בשנת 2006 הציגה החברה הלאומית לדרכים את התוכנית לשינוי ושדרוג כביש 1, כולל מנהרה מתחת לקסטל ויישור סיבוב מוצא. ב-2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית שבמסגרתה נבנה גשר חדש באורך של 800 מטר מעל לחלקו המערבי של המחלף, על מנת לשפר את זרימת התנועה בעיקול החד הצמוד למחלף ממערב. העבודות החלו בשנת 2013 וסיום הפרויקט המשוער היה ב-2015. הגשר בכיוון מערב נפתח לתנועה ביוני 2016 והכיוון הנגדי נחנך בינואר 2017.
בשנת 2019 החלו העבודות לסלילת כביש 16, המחבר בין המחלף למערב ירושלים.
פונר
סויוז TMA-11
סויוז TMA-11 (ברוסית: Союз ТМА-11) היא חללית סויוז ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 בשעה 16:22 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - האסטרונאוטית האמריקאית פגי ויטסון, הקוסמונאוט הרוסי יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוט המלזי הראשון שייח' מוסזפר. שני אסטרונאוטים נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-16 שלה, והאסטרונאוט המלזי חזר עם הצוות ה-15 של תחנת החלל על גבי החללית סויוז TMA-10 שהייתה מחוברת לתחנה מהמשימה הקודמת. סויוז TMA-11 נותרה בתחנת החלל עד ה-21 באפריל 2008, עד שהיא הוחלפה על ידי סויוז TMA-12.
הצוות.
צוות ששוגר:
צוות שחזר:
אירועים משמעותיים.
לצורך נחיתה בטוחה, יש להפריד בין קפסולת הנחיתה לבין מספר יחידות המחוברות אליה, אך במהלך החזרה לכדור הארץ, חלה תקלה בניתוק הקפסולה מאחת היחידות. הדבר הביא לכך שהקפסולה החלה להסתחרר במהירות, הורגשו טלטלות רבות מאוד בקפסולה, כוחות הג'י עלו עד לתשעה, ואילו הקוסומונאוט יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוטית פגי ויטסון לא היו מודעים בשלב זה מה הסיבה לכך בקפסולה נכחה גם משתתפת ללא תפקיד מוגדר - אי סו-יון מקוריאה הדרומית. בשל התקלה, הקפסולה חדרה לכדור הארץ במהירות גבוהה בהרבה מהמתוכנן, והחלה להתחמם יתר על המידה בשל החיכוך הרב עם אטמוספירת כדור הארץ. בשלב מסוים, הטלטלות והחום הרב הביאו לשבירת הבורג המחבר את היחידה המיותרת אל קפסולת הנחיתה - וזו הצליחה להתייצב אודות לעיצוב האווירודינמי המוצלח שלה. לקראת הנחיתה - מצנחי הבלימה נפתחו, והקפסולה עם הצוות בתוכה נחתה בכוח רב - אך ללא אבדות בנפש. הקפסולה הלוהטת סטתה ממסלולה במרחק מאות קילומטרים, וכן שרפה את שדה הקוצים בו נחתה. אנשי הצוות למעשה נחתו אל תוך שרפה, כוחות החילוץ לא מצאו אותם, ולכן היה על הצוות להמתין עד לתום השרפה. מספר תושבים קזחיים שראו את האש מרחוק הגיעו למקום. לאחד מן התושבים הייתה שליטה חלקית בשפה הרוסית, וכך הוא יכל לתקשר עם מלצ'נקו. התושבים התקשו להבין כי מדובר היה בטייסי חלל וברכב חלל, ושאלו את אנשי הצוות: "איך הסירה שלך הגיעה לפה?". התושבים עזרו לאנשי הצוות המותשים והחבולים להיחלץ מן הקפסולה וליצור קשר עם צוות החילוץ, תוך שאחד מהם גונב ציוד מן הקפסולה. בינתיים הגיע מסוק החילוץ, אשר צפה תחילה בקפסולה ללא מצנחי הנחיתה (שנשרפו במהלך השרפה), ולכן הסיק תחילה כי אנשי הצוות נספו. הצוות חולץ בשלום, ואילו סו-יון התאשפזה בבית חולים בארצה.
