שווייץ קיימה יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים עם סין הלאומית ב עד שנות הארבעים של המאה העשרים.
מאז ששווייץ הכירה ב ב-17 בינואר 1950, היא מזדהה כמאמינה במדיניות סין האחת ומגדירה את הרפובליקה הסינית כטריטוריה לא עצמאית שהיא חלק מהרפובליקה העממית של סין. ברמה הבילטרלית והבינלאומית, שווייץ מקיימת יחסים דיפלומטיים רק עם הרפובליקה העממית של סין שמקום מושב ממשלתה הוא בבייג'ינג ומתעלמת לחלוטין מקיומה של הרפובליקה הסינית.
עם זאת, ישנם שני ארגונים פרטיים מצד שתי המדינות שמטפחים את היחסים הכלכליים והאזרחיים שבין שתי המדינות, לאלו אין משמעות דיפלומטית.
יחסים כלכליים.
טאיוואן היא שוק הייצוא החמישי בגודלו של שווייץ בכל יבשת אסיה. שווייץ מייצאת לטאיוואן כימיקלים, שעונים, מכונות, ציוד אלקטרוני ומוצרי פרמצבטיקה בעיקר. הייבוא השווייצרי מטאיוואן כולל בעיקר ציוד אלקטרוני ואופניים.
שווייצרים בטאיוואן.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בטאיוואן שלוש מאות ושלושים אזרחים שווייצרים.
יחסי טורקמניסטן–שווייץ
יחסי טורקמניסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טורקמניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין רפובליקת טורקמניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת טורקמניסטן הם יחסים טובים המבוססים על שיתופי פעולה ענפים בנושא הפיננסים. שתי המדינות מקיימות דיאלוג פוליטי שותף.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של טורקמניסטן ב-23 בדצמבר 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות והפיכתה של טורקמניסטן למדינה עצמאית מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית. השגרירות השווייצרית במוסקבה הייתה אחראית ליחסים הדיפלומטיים של שווייץ עם טורקמניסטן עד אפריל 2008. מאז, השגרירות השווייצרית בבאקו, בירת אזרבייג'ן, היא זו שאחראית לייצוג האינטרסים השווייצריים בטורקמניסטן.
טורקמניסטן פתחה מצידה שגרירות בז'נבה ב-11 באפריל 2011. השגרירות אמונה על ארגונים בינלאומיים ומתעסקת גם ביחסים הבילטרליים שבין שווייץ לטורקמניסטן, אך אינה בעלת דרג דיפלומטי.
יחסים כלכליים.
שווי הסחר והיחסים הכלכליים שבין שתי המדינות הוא צנוע. מעל שלושים חברות שווייצריות פעילות בטורקמניסטן, רובן במגזרי האנרגיה, הפארמצבטיקה, התעופה, התקשורת, ההייטק והמזון.
לטורקמניסטן עתודות גז בגודל עצום. חלק גדול מהמדינה הוא מדבר קאראקום המשתרע על פני שבעים ושבעה אחוזים משטחה, נאות המדבר משמשים בעיקר לחקלאות.
גראן קנאריה (כדורסל)
מקימי (פירושונים)
עמותת מקימי
מולדובה באירוויזיון 2020
תרזה יפה
תרזה יפה הוא שיר מאת חיים נחמן ביאליק שפורסם לראשונה בכתב העת "השילוח" בחורף 1908 בתוך צרור של חמישה שירי עם. השיר זכה ללחנים ולביצועים רבים. בשנת 1967 השיר הולחן בידי ניסן כהן הב-רון ובביצוע "הפרברים" הגיע למקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון.השיר הולחן גם בידי מיקי גבריאלוב, ובוצע על ידי אריק איינשטיין. וגם בידי מוני אמריליו
על השיר.
בסוגת שירי האהבה של ביאליק קדמו לשיר זה השירים "בין נהר פרת ונהר חדקל" ו"יש לי גן".
בשיר ארבעה בתים, המחולקים לשתי קבוצות: שני הבתים הראשונים עוסקים בעץ תרזה, שהוא המשל, ושני האחרונים עוסקים בנערה, שהיא הנמשל. בין שתי קבוצות הבתים קיימת תקבולת ניכרת, עד כדי כך ששלוש שורות מופיעות בצורה זהה בכל אחת מהקבוצות.
