הקהל הנזעם ביצע לינץ' בצ'רנוזמסקי והוא נהרג. כפי הנראה פעל צ'רנוזמסקי מטעם התנועה הבדלנית הקרואטית אוסטאשה שזכתה לתמיכתן של איטליה הפשיסטית והