יומיים לפני החתונה ג'יין מגלה שהשמלה שלה נהרסה. רוצ'סטר מייחס לחלום את צל האישה שהיא ראתה בחדרה בלילה. ביום החתונה מתבררת האמת כולה. אשתו של רוצ'סטר, ברתה, מתגוררת במגדל הצפוני. הטירוף שלה עובר בתורשה במשפחתה, והיא נכלאה כדי שלא תסכן את עצמה ואת האחרים. מייסון, שהוא אחיה של ברתה, מגיע ברגע האחרון לכנסייה ומונע את עריכת טקס הנישואים. רוצ'סטר מתעקש על כך שהוא עדיין אוהב את ג'יין ומציע לה שיחיו ביחד "כאח ואחות". בכל זאת ג'יין עוזבת בלילה את ת'ורנפילד.
פרק רביעי.
ג'יין נשארת חסרת כל וללא תקווה. היא נשכבת על האדמה ומצפה למותה. הכומר סט. ג'ון ריברס מוצא אותה, מביא אותה לביתו והוא ושתי אחיותיו מטפלים בה. נראה שג'יין אינה זוכרת דבר.
אחרי זמן מה סט. ג'ון ריברס מודיע לג'יין שהיא ירשה סכום כסף גדול מדוד שלה, וגם הוא מספר לה שהם קרובי משפחה. עוד היא מגלה שסט. ג'ון יודע על קורותיה כולל על ימיה בתורנפילד הול.
סט. ג'ון מציע נישואים לג'יין, אך היא לא מסכימה להינשא לו ולחיות איתו כמיסיונרים בחו"ל. היא שומעת את קולו של רוצ'סטר קורא לה, והיא מבינה שמקומה לצידו בת'ורנפילד. כשהיא חוזרת היא מגלה שמת'ורנפילד נותרו רק חורבות ורוצ'סטר חלוש ועיוור. נאמר לה שהבית נשרף, ורוצ'סטר נפגע כשניסה להציל את אשתו ברתה, אך היא נהרגה. רוצ'סטר מזהה את קולה של ג'יין והוא מאושר שהיא חזרה אליו. השניים מתחתנים, ובסצנת הסיום כל המשפחה מתאספת - רוצ'סטר, ג'יין, אדל, שתי האחיות ריברס, שני ילדים קטנים (ילדיהם של ג'יין ואדוארד), והכלב פיילוט - לציור פורטרט משפחתי. סט. ג'ון ריברס בהיותו במרחקים, מצויר בנפרד בצד התמונה.
הבדלים בין הסדרה לרומן.
על אף שהסדרה נאמנה ברובה למקור הספרותי, יש בתסריט שינויים אחדים. בסדרה החלק הראשון (בית הספר לווד) והחלק השלישי (סט. ג'ון) הם הרבה יותר קצרים מאשר ברומן. החלק האמצעי של הרומן מפותח יותר, אך גם כאן סצנות אחדות בעלילה שונו והועברו לזמן או מקום אחר. הבריחה של ג'יין מתורנפילד מוצגת כרצף פלאשבק קצר של דקות אחדות. סצינות אחדות נוספו לתסריט המדגישות את התשוקה שבאופיים של ג'יין ושל רוצ'סטר. שוני נוסף הוא בהופעת האישה הצועניה בת'ורנפילד, בעוד שבספר זהו רוצ'סטר עצמו המחופש לצועניה, בסדרה הוא שוכר אישה למלא את התפקיד. רוצ'סטר משתמש גם בלוח סיאנס בסצנה שנכתבה במיוחד לתסריט.
פולחן השטן
תעשיית השקרים
תעשיית השקרים (Industry of Lies) הוא ספר עיון מאת העיתונאי והמשפטן בן-דרור ימיני שבוחן את הסכסוך הישראלי-ערבי ובפרט את הסכסוך הישראלי-פלסטיני מנקודת מבט מחקרית. הספר נכתב בעת שימיני שהה בשנת שבתון בארצות הברית ופורסם בשנת 2014. הספר עוסק בהפרכת שקרים בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי באמצעות הפנייה למספר רב של מחקרים וניתוחים סטטיסטיים. לטענת הספר שקרים אלה כנגד ישראלים, בוטים ומרובים עד כדי דמוניזציה, מתדלקים את האנטישמיות החדשה ומלבד לפגוע ביהודים ובמדינת ישראל פוגעים גם בערבים עצמם, שסובלים מהטרור האסלאמי הרצחני. ב-2017 יצאה מהדורה מעודכנת של הספר באנגלית, בשם "Industry of Lies: Media, Academia and the Israeli-Arab Conflict".
