דימויים אלו נחשפים במגוון מחזות כמו "ליסיסטרטה" של אריסטופאנס. המחזות על ספרטנים מרובים, שכן מנלאוס היה הספרטני שהוביל למלחמת טרויה, בין המחזות, אנגרומכה של אוריפידס נשות טרויה ועוד. עקרונותיו של אריסטו הובילו אותו לעיוורון ולאמונה שליקורגוס הזניח את הפיקוח על הנשים. בפועל הדבר היה רחוק ממציאות בהסתמך על מקורות אחרים; קסנופון תיאר את דברי אריסטו לעיל כך, ". גם אצל פלוטרכוס נמצאות עדויות דומות. משמע שפיקוח היה קיים על נשות הספרטנים אבל הוא התנהל באופי שונה משאליו היה רגיל אריסטו. זו היא אחת הביקורות הגדולות על אריסטו שכן הוא שפט את ספרטה מעיניים אתונאיות. הוא הסתמך בנוסף, על מקורות אתונאים שבלבלו מושגים משפטיים וחברתיים ספרטנים לאתונאים מתוך ניסיון לגשר על הפער התרבותי. הוא לא הבין את המבנה השלטוני – חברתי בספרטה, את הטוטליות של המשטר על האזרח ואי לכך אריסטו לא הצליח לשכתב את ההיסטוריה מנקודת מבטם של הספרטנים עצמם מבלי להחדיר את עולם הערכים שלו. אריסטו לא הצליח להבין את רעיון שילוב הנשים בחברה, בחינוך ובכלכלה, כחלק ממנגנון שנועד להשליט את כוחה של המדינה על הפרט. חרף זאת בהשוואה לחברות אחרות, ניתן לזהות מגמה זהה של שלטונות אשר מבינים כי חינוך אינו דווקא כלי למען היחיד אלא למען המדינה עצמה. כך למשל יקטרינה הגדולה ניסתה לבצע רפורמה חינוכית במדינתה כחלק מניסיון לקדם ולחזק את המעצמה עצמה ולא מתוך מגמה להוביל להשכלתם של אזרחיה.
Cities XL
Cities XL הוא משחק בניית ערים למחשב האישי אשר פותח על ידי Monte Cristo. המשחק מאפשר לשחקנים לשחק ביחד על פני כוכב עצום, ולעבוד ביחד בסחר משאבים או הקמת מבנים מיוחדים על מנת לרצות את צורכיהם של התושבים.
המשחק תוכנן לצאת ברבעון הראשון של 2009 אך לבסוף יצא ב-8 באוקטובר. ב-8 במרץ 2010 נסגר השירות מרובים משתתפים והמשחק נהיה לשחקן יחיד בלבד. חברת Focus Home Interactive רכשה את הזיכיון ביוני 2010 ושחררה את Cities XL 2011 ב- 14 באוקטובר 2010.
משחקיות.
משחק מרובה משתתפים.
Cities XL מאפשר לשחקן את האפשרות לשחק בעולם וירטואלי מתמשך אשר ידוע בשם "כוכב" אשר דורש דמי מנוי חודשיים. כחבר ב"כוכב", שחקנים יכולים לבנות את הערים שלהם בעולם וירטואלי המאוכלס בידי מנויים אחרים, לסחור במשאבים כמו חשמל ואוכל עם משתמשים אחרים, לעבוד ביחד לבניית פרויקטי בנייה מיוחדים כמו מגדל אייפל או פסל החירות, ולבקר ערים אחרות כאווטאר וגם ליצור אירועים.
תוכנית בניין עירונית.
המשחק דורש משחקן לייעד את שטחו לשלושה סוגים של בניינים: מגורים, מסחר ותעשייה, שכל אחד מהם יכול להיות צפיפות שונה. בנוסף מבניי המגורים מחולקים לארבעה מעמדות כלכליים: פועל(Unskilled Worker), עובד משכיל(Skilled Worker), מנהל( Executives), אליטה(Elite). לפני ייעוד השטח יש לבחור את המעמד הכלכלי שיתגורר באזור. על מנת ליצור אתרי בנייה, השחקנים מסמנים אזור במפה לפי בחירתם ובאזור מיד מופיעים אתרי בנייה וכבישים. המבנים ייבנו לפי הדרישה. השחקן גם יכול ליצור אתרי בנייה בודדים.
תחבורה.
