בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות, אך העיירה עצמה הייתה מובלעת נוצרית בשליטת המיליציה המארונית "הכוחות הלבנוניים" וכותרה על ידי כוחות עוינים. העיירה הותקפה רבות על ידי לוחמים פלסטינים ומוסלמים, אשר בסיסם היה בעיר טריפולי. התקפות אלה אמנם גבו קורבנות רבים, אך לא הגיעו למצב של טבח בזכות שהייתם של לוחמי "הכוחות הלבנוניים" בכפר וההגנה שסיפקו לתושבים.
הטבח.
ב-5 ביולי 1976 החלו יוצאים לוחמים פלסטינים חמושים מטריפולי דרומה, לכיוון העיירה. הפלסטינים, בעודם מתקרבים אל העיירה, פתחו בירי לעבר מכוניות שנסעו בכביש המוביל אל שכא. כאשר נודע לתושבי העיירה על הלוחמים המתקרבים, קיבלו אנשי הכמורה הוראה לצלצל בפעמוני הכנסייה המקומית כאות אזהרה לתושבי העיירה וללוחמים המארונים. כאשר נכנסו הפלסטינים אל העיירה, התפתח במקום קרב בין שתי המיליציות: הפלסטינית והנוצרית. הפלסטינים החמושים, אשר היו רבים מספרית מהלוחמים הנוצרים, גברו על הלוחמים הנוצרים, וכבשו את העיירה.
לאחר כיבוש העיירה, החלו הפלסטינים טובחים בתושבים. לפי עדויות של ניצולים, התוקפים ירו ללא הבחנה בתושבים, שחטו אנשים בעזרת גרזנים, ערפו ראשים ואנסו נשים ונערות. כמו כן, ידוע כי התוקפים הציתו מבנים ומכוניות בהם, בין השאר, הסתתרו אזרחים. בכך, נמנעה מתושבים רבים האפשרות להינצל והם נשרפו בעודם בחיים. בטבח זה נרצחו לפחות 117 נוצרים תושבי העיירה ומספר תושבים מהכפרים הסמוכים, אשר עברו באזור. בנוסף לכך, נזרע הרס רב בעיירה, מבנים רבים ניזוקו קשות והכנסייה המקומית הושחתה.
לאחר הטבח.
לאחר הטבח נשארו הכוחות הפלסטיניים בעיירה, שהייתה עד כה מובלעת נוצרית, וסיפחו אותו לשטח שבשליטתם. לאחר היוודע האירוע לראשי המיליציות הנוצריות, החליט אטיין סאקר לשלוח למקום יחידת לוחמים מהמיליציה שלו, "שומרי הארזים" ואליהם הצטרפו כתגבורת לוחמי הפלנגות הנוצריות, בניסיון לכבוש את העיירה חזרה מידי הפלסטינים. בקרב שהתפתח בין שני הכוחות, ב-10 ביולי כבשו הנוצרים את העיירה והניסו את הכוחות הפלסטיניים לצפונה של העיירה, הגובלת בשטח שבשליטתם, ומאוחר יותר הם הונסו מהעיירה כולה. לאחר הטבח, ועל-מנת למנוע מצב עתידי של טבח נוסף בעיירה, הציבו שומרי הארזים יחידת לוחמים לשמור על העיירה ותושביה.
יש הסוברים שטבח זה הוא אחד המניעים לטבח תל א-זעתר אשר ביצעו לוחמי מיליציות מארוניות ב-12 באוגוסט אותה השנה, בתושבי מחנה הפליטים הפלסטינים תל א-זעתר שבפאתי ביירות ובו נהרגו למעלה מ-1,000 פלסטינים.
עותניאל
Blade of the Immortal
Blade of the immortal
להבו של האלמוות
מוצמוץ
מוסמוס
מוסמוס (נקרא גם: מוצמוץ; בערבית: مُصْمُص, תעתיק מדויק - מצמץ) הוא כפר בצפון מזרח ואדי עארה הנכלל במעלה עירון. הכפר משתרע משני צידי כביש 65, מזרח ומערב.
הכפר שוכן בגובה 366 מטר מעל פני הים, שטחו בתקופת המנדט הבריטי הגיע לכ-6,000 דונמים והופץ באזורי אלרוחה ומארג' בן עאמר, אך כיום הוא אינו עולה על 400 דונמים.
כפר מוסמוס נחשב לראשון מכפרי אום אל-פחם, ונבחרו הראשון היה חאג'י מחמוד איסמעיל. כיום ענייניו מנוהלים על ידי המועצה המקומית, טאלעת ערה, "מעלה עירון", הכוללת ארבעה כפרים נוספים: זלפה, סאלם, מושירפה ואל ביאדה.
בכפר מתגוררים כ-4,215 נפש, כולם מוסלמים ערבים. בכפר יש ארבע משפחות (שכונות) גדולות - אגבאריה, אבו שהאב, מחאגנה, שרקאוי. המשורר ראשד חוסיין נולד בכפר.
היסטוריה.
