פאוור פותחת בתמצית התגובה הבינלאומית לרצח העם הארמני (פרק ראשון), ואז מתארת את מאמציו של רפאל למקין לנקוט פעולה נגד מעשי האכזריות הנאציים באירופה (פרק 2). אחר-כך היא מתארת את קשיי המאמצים האינדיבידואליים לשכנע את האמריקנים וחברים אחרים בבעלות הברית להכיר בשואה, שאותה היא מסבירה בהתמקדות במלחמת העולם השנייה ובאדישות האנטישמית (פרק 3). היא ממשיכה בפרק 4 לתאר איך למקין הביא את רצח העם למקום גבוה בסדר העדיפויות של מדיניות החוץ, והוביל ליצירת אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם (Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide) ב-1948. פרק 5 מתאר את אכזבותיו ההולכות וגוברות של למקין ויריביו המתרבים עד למותו ב-1959, ולאחר-מכן את ויליאם פרוקסמיר ואחרים שנשאו את הלפיד. היא מראה איך הסנטור פרוסמיר והנשיא רונלד רייגן עבדו על מנת להשיג תמיכה בקיום ועידת רצח העם (פרק 7). ביתר הספר, היא דנה בעיקר במעשי רצח עם ובתגובות ארצות הברית להם בקמבודיה, עיראק, בוסניה, רואנדה וקוסובו.
על עבודתה של פאוור נמתחה ביקורת בידי ההיסטוריון הווארד זין על-כך שהיא ממעיטה בערך מות האזרחים שהתרחשו "בשוגג" ו"צדדיים" שניתן לסווגם כרצח עם.
ובידי אדוארד הרמן ונועם חומסקי בשל כך שהיא מתעלמת בעקביות ממעשי רצח עם להם סייעה ארצות הברית בגואטמלה, במזרח טימור ובדרום-מזרח אסיה.
קלאוס שפרבר
יצחק אייזיק בן יעקב
יצחק אייזיק בן יעקב (בליטאית: Isaak Benjakob; כ"ה בטבת תקס"א, 10 בינואר 1801, רמיגאלה, האימפריה הרוסית (ליטא) – ט"ו בתמוז תרכ"ג, 2 ביולי 1863, וילנה) היה ביבליוגרף יהודי ליטאי, שגם עסק בסחר והוצאה לאור של ספרים. ממנהיגי הקהילה היהודית בווילנה.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה רמיגאלה (או רמגוֹלה; בליטאית: Ramygala; ברוסית: Рамигала) שליד וילנה שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), ובילדותו עבר עם הוריו לעיר הגדולה וילנה (שהייתה מרכז יהודי חשוב, וכונתה "ירושלים דליטא"), ובה גדל. למד בחדר ובנוסף למד עברית ודקדוק עברי. הוא רכש שליטה טובה מאוד בשפה וכתב שירים ומכתמים בעברית מקראית.
במשך כמה שנים חי בריגה, שם עסק במסחר ספרים. מאוחר יותר עבר ללייפציג, שהייתה באותה תקופה מרכז של מסחר בספרים, וגם שם עסק במסחר בספרים והוצאה לאור. בהיותו בלייפציג הוציא בשנת 1842 את ספרו הראשון: "מכתמים ושירים שונים, ומאמר מכתם ללמד כולל דרכי המכתם". בשנת 1848 חזר לווילנה, ושם עסק בנוסף לסחר בספרים גם בהוצאה לאור של התנ"ך עם תרגום לגרמנית באותיות עבריות. בשנים 1848–1853 הוציאו לאור בן יעקב ושותפו אד"ם הכהן את הספר בן 17 הכרכים, שבו נכלל הטקסט המקראי בעברית, פירוש רש"י והתרגום הגרמני של מנדלסון.
בזמן שהותו בלייפציג עמד בקשרים חברתיים ומדעיים עם מיטב הביבליוגרפים ואספני הספרים היהודים בגרמניה, בהם פרופ' יוליוס פירסט, והחשוב מביניהם משה שטיינשניידר, שהיה לו לעזר רב בעבודתו.
בן יעקב היה אחד ממנהיגי ונציגי הקהילה היהודית בווילנה. באִגרותיו הוא שופך אור על מצב הקהילה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
יצירתו הספרותית.
