בינתיים, ביום נפילת סנט אלמו, הגיעה תגבורת נוצרית מסיציליה שכללה כ-65 אבירים וכ-600 חיילים. בחסות הערפל הצליחה התגבורת לחמוק תחת אפן של ספינות הסיור העות'מאניות ולחבור עם הנצורים. מוסטפא המודאג שלח ציר שהציע למסדר אפשרות של כניעה מכובדת תוך שמירה על כלי הנשק, הדגלים והרכוש, בדומה להצעתו של סולימאן הראשון למסדר בעת המצור על האי רודוס. דה ולט דחה את הצעתו.
הטורקים העבירו את חודש יולי בהכנות לוגיסטיות לקראת התקפה על מבצר סנט מייקל, ובהמתנה לתגבורת ואספקה.
מוסטפא הורה להקים סוללות על הגבעות השולטות על המבצרים, והתכונן לפתוח בהרעשה. גם הפעם נודעה התוכנית הטורקית לנוצרים, בשל בגידתו של אחד הקצינים. על-פי התוכנית, היו הטורקים אמורים להתקיף את מבצר סנט מייקל במקביל לנחיתות לכל אורך חצי האי. כדי להתמודד עם האיום, הורה דה ולט לבצר את חצי האי בעזרת כלונסאות מחודדות שננעצו בקרקע. לחיזוק המבנה נקשרו הכלונסאות בשרשרת ברזל וקובעו בעזרת יתדות ארוכים לקרקעית הים. תחת צליפות בלתי פוסקות של הטורקים נאלצו הנוצרים לעבוד רק בלילות, והמלאכה הושלמה תוך תשעה ימים. חצי האי שעליו ניצב מבצר סנט אנג'לו בוצר בצורה דומה. מוסטפא שלח חיילים מצוידים בכלי עבודה ובגרזנים כדי למוטט את מערכת הביצורים החדשה, אך הם הונסו. גם ניסיון לשליפת הכלונסאות בעזרת אנקולים שהושלכו מסירות, כשל.
בינתיים קיבל גם מוסטפא תגבורת - חתנו של טורגוט בא מאלג'יריה עם כוח שמנה 10,000 איש. המתקפה החלה ב-15 באוגוסט והטורקים השתמשו בסירות להנחתת כוחות על החופים. התוקפים נתקלו באש חזקה, אך הצליחו לבסס ראש גשר על החוף ולהגיע אל החומות. עם קבלת המסר על הצלחת הנחיתה, פתחו גם הכוחות מצידו היבשתי של חצי האי בהתקפה על המבצר. למזלם של הטורקים התפוצץ אחד ממחסני התחמושת של הנוצרים, וחלק מהחומה התמוטט. זנוגרה, המפקד הנוצרי האחראי על הקטע שהתמוטט, ניסה להוביל התקפה נגד הטורקים שהסתערו לתוך הפרצה, אך נורה ונהרג. עם מותו, נבלמה מתקפת הנגד הנוצרית. דה ולט הגיב במהירות ושלח תגבורת, שבעזרתה הצליחו הנוצרים להדוף את התוקפים.
גם מוסטפא לא קפא על שמריו ושלח את כוח עתודה של 1,000 יניצ'רים שיצאו בסירות לכיוון הפרצה. אלה נתקלו באש תותחים מפתיעה מסוללה שהסתירו הנוצרים מבעוד מועד, ובתופת שנוצרה נהרגו כ-800 טורקים, והיתר נסוגו. אחרי שעות אחדות של לחימה עיקשת וקורבנות רבים, החלו הטורקים לסגת. דה ולט ניצל את נסיגתם, הורה לפתוח את השערים, והנוצרים שהגיחו קטלו את שאריות הכוח הטורקי שהזדנבו מאחור. הטורקים שילמו מחיר כבר על התקפתם ואיבדו אלפי לוחמים.
אחרי כישלון התקפתו על סנט מייקל, החליט מוסטפא לתקוף את שני המבצרים בו זמנית כדי למנוע העברת תגבורות ממבצר אחד למשנהו. כמו כן הוקמה סוללת תותחים נוספת, והוגברו סיורי הצי כדי למנוע העברת תגבורת נוספת לנצורים. פיאלה היה אמור לפקד על הנחיתה ליד העיר בירגו בה שכן מבצר סנט אנג'לו, ואילו מוסטפא לקח על עצמו את הפיקוד על תקיפת חצי האי סנגלאה ומבצר סן מייקל. ב-2 באוגוסט יצאו הטורקים להתקפה. לאחר הרעשה ארטילרית כבדה, הסתערו הטורקים על המבצר. תחילה הם תקפו את סנט אנג'לו. במשך 6 שעות הצליחו הנוצרים להדוף חמש הסתערויות של הטורקים. אחרי שנהדפו, המשיכו הטורקים בהרעשה במשך חמישה ימים רצופים. ההרעשה המסיבית הצליחה למוטט חלק מהחומה, אך כאשר הסתערו הלוחמים הטורקים לעבר הפרצה הייתה הצפיפות הרבה בעוכריהם, ורבים מהם נהרגו.
