בשנות ה-70 נקבע בבריטניה מס של 17.5% על מוצרי היגיינה נשית, שהוגדרו "לא חיוניים". המס קיבל את הכינוי "מס ורוד". בשנים האחרונות דורשים ארגוני הנשים בבריטניה להכניס את מוצרי ההיגיינה לרשימת "המוצרים החיוניים" הפטורים ממס, שבה נכללים פריטים בסיסיים לכאורה כמו סכיני גילוח וקרם גילוח לגברים.
בשנת 2000 המחאה נחלה הצלחה מסוימת, כשהמס על טמפונים הורד על ידי הפרלמנט ל-5%, והמחאה בעניין התפשטה למדינות אחרות כמו ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה וצרפת. ב-2015 הייתה קנדה המדינה הראשונה בעולם שביטלה כליל את מס המותרות על טמפונים, בעוד שבמדינות אחרות המאבק עדיין נמשך.
בישראל, משרד הכלכלה מצא פערים משמעותיים במחירי מוצרי הגיינה נשית בין ישראל לחו"ל. פערי המחירים גבוהים עוד יותר בשוק מוצרי ההיגיינה האורגניים שלא עברו הליכים כימיים.
במדינות עניות מוצרי ההיגיינה הנשית הזמינים לרכישה עשויים להיות יקרים יחסית, ועשויים להיות פחות שכיחים כמו במדינות המערב. במדינות שנחשבות למדינות העולם השלישי, בקהילות כפרית במרכז ומזרח אפריקה ובמזרח הרחוק בהרבה בתי ספר אין שירותים מופרדים לגברים ונשים ואין מים זורמים דבר המקשה מאוד על תלמידות ללכת לבית הספר בימי הוסת ואחד הגורמים לנשירת בנות מספסל הלימודים. ארגוני סיוע ומכוני מחקר שפורסמו על ידי ארגון אפריצ'קס מצביעים על הנתונים הבאים:
40% מהנערות באתיופיה מפסיקות להגיע לבית הספר כי הן מקבלות מחזור. 50% באוגנדה. 20% מהנערות בגאנה. 35% בניז'ר. 21% מהנערות בבורקינה פאסו. 10% בסיירה לאון. 8% במלאווי.
בהודו, רק ל–10% מהנשים יש גישה לתחבושות היגייניות ונשים הודיות מאלתרות פתרונות מדי חודש, מה שמוביל לכך שרובן, כבר מגיל צעיר, סובלות ממחלות בדרכי השתן ומחלות אחרות הנובעות גם מהתחבושות המאולתרות וגם מכך שבשל היעדר בתי שימוש זמינים, הן ממעטות לשתות. ארונצאלאם מורוגאנאנטאם, יזם הודי בעל מפעל המייצר מיליוני תחבושות בשנה, אשר זכה לכינוי "המהפכה הוורודה", התחיל גם לייצר ולמכור מכונות לייצור תחבושות כדי שנשים הודיות תוכלנה להקים עסקים ליצירת תחבושות הגייניות רב פעמיות. בעקבות מפעלו של מורוגאנאנטאם בהודו התחילו יותר מ־5 מיליון נשים להשתמש בתחבושות שלו, המיוצרות תחת מותגים שונים בכל רחבי הודו. מורוגאנאנטאם נבחר להכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של המגזין טיים ב-2014.
אולם, גם בארצות הברית, נמצא כי אחת מכל 5 נערות מתקשה לרכוש מוצרי הגיינה נשית. 61% מהנערות שהשתתפו במחקר העידו כי השתמשו באותו הטמפון או באותה תחבושת היגיינית יותר מארבע שעות וזאת בשל מחסור במוצרים שכאלה, ו-84% העידו כי נעדרו בחלק מהזמן מבית הספר או הכירו נערה שנעדרה בחלק מהזמן מבית הספר בשל החוסר בגישה למוצרי היגיינה למחזור. היעדר הנגישות למוצרים חיוניים אלו מכונה לעיתים "עוני מחזור" (Period poverty)
השפעה על הסביבה.
נשים שמשתמשות במוצרי היגיינה נשית חד פעמיים בלבד, צורכות בממוצע כ-11,000 תחבושות או טמפונים חד פעמיים במהלך חייהן.