אחרי חיבורו הראשון שהוציא, כאמור, בלייפציג, פרסם בן יעקב מהדורה מתוקנת של "חובות הלבבות" לבחיי אבן פקודה, עם מבוא, ביאור קצר ותולדות חיי המחבר. כמו כן הוציא מהדורה מתוקנת של "שם הגדולים" של החיד"א. בשנת 1862 הודיע בן יעקב שהוא מתכוון להוציא מחדש במהדורה עממית ספרים קלאסיים יהודים. הוא הספיק להוציא את "מאור עיניים" מאת עזריה דה רוסי (עזריה מן האדומים).
בנוסף, תרם רבות ובאופן קבוע לכתבי עת רבים, בהם "פרחי הצפון", "הכרמל", "כרם חמד", "אוצר חכמה" ועוד.
אוצר הספרים.
חיבורו החשוב ביותר של בן יעקב הוא הספר 'אוצר הספרים', - ביבליוגרפיה מקיפה לספר העברי, שהיא למעשה סיכום מחקריו הביבליוגרפיים שכתב במשך עשרות שנים. בספרו זה רשם, על פי דבריו, 17,000 ספרים עבריים מראשית הדפוס ועד 1863.
בביקורת על הספר שפרסם מרכוס בראן ב-1881 ב-"onatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums" (כתב העת לתולדות ישראל ומדעי היהדות) הובאו דבריו של צונץ, שטען כי ספר זה הוא הכרחי לכל מי שעוסק בספרות העברית. בניגוד לפירסט, שהוציא גם הוא ביבליוגרפיה מקיפה ("Biliotheca Judaica") במטרה להקיף את כל הספרות היהודית ומה שנכתב עליה עד 1840, בן יעקב התמקד רק בספרות שנכתבה בעברית ובמספר קטן של ספרים ביידיש. הוא התבסס בכתיבת הביבליוגרפיה על מקורות קודמים לו כמו "שפתי ישנים" של שבתי בס, וראה בחיבורו השלמה של ספר זה, אך בפועל יצר יצירה חדשה העומדת בזכות עצמה. כמו כן, הסתייע בהוספות ובהערות הרבות שהוסיף במשך השנים לספרו של החיד"א, "ספרי שם הגדולים ועד לחכמים".
ספרו כלל הן ספרים מודפסים והן כתבי יד. הספר מצטיין בהגהה מדויקת של המקורות ובשיטה מדעית של רישום הפריטים הביבליוגרפיים.
הספר לא יצא על ידו; בן יעקב נפטר לפני שהספיק להשלים את חיבורו. רק בשנת 1880, 17 שנה אחרי מותו, הוציא את הספר בנו, יעקב בן יעקב, בווילנה, בבית הדפוס של האלמנה והאחים ראם (רוֹם). הספר כלל הערות של שטיינשניידר, רפאל נתן נטע רבינוביץ (בעל "דקדוקי סופרים") וחוקרים נוספים שאיתם התייעץ הבן בטרם הוציא את הספר לאור. הספר משלב ידע תורני מקיף יחד עם השכלה ומחקר יהודי מודרניים. במחקר זה שעשה על הספרים ובאינפורמציה המלאה שמסר על כל ספר נבדל משבתי בס.
במשך 40 השנים הבאות הוסיף גם הבן על ספרו של אביו והגיע עד כדי 60,000 ערכים, אך גם בנו לא זכה לראות את מפעל ההמשך שלו יוצא לאור. חתנו של הבן, פרופ' משה שור, פנה למספר מוסדות אקדמיים בארץ ישראל ובעולם, לרבות החברה לקידום מדע היהדות בברלין (Gesellschaft zur Forderung der Wissenschaft des Judenthums) ואף האוניברסיטה העברית בירושלים, בבקשה להדפיס את הספר – אך לא נענה. כתב היד אבד בשואה.
לבנו יעקב, הייתה אידאולוגיה מאחורי כתיבת הספר, שאותה פרט בהקדמה. לדבריו, האדם מחויב לדעת את ההיסטוריה של עמו וארצו; הואיל ולעם ישראל אין מדינה, הרי ספרותו היא ארצו; ולכן בכתיבת ביבליוגרפיה כזו הוא בעצם כותב את תולדות ארצו:
מבנה הספר.
