גביע העולם בכדורגל 1998
גביע העולם בכדורגל 2002
גביע העולם בכדורגל 2022
לנצ'ראן
לנצ'ראן (באזרית: Lənkəran) היא עיר באזרבייג'ן לחופיו של הים הכספי, כ-32 ק"מ צפונית לגבול עם איראן.
במקום נמצאו שרידים לנוכחותם של בני אדם המתוארכים לנאולית, כמו כן התקיימה כאן התיישבות בתקופת הברונזה והברזל.
בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723) נפלה לנצ'ראן לידיה של רוסיה, אך ב-1732 בעקבות חתימת הסכם רשת העיר חזרה לידיה של פרס. במאה ה-18 והמאה ה-19 הייתה לנצ'ראן חלק מח'אנות לנצ'ראן. בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) העיר שוב נפלה לידיה של האימפריה הרוסית.
ההלכות העיקריות בשחיטה
חמש הלכות למדונו חז"ל, בנושא שחיטה, וכל אחת מהלכות אלו מעכבת (פוסלת) את השחיטה. להלכות אלו אין מקור במקרא, והן בגדר הלכה למשה מסיני.
שהייה - הפסקת השחיטה לפרק זמן מסוים, והמשכתה לאחר מכן.
דרסה - שחיטת הצוואר באמצעות דחיסת הסכין, והפעלת כוח, ולא בהולכתו והבאתו הנה והנה.
חלדה - שחיטה כאשר הסכין מכוסה, בין בדבר שהוא חלק מן הצוואר כגון: הקנה או הוושט, ובין בדבר שאינו חלק מן הצוואר, כגון: מטלית שהייתה מונחת או קשורה, על הצוואר.
גרמה - שחיטה, מחוץ לגבולות שנקבעו באורך הצוואר על פי ההלכה, כמקום השחיטה.
עיקור - קריעת הוושט או הקנה, ולא חיתוכם.
אף שאין מקור להלכות אלו במקרא, חז"ל הביאו סמך מן התורה לחמש ההלכות המעכבות בשחיטה. שנאמר: . נכתב "צידה", אך נקרא "ציד" בלא האות ה"א, מה באה ללמדנו ה"א יתירה זאת? - את קיומן של חמש ההלכות המעכבות בשחיטה.
ביאור ההלכות ופרטיהן.
שהייה.
אם התחיל לשחוט ושהה פרק זמן מסוים, בין שהרים ידו עם הסכין ובין שלא הרים ידו, ואחר כך המשיך לשחוט, שחיטתו פסולה.
על פי הכתוב בתלמוד, זמן השהייה הוא זמן שאורכת שחיטה אחת. כלומר: אם שוחט עוף, שהייתו היא הזמן שאורכת שחיטת עוף, אם שוחט בהמה דקה, שהייתו היא הזמן שאורכת שחיטת בהמה דקה, וכן גם בבהמה גסה. להלכה בימינו, נהוג להטריף בעקבות כל שהייה שהיא, שכן בימינו אין אנו בקיאים בשיעור זמן השהייה.
אם לאחר השחיטה, נמצא בקנה או בוושט חפץ זר, שנחתך בשחיטה, וודאי שהשוחט שהה בעת שנחתך החפץ, והשחיטה פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, נתקלה ידו, או הסכין בקיר או בעמוד, השחיטה פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, נבהל מרעש ששמע, או ממראה שראה, בוודאי שהשוחט שהה, ושחיטתו פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, חתך בטעות את אצבעו, והבחין בכך תוך כדי השחיטה, בוודאי שהשוחט נבהל, והשחיטה פסולה משום שהייה.
אם שחט בסכין שאינה חדה, וכתוצאה מכך התארך זמן השחיטה, ראוי לפסול משום שהייה, ויש לעשות שאלת חכם.
אם מרט נוצה מצוואר העוף ויצא דם, אף על פי שמצד הדין לא היה מקום לחשוש לניקוב הוושט, המנהג הוא להטריף, ולכן כדאי, כאשר הנוצות אינן גדולות במיוחד, במקום למורטן, להרטיבם במעט מים, ולהזיזם לשני הצדדים, כדי ליצור מעין שביל ללא נוצות, במקום בצוואר אותו מייעד השוחט לשחיטה.
דרסה.
התזת הקנה והוושט בבת אחת, ללא הולכה והבאה.
מי ששוחט עוף צריך להחזיק את הסימנים (הקנה והוושט) בשתי אצבעותיו, שאם לא כן עלולים הסימנים להישמט ויגיע לידי דרסה.
בשעת השחיטה יש להקפיד להניח את האצבעות על קת הסכין, ולא על גב הסכין שמא יגיע לידי דרסה.