ההערכה היא כי מדי שנה, למעלה מ -45 מיליארד מוצרים הקשורים לתקופת המחזור, כולל תחבושות היגייניות חד פעמיות, טמפונים ומוליכים נזרקים לפח. טמפונים אינם ניתנים למיחזור וכאשר זורקים אותם לאסלה הם מגיעים למערכת הביוב ומשם לחופים. שימור האוקיינוס אספה 27,938 טמפונים משומשים ומולכים בחופים ברחבי העולם ביום אחד בשנת 2015.
אך גם כשהם נזרקים לפח הם מזיקים לסביבה. הזמן שנדרש עבור טמפון או תחבושת הגיינית חד פעמית להתפרק במזבלה הוא מאות שנים יותר מאשר תוחלת החיים של האישה שהשתמשה בו, במיוחד אם הוא עטוף במוליך מפלסטיק או בעטיפת פלסטיק. בנוסף, תהליך הייצור של מוצרים אלה, שהוא הפיכת עיסת עץ לסיבים רכים כמו כותנה והלבנתם מבזבז משאבים רבים ומזהם את הסביבה בכימיקלים.
ארפה
ארפה (באנגלית: Arepa, ההגייה הספרדית: aˈɾepa) הוא סוג של מאכל העשוי בצק תירס טחון, שמקורו בתקופה הפרה-קולומביאנית באזורים הצפוניים של דרום אמריקה, והוא מרכיב משמעותי במטבחים של קולומביה וונצואלה.
ארפה הוא מאכל יומיומי באותן מדינות, וניתן להגיש אותו עם תוספות שונות, כמו למשל: גבינה, קואג'דה (מאכל מחלב שעבר הגבנה), בשרים שונים (בקר), בשר עוף, אבוקדו, רוטב חריף מסוגים שונים ועוד. ניתן גם לחתוך אותו כך שישמש כבסיס לכריכים. גודל המאכל, סוג קמח התירס המשמש להכנתו ומרכיבים נוספים שלו, משתנים בהתאם לאופן ההכנה של הארפה.
ניתן למצוא ארפה גם באיים הקנריים. המאכל דומה בצורתו למאכל הגורדטה המקסיקני והפופוסה הסלבדורי. מכיוון שהיא עשויה מקמח תירס, גם הרגישים לגלוטן יכולים לשלב ארפה בתזונתם.
מקורות.
הארפה היא מנה מהתקופה הפרה-קולומביאנית ומקורה באזור בו ממוקמות עכשיו המדינות קולומביה וונצואלה. כלים קדומים ששימשו בתהליך ההכנת קמח המיועד לארפה, כמו גם לוחות חרס (קומל) שעל גביהם הארפה מבושל, נמצאו לעיתים קרובות באתרים ארכאולוגיים באזור. אף על פי שקשה לקבוע באיזה אזור בדיוק הכינו ארפה לראשונה, ניתן לקבוע שנוכחות תירס הייתה המוקדמת ביותר בקולומביה ובוונצואלה. לדוגמה, בקולומביה, התיעוד הראשון לנוכחות המאכל מתוארכת לכ-3,000 שנים לפני זמננו, ואילו בוונצואלה האומדן הוא לפני כ -2,800 שנה. במילים אחרות, סביר להניח שהארפה נוצר כמעט בו זמנית בשני המקומות.
הארפה לא השתנה והמאכל כיום דומה לזה שאכלו העמים הילידים שהתגוררו באזור זה בתקופה הפרה-קולומביאנית, מה שהופך את הארפה לאחד המאכלים המסורתיים המוקדמים ביותר שנותרו פופולריים במהלך השנים מאז הקולוניזציה האירופית של אמריקה.
מאפיינים.
צורתו של הארפה היא שטוחה ועגולה, מעין קציצה לא אחידה העשויה מתירס טחון או קמח תירס, או לעיתים קרובות יותר - ארוחה שלמה המבוססת על תירס או קמח תירס אותה ניתן להכין בגריל, לאפות, לטגן, לבשל או לאדות. המאפיינים משתנים בפרמטרים של צבע, טעם, גודל, וכן גם מרכיבים אפשריים למילוי, בהתאם לאזור. הארפה יכול להיות מצופה או ממולא בבשר, ביצים, עגבניות, סלט מירקות שונים, גבינות, שרימפס, או דגים בהתאם לארוחה.
הכנה.
