ב-1568 הזכיר ג'ורג'ו ואזארי בספרו "חיי האומנים", כי התמונה עברה לרשותו של אדם בשם אמריגו בנצ'י.
ב-1621 הפכה התמונה לנכס של משפחת מדיצ'י, ומ-1768 הוצגה בחדר המדליות של המשפחה, שבארמונה, כיום גלריה אופיצי בפירנצה. לאחר תקופה קצרה בווילה של מדיצ'י בקסטלו, הועברה התמונה ב-1784 סופית לגלריה אופיצי ומאז היא שמורה שם, ומוצגת באולם לאונרדו, לצד ציורים אחרים של לאונרדו ושל ורוקיו. גודל הציור הוא 246x243 סנטימטרים, והוא נחשב ליצירתו הניידת הגדולה ביותר של לאונרדו. סבורים שהוא קוצץ בכ-10 סנטימטרים מחלקו התחתון.
תיאור התמונה.
בציור מתואר ישו כשהוא בזרועותיה של אמו, מרים הבתולה. חכמי הקדם כורעים ברך, ויוצרים תבנית משולש עם ישו ומרים. ביתרת התמונה מופיעות דמויות שונות, ובהם אחת שמשערים כי היא מייצגת את דה וינצ'י עצמו (הדמות שבימין התמונה).
בירכתי התמונה משמאל הריסותיו של מבנה פגני, שבנאים משפצים אותו. קיימות הערכות שהמבנה מייצג את בזיליקת קונסטנטינוס בפורום הרומאי. בירכתיים מימין מוצג קרב בין פרשים על רקע נוף טרשי. קיימת פרשנות כי החלק האחורי מייצג את העולם הפגאני שהנצרות, שתחילתה מתוארת בחלק הקדמי, דחקה את מקומו.
המתבונן בציורו של ליפי יכול להיווכח בדמיון הרב בין שני הציורים, בעיקר בחלקם הקדמי.
מחקרים חדשים.
ב-2002 מינתה גלריה אופיצי את המומחה לטכניקה אמנותית מאוריציו סרקיני להערכת מצב היצירה, לצורך בחינת היתכנות לשיקום. נעשו צילומים בטכניקות תת-אדום, על-סגול ורדיוגרפיה. מסקנתו העיקרית של החוקר מניתוח ממצאיו הייתה שלאונרדו אמנם רשם את הרישומים המקדימים, אך שכבת הצבע נעשתה על ידי אמן אחר.
וואקה דל דרגון
ואקה דל ארקו איריס
וואקה דל ארקו איריס
זביד
זביד (בערבית: زبيد) היא עיר בת כ-50,781 תושבים בדרומו של מחוז אל חודיידה במערב תימן. העיר הקרויה על שם הואדי הסמוך, היא אחת הערים העתיקות במדינה, ושימשה כבירתה בין המאה ה-13 והמאה ה-15 וכמרכז בעולם הערבי והמוסלמי. בשנת 1993 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, ובשנת 2000 הוספה לבקשת ממשלת תימן אל רשימת האתרים בסיכון, וזאת בשל שימור לקוי והריסת 40% מבתיה העתיקים ובניית בתי בטון תחתיהם. כיום העיר נמצאת בשוליים התרבותיים והכלכליים של המדינה, וזוהר העבר אינו ניכר בה על נקלה.
היסטוריה.
העיר שוכנת על משטח מורם במרכזו של אזור חקלאי פורה. מועד יסודה המדויק של העיר אינו ידוע בוודאות, אבל בשנת 631 כהשלטון המוסלמי באזור התבסס, היא הייתה לבירת מחוז. היא התפתחה בתקופתו של מייסד השושלת הזיידית החל בשנת 820, והוא העניק לה את צורתה המעגלית, ביצר אותה והקים מערכות שסיפקו לה מים. המסגד הגדול בעיר נבנה בשנים אלה ומסגד אלאסליר הקיים הורחב. למרות שזביד חרבה בשתי הזדמנויות בידי קנאים דתיים היא נבנתה בכל פעם מחדש. במאה ה-11 ובמחצית הראשונה של המאה ה-12 העיר הצטמצמה בגודלה, וחלק מביצוריה והארמון שהיה בה נהרסו.
