יתר לחץ דם ריאתי משני לאירועים קרישיים-תסחיפיים כרוניים
שרה פרנקל
שרה פרנקל (ג' בסיוון ה'תרצ"ה, 4 ביוני 1935 - ג' באייר ה'תשע"ז, 29 באפריל 2017) הייתה עיתונאית, כתבת "קול ישראל" והקול של "יהדות הדממה".
ביוגרפיה.
שרה בת נפתלי וחנה, הייתה שנים רבות כתבת 'קול ישראל' לענייני מפלגות, טיפלה בנושאים הקשורים לעולם היהודי, לעלייה ולקליטה. במיוחד, טיפלה בסוגיית האנטישמיות. היא הייתה הקול של יהדות הדממה אשר מיזגה שליחותה העיתונאית עם שליחות ממלכתית למען מאבקם של היהודים מאחורי "מסך הברזל", "יהודי הדממה" בברית המועצות בעידן "המלחמה הקרה, שכל שאיפתם הייתה לצאת אל החופש ואל מדינת ישראל. בשל חריצותה ומצוינותה הוענק לה בשנת 2002 פרס 'בני ברית' על מפעל חיים. עבדה גם בארגון 'נתיב' ושימשה ראש השלוחה שלו בצפון אמריקה. נחמיה לבנון, שעמד בראש "נתיב", העיד כי "השידורים בנושא העלייה וקליטה היו חלק מרכזי בעבודתה כעיתונאית, והיא השקיעה כוחות, זמן ומאמצים רבים בקיום קשרים מצוינים עם פעילים". טרם צאתה בשליחות לארצות הברית, הוענק לה בבית הנשיא יחד עם 29 נשים נוספות "אות שנת השלושים למדינה". אות שניתן לנשים שהתבלטו בהישגיהן בשלושת העשורים הראשונים למדינה. פרנקל נולדה ל'משפחה הלוחמת', להוריה חנה ונפתלי. האב, חבר בית"ר והאצ"ל, נהרג במלחמת העצמאות (ט"ז בתשרי תש"ט) כחובש גדודי בדרגת קצין בחטיבת "גבעתי" בעת שנהג באמבולנס צבאי בגזרת קסטינה לבית החולים להביא ציוד לתחנת העזרה הקדמית שהיה אחראי לה. גם במערכות האצ"ל, יצא עם האמבולנס לחלץ פצועים תחת אש. אחיה הצעיר גדעון, חבר בית"ר וספורטאי מצטיין בקבוצת הכדורסל של בית"ר בצפון תל אביב, נהרג בעת שירותו בסיירת חיל השריון ביום הרביעי למלחמת ששת הימים, בדרכו לתעלת סואץ בג'יפ של סמל המחלקה כשהוא מוביל אספקה לעבר התעלה. הוא הותיר בנופלו אישה ובת שטרם מלאו לה שנה. עוד לפני שעבדה ב"קול ישראל", עבדה במערכת 'מעוז', עיתון הצעירים של בית"ר (ירחון), ביומונים 'חרות' ו'היום' ועם סגירתו של זה האחרון, כתבה ב"מעריב". בערוב ימיה הייתה חברת מערכת רבעון 'האומה', במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות בהוצאת המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי. כתבותיה ומאמריה ספוגים היו תמיד אהבה גדולה לעמה במולדת ובתפוצות הגולה; ובמיוחד לאלה הנרדפים על יהדותם וכמיהתם לציון ולירושלים. יו"ר הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, ידידה מנוער ועורך "האומה", יוסי אחימאיר, אמר כאשר נתקבלה הידיעה על פטירתה: "שרה פרנקל הייתה עיתונאית חרוצה ופורייה. מותה היא אבדה קשה לי ולכל מכריה, שכה אהבוה". ובהספד שנשא לזכרה אמר, בין השאר: "כאב כפול, שכול כפול היו נחלתך, אבל בגאון ובנדיבות מילאת את שליחותך העיתונאית, הציונית, היהודית, ועתה, ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל – ובהם שני יקיריך – ושלוש שעות לפני צפירת הדומייה, את נפרדת מאתנו. אנחנו נפרדים ממך. ... חבל שאינך יכולה לראות את הרבים, שבאו להיפרד ממך – משפחת ידידייך ואוהביך מכל תקופות פעילותך – בבית"ר ובתנועת החרות, בתקשורת הכתובה והמשודרת, בעלייה ובקליטה, שותפייך למאבקים למען פתיחת שערי ברית המועצות להמוני אחינו. כולם נקבצו ובאו לך, מבכים את הסתלקותך".
