אנשים רבים מאמינים שקיים קשר הדדי בהבדלים בין התכונות המולדות של האדם כגון החכמה, החוזק, הכריזמה או העושר. ייחוס היכולות הטבעיות הללו לשוק העבודה מצביע כי היכולות הללו הן בדרישה גבוהה יחסית להספק שלהן ולכן משחקות תפקיד מכריע בגובה המשכורת של אלו אשר ניחנו בתכונת הללו.
השכלה.
גורם משפיע ביצירת האי-שוויון הכלכלי הוא היכולת המשתנה של פרטים להשיג חינוך או השכלה. השכלה, במיוחד השכלה בתחום שבו יש ביקוש גבוה לעובדים, יוצרת משכורות גבוהות לבעלי ההשכלה. בניגוד אליהם, אלו שאינם מסוגלים להרשות לעצמם השכלה, או אלו שאינם בוחרים במסלול ההשכלה, מקבלים בדרך כלל משכורות נמוכות בהרבה. כלכלנים רבים מאמינים כי הסיבה העיקרית לגידול באי השוויון הכלכלי בעולם משנות השמונים ואילך היא הגידול בביקוש לעובדים מיומנים בעיקר בתעשיות ההי-טק. הם מאמינים כי דבר זה גרר עליה במשכורות עבור אלו שיש להם השכלה, אבל לא הגדיל את המשכורות של אלו שאין להם השכלה, דבר שהוביל לאי שוויון גדל.
מין, מוצא ותרבות.
הקיום של מינים שונים, מוצאות שונים ותרבויות שונות בתוך החברה גם נחשב כגורם לאי השוויון הכלכלי.
גורם משמעותי ביצירת אי השוויון קיים בהבדלים בתרבויות השונות והדתות השונות בכך שרבים מהן מעודדות או מרתיעות לנסות ולצבור ממון או שהן מספקות את הבסיס לאפליה. במדינות רבות בעולם, עצם ההשתייכות למיעוטים אתניים מסוימים מגדילה את הסבירות להיות עני.
מגוון האפשרויות.
מגוון האפשרויות הקיים בתוך החברה לעיתים קרובות תורם ישירות לאי השוויון הכלכלי. כאשר נאלצים לבחור בין האפשרות לעבוד קשה יותר ולהרוויח יותר כסף או ליהנות מנוחיות, אנשים רבים בעלי יכולות שוות ופוטנציאל שווה להרוויח את אותה המשכורת לעיתים קרובות בוחרים באסטרטגיות שונות. גורם זה מוביל לבסוף לאי שוויון כלכלי בחברות בהם קיים שוויון הזדמנויות לכלל התושבים בהתאם ליכולותיהם.
עיבוי העושר.
עיבוי העושר (Wealth condensation) הוא תהליך תאורטי שבו, בתנאים מסוימים, עושר שזה עתה נוצר נוטה להתרכז בבעלותם של אנשים או ישויות שהיו עשירים עוד קודם לכן. לפי תאוריה זו, אלו שכבר אוחזים בעושר הם בעלי אמצעים להשקיע במשאבים חדשים ליצירת עושר או לחלופין למנף את העושר הצבור וכך הם מקבלים עוד עושר. במשך הזמן, התרכזות העושר יכולה לתרום באופן משמעותי לקיום המתמשך של אי שוויון בתוך חברה. לדומה, נהגי משאיות שבבעלותם משאית מרוויחים באופן עקבי יותר מאשר אלו שאין בבעלותם משאית, היות שבעל המשאית נמנע מתשלום דמי השכירות שנדרשים הנהגים לשלם לבעלי המשאיות (גם אם לוקחים בחשבון עלויות תחזוקה ושאר הוצאות). משום כך, נהג משאית שיש לו רכוש מלכתחילה, יכול לקנות משאית עבור עצמו כדי להרוויח יותר כסף. נהג שלא יכול להרשות לעצמו לקנות משאית, מרוויח פחות ולכן נתקע במלכוד 22, שבו הוא לא יכול לקנות משאית משל עצמו כדי להגדיל את ההכנסה שלו.
נושא שקשור לעיבוי עושר ומלכודות עוני הן ההשפעות של אי שוויון בין-דורי. העשירים נוטים לספק לילדיהם חינוך טוב יותר, דבר שמשפר את הסיכויים שלהם להשיג הכנסה גבוהה יותר. נוסף לזאת, העשירים בדרך כלל משאירים לילדיהם ירושה נכבדת, דבר שמהווה נקודת קפיצה לתהליך של עיבוי עושר של הדור הבא.