חוקרת הספרות זיוה שמיר מציינת שתקבולת זו אינה מלאה, ומונה הבדלים מהותיים בין שני חלקי השיר, ובהם:
שמיר מוסיפה שהתקבולת מאפשרת פרשנויות סותרות:
גם אבנר הולצמן מדגיש את ההבדלים בסימטריה בין הנערה והתרזה; הם כולם באים, לדעתו, לרעתה של הנערה. התרזה היפה תתחדש ותתרענן מדי אביב עם בוא הציפורים, ואילו אביביה החולפים של הנערה מקרבים אותה אל קמילתה. בניגוד לשני שירי העם אחרים באותו הקובץ, "בין נהר פרת ונהר חידקל" ו"יש לי גן", שם קיימת מעין תקווה ואף אופטימיות, הרי שכאן משדרת תמונת הנערה בחדרה סוג של ריפיון וחוסר מוצא.
שורות הפתיחה של השיר, היא מוטיב מקובל בשירי עם ביידיש, למשל בשיר "על הדרך עץ עומד" של איציק מאנגר, המתחיל במילים "אין מיטן וועג שטייט א בוים / און האָט זיך איַינגעבויגן" [על אם הדרך עומד עץ, שם עומד כפוף הוא], חוקר הספרות דן מירון עמד על כך שבשירו של ביאליק נוספו למוטיב זה יאור ובבואת העץ הנשקפת בו, וציין כי "שינוי זה שהטיל ביאליק בשיר העממי הוא שהוליד, כמובן, את האנלוגיה החיננית שבין התרזה לנערה, המאוהבת בבבואתה."
בסוף השיר מופיע הצירוף הלא שגרתי "ימי שימורים" שאותו גזר ביאליק מהצירוף המקובל "לילות שימורים". זיוה שמיר העירה על כך: "זהו צירוף כלאיים ייחודי ומקורי, הבא להמיר את הצירוף האידיומאטי השחוק במגמה לרמוז, בין השאר, שכל ימיה של הנערה עוברים עליה בחלומות שווא ובהרהורי בטלה, היפים אולי לשעות הלילה הסבילות."
אף שבשתי הקבוצות מופיעות מילים זהות, משמעותן אינה זהה. הנערה - אלה פעולות אנושיות שגרתיות, ולעומת זאת, כאשר התרזה זו האנשה שלה. כאשר ביחס לתרזה נאמר , הכוונה היא לעונת השנה אביב, וכאשר מילים אלה נאמרות ביחס לנערה, זו מטפורה שמשמעותה "אביב חייה".
לחנים וביצועים נוספים.
השיר "תרזה יפה", בדומה לשירים נוספים של ביאליק, קסם למלחינים רבים:
תרגום.
השיר "תרזה יפה" נכלל בלקט שיריו של ביאליק שתורגמו לערבית בידי אהרון (בנימין) זכאי.
ואללה
ליקודון ספטנטריונליס
ליקודון ספטנטריונליס (שם מדעי: "Lycodon septentrionalis") הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי בדרום אסיה.
תיאור.
אורכו כ-90 סנטימטרים, שמתוכם אורך הזנב 20 סנטימטרים. החרטום שקוע מעט והעיניים קטנות יחסית. הגב והצדדים שחורים, כשלאורכם כ-30 פסים רוחביים לבנים צרים. הפסים יוצרים טבעות שלמות בזנב שבחלקו התחתון גונו חום כהה. הבטן לבנבנה, עם כמה כתמים חומים בחלקה האחורי.
הרבייה של מין זה מתבצעת באמצעות הטלת בין 4 ל-14 ביצים.
תפוצה.
בית הגידול של מין זה הוא סבך שיחים ביערות רחבי-עלים הרריים טרופיים וסובטרופיים בגובה שבין 1,500 ל-2,100 מטרים. הוא נמצא באזורים הצפון-מערביים של הודו בדרג'ילינג, באסאם ולמרגלות הרי ההימלאיה. הוא מצוי לרוחב המדינות מיאנמר, לאוס, וייטנאם ותאילנד ובמחוז יונאן בסין, וייתכן שגם בבהוטן. אף שקיימות טענות להימצאותו בטאיוואן וביפן הן ככל הנראה זיהוי מוטעה של מין אחר, "Lycodon ruhstrati".
