שפרלה הצטיין במהלך המערכה על צרפת בה פיקד על "צי האוויר השלישי" (Luftflotte 3), יחידה אווירית המקבילה מבחינת סדרי הגודל לארמייה בצבאות הקרקע. לאחר מכן מונה לדרגת גנרלפלדמרשל של הלופטוואפה. שפרלה היה בין הטוענים כי בטרם יתחילו הגרמנים בפלישה הקרקעית לבריטניה, שתוכננה כמבצע ארי ים, על הלופטוואפה להשמיד את חיל האוויר הבריטי, ה-RAF. צי האוויר השלישי של שפרלה מילא תפקיד חשוב במהלך הקרב על בריטניה בין יוני 1940 לאפריל 1941.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות, הופנו רוב מאמצי הלופטוואפה לחזית המזרחית. שפרלה נותר מפקדו של צי האוויר השלישי במערב, שהיה כוח חלש יחסית. ביום הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 עמדו לרשות שפרלה להדיפת הפלישה רק כ-400 מטוסים, כחצי מהם לא-מבצעיים. באוגוסט 1944 פוטר שפרלה על ידי היטלר מכל תפקידיו, בשל כישלונו במהלך הפלישה של בעלות הברית.
לאחר המלחמה נתפס על ידי בעלות הברית והואשם בפשעי מלחמה ב"משפט הפיקוד הגבוה" במשפטי נירנברג, אך זוכה. שפרלה מת במינכן בשנת 1953.
רצועה (אנטומיה)
וולפרם פון ריכטהופן
וולפרם פרייהר פון ריכטהופן (בגרמנית: Wolfram Freiherr von Richthofen; 10 באוקטובר 1895 - 12 ביולי 1945) היה גנרל-פלדמרשל בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. ריכטהופן היה בן דוד רחוק של מנפרד פון ריכטהופן, אלוף ההפלות של שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה, המכונה "הברון האדום".
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת ומלחמת העולם הראשונה.
ריכטהופן נולד באחוזת ברצדורף, ליד שטריגאו בשלזיה תחתית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת פרשים. ב-1918 למד לטוס במטוס קרב, והוצב בשירות האוויר הגרמני. במהלך המלחמה הפיל שמונה מטוסי אויב. לאחר המלחמה למד הנדסה בין 1919 ל-1922.
לגיון הקונדור.
ב-1933 שב והתגייס לצבא, וב-1935 עם הקמת הלופטוואפה היה לאחד ממפקדיו. ב-1936 נשלח לשרת בלגיון הקונדור במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא היה בין האחראים להפצצת העיירה גרניקה ב-1937, שהביאה לאבדן חיי חפים מפשע רבים, והפכה לסמל לאכזריות המלחמה. לאחר מכן שירת כראש המטה של מפקד הלגיון, הוגו שפרלה. ריכטהופן היה בין האחראים להסקת המסקנות מפעולת הלגיון במלחמת האזרחים על מנת שישמשו את הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. בספטמבר 1938 קיבל דרגת גנרל-מיור, ושירת כיועץ לפרנסיסקו פרנקו. במאי 1939 שב לגרמניה.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד קורפוס האוויר השמיני, במהלך המערכה בפולין. ריכטהופן הוא האחראי על הפצצתה של ורשה מהאוויר במהלך המלחמה.
במהלך המערכה על צרפת סייעו כוחות קורפוס האוויר השמיני, שהיו מורכבים ממפציצי הצלילה יונקרס Ju 87, בכיבושה של בלגיה על ידי הארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו ובמבקע בסדאן שביצעה "פאנצרגרופא קלייסט" בפיקודו של אוואלד פון קלייסט. במהלך הקרב על בריטניה נטל הקורפוס חלק בניסיון הכושל להשמיד את ה-RAF.
באפריל 1941 נשלח קורפוס האוויר השמיני לסייע לכוחות הגרמנים הפולשים ליוון במהלך שהביא לסיום מלחמת איטליה–יוון, ולכיבוש יוון על ידי הגרמנים. על הצלחתו במבצע זה זכה בעיטור "צלב האבירים לצלב הברזל עם עלי אלון". לאחר המערכה בבלקן מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר השני (Luftflotte 2), יחידה המקבילה מבחינת סדרי הגודל לארמייה בצבאות היבשה.