סמבו
סאונה (מועדון מין)
סאונה הוא כינוי מקובל בקהילה הגאה לבית מרחץ המשמש כמקום בילוי ומפגש לאנשים המחפשים פרטנר ליחסי מין השונה ממשמעותה הרגילה של המילה סאונה. ברוב המכריע של המקרים מדובר במוסדות המשמשים גברים המקיימים יחסי מין עם גברים. סאונות כאלה קיימות ברוב הערים הגדולות בעולם המערבי. במדינות שמרניות קיימים לעיתים בתי מרחץ המשמשים למטרות דומות, אם כי במקומות כאלו הפעילות המינית בדרך כלל דיסקרטית יותר. קיימות גם סאונות מעטות הפונות לשני המינים או שיש בהן ימים מיוחדים הפתוחים לגברים ולנשים.
היסטוריה.
עדויות על בתי מרחץ הפונים לגברים המחפשים פרטנרים מיניים קיימות כבר מן המאה ה-15; בית מרחץ הוא מקום מזמין לפעילות אינטימית בין בני אותו המין אף במקומות שבהם החברה אינה רואה פעילות כזו בעין יפה: במקומות אלו שוררת פרטיות יחסית, יש הפרדה בין המינים ועירום, או עירום חלקי, מתקבל כדבר מובן מאליו. במשך שנים רבות נהגו הרשויות לפשוט על מוסדות מסוג זה, בניסיון להביא למיגור התופעה כחלק ממאבק כולל ביחסי מין בין גברים. במקרים רבים גם בעלי בית המרחץ היו פוקחים עין על המבקרים כדי למנוע פעילות מינית.
היסטוריה מודרנית.
בשנות החמישים סאונות המיועדות להומואים נפתחו בארצות הברית. המקומות הללו היו עדיין מטרה לפשיטות של מחלק המוסר במשטרה אולם המשטרה נטתה לאשר את הפעילות של הסאונות מכיוון שנחשבו דיסקרטיות. למרות הפשיטות סאונות נחשבו כמקום בטוח להומואים והציעו אלטרנטיבה בטוחה לסקס במקומות ציבוריים, כגון שירותים ציבוריים.
מסוף שנות ה-60 ובמהלך שנות ה-70, סאונות להומואים נוהלו והיו בבעלותם של הומואים. הסאונות שבעברן סבלו מפשיטות משטרתיות קיבלו בארצות הברית רישיונות והפכו למוסד הומואי מרכזי. הסאונות שימשו כמקום המפגש הלא רשמי, מקום שבו חברים יכלו להיפגש ולהירגע. שם נערכו מסיבות לציון יום הגאווה, והסאונות נפתחו בדרך כלל בחגים כמו חג המולד והפסחא כאשר לחלק מההומואים ובמיוחד אלו שנדחו על ידי משפחתם לא היה מקום אחר ללכת אליו. באותה תקופה, הסופר האמריקאי טרומן קפוטה היה לקוח קבוע בסאונות שבניו יורק.
בבריטניה, סאונות להומואים היו יעד תדיר לפשיטות משטרתיות עד סוף שנות ה-80 ובשנות ה-90. אחת הפשיטות הייתה במאי 1988 על ה"בראוניז" שבעקבותיה בעל המקום נשפט ל-6 חודשי מאסר וקנס של 5,000 פאונד. בשנות ה-90 עלויות הפשיטות הגוברות, הסיכוי הפחות שאלה שיועמדו לדין יורשעו, החשש להיתפס הומופובים, וההתעניינות ציבורית נמוכה בפשעים ללא קורבן, הביאו את הסאונות לפעול ללא חשש מפשיטות משטרתיות. המדיניות המשטרתית מצביעה על כך שמבחינת המשטרה עדיף להעלים עין מהסאונות מכיוון שהפעילות בהן מתרחשות בפנים ולא במקומות ציבוריים.
סאונות כיום.
סאונות ממשיכות למלא פונקציות דומות לאלה שמילאו בעבר. אם כי המשמעות הקהילתית של הסאונה פחתה באזורים שונים, ובמיוחד באלו שהומואים התחילו להיות מחוץ לארון. עדיין גברים השתמשו בסאונות כמקום נוח ובטוח למציאת פרטנר לסקס אם כי במקומות בהם הומוסקסואליות הפכה ללגיטימית, ביטחון כבר לא היה סיבה מרכזית.
הרבה סאונות פתוחות 24 שעות ביממה שבעה ימים בשבוע. לאחר תשלום בקופה המוכר פותח ללקוח את דלת הכניסה על ידי אינטרקום. בדרך זו ניתן לשלוט בגורמי סיכון שונים. סאונות רבות מסרבות להכניס אנשים שנראים שיכורים או עובדים בזנות. באזורים שבהם הומוסקסואליות אינה חוקית, לא מוסרית או הומואים נתקלים בעוינות, הכניסה לאחר ביצוע התשלום היא אמצעי זהירות.
יחסי מין בסאונות הם לרוב אנונימיים. לפעמים הם מובילים למערכות יחסים אבל בדרך כלל לא. סאונות הן מקום שאליו מגיעים גברים המקיימים יחסי מין עם גברים ולא בהכרח מזדהים כהומואים או כביסקסואלים כולל אלו שנמצאים בארון או במערכות יחסים הטרוסקסואליות במקביל.
בסאונות רבות הלקוחות בוחרים אם לשכור לוקר או חדר לזמן מסוים. חדר לרוב כולל לוקר וכן מיטה. בסאונות שונות מחוץ לארצות הברית, חלק או כל החדרים ניתנים לשימוש חופשי של כל הלקוחות.
סאונות לא תמיד ניתנות לזיהוי מהרחוב. חלק מהסאונות מסומנות באופן בולט ואחרות דיסקרטיות יותר ומסתפקות בציון בכתובת על דלת הכניסה. סאונות מציבות לפעמים את דגל הגאווה שבדרך כלל מונף על ידי עסקים בבעלות הומואים או שהם ידידותיים להומואים. סאונות בדרך כלל מפרסמות בצורה נרחבת בעיתונות הלהט"בית ולפעמים גם בעיתונות הנפוצה ובכלי תקשורת אחרים. בשנת 2003 עלתה לשידור בטלוויזיה המקומית באוסטרליה פרסומת של סאונה.
מבנה ופעילות.
כשלקוח נכנס לסאונה הוא מקבל מגבת ומפתח ללוקר או לחדר. הלקוח מתפשט, מכניס את דבריו ללוקר ואז הוא חופשי להסתובב ולעשות קרוזינג ברחבי הסאונה. באופן טיפוסי כוללת הסאונה מתקנים המצויים בספא - לבד מחדרי סאונה יבשה ולחה, יש בהן לעיתים קרובות ג'קוזי, בריכת שחייה, מקלחות ולפעמים גם חדרי מסאז'. כמו כן ניתן למצוא ברוב הסאונות אזורים ציבוריים לישיבה ולמנוחה, ובדרך כלל גם בר או בית קפה. הרבה מהסאונות נותנות בכניסה קונדומים וחומר סיכה חינם וכמה סאונות מבקשות בכניסה מהמבקרים להשאיר פיקדון. לקוחות הסאונות מתארים את חשיבותן של המגבות:
בסאונות לרוב האור מעומעם ונשמעת מוזיקה. לרוב יש ניסיון לגרום לאנשים להעיז ולחקור את החלקים והמסדרונות השונים של הסאונה. החדרים בדרך כלל מקובצים אחד ליד השני ואותו הדבר בעניין הלוקרים. סאונות לפעמים מקושטות בפוסטרים של גברים עירומים או עירומים למחצה ולפעמים במהלך אקט מיני. זה לא נדיר לראות סרטים פורנוגרפים שפועלים ברקע בטלוויזיות הצמודות לקירות הסאונה.
רוב הגברים לובשים רק את המגבת שניתנה. בחלק מהסאונות הישארות בלבוש היא אפשרות ובחלק מעודדים ערום מלא. בעוד שמספר גברים ילבשו תחתונים או ביגוד פטישיסטי ברוב הסאונות זה יהיה חריג לראות אנשים נשארים בלבוש היום יומי שלהם. לרוב אנשים נשארים יחפים אך חלק מהאנשים מביאים כפכפים או סנדלים לרוב לשם הגנה על הרגליים. המפתח לתא הלוקר או החדר מצוי לרוב על רצועה גמישה אותה ניתן ללבוש סביב היד או הרגל.
ישנן סאונות אשר מחייבות חברות שנתית והרבה סאונות מציעות תעריפים מיוחדים לחברים, סטודנטים וקבוצות אחרות. בכמה מדינות, הכניסה לסאונות מוגבלות לטווח גילאים מסוים או למבנה גוף מסוים ובמקומות אחרים הדבר ייחשב לאפליה אסורה. ישנן סאונות אשר בהן ערבי נושא כמו ערביי לבוש עור או לבוש תחתון.