גלובליזציה.
הסחר החופשי בין המדינות יכול לעיתים רבות לגרום לכך שאי-שוויון כלכלי ברמה הגלובלית תשפיע על האי-שוויון הכלכלי בתוך המדינה. כאשר המדינות העשירות מנהלות קשרי מסחר עם המדינות העניות, עובדי כפיים במדינות העשירות לעיתים רבות יקבלו משכורות נמוכות יותר כתוצאה מהעברת מפעלים למדינות בהן שכרם של עובדי הכפיים נמוך מאוד יחסית לעובדי הכפיים במערב.
פעולות לצמצום אי השוויון הכלכלי.
הניסיון הקיצוני ביותר לצמצום אי השוויון התרחש במדינות הקומוניסטיות של המאה ה-20, כאשר אלו פעלו במוצהר בניסיון למנוע פערים כלכליים.
מאז נפילת הגוש הקומוניסטי, רובן ככולן של מדינות העולם מכירות בהכרח של אי שוויון כלשהו, אולם בד בבד פועלות המדינות לצמצם את אי השוויון הכלכלי, בין אם על ידי הגברת שוויון ההזדמנויות ובין אם על ידי שוויון בתוצאות עצמן. אמצעי נפוץ להגברת שוויון הזדמנויות, לדוגמה, הוא הנגשת מוסדות חינוך לכלל הציבור בלי קשר למצבו הכלכלי.
כלכלנים מעלים מפעם לפעם רעיונות לצמצום אי-השוויון הכלכלי. לדוגמה, מרסה ברדראן מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין הציעה להנהיג בארצות הברית שירותים בנקאיים בחינם לשכבות החלשות, בדומה לבנק הדואר בישראל.
מיסוי.
פעולה נפוצה לצמצום אי השוויון היא על ידי מס. מעצם היותו של המס חלוקה מחדש של חלק מהכסף של הציבור, בדרך כלל משמש באופן כלשהו גם להנגשת מוסדות המדינה לציבור הרחב או לסיוע למיעוטי יכולת.
ישנה חשיבות גם לסוג המס. מיסים מסוימים, כמו המע"מ או מס גולגולת, מוטלים באופן שווה על כלל האוכלוסייה, אולם מיסים פרוגרסיביים, לדוגמה, מס הכנסה המחייב בשיעור גבוה יותר משכורות גבוהות, או מס עושר, משמשים כאמצעי להפחתת ההון של העשירונים בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר לטובת ההון של בעלי ההכנסה הנמוכה ביותר.
יעילותו של מיסוי גבוה על בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר הוא נושא הנתון במחלוקת בכלכלה המודרנית, בין הרצון של המדינה להגדיל את קופת האוצר ולנסות לצמצם את האי השוויון הכלכלי על ידי כך, לבין החשש לעודד הגירה בקרב האוכלוסייה בעלת ההכנסה הגבוהה, שייתכן שהימצאותה במדינה מסייעת לכלכלה בדרכים שונות.
מחקר שבדק את השפעתן של שינויים במדיניות מס על העשירונים בעלי ההכנסות הגבוהות ביותר בקרב 18 ממדינות ה-OECD בשנים 2015-1965, מצא שהפחתת המס על עשירונים אלו הגדילה את האי השוויון הכלכלי ולא השפיעה באופן משמעותי על הצמיחה הכלכלית והאבטלה.
אי-שוויון כלכלי בישראל.
בין 1979 ל-1997 נשמר מדד אי השוויון (מדד ג'יני) של מדינת ישראל באותה רמה בערך – מ-0.32 בסוף שנות ה-70 ל-0.33 לקראת סוף שנות ה-90. ואולם בין 1998 ל-2006 גדל מדד ג'יני בישראל מ-0.34 ל-0.39, המדרג אותה במקום ה-62 בעולם ומציב אותה כאחת המדינות בעלות האי-שוויון הכלכלי (בבחינת הכנסות ברוטו, לפני תשלומי העברה) הגדול ביותר מבין מדינות המערב (אך לפני ארצות הברית). בין שנת 2006 לשנת 2015 ירד המדד והגיע ב-2015 לרמה של 0.36. להלן נתוני המדד לשנים 1998-2016:
פער חברתי
אי שוויון חברתי
המקדש הכלקוליתי בעין גדי
המקדש הכלקוליתי בעין גדי כולל שרידים של מקדש מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. התקופה המשוערת היא 3,800 לפנה"ס - 4,500 לפנה"ס. האתר התגלה כבר בשנת 1956 על ידי הארכאלוג יוחנן אהרוני.
