קטניס נוסעת לקפיטול, שם מוצגת בטקס הפתיחה מול המדינה כולה ומול תושבי הקפיטול, שביניהם גם נותני החסות העתידיים שלה והמהמרים, אנשים עשירים מכול המחוזות שיכולים לקנות לה עזרה, כמו מים, אוכל, תרופות וכו'. מחירה של כל מתנה עולה כל זמן שהמשחק נמשך, עד שלבסוף המחיר, אפילו לקרקר קטן ביום ה12 למשחק, שווה לארוחה שלמה ושלושה כלי נשק ברמה קטלנית. קטניס עוברת שלושה ימים של אימונים בקפיטול, בהם לומדת מיומנויות לחימה והישרדות. במסגרת האימונים, המיועדים נבחנים על מיומנות. על מבחן זה מקבלים המיועדים ציון. באחד מימי האימונים, קטניס כועסת על כך שמסתכלים על ארוחה של חזיר צלוי, ולא עליה, ויורה חץ היישר בתפוח שבפיו. השופטים נבהלים מאוד, אחד מהם אפילו נופל לקערת פונץ'. לבסוף, על אף חששותיה, ציונה של קטניס הוא 11, מתוך 12, הציון הגבוה ביותר שהושג אי פעם. למרות שציון גבוה טוב מציון נמוך, ציון גבוה כל כך שם אותה כאיום על שאר המועמדים. קטניס לא יודעת האם הציון לטובתה או שלא. ציונו של פיטה הוא שמונה. בריאיון שמתקיים בערב שלפני בוקר המשחקים, בו מתראיינים כל 24 המיועדים, מתוודה פיטה על אהבתו לקטניס לפני הקהל. לאחר הראיון מסביר פיטה לקטניס שהצגתם בתור "הנאהבים חסרי המזל" הייתה בשביל שיקבלו את אהדת הקהל: ככל שהשחקן יותר פופולרי ובעל יותר סיכויים לשרוד, יש יותר סיכויים שאנשים (נותני חסות) יממנו את צרכיו במהלך המשחק עצמו.
כשהם נכנסים לזירה, פיטה חובר לחבורת ה"קרייריסטים" - המתמודדים מהמחוזות העשירים (אחד שתיים וארבע) אשר מתכוננים למשחקי הרעב במשך כל חייהם ואף מתנדבים ברצון למשחקים, וקטניס בטוחה שבגד בה. היא מצדה עובדת תחילה לבדה, אך לאחר מכן כורתת ברית ומשתפת פעולה עם רוּ, מתמודדת בת 12 ממחוז 11 (מחוז החקלאות) שהצילה את חייה בכך שעזרה לה להתחמק מחבורת הקרייריסטים. היא גם מזכירה לה מאוד את אחותה. הן מתכננות לפוצץ את האספקה של הקרייריסטים: רו מארגנת הסחה וקטניס מבצעת את הפעולה עצמה. לאחר שהפעולה מסתיימת בהצלחה הולכת קטניס למקום המפגש שקבעו מראש, אך לא מוצאת שם את רו. לבסוף היא מוצאת אותה בדיוק כשמארוול, הנער ממחוז 1, דוקר אותה באמצעות חנית. כתגמול, היא יורה בו בצוואר והוא נהרג במקום. לאחר מכן, רו הגוססת מבקשת שתשיר לה. קטניס שרה לה לפני מותה, ואז מעטרת את גופתה בפרחים.
לאחר מותה של רו, הקפיטול מודיע על שינוי בכללי המשחק: בניגוד למשחקים קודמים, בהם היה מנצח אחד בלבד, במשחקים האלו יתאפשר ניצחון של שני מיועדים, בתנאי שיהיו מאותו המחוז. הודעה זו מניעה את קטניס לחפש את פיטה, חברה למחוז, שנפצע אנושות לאחר שקייטו, נער ממחוז 2 הידוע בכוחו הרב, דקר אותו ברגלו. כשהיא מוצאת אותו היא מעניקה לו טיפול ראשוני ברגלו, ובהמשך משיגה עבורו תוך סיכון חייה תרופה עבור הרעלת דם, אותה השיגה במשתה בקרן השפע. שניהם מתגוררים יחד במערה במשך מספר ימים ועובדים בשיתוף פעולה. קטניס מבינה כי גילויי חיבה ואהבה ביניהם מתגמלים אותם במתנות מהעולם שבחוץ, הצופה במשחקים, ומתכננת את דבריה ופעולותיה בהתאם.
