בשנת 1948 הקים קייזר את "קרן משפחת הנרי ג'יי קייזר" (הידועה גם כקרן משפחת קייזר), קרן תפעול פרטית, ללא מטרות רווח, המתמקדת בנושאי שירותי בריאות. במקור באוקלנד, קליפורניה עם מותו של קייזר, חצי מהונו הושאר לקרן.
קייזר מימן גם את פיתוח העיר פנורמה, קהילה מתוכננת באזור עמק סן פרננדו בלוס אנג'לס. בתי ספר נקראו לכבודו בהוואי, מערב וירג'יניה, וקליפורניה.
קייזר תרם לקידום הרפואה בפיתוח ובניית בתי חולים, מרכזים רפואיים ובתי ספר לרפואה.
חיים אישים.
ב-8 באפריל 1907 נישא עם בס לבית פוסבורג, נולדו אדגר והנרי ג'וניור. בס נפטרה בשנת ב-14 במרץ 1951 לאחר מחלה קשה. ב-10 באפריל 1951, נישא בשנית עם האחות שטיפלה ברעייתו הראשונה, אליס צ'סטר. אימץ את בנה.
בשנת 1955 עבר עם משפחתו להוואי. קייזר בילה רבות משנותיו המאוחרות בהונולולו ופיתח אובססיה לשכלול הנוף האורבני שלה. הוא בנה את מלון "קייזר הוואי וילג'", הידוע כיום בשם "כפר הילטון הוואי" .
בשנת 1960 הושלמה בניית מרכז קייזר "Kaiser Center" שממנו פעלה "קייזר פלדה".
קייזר נפטר בהונולולו.
בשנת 1990 קייזר הונצח ב"היכל הכבוד לעבודה של ארצות הברית"
ב־1 בדצמבר 2009 הונצח קייזר ב"היכל התהילה של קליפורניה" ב"מוזיאון קליפורניה" בסקרמנטו על ידי מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר ורעייתו, מריה שרייבר.
הגיטריסט הנרי קייזר הוא נכדו.
מרקיז ג'ונסון
גן הפסלים
טרולים מסביב לעולם
טרולים מסביב לעולם (באנגלית: Trolls World Tour) הוא סרט קומי מוזיקלי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת המבוסס על בובות הטרולים מאת תומאס דאם. הסרט מהווה המשך לסרט "טרולים" משנת 2016, ולסדרת האנימציה "" משנת 2018. הסרט הופק על ידי חברת דרימוורקס הנפשה ובוים על ידי דייוויד פ. סמית' ווולט דורן.
את הדמויות מדבבים אנה קנדריק, ג'סטין טימברלייק, אוזי אוסבורן, רייצ'ל בלום, ראסל בראנד, ג'יימס קורדן, אנדרסון פאאק, ג'ורג' קלינטון, מרי ג'יי בלייג', קלי קלרקסון, סם רוקוול, גוון סטפאני, איקונה פופ, רון פאנצ'ס, קונאל נייאר, ג'יימי דורנן, ג'יי באלווין וקינן תומפסון.
הסרט שוחרר לאקרנים בארצות הברית ב-10 באפריל 2020. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית הוחלט כי הסרט יופץ גם ב-VOD באותו התאריך.
הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-27 במאי 2021, בדיבוב לעברית. מספר חודשים לפני עלייתו לאקרנים בישראל, חלק מהגרסה בעברית של השיר "Just Sing" שוחרר באופן רשמי על ידי דרימוורקס.
לאחר שחרור הסרט, הופקה סדרת אנימציה בשם "" , המהווה המשך ישיר לסרט, ששוחררה בנובמבר 2020 לשירותי הסטרימינג הולו ו-Peacock. הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה ב-2021.
תקציר העלילה.
4 שנים לאחר אירועי הסרט הראשון, פופי (אנה קנדריק) ובראנץ' (ג'סטין טימברלייק) מגלים שהם אחד משישה סגנונות אשר נמצאות בשש ארצות שונות, כל אחת מהן ישנו סוג מוזיקה שונה: מוזיקת פופ, פאנק (Funk), מוזיקה קלאסית, טכנו, קאנטרי ורוק. חברה בממלכת הארד-רוק, המלכה בארב (רייצ'ל בלום), אשר התגייסה על ידי המלך טראש (אוזי אוסבורן), רוצה להרוס את כל סגנונות המוזיקה ולשלוט בעולם הרוק. כאשר גורל העולם נמצא בסכנה, פופי ובראנץ' יחד עם חבריהם - ביגי (ג'יימס קורדן), שאניל, סאטין (איקונה פופ), קופר (רון פאנצ'ס), די.ג'יי. סוקי (גוון סטפאני) ואיש היהלומים (קונאל נייאר) - יצאו למסע ברחבי העולם על מנת לאחד את כל הטרולים נגד בארב, אשר זוממת להשמיד את כולם.