קישורים חיצוניים.
מקורות:
מכון ז'בוטינסקי / סימול: כ 25 – 17 / 20 שרה פרנקל, 'שרה אהרנסון', "מעוז", עיתון צעירי בית"ר, (ירחון), 9 באוקטובר 1966, עמ' 12; שרה פרנקל, 'בטרם שואה', '20 שנה לפתיחת החזית השנייה של האצ"ל', הוצאה חד-פעמית, [תל אביב], תשכ"ז, 2 בנובמבר 1966; 'סופרת שידורי ישראל מוסרת: סילווה זלמנסון שוחררה ממחנה מעצר בברית המועצות', כותרת ראשית ב"מעריב", 23 באוגוסט 1974; 'קולטת ונקלטת', ורד קלנר, "כל העיר", 20 בדצמבר 1996; שרה פרנקל, 'אני טוראית והוא אלוף' - "הארץ", 3 ביוני 2004
פיל פורד
פיל ג'קסון פורד הבן (באנגלית: .Phil Jackson Ford Jr; נולד ב-9 בפברואר 1956) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1978–1985. בתחילת הקריירה הפגין יכולות קליעה ומסירה מצוינות אשר ביססו את מעמדו כאחד הרכזים המבטיחים ב-NBA, אך בשנת 1981 נפצע בעינו ומאז לא חזר להיות שחקן מוביל כשהיה. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-6.4 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
פורד נולד וגדל בעיר רוקי מאונט שבקרוליינה הצפונית. בין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 18.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השלישית באוניברסיטה הוביל את הקבוצה, יחד וולטר דייוויס, עד לגמר אליפות המכללות, אך במשחק הגמר עצמו הציג יכולת חלשה עקב פציעה במרפק, וקבוצתו הפסידה לאוניברסיטת מרקט בתוצאה 59–67.
בסיום קריירת המכללות שלו ניצב פורד כקלע המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה, עם 2,290 נקודות בסך הכול. פורד החזיק בשיא זה במשך 30 שנה, עד אשר עקף אותו טיילר האנסברו בדצמבר 2008. בעונת 1976 נבחר פורד לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישייה הראשונה. כמו כן זכה פורד בעונת 1978 בפרס ג'ון אר. וודן המוענק לשחקן המצטיין בליגת המכללות.
נבחרת ארצות הברית.
בשנת 1976, בסיום עונתו השנייה במכללות, השתתף פורד באולימפיאדת מונטריאול כשחקן נבחרת ארצות הברית, בה שיחק תחת מאמנו מקרוליינה הצפונית דין סמית'. נבחרת ארצות הברית ניצחה את כל שבעת משחקיה בטורניר וזכתה במדליית הזהב. במהלך הטורניר קלע פורד 11.3 נקודות ומסר 9.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
קריירת משחק.
פורד נבחר על ידי קנזס סיטי קינגס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1978. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA הציג פורד יכולת מצוינת כשהוביל את הקינגס למאזן השלישי בטיבו באזור המערבי (48–34) עם ממוצעים למשחק של 15.9 נקודות, 8.6 אסיסטים (מקום רביעי בליגה) ו-2.2 חטיפות (חמישי בליגה). לצד הקלע אוטיס בירדסונג והסמול פורוורד סקוט ודמן, היה פורד חלק מקו אחורי צעיר ומבטיח שהצעיד את הקבוצה לשלוש הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, בהדרכת מאמן הקבוצה הנכנס קוטון פיטסימונס. בסיום עונת הרוקי זכה פורד בתואר רוקי השנה ב-NBA, ואף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. כמו כן סיים במקום השמיני בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
בשתי העונות הבאות המשיך פורד להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 16.8 נקודות ו-8.0 אסיסטים למשחק, אך בדיעבד היו אלו עונותיו האחרונות בליגה כשחקן מוביל; לקראת סוף עונתו השלישית, ב-22 בפברואר 1981, נפצע פורד בעינו השמאלית במהלך משחק מול גולדן סטייט ווריורס, כשנחבל מאצבעו של שחקן הווריורס וורלד בי. פרי. כחודשיים לאחר מכן חזר לשחק והצטרף לקבוצתו לקראת תחילת סדרת גמר המערב מול יוסטון רוקטס, אך פורד התקשה לתרום (7.8 נקודות למשחק), והקינגס הפסידו בתוצאה 1–4.
