סוויפט ביצעה את השיר גם בסיבוב ההופעות השלישי שלה, "The Red Tour" וב-19 במאי 2013, בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד.
השיר בוצע גם שלוש פעמים במהלך סיבוב ההופעות החמישי של סוויפט, "Reputation Stadium Tour" - בשיקגו, אילינוי; בפוקסבורו, מסצ'וסטס, ובסידני, אוסטרליה.
ב-8 בדצמבר 2019 ביצעה סוויפט את השיר ב-"Jingle Bell Ball" של קפיטול FM בלונדון.
הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "22" משנת 2012, היא הרצועה השישית מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, '; הקלטה חוזרת של אלבומה "Red", משנת 2012. ' יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר ביחד עם מקס מרטין ושלבאק. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "22" המקורי.
הדון השקט (פירושונים)
Highway Don't Care
Highway Don't Care (בעברית: לַכְּבִישׁ הַמָּהִיר לֹא אִכְפַּת) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמר הקאנטרי האמריקאי טים מקגרו, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, בהשתתפות הזמר האוסטרלי קית' אורבן, מתוך אלבום האולפן ה-12 של מקגרו, "Two Lanes of Freedom". השיר יצא לאור ב-25 במרץ 2013, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. את השיר כתבו מארק ארווין, ג'וש קיר ובראד וברט וורן. מקגרו וסוויפט הקליטו את חלקיהם בנפרד.
"Highway Don't Care" זכה להצלחה מסחרית רבה וזאת, בנוסף לכך שהוא הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפליי. בשאר מצעדי הבילבורד, זכה להצלחה כאשר דורג במקום הרביעי במצעד שירי הקאנטרי, ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100, השני במצעד שירי הקאנטרי וה-21 בקנדה הוט 100. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד משירי הקאנטרי הנמכרים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21.
הווידאו קליפ של "Highway Don't Care" בוים על ידי שיין דרייק. הוא נחשב לאחד משירי הקאנטרי המעוטרים ביותר בכל הזמנים, עם 16 מועמדויות ו-9 זכיות בטקסי פרסים שונים; הוא זכה בשלושה פרסי הקאנטרי האמריקאי (בקטגוריות – "שיתוף הפעולה של השנה (סינגל)", "שיתוף הפעולה של השנה (וידאו)" ו"שיר השנה (פרס כותבי השירים)"), שני פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי (בקטגוריות – "האירוע המוזיקלי של השנה" ו"הווידאו קליפ של השנה"), שני פרסי BMI (בקטגוריות – "ההוצאה לאור של השנה" ו"פרסי קאנטרי: 50 השירים המובילים"), פרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי (בקטגוריית – "הווידאו קליפ של השנה"), ופרס מוזיקת ה-CMC (בקטגוריית "הקליפ הבינלאומי של השנה").
רקע וכתיבה.
השיר הוא בלדת קאנטרי בעל קצב בינוני, בה המספר (הגבר) מופרד מאהובתו, שעסוקה בנהיגה (האישה). לאורך הבתים, הוא מספר לה מה הוא "מהמר" שהיא מרגישה, בעת שברדיו שלה מתנגן שיר שחלקו מבוצע על ידי סוויפט ומכיל את השורות "אני לא יכול/ה לחיות בלעדיך, מותק". המספר אומר שלכביש המהיר שבו היא נוסעת לא אכפת אם היא לבד או אם היא הולכת הביתה, אבל לו כן. השיר נכתב בסולם רה מז'ור, לצלילי אקורד של D-Bm7-Gsus2-A. לאורכו של השיר, ניתן לשמוע את קית' אורבן מנגן בגיטרה.
טים מקגרו סיפר בריאיון שערך עם "Taste of Country", איך הרגיש כאשר עבד עם סוויפט ואורבן, והצהיר:
וידאו קליפ.
את הווידאו קליפ הרשמי של "Highway Don't Care" ביים במאי הווידאו קליפים האמריקאי, שיין דרייק , והוא הוקרן בבכורה עולמית ב-6 במאי 2013. הקליפ כולל את טים מקגרו, טיילור סוויפט וקית' אורבן, כמו גם שחקנים המגלמים את המספר ואת אהובתו. הקליפ נעשה בשיתוף עם המרכז הרפואי של אוניברסיטת ונדרבילט בנאשוויל, טנסי ומדגיש את הסכנות הכרוכות בנהיגה בהסחת דעת, שנגרמת כתוצאה מהודעות טקסט ושיחות טלפון. בקליפ, אהובתו של המספר המוזכר בשיר נכנסת לרכב שלה ומתחילה לנהוג כשהיא שולחת לו הודעת טקסט ומשליכה את הטלפון על המושב הקדמי שלידה. בהמשך, היא אוחזת בו בשנית וקוראת הודעה שגורמת לה לפרוץ בבכי; תוך כדי הוא נשמט לה מהידיים ונופל מתחת למושב וזו בתגובה, מנסה להרים אותו כשהיא מסיטה את מבטה מהכביש. בהמשך לכך, היא סוטה מהנתיב, דבר שגורם לתאונת דרכים קשה, בה היא נפצעת אנושות.
לאחר מכן, היא מועברת על ידי מסוק מסוג Vanderbilt LifeFlight, למרכז הרפואי של אוניברסיטת ונדרבילט, שם היא מטופלת במחלקת חירום למבוגרים. בקליפ מרומז שהיא שרדה, כשהרופא יוצא לראות את הוריה של האישה (ואת המספר), ולאחר מכן הם נראים מחייכים בשמחה ומחבקים אחד את השני. המבנה ההתחלתי של הקליפ מרמז שטים מקגרו (כזמר/מספר ודמות בקליפ) הוא החבר שממשיך לשלוח הודעות טקסט לבת זוגו. עם הגעת מסוק ה-LifeFlight לבית החולים, ניתן לראות שדמותו של טים מקגרו היא למעשה הרופא המציל את חייה של הנהגת, והטקסטים שקיבלה מוקדם יותר בקליפ היו כחלק מהחיפושים של בית החולים. טיילור סוויפט מופיעה בכמה סצנות בקליפ, כולל הסצנה בה המראות של הרכב מתנפצות על הכביש והדבר מוביל לכך שניתן לראות את סוויפט על גבי שברי הזכוכיות.
