בקהילה יש כיום כמה מאות חסידים מכל העולם ועוד מאות אוהדים. מדי ראש השנה נוסע קלוגר עם חסידיו לאומן ומקיים שם מניין עצמאי. כותב ומעבד שיחותיו הוא תלמידו הסופר הרב ברוך לב. במשך שנתיים פרסם הרב לב בעיתון ההמודיע מדור בשם 'דברי חכמים בנחת' ובו שיחות מהרב קלוגר. המדור נאסף בשני כרכים עם השם הנ"ל.
תורתו של הרב קלוגר נוגעת בין היתר במנוחת הנפש, יציאה ממוסכמות, עשיית המצוות מתוך הרגשה של יחס אב ובן לקדוש ברוך הוא ועם ישראל. את שיעוריו ניתן לשמוע גם בקול הלשון.
סול (מטבע)
סול או נואבו סול (סול חדש) (בספרדית: Nuevo sol) הוא המטבע הרשמי של פרו. שמו הוא חזרה אל המטבע ההיסטורי של פרו שהיה בשימוש מהמאה ה-19 ועד 1985 והוחזר בשנת 1991. מקור שמו של המטבע מהמילה הלטינית Solidus שמשמעותה מוצק, וכן מספרדית, בה פירוש המילה sol הוא שמש.
היסטוריה.
בשל מצב המשק וההיפר-אינפלציה שפקדה את פרו בראשית שנות ה-80, לקראת סוף העשור הממשלה נאלצה לנטוש את מטבע האינטי ולהציג את מטבע הסול החדש.
המטבע הוכנס לשימוש ב-1 ביולי 1991 (לפי חוק מספר 25295) והחליף את האינטי בשיעור של: 1 נואבו סול = 1,000,000 אינטיס. עד כה הסול החדש שומר על אינפלציה נמוכה של 1.5%.
מאז שהמטבע החדש הוכנס לתוקף, הוא הצליח לשמור על שער חליפין יציב של בין 2.3 לבין 3.65 סול חדש לדולר אמריקני.
מתוך כל המטבעות באזור אמריקה הלטינית, הסול הפרואני חדש הוא אחד המטבעות היציבים והאמינים ביותר. הוא גם הושפע הכי פחות מהחלשות הדולר האמריקאי.
מטבעות כסף.
מטבעות הסול הנוכחיים הוצגו בשנת 1991 בערכים של 1, 5, 10, 20, ו - 50 סנט ו - 1 נואבו סול. מטבעות 2 ו - 5 נואבו סול נוספו בשנת 1994. למרות שמטבעות 1 - ו 5 - סנט נמצאים רשמית במחזור, הם בשימוש רק לעיתים נדירות. מסיבה זו, מטבע 1 סנט הוסר מהמחזור ב-1 במאי 2011.
בעסקאות במזומן, קמעונאים חייבים לעגל את המחיר עד ל 5 סנט הקרובים. בעסקאות אלקטרוניות משתמשים בסכום המדויק.
בכל המטבעות מופיע סמל פרו ומסביבו טקסט בספרדית: "Banco Central de Reserva del Perú" - הבנק המרכזי של פרו.
שטרות כסף.
בשנת 1990 הוצגו שטרות הסול החדשים בערך של 10, 20, 50, ו-100. השטרות בעריך של 200 סול הוכנסו באוגוסט 1995.
כל השטרות הם בגודל 140X65 מ"מ, ובכל אחד דיוקן של דמות פרואנית היסטורית ידועה.
צביעת בדים
צביעת בדים היא הקנייה ושילוב של צבע עבור חומרים טקסטילים באמצעות צבענים. הצבענים מופקים מפרחים, אגוזים, פירות יער ובצורות נוספות מירקות וצמחים. בנוסף ישנם צבענים המופקים מן החי והמינרלים. כל אלו נקראים צבענים טבעיים.
האפשרות השנייה לצביעת בדים, היא על ידי צבענים סינתטיים. צבענים אלו מבוססים על שילוב ייחודי של הרכב כימי. חלק מההרכב של צבענים אלו הוא חומצי, בסיסי, נטרלי, גופרתי או ראקטיבי. הבחירה בסוג הצבען תלויה בסיב הנצבע.
סיבי הבדים.
ישנן שלוש קבוצות של סיבים:
צביעת בדים בהיסטוריה.