Cities XL מאפשר לשחקנים לבנות מערכת תחבורה עירונית הכוללת: כבישים, גשרים, מנהרות. בנוסף מערכות אחרות שהיו מתוכננות למשחק היו רכבת תחתית, מעבורת ורכבות. בדצמבר 2009 יצא תוסף שמאפשר גם הקמת מערכת אוטובוסים.
Beam Me Up Scotty
Beam Me Up Scotty (בעברית: שגר אותי למעלה סקוטי) הוא המיקסטייפ השלישי של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'. המיקסטייפ יצא לאור ב-18 באפריל 2009, על ידי הוצאה עצמי. במהלך הקלטת המיקסטייפ עבדה מינאז' עם אמנים רבים, ביניהם ליל ויין, דרייק ובאסטה ריימס.
ב-14 במאי 2021, הוציאה מינאז' את המיקסטייפ בהוצאה מחודשת.
רקע.
המיקסטייפ הוקלט לאחר שליל ויין הבחין בהופעתה של מינאז', שהייתה חתומה בחברת ההקלטות Dirty Money Records, ב-"The Come Up DVD". מינאז' מתארת את המיקסטייפ כחזרתה להתרכז במוזיקה, בעוד באותה תקופה הקריירה שלה התבססה בעיקר על התדמית שלה:
קידום.
המיקסטייפ פורסם להורדה חינמית ברחבי העולם ב-18 באפריל 2009, ויצא לאור כתקליטור בבריטניה ב-6 בספטמבר 2010. לשיר "Itty Bitty Piggy" צולם וידאו קליפ בו מצולמת מינאז' מופיעה עם השיר, ובנוסף מופיעים קטעים מסט הצילומים למיקסטייפ. גם השיר "Go Hard", בו משתתף הראפר ליל ויין, קודם באמצעות קליפ, שצולם על ידי הבמאי קווץ' ק' ריץ'.
חנות קטנה ומטריפה (מחזמר)
חנות קטנה ומטריפה (באנגלית: Little Shop of Horrors) הוא מחזמר קומדיית-אימה שכתב הווארד אשמן והלחין אלן מנקן, אודות עובד חנות פרחים אומלל שמגדל צמח הניזון מדם בני-אדם. המחזמר מבוסס על סרט קולנוע דל תקציב בשם זה משנת 1960 - קומדיה שחורה בבימויו של רוג'ר קורמן. המוזיקה, שחוברה על ידי מנקן בסגנונות ה-רוק אנד רול, דו-וופ ו-מוטאון, כוללת מספר שירים ידועים, ביניהם "Little Shop of Horrors", "Skid Row (Downtown)", "Somewhere That's Green" ו-"Suddenly, Seymour".
הצגת הבכורה של המחזמר התקיימה בשנת 1982 על בימת אוף אוף ברודוויי, לפני שההפקה עברה אל תיאטרון האוף ברודוויי Orpheum Theatre, שם רצה במשך חמש שנים. מאוחר יותר נוצרו הפקות נוספות בארצות הברית ובחו"ל, וכן הפקה שהועלתה בברודוויי. מאחר שלהצגה צוות שחקנים מצומצם, ושירים פשוטים לביצוע באופן יחסי, הצגה זו הפכה לפופולרית בקרב תיאטראות קהילתיים, בתי-ספר וקבוצות חובבים אחרות. בשנת 1986 עובד המחזמר לסרט קולנוע באותו השם, בבימויו של פרנק אוז.
בספטמבר 2019 עלתה גרסה מחודשת של המחזמר בתיאטרון האוף ברודוויי Westside, בכיכובם של ג'ונתן גרוף, כריסטיאן בורל ותמי בלאנצ'רד.
ניבלונגנטרויה
ניבֶּלוּנְגֶנטְרוֹיֶה (Nibelungentreue, מילולית: "נאמנות ניבלונגית") הוא ביטוי בגרמנית המציין נאמנות מוחלטת וללא תנאי, גם במחיר של מוות ודאי. מקור הביטוי בצורך בנאמנות מוחלטת של הווסלים לאדוניהם, בגרמניה של ימי הביניים.
המקור הספרותי.
באפוס הגרמני "שירת הניבלונגים" מצווה המלכה ברונהילדה על וסל המלך, האגן איש טרונג, להרוג את הגיבור המיתולוגי זיגפריד, אשר חילל את כבודה. לאחר הרצח, דורשת אלמנתו של זיגפריד, קרימהילדה, לנקום ברוצח בעלה, אך גונתר, המלך (ואחיה של קרימהילדה) מסרב לבגוד במשרתו.