אטימולוגיה.
מקור השם המדעי מלטינית. משמעות שם הסוג ליקודון ("Lycodon"), שבו מוכרים 61 מינים, הוא "שיני זאב" בהתייחס לצורת השיניים של סוג זה. פירוש שם האפיתט ספטנטריונליס ("septentrionalis") הוא "צפוני", מהביטוי בלטינית "septem triones" שמשמעו "שבעה שורי חרישה", המציין את שבעת הכוכבים של הדובה הגדולה או הדובה הקטנה. את האפיתט "צפוני" העניק אלברט גונתר (Albert Günther; 1830-1914), זואולוג בריטי ממוצא גרמני שזיהה מין זה לראשונה בצפון הודו.
באנגלית קרוי הנחש "נחש זאב לבן-פסים" (White-banded wolf snake). "לבן-פסים" בשל צורתו, ו"נחש זאב" משום שכך קרויים באנגלית המינים השונים של הסוג ליקודון כתרגום חלקי של שם הסוג בלטינית. שם חלופי באנגלית הוא "נחש בעל שיניים גדולות צפוני" (Northern large-toothed snake), שהוא תרגום של השם המדעי.
גאבור פטר
גאבור פטר (בהונגרית: Péter Gábor, בשמו המקורי בנימין אייזנברגר, אויפהרטו, 14 במאי 1906 – בודפשט, 23 בינואר 1993) היה פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי-יהודי, ראש המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVO, ואחר כך ÁVH ) בין השנים 1945 לבין 1952. הוא שיחק תפקיד מרכזי במשפטי הראווה שלאחר מלחמת העולם השנייה, עד שגם הוא נידון למאסר במשפט ראווה. הוא היה החבר החמישי והסמוי בחברי הרביעייה המוסקבאית בה כולם היו יהודים ולפי סדר חשיבות וכוח היו: מתיאש ראקושי (מתתיהו רוזנפלד), ארנה גרה (ארנה זינגר), מיהאי פרקש (הרמן לוי), יוז'ף רוואי (יוז'ף לדרר), שניהלה את הונגריה בשנים 1956-1945.
ביוגרפיה.
פטר נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר אייזנברגר, חייט ורוזה מצנר. בתחילה הפך גם הוא לחייט, אך במהירה הצטרף לתנועת הפועלים בשנת 1922. בשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית הבלתי חוקית. הוא השתתף בפעילות "הסיוע האדום" ((הסיוע האדום ההונגרי (Vörös Segély) הוקם בשנת 1923 ביוזמת הקומינטרן כחלק ההונגרי בסיוע האדום הבינלאומי למשפחות של קומוניסטים שנרצחו וקומוניסטים שנרדפו)) ולפעילותה האופוזיציונית של האיגוד המקצועי ההונגרי. בשנת 1932 התקיים קונגרס של "הסיוע האדום" במוסקבה שאליו נשלח גאבור פטר באופן לא חוקי. ככל הנראה, אז ושם נבחר לראש המשטרה הפוליטית הקומוניסטית ההונגרית, אז ושם גויס כנראה על ידי ה-ג.פ.או. עובדה זו נתמכת בעובדת הטיפול הקפדני שאורגן עבור שובו להונגריה: הוא נסע בחזרה עם מסמכים שהוחלפו רבות ובמסלולים שהשתנו תכופות.
בשנים 1942–1945 חי במחתרת. בשנת 1943 התמנה לחבר בהנהגת "מפלגת השלום". בין יולי 1943 לספטמבר 1944 הייתה מפלגת השלום המפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית של הונגריה ולקחה חלק פעיל בעבודת "החזית ההונגרית" ((החזית ההונגרית הייתה ברית אנטי-נאצית של מפלגות הונגריות, ארגונים דתיים וארגונים נוספים שהיו בלתי חוקיים במהלך הכיבוש הגרמני (19 במרץ 1944 - 4 באפריל 1945) ושפעלו למעשה עד דצמבר 1944).
ליד ההגה של ה- PRO, ה- ÁVO ואחר כך ה-ÁVH.