לצורך ההכנה יש לערבב את הקמח במים ובמלח, ולרוב יש להוסיף גם שמן, חמאה, ביצים או חלב. מאחר שהקמח עצמו כבר מבושל, ניתן די בקלות ליצור מהתערובת המוכנה קציצות. לאחר הלישה ויצירת הקציצות, הן מטוגנות, נצלות בגריל, או נאפות. תהליך הכנה זה הוא יוצא דופן מאחר שהתירס לא עובר כאן תהליך של בישול אלקלי שמיועד להסיר את קליפות גרעיני התירס. אלמנט זה מבדיל את הקמח המשמש להכנת ארפה מהקמח אשר משמש להכנת טורטיות.
קמח הארפה מוכן במיוחד (מבושל במים, ולאחר מכן מיובש) כדי לשמש להכנת מנה זו ומנות אחרות המבוססות על בצק תירס, כמו למשל: טמלה, אמפנדס ועוד. הקמח עשוי להיקרא גם מאסה דה-ארפה, מסהרפה, ועוד"." מותגים פופולריים ביותר של קמח תירס הם "הרינה פ.א.נ", "הרינה חואנה", "גויא" בוונצואלה, ו"ארפינה" בקולומביה.
זנים אזוריים.
קולומביה.
ארפה הוא אוכל אייקוני בקולומביה, עם כ-75 צורות שונות של הכנה. על פי מחקר שנערך על ידי האקדמיה הקולומביאנית לגסטרונומיה, "הארפה הוא חלק המורשת התרבותית שלנו ויכול להיחשב כסמל לאחדות גסטרונומית לאומית."
בשנת 2006, הארפה הוכרז כסמל התרבותי של קולומביה בתחרות שאורגנה על ידי מגזין Semana עם תמיכה של ערוצי טלוויזיה, שר התרבות של קולומביה וארגונים תרבותיים נוספים במדינה.
באזור פאיסה, הארפה חשוב במיוחד לאנשים המקומיים ומלווה מספר ארוחות ביום. בנוסף, הארפה נקשרו לשרשראות והונחו סביב צווארם של נכבדים מכובדים על מנת לשבח אותם.
בקולומביה, ניתן לרכוש ארפה במגוון מקומות, כמו למשל בחנויות שכונתיות, רשתות סופרמרקטים שרשרת ומתחמי שווקים שונים, ולעיתים ארוז ומוכן חלקית להכנה ביתית. הם נמכרים גם בצורה מתועשת לעיתים הדורשת ייבוש לפני ההכנה. בנוסף, הם נמכרים מוכנים לאכילה על ידי רוכלים, בקפיטריות, בחנויות שכונתיות ועוד. במסעדות שונות באזור פייזה מציעים מגוון רחב של ארפה, כולל סגנון ייחודי של ארפה ממולא שניתן לבחור במילויים שונים כמו ביצים, בשר או גבינות שונות.
פסטיבל הארפה הקולומביאני נחגג בחמש הערים הגדולות האלו: עיר הבירה של קולומביה: בוגוטה, מדיין, סנטיאגו דה קאלי, ברנקייה ובוקרמנג'ה. בהתאם ללוח השנה, כל עיר מקבלת בתורה את תפקיד ארגון הפסטיבל, בין החודשים אוגוסט לדצמבר.
ונצואלה.
הארפה הוא אחד מסמלי הגסטרונומיה הוונצואלית, הוא אחד מהמאכלים הנפוצים ביותר אשר מקורם בתקופה הפרה-היספנית אשר עדיין פופולריים בוונצואלה. פופולריות המאכל הביאה גם לקביעת יום בינלאומי מיוחד לציון הארפה, ב-10 בספטמבר.
בוונצואלה ישנם מותגים שונים של קמח תירס המבושל מראש. חלק ממותגים אלו הם "חואנה", "קאסה", "דמסה", "קמח PAN" ועוד. האחרון הפך לשם גנרי לכל קמח תירס במדינה בהתחשב בפופולריות הרחבה שיש למותג.
בשנת 1960, השיקה חברת "Empresas פולאר" את קמח התירס המוכן מראש, שהושג בזכות הליך שפותח על ידי מהנדס מכונוץ מוונצואלה בשם לואיס אלברטו. ניתן להכין את הארפה בארבע דרכים שונות: קלייה, אפייה, בישול או טיגון. דרך נוספת להכנת ארפה היא באמצעות "טוסטי ארפה", מכשיר אשר, כמו קמח התירס המבושל מראש, חולל מהפכה באופן ההכנה של הארפה והביא לקיצור משמעותי של זמני ההכנה של המאכל. הייצור של מכשיר זה, אשר החל משנת 1989, הפך מאז לייצור מכשירים דומים אשר מטרתם דומה, והם מודרניים ויעילים יותר.