משה זמירי
משה זמירי (7 באפריל 1900- 27 באוקטובר 1953) היה ממקימי חבורת "חברה טראסק" התל אביבית וממייסדי חבורת הרועים בשיח' אבריק. זמירי נחשב לאחד ממעצבי פניה של האמנות הארצישראלית ומחלוצי הזמר העברי. יחד עם אלכסנדר פן חיבר אחדים מהפזמונים המפורסמים שנוצרו בשייח' אבריק. דמותו שימשה השראה ליצירותיהם של נתן אלתרמן, אלכסנדר פן ואליעזר שמאלי.
חייו.
משה זמירי נולד בח' בניסן תר"ס, בעיר מלין שבאוקראינה. בהיותו בן חמש התייתם מאביו. בילדותו למד ב"חדר". בגיל 13 עלה ארצה עם אמו והשתקע בירושלים. למד בבית המדרש למורים "בבית הכרם". בשנת 1918 התנדב זמירי לגדוד העברי. אחרי שחרורו מהצבא הצטרף לגדוד העבודה על שם טרומפלדור ועבד בפלוגת ראש העין. לאחר פרישתו היה למזכיר של אגודת פועלי הרכבת.
בקבוצת "חברה טראסק".
זמירי היה ממיסדי חבורת "חברה טראסק" התל אביבית ומחבריה הבולטים. הוא נחשב לאינטלקטואל של החבורה.
"טראסק" פירושו ביידיש רעש, מהומה, אך יש לו גם פירוש נוטריקוני, שנתן המשורר אברהם שלונסקי: "טרינק סאמע קאניעק" (שתה אך ורק קוניאק). השם ניתן לחבורה בזמן שחלק ממייסדי הקבוצה שֵרתו ב"גדודים העבריים" במהלך מלחמת העולם הראשונה, אולם החבורה הוקמה עוד לפני מלחמת העולם, כנראה, בכמה מקומות בארץ בעת ובעונה אחת: בתל אביב של ראשית המאה ובקרב אנשי "השומר". בשנות העשרים של המאה העשרים הייתה קבוצה של פועלי בניין בתל אביב שבעצם ימי המחסור הכלכלי ששרר בארץ ביקשה להעלות את המורל ולשמח את לבם של תושבי העיר. הם נהגו לשבת ולשיר על בקבוק יין, ערכו ריקודי הורה עד אור הבוקר ומסיבות עליזות, שמתכונתן שימשה לאחר זמן דגם למסיבות פורים ועדלאידע הפורימית של שנות העשרים. "חברה טראסק" היו ידועים בעזרתם לחלשים ולנדכאים. "חברה טראסק" התפרסמו גם במעשי הקונדס שלהם, שעוררו, לעיתים, את חמתם של התושבים בתל אביב הקטנה.
אל החבורה הזאת התקרבו גם סופרים ואמנים אנשי הבוהמה התל אביבית כמו המשוררים אברהם שלונסקי ואלכסנדר פן, המלחין מרדכי זעירא הצייר יצחק פרנקל ואחרים.
אופייה של חבורת חברה טראסק התאים מאוד לזמירי. הוא היה חולם ואופטימיסט, בעל אמונה עזה בעתיד החיובי של ההתיישבות בארץ, למרות המצוקה וחוסר העבודה: "ראש האבירים במסדר הכּiסֶף הציוני".
זמירי היה בוהמיין נודד, בעל לב רחום שביקש לעזור לכל נזקק, עד כי היו שכינו אותו "האביר המושיע". בזיכרונותיו כתב זמירי: "בראשית ברא אלוהים את האדם, והאדם – את יתר בני האדם, ומאז מתחילים השיכורים בעולם. השיכרון הוליד את הזמר והזמר הוליד את הריקוד, הריקוד הוליד את השמחה, והשמחה את הייאוש, והייאוש את הטראסק, והטראסק את ההפקרות ואת השחרור, ואת האור הגנוז שביין, בשמש, בכוכבים ובדם, - ותלה את העולם בכל יום על אצבע משולשת."