צביעת בדים בעת העתיקה.
צביעת הבדים התחילה בעיטור פני הבד. הדוגמאות הבסיסיות והקדומות אשר נמצאו, המעידות על עיטור בד כמעשה ידי אדם, משויכות לתקופה הפלאוליתית ומתוארכת ל-20,000 שנה לפני זמננו. הדימויים מאותה תקופה הן טביעת הידיים של האדם, וציורים של חיות על קירות המערה ב El Cstillo ובנוסף Altama בספרד. ציורי החיות נעשו על ידי חריטה במקלות, ובטביעות הידיים, נעשו בעזרת אוכרה - זוהי אדמה בעלת גוון חום-אדמדם המשמשת כפיגמנט. סביר להניח כי דימויים אלו היו ההדפסים הראשונים. בתקופה הניאוליטית (4,000 שנה לפני זמננו) שימשו בלוקים קטנים עשויים חמר מיובש או טרה-קוטה (חומר שרוף ולא מזוגג) לעיטורים חלקים סביב הגוף.
כאשר החלו להתפתח טכניקות להדפסה וציור על אריגים, החל גם תהליך הצביעה להתפתח. בהתאם לכך, במהלך התקופה הנאוליטית, התגלו מספר מינרלים וצמחים היכולים להפיק כמות מסוימת של צבען המסייע בהכתמת בד. גוונים של שמנת, חומים וצהבהבים התקבלו מתרכובות אורגניות חומצתיות הנוצרות מחומרים הנמצאים בזרעים, קליפות הגזעים וגבעולים של צמחים. צבעים של צהוב, אדום וכתום הושגו מהעלים ומעלי הכותרת של הצמח. צבעים כהים כדוגמת השחור הופקו מתרכובות של צמחים המכילים ברזל.
השימוש בבוץ ובחימר על מנת להפיק צבעים כיום עדיין רווח, אם כי לא במדינות מערביות, אלא אצל אנשי שבט ה-Bamana במאלי או המאלריים בניו זילנד. לפני כ-4,000 שנה, המצרים הצליחו למצוא תחליפי צבע. בשימושם בעלים וצמחים בעזרת "בישול יתר" הם הצליחו ליצור מצמח ה-tinacctria (אינדיגו), צבעים כחולים ואחרי בישול עודף – ירוקים, צמח נוסף ממנו ניתן להפיק צבען על ידי בישול יתר הוא איסטיק. כמו כן, נעשה שימוש בעליו ושורשו של אוג הבורסקאים כדי להגיע לצבע צהבהב-ירקרק.
צביעת בדים בימי הביניים באירופה.
הגילוי כי קבלת צבענים מתקבל מצמחים וגרגרים אשר יכולים להיות עמידים וחזקים יותר בעזרת כימיקלים (מקבעים), תרמו להתפתחות מהירה של התחום. טכניקות מתקדמות לצביעת בדים במהלך ימי הביניים התפתחה בכלל באירופה, בעיקר באיטליה ובוונציה בפרט. כתוצאה מחיזוק ושיפור סטנדרט הצביעה הקיים וגילדות של צובעים חיברו ופרסמו מהלכים וטכניקות לצביעה. ספרים כגון Kunstbuch ,Nuremburglk (הוצאה גרמנית) אשר יצאו לאור בשנת 1460 הכילו כ-100 מתכונים לצביעת בדים, והם מהווים מקור חשוב אשר סייע בהתפתחות ובהתקדמות צביעת הבדים באותה העת.
שיטות צביעה.
תהליכים שונים של צביעה נדרשים עבור סיבים טקסטיליים שונים ושימושיהם לאחר הצביעה. כמו כן ישנן שיטות צביעה המאפשרות צביעה ביתית בכמות לא מסחרית, או צביעה תעשייתית המפיקה תוצאות בתפוקה גבוהה.
התאמת הצביעה.
הבחירה בסוג הצבען קשורה ראשית לסוג הבד הנדרש לצביעה, לא כל הצבענים מסוגלים לצבוע את כל הסיבים, ושנית לשימוש שיעשה בבד הצבוע בתום תהליך הצביעה. בצביעה בעזרת טבילה, הבד צריך לשהות באמבט צבע למשך זמן רב על מנת לספוג ולקלוט את הצבע. על מנת לצבוע בצבע בסיסי ביסודיות, חשוב שחומרים לצביעה יהיו בשפע על מנת להשיג צביעה אחידה ועמוקה. ניתן לחשב את כמות הצבען לפי משקל הבד.
