בסקר שערך כתב עת רפואי ב-2009 בקרב כ-500 חנויות פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד נמצא כי 37% מהן מגישות את המנה או הגישו אותה בעבר. חנויות אחדות דיווחו על מכירת מאות מנות בשבועות מסוימים. ילדים הם הלקוחות העיקריים של המנה.
המצאת המנה והפרסום לו זכתה הביאו להמצאת מנות דומות של חטיפים המטוגנים בבלילה בשמן עמוק, וביניהם ביצי הפתעה משוקולד, חטיף קוקוס מסוג באונטי וחטיף סניקרס (מנה הפופולרית במיוחד בארצות הברית).
Polythene Pam
Polythene Pam הוא שיר שנכתב על ידי ג'ון לנון (נחתם תחת הקרדיט לנון-מקרטני) ויצא באלבום Abbey Road של הביטלס.
הרקע והיצירה.
השיר הוצג במקור במהלך ההקלטות לאלבום הלבן, ודמו שלו אשר הוקלט באֶשֶׁר (Esher) - עיר מגוריו של ג'ורג' האריסון נמצא ב-Anthology 3.
לנון תיאר את השיר הזה (ביחד עם השיר Mean Mr. Mustard) ב-The Beatles Anthology כ"קצת שטויות שכתבתי בהודו".
ב-1980, לנון אמר על השיר:"זה היה אני, זוכר אירוע קטן עם אישה מג'רזי, וגבר שהיה התשובה האנגלית לאלן גינסברג... פגשתי אותו כשהיינו בטיול והוא לקח אותי חזרה לדירה שלו ולי הייתה בחורה ולו הייתה בחורה שהוא רצה להכיר לי. הוא אמר שהיא הייתה לבושה בניילון (Polythene), דבר שהיה נכון. היא לא נעלה מגפי ג'ק (Jackboots) או קילטים (Kilt, לפי שורות השיר), אני פשוט סוג של אדם מורכב. חולת מין לבושה בניילון. סתם חיפשתי משהו לכתוב עליו".
לנון שר את השיר במבטא ליברפולי-סקאווסי (Scouse) כבד מאוד.
"Polythene" הוא וריאציה בריטית למילה Polyethylene. השם Polythene Pam מקורו בכינויה של מעריצה של הביטלס משנותיהם המוקדמות, מימי מועדון המערה (The Cavern Club, מועדון רוק'נ'רול ליברפולי משנות ה-50' שבו הביטלס נהגו להופיע רבות בשנותיהם הראשונות) שנקראה פאט הודגט (כיום דוסון, Dawson) והייתה נוהגת לאכול לעיתים פוליתיאן. היא נהפכה ידועה כ"פולית'ין פאט" (Polythene Pat)..
היא אמרה בריאיון: "נהגתי לאכול פוליתיאן כל הזמן. הייתי קושרת אותם בקבוצות ואוכלת. לפעמים אפילו נהגתי לשרוף פוליתיאן ואז לאכול את זה כשזה התקרר".
מיקום בתקליט.
באלבום, השיר מחובר לרצועה הקודמת- Mean Mr. Mustard מבחינה מוזיקלית, כשתי רצועות מאוחדות שמתנגנות אחת אחר השנייה ללא הפסקה ביניהם. השירים גם מחוברים ביניהם מבחינה עלילתית, מכיוון שמוזכר בשיר Mean Mr. Mustard שלדמות הראשית (מר. מוסטארד, מר. חרדל בתרגום חופשי) יש אחות בשם פאם (Pam).
במקור, השורה "אחותו פאם..." (...His sister Pam) הייתה "אחותו שירלי..." (...His sister Shirley. אחותו של לנון נקראת שירלי, שעליה נכתב השיר המקור), אך לנון שינה את השורה כדי לתרום להמשכיות של המחרוזת בצד השני של האלבום. השיר Her Majesty היה אמור להיכלל בין Mean Mr. Mustard לשיר זה, אך לאחר בקשתו של מקרטני הוסר.
השיר ממשיך ללא הפסקה לשיר הבא אחריו באלבום- She Came in Through the Bathroom Window. ב-0:47 מישהו מתחיל לנגן בתוף מרים, ואז, בערוץ השמאלי, ניתן לשמוע את מקרטני צועק "Yeah!" בזמן שלנון צועק "Great!".
