שתיים מהשיטות הפשוטות לבניית עץ פילוגנטי מבוססות על מטריקת מרחק הן Neighbor joining ו-UPGMA, אשר מסתמכות על חישוב מרחק גנטי על בסיס עימוד רצפים מרובה. שיטה נוספת לבניית עץ פילוגנטי היא עץ פרסימוני, שיטה שמניחה מספר החלפות מינימלי. שיטות מתוחכמות יותר מתבססות על נראות מקסימלית, על פי מודל אבולוציוני הסתברותי. מציאת העץ הפילוגנטי הסביר ביותר בחלק מהשיטות הנ"ל היא בעיית NP קשה, ולרוב נעשה שימוש בחיפוש היוריסטי ושיטות אופטימיזציה יחד עם פונקציות לשערוך טיב העץ על מנת למצוא עצים שיסבירו בצורה טובה את הנתונים.
חניה סוכר-זיו
חניה זיו סוכר (Hénia Suchar; 15 בינואר 1932, צ'רנוביץ - 5 בפברואר 2010, פריז) הייתה שחקנית קולנוע, זמרת ואמנית ישראלית שחיה ועבדה בצרפת.
קורות חייה.
בת לישראל סוכר, מבוני באר שבע וחבר ההגנה, ולרחל לישניצמן, בת יבניאל גננת מונטסורי. גדלה במעונות עובדים בתל אביב. למדה פסנתר וקיבלה מלגת לימודים לאקדמיה למוסיקה בפריס, שם גם למדה משחק והחלה בקריירה כשחקנית.
הייתה אשתו של שחקן התיאטרון הצרפתי ז'אק בוביה, בת זוגו של הבמאי הצרפתי פול ברנרד. לאחר נפילת אחיה, , בקרבות סיני במלחמת ששת הימים הוסיפה את שמו לשם משפחתה.
בשנת 1974 פגשה את האדריכל הישראלי אמריקאי אדוארד גרינברג עימו חיה עד לפטירתה, יחד יצרו וקידמו את פרויקט האורבניזם Domobile.
שרה שירים שכתבה והלחינה והוציאה 3 תקליטים.
יצרה שטיחי קיר גדולים שהציגה בתערוכות בצרפת ובעולם.
הותירה בת.
קווין מרפי
קווין מילס מרפי (באנגלית: Kevin Miles Murphy; נולד ב-1958) הוא כלכלן אמריקאי, פרופסור בכיר במחלקה לכלכלה ובבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו, מופקד הקתדרה על שם ג'ורג' שטיגלר.
ביוגרפיה.
מרפי נולד באינגלווד שבמחוז לוס אנג'לס, אחד משלושה ילדים לאב חשמלאי. ב-1981 סיים את התואר הראשון בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, אותם סיים ב-1986, נושא התזה שלו היה "מומחיות והון אנושי", בה בדק את כוחות השוק הגורמים לבחירת מקצוע והתמחות.
ב-1997 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן מתחת לגיל 40 שתרם את התרומה המשמעותית ביותר בתחום. ב-1998 נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1988 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת שיקגו וב-1989 לפרופסור מן המניין. ב-2005 זכה במענק עמיתי מקארתור וכן במעמד פרופסור בכיר (Distinguished professor) במחלקה לכלכלה ובבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו. הוא מכהן כעמית בכיר במכון הובר, מכון מחקר ליברטני באוניברסיטת סטנפורד.
מלבד עבודתו באקדמיה, משמש מרפי כמנהל בחברת הייעוץ שיקגו פרטרנס, המתמחה ביישומים כלכלים לתחום המשפט וההגבלים העסקיים. הוא שימש יועץ כלכלי בכיר לתאגידים וארגונים שונים, בהם ארגון שחקני ה-NBA, ומיקרוסופט.
הוא שותף בקרן הגידור "אקסיום", עבורה מפתח מודלים פיננסים לחיזוי שערי מטבעות.
מחקריו.
לאורך הקריירה שלו, נוהג מרפי לשתף פעולה עם חוקרים נוספים, כל עשרות המאמרים שפרסם היו עם לפחות עמית נוסף. בשיקגו החל לעבוד עם גארי בקר שהיה פורץ דרך בשילוב בין המחקר הכלכלי לסוציולוגיה. בתחילת שנות ה-90 פרסם מרפי סדרה של מאמרים עם בקר ועמיתים נוספים בנושא הביקוש למיומנויות ושכר העבודה. במאמרים אלו הצביעו על הגידול באי-שוויוניות שנוצרה כתוצאה מהירידה בדרישה לעובדי צווארון כחול, וכי ההשקעה בלימודים לתואר ראשון חזרה להניב דיבידנדים גבוהים בשל הדרישה למיומנויות, לאחר שבשנות ה-70 הייתה השקעה זו כדאית פחות. בסדרת מאמרים נוספת הראה כיצד הביקוש היורד לעובדים הפחות מיומנים הביא לפליטת רבים משוק העבודה, ללא אפשרות ריאלית לחזור אליו. במאמר שפרסם ב-1991 ב-Quarterly Journal of Economics, עם עמיתיו אנדריי שלייפר ורוברט וישני, הראה כיצד מושפעת הצמיחה הכלכלית מחלוקת כוח העבודה בין סוגי מקצועות שהם יצרנים של הון חדש (כגון מהנדסים) לאלו שעוסקים בחלוקת הון קיים (כגון עורכי דין), המאמר הראה שלמעבר אנשים מוכשרים לתחום הלא יצרני השפעה שלילית על שיעור הגידול בתוצר הלאומי.
במחקר נוסף בדק את התפתחות כניסת נשים לשוק העבודה ושכר העבודה לגברים, מרפי הראה כי אין לייחס את הירידה בשכר אצל גברים בעשורים האחרונים לגידול בשיעור הנשים העובדות, הראה כי עיקר הגידול בהשתתפות נשים בשוק העבודה היה דווקא אצל נשים הנשואות לגברים בעלי הכנסות בינוניות-גבוהות ששכרם אף עלה בתקופה הנסקרת.
במאמר שפרסם עם גארי בקר ב-1988 הציגו השניים תאוריה אותה כינו "התמכרות רציונלית" (Rational Addiction) בה ניתחו את התנהגות המכורים והראו שניתן לייחס להם התנהגות רציונלית במובן של מיקסום תועלתם על פני זמן. המחקר מסביר גם מדוע גמילה חדה ומוחלטת היא היעילה ביותר במקרים של התמכרות חזקה, ומנתח את השפעת מחירי המוצרים הממכרים על שיעור צריכתם.
בסדרת עבודות שעשה עם עמיתו מאוניברסיטת שיקגו, רוברט טופל, הראו השניים כיצד השקעה במחקר רפואי (כמוצר ציבורי) מביאה לתוצאות חיוביות מאוד הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית.
במחקר שעשה יחד עם עמיתיו טופל וסטיבן דייוויס, עבור הלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER), בדקו השלושה את עלות המלחמה בעיראק לעומת עלות המשך מדיניות ההכלה. העלות נבדקה בגישת אקס-אנטה, מנקודת מבטם של מקבלי ההחלטות ב-2003. נבחנה עלות הלחימה עצמה וכן עלות פיצוי משפחות ההרוגים ושיקום הפצועים, לעומת היוון עלות המשך הסנקציות על עיראק והשלכותיה. כמו כן נבחנה העלות עבור העם העיראקי, הן מבחינה כלכלית והן מבחינת שיעור האבדות, כשהם חוזים במחקרם את ההפסד הכלכלי והאבדות הצפויות תחת המשך משטרו הרודני של סאדאם חוסיין. מסקנותיהם היו שהעלויות הכלכליות לארצות הברית לא היו צפויות להיות נמוכות בהרבה במצב של הימנעות ממלחמה, ושהעלויות לעיראק היו צפויות להיות גבוהות יותר הן בצד הכלכלי והן בחיי אדם.
הרמתיזם
זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת
זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת (צרפתית Splendeurs et misères des courtisanes) הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק. הרומן, שפורסם בארבעה חלקים בין השנים 1838 ל-1847, נחשב לחלק ממכלול הסיפורים והרומנים של בלזק שנקרא הקומדיה האנושית. הוא ממשיך את קורותיו של לוסיאן דה רובמפרה, הדמות הראשית ברומן הקודם של בלזק, אשליות אבודות.
הספר תורגם לעברית על ידי עידו בסוק ויצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2001.
עלילה.
הרומן נפתח בנשף המסיכות הנערך מדי שנה באופרה של פריז, בו מופיע לוסיאן דה רובמפרה, המוכר כבר מהרומן "אשליות אבודות". בסופו של אותו רומן מבקש לוסיאן היפהפה לשים קץ לחייו, אלא שאז הוא נתקל בכומר ספרדי בשם קרלוס הררה שלוקח אותו תחת חסותו. אותו הכומר הוא לא אחר מווטרן, ארכי פושע שהתגורר באכסניה של מאדאם ווקה עם אז'אן דה ראסטיניאק, כפי שמתואר ברומן אחר של באלזאק, אבא גוריו. קרלוס הררה מממן את שיבתו של לוסיאן לחיי הזוהר הפריזאיים. הוא מעודד אותו לחזר אחר בתו של אציל חשוב מתוך מטרה לשאת אותה לאישה, מה שיקדם אותו בחיים הפוליטיים והדיפלומטיים. על מנת להגשים תוכנית זו הוא מצליח להשיב ללוסיאן את שם המשפחה של אמו, בת למשפחה אריסטוקרטית, והוא מתקרא לוסיאן דה רובמפרה במקום שארדון. ווטרן למעשה מבקש לחיות דרך לוסיאן, להשתמש בו ככלי לכיבוש החברה הגבוהה.
באותו נשף מסיכות מופיע לוסיאן עם אסתר ואן גובסק, יצאנית הצמרת שמעניקה לרומן את שמו. אסתר, יהודייה צעירה ומפתה המכונה "החשמלנית" בשל התחושה המחשמלת שהיא מעוררת, זונחת את חיי החטא לטובת לוסיאן, אך ווטרן, בדמותו של קרלוס הררה, משכנע אותה כי היא רק תגרום לו נזק ותעכב את הקריירה שלו. במקום זה הוא מתכנן להשתמש בכישורי הפיתוי שלה כדי לסחוט כספים מהברון דה נוסינגן, שמתאהב בה במבט ראשון. באמצעות כספים אלה הוא מתכנן לרכוש עבור לוסיאן את האחוזה הישנה של משפחת אמו, שנמכרה זה מכבר, ולהציע את הנדוניה הנדרשת עבור החתונה.
אסתר, שנאלצת למלא את תפקיד מאהבתו של הברון נוסינגן למען לוסיאן, מתאבדת, והחשד נופל על לוסיאן וקרלוס הררה. השניים נעצרים ונחקרים. לוסיאן נשבר בחקירה ומסגיר את זהותו האמיתית של פטרונו, ולאחר מכן מתאבד בתאו בתלייה. ווטרן חושף את עצמו, אך מצליח להגיע לעסקה עם פרקליט המחוז וממונה למפקד המשטרה.
רקע היסטורי.
העלילה, כמו במרבית הסיפורים והרומנים של בלזק, מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, לאחר מפלת נפוליאון ושיבת המונרכיה לצרפת. בדומה ל"אשליות אבודות", גם כאן ניכרים ברקע הסיפור הוויכוחים הפוליטיים בין הליברלים למלוכנים, אם כי בניגוד לרומן הקודם, אין לכוחות אלה תפקיד ממשי בעלילה.
את סופו של אסיר הפרך ווטרן, שאחרי שנים של מאבק בחוק ואדישות כלפי כל מוסר חברתי נהפך למפקד המשטרה, ביסס בלזק על סיפורו של אז'ן פרנסואה וידוק (Eugène François Vidocq), פושע צרפתי בן התקופה שנהפך לראש סוכנות ממשלתית למאבק בפשע. סיפורו של וידוק השפיע גם על הסופר ויקטור הוגו, שביסס עליו את דמותו של ז'אן ולז'אן בספרו עלובי החיים.
התייחסויות מאוחרות.
המחזאי הבריטי אוסקר ויילד אמר שהצער הגדול ביותר שחש מימיו נגרם לו על ידי מותו של לוסיאן דה רובמפרה.
חימה
חמת (פירושונים)
אוהל שרה
לימודים אקדמיים
שטפאן החגב
שטפאן החגב (ברומנית: Ştefan Lăcustă - "שטפאן לֶקוּסְטֶה", או שטפאן החמישי (לפי מניין מודרני) או "לקוסטה וודה" (וודה - מ"וויבוד") Lăcustă Vodă), (1508 – 20 בדצמבר 1540), היה שליט נסיכות מולדובה בין השנים 1538-1540. כינויו בהתחלה היה צ'טינה - Cetină (ברומנית - עלה אשוח)