בהמשך, פיטה מוצא גרגרי יער רעילים, בשם "רוש לילה", שחופן מהם הורג אותך מיידית. הוא אינו יודע שהם רעילים, וברוב תמימותו משאיר אותם על האדמה, ולאחר מכן פני- שועל אוכלת מהם בסתר ומתה.
בסופו של דבר, נותרים רק קטניס, פיטה וקייטו בזירה לאחר ששאר המיועדים מתו. הם מגיעים לאגם בכוונה להילחם עם קייטו, ומגלים אותו בורח ממוטציות שהכינו קברניטי המשחק, בדמות זאבים אך עם מאפיינים אנושיים מאוד שדומים למיועדים שמתו. הם בורחים לקרן השפע, שם פיטה ננשך על ידי אחד הזאבים. קטניס מכינה לו חוסם עורקים שימנע את הדימום הכבד. קייטו, שטיפס על קרן השפע לפני קטניס ופיטה, נאבק בהם. קטניס שולחת חץ בידו לאחר שהוא תופס את פיטה וחונק אותו, והוא נופל מקרן השפע אל הזאבים שקורעים אותו לגזרים. לבסוף קטניס יורה בו בתור המתת חסד, וכך קייטו מת. כעת, פיטה וקטניס הם שני המיועדים האחרונים בזירה.
הקפיטול מכריז לפתע שבניגוד להכרזה הקודמת לפיה שני מיועדים מאותו מחוז יוכרזו כמנצחים, יהיה מנצח יחיד במשחק. פיטה וקטניס מסרבים להרוג אחד את השני, ולכן רעיון עולה במוחה של קטניס. היא רומזת לפיטה שיתאבדו יחד באכילת גרגרי היער שהביא, מתוך ידיעה כי חייבים להכריז על מנצח במשחק, ובתקווה שבכך קברניטי המשחק יחזרו בם. תקוותה של קטניס מתגשמת, וקברניטי המשחק מכריזים על שניהם כמנצחים, רגע לפני שפיטה מכניס את הגרגרים לפיו.
לאחר שעברו טיפולים רפואיים בעקבות פציעותיהם במהלך המשחקים, קטניס ופיטה עומדים להיות מוצגים בפני הקפיטול בתור מנצחים. לפני הצגתם, היימיטץ', המדריך שלהם, מזהיר את קטניס כי הקפיטול עלול לנקום בה מכיוון ששיטתה בו וגרמה לו להכריז לבסוף על שני מנצחים, ואומר לה שהיא חייבת להעמיד פני מאוהבת בפיטה כדי שתושבי המחוזות והקפיטול יאמינו שהיא אכן מאוהבת, ושמעשיה לא היו התקוממות (להראות למחוזות שאפשר לגבור על הקפיטול), אלא נבעו מאהבתם, שאינה מאפשרת להם להרוג זה את זה. בדרך זו היא ממשיכה בטקטיקה בה השתמשה במשך כל המשחק כדי לגרוף את אהדת הקהל ולא לעורר מרד.
ברכבת חזרה הביתה, קטניס מבולבלת לגבי רגשותיה לפיטה, אשר מבין כי ייתכן שסיפור ההתאהבות שימש כסיפור כיסוי, "לצורכי השעה" על מנת שתינצל מעונש מהקפיטול ועל מנת שיצאו שניהם מהזירה בחיים. פיטה נעשה קריר כלפיה, מכיוון שהוא אהב אותה באמת. הספר מסתיים בהגעתם של פיטה וקטניס לביתם במחוז 12, אוחזים ידיים לקראת המצלמות, כשהמשפט האחרון מספר, שקטניס חוששת מרגע שתצטרך להרפות מהן.
העיבוד הקולנועי.
הסרט הראשון עלה לאקרנים ב-23 במרץ 2012 במקביל במספר מדינות בעולם בבימויו של גארי רוס. בישראל, הסרט יצא ב-22 במרץ 2012. מכירת הכרטיסים המוקדמת שברה שיאים עולמיים, ועברה במספר את "" ואת "אווטאר". לתפקידים הראשיים לוהקו ליאם המסוורת' בתפקיד גייל, ג'וש האצ'רסון בתפקיד פיטה, ג'ניפר לורנס בתפקיד קטניס ואליזבת' בנקס בתפקיד אפי טרינקט.
הסרט השני יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2013 ( – "The Hunger Games:
Catching Fire").
ביקורות.
