ת'אבת נולד בביירות למשפחה מארונית ששורשיה בבחמדון, אך הוא עצמו המיר את דתו לפרוטסטנטיות. הוא למד באוניברסיטה הסורית פרוטסטנטית בביירות. בשנת 1905 הוא היגר לארצות הברית בה למד רפואה ועבד במשך מספר שנים. בשובו לביירות הוא היה לפעיל מרכזי בתנועת הרפורמה אל-גמיעה אל-איסלמיה ואף מונה למזכיר הארגון. בשנת 1913 הוא שהה בפריס ויצר קשרים עם שלטונות צרפת. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שהה בארצות הברית ופעל בהסברה למען צרפת בקרב יוצאי לבנון. ת'אבת היה מתומכי הפן ערביות ועל פעילותו נגד האימפריה העות'מאנית הוא נדון למוות בהיעדרו שלוש פעמים. ת'אבת הטיף לסילוק הטורקים והקמת אוטונומיה ערבית בחסות המעצמות. אחרי המלחמה נבחר ת'אבת לפרלמנט כנציג המיעוטים.
בשנת 1926 הוא כיהן בסנאט הלבנוני ופעל עם אמיל אדה להחליף את ראש הממשלה אוגוסטה אדיב פשה במוחמד אל-ג'יסר. בשנת 1928, בלחצו של הנציב העליון הצרפתי, אוגוסטה הנרי פונסוט, מונה ת'אבת לשר הפנים והבריאות. פונסוט ביקש בכך לפצות את ת'אבת על נאמנותו וגם קיווה שת'אבת יבצע רפורמות נדרשות בצמצום הבירוקרטיה. בתחילה, הממשלה אכן פעלה לצמצום הבירוקרטיה דרך פיטורי עובדים. אולם העובדים שפוטרו היו בעיקר מוסלמים או כאלו שהיו מזוהים עם יריבים פוליטיים, מה שהביא ביקורת רבה על הממשלה. בבחירות של 1929 הפסיד ת'אבת את מושב המיעוטים בפרלמנט לעבדאללה איסהק הארמני.
במפקד שהתקיים בלבנון בשנת 1932 נרשם ת'אבת כחסר דת. ת'אבת המשיך לכהן כשר, ובאוגוסט 1934 הוא היה אחד מארבעת המועמדים לנשיאות לבנון. הוא נחשב לפופולרי בקרב נוצרים ומוסלמים, אולם היותו פרוטסטנטי הציגה את סיכוייו כנמוכים. בנובמבר 1934, לאור התפטרותו של שארל דבאס היה אחד משני המועמדים להחליפו כיושב ראש הפרלמנט, אך הוא ויתר על המשרה שנמסרה לפייטרו טראד.
ב-30 בינואר 1936, מונה על ידי אמיל אדה למזכיר המדינה, וכיהן בתפקיד זה עד ל-5 בינואר 1937. במרץ 1943 מונה ת'אבת לנשיא לבנון הזמני ולראש ממשלה זמנית בת שלושה חברים לצורך קיום בחירות חדשות. ת'אבת ניסה לעכב את קיום הבחירות, אולם נאלץ לבסוף לקבוע מועד ביוני 1943 מועד לבחירות.
לקראת הבחירות, קבע ת'אבת שבפרלמנט יהיו 32 מושבים לנוצרים ו-22 למוסלמים, חלוקה שנתנה לנוצרים המארונים רוב בפרלמנט. קביעה זאת נעשתה על ידי הכללה של אזרחים לבנונים שהגרו ממנו, שהיו ברובם הגדול נוצרים, בתוך בעלי זכות הבחירה. קביעה זאת עוררה תרעומת רבה מצד המוסלמים, והגנרל הבריטי ספירס, שצידד במוסלמים הביא להחלפתו של ת'אבת, ביולי 1943. בבחירות התמודד במסגרת "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. הוא נבחר לפרלמנט במחוז ביירות והיה לאחד מראשי האופוזיציה. בתחילת 1944 בדיון על הסכם מכס עם סוריה, תמך בהסכם נגד עמדתם של עמיתיו הלאומיים, בטענו שההסכם השיג את מה שניתן. במרץ 1945, בעקבות הקמת הליגה הערבית, נפגש עם אמיל אדה ואלפרד נקאש לדון בדרכים לשמור על עצמאות לבנון.