לא ישחט עוף בסכין של בהמה בין דקה בין גסה שמא יגיע לידי דרסה.
לא ישחט בעת שהוא בגילופין שמא יגיע לידי דרסה.
אם השתמש בסכין קצרה (שאורכה פחות מסכום שני צווארים של הבהמה או העוף), ושחט בהולכה בלבד, הדין הוא שפסולה משום דרסה, אף על פי שאין זה ללא הולכה והבאה כלל, שהרי הולכה כן הייתה כאן. אלא שלא תיתכן שחיטה בסכין קצרה, וודאי שהייתה כאן דרסה.
חלדה.
המשמעות של חלדה או החלדה, היא הסתרה וגילוי לסירוגין. הפרשנים אומרים שמקור המילה הוא ביונק חולדה, אשר לפעמים הוא מסתתר, ולפעמים הוא גלוי.
החלדת (הסתרה) הסכין תחת כל דבר שהוא בין שהוא גוף זר, ובין שהוא חלק מן העוף או הבהמה, פוסל את השחיטה.
גרמה.
השוחט צריך לכתחילה לשחוט באמצע הצוואר, אולם אם לא שחט באמצע השחיטה כשרה, ואם שחט מחוץ לגבולות שכתבו חז"ל נחשב כהגרמה.
הגבולות:
בקנה: בצד הראש קנה משיפוי כובע ולמעלה [מקום בקנה אחר הטבעת הגדולה]
בצד הגוף ממקום הראה כאשר ניפחו אותה.
בעוף עד הזפק.
בושט: לצד הראש ממקום שמתכויץ ולצד הגוף ממקום שנראה ככרס.
עיקור.
לשיטת רש"י סכין פגומה גורמת לקריעת ה"סימנים" ולכן שחיטה בסכין פגומה, פוסלת את השחיטה משום עיקור.
סכין שהקצה שלה חד כפגיון, הקצה החד עלול לחדור אל מתחת הקנה או הוושט ולקרוע אותם, והשחיטה תיפסל משום עיקור.
לשיטת הבה"ג והביאו השו"ע, הסימנים שנעקרו ו(או) נשמטו קודם שחיטה ממקומם בצוואר שלא בכח ושנשאר מחובר אפילו במיעוטו.
שירוואן
שירוואן (באזרית: Şirvan) היא עיר באזרבייג'ן.
העיר נוסדה במאה ה-19 בשם זובובקה על שמו של הגנרל הרוסי ולריאן זובוב. ב-1938 שמו של היישוב שונה לעלי-באיראמלי על שמו של פעיל קומוניסטי אזרי. ב-1954 היישוב קיבל מעמד של עיר. ב-2008 העיר קיבלה את שמה הנוכחי.
לפי מפקד האוכלוסין ב-1959 התגוררו כאן 13,427 תושבים, ב-1979 כאן התגוררו 41,583 תושבים וב-1989 היו כאן 58,253 תושבים.
החל משנת 1999 בעיר פועלת המכללה הממלכתית לכלכלה ומדעי הרוח של שירוואן.
שלמה בן מאיר
רבי שלמה בן הרב מאיר הוא נכדו של רש"י אשר נולד לאחר פטירתו ולכן קרוי על שמו, היה אחד מבעלי התוספות.
ר' שלמה נולד לרבי מאיר בן שמואל ויוכבד בתו של רש"י, אחיו היו רבנו תם, הרשב"ם וריב"ם, שנת לידתו אינה ידועה אך היה זה לאחר שנת ד'תתס"ה.
חיבר פירוש על התורה המובא בספר "ערוגת הבושם", לרבי אברהם בן עזריאל.
הוא מוזכר פעם אחת בכל התוספות בש"ס במסכת פסחים ופעם אחת בתוספת בפירוש רש"י לתלמוד, וכן מוזכר בספר הגהות מימוניות. מוזכר במחזור ויטרי כמי שהודיע על פטירת ר' יוסף בנו של רבנו תם.
היה בקיא בתורת הדקדוק וכונה 'אבי הדייקנים'.
ר' שלמה נפטר צעיר.
Midbrain tectum
Tectum
קולנוע עדן (ירושלים)
קולנוע עדן היה בית ראינוע ולאחר מכן בית קולנוע במרכז העיר ירושלים שפעל בשנים 1928–1990. מבנה הקולנוע עמד נטוש עד הריסתו בחודש יולי 2015.
היסטוריה.