ב-22 ביוני 1941 יצא הוורמאכט למבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות. ריכטהופן העניק לכוחות הקרקע סיוע צמוד, שהתברר כיקר ערך במהלך המתקפה הגרמנית ומתקפת הנגד הסובייטית בקרב על מוסקבה. בפברואר 1942 קודם לדרגת גנרל-אוברסט. במאי וביוני 1942 העניק קורפוס האוויר השמיני, שהיה חלק מצי האוויר השני עליו פיקד, סיוע לגנרל אריך פון מאנשטיין במערכה בקרים ובמצור על סבסטופול.
בסוף יוני 1942 מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר הרביעי, שסייע לקבוצת ארמיות דרום בהתקדמותה לעבר סטלינגרד והקווקז. כאשר כותרה הארמייה השישית שבפיקודו של פרידריך פאולוס בחורף של אותה השנה, בקרב סטלינגרד, הבטיח מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג להיטלר כי הלופטוואפה תוכל לספק לנצורים את כל צורכיהם מן האוויר במסגרת הרכבת האווירית לסטלינגרד. היה זה גורם חשוב בהכרעתו של היטלר שלא להענות לדרישות פאולוס לפרוץ את המצור ולסגת מהעיר. אך הבטחה זו הייתה נמהרת וחסרת בסיס. כל מאמציו של ריכטהופן ליצור רכבת אווירית של אספקה, הניבו אך משלוח של 8,300 טונות של אספקה במהלך 72 יום. לא הייתה זו כמות הקרובה להספיק לצורכי הצבא הנצור. במהלך הניסיון איבד צי האוויר הרביעי כ-500 מטוסים ואלף אנשי צוות.
ב-16 בפברואר 1943 העניק היטלר לריכטהופן דרגת גנרלפלדמרשל, ובכך היה לאחד משישה קצינים בלבד בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה שנשאו דרגה זו (האחרים הם הרמן גרינג, אלברט קסלרינג, הוגו שפרלה, ארהרד מילך ורוברט ריטר פון גריים).
ב-1944 נאלץ ריכטהופן לפרוש מהשירות הצבאי בשל בעיות בריאות. לאחר המלחמה נתפס בידי הצבא האמריקאי, ונלקח בשבי. בהיותו בשבי מת מגידול במוחו.
ריכטהופן
ריכטהופן (Richthofen) הוא שמה של משפחת אצולה גרמנית.
פאציה
מחתלת
אולימפיאדת השחמט 1988
אולימפיאדת השחמט ה-28 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בסלוניקי, שביוון, בין 12 בנובמבר ל-30 בנובמבר 1988.
התחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-11.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים.
אולימפיאדת ה-13 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-18.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
מתקפת הטרור במומבאי
בסמת
הילרי וג'קי
הילרי וג'קי (באנגלית: Hilary and Jackie) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1998 שביים אנאנד טאקר ומבוסס על הביוגרפיה של הצ'לנית ז'קלין די פרה. התסריט שכתב פרנק קוטרל בויס מבוסס על ספר הזכרונות של הילרי ופירס די-פרה "גאון במשפחה", המתעד את קורות חייה של אחותם ז'קלין די פרה. הסרט עורר פולמוס וביקורת הטוענת שהסרט מעוות פרטים בחייה ובדמותה של המוזיקאית, הילרי די-פרה הגנה בפומבי על גרסתה לסיפור.
תקציר עלילה.
הסרט מחולק לשני חלקים, הראשון מראה את המאורעות מנקודת המבט של הילרי, והשני מנקודת מבטה של ג'קי. פתיחת הסרט הוא בילדותן של הילרי וג'קי הלומדות מוזיקה ומחול אצל אמן, שתי הילדות מנגנות, ג'קי בצ'לו והילרי בחליל צד. בהתחלה ג'קי אינה מתאמנת מספיק, אך כשהיא מתחילה להתייחס ברצינות לנגינה היא הופכת לנגנית וירטואוזית, ועד מהרה זוכה להכרה בינלאומית. בהמשך היא מתחתנת עם הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים. הילרי, לעומתה, מנגנת בתזמורת קהילתית ומתחתנת עם כריסטופר פינצי, בנו של המלחין ג'רלד פינצי. למרות שהסרט מתרכז בעיקר בג'קי, הוא מדגיש את היחסים בין שתי האחיות והמסירות שלהן זו לזו. הילרי מסכימה שג'קי תנהל רומן עם בעלה, כדי לעזור לה להתגבר על התמוטטות העצבים שהיא עוברת.