ההתקפה על סנט מייקל הייתה מוצלחת יותר, והטורקים הצליחו לפרוץ לתוך המבצר. מוסטפא רצה לשלוח את עתודת העילית שלו לתוך המבצר ולהכריעו, אך ברגע קריטי זה הותקף המחנה הטורקי מהעורף בידי פרשים ממדינה. מוסטפא סבר שכוח גדול נחת באי ושב על עקבותיו כדי להגן על מחנהו, נסיגה שבדיעבד התבררה כמיותרת. כל אותה עת, טרם הגיעה אל הנוצרים התגבורת המיוחלת מסיציליה.
ב-18 באוגוסט החל מוסטפא בהתקפה חדשה על מבצר סנט מייקל, מלווה בפיצוץ מנהרה שנחפרה במיוחד מתחת לחומת המבצר. הפיצוץ מוטט חלק ניכר מהחומה, והטורקים הסתערו לתוכה. מורל הנוצרים צנח והם החלו לסגת. למשמע החדשות יצא דה ולט עם קציני מטהו ויתר הכוח הנוצרי לכיוון הפריצה. הטורקים נהדפו, אך המשיכו בהתקפותיהם על הפרצה במשך כל היום. בשלב הבא הקימו הטורקים מגדל מצור גבוה מעץ במטרה לעלות על החומות, אך הנוצרים הצליחו למוטט את המגדל ולהרסו. ניסיון לתקיפה נוספת ב-20 באוגוסט עם מגדל נוסף ומחוזק יותר, הסתיים בתוצאה דומה. בשלב זה היה מצבם של הטורקים נואש. האספקה שהביאו תוכננה למצור קצר בן ארבעה שבועות, ועם התארכות המצור החלו לסבול מרעב, כשבמקביל תחמושתם הולכת ואוזלת.
הגעת התגבורת וסיום המערכה.
הטורקים המשיכו בהתקפות על מבצר סנט מייקל, אך ללא הועיל. בינתיים נאסף כוח נוצרי גדול בסיציליה, עם 200 אבירים וכ-10,000 לוחמים אחרים. ב-25 באוגוסט יצא הכוח לדרכו, אך רוח נגדית חזקה מנעה מהצי להגיע למלטה והוא נאלץ לשוב על עקבותיו. מששככו הרוחות, יצא הצי בשנית לדרכו ב-4 בספטמבר, ולמחרת נחת חיל המשלוח במלטה. למשמע החדשות, נפלה רוחם של הטורקים והם החליטו לסגת מהאי.
ב-8 בספטמבר נודע למוסטפא שחיל המשלוח קטן יחסית, והוא החליט להסתכן בהתקפה עליו ב-9 בספטמבר במטרה להשמידו, בניגוד לדעתו של פיאלה שהמליץ לסגת. הכוחות הטורקיים החלו להתקדם לכיוון חיל המשלוח, אך המורל שלהם היה נמוך. החיילים שהגיעו מסיציליה עם הכוחות שנותרו במבצרים יצאו לקראתם, ובקרב עיקש, שהתרחש על אדמת האי, שברו את שורותיהם. הנסיגה הפכה עד מהרה למנוסת בהלה של הטורקים לעבר ספינותיהם. מוסטפא ארגן כוח שריתק את הנוצרים שדלקו בעקבות הנסוגים ובינתיים עלה עיקר הצבא על הספינות. למחרת, ב-10 בספטמבר, לא נותרו חיילים טורקיים על האי.
בשובו לאיסטנבול הודח ה"ווזיר הרביעי" מוסטפא פאשה מתפקידו.
המצור הגדול על מלטה הוא נקודת ציון היסטורית חשובה במאבק על השליטה בים התיכון. האי מלטה נשאר בידי המסדר עד שנכבש בידי נפוליאון ב־1798.
הנצחה ואזכורים.