הביקורות שיבחו את "משחק הרעב". סטפני מאייר מחברת "דמדומים" אמרה: "התמכרתי לספר... 'משחקי הרעב' הוא ספר מדהים". ריק ריירדן, מחבר סדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים", תיאר את הספר כ"סיפור ההרפתקאות הקרוב ביותר לשלמות שקראתי בחיי". אליזבת' בירד היללה את הספר ותיארה אותו כ"מרגש, מעורר מחשבה ועוצר נשימה". בנוסף, היא הגדירה את הספר כאחד הספרים הטובים של 2008. גם מגזין "בוקליסט" פרסם ביקורת חיובית ושיבח את הדמויות והרומנטיקה בספר. בביקורת שפרסם "הניו יורק טיימס", כתב ג'ון גרין כי הספר "בעל עלילה גאונית וקצב מושלם". סטיבן קינג, שיבח גם הוא את הספר ואמר "לא יכולתי להפסיק לקרוא".
ראס לנוף
קלוד קונדר
קלוד רנייה קונדר (באנגלית: Claude Reignier Conder; 29 בדצמבר 1848, צ'לטנהאם - 16 בפברואר 1910, צ'לטנהאם) היה חייל בריטי, חוקר ארצות, וחובב ארכאולוגיה. שימש כמנהל המשלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל שסקרה בשנות ה-70 של המאה ה-19 את ארץ ישראל והוציאה לאור את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל.
קורות חיים.
קונדר נולד בעיר צ'לטנהאם שבמחוז גלוסטרשייר שבאנגליה, סב סבו היה הפסל הצרפתי בן המאה ה-18, לואי-פרנסואה רוביליאק (Louis-François Roubiliac). קונדר למד בקולג' אוניברסיטת לונדון ובאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ'. בשנת 1870 קיבל דרגת קצונה לוטננט בחיל ההנדסה המלכותי (Corps of Royal Engineers). בחודש יוני 1872 מונה להיות ראש משלחת הסקר מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל שסקרה את ארץ ישראל ממערב לירדן במטרה לאסוף נתונים וליצור מפה מדעית של הארץ. קונדר הגיע לארץ ישראל ב-8 ביולי 1872 והחליף את קפטן ר. אי סטיוארט (R.E. Stewart) שעמד בתחילה בראש המשלחת ופרש לאחר שחלה במלריה. קונדר עמד בראש המשלחת ברציפות עד חודש ספטמבר 1875, למעט ארבעה חודשים בשנת 1874 שבהם נסע לאנגליה להחלים בעקבות הרעה במצב בריאותו בעקבות הסקר באזור עמק הירדן. בשנה זו הצטרף אליו לוטננט הוריישו קיצ'נר שהיה חברו מתקופת לימודיו. ביולי 1875 ביום הגעת המשלחת לצפת לביצוע הסקר, הותקפה המשלחת על ידי תושביה הערבים, כל אנשי המשלחת נפגעו בהתקפה שכללה יידוי אבנים וירי רובים. בעקבות ההתקפה פסקה עבודת הסקר למשך שנה, והיא חודשה בשנת 1877 על ידי קיצ'נר. עד לפציעתו של קונדר הספיקה המשלחת לסקור שטח של 4,700 מייל מרובעים, יתרת 1,300 מייל מרובעים שנסקרו, נעשו תחת ניהולו של קיצ'נר. ב-1 באוקטובר 1875 נסע לאנגליה והעביר את החומר שנאסף עד מועד פציעתו.
קונדר הושאל לקרן לחקר ארץ ישראל וחזר לעבוד בארץ ישראל. הוא עבד במסגרתה עד שנת 1878. בעת שהותו בארץ הציע, לאחר מחקרים מעמיקים, להקים מסילה שתחבר את חיפה עם הסהר הפורה. על תוכניותיו התבססו לאחר מכן כל העוסקים בהקמת מסילת רכבת העמק.
בשנת 1878, לאחר סיום הסקר, חזר לאנגליה יחד עם יתרת המפות ששורטטו והחומר שנאסף במהלכו. בין השנים 1880–1884 עבד על החומר שנאסף ועסק בפרסומו.
בשנת 1881 יצא שוב מטעם הקרן למשלחת סקר שתחילתה היה באזור קֶדֶש בסוריה והמשכה בעבר הירדן. אבל בגלל מתיחות ביחסים בין בריטניה והשלטון העות'מאני, האישור להמשך הסקר ניטל מהם, המשלחת הספיקה לסקור שטח של כאלף קמ"ר. במסגרת הסקר התגלו ונחקרו לראשונה דולמנים ומבנים מגליתיים פרהיסטוריים.