הנסיכה מוד הייתה "טום בוי" בילדותה. היא הייתה ידועה בשם "הארי" למשפחתה, על שם חברו של אביה, אדמירל הנרי קפל, שהתנהלותו במלחמת קרים נחשבה אמיצה במיוחד באותה תקופה. מוד השתתפה כמעט בכל הביקורים השנתיים ובמפגשים המשפחתיים של אמה בדנמרק, ומאוחר יותר ליוותה את אמה ואחיותיה בהפלגות לנורווגיה ולים התיכון. היא הייתה שושבינה בחתונתה של דודתה ביאטריס בשנת 1885 עם הנרי, נסיך בטנברג, ובחתונת אחיה ג'ורג' החמישי למרי מטק בשנת 1893.
מוד, יחד עם אחיותיה ויקטוריה ולואיז, קיבלו את המסדר הקיסרי של כתר הודו מסבתם המלכה ויקטוריה ב-6 באוגוסט 1887. כמו אחיותיה, היא גם החזיקה במסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט (מחלקה ראשונה) והייתה הצלב הגדול של מסדר בית החולים סנט ג'ון בירושלים.
נישואיה-מלכה רעיה.
בשנת 1896 נישאה מוד לדודנה, הנסיך קארל מדנמרק. כיוון שהחתן היה קצין בצי הדני עברה מוד להתגורר באופן קבוע בדנמרק. בשנת 1903 נולד בנם היחיד אלכסנדר אדווארד כריסטיאן פרדריק, נסיך דנמרק. לאחר פירוק האיחוד השוודי-נורווגי, נורווגיה הכריזה על עצמאותה ובחרה בנסיך קארל כמלך החדש של המדינה. היה זה מתוך מחשבה שעובדת היותו חתנו של מלך בריטניה תהיה לעזר למדינה הצעירה. לאחר שהבחירה אושרה במשאל עם, הוכתרו מוד ובעלה (שבחר בשם המלכותי "הוקון השביעי") בקתדרלת נידארוס כמלך ומלכת נורווגיה.
המלכה מוד מעולם לא איבדה את אהבתה לבריטניה, אך במהרה הסתגלה לארצה החדשה ולחובותיה כמלכה בת זוג. הוקמה חצר מלכות, ומארי מגדלנה רוסטאד מונתה לבת הלוויה שלה. מוד מילאה תפקיד חזק ודומיננטי בחצר המלכות ובתוך המשפחה, אך תפקיד דיסקרטי בציבור.
מוד נפטרה ב-20 בנובמבר 1938 בעת ביקור בבריטניה.
על שמה קרויים ארץ המלכה מוד באנטארקטיקה ומפרץ הנסיכה מוד בנונאווט.
מוד, נסיכת הממלכה המאוחדת
וינטור
הפארק המדינתי רדווד המבולדט
הפארק המדינתי "רדווד המבולדט" (באנגלית: Humboldt Redwoods State Park) הוא פארק מדינתי בקליפורניה במחוז המבולדט בצפון-מערב המדינה, ארבעים ושמונה קילומטרים מדרום ל וסמוך לכביש 101 של ארצות הברית. הפארק הוקם ב-1921 על ידי "הליגה להצלת עצי הרדווד" ושטחו היום 210 קמ"ר ההופכים אותו לשלישי בגודלו בין הפארקים המדינתיים של קליפורניה. הוא כולל תשעים ושישה קמ"ר של יערות ראשוניים, מהם 69 קמ"ר של היער הראשוני הגדול בעולם של עצי סקוויה נאה. מטרתו העיקרית היא שימור עצי סקוויה נאה כמו כארבעים פארקים ושמורות נוספות באזור החוף של קליפורניה, והוא משני הריכוזים החשובים והגדולים ביותר של מין זה לצד מערכת הפארקים רדווד.
למעלה מ-500 עצים הגבוהים ממאה מטרים מתוך למעלה מ-600 עצים בגובה זה צומחים בפארק, וכן גדלים בו 138 עצים מ-220 העצים הגבוהים מ-105 מטרים ו-26 מ-42 העצים הגבוהים מ-110 מטרים. הגבוה בהם המכונה "ענק הסטטוספרה", גובהו כ-113.3 מטרים והוא העץ השלישי בגובהו בעולם, ובשנים 2006-2000 נחשב לעץ הגבוה ביותר. 58% מ-50 העצים הידועים כגבוהים בעולם ו-66% ממאה העצים הידועים כגבוהים ביותר גדלים בפארק זה. רק שני עצים הצומחים בשטח "הפארק הלאומי רדווד" שהוא החלק המרכזי של "מערכת הפארקים רדווד", גבוהים מהעצים שבפארק המבולדט, כשהעץ הגבוה בעולם מכונה "היפריון".
מבין גדולי עצי ה"סקוויה נאה", העץ הגדול ביותר בפארק זה הוא "ענק ערוץ השור" שבמדידה האחרונה נפחו היה 882 מטרים מעוקבים של עץ כשגובהו 102.7 מטרים והוא העשירי בגודלו בין פרטי ה"סקוויה נאה" וה-44 בגודלו בין עצי העולם. מבין העצים הגבוהים מ-105 מטרים שבפארק המבולדט, הגדול ביותר הוא "עץ ענק" שגובהו 108.2 מטרים ונפחו 789 מטרים מעוקבים והוא העץ החמישה-עשר בגודלו בין עצי ה"סקוויה נאה" וה-57 בגודלו בין עצי העולם. "ענק הסטטוספרה" הוא הפרט ה-24 בגודלו של "סקוויה נאה" עם נפח של 650 מ"ק עץ, והוא הגדול ביותר מהעצים הגבוהים מ-110 מטרים הצומחים בפארק.
בפארק צומח גם אשוח דאגלס. בשטח הפארק זורם הערוץ הדרומי של הנהר איל, שהוא היובל הארוך ביותר והגדול ביותר של הנהר, ואורכו 169 קילומטרים מתוך 315 קילומטרים של הנהר כולו, והוא זורם לצד כביש 101 של ארצות הברית. דרך הפארק עוברת דרך הנוף "הכביש המדינתי 254 - שדרת הענקים" שבשני קצותיה מתחברת לכביש 101. בפארק שלושה שטחי מחנאות הכוללים 250 אתרים.
בודא
חסידות פשיסחה
מעשה ידיה
בהלכה, מַעֲשֵׂה יָדֶיהָ הוא מונח המתאר את התוצרת של אשה נשואה. על פי ההלכה, תוצרת זו ניתנת לבעל, תמורת חיוב המזונות שלו כלפי האשה. כמו כן מעשה ידיה של בת קטנה מתחת לגיל 12 ניתנים לאביה.
תקנות אלו של חז"ל מטרתם למנוע איבה בין אב לבתו, ובין בני זוג שכן כשהאשה תתפרנס מבעלה ובמקביל תרוויח ותנהל קופה עצמאית סביר להניח שייווצרו חיכוכים ומריבות ביניהם.
תקנה זו נתקנה לטובתה של האשה ולכן במקרים שהאשה איננה מעוניינת להתפרנס מבעלה, לא קיימת תקנה זו.
התקנה.
לפי התקנה, יש שבע מלאכות שאשה עושה לבעלה, שש מהם לצורכי הבית, ואחת - עבודה כפי כוחה וכשרונותיה. טחינת חיטים לצורכי הבית, אפייה, בישול, הנקת תינוקות המשותפים לשניהם, הצעת המיטה, מזיגת הכוס, רחיצת פניו ידיו ורגליו, ו"עושה בצמר" - עבודה. במקרה רגיל לא קצבו חז"ל את שיעור העבודה, והוא לפי זמנה הפנוי וכוחותיה בזמן שהאשה אינה מתגוררת עם בעלה באופן תמידי, קבעו חז"ל סכום מסוים של צמר שהאשה חייבת לטוות ביום (חמישה סלעים שתי ביהודה), אך אין הכוונה שתעבוד במלאכה זו דווקא, אלא במלאכות הנהוגות בין בני העיר.
אם הכניסה לו האשה מכספה הפרטי (של לפני הנישואין) שפחות, היא יכולה להפטר משבע המלאכות כאשר השפחות עובדות במקומה, אך יש להתחשב גם בכמות העבודה העולה משום שיש אנשים נוספים בבית, השפחות עצמן שגם הן אוכלות ומתפרנסות מהבית, והאורחים המתרבים והולכים כפי כמות השפחות והעושר שמפגין הבית. לפי רבי אליעזר אף אם הכניסה לו מאה שפחות, יכול הבעל לכפות את האשה לעבוד במלאכה קלה כדי שלא תבוא לידי שעמום (שגעון), וגם אם עוסקת במשחקים, כך שאין חשש תבוא לידי שגעון, קיימת דעה שיכול לכפות אותה כדי שלא תבוא לידי זימה וכך נפסקת ההלכה.
בנוסף, קובע רב הונא כי גם אם הכניסה לו בכספה מאה שפחות חייבת להגיש לפניו את "הכוס" (הכוונה למזיגת כוס היין שהייתה נהוגה בעבר והייתה מביאה לידי חיבה), להציע את מיטתו ולרחוץ פניו ידיו ורגליו, שכן דברים הללו מביאים לידי קרבת אישות. כמו כן, מגישה לפניו אוכל ושתייה, וכל הדברים הנהוגים בין בני זוג.
הסכם הדדי.
לאשה ישנה אפשרות להתחמק מתקנה זו מכיוון שכל כולה לא תוקנה אלא לטובתה, ואם אמרה האשה לבעלה: "איני ניזונת ואיני עושה", שומרת אני את כספי לעצמי ומוותרת אני על זכות המזונות שתיקנו לי, הרשות בידה. אין בכך עקירת תקנת חכמים, שהרי ביכולתה לחזור בה, כי המזונות של כל יום ויום הם תחת מעשה ידיה של כל יום ויום, כך שאם למחרת תחליט לחזור בה ולהסכים לתת את מעשה ידיה לבעל - יחזור על הבעל חיוב המזונות. לדעת רבותינו האחרונים, יכולה לאמור "איני ניזונת ואיני עושה" ולחזור בה, פעם אחת בלבד בחיים, כדי שלא תערים עליו לכשתכניס כספים מרובים ותחזור בה כשתכניס כספים מועטים וחוזר חלילה.
כמו כן, במקרה שהאשה מרוויחה מספיק כדי פרנסתה, יכול הבעל לומר לאשה "צאי מעשה ידייך למזונותייך", כלומר במקום שאפרנס אותך, קחי את כספך שלך שאותו את מרוויחה ובו תקני אוכל לעצמך. בכך אין הפקעה מחיוב המזונות, שכן מעשה ידייה של האשה שייך לבעלה, כך שעל ידי זאת שהיא לוקחת לעצמה את כספה הוא מקיים את חיוב המזונות, ותקנת חיוב המזונות נועדה בעיקר למקרה שבו האשה אינה מוכשרת דיה ואין בכוחה לפרנס את ביתה, שאז מוטל על הבעל לפרנס אותה מכספו.
מורדת על בעלה.
נחלקו החכמים, בדין מורדת על בעלה, האם גם אשה שמורדת על בעלה ממלאכות כלולה בדין זה. לפי רב הונא דין מורדת על בעלה שקונסים אותם בשבעה טרפעיקין (טרפיק = חצי זוז) בכל יום, הוא רק על אשה שמורדת על בעלה מתשמיש המיטה, אך לפי רבי יוסי בר חנינא גם אשה שמורדת על בעלה ממלאכה נחשבת למורדת. יש מהראשונים שלמדו שמדובר על כל שבע המלאכות שאשה עושה לבעלה, שלפי רבי יוסי בר חנינא אם אינה עושה אותם היא נחשבת למורדת, ויש מהראשונים שלמדו שעל שש המלאכות הראשונות אין מחלוקת כלל וכולם מודים שאם אינה מבשלת, אופה או מניקה את בנה היא נחשבת למורדת על בעלה, והמחלוקת בין רב הונא לרבי יוסי בר חנינא היא רק אודות מלאכת "עושה בצמר", שאינה לצורכו הישיר של הבעל אלא לצורך פרנסת הבית, ועל כך המחלוקת. ההלכה נפסקת כרב הונא שאין מורדת ממלאכות נחשבת למורדת על בעלה שדינה חמור ושקונסים אותה בשבעה טרפעיקין ליום שמקזזים מסכום כתובתה.
כמו שיש דין "מורדת על בעלה", מוזכר במשנה גם דין "מורד על אשתו", שהוא גבר המורד על אשתו, שמוסיפים לאשה על כתובה כל יום שלושה טרפעיקין, לפי רב הונא הכוונה היא שהוא מורד מתשמיש המיטה ולפי רבי יוסי בר חנינא גם המורד ממלאכה נחשב ל"מורד" שקונסים אותו.