על שמו של ז'ן לה ולט נקראת ולטה, עיר הבירה של מלטה שהוקמה סביב מבצר סנט אלמו. אולם המועצה העליונה בארמון הגראנד מאסטר בוולטה מעוטר ב־12 פרסקאות מאת מטאו פרז ד'אלצ'יו (Matteo Perez d’Aleccio) המתארים את המצור, ויצירות אמנות רבות באוספים שונים ברחבי האי מתייחסים אליו. כמעט בכל יישוב במלטה קרוי רחוב על שם המצור הגדול, ובכיכר המצור הגדול (Misraħ l-Assedju l-Kbir) בבירה ניצבת אנדרטה לזכר האירוע. המצור נזכר במספר רומנים ובמשחק המחשב Age of Empires III. לזכר האירוע נבנתה כנסיית גבירתנו של הניצחון בוולטה שהייתה הכנסייה הראשונה שקמה בעיר החדשה.
יהודית פולגר
שלומי ארביטמן
השמינייה
עוד
עוּד (בערבית: عود) הוא כלי מיתר קדום העשוי מעץ. הוא נפוץ בעיקר בחצי האי ערב, במזרח התיכון, בצפון אפריקה, בחלקים בדרומה ובבלקן. מקור שמו בשפה הערבית, שבה משמעות המילה "עוד" היא "מקל".
היסטוריה.
העוד הוא מכלי הנגינה הקדומים ביותר, ומוצאו ממסופוטמיה. התיעוד הראשון של העוד הוא בחותם גליל בן האלף ה-3 לפנה"ס מארך, אשר מתאר נערה כורעת עם כלי הנגינה שלה על סירה, ומנגנת בידה הימנית.
על-פי מסורת פרסית, המוזכרת על ידי אל-פאראבי, העוד הומצא על ידי למך, ונוצר על-פי צורת גופתו של בנו המת, אשר נתלתה על עץ.
השימוש בעוד היה נפוץ ומתועד היטב בהיסטוריה המסופוטמית כמו גם במצרים העתיקה. ניתן לראות דוגמאות לכך במוזיאונים המטרופוליטניים של ניו יורק, פילדלפיה, קליבלנד והמוזיאון הבריטי בלוחות חימר ונייר פפירוס. הכלי הזה, או קרוביו, היה חלק מהתרבות המוזיקלית של כל אחת מהתרבויות שהתקיימו באזור הים התיכון והמפרץ הפרסי, כולל השוּמֶרים, האכדים, הפרסים, הבבלים, האשורים, היוונים, המצרים והרומאים. למערב הגיע דרך אנדלוסיה.
העוד ידוע כאביו הקדמון של הלאוטה (קתרוס) האירופי. שמו שאול מן המילה הערבית العود -"העץ"- כנראה על שם העץ ממנו הפיקו את הכלי.
תיאור.
העוד עשוי כולו מעץ ולו תיבת תהודה גדולה שבחזיתה בין 1-3 חורי תהודה, צוואר קצר ללא סריגים, וראש כיוון בעל 11 או 12 מפתחות. במקור היה בעל 4 זוגות מיתרים בעלי כיוון זהה לכל זוג ובהמשך נוספו עוד זוג מיתרים ובס או שניים נוספים– בסך הכל 11 או 12. ישנן שני כיוונים: הכיוון הערבי הנפוץ הוא (מהצליל הגבוה לנמוך) דו, סול, רה, לה, פה, דו. בנוסף קיים גם כיוון טורקי שבו המיתרים כולם מכוונים באותו היחס בדיוק רק בקפיצה של טון למעלה רה, לה, מי, סי, סול, רה. הפריטה נעשית בעזרת מפרט ארוך וצר אשר במקורו נעשה מנוצת נשר. כיום נהוג להכינו מפלסטיק גמיש.
ספרי הגר&quot;א
תורתו של רבי אליהו מווילנה הידוע בכינויו הגאון מווילנה התפרסמה דרך כתביו. בימי חייו לא פורסם בכתב דבר מכתביו (זולת החרמות על החסידות). מקור כתביו הרבים הוא ברשימות סיכומים של דבריו שפורסמו על ידי תלמידיו לאחר מותו. מיוחסים לו יותר משבעים חיבורים. הספר עלית קיר הנדפס בסוף עליות אליהו מפרט חמישים וארבעה מספריו.
ספרי פירושים על התנ"ך.
אדרת אליהו על התורה.
פירוש לחלקים מהתורה. בחלק מהמהדורות של מקראות גדולות מודפס בסוף כל פרשה. הספר כולל פירושים בדרך הפשט הרמז והסוד, על חלקים שנכתבו בדרך הסוד נכתבו פירושים על ידי בנו רבי אברהם בן הגר"א ועל ידי רבי יצחק אייזיק חבר בשם באר יצחק.
קיצור מכילתא וקיצור תורת כהנים.