הוא החזיק במשרות אקדמיות במספר אוניברסיטאות: ברוקלין קולג', אוניברסיטת ראטגרס, הנטר קולג', אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת דה-פול בשיקגו (בה שימש בדרגת Assistant Professor בין השנים 2007-2001, המקבילה למרצה או מרצה בכיר בישראל). ביוני 2007 החליטה הנהלת אוניברסיטת דה פול שלא להעניק לפינקלשטיין קביעות. רוב חברי המחלקה למדע המדינה, בה שימש כמרצה, הצביעו בעד הענקת קביעות אולם דרגים בכירים יותר דחו את המלצתם. בתגובה תבע פינקלשטיין את המוסד. התביעה הסתיימה בפשרה כספית (שלא פורסמה) ופינקלשטיין עזב את האוניברסיטה. כיום הוא מתפקד כ"חוקר עצמאי" (Independent Scholar).
עמדותיו כלפי ישראל.
פינקלשטיין הוא ממבקריה החריפים של מדיניות ישראל כלפי הערבים וכתב שורה של ספרים ומאמרים בנושא.
בספרו "תעשיית השואה" האשים את ישראל בשימוש מניפולטיבי בזכר השואה ובאנטישמיות להצדקת מדיניות בלתי לגיטימית.
בראיון שנתן בפברואר 2009 לעיתון הטורקי "זאמאן" אמר: "ישראל הופכת למדינה בלתי שפויה ... כל העולם רוצה שלום, אירופה רוצה שלום, ארצות הברית רוצה שלום, אבל המדינה הזו (ישראל) רוצה מלחמה, מלחמה, מלחמה. בשבועות הראשונים לטבח (שבוצע על ידי ישראל) היו דיווחים בתקשורת הישראלית שישראל אינה רוצה להכניס את כל הכוחות לעזה כדי לתקוף את אירן. אחר כך היו דווחים שהיא מתכננת לתקוף בלבנון. זו מדינה מטורפת". וש"עבר הרבה זמן מאז הרגשתי קשר רגשי עם מדינת ישראל, אשר ללא רחמים ובברוטליות לא אנושית ממשיכה את המלחמות הרצחניות האכזריות הללו".
פינקלשטיין מצהיר כי התמיכה בישראל בארצות הברית ובאירופה נמצאת בירידה משמעותית מכוון שהמדיניות הישראלית היא "בלתי ניתנת להגנה". לטענתו ירידה בתמיכה זו מורגשת בעיקר בקרב יהודים אשר מגדירים עצמם ליברלים ולא יכולים להזדהות יותר עם המדיניות הישראלית בשטחים.
בינואר 2008 ביקר פינקלשטיין בלבנון כאורח רשמי של ארגון חזבאללה ונפגש עם בכיריו. הגדיר את הארגון כ"מייצג את התקווה" וציין כי "לפעמים אני חושב שזה דבר טוב מאוד שהחזבאללה הביא לתבוסת ישראל, אתם מוכרחים להמשיך להכות על ראשם עד אשר יתעשתו". במהלך ה-23 במאי 2008 לאחר שנחת בנמל התעופה בן-גוריון בדרכו לביקור במחנה פליטים בשטחים, אסרה ישראל את כניסתו, "בשל חשדות לקשרים לגורמים עוינים בלבנון".
פינקלשטיין תומך בפתרון של שתי מדינות על בסיס קווי 67 ופתרון שנוי במחלוקת לבעיית הפליטים הפלסטינים. עם זאת, הוא הצהיר כי שיבה מלאה של כל הפליטים לתחומי ישראל אינה ישימה ולכן אין טעם לשאוף להגשים אותה. כמו כן, פינקלשטיין מתנגד לתנועה האנטי ישראלית BDS, מכיוון שלטענתו היא לא מכירה בזכותה של ישראל להתקיים.
בזמן מבצע עופרת יצוקה ואחריו, האשים את ישראל שהיא יצאה למבצע כדי "לשקם את ההרתעה" כלומר "להטיל אימה על האזור", ובשביל לסכל "מתקפת שלום" של חמאס שהתכוון להגיע להסדר עם ישראל על בסיס גבולות 67.
בשנת 2009 הוציא את הספר "הפעם הלכנו רחוק מדי" על מבצע עופרת יצוקה. פינקלשטיין קבע בספר זה כי ישראל לא יצאה למלחמה בעזה אלא לטבח מתוכנן נגד תושבי עזה. שם הספר לקוח מתוך מאמר של העיתונאי גדעון לוי באותו השם.
ברטולד לסקר
ברטולד לסקר (בגרמנית: Jonathan Berthold Lasker) (31 בדצמבר 1860 - 19 באוקטובר 1928) היה שחמטאי יהודי-גרמני ורופא במקצועו.
לסקר היה אחיו הבכור של אלוף העולם, עמנואל לסקר. בשנת 1894 נישא לאלזה לסקר-שילר והתגרש ממנה בשנת 1903.
לסקר בילה את מרבית חייו בברלין שם שיחק בתחרויות מקומיות. בשנת 1881 חלק מקום ראשון עם זיגברט טאראש ובתחרות אחרת באותה שנה הגיע למקום השני לאחר קורט פון ברדלבן. בשנת 1883 חלק מקום 1-4 ולאחר משחקי פלייאוף הגיע למקום הרביעי (ניצח: הרמן פון גוטשאל). בשנת 1887 חלק מקום 5-6 (ניצח: מקס הרמוניסט).
את התוצאה הטובה ביותר השיג כאשר חלק את המקום הראשון ביחד עם אחיו בתחרות ברלין 1890. הוא הגיע למקום השני, לאחר הורציו קארו בתחרות ברלין 1891. בתחרות ברלין 1898/99 הגיע למקום העשירי (ניצחו: תיאודור פון שווה, אמיל שאלופ והורציו קארו).
בשנת 1902 זכה באליפות ניו-יורק.
הרפובליקה היגוסלבית לשעבר של מקדוניה
קטגוריה (תורת הקטגוריות)
שכיב שנאן
שכיב מוראד שנאן (בערבית: شكيب مراد شنان; נולד ב-20 ביוני 1960) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי. חבר הכנסת לשעבר. בכנסת ה-17 מטעם מפלגת העבודה ובכנסת ה-18 מטעם מפלגת העצמאות.
ביוגרפיה.
שנאן הוא בן העדה הדרוזית, נולד וגדל בחורפיש. בשירותו בצה"ל (1979–1982) הוא שירת כלוחם בגדוד חרב ובסיירת 244. לאחר מכן הוא סיים לימודי תואר ראשון במזרחנות, לימודים כלליים ולימודי קדם במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיו חזר לכפרו ושימש בין השנים 1989–1995 כמורה, רכז החטיבה העליונה וממלא מקום מנהל בית הספר התיכון העל-יסודי השש-שנתי בחורפיש.
לאחר תקופת פעילות בהסתדרות שימש שנאן עוזר לסגן שר משרד הפנים סאלח טריף. לאחר הבחירות לכנסת הארבע עשרה הוא עבר לשמש יועץ בכיר לשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה. שנאן מילא תפקיד זה בין השנים 1997–2001 ולאחריו שימש מפקח ארגון ומנהל במחוז הצפון של משרד העבודה והרווחה ומנהל משרד הרווחה במחוז. בשנת 2005 הוא מונה על ידי שר הפנים אופיר פינס לשמש יועץ בכיר לשר, תפקיד בו החזיק כשנה.
בשנת 2006 התמודד שנאן לרשימת מועמדי מפלגת העבודה לכנסת ה-17 ונבחר למקום העשרים במשבצת המשוריינת לנציג העדה הדרוזית. טרם מינויו של ראלב מג'אדלה לשר, הועלה שמו כמועמד אפשרי לתפקיד מטעמו של יו"ר המפלגה עמיר פרץ. עם פרישתו של אפרים סנה מהמפלגה והתפטרותו מן הכנסת - נכנס שנאן לכנסת במקומו, ב-28 במאי 2008 וכיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-16 ברשימת העבודה לכנסת אך לא נכנס לכנסת לאחר הבחירות ושב לתפקיד מפקח מנהל במחוז הצפון של משרד הרווחה.
בפברואר 2012 הצטרף שנאן למפלגת העצמאות. לאחר התפטרותו של מתן וילנאי שמונה להיות שגריר ישראל בסין הושבע שנאן כחבר כנסת ב-15 בפברואר.
באוקטובר 2017 נשא דברים בכנס "נשים עושות שלום" בירושלים.
במהלך הבחירות המקדימות לכנסת ה-25 בליכוד התמודד לרשימת הליכוד.
חיים אישיים.
שכיב שנאן הוא תושב חורפיש שבגליל. הוא נשוי ואב לחמישה ילדים. אחד מבניו, רב-סמל מתקדם כמיל שנאן, נפל במילוי תפקידו בפיגוע בהר הבית ב-14 ביולי 2017.
השדרה התשיעית
השדרה התשיעית (באנגלית: Ninth Avenue), המכונה גם שדרת קולומבוס (באנגלית: Columbus Avenue) היא שדרה בצידו המערבי (ה"וסט סייד") של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
השדרה חד סטרית, והתנועה בה נעה לכיוון דרום.
מהלך השדרה.
מוצאה של השדרה ברחוב 14 במערב שכונת גריניץ' וילג' שבדרום רובע מנהטן. השדרה משתרעת צפונה על פני 45 גושי בניינים עד מפגשה עם רחוב 59, שם משתנה שמה ל"שדרת קולומבוס" על שם כריסטופר קולומבוס. מרחוב 59 ממשיכה השדרה צפונה דרך שכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של רובע מנהטן), עד רחוב 110, שם משתנה שם השדרה ל"דרך מורנינגסייד" (Morningside Drive), והשדרה ממשיכה את מהלך צפונה דרך שכונת מורנינגסייד הייטס עד רחוב 122, שם נפסק מהלכה של השדרה. השדרה מופיעה שוב בין הרחובות 201 ו-208, נפסקת שוב ומופיעה בשלישית בין הרחובות 215 ועד 225.
אתרים בעלי חשיבות.
בשדרה נמצאת תחנת האוטובוסים המרכזית של רשות הנמלים (במפגש השדרה עם רחוב 41), ומרכז לינקולן לאמנויות הבמה (במפגש השדרה עם ברודוויי ורחוב 65).
היסטוריה.
השדרה נבנתה בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811). בשנת 1891 נבנה לאורך השדרה קו הרכבת העילית של השדרה התשיעית (Ninth Avenue Elevated), אשר השתרע לכל אורכה של השדרה מראשיתה ועד רחוב 116. רכבת זו הייתה הרכבת העילית הראשונה ובה שלוש מסילות (אף שהשימוש במסילה האמצעית החל רק בשנת 1916. המסילה נבנתה בגובה של כ-30 מטרים מעל הרחוב, והעיקול החד בפנייה מהשדרה לרחוב 110 זכה לכינוי "עיקול ההתאבדות" ("Suicide Curve"). קו הרכבת פעל עד שנת 1940, עת נהיה מיותר לאור הארכת קו הרכבת התחתית של השדרה השמינית; לאחר הפסקת פעולתו פורקה המסילה.
השדרה בתרבות.
השדרה מופיעה במרכז יצירתו של סול סטיינבר "מבט על העולם מהשדרה התשיעית" המתארת את השקפת המבט של תושב ניו יורק על יתר ארצות הברית.
ברחוב נערכים במהלך השנה מספר ירידי רחוב, ובהם יריד אוכל בינלאומי שנערך מדי שנה בשכונת מטבח הגיהנום.
יעקב ספיר הלוי
גדעון שפר
גדעון שפר (נולד ב־1948) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. שירת כראש אגף כוח האדם בין השנים 1995–1998, וכטייס קרב בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה.
שפר נולד בשם גדעון שפורר בפולין, אביו נפטר סמוך ללידתו. עלה לישראל עם אמו בשנת 1950 וגדל במעברת עתלית ומעברת טירת כרמל. בשנת 1966, בתום לימודיו בבית הספר הטכני של חיל האוויר, התגייס לצה"ל ושירת כטכנאי אלקטרוניקה. לאחר מכן הוא הוכשר בקורס טיס ושירת כטייס קרב בטייסות סקייהוק ופנטום.
במלחמת ההתשה שירת בטייסת 201, במלחמת יום הכיפורים שימש טייס מוביל בטייסת 119 ("העטלף"). כשבועיים לאחר המלחמה, ב-9 בנובמבר 1973, ביצע גיחת צילום בחזית המצרית שבמהלכה נורו לעברו טילי SA-2 רבים. המטוס נפגע משני טילים ושפר, יחד עם הנווט , נטשו אותו בתנאים קיצוניים - בגובה 48 אלף רגל (יותר מ-14,000 מטרים), ובמהירות 1.7 מאך (קרוב ל-2,100 קמ"ש). הנווט, צידון, נהרג בעת הנטישה ואילו שפר נפגע בגבו, ידיו נתלשו ממקומן והוא סבל משברים בפנים. הוא נפל בשבי המצרי ושהה בו כשבועיים. כשחזר נקבעו לו 52 אחוזי נכות.