עם סיפוחה של תימן לאימפריה של צלאח א-דין ב-1173 התבססה בה שליטי השושלת הרסולית אשר היו למושליה ולאחר מכן לשליטיה. אלה קבעו את בירתם בזביד, ומ-1216 ועד 1429 קידמו את החינוך הדתי ואת המחקר במדינה, והקימו בתי ספר, מדרסות, מעונות ומבנים קשורים. מתוך 62 מדרסות שהוקמו בעיר, 22 עדיין פעילות. עוד הקימו הרסולים ארמונות לעצמם והרחיבו את מבני הציבור הקיימים בעיר.
באמצע המאה ה-15 איבדה העיר את מרכזיותה השלטונית אך המשיכה והתקיימה כמרכז לימודי. עם השתלטות האימפריה העות'מאנית על תימן ב-1538, איבדה העיר את חשיבותה וצנעא ירשה את מקומה.
העיר.
צורתה של העיר היא אליפטית ושטחה כ-1,350 דונם. רשת צפופה של רחובות וסמטאות צרים, חלקם ברוחב של 2 מטר בלבד, מרשתת את העיר, ואלה מתרחבים מדי פעם לכיכרות קטנות. רחובות רחבים יותר מקיפים את מרכזה של העיר, עדות לתוואי קווי ההגנה הקודמים של העיר. הכיכר הגדולה היחידה שוכנת בסמוך למצודה שבמזרח העיר. המסגד הראשון בזביד, מסגד אלאסליר, ניצב בליבה של העיר וככל הנראה הוקם במקום פולחן קודם. המסגד הגדול שוכן במערבה של זביד והשוק משתרע בין שני המסגדים. בעיר 86 מסגדים, רובם פשוטים, והם בנוים מלבנים ומצופים במעטפת סטוקו לבנה. מסגדים אלה נותרו מ-236 מסגדים ששכנו בעיר בשיאה.
הבתים ערוכים סביב חצרות מרכזיות שבפינותיהם בארות, מטבחים, מתקני רחצה ושירותים. החצרות נבדלות מהרחוב בחומות גבוהה, והיחידה המשפחתית מתבססת על חדר מלבני המכונה "מורבע". בתי העשירים מכילים מספר חדרים, נישאים לגובה של שתיים או שלוש קומות וחזיתותיהם מעוטרות.
דושן אוהרין
אלי כהן (מאמן, &quot;השריף&quot;)
עיצוב אפנה
ויליאם לורנס בראג
סר וִילְיִאם לוֹרֶנְס בְּרַאג FRS, CH (באנגלית: Sir William Lawrence Bragg; 31 במרץ 1890 – 1 ביולי 1971) היה פיזיקאי אנגלי יליד אוסטרליה, שזכה יחד עם אביו, ויליאם הנרי בראג, בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1915, על המחקר שערכו על המבנה הגבישי של החומר באמצעות עקיפה של קרני רנטגן. ויליאם לורנס בראג היה מנהל מעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' בתקופה שבה גילו ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק שעבדו בה את התגלית ההיסטורית של מבנה ה-DNA.
ביוגרפיה.
נעורים ולימודים.
ויליאם לורנס בראג, בנם של גוונדולין וויליאם הנרי בראג, נולד בשנת 1890 בשכונת נורת' אדלייד שבעיר אדלייד באוסטרליה הדרומית. האב, יליד אנגליה, היה פרופסור למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אדלייד. הוא עסק בעיקר בחקר הרדיואקטיביות, אם כי כשלמד על תגליתו של וילהלם רנטגן - קרני רנטגן - בנה בעצמו שפופרת ריק, והצליח לייצר בעצמו קרינה זו. זמן קצר לאחר שהחל ללמוד בבית הספר נפל הבן, ויליאם לורנס, אז בן שש, מתלת-אופן ושבר את מרפקו. בראג האב השתמש בקרני רנטגן לצילום השבר על מנת לבחון את המרפק השבור. אירוע זה הוא השימוש הרפואי המתועד הראשון בקרני רנטגן באוסטרליה.
"בילי" תואר כילד שקט וחולמני שהעדיף להתבודד ולאסוף צדפים, תחביב שבו עסק בחופשות כשמשפחתו נהגה לנפוש ליד חוף הים. באחד מטיולים אלה מצא סוג חדש של דיונון הרוקחים הקרוי על שמו - "Sepia Braggi" (באנגלית: slender cuttlefish).
