טבעת איינשטיין (על שמו של אלברט איינשטיין) היא תופעה בתחום אסטרונומיה תצפיתית בה תנועת קרני האור המגיעות מגרם שמיים מוסטת על ידי מסה גדולה במיוחד, כך שלצופה דמות המקור של גרם השמיים נראית כטבעת. תופעה זו היא מקרה פרטי של עידוש כבידתי.
טבעת איינשטיין מתרחשת כאשר מקור האור, המסה המשמשת כעדשה והצופה נמצאים כולם על ציר אחד.
טבעת איינשטיין המלאה הראשונה שתועדה, המכונה B1938+666, אותרה בשנת 1998 על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת מנצ'סטר במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק וטלסקופ החלל האבל של נאס"א.
מנצ'סטר הפולנית
קרב מסאנה
קרב מסאנה ניטש ב־264 לפנה"ס על אדמת מסאנה שבסיציליה, תחילה בין חילות רומא לצבא סירקוסאי ומיד אחר כך בינם לבין חיל קרתגי. הייתה זו ההתנגשות הצבאית הראשונה בין רומא לקרתגו, והיא מציינת את תחילתה של המלחמה הפונית הראשונה. זאת ועוד, הייתה זו הפעם הראשונה בה נלחם צבא רומאי מחוץ לגבולות איטליה. מסאנה (Messana, מסינה של ימינו) שוכנת בקצה הצפון־מזרחי של האי סיציליה, וחולשת על מצר הים המפריד בינו לבין איטליה.
הממרטינים ופרשת מסאנה.
המלחמה הראשונה בין רומא לקרתגו, הנקראת "המלחמה הפונית הראשונה" (264 - 241 לפנה"ס), פרצה כתוצאה ישירה של התערבותן הצבאית של השתיים במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד העיר היוונית מסאנה. ב־289 לפנה"ס השתלטו על העיר בכוח הזרוע הממרטינים, שכירי חרב משוחררים שמוצאם מקמפניה שבאיטליה ושרתו לפנים בצבא אגתוקלס מסירקוסאי, אביו של היירון. מכאן יצאו הממרטינים למסעות שוד וביזה וכפו על הערים השכנות להם בצפון־מזרח האי להעלות להן מס. הם הוכו ב־278 לפנה"ס על ידי פירוס מלך אפירוס, אך הצליחו להתאושש. שנים אחדות אחר כך, ב־265 לפנה"ס, הכה היירון את צבאם מכה ניצחת בקרב ליד הנהר לונגנוס (Longanus), מערבית למסאנה. בעקבות המפלה, כותב פוליביוס, התמוטטו הממרטינים כליל, ועל כן "פנו אחדים מהם אל הקרתגים ועמדו למסור את עצמם לידיהם ולהעביר להם את האקרופוליס (של מסאנה), ואחרים שלחו שליחים לרומא, הציעו למסור לידם את העיר וביקשו עזרה לעצמם כבני עם קרוב."
דיודורוס סיקולוס מביא גרסה שונה לאשר ארע, וכותב כי הממרטינים המובסים כבר עמדו להיכנע ולהסגיר להיירון את עירם הנתונה במצור, ורק במזל נחלצו מהגורל הצפוי להם. שייטת קרתגית עגנה אז במקרה באיים הליפאריים, וכשנודע למפקדה חנו (Hanno) על תבוסת הממרטינים, פנה מייד אל היירון, לכאורה כדי לברכו על ניצחונו, אך למעשה כדי לסכל בתחבולות את תוכניותיו. הוא הצליח לשכנע את היירון שלא לנקוט פעולה נוספת, אפשר בהבטיחו כי יסייע לו להשתלט בעורמה על העיר או אולי באומרו כי מסאנה היא כבר בעלת בריתה של קרתגו. היירון, מכל מקום, עצר את התקפתו על העיר, הממרטינים נעתרו להצעתו של חנון ופתחו את השערים לחיל המצב הקרתגי ואז נסוג היירון ושב לסירקוסאי.
המקורות ההיסטוריים שברשותנו אינם מסבירים מדוע נחלקו או נמלכו הממרטינים בדעתם ופנו לרומא. מאז המאה השישית לפנה"ס ניהלה קרתגו מאבק בלתי פוסק עם הערים היווניות על השליטה בסיציליה, ובמיוחד נגד סירקוסאי, מאבק שלא הוכרע. למסאנה נודעה חשיבות רבה בשל מיקומה הגאוגרפי, ואפשר שהממרטינים חששו כי דריסת הרגל שהעניקו לקרתגים תקל עליהם להשתלט על העיר בבוא היום והם עצמם יסולקו ממנה או יאבדו את מעמדם. כשהגיעה הבקשה לרומא התחבט הסנאט הרומי זמן רב אם להיענות לה. העניין הוכרע בסופו של דבר (על פי אחת הגרסאות) על ידי אספת העם, אולי בהשפעת אפיוס קלאודיוס קאודקס, אחד משני הקונסולים, שגם מונה לעמוד בראש חיל המשלוח. אין להתפלא על ההתלבטות, שכן להחלטה הייתה משמעות מרחיקת לכת. רומא וקרתגו היו קשורות ביניהן בהסכם שנחתם עוד בשנת 306 לפנה"ס, בו הכיר כל צד בתחומי ההגמוניה של הצד האחר: הרומאים התחייבו שלא להתערב בענייני קרתגו בסיציליה, והקרתגים התחייבו שלא להתערב בענייני רומא באיטליה. משמעותה המעשית של הפרת ההסכם מצדה של רומא הייתה הכרזת מלחמה. זאת ועוד, הרומאים לא התנסו מעולם בניהול מלחמה מעבר לגבולות ארצם, לא כל שכן נגד מעצמה שעיקר כוחה בים, בעוד להם עצמם אין ולו אניית מלחמה אחת.
השיקול שהכריע את הכף, לדברי פוליביוס ואחרים, היה חששם של הרומאים מפני קרתגו. שנים מעטות חלפו מאז השלימו הרומאים את השתלטותם על איטליה כולה, להוציא גאליה. התבססות קרתגית מעברו השני של המצר ובקרבה כה רבה לאיטליה נראתה כסכנה להגמוניה ולמעמדה של רומא בחצי האי. רוב החוקרים סבורים שפוליביוס הרחיק לכת באומרו כי "הרומאים ראו כל זאת מראש וחשבו, שהכרח הוא לא לנטוש את מסאנה ולא להרשות לקרתגים לבנות כביכול גשר למעברם לאיטליה." ספק רב אם היו לקרתגים שאיפות להרחיב את תחומי השפעתם אל איטליה, אך גם אם טעו הרומאים בפירוש כוונותיהם, לא ניתן לשלול כי אומנם חשו סכנה.
חיל המשלוח הרומאי וחציית המצר.
הפיקוד על חיל המשלוח נמסר, כאמור, לידיו של אפיוס קלאודיוס, אחד משני הקונסולים של אותה שנה (264/263 לפנה"ס). כפי הנראה כלל הכוח שני לגיונות.
מאחר שבאותו זמן לא היו לרומאים אניות מלחמה משל עצמם, הם שאלו אוניות־חמישים וטריארות מבעלות בריתם הימיות (socii navales) טארנטום, לוקרי, אליאה וניאפוליס ובהן העבירו את חיל המשלוח מרגיום אל מסאנה.
לדברי פוליביוס חצה צי המשלוח את המצר בלילה תוך סכנה רבה והותקף תוך כדי המעבר על ידי הצי הקרתגי. אחת מאניות המלחמה הקרתגיות עלתה על החוף ונתפסה על ידי הרומאים. לאחר קרב אקרגס והתמשכות המלחמה החליטו הרומאים חסרי הניסיון והידע בבניית אניות להקים צי מלחמתי משל עצמם; הם השתמשו באנייה זו כדגם, ועל פיה בנו 100 קווינקוורמות ו־20 טרירמות.
הלחימה נגד הסירקוסאים והקרתגים.
כשהתבשרו הממרטינים על החלטת הסנאט, "גירשו באיומים ובתחבולות את מפקד הקרתגים, שכבר החזיק באקרופוליס, הזמינו את אפיוס ועמדו למסור לידיו את העיר." בתגובה הוליכו הקרתגים כוחות צבא וצי מליליבאום אל מסאנה, אך לא לפני שתלו על צלב את מפקד חיל המצב באשמת "שיקול מוטעה ומורך לב". את ציים המלחמתי הציבו ליד כף פלוריאס (Pelorias), בקצה הצפוני־מזרחי של סיציליה, ואילו חיל היבשה שלהם חנה ליד סינייס (Syneis), מקום לא ידוע סמוך למסאנה, ומשם הטיל הסגר (obsidio) על העיר. היירון ראה בהתפתחות הבלתי צפויה הזדמנות לסלק סופית את הממרטינים מהאי, כרת ברית עם חנו בן חניבעל מפקד הקרתגים, והוליך גם הוא את צבאו אל מסאנה. חיל היבשה הסירקוסאי הקים את מחנהו ליד ההר הכלקידי, וסגר על העיר מצדה השני.