בעונה הבאה השתתף פורד ב-72 משחקים, אך הפציעה בעין המשיכה להפריע לו ותפוקתו ירדה ל-9.9 נקודות ו-6.3 נקודות בממוצע למשחק. את עונת התחיל כשחקן ניו ג'רזי נטס, שהעבירה אותו לאחר 7 משחקים למילווקי באקס, בה שיתף פעולה עם סידני מונקריף ומרקס ג'ונסון ועזר לה להעפיל לגמר המזרח. לקראת עונת חתם ביוסטון רוקטס, ובמהלך העונה העוקבת שוחרר מהקבוצה. בשנת 1986 ניסה לשוב ל-NBA כשחתם על חוזה בלתי-מובטח בגולדן סטייט ווריורס, אך הוא נופה מסגל הקבוצה לפני תחילת העונה, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
למעשה ניתן לחלק את קריירת המשחק של פורד לשתי תקופות מובחנות: ב-227 המשחקים בהם שותף לפני הפציעה בעינו תרם פורד 16.5 נקודות ו-8.2 אסיסטים בממוצע למשחק, ולעומת זאת ב-255 המשחקים שלאחר הפציעה ממוצעיו צנחו ל-7.3 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק בלבד.
קריירת אימון.
בשנת 1988 חזר פורד לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית כשמונה לעוזר מאמן קבוצת הכדורסל, תחת מאמנו לשעבר דין סמית', ובשנת 1993 זכה עם הקבוצה באליפות המכללות. בהמשך שימש כעוזרו של ביל גת'רידג' באותו תפקיד, ובשנת 2000 פוטר יחד עם כל צוות האימון, ומונה לגזבר הקבוצה.
בעונת היה עוזר מאמן בדטרויט פיסטונס תחת לארי בראון, ובשתי העונות העוקבות בניו יורק ניקס, תחת אייזיאה תומאס. בעונות – חזר לעבוד עם בראון כעוזרו בקבוצת שארלוט בובקאטס.
גן החי בפתח תקווה
גן החי בפתח תקווה, או בקיצור גן החי, הוא גן חיות קטן בפתח תקווה, הנמצא צמוד לפארק יד לבנים, ונפתח לציבור בשנת 1996. בעבר היה הגן גן חיות גדול ואכלס בעלי חיים גדולים כמו ג'ירפות, גמלים ופילים, אך עם הגידול באוכלוסייה בעיר הביאו הרעש שיצרו החיות ומחיר הקרקע לצמצום מגוון החיות בגן החי.
היסטוריה.
תחילתו של גן החי בפתח תקווה הייתה בשנת 1954 כפינת חי קטנה בגן ציבורי בעיר - הידוע כיום כגן הנשיא. בהמשך הועברה פינת החי לחורשת האורנים שברחוב שרת פינת הפלמ"ח, ועם הזמן נוספו בעלי חיים חדשים ומגוונים. גן החיות התפתח עם השנים לממדים כאלו שלא היה יכול להמשיך להתקיים יחד עם האוכלוסייה העירונית שצמחה סביבו. בגן שכנו חיות גדולות כמו ג'ירפות, פילים, נמרים, אריות, צבועים, זאבים, דובים, היפופוטם וגמלים. הרעשים והריחות הפריעו לתושבי הסביבה, ולאחר התלבטויות רבות הוחלט לסגור את גן החיות הקיים ולהקים במקומו גן חי מודרני המתאים יותר לסביבה העירונית.
גן החי החדש הוקם על ידי עיריית פתח תקווה לטובת התושבים בשנת 1996. גן החי החדש הוא מודרני ומספק תנאי מחיה טובים והוגנים לבעלי החיים השוכנים בו.
מאפייני הביקור במקום.