ביקורת.
כלפי "Highway Don't Care" הופנו שבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה. תום יורק מ-"AllMusic", שסקר את "Two Lanes of Freedom", כתב ש"קולו של מקגרו הוא כזה שאי אפשר לעמוד בפניו. וזה, בשילוב עם הזמרת הצעירה – היא התאמה מושלמת". צ'אק דאופין מ-"Roughstock" סקר את השיר בחיוב ואמר כי "השיר הזה זורם היטב, עם ביצועים מנצחים של שניים מהזמרים הבכירים בסוגה". בילי דוקס מ-"Taste of Country" נתן לשיר חמישה כוכבים באומרו, כי הוא ללא ספק "אחד משיתופי הפעולה הטובים ביותר של העשור – ואולי אפילו אי פעם. כל מי שמשתתף בשיר מציג את המאמץ הטוב ביותר שלו. 'Highway Don't Care" מרגיש כמו רגע מיוחד כבר מההאזנה הראשונה, ורק הופך לטהור יותר עם הזמן". ג'ף בנג'מין מ-"Fuse" אמר שלשיר יש "פוטנציאל גדול".
השיר דורג במקום ה-30 ברשימת "שירי הקאנטרי הטובים ביותר בעשור השני של המאה ה-21", שפורסמה על ידי "Taste of Country". ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-182 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". ברשימת "167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג" שפורסמה ב-"BuzzFeed" דורג במקום ה-125, בעוד שברשימת "158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג" שפורסמה ב-"Paste", דורג במקום ה-131. ברשימה דומה של "Vulture" דורג "Highway Don't Care" במקום ה-161.
הצלחה מסחרית.
השיר זכה גם להצלחה מסחרית מיידית. "Highway Don't Care" הופיע לראשונה במקום ה-13 במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד האמריקאי ובמקום ה-43 במצעד הקאנטרי איירפליי של בילבורד, בשבוע שאירע ב-23 בפברואר 2013, עקב ניגון ברדיו שנעשה ללא אישור, שבעה שבועות לפני שליחתו הרשמית לרדיו להיטים עכשוויים. הוא הופיע לראשונה במקום ה-59 במצעד הבילבורד הוט 100 ובמקום ה-23 בקנדה הוט 100, בשבוע שאירע ב-23 בפברואר 2013. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד בארצות הברית, עם למעלה מ-86,000 הורדות דיגיטליות, בשבוע שאירע ב-13 בפברואר 2013. ב-17 באוקטובר 2017, קיבל את תואר הפלטינה המשולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים במדינה; דבר ההופך אותו לאחד משירי הקאנטרי הנמכרים ביותר בעשור בו יצא.
החל מנובמבר 2017, השיר נמכר בלמעלה מ-2.3 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. במרץ 2020, נודע שמכירותיו בכל העולם עומדות על למעלה מ-3.3 מיליון עותקים.
ק.סי.וו
ק.סי.וו (באנגלית: K. C. Wu; בסינית: 吳國楨; 21 באוקטובר 1903 - 6 ביוני 1984) היה ראש העיר של שאנגחאי, ולאחר מכן כיהן בממשלת פרובינציית טאיוואן.
השכלה.
ק. וו נולד במרכז סין וגדל בבייג'ינג, שם שירת אביו בצבא. הוא למד בבית הספר התיכון ננקאי, יחד עם ג'ואו אנלאי שהיה חברו לכיתה. המשיך ללמוד באוניברסיטת צינג-הואה. בשנת 1923, הוא קיבל תואר שני בכלכלה מ Grinnell College ובשנת 1926, תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת פרינסטון.
קריירה מוקדמת.
לאחר שחזר לסין ב -1926, החל וו את הקריירה בשירות הממשלה, תחילה כגובה מיסים בהנקוב (חלק מווהאן) עבור טו-יין, מצביא שליט מקומי. בשנת 1931 התחתן עם אדית הואנג, בתו של ג'ין הואנג. נולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1932, הוא נבחר להיות ראש העיר של הנקוב. כאשר נהר היאנגצה עמד להציף בשנת 1936 את העיר, וו פיקח על בניית מערכת סכרים אשר הצילה את העיר.
עם נפילתה של הנקוב לידי הכוחות היפניים באוקטובר 1938, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, ברחו וו ומשפחתו לצ'ונגקינג. ב -1939 מינה אותו צ'יאנג קאי-שק לראש עיריית צ'ונגקינג, תפקיד שמילא עד 1942. הוא כיהן כסגן שר החוץ בשנים 1943–1945, תוך אינטראקציה עם ג'ואו אנלאי כחלק מהחזית המאוחדת נגד היפנים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, ק. וו הפך לראש עיריית שאנגחאי, וכיהן בתפקיד זה עד שהקומוניסטים הסינים כבשו את העיר ב -1949. בעודו ראש עיריית שאנגחאי, וו פגש את רוברט מק קורמיק ואשתו מרילנד מהעיתון שיקגו טריביון. כשהמצב בשאנגחאי נעשה פחות יציב, שלח וו את שתי בנותיו לגור עם משפחת מק'ורמיק באילינוי.
לאחר עזיבת סין.