תקציר.
בחיבורו זה של בן-דרור ימיני הוא מתאר שורה של טענות שלדבריו מופיעות בתקשורת בישראל ובאוניברסטאות בישראל ובעולם על אודות הסכסוך הישראלי-ערבי, ומנסה להראות שהן שקריות על ידי בדיקת נתונים סטטיסטיים והבאת סימוכין ממקורות מידע שונים. מסקנתו של ימיני היא כי טענות אלה אינן פוגעות רק במדינת ישראל, אלא גם בתהליך השלום ובפלסטינים. ימיני תוקף בספרו בעיקר את עיתון "הארץ", את הפרופסור אילן פפה, ואת העיתונאי גדעון לוי, וטוען כי עיקר הדמוניזציה של מדינת ישראל מקורה בכתביהם של אלה המלווים בשקרים ובעיוות האמת.
אניטה סרקיזיאן
אניטה סרקיזיאן (באנגלית: Anita Sarkeesian; נולדה ב-1983) היא עיתונאית, מבקרת תקשורת, ובלוגרית קנדית-אמריקאית. היא יסדה ארגון ללא כוונת רווח בשם Feminist Frequency ("תדר פמיניסטי", אבל גם "תכיפות פמיניסטית"), והפיקה יחד עם ג'ונת'ן מקינטוש, את סדרת סרטוני הווידאו Tropes vs. Women in Video Games, ("מוטיבים נגד נשים במשחקי מחשב").
בשנת 2012, הפכה סרקיזיאן מטרה למסע הטרדה והשמצה ברשת, בעקבות פתיחת מיזם מימון המונים עבור סדרת הסרטונים הזו. במקביל, תומכים בסדרה תרמו כמעט 160,000 דולר ארצות הברית למיזם, הרבה מעבר למטרת מיזם הגיוס, שהייתה 6,000 דולר. שני ההיבטים הללו עוררו עניין בתקשורת, בעיקר בארצות הברית, והציבו את סרקיזיאן במרכז דיונים רבים על שנאת נשים בתרבות משחקי המחשב, ועל הטרדה מקוונת. למרות ההטרדה, המשיכה סרקיזיאן להופיע בתקשורת ולפרסם מאמרים וביקורת על ייצוגי נשים במשחקי מחשב ועל הטרדה מינית בתעשיית המשחקים ובתרבות ההמונים.
ראשית דרכה.
סרקיזיאן נולדה בקנדה וגדלה ליד טורונטו, להורים מהגרים ארמנים-נוצרים מעיראק שהגיעו לשם עוד קודם לכן כפליטים מרצח עם בטורקיה בתחילת המאה ה-20. אביה, מהנדס מחשבים, לימד אותה כיצד לבנות מחשב והיא לימדה את עצמה לבנות אתרים ולתכנת. לימים היגרה לארצות הברית, והיא מגדירה עצמה כ"קנדית-אמריקאית". סרקיזיאן השלימה תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת מדינת קליפורניה בנורת'רידג' (CSUN), ולאחריו תואר שני בהגות מדינית וחברתית באוניברסיטת יורק שבקנדה, בשנת 2010. התזה שלה הייתה "I'll Make a Man Out of You: Strong Women in Science Fiction and Fantasy Television" ("אעשה ממך גבר: נשים חזקות במדע בדיוני ופנטזיה בטלוויזיה").
ביקורת פמיניסטית.
בשנת 2009 החלה סרקיזיאן לפרסם את הבלוג שלה, Feminist Frequency, במטרה להציע ביקורת תקשורת פמיניסטית קריאה ונגישה. הבלוג הציע סרטוני וידאו שבחנו מבנים חברתיים ותרבות המונים מעמדה פמיניסטית, כגון עיון ברשימת הסרטים המועמדים לפרס אוסקר בשנת 2011 ובדיקתם לפי מבחן בקדל, או הצגת האופן שבו חברת לגו מחזקת נורמות תרבותיות. Feminist Frequency נרשם כארגון ללא מטרת רווח שסרקיזיאן היא המנכ"לית שלו.
בשנת 2011 חברה סרקיזיאן לכתב העת Bitch ויצרה את סדרת סרטוני הווידאו Tropes vs. Women ("מוטיבים נגד נשים"), שבחנה מוטיבים נפוצים לגבי ייצוג נשים בתקשורת, בדגש על הסוגה מדע בדיוני. הסדרה מנתה ששה סרטונים שהציגו מוטיבים כגון ה-Manic Pixie Dream Girl, "נשים במקררים", ו"עקרון דרדסית". הסרטונים עוררו עניין רב, הובילו לתשומת לב תקשורתית ולראיונות רבים, ואף אפשרו מסע גיוס כספים במימון המונים שהצליח הרבה מעל למצופה, ואיפשר הפקת סרטונים נוספים.
מסע הטרדה.
המיזם "מוטיבים נגד נשים" עורר מסע הטרדה מינני נגד סרקיזיאן. מטרידים שלחו לה איחולי אונס, איומים על חייה, פרצו לאתר שלה ולערוצי מדיה חברתית שהפעילה, וחשפו והפיצו פרטים אישיים על סרקיזיאן. אחרים השמיצו אותה באתרי רשת שונים, השחיתו את הערך על סרקיזיאן בוויקיפדיה האנגלית בביטויי שנאה גזענית או מיננית, ובהעלאת תמונות פורנוגרפיות במקום תמונתה בוויקיפדיה. אחרים שלחו לה ציורים שבהם דמותה נאנסת על ידי דמויות ממשחקי מחשב. אחד ממטרידיה אף יצר תוכנת מחשב שהתחזתה למשחק מחשב בשם "הכה את אניטה סרקיזיאן", ובו המשתמש הוזמן להקליק על תמונה של סרקיזיאן, כשכל הקלקה הוסיפה גרפיקה של דם לתמונה. ההטרדה התרחבה לעיתים אף למי שהביעו תמיכה בסרקיזיאן, כגון סטפני גאת'רי, שביקרה את התוכנה האמורה וסבלה מאיומים באונס וברצח. בעקבות תלונתה של גאת'רי למשטרה, אחד הגברים האחראים להטרדה אותר, נעצר, והואשם בהטרדה פלילית ובהפרת צו התנהגות טובה
החשיפה התקשורתית הרבה הוביל להזמנת סרקיזיאן להרצאות וכנסים בנושא הטרדה מינית וקהילות מקוונות, בין היתר בכנס TEDxWomen.
במרץ 2014 קיבלה סרקיזיאן פרס ונשאה דברים בטקס Game Developers Choice Awards. לאחר מעשה, דיווחו מארגני הכנס כי קיבלו איום אלמוני בדבר פצצה, ושמשטרת סן פרנסיסקו סרקה את מרכז הכנסים מוסקון לפני קיום האירוע.
באוגוסט 2014, התדר הפמיניסטי שחרר פרק נוסף של Tropes vs. Women in Video Games. העלייה הגוברת בהטרדות מהן סבלו מפתחות משחקי וידאו וסרקיזיאן (כולל איומים ברצח) גרמו לאחרונה לעזוב את ביתה. משטרת סן פרנסיסקו אישרה שהיא העבירה מידע על המקרה ל- FBI להמשך חקירה.
ב- 14 באוקטובר 2014 אוניברסיטת המדינה של יוטה וסרקיזיאן קיבלו איומי טרור בנוגע להרצאה שלה למחרת באוניברסיטה. משטרת יוטה והאוניברסיטה לא האמינו שאיומים אמינים. אולם סרקיזיאן לא הסכימה איתם וביטלה את ההרצאה.
פרסים והוקרה.
ב- 2012 האתר Gamasutra עוסק בתחום פיתוח משחקי וידאו הגדיר את ההטרדה שעברה סרקיזיאן ואת תדר פמיניסטי כזרזים שהובילו לחשיבה מחודשת על חשיבות בגיוון והכלה בתרבות תעשיית המשחקים. האתר הגדיר את נושא הגיוון וההכלה אחד מהטרנדים לשנת 2012. ב-2013 ניוזוויק והאתר The Daily Beast כלל את סרקזיאן ברשימת 125 הנשים המשפיעות. באותה השנה, היא קיבלה את פרס יקיר National Academy of Video Game Trade Reviewers עבור סרטוני הווידאו שלה. ב-2014, היא קבלה את פרס השגריר של Game Developers Choice Awards על פעילותה לייצוג נשים במשחקי וידאו. סרקיזיאן הייתה האישה הראשונה שקבלה את הפרס. אחרי התקרית באוניברסיטת המדינה של יוטה, המגזין רולניג סטון כינה אותה מבקרת תרבות הפופ החשובה ביותר וכתב שהמקרה מחזק את עמדתה: יש בעיה במשחקי המחשב. במרץ 2015 הטיים מגזין כלל את סרקיזיאן ברשימת "50 האנשים המשמפיעים ביותר על האינטרנט" ובאפריל באותה השנה היא נכללה ברשימת מאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם של טיים 100.
אניטה סרקיסיאן
פרנאנדו נבארו