הספר מסודר לפי אלפבית של חיבורים. בכל עיול מפורטים:
למן מות המחבר ועד להדפסת הספר נוסף עוד חומר ביבליוגרפי. בנו יעקב עבר על הספר "והוספתי אל תוכו מ"מ (=מראי מקום) וערכים חדשים. גם כנסתי לי מבחירי רשימות החדשות שראו אור אחרי מות אבי המחבר ז"ל".
ארוטי
בת זוג
.50 Action Express
(ר"ת 50AE) הוא סוג של כדור לאקדח בעל קליבר גדול במיוחד (12.7 מ"מ, 0.5 אינץ') אשר פותח על ידי איוון וילדין (Evan Whildin) מחברת Action Arms. ה־50AE הוא כדור חזק במיוחד המיועד לאקדחים גדולים וכבדים כגון נשר המדבר.
נתונים בליסטיים.
נתונים בליסטיים של גרסאות שונות של כדורי AE50
שימוש.
מכיוון ש־50AE הוא כדור חזק במיוחד לעומת כדורים אחרים כמו 9 מ"מ פרבלום או , הוא משמש בעיקר לציד או הגנה עצמית מפני חיות גדולות ובמקרים אחרים בהם צריך כוח עצירה גבוה במיוחד.
שימוש טקטי או להגנה עצמית מפני אויבים אנושיים כמעט ולא קיים, ועלול אף להפריע במקרים כאלה בגלל ההדף והרעש הרב שהירי יוצר. עם זאת, תחמושת מסוג זה יכולה לשמש במקרים שבהם נדרש להשיג רמת דיוק גבוהה מזו שתחמושת אקדח ממוצעת יכולה לספק.
מלקולם אקס (סרט)
מלקולם אקס (באנגלית: Malcolm X) הוא סרט קולנוע ביוגרפי משנת 1992 על המתאסלאם האפרו-אמריקאי, מלקולם אקס (שנולד בשם מלקולם ליטל). ספייק לי היה התסריטאי-שותף, המפיק-שותף, ובמאי הסרט. דנזל וושינגטון מככב בו בתפקיד הראשי. בסרט משחקים גם אנג'לה באסט, אלברט הול, אל פרימן הבן, דלרוי לינדו, קארן אלן, פיטר בויל, אוזי דייוויס, עורך-הדיו ויליאם קנסטלר כריסטופר פלאמר ובובי סיל, המייסד-שותף של תנועת הפנתרים השחורים, הכומר אל שרפטון, נשיא דרום-אפריקה לעתיד נלסון מנדלה מופיע בהופעת קמאו. לספייק לי יש תפקיד קטן כשורטי, דמות המבוססת בחלקה על מכרו מהחיים האמיתיים, מלקולם "שורטי" ג'רוויס, עמית פושע וחצוצרן ג'אז.
הסרט מתאר אירועי מפתח בחייו של מלקולם אקס, קריירת הפשע שלו, כליאתו, התאסלמותו, כהונתו ככומר באומת האסלאם ובשלב מאוחר יותר ריבו עם הארגון, נישואיו לבטי אקס, עלייתו לרגל למכה, השינוי שחל בדעותיו בקשר ללבנים ורציחתו ב-21 בפברואר 1965. הוא סוקר אירועים מילדותו, בכללם מות אביו, מחלתה הנפשית של אימו, והיתקלותו בגזענות מתוארים בפלשבקים.
על התסריט של מלקולם אקס, קיבלו קרדיטים לי וארנולד פרל והוא מבוסס במידה רבה על ספרו של אלקס היילי משנת 1965 "האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס". היילי חבר למלקולם אקס בספר החל מ-1964 והשלים אותו לאחור מותו של אקס.
מלקולם אקס הופץ בידי האחים וורנר ויצא לבתי הקולנוע ב-18 בנובמבר 1992. ב-2010 הסרט נבחר לשימור בידי National Film Registry באמצעות ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית, או אסתטית".
עלילה.
הסרט "מלקולם אקס" מתחיל בקטע המציג את דגל ארצות הברית עולה באש ועובר לקטע הווידאו האייקוני של ג'ורג' הולידיי של תבוסתו של הנהג מלוס אנג'לס רודני קינג, הוא עובר לקולו של דנזל וושינגטון כמלקולם אקס שמגנה בזעם את אמריקה הלבנה. "אנחנו לא רואים את החלום האמריקני, אנחנו חווים רק את הסיוט האמריקני !" הדגל הבוער ייהפך לבסוף לאות "X".
הסרט נפתח ב"ימי המלחמה" בבוסטון.