מבחינה יצירתית, השיר נגמר עם צלילים של סולו גיטרה, בכל נקודה שבה לנון אומר "נקשיב לזה כעת". (We'll listen to than now)
לנון צוחק, מלווה בצעקת "Oh, Look out!" של מקרטני, ופתאום, באופן כמעט בלתי-נשמע, מישהו אומר "אתה צריך..." (You should...) לפני המעבר לשיר הבא. בנוסף, בסולו הגיטרה, ניתן לשמוע במידה מעטה מישהו סופר מספרים עוקבים.
שימושים וגרסאות כיסוי.
ב-1976 רוי ווד מ-Electric Light Orchestra הקליט את השיר בשביל הסרט הדוקומנטרי-מוזיקלי All This And World War II (כל זה ומלחמת העולם השנייה).
ב-1999 הלהקה Atom and His Package הקליטו גרסת כיסוי לשיר באלבומם Making Love.
בהופעתו ב-2009- "Hello New York", מקרטני שינה את מילותיו של שירו Band On The Run (להקה במנוסה) מ-"וג'יילורמן, וסיילור סאם, חיפשו אחר כולם" ("And the Jailor man, and Sailor Sam, were searching everyone"), ל-"פולאת'ין פאם וסיילור סאם, חיפשו אחר כולם" ("Polythene Pam and Silor Sam, were seraching everyone").
El pueblo unido jamás será vencido
El pueblo unido jamás será vencido (נהגה: [el ˈpweβlo uˈniðo xaˈmas seˈɾa βenˈsiðo]; מספרדית: "העם המאוחד לעולם לא ינוצח") הוא שיר של הלהקה הצ'יליאנית קילאפאיון. השיר הוקלט ביוני 1973, לאחר שנכתב בידי חברי הלהקה והולחן בידי סרחיו אורטגה, והוא נחשב לאחד השירים המייצגים את תנועת הנואבה קנסיון.
השיר נכתב כהמנון עבור קואליציית מפלגות השמאל "האחדות העממית", שסלוודור איינדה נבחר מטעמה לנשיא צ'ילה ב-1970. הקריאה "El pueblo unido jamás será vencido" הייתה אחת מסיסמאות הבחירות שלו. לאחר ההפיכה הצבאית ב-1973 הפך השיר להמנון בלתי רשמי של המתנגדים למשטר הצבאי של אוגוסטו פינושה. בביצועה של להקת אינטי-אילימאני הפך השיר מוכר גם ברחבי העולם.
מאז שנות ה-70 של המאה העשרים הפך השיר, בווריאציות שונות, למזוהה עם מהפכות ומחאות פוליטיות שונות. השיר "ברפאחיז" (בפרסית: بر پا خیز; מילולית: "תקומה") נכתב למנגינתו ושימש את הפלג השמאלי של המוחים במהפכה האיראנית ב-1979. השיר זכה לעדנה מחודשת גם במחאות 2009. המלחין האמריקני פרדריק ז'בסקי הלחין את היצירה המוזיקלית "The People United Will Never Be Defeated!", המבוססת על השיר. יצירה זו הושמעה במהלך מהומות ליל וייט בסן פרנסיסקו ב-1979, על רקע מתן גזר הדין במשפט רוצחו של הארווי מילק. במהלך המהפכה הכתומה באוקראינה ב-2004 כתבה להקת גרינג'ולי שיר בשם ראזום נאס בגאטו, נאס נה פודולאטי (באוקראינית: Разом нас багато, нас не подолати; מילולית: "יחד אנו רבים! לא יוכלו לנצחנו!") המבוסס על השיר הצ'יליאני. השיר הפך להמנון בלתי רשמי של המהפכה, ואף ייצג את אוקראינה באירוויזיון 2005 שנערך בקייב. מפלגת קואליציית השמאל הרדיקלי ביוון השתמשה בשיר במהלך הבחירות שנערכו במדינה ב-2007.
גירושין
נישואין
אילה זקס-אברמוב
אַיָּלָה זקס-אברמוב, או בשמה המלא אילה בן-טובים-פלג-זקס-אברמוב (27 בדצמבר 1912 – 30 באוגוסט 2011), הייתה אספנית אמנות ישראלית ילידת ירושלים. התאלמנה שלוש פעמים, והייתה נשואה לשמואל יעקב זקס (סם זקס), אספן אמנות קנדי ציוני, ולחבר הכנסת שניאור זלמן אברמוב. בשל פעילותה בתחום האספנות הושוותה זקס לפגי גוגנהיים, שעל שמה קרוי מוזיאון גוגנהיים בוונציה.