שרידי המקדש התגלו ברמה מעל לקיבוץ עין גדי בין הנביעה הראשית של מעיין עין גדי, כ–150 מטר ממקום הנביעה, לבין נחל דוד. משערים כי המקדש בעין גדי היה מקדש מרכזי. המיקום הוא סלע מזדקר ממורד הצוק במרומי נוה מדבר עין גדי. ליד המקדש לא נתגלו שרידים של יישוב ומכאן ההנחה כי המקדש שימש לפולחן לאנשים שבאו מרחוק. המבנה המרכזי של המקדש הוא מלבני: 20 מטר על 5.5 מטר, ובו מתקן עגול ומזבח.
בשנת 1961 משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון מצאה במערת המטמון בנחל משמר מטמון, שהיה טמון בכוך עטוף במחצלת, וכלל 442 חפצים מהם 429 מנחושת ובהם שרביטים וכלי שנהב. יש הסבורים שאלו כלי הקודש של המקדש הכלקוליתי בעין גדי, המרוחק כ-12 ק"מ מהמקום, ואשר היו בו סימנים של עזיבה מהירה אך ללא סימני הרס מכוון.
גילוי המקדש.
המקדש התגלה בשנת 1956 במהלך סקר ארכאולוגי שבוצע סביב האזור מסביב אזור מעיין עין גדי על ידי יוחנן אהרוני. בסקר נמצאו שרידי מבנה עתיק, ללא כל חרסים, ולכן תקופת המבנה לא זוהתה. בשנת 1957 בוצע סקר נוסף על ידי יוסף נוה. במסגרת הסקר ביצע גם חפירת בדיקה, הוא מצא חרסים מהתקופה הכלקוליתית, ושיער כי במקום שוכן "בניין ציבורי ואולי מקדש(?)".
בשנת 1961 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל גורן ליד עין גדי במשלחת בראשותו של בנימין מזר טרודה דותן ועמנואל דונאייבסקי. במקביל נחפרה גם מערת המטמון בנחל משמר, בעקבות גילוי המטמון, הגבירה את חשיבות חפירה של אתר המבנה. בשנת 1962 בעונה השנייה של החפירות בתל גורן, הופקדה משימת החפירה של המקדש בידי דוד אוסישקין שהיה סטודנט לתואר שני, שביקש לחפור את המבנה כבר בעונת החפירה הראשונה. האתר כולו נחפר בעונה זו. הפרסום המדעי של החפירה ראה אור בשנת 1980.
מבנה האתר.
המקדש נחפר בשנת 1962, כמו כן חוזקו הקירות שלו. מ. יפה שיחזר את ה"מתקן העגול" - הפולחני - שהיה במרכז המקדש. דוד אוסישקין אשר פיקח על החפירות במשלחת של בנימין מזר ועמנואל דונייבסקי, מעריך כי מבנה המקדש הותאם לתנאים הטופוגרפיים, שכן בשלושה צדדים גובלים קירות המקדש בקצה כתף-הסלע.
המקדש מורכב מארבעה מבנים, אחד מלבני ורחב והשאר מבנים מרובעים קטנים, כולם מצויים בתוך חצר. באתר נמצא שריד טיח, אולי של ציורי קיר, ציורים כאלה נמצאו באתרים דומים. המבנה המלבני - היה בית השער, הוא מכוון למעיין. לאורך קירותיו היו ספסלים והיה מעין "חדר המתנה". אחד החדרים היה בו ריצוף נאה ואולי היה משכן הכהנים.
מול הפתח ובסמוך לקיר האחורי, הוקם מזבח. נמצאו בו שרידים של חומרים שנשרפו: ענפים דקים, עצמות, שבלולים, גושי חימר, חרוזים ושברי צלמיות חרס. נמצא בסיס אבן בהירה עגולה עשויה מגבישי קלציט שכנראה הובאו לכאן. משני צידי המזבח נמצאו בורות ובהם כלי חרס ששימשו להגשת מנחות: בזיכים - גביעים קטנים שבסיסן מחודד, קערות וקעריות וכן "קובעות-חרס".
משמעות הגילויים.