לדברי פוליביוס, נחת הצבא הרומי בחופי מסאנה כשהעיר כבר הייתה נתונה במצור. לגאטים נשלחו אל היירון ומפקד הקרתגים, ומשסרבו להסיר את המצור, הכריזו הרומאים רשמית על המלחמה. אפיוס קלאודיוס החליט לתקוף תחילה את הסירקוסאים, הוציא את צבאו מן המחנה ונערך לקרב; היירון נענה לאתגר וערך גם הוא את חייליו. קיימים הבדלים ניכרים במקורות ביחס לאשר ארע, אך כפי הנראה נמשכה הלחימה זמן רב תוך אבדות לשני הצדדים והסתיימה ללא הכרעה ניצחת. אם לקבל את דברי זונאראס, בקרב הוכו הפרשים הרומיים, אך ידם של החיילים הרומיים כבדי החימוש הייתה על העליונה. היירון, מכל מקום, נסוג עם צבאו לסירקוסאי. "למחרת היום", כותב פוליביוס, "כאשר נודע לאפיוס על הסתלקות הסירקוסאים, ובהיותו מעודד מכך, החליט שלא להתמהמה, אלא להתקיף מיד את הקרתגים." בהתנגשות גברו חייליו של אפיוס קלאודיוס על יריביהם הקרתגים והסבו להם אבדות רבות. הנותרים נמלטו אל הערים הסמוכות. לדברי זונאראס נמצא צבא הקרתגים על מין חצי אי, שבצדו האחד הים ובצדו האחר ביצות קשות למעבר; את פתח הכניסה היחיד בצוואר חצי האי הם ביצרו בחומת דייק. הרומאים ניסו להבקיע את דרכם פנימה אך נאלצו לסגת תחת מטר כבד של חצים וכידונים. רוחם של הקרתגים התחזקה והם החלו רודפים אחר הרומאים הנסוגים עד מעבר לצוואר חצי האי. חייליו של אפיוס קלאודיוס ניצלו את ההזדמנות שנקרתה להם, סבו לאחור, הכו והרגו רבים מהם. היתר נסוגו אל המחנה ולא העזו לצאת ממנו כל עוד נמצא אפיוס קלאודיוס במסאנה.
גם על אשר אירע לאחר הקרב קיימות גרסאות אחדות. פוליביוס כותב כי אחרי הניצחון והסרת המצור מעל מסאנה, פשטו חייליו של אפיוס קלאודיוס על ארצם של הסירקוסאים ובעלי בריתם והשחיתו אותה מבלי שאיש יתייצב נגדם, ואחר כך הקימו את מחנם לפני סירקוסאי וצרו עליה. דיודורוס, לעומת זאת, מספר כי אחרי מפלת הקרתגים הטיל הקונסול הרומי מצור על אכטלה (Echetla), "אבל לאחר שאיבד חיילים רבים נסוג אל מסאנה". על פי זונאראס, הוליך אפיוס קלאודיוס את חייליו ממסאנה אל סירקוסאי, אך התקפותיו על העיר נהדפו; הוא ראה כי לא יוכל להכריע את העיר במצור בשל בעיות אספקה ומחלות שפרצו בקרב אנשיו, ולכן שב אל מסאנה, השאיר בה חיל מצב והפליג אל רגיום. על אף הישגיו של קלאודיוס, ניצחונו במערכה לא היה מכריע, ואפשר שבשל כך לא נתכבד בתהלוכת ניצחון כמו יורשו בתפקיד מאניוס ואלריוס מסאלה, מי שניהל עם עמיתו מ' אוטקיליוס קראסוס את המערכה בשנה שלאחר מכן.
הערות שוליים.
עופר בן צבי
עופר בן צבי הוא אלוף-משנה במילואים, אשר פיקד על עוצבת ברעם, חטיבה 226 וגדוד 202.
שירותו הצבאי.
עם גיוסו לצה"ל התנדב בן צבי לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה. כמפקד גדוד 202 של הצנחנים, הובילו במספר פשיטות בלבנון ובהן מבצע איש דמים, מבצע מוביל, מבצע סיגל ומבצע ערבית. לאחר מכן פיקד על חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים. בשנים 1982 עד 1984 פיקד על עוצבת ברעם.