קבוצות צבענים.
צבענים סינתטיים.
קבוצת צבענים זו מחולקת למספר קבוצות שמתוארות כאן, ישנם עוד צבענים סינתטיים שלא הוזכרו שהשימוש בהם הוא לעיתים נדירות.
צבענים ישרים.
צבענים אלו נקראים כך משום שהם צלולוזים ואין צורך בהכנת הבד לפני הצביעה או בחומר שמקבע את הצבע בבד. תכונות אלו עושים אותם כצבענים נוחים לשימוש לצביעת בדים צלולוזים. הצבענים פשוטים ואינם יוצרים תגובה כימית, הם צבענים לא יקרים, זמינים בטווח הרחב של הצבענים שיכולים להתערבב עם חומרים אחרים. החיסרון בסוג צביעה זה ירידת צבע בשטיפה ועמידות דלה באור.
צבענים ישרים פועלים בטמפרטורה של 85-90 מעלות צלזיוס. הוספה של מלח (רגיל/מצוי) נחוצה כדי ליישם את תהליך הצביעה עד תומו. במקרה שצובעים משי או צמר במקום להוסיף כמות קטנה של מלח יש להוסיף כמות קטנה של חומץ.
צבעני פיזור.
צבעני פיזור התפתחו ב-1920 על מנת לצבוע אריגים סינתטיים אשר לא יכלו להצבע עם צבענים מסורתיים. צבענים אלו משמשים רק לצביעת בדים סינתטיים הם פועלים על ידי חום ולחץ נוזלי. מה שמאפשר לאריג להצבע ללא שימוש במים. צבעני פיזור קיימים בצורות של אבקה כנוזל/ דבק וכצבעי –עיפרון. בדים בעלי הרכב מעורב יכולים להצבע על ידי שילוב של צבעני פיזור וצבעים/חומרים מקשרים שישמשו לצביעה שיספקו סוג של מצינור מקשר בין הצבע לבד. הצבענים נספגים בסיבים רק בטמפרטורה גבוהה יחסית בין 90-100 מעלות צלזיוס.
קבוצת צבענים מסוימת מתוך צבעני פיזור אלו שרמת הסובלימציה (המראה- התאיידותם של מולקולות הצבענים בטמפרטורה גבוהה והתמוססותם לתוך הסיב הסינתטי) שלהם נמוכה –מתאימה לשיטת טרנספר, צביעה שמשלבת העברה בחום של דוגמה מנייר לבד סינתטי.
פיגמנטים.
צבענים אלו אינם מסיסים במים, והם יכולים לצבוע את כל סוגי האריגים, באמצעות שרף, אמולסיה (תחליב) או צבעני פיזור, הפיגמנטים משמשים בעיקר להדפסת רשת או הדפסה באמצעות סטנסילים (שבלונות) או שניתן להשתמש בהם ישירות על הבד. ניתן להפיק מהן גוונים שונים של צבעים ממתכתיים וגווני אפור לבן פניניים.
צבענים ראקטיביים.
צבענים אלו יכולים לצבוע מגוון רחב של בדים מבלי צורך במומחיות רבה או ציוד מיוחד. צבענים ראקטיביים קיבלו את שמם מהעובדה שהם יוצרים תגובה כימית עם מולקולות סיבי הבד והצבע עצמו, וכך נקשר הצבע לסיב הבד. קשר חזק, מעניק יכולת שטיפה אחידה ועמידות לאור. תחילה הצבענים הראקטיבים שווקו על ידי חברת ICI ב-1956, תחת השם "Procion". החברה בעיקר יצרה צבענים לבדים צלולוזים. וכותנה שעברה תהליך מירצור, (תהליך אשפרה לבדי כותנה שעיקרו טבילת הכותנה באמבט של סודה קאוסטית על מנת לנפח את סיבי הכותנה, במטרה לשפר ולהעמיק את קליטת הצבען בבד) .נצבעת היטב בצבענים אלו והם מתאימים להדפסה על גבי אריגים. הסוג היותר טוב של הצבענים הראקטיבים לצביעת בדים יכול להתאים אף לצביעת "בטיק" (Batik).