ביוגרפיה.
אילה זקס-אברמוב נולדה בירושלים. את שנות לימודיה המאוחרות עשתה בלונדון ובפריז, שם גם פגשה את בעלה הראשון, מוריס פלג, והם נישאו בשנת 1938.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרפה אברמוב למחתרת הצרפתית, לאחר שפלג התגייס לצבא צרפת ונהרג במהלך פעילות צבאית.
בשנת 1947 נישאה אברמוב לשמואל זקס, כלכלן קנדי ציוני ואספן אמנות, שאותו פגשה בזמן שהותה בשווייץ. לאחר נישואיהם החלו השניים לאסוף אמנות מהמאה ה-19 והמאה ה-20, בעיקר של אמנים צרפתים, קנדים וישראלים כדוגמת גוגן, רודן, פיקאסו, אנרי מאטיס, קנדינסקי ושאגאל. כן רכשה מיצירותיהם של האמנים הישראלים מרסל ינקו, מרדכי ארדון, ראובן רובין ואנה טיכו, ואמנים שבזמן שרכשה את עבודותיהם היו בראשית דרכם, כמו עופר ללוש, יגאל תומרקין ויוסף זריצקי.
את ביתם בשדרות קק"ל בתל אביב (היום שדרות בן-גוריון) תכנן האדריכל דב כרמי בשנות החמישים בסגנון מודרניסטי.
בשנת 1970 נפטר זקס. אברמוב חזרה לישראל בשנת 1976 ונישאה לשניאור זלמן אברמוב, שהיה עורך דין בינלאומי וחבר הכנסת מטעם הליכוד בשנים 1959–1977. בני הזוג היו פטרוני אמנות ואברמוב המשיכה לסייע לעולם האמנות גם לאחר מותו בשנת 1997.
בחודש אוקטובר 1988 הוזמנה להצטרף לפמליית הנשיא חיים הרצוג בביקור הממלכתי בצרפת.
ב-1992 תרמה זקס את הבית בשדרות בן-גוריון לאוניברסיטה הפתוחה.
במהלך השנים תמכה אברמוב במוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל והייתה לה יד בצמיחתם. בשני המוזיאונים ישנם אולמות הקרויים על שמה. היא ציינה אותם בצוואתה, והחליטה כי אוספיה יחולקו ביניהם.
יוסף זריצקי צייר דיוקן פיגורטיבי מפורסם של אברמוב.
בשנת 1994 הוקם בניין גנזך ויצמן ביד חיים ויצמן בתרומתה של אברמוב לזכר בעלה המנוח שמואל יעקב זקס.
יצירות אמנות רבות נתרמו או הושאלו למוזיאונים בישראל, צרפת, וקנדה, ביניהם מלך הרועים של יצחק דנציגר ודיוקן אשת האמן של יוסף זריצקי.
משפחתה.
אביה שמואל בן-טובים היה איש עסקים ובעל בתי מרקחת בירושלים ובמצרים. אמה רשל לבית ברמן הייתה בת למשפחה בעלת המאפיה המפורסמת בירושלים. סבה, העסקן יצחק אייזיק בן טובים, עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1890, כאשר מונה להיות חבר הנהלת המשרד הראשון של חובבי ציון ביפו. דודיה הם העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים ומנהל בנק אפ"ק ברוך בן-טובים. נכדו של ברוך, שמואל בן-טובים נולד כ- 10 ימים לאחר פטירת אביה ונושא את שמו.
אחיינה, בן אחותה הבכורה רחל, הוא הפסל גדעון גרץ.
קן הדסון קמפבל
קן הדסון קמפבל (אנגלית: Ken Hudson Campbell, נולד ב-6 באפריל 1963) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות הופעתו בשובר הקופות "ארמגדון" בתפקיד מקס מצוות קודחי הנפט של הארי סטאמפר.
קריירה.
קמפבל התחיל את דרכו בתפקידים קטנים בתור בקומדיות הקאלט "שכחו אותי בבית" ו"לקום אתמול בבוקר".
התפרסם לראשונה בטלוויזיה בקומדיית המצבים "בראש של הרמן", בתפקיד "חיה" ובפרק בסדרה "סיינפלד".
ב-1996 שיחק בקומדיה "צוללת דיזל" בתפקיד טבח האונייה באקמן.