היא עברה לאוקלנד בשנת 1949 לאחר שבעלה השני, ויליאם קופר, נפטר. שם עברה מפעילות פוליטית מקומית ללאומית. בספטמבר 1951 היא נבחרה לנשיאה הראשונה של הארגון החדש הליגה לרווחת נשים מאוריות, אשר קידם נושאים כמו בריאות, דיור, חינוך ורווחה. בשנת 1957 היא פרשה מהתפקיד, והכנס השנתי העניק לה את התואר" " טה והאיה או טה מוטו ("אם האומה"), בהכרה על פועלה הרב.
במהלך שנות ה-60, היא המשיכה לעבוד בפרויקטים סביב אוקלנד, והייתה פחות באור הזרקורים הארצי. הדבר השתנה בשנת 1975, כאשר קואליציה של ארגונים מאוריים ביקשה ממנה להוביל אותם במחאה נגד גזילת אדמות מאוריות. היא הסכימה, וארגנה "היקוי" (צעדה) מקצהו הצפוני של האי הצפוני של ניו זילנד ועד לבית הפרלמנט בוולינגטון בקצה השני של האי. כך שבמהלך ספטמבר-אוקטובר 1975, כשהיא כמעט בת 80, קופר הפכה שוב לסמל לאומי מוכר, כאשר צעדה בראש "צעדת האדמה המאורית" לוולינגטון.
אותות והכרה.
בשנת 1953 מונתה קופר כחברת מסדר האימפריה הבריטית עבור שירותיה לעם המאורי. בשנת 1974, בטקס אותות לכבוד יום הולדתה של המלכה, היא קודמה לדרגת מפקדת מסדר האימפריה הבריטית עבור שירותי רווחה ותרבות לעם המאורי. בשנת 1981, בטקס אותות השנה החדשה, קופר קודמה פעם נוספת לדרגת דיים מפקדת מסדר האימפריה הבריטית ב-6 בפברואר 1991, היא הייתה למינוי ה-20 במספר למסדר ניו זילנד, הכבוד האזרחי הגבוה ביותר שניתן בניו זילנד.
מותה.
קופר חזרה למחוז הוקיאנגה בשנת 1983 ונפטרה שם בשנת 1994, בגיל 98.
אלכסיי וובודה
אלכסיי איבאנוביץ' וובודה (ברוסית: Алексей Иванович Воевода; נולד ב-9 במאי 1980) הוא נהג מזחלות מרוץ לשעבר ומתחרה הורדת ידיים מקצועני רוסי. אלוף אולימפי במרוץ מזחלות לזוגות ובמרוץ מזחלות לרביעיות (אולימפיאדת סוצ'י, 2014), זוכה מדליית כסף במרוץ מזחלות לרביעיות (אולימפיאדת טורינו, 2006), זוכה מדליית ארד במרוץ מזחלות לזוגות (אולימפיאדת ונקובר, 2010), אלוף העולם במרוץ מזחלות לזוגות לשנת 2011 וכן שלוש פעמים אלוף העולם בהורדת ידיים.
ביוגרפיה.
וובודה נולד בצ'רניהיב אוקראינה לאם אוקראינית ולאב רוסי. בנעוריו, נהג לשחק עם אביו בהורדת ידיים וכן ניצח את חבריו בבית הספר בתחרות זו. בשנת 1999, בהיותו בן 19, התקיים טורניר הורדת ידיים בעירו סוצ'י. וובודה, שהיה באותה עת חובבן, ניצח בתחרות ספורטאי מקצועני שהיה אלוף אירופה בהורדת ידיים. הוא החל להתחרות בענף הורדת הידיים באופן מקצועני בשנת 2000 בקטגוריית משקל כבד. נכון לשנת 2014, הוא שוקל 115 ק"ג והיקף שריר הזרוע הדו-ראשי שלו הוא 52 ס"מ. בין השנים 2002–2004 זכה 3 פעמים ברציפות בגביע העולם של ה-Zloty Tur בקטגוריית משקל כבד. בשנת 2004 זכה באליפות העולם להורדת ידיים של הפדרציה העולמית להורדת ידיים . בנוסף, זכה מספר פעמים באליפות אירופה ובאליפות רוסיה להורדת ידיים. בשנת 2002 החל לעסוק בענף המזחלות. בשנת 2006, זכה במדליית כסף אולימפית ביחד עם שותפו לענף, אלכסנדר זובקוב ובכך זיכה את רוסיה במדליה האולימפית הראשונה שלה בענף המזחלות. בשנת 2010, וובודה וזובקוב זכו במדליית ארד אולימפית. בשנת 2011 קבעו שיא עולם באליפות העולם שנערכה בגרמניה. בשנת 2014 זכו בשתי מדליות זהב אולימפיות (במזחלות לזוגות ובמזחלות לרביעיות). בשנת 2015, פרש מענף המזחלות.
בשנת 2011 אימץ וובודה אורח חיים טבעוני. לדבריו, בחר בטבעונות תחילה מטעמים בריאותיים ולאחר מכן מטעמים מוסריים. בשנת 2014, תמך בקמפיין להפסקת ניסויים קוסמטיים בבעלי חיים ברוסיה.
יהודה כהן (מנצח)
יהודה סומר כהן (נולד ב-13 באפריל 1954, ישראל) הוא פרופסור חבר
למוזיקה, מנצח, מעבד ומקים מערכות חינוכיות מוזיקליות. ייסד את מכללת "הד" למוזיקה בשנת 1991, ומשמש דיקן ומנהל בית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו כיום.
כהן הוא חוקר של המוזיקה של דיוק אלינגטון ובשנת 2020 פרסם את ספרו, "דיוק אלינגטון - מוזיקאי בשליחות בני עמו", בהוצאה משותפת של הקריה האקדמית אונו ואור-תו.
"הד ביג בנד".
ב 1990 הקים את "הד ביג בנד" - תזמורת ג'אז מקצועית, אותה הוא מנהל מוזיקלית ומנצח קבוע שלה. התזמורת הופיעה בארצות הברית ובדרום אמריקה, קיימה סדרות למינויים במועדון הבית שלה בתל אביב, ניגנה במסגרת סל תרבות במאות מופעים ברחבי הארץ. עם התזמורת הקליט יהודה 5 דיסקים בתחום הג'אז ומחזות הזמר. התזמורת בניצוחו של יהודה כהן לקחה חלק בפסטיבלים שונים בישראל.
חינוך מוזיקלי.
במערך החינוך למוזיקה פעל יהודה ב-40 השנים האחרונות בהקמה וניהול מוסדות החל מקונסרבטוריונים ועד מערכות אקדמיות אותם תכנן והביא לידי מימוש. הד המכללה למוזיקה היא פרי יצירתו ואיתה קיבל את הכרת המועצה להשכלה כגוף שרשאי להכשיר בוגרים לתואר ראשון במוזיקה. בנוסף למכללה ולתזמורת הוקמו חטיבות סאונד, מוזיקה יהודית ומוזיקה ערבית במוסד. בתחילת דרכו הקים וניהל את הקונסרבטוריון ביהוד ובאור עקיבא, וניהל את "מיתר" בגני תקווה.
בהפקות שניהל השתתפו מטובי המלחינים בעולם: מישל לגרנד, סר הריסון ברטוויסל, מרסל לנדובסקי, ראוטוורה, ועוד רבים וחשובים בתחום הג'אז.
בקריה האקדמית אונו, מלבד היותו דיקן ומנהל בית הספר למוסיקה, משמש גם כמרצה בקורסים: פיתוח שמיעה ריתמית, המוזיקה של דיוק אלינגטון, הקמה וניהול תזמורת ופרויקט גמר.
השכלה.
כהן הוא בעל לימודי תעודה בניצוח מהאקדמיה למוסיקה בת"א, בעל תואר ראשון במוזיקה לקולנוע מברקלי בוסטון, למד ניצוח סמפוני ואופראי ב- Boston Conservatory והשלים תואר שני בניצוח מהאוניברסיטה של מסצ'וסטס.
בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ודוקטורט מאוניברסיטת בר-אילן על מחקר המוזיקה של דיוק אלינגטון והשפעתה בתרבות האמריקנית.
בשנת 2020 הוענקה לכהן דרגת פרופסור חבר מקצועי על פעילותו הנרחבת בבנייה, הקמה וניהול מערכות חינוך מוזיקליות.
פוקימון הסרט הראשון
בריסטול 404
בריסטול 404, (Bristol 404) - היא מכונית סלון - קופה יוקרתית, 2 מושבים, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1955–1958.
בסך הכל יוצרו 52 יחידות. מנוע הבריסטול 404 היה מבוסס על דגם ב.מ.וו 326 הגרמני.
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בריסטול 400
בריסטול 400 (אנגלית: Bristol 400) היא מכונית סלון - קופה יוקרתית, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1947–1950. בסך הכל יוצרו 487 יחידות. בריסטול 400 הייתה המכונית הראשונה בסדרה 400 (400-412), וגם המכונית הראשונה שייצרה חברת בריסטול, מכונית שהייתה בנויה על גוף פלדה עם מצנפת אלומיניום.
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
גריל ומנוע הבריסטול 401 היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326, וסגנון הגוף היה מבוסס על דגם ב.מ.וו 327.
זיכיון מדיה
BFI London Film Festival
Toronto International Film Festival
בריסטול 402
בריסטול 402, (Bristol 402) - היא מכונית סלון-ספורט יוקרתית, 2 דלתות, קונברטיבל, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1948–1953.
בסך הכל יוצרו 23 יחידות.
הבריסטול 402 אשר יוצרה במקביל עם דגם הבריסטול 401 היו דגמי המכוניות השניות בסדרה 400.
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
גריל ומנוע הבריסטול 402 היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326.
הורים במשרה מלאה (סרט, 1989)
יוסף קרמיש
יוסף קרמיש (1907, זלוטניקי (Zolotnyky) שבאזור טרנופול - 2005, ישראל) היה ניצול השואה, מראשוני ומבכירי חוקרי השואה בשנות החמישים, מראשי הוועדה ההיסטורית היהודית והמכון ההיסטורי היהודי, היסטוריון פורה, יועץ לתביעה במשפט אייכמן ומקימו ומנהלו הראשון של ארכיון יד ושם.
קורות חייו.
קרמיש היה בעל תואר דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת ורשה, אותו קיבל בשנת 1937. הוא חקר את תולדות יהודי ורשה. בספטמבר 1939 גויס קרמיש לצבא פולין אך עם כיבוש מזרח פולין בידי ברית המועצות החל לנהל בית ספר בפרוביז'נה. עם פלישת גרמניה ב-1941 סייע קרמיש ליהודים נרדפים בתור עובד יס"ס. בהמשך תקופת השואה הסתתר קרמיש במספר מקומות באזור פרוביז'נה.
עם שחרור האזור, בקיץ 1944 גויס קרמיש לצבא הפולני ובתור קצין גבה עדויות מניצולי שואה. הוא היה בין מקימי "הוועדה ההיסטורית היהודית", יחד עם פיליפ פרידמן ונחמן בלומנטל. בסוף שנות הארבעים היה סגן יושב הראש במכון ההיסטורי היהודי בוורשה. בשנת 1950 עלה קרמיש לישראל ועבד בארכיון בית לוחמי הגטאות. ב-1953 ייסד את ארכיון יד ושם והיה מנהלו הראשון.
בנו, אליהו (אלי) קרמיש נהרג ביום השואה 1975 במהלך שירותו הצבאי. אשתו של קרמיש, בתיה, ניצולת שואה גם היא, שעבדה אחרי המלחמה עם לנה קיכלר והייתה אחות במקצועה, נפצעה קשה מאוד בפיגוע בשופרסל ברחוב אגרון בירושלים בשנת 1969, ועברה תקופת החלמה ממושכת.
מחקריו בישראל.
קרמיש היה חוקר שואת יהדות פולין. בין תחומי מחקרו היו ארכיון "עונג שבת" ועמנואל רינגלבלום, מראשי פעיליו. בשנת 1961 סייע לתביעה במשפט אייכמן.
בין ספריו:
דוד ואני
"דוד ואני" (1973-1974) הוא הדפס רשת מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט.
תיאור.