ויליאם לורנס בראג הראה עניין מוקדם במדע ובמתמטיקה והיה תלמיד מצטיין, אבל מסוגר מבחינה חברתית. בגיל 11 החל את לימודיו בקולג' סנט פיטר באדלייד בכיתה של נערים מבוגרים ממנו שהתייחסו אליו כאל ילד חריג ומשעשע. הוא עבר ב-1904, בגיל 14 בלבד, ללמוד מתמטיקה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת אדלייד וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1908 בגיל 18. באותה שנה קיבל אביו משרה באוניברסיטת לידס, והעביר את משפחתו בחזרה לאנגליה. בראג הצטרף לטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בסתיו 1909, וקיבל מלגה ללימודי מתמטיקה, על אף שאת הבחינה ערך במיטתו כשהוא חולה בדלקת ריאות. הוא סיים בהצטיינות את החלק הראשון במסלול מתמטיקה. בהמלצת אביו עבר בראג למסלול פיזיקה חלק שני, וסיים ב-1911 בהצטיינות יתרה במבחנים במדעי הטבע, המכונים בטרמינולוגיה הייחודית לקיימברידג' "טְרִיפּוֹס" (Tripos). על פי הצעתו של ג'יי ג'יי תומסון, מגלה האלקטרון וחתן פרס נובל לפיזיקה, החל בראג לעבוד במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג' במחקר על מהירותם של יונים בגזים שונים.
כשהגיע לורנס בראג לאוניברסיטת קיימברידג' הוא חיפש דרך ליצור קשרים חברתיים עם בני גילו, ולכן התגייס בנובמבר 1909 ליחידת הפרשים הקרויה "סוסו של המלך אדוארד" (King Edward’s Horse). הייתה זו יחידת מילואים המורכבת מגברים שהגיעו כמוהו מהמושבות של בריטניה, שהתאמנה בזמן החופשות באוניברסיטה ברכיבה על סוסים ובירי. בסופו של דבר, רכש לורנס בראג חברים רבים דווקא באוניברסיטה, שהחשוב מביניהם היה ססיל הופקינסון (Cecil Hopkinson) שהצליח לעניין את בראג בסקי ובשיט. עם זאת, מצא לורנס בראג את השירות ביחידה מעניין דיו כדי להמליץ עליה לאחיו הצעיר ממנו בשנה, רוברט ("בוב") צ'ארלס, שהגיע ללמוד בטריניטי קולג' ב-1912, ואף הוא התגייס ליחידה. לורנס בראג סיים את שירותו ביחידה והשתחרר בנובמבר 1913.
גילוי חוק בראג.
בשנה שבה החל ויליאם לורנס בראג לעבוד במעבדת קוונדיש שבקיימברידג', הצליחו שני אסיסטנטים מאוניברסיטת מינכן, ולטר פרידריך (Walter Friedrich) ופאול קְניפּינג (Paul Knipping), להדגים עקיפה של קרני רנטגן במעברם דרך גבישים של נחושת גופרתית, שמאחוריהם הונחו לוחות צילום. על הרעיון לניסוי, ועל ניסוחו המתמטי היה אחראי פרופסור מקס פון לאואה שזכה שנתיים אחר כך בפרס נובל לפיזיקה על תגלית זו. התגלית הראתה בצורה ברורה כי קרינת רנטגן היא סוג של קרינה אלקטרומגנטית.
לורנס בראג סיפר אחר כך כי חשב רבות בקיץ 1912 על ניסוי העקיפה של פון לאואה, ובשעה ששוטט על גדות הנהר קיים (cam), נחה עליו ההשראה. הוא הגיע למסקנה כי החזרת קרני הרנטגן ממישורי הגביש חייבת להיות דומה להחזרת אור ממראה. על סמך רעיון זה פיתח בראג תאוריה אותה אימת בעזרת ניסיונות. בתאוריה קשר בראג בין אורך הגל של קרינת הרנטגן, למרחק שבין מישורי האטומים בגביש ולזווית שבין הכיוון המקורי של הקרניים המוקרנות לכיוונן של הקרניים המוחזרות, באמצעות נוסחה הקרויה כיום על שמו - חוק בראג (formula_1). המשמעות של חוק זה הייתה שניתן להשתמש בתבניות העקיפה על מנת לאתר את מקומם של האטומים בגביש, ואת מרחקם זה מזה. תגלית זו פתחה תחום חדש לחלוטין במחקר המבנה הפנימי של החומר, הקרוי קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. התגלית הבולטת ביותר שנעזרה בשיטה זו אירעה ארבעים שנה אחר כך - גילוי המבנה הפנימי של ה-DNA. לורנס בראג היה קשור גם לתגלית זו.