
בעוברי בחאנות, גנב מנהיג אחד השבטים כמה מסוסי החבורה. פוינסט קיבל החלטה אמיצה לסטות מדרכו ולהגיע לחצר החאן בעיר קובאן ולדרוש את השבתם של הסוסים. בשל העובדה שבאופן רגיל לא היו זרים באזור, החאן הופתע. הוא מעולם לא שמע על קיומה של ארצות הברית ופוינסט עשה כמיטב יכולתו כדי לענות על שאלותיו של השליט. כדי ליידע אותו על גדולתה של ארצות הברית, דיבר פוינסט באריכות על הגאוגרפיה שלה. החאן התייחס לנשיא תומאס ג'פרסון כאל השאה של אמריקה. לבסוף, ציין פוינסט כי גנבת הסוסים תשפיע לרעה על דעתם על שמה הטוב של החאנות. החאן התרשם ואמר לפוינסט שראשו של ראש השבט האשם יותז אם הוא יחפוץ בכך, אך עדיין אם הגנב יסכים לארח מבקר מכובד כמוהו, ייתכן שחנינה תבוא בחשבון.
חבורתו של פוינסט המשיכה לבאקו שעל גדות הים הכספי. הוא ציין שבגלל בורות הנפט באזור, הוא היה זה מכבר יעד לעלייה לרגל של סוגדים לאש. הוא היה אחד המבקרים האמריקאים הראשון במזרח התיכון וב-1806 החאן הראה לו בריכה של נפט והוא העלה השערה שיבוא יום והמשאב הזה ישמש כדלק.
משיכתו אל הפעילות הצבאית בקווקז הובילה את פוינסט לבקר בירוואן, שאז צר עליה הצבא הרוסי. לאחר שבילו זמן מה עם הכוחות, נסעו פוינסט וחבורתו דרך הרי ארמניה אל הים השחור. הם וויתרו על ביקור בקונסטנטינופול בשל העימות בין רוסיה לבין האימפריה העות'מאנית והחבורה המשיכה לחצי האי קרים ודרך אוקראינה ושבה סוף 1807 למוסקבה. המסע היה מסוכן מאוד ובריאותו של פוינסט נחלשה. בכל אופן, מבין תשעת האנשים שיצאו למסע בחודש מרץ בשנה הקודמת, רק פוינסט ושניים נוספים שרדו.
עם שובו למוסקבה שוחח איתו הצאר אלכסנדר על הקורות אותו והציע לו לקבל תפקיד של קולונל בצבא האימפריה הרוסית. אך באותה עת הגיעו לרוסיה החדשות אודות המתקפה של אה"מ לאופרד על הצ'ספיק וכעת היה ברור שתפרוץ מלחמה בין ארצות הברית לבין בריטניה. פוינסט היה נחוש בדעתו לשוב למולדתו.
לפני שעזב את רוסיה, נפגש פוינסט בפעם האחרונה עם הצאר שהביע את תמיכתו בצעדים שנקט הקונגרס של ארצות הברית כדי להתמודד עם הפלישות הימיות של בריטניה. הצאר הכריז שעל רוסיה וארצות הברית לשמור על יחסים מכובדים ביניהן. פוינסט נועד שוב עם שר החוץ ניקולאי רומיאנצב ובפגישה הרוסים גילו את אזנו שהצאר שואף שיישלח שגריר של ארצות הברית לחצרו.
צ'ילה וארגנטינה.