במוסמוס נמנו 222 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922 ו-256 תושבים במפקד של 1931. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נכלל הכפר בהערכה של אום אל-פחם וסביבותיה. במסגרת הסכם שביתת הנשק עם ירדן עבר הכפר לשליטת ישראל. בשנת 1954 הוקם בכפר מסגד. הכפר היה מאחרוני היישובים שהיה חסר מעמד מוניציפלי. בשנת 1973 ביקש משרד הפנים להכריז במקום על מועצה מקומית, אך התושבים סירבו והכפר המשיך להיות חסר מעמד מוניציפלי במשך שנים רבות. לבסוף הכפר הוכלל במועצה מקומית מעלה עירון שהוקם בשנת 1996.
ספורט.
לכפר קבוצת כדורגל, "בני מוסמוס", המשחקת בליגה ג'. במסגרת תחרות גביע המדינה בכדורגל 2017/2018 הפתיעה הקבוצה כשניצחה את קבוצת בני לוד מהליגה הלאומית.
ג'ין קירקפטריק
ג'ין קירקפטריק (באנגלית: Jeane Kirkpatrick; 19 בנובמבר 1926 – 7 בדצמבר 2006) הייתה שגרירת ארצות הברית באו"ם, והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
חייה.
קירקפטריק נולדה באוקלהומה וסיימה לימודים לתואר ראשון בברנרד קולג' , מכללת נשים הקשורה לאוניברסיטת קולומביה, בשנת 1948. היא קיבלה תואר שני מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1950 ודוקטורט מהמכון למדע המדינה פריז.
הייתה מרצה למדע המדינה באוניברסיטת ג'ורג'טאון החל משנת 1967 ובשנת 1973 קודמה לדרגת פרופסור. בשנת 1975 היא פרסמה ספר על נשים בפוליטיקה. קירקפטריק הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית ותמכה במדיניות חוץ נצית. בתחילת 1977 שמה עלה כמועמדת לשגרירת ארצות הברית בישראל. אולם בהמשך נשיאותו של קרטר היא ביקרה אותו בחריפות על מדיניות החוץ שלו, במאמר בקומנטרי. המאמר הובא לידיעת רייגן במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980, ורייגן הזמין אותה לפגישה ממנה היא יצאה תומכת של רייגן. בכך הייתה מקבוצה של נאו-קונסרבטיבים שעברו למפלגה הרפובליקנית לאור ביקורתם על ממשלו של ג'ימי קרטר ובשל תמיכתם במדיניות החוץ הנצית של רייגן. במהלך ימי ההכנה לתחילת כהונתו של רייגן כנשיא היא נקבעה כמועמדת לתפקיד שגרירת ארצות הברית באו"ם.
קירקפטריק נודעה ביותר בשל המאמר שלה Dictatorships and Double Standards ('דיקטטורות וסטנדרט כפול') שנחשב לאחד מהטקסטים הקנוניים של הנאו-קונסרבטיבים.
בשנת 1985 העניק לה הנשיא רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
קירקפטריק נפטרה בביתה ב-7 בדצמבר 2006 לאחר שסבלה מאי-ספיקת לב.
מושיריפה
ביאדה
מושריפה
בירגו דיוף
ספרות סנגלית
לספרות הסנגלית תפקיד חשוב בספרות האפריקאית. מרבית המשוררים והסופרים הסנגליים כותבים בצרפתית, שפת הכובש הקולוניאלי לשעבר, אך קיימים גם פרסומים בערבית ובוולוף.
המשורר המפורסם ביותר מסנגל היה גם נשיאה הראשון, לאופולד סדאר סנגור. סנגור, מראשוני התנועה הפרנקופונית ותנועת הנגריטוד, היה גם האפריקאי הראשון שהתקבל כחבר באקדמיה הצרפתית ונחשב לבולט שבין האינטלקטואלים האפריקאים.
בין הסופרים הבולטים האחרים בספרות הסנגלית, ניתן לציין את Cheikh Hamidou Kane, בירגו דיופ, ובובקאר בוריס דיופ. ניתן גם להכליל אולי את יצירותיו הספרותיות של הקולנוען עוסמן סמבן.
ספרות סנגלזית
רויאל אנטוורפ
גטנבורג
ריאל מיורקה
בן אלמוות
בית הכנסת בטרונדהיים
בית הכנסת בטרונדהיים (בנורווגית: Synagogen i Trondheim) הוא בית כנסת הממוקם בטרונדהיים שבנורווגיה, והוא אחד מבתי הכנסת הצפוניים ביותר בעולם. בית הכנסת משרת את הקהילה היהודית של טרונדהיים מאז הקמתו ב-13 באוקטובר 1925. הבניין שימש קודם לכן את חברת הרכבות הנורווגית. הוא החליף את בית הכנסת הראשון של טרונדהיים (Synagogen i St. Jørgensveita i Trondheim).
יהודים הגיעו לטרונדהיים החל משנות ה-80 של המאה ה-19, בעיקר מן הארצות הבלטיות. ב-1905 הוקמה רשמית קהילה בעיר. ב-1941, כשנה לאחר פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה, חיללו הגרמנים את בית הכנסת, בזזו אותו והפכו אותו לאורווה. 135 יהודים מטרונדהיים שלא ברחו לשוודיה השכנה, גורשו אל מותם. רק חמישה מבין המגורשים שרדו את השואה.
ב-1947 שוקם בית הכנסת וב-1997 הוקם במקום גם מוזיאון יהודי.
רודפתסערה
רודפתסערה הוא הספר השני בסאגת טוויג, בסדרה "קורות קצעולם".
עלילה.