ת'אבת נפטר בביירות בפברואר 1947 בעת שכיהן כציר בפרלמנט הלבנוני.
ח'יר אל דין אל אחדב
אלפרד ג'ורג' אלנקשה
אלפרד א-נקאש
מוסטפא כבהא
מוסטפא כבהא (בערבית: مصطفى كبها; נולד ב-28 בנובמבר 1962) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה ונשיא האקדמיה ללשון הערבית.
חייו ופועלו.
מוסטפא דאווד כבהא נולד בכפר אום אל-קוטוף במשולש, בפתחו המערבי של ואדי עארה. בן למשפחת כבהא שלה שושלת יוחסין מן המאה השביעית, שתושבי הכפר כולו משתייכים אליה. למד בבית הספר התיכון החקלאי "ימה".
כבהא עשה את חוק לימודיו באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1981–1984 למד לתואר ראשון במחלקה להיסטוריה של המזרח התיכון וערבית. בין השנים 1984–1987 למד לתואר שני בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, נושא התזה שלו היה: "מלחמת ההתשה כפי שהיא משתקפת במקורות המצריים", העבודה יצאה בתור ספר. בשנים 1986–1992 שימש כמורה להיסטוריה ולספרות ערבית בבית הספר התיכון "יפיע". את לימודי הדוקטורט עשה בשנים 1993–1996 בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, תחת הנחייתו של פרופסור ישראל גרשוני. נושא התזה היה: "תפקיד העיתונות והשיח העיתונאי במאבק הלאומי הערבי פלסטיני 1939-1929". בין השנים 1996–2002 היה ממעצבי תוכנית הלימודים בהיסטוריה ומתאם בתוכנית אימוני מורי ההיסטוריה במחלקה לתוכניות לימודים של משרד החינוך. הורה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. שימש כמרצה במחלקה לתקשורת של אוניברסיטת בן-גוריון בשנים 2004–2007. מוסטפא כבהא חוקר באוניברסיטה הפתוחה החל משנת 1992 ומשמש חבר סגל בכיר החל משנת 2004. ביוני 2011 התמנה לפרופסור חבר ובשנת 2019 לפרופסור מן המניין.
בספטמבר 2021 מונה לנשיא האקדמיה ללשון הערבית.
מחקרו.
חרב אל אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים.
עבודתו לתואר השני של מוסטפא כבהא שיצאה בתור ספר היא ייחודית מסוגה. כבהא נסע למצרים וראיין עיתונאים בכירים ואת מפקד הצבא במלחמה. ראשוניותה של העבודה נעוצה בכך שמלחמת ההתשה הוצנעה משני הצדדים הן הישראלי והן המצרי, אך בעיקר המצרי. זאת מכיוון שהמלחמה התרחשה בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים, ארכה שלוש שנים וגבתה אבדות קשות ביותר משני הצדדים.
כבהא ראיין את מפקד הצבא במלחמה מוחמד פאוזי. כמו כן ראיין את מוחמד חסנין הייכל, שהיה ממעצבי דעת הקהל במצרים, ונחשב לעיתונאי המצרי הגדול ביותר בכל הזמנים, שהיה איש סודו ויד ימינו של גמאל עבד אל נאצר, והוא מחזיק כיום ב-600,000 מסמכים מתקופת נאצר.
עיתונות בעין הסערה: העיתונות הפלסטינית כמכשיר לעיצוב דעת קהל 1939-1929.
ספר זה, שראה אור הן בעברית והן באנגלית, מבוסס על עבודת הדוקטורט של מוסטפא כבהא. הספר בודק את יכולתה של העיתונות לתפקד ככלי מעצב דעת קהל, במקרה של עם הנאבק למען עצמאות. במקרה הפלסטיני זהו מאבק כפול: גם נגד הבריטים וגם נגד היישוב היהודי. מוסד העיתונות הפלסטינית התחיל להתהוות בסוף המאה ה-19, כשהעיתון הפלסטיני הראשון יצא בשנת 1876. שיא שגשוגה של העיתונות היה בתקופת השביתה הגדולה של אפריל-אוקטובר 1936, היה זה הכלי המשפיע ביותר שהכתיב הלך רוח הן להנהגה והן להמונים. כשישים עיתונים שונים הופיעו בתקופת המנדט, ביניהם 11 יומונים, שישה מהם ביפו לבדה. היום האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל היא במספר דומה ומופיע רק יומון אחד ושבעה שבועונים. ב-1948 נחרבה העיתונות הפלסטינית לחלוטין, עם הריסת המרכזים האורבניים הפלסטינים.
