שווייץ הכירה במדינה הלובית החדשה שנוסדה מעט לאחר הכרזת העצמאות שלה בשנת 1951. כשנים עשר אזרחים שווייצרים גרו בלוב בשנות החמישים של המאה העשרים. המספר גדל באופן משמעותי לאחר שחברות נפט שונות החלו בפעילותן בלוב, רוב השווייצרים שהגיעו ללוב בגל ההגירה הזה היו גאולוגים, מדענים, ונציגי האומות המאוחדות. החל מ-1962 ועד שנת 1965, האינטרסים של שווייץ בלוב יוצגו על ידי השגרירות השווייצרית בתוניסיה, בשנת 1965 שווייץ פתחה קונסוליה בטריפולי, ששודרג מעמדה לשגרירות בשנת 1968.
בשנת 2008 עד שנת 2010 התקיים סכסוך מתוקשר בין לוב לבין שווייץ בו שווייץ הפעילה סנקציות על לוב של מועמר קדאפי.
שווייץ מכירה במועצת המעבר הלאומית כשליטה הלגיטימית בלוב.
גבינות ארטיזניות
גבינות ארטיזניות הן גבינות המיוצרות בעבודת יד ובשיטות מסורתית במחלבות בוטיק קטנות. גבינות אלה עוברות על-פי רוב תהליך הבחלה קפדניים כדי להביא אותן למצב צריכה מיטבי. טעמן בדרך כלל עשיר ומורכב יותר מגבינות בייצור המוני אשר הבחלתן קצרה או שאינן עוברות תהליך הבחלה כלל.
להבחלה חלק חשוב בתהליך ייצור גבינות. בתקופת ההבחלה הנמשכת שבועות ואף חודשים, נמצאת הגבינה בתנאים מבוקרים של טמפרטורה, לחות ואוורור, המאפשרים לחיידקים שבה ולתהליכים הביו-כימיים תנאי סביבה מיטביים להתפתחות. בשלב זה נקבעים בגבינה מאפייני הטעם, הארומה והמרקם.
סוג אחד של גבינות ארטיזניות מכונה "גבינות משק". גבינות אלה מיוצרות מחלב מעדרי היצרן עצמו. ניתן להכין גבינות ארטיזניות גם על ידי ערבוב חלב ממספר משקים, אולם ההגדרה המחמירה יותר של "גבינת משק" מחייבת שהחלב והגבינות ייוצרו באותו המשק.
תהליך.
מאפייני הגבינה ובכללם כמות השומן, הטעם ואף הצבע הם פונקציה של החלב ממנו יוצרה. מאפייני החלב ותכונותיו מושפעים ממשתנים רבים כגון סוג הגזע, עונת השנה והתזונה, מחזורי ההמלטה וההנקה והזמן מחליבה ועד ייצור הגבינה. יצרני גבינה תעשייתיים מעוניינים לקבל מוצר גבינה סטנדרטי ללא תלות במשתנים אלה ולכן מעבירים את החלב תהליך סטנדרטיזציה.
גבינות ארטיזניות וגבינות מסורתיות אינן עוברות תהליכי סטנדרטיזציה ולכן הן שונות בטעמן ואף בצבען בהתאם לעונות השנה.
גבינות משק מיוחדות בכך שהן מיוצרות מחלב מלא כשהוא במצב חם כפי שהוא נחלב ולא נדרש להובילו בקירור. כתוצאה מכך, ניחוחות החלב המועברים לגבינה מאפיינים את הטרואר הספציפי, ואת תנאי המחיה והתזונה של אותו עדר מסוים.
מארס סיינס לברטורי
אלבארו גסטידו
דוד שרקוביאק
דוד שרקוביאק (בפולנית: Dawid Sierakowiak; נולד ב-25 ביולי 1924 בלודז', נפטר ב-8 באוגוסט 1943 בלודז') היה יהודי פולני, אסיר בגטו לודז', מחבר יומן שכתב בגטו, ואשר התגלה ופורסם לאחר המלחמה.
ביוגרפיה.
נולד למיכאל שרקוביאק (נולד ב-14 בספטמבר 1892, מת מרעב בגטו ב-6 במרץ 1943) ולשרה (סורי) איידלי (נולדה ב-13 באוקטובר 1884, נרצחה במחנה ההשמדה חלמנו באחת מהאקציות של הגטו). הייתה לו אחות בשם נטליה (נדיה) שנולדה ב-12 ביולי 1927 ונרצחה בתאי הגזים באושוויץ-בירקנאו במסגרת חיסול הגטו ושליחת הנותרים שם להשמדה.
לפני המלחמה, הוא חי עם הוריו ברחוב סנוצקה 22 (פולנית: Ulica Sanocka 22), במה שנקרא "שיכון הביטוח הלאומי" (Osiedle ZUS) בדרום העיר לודז'. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי קיבל מלגה כדי להמשיך את לימודיה בתיכון השני עבור התאחדות בנים של הגימנסיה היהודית בלודז' ברחוב Magistracka (כיום רחוב קמינסקייגו 21). היה תלמידו של המורה והיסטוריון ידוע של המלחמה פיליפ פרידמן. הוא לא סיים את לימודיו בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. שרקוביאק השתייך לארגון היהודי "השומר הצעיר".
לאחר הקמת הגטו היהודי בלודז' (8 בפברואר 1940) גורש לשם שרקוביאק, יחד עם הוריו ואחותו. הם גרו ברחוב Spacerowa 5/7. לאחר גירוש אמו להשמדה במחנה חלמנו ומות אביו ב-6 במרץ, עברו הוא ואחותו ב-16 ביולי לרחוב וולסקה (Wawelska) 20, שם התגוררו עם דודתם אסתר ובנותיה נחא וחנה. דוד נפטר פחות מחודש לאחר המעבר, ב־8 באוגוסט, ואילו אסתר נפטרה ב־16 בדצמבר 1943.
בגטו למד בתחילה בבית ספר תיכון מאורגן במרישין, אזור כפרי בתוך הגטו. במקביל לעבודתו כמורה,הוא השתייך לארגון סודי של הקומוניזם של הנוער והמשיך בפעילותו בשומר הצעיר. שרקוביאק נאלץ להפסיק את לימודיו בשל השעיית ההשכלה היהודית בגטו כתוצאה מגירושם של למעלה מ-20,000 יהודים ממערב אירופה וצ'כיה אל הגטו במחצית השנייה של אוקטובר 1941. ב-24 באוקטובר, עם כמה מחברי הכיתה, הוא החל לעבוד ברחוב Szopena 4, בקומה השלישית של הבניין. זה היה כנראה גם כאן - באמצע יוני 1942 - התמונה היחידה שלו ידועה בקרב קבוצת הנערים המועסקים במחלקה זו.
ב-29 ביוני 1942 הועבר לעבודה עם סניף מחלקת האוכפים ברחוב Łagiewnicka 42 (סניף "Leder ו Sattler", בקומה הראשונה של הבניין). בחודש אוגוסט של אותה השנה הוא נשלח כעובד המשרד (Brüoangesteller) במחלקה "Arbeitseinsatz" סגל (אישי-ה"אבטיילונג") ברחוב לוטמיירסקה (Lutmierska) 11, שם עבד עד מותו.
בזמן מאסרו בגטו המשיך בכתיבת יומנו, שהחל לכתב לפני המלחמה, ובו כתב עד 15 באפריל 1943. הוא מת מרעב ב-8 באוגוסט 1943 ונקבר בבית הקברות היהודי החדש בלודז'. (שורה 'L, קבר מס' 25).
היומן שכתב.
שתי המחברות הראשונות של היומן שכתב שרקוביאק נמצאו ב-1948. חלק א' של הגיליון הראשון, המכסה את התקופה מ-6 אפריל עד 29 ביוני 1941 יצא לאור בחודש דצמבר 1958. ב"עלון של המכון ההיסטורי היהודי". הכין אותו להדפסה לוציאן דוברושיצקי , אז עובד המכון. כפי שכתב בהקדמה: "היומן מפרסם את עצמו מבלי להציג קיצורי דרך או שינויים בטקסט. רק איחוד של איות ופיסוק היה מוגבל, במיוחד עבור הפרדות פסקאות מושמט על ידי המחבר בשל - כפי שהוא אמור להיות משוער - לחיסכון בנייר". בשנה שלאחר מכן, פורסמו ב"עלון של המכון ההיסטורי היהודי" המשכים של היומן: ג' ד' הגיליון הראשון (1 ביולי - 23 באוקטובר 1941) והשני (יוני 4 - 6 בספטמבר 1942). דוברושיצקי דיווח גם בהקדמה על הנסיבות שבהן הגיע היומן לידי המכון ההיסטורי היהודי: "הוא הגיע אלינו בצורה של שתי מחברות בכתב צפוף מצאו בטעות בלודז', מיד לאחר המלחמה (במקום המגורים האחרון ברחוב Wawelska 20). ב-1948 נרכשו המחברות הללו על ידי איגוד הסופרים והעיתונאים היהודים, אשר העבירו אותם לארכיון המכון ההיסטורי היהודי, שם הם נמצאים עד היום". ההקדמה הסתיימה עם ההצהרה כי "קרוב לוודאי שיש עדיין מחברות נוספות".
בשנת 1960, שתי המחברות הופיעו בצורת הספר "Dziennik Dawida Sierakowiak", שפורסם על ידי הוצאת Iskry. אדולף רודניצקי סיפק להם את דברי המבוא ולוציאן דוברושיצקי הוסיף שוב את ההערות.
ב-1966 נמצאו שלוש מחברות אחרות. במרץ 2015 הוצאה לאור המהדורה הפולנית הראשונה של יומן "דוד שרקוביאק" על ידי הוצאת "מרגינסי" בוורשה.
מלבד מהדורות אמריקאיות, בריטיות ופולניות, היומן פורסם בתרגום לצרפתית, פורטוגזית, שוודית ואיטלקית.
חופים (סרט, 2017)
חופים (באנגלית: Beaches) הוא סרט טלוויזיה דרמטי אמריקאי משנת 2017 בבימויה של אליסון אנדרס, על פי תסריט מאת בארט בייקר וניקול בקווית'. סרט זה הוא רימייק של סרט קולנוע באותו השם משנת 1988. בסרט מככבות אידינה מנזל וניה לונג. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ברשת Lifetime ב-21 בינואר 2017.
תקציר העלילה.
סיסי (אידינה מנזל) והילרי (ניה לונג) הן שתי חברות ילדות טובות, ולמרות שהן בעלות רקע שונה, הן שומרות על הידידות ביניהן במשך שנים ארוכות, ותומכות זו בזו, הן ברגעי אהבה והן ברגעים טרגיים.
הפקה.
ב-28 ביולי 2016 פורסם כי אידינה מנזל הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט. ב-16 באוגוסט 2016 פורסם כי ניה לונג הצטרפה גם כן. צילומי הסרט החלו ב-15 באוגוסט 2016.
מאמן השנה ברוסיה
מאמן השנה ברוסיה (ברוסית: Тренер года в России) הוא פרס המוענק מדי עונה החל מעונת למאמן המצטיין בליגת העל הרוסית בכדורגל. הפרס מוענק על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית למאמן הטוב ביותר בליגה בעונה החולפת.
הזוכה נבחר על פי הצבעותיהם של המאמנים הראשיים של כל הקבוצות המשתתפות במפעל באותה עונה.
אולג רומאנצב שהביא את ספרטק מוסקבה לזכייה בתשע אליפויות זכה 8 פעמים בפרס. דיק אדבוקאט הוא המאמן הלא-רוסי הראשון לזכות בפרס, זה קרה בשנת 2008, אחרי שזכה עם זניט סנקט פטרבורג באליפות רוסיה 2007 בגביע אופ"א ובסופרקאפ האירופי.
סיבליוס (פירושונים)
מחוזות דרום סודאן
עומר דגן
עומר דגן (נולד בשנת 1976) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המפקד על יחידת המחשוב לוט"ם החל מנובמבר 2019.
ביוגרפיה.
בשנת 1994 התגייס לצה"ל, עבר קורס תכנות ושירת כמתכנת. בשנת 1997 סיים קורס קצינים ומונה למפקד קורס תכנות, תפקיד בו שירת עד 1999. בהמשך מילא תפקידי פיקוד ותוכנה והוביל פרויקטי מחשוב. בשנים 2006 ועד 2009 שימש כראש לשכתו של עמי שפרן, ראש אגף התקשוב. בין 2009 ו-2015 שימש בשלושה תפקידי ראש ענף, בדרגת סגן אלוף. בשנת 2015 מונה למפקד יחידת מצפ"ן, בית התוכנה של לוט"ם, ושימש בתפקיד זה עד 2017. לאחר מכן שירת בחטיבת ההגנה בסייבר באגף התקשוב. בשנת 2018 מונה לראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב. ביוני 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף. בנובמבר 2019 החל לשרת כמפקד לוט"ם, במקומו של תא"ל רמי מלאכי.
דגן בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות בביטחון לאומי ודיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים.
דגן נשוי ואב לשלושה ילדים.
בית&quot;ר ירושלים (כדורגל חופים)