באמצע שנות ה-20 של המאה העשרים הוקם בגן העיר שליד עיריית ירושלים ראינוע קיצי פתוח בשם "עדן", שהיה משני הראינועים הראשונים בעיר (לאחר ראינוע ציון). בחודש יולי 1928 איבדו בעלי הראינוע את רישיון ההפעלה בשטח שהיה שייך לעירייה והעבירו את פעילותם למגרש בבעלותו של אלברט פלויד, בנו של רולה פלויד, סמוך לפינת הרחובות המלך ג'ורג' ואגריפס. "גן ראינוע" הקיצי בבעלות פלויד, ובניהולו של יעקב קלטר בן-אור, הופעל החל מאוגוסט 1928, ובמשך חודשי הקיץ בשנתיים שלאחר מכן. עם הקמתו ב-1928 בישרה הנהלת הקולנוע על נכונותה למסור את המקום בחינם לאספות ולהרצאות "בתנאי שהכניסה תהיה חופשית". כמו כן הודיעה על הקצאת כרטיסי חינם למובטלים.
באפריל 1931 נחנך במגרשו של פלויד "תיאטרון עדן המחודש", והראינוע היה לקולנוע. האולם הגדול, בתכנונו של האדריכל נתן ברין, נבנה מבטון מצופה טיח גס ("שפריץ") בצבע אפור עם תקרת בטון במִפתח גדול. מבנה זה היה משוכלל יחסית בתקופה שבה רוב בתי הקולנוע בירושלים היו מחופים גגות עשויים פח. בעשורים הראשונים לפעילותו התקיימו בו, כנהוג בבתי הקולנוע באותם תקופה, גם אספות פוליטיות והרצאות שונות.
בשנת 1935–1936 הועבר ניהול הקולנוע לידי משה ואלישבע שפירא, תחילה במסגרת הסכמים שנתיים בינם לבין הבעלים אלברט פלויד ובשותפות עמו, והחל משנת 1942 – במסגרת חוזה חכירה למשך 50 שנה. משפחת שפירא ניהלה הן את קולנוע "עדן" והן את "בית פלויד", שבו נמצאו משרדי הקולנוע, במשך 35 השנים הבאות.
בשנות ה-30 הוקרנו במקום סרטים באנגלית, צרפתית וגרמנית. מראשית שנות ה-40 ואילך הוקרנו סרטים של חברת מטרו גולדווין מאייר. הקרנת הבכורה של המפורסם בהם – "חלף עם הרוח" – נערכה בנובמבר 1941 כאירוע גאלה חגיגי. משה שפירא, בוגר הגימנסיה "הרצליה" (1918), העניק לסרטים את שמותיהם העבריים שבלטו במקוריותיהם (כגון "אשת לפידות" ל-Annie Get Your Gun, "תורה חכמה וקמח אין" ל-She Went to the Races בכיכובה של אווה גרדנר ו"רומא עיר פרזות" ל-Roma città aperta).
בשנת 1977 העבירה אלישבע שפירא, שנתאלמנה בשנת 1966, את הזכויות לתקופת החכירה הנותרת לקבלנים הירושלמים האחים אלה, והקולנוע עבר לניהולם.
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם פריחת הקניונים בישראל ופתיחת בתי הקולנוע בתוכם, ירדה קרנם של בתי הקולנוע הוותיקים במרכז ירושלים. גרמו לכך גם הקרנות סרטים באמצעות מכשירי הוידאו הביתיים. מצבו הפיזי ורמתם הירודה של הסרטים שהוצגו בקולנוע "עדן" תרמו אף הם להידרדרותו. בתקופה זו נוספה בו בימי חול, לצד ההצגה היומית ושתי הצגות הערב, גם הצגת בוקר שבה הוקרנו סרטים כחולים. בשנות פעילותו האחרונות תואר אולם הקולנוע כמין "סינמה פרדיסו" מקומי: "הכיסאות מעט חורקים, הרצפה דביקה. בבית הקולנוע הזה התנגנו שירים הודיים ויריות של סרטי פעולה רעמו, ובסוף ימיו גם הוקרנו בו סרטים תאומי התחנה המרכזית הישנה בתל אביב, אליהם התגנבו בני תשחורת ולבושי שחורים מן העדה החרדית".
קולנוע "עדן" נסגר בשנת 1990 ומאז שוכן במקום חניון למכוניות. בשנת 2015 אושרה תוכנית לבניית מגדל עדן, בתכנון האדריכל דניאל ליבסקינד, על חורבות בית הקולנוע. אך לתוכנית המגדל, שצורתו כפירמידה, עלו התנגדויות רבות, והתוכנית בוטלה ב-2017. בנובמבר 2021, אושרה תוכנית חלופית להקמת שני בניינים (מגדל מגורים בן 28 קומות ומלון בן 12 קומות) המחוברים בארקדה.