בחבורת הרועים בשיח' אבריק.
בשנת 1927 החליטו בני החבורה לעזור לאלכסנדר זייד בשמירת האדמות בשיח' אבריק מפני פלישת בדואים וייסדו את חבורת הרועים. בין חברי קבוצת הרועים היו יונה רסין, שמחה אייזן ויעקב מחט. זמירי הוא זה שיזם את היציאה לשיח' אבריק. רגישותו התרבותית, הזדהותו הרוחנית והחברתית עם תפיסת העולם שיש לבנות את הארץ ואת העם מחדש על יסודות בריאים, ונטייתו הרומנטית — כל אלה חברו יחדיו בנפשו והזינו את הרעיון של יציאה לחיי רועים בטבע.
הוא סיפר כי באחד הימים נלווה לחברו השומר רסין כשהלה ירד לנגב לרכוש סוסה. למראה עדרי הבדווים נתעורר אצלו "חיזיון מעורר": ראינו לפנינו את עדרי היהודים בעתיד והנה גם הם נודדים צפונה לעת בצורת, בתוּרם אחרי השלפים הדשנים של ארצנו להשביע צאנם [...] הן המדבר היה הכוח המושך — מלת הקסם. אם כי לא ידענו מה ואיך, אך ערגנו למרחבים השוממים המחכים ליד גואלת, לחלוצים שיסתגלו למקצועות המדבר, ויחוללו בו תמורות בהתלהבות רבה. בדמיוננו ראינו לפנינו גם את עדרי הסוסים והגמלים שיהיו לנו, אך היסוד העיקרי — הצאן".
יעקב מחט סיפר כי ההחלטה על המעשה החלוצי נפלה כשהתאספו בביתו של שמחה אייזן "על זנב דג מלוח ומעט משקה": "המטרה הייתה פיתוח ענף המרעה ועם זה שמירה על אדמות יהודים, שעדיין לא היו מיושבות. בהדרכת המופתי הגדול ומרעיו היו פולשים הערבים לשטחים ודורשים זכויות אריסות עליהן. נודע לנו שבשיח' אבריק נשאר אדם בודד עם עדר צאן, החבר גרשון פליישר, יחידי מגרעין של קבוצת רועים שהתפזרה. אחרי משא ומתן והבנה הדדית הצטרפנו אליו ויסדנו את קבוצת הרועים באדמות שיח' אבריק." קבוצת הרועים העתיקה את המיתוס של פרישה מן העיר החטאה אל המדבר המטהר אל נוף הקדומים של שיח' אבריק ואל רעיית הצאן. בנוסף היה כאן גם מימוש של התיישבות חקלאית ברוח הציונות מתוך חיי שותפות.
בשכנות לחבורת הרועים גרה משפחת אלכסנדר זייד, ששמרה על אדמות קק"ל והחבורה קיימה עימם יחסי רעות עמוקים.
למרות המצב הכלכלי הקשה החזיקו אנשי חבורת הרועים מעמד בשיח' אבריק וישבו בה כשנתיים. הם אף השתתפו בתערוכה חקלאית ממשלתית בחיפה וקיבלו מידי הנציב העליון, הלורד הרברט פלומר, פרס ראשון על איל מובחר בצמרו. חרף נטיותיו הרומנטיות ואופיו הבוהמייני נרתם זמירי מיד עם בואו לשיח'–אבריק למשימה האפורה והמתישה של דאגה לקיום הקבוצה במקום, והיה לדוברה הראשי במשאה ומתנה עם המוסדות. אך המוסדות המיישבים לא תמכו בחבורת הרועים מבחינה כספית ולבסוף עזבה החבורה את המקום בצער ובכאב.
דמותו של משה זמירי שימשה השראה לדמותו של ציפור – אחד מהגיבורים של הספר "אנשי בראשית", המבוסס על דמותו של אלכסנדר זייד וחייו בשיח' אבריק, שכתב אליעזר שמאלי: "בדמות של 'ציפור' ב'אנשי בראשית' תיארתי את זמירי – ראש חברת טראסק, הבוהמה המפורסמת בימים ההם בתל אביב. זמירי היה חורז חרוזים ומלחין לחנים והיה חביב על כולנו. תמיד היה לבוש בגדי שבת ובת צחוק נצחית התלוננה עולמית על פניו. הוא היה מבאי בית זייד וחיבבו אותו מאד".
שנות השלושים של המאה העשרים ואילך.