לאחר זמן, קרימהילדה נישאת לאטצל, ומתכננת את הנקמה בהאגן ובבני משפחתה. היא מזמינה אותם לארצו של בעלה, כביכול על מנת ליישר את ההדורים ביניהם, והם נענים בחיוב להזמנתה.
בדרכם אל ממלכתו של אצטל, מתגלה להאגן כי אם ימשיכו במסע, יבוא הקץ על כל חברי המשלחת. על אף הידיעה, הם ממשיכים בדרכם לעבר מוות ודאי, תוך קיום מצוות הנאמנות לה הם מחויבים מתוקף שבועתם הפיאודלית.
נאומו של פון בילוב ברייכסטאג.
ב-29 במרץ 1909 נשא הנסיך ברנהרד פון בילוב, אז קנצלר האימפריה הגרמנית, נאום בבניין הרייכסטאג באשר למחויבותה של גרמניה כלפי שכנתה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בעקבות משבר בוסניה. בנאום זה הוא השתמש במונח ניבלונגנטרויה על מנת להדגיש לשומעיו את עומקה של מחויבות זו:
ישנם מספר חוקרים, בהם יואכים היינצלה ופרנץ פון ליסט, הטוענים כי הניבלונגנטרויה היא שהביאה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ליסט, פרופסור לחוק הפלילי ולחוק הבינלאומי, ומייסד בית הספר לחקר החוק הפלילי בגרמניה, הפך את ההיגד בדבר "נאמנות הניבלונגים" לנושא באחד מנאומי המלחמה ("נאומים גרמניים בתקופה קשה") שנישאו באותה העת על ידי פרופסורים ברלינאים. הנאום, מיום 18 בנובמבר 1914 (כשלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה), קובע בין היתר:
השימוש במשטר הנאצי.
הנאמנות הניבלונגית קיבלה משנה תוקף תחת המשטר הנאצי, והמוטו של חיילי ה-S.S. היה Meine Ehre heißt Treue ("כבודי הוא נאמנות [לפיהרר]"). היטלר עצמו היה מעוניין שכל חייל גרמני יישבע שבועת נאמנות כמו זו שהייתה מקובלת אצל השבטים הגרמאניים העתיקים.
ב-30 בינואר 1943 נאם הרמן גרינג באולם הטקסים של המשרד לענייני תעופה של הרייך, בפני כינוס של מפקדי הוורמכט. הנאום שודר ברדיו ופורסם בגרסה מקוצרת באחד מעיתוני המפלגה. גרינג נשא את נאומו לרגל יום השנה העשירי לתפיסת השלטון על ידי הנאצים, אך הנושא הממשי של הנאום היה האסון של סטלינגרד. תפקידו של גרינג היה לקשור בין שני הנושאים באופן שימנע מצב מביך למשטר, ובעת ובעונה אחת יסייע לשלטון בדרישתו להגדלת המאמץ המלחמתי. כמו כן היה צורך עליון להדגיש את מסירות הנפש של הצבא ולשמור במידת האפשר על מוכנותו של הוורמכט לקראת הקרבות הבאים. לצורך מטרה זו גייס גרינג את שירת הניבלונגים והעניק לה בהזדמנות זו מעמד של אפוס לאומי גרמני:
אך לא רק גרינג התייחס לקרב סטלינגרד, ולתבוסתה של הארמייה השישית, בהקשר של גורל הניבלונגים. אם להאמין להערה הרשומה ביומנו של יוזף גבלס, המתוארכת ל-23 בינואר 1943, בדיוק שבוע לפי נאומו של גרינג, הרי שגם המכותרים עצמם עשו השוואה זו:
בחודש מרץ 1945, פחות מחודשיים לפני כניעת גרמניה הנאצית, אף הוקמה דיוויזיית האס אס ה-38 אשר כינויה היה "ניבלונגן".
לדעת אריה סתיו, גורלם של הניבלונגים השפיעה רבות על המחשבה של צמרת המפלגה הנאצית, שראתה בהשמדת היהודים יעד עליון, אשר על כל גרמני להקריב את המירב על מנת להשיגו, גם במחיר חורבנה המוחלט של גרמניה.
התייחסויות אחרות.
בראיון שהעניק פאול אדנאואר (נכדו של קנצלר גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר) בשנת 2010 לעיתונאי טוביה טננבום, הוא התייחס למושג ניבלונגנטרויה, ואמר כי: "בנשמה הגרמנית יש עדיין Nibelungentreue [נאמנות ללא-ערעור עד המוות], והנאמנות הזו היא נטולת מחשבה".
טבעת איינשטיין