חלקו האחרון של הסרט מתעד את חמש עשרה השנים האחרונות בחיי ז'קלין די פרה אז אובחנה כחולה בטרשת נפוצה ומערכת העצבים שלה נפגעה. עם הזמן הפכה למשותקת, חרשת ואילמת עד שלבסוף היא מתה. הסרט מסתיים כשרוח רפאים של ג'קי עומדת על החוף שבו נהגה לשחק בילדותה, ומתבוננת בעצמה ובאחותה כילדות קטנות משתובבות בחולות.
הפקת הסרט.
סצינות מתוך הסרט צולמו בבית הספר Blue Coat School, ב-County Sessions House, ב-George's Dock וגלריית ווקר שבליברפול. סצינות נוספות צולמו באקדמיה המלכותית למוזיקה ובויגמור הול שבלונדון. סצינות שבתוך הבית צולמו באולפני שפרטון שבסארי.
בין היצירות הקלאסיות שבוצעו בסרט יש מיצירותיהם של אדוארד אלגר, יוזף היידן, יוהאן סבסטיאן באך, יוהנס ברהמס, סזר פרנק, מתיאס גאורג מון, גאורג פרידריך הנדל, רוברט שומאן, לודוויג ואן בטהובן ואנטונין דבוז'אק. הצ'לנית קרולין דייל נגנה את הקטעים שז'קלין די-פרה מנגנת בסרט בסנכרון לתנועותיה של אמילי ווטסון.
הסרט לא יצא לאקרנים בצרפת כדי להימנע מתביעה משפטית מצד דניאל בארנבוים.
מחלוקת ומחאה בעקבות הסרט.
אף על פי שהסרט זכה בהצלחה קופתית וביקורתית והיה מועמד למספר פרסי אוסקר הוא גרם להתפרצות זעם במיוחד בלונדון מקום פעילותה העיקרית של ז'קלין די-פרה. כמה מעמיתיה המוזיקאים, בהם הצ'לן רוסטרופוביץ' וג'וליאן לויד ובר, שלחו מכתב זועם לטיימס.
בתה של הילרי, קלייר פינצי, טענה שהסרט הוא "פירוש מוטעה שאי אפשר שלא לערער עליו". סטודנטים מהקולג המלכותי למוזיקה הקימו משמרת מחאה בזמן הקרנת הבכורה, אם כי נודע אחר כך שהם הוצבו שם מטעם חברת הפרסום של הסרט. ברנבוים, שמעריצי די-פרה נטו ליחס לו רשעות, אמר "האם הם לא יכלו לחכות עד שאמות?"
הילרי, אחותה של ג'קי, ושותפה לכתיבת הספר הגנה בתקיפות על הספר ועל הסרט שנעשה בעקבותיו. מתוך דבריה בעיתון הגארדיאן: "בתחילה לא יכולתי להבין מדוע אנשים אינם מאמינים לסיפור שלי, כי אני שאפתי לספר את כל האמת. כשאתה מספר אמת על משפחתך, אתה לא מצפה שיגידו שזה שטויות. אבל ידעתי שג'קי הייתה מכבדת את מה שעשיתי. אם הייתי מספרת חצאי אמיתות היא הייתה קורעת את הספר. היא הייתה רוצה שכל הסיפור יסופר. עוד אמרה הילרי לניו יורקר "אם אתה אוהב מישהו, אתה אוהב את כולו. אלה שהתנגדו לסרט רוצים לראות רק את החלקים בחייה של ג'קי שהם יכולים להסכים להם. אני לא חושבת שהסרט נטל חירות לעצמו, ג'קי הייתה אוהבת אותו לחלוטין".
ריפיוזד