מחקרים נוספים.
מוסטפא כבהא חקר את תרומת היהודים המזרחים לשיח בשפה הערבית בארץ. הוא כתב מאמר על תרומתם לאחר 1948 לשימור השפה הערבית כשפה חיה. המזרחים תרמו רבות לתחיית השיח בשפה הערבית.
הוא פרסם מאמר ביחד עם פרופסור חגי ארליך על השיח בין הקבוצות המוסלמיות השונות בעולם, בהקשר של הגדרת האסלאם וראיית האחר. הם לקחו שתי קבוצות: והאביה ואלאחבש, שלהן סניפים בכל רחבי העולם ומנסים לבדוק זאת דרכן.
כמו כן כתב ביחד עם נחום קרלינסקי על הפרדסנות הפלסטינית מ-1850 עד 1948 ועם פרופסור דן כספי על תקשורת ערבית מ-1948 ועד היום.
כבהא עוסק מזה עשר שנים במחקר גנאלוגי של מיפוי המשפחות הערביות בארץ.
הפורום הגדול למורים וגננות
"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוא מערכת של 9 קבוצות דיון שפעלה במשך שנים מספר במסגרות שונות באינטרנט. הפורום היווה נקודת מפגש בה מורים וגננות מרחבי הארץ נפגשים וירטואלית לשיתוף בחומרי למידה אותם יצרו, להחלפת דעות בנושאים שונים ולייעוץ הדדי בתחומים הקשורים לעבודת ההוראה.
במהלך השנים התגבשה בפורום קהילה פעילה, הכוללת מורים וגננות מרמת הגולן בצפון ועד אילת בדרום מכל שכבות הלימוד: בתי תינוקות, פעוטונים, גנונים, גני טרום-חובה, גני חובה, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים, תיכון וחינוך מיוחד, הן יהודים והן בני מיעוטים, מהחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי והעצמאי. בנוסף, מורים וגננות רבים נכנסים לפורום לצרכים נקודתיים ומוצאים אוזן קשבת וחומרי למידה המתאימים לצורכיהם.
הפורום היה פתוח לכל, ומבוסס על העיקרון "תן כפי יכולתך וקח על פי צורכך".
הצפייה בתכני הפורום ובמאגריו לא דרשה הזדהות. כתיבה דרשה רישום לקביעת שם משתמש ייחודי וסיסמה.
עצמאות הפורום.
"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוקם למען העשרת העוסקים בהוראה ובחינוך, ברוח השיתופיות והעזרה ההדדית בין חבריו. הפורום הוא גוף עצמאי שאינו ממומן על ידי גורם כלשהו, והוא מופעל בהתנדבות מלאה על ידי המנהלים שנבחרו לכך, והמשתתפים שנרשמו לפעול במסגרתו.
כל דעה המובעת בפורום הנה לגיטימית והמשתתפים רשאים לפרסמה, בתנאי שאינה כוללת פרסום מסחרי, הבעת דעה פוליטית, התלהמות, פגיעה בחבר/ת פורום, או פגיעה בזכויות יוצרים.
היסטוריה.
פורום המורים התגבש לראשונה ב-20 בינואר 1999 במערכת הפורומים של אתר אורט, כאשר חמש מורות הגיעו למסקנה שאם כולן מורות לכיתה א' וכל אחת מהן בונה חומרים לכיתתה, אזי הן יכולות להועיל זו לזו בהוראה על ידי החלפת החומרים. לשם כך הוקם הפורוםששמו: "אלף בית" העיד על אוכלוסיית היעד שלו.
תוך זמן קצר, ועקב חשיפה שזכה לה הפורום, בין השאר במרכז להשתלמויות מורים בשלומי, הצטרפו מורות נוספות.
כעבור כשנה, פנו נציגי קהילות IOL להדס אדלר והציעו לה להעביר את הפורום לIOL. הדס פתחה פורום בשם "חינוך בבית ספר יסודי" ב-IOL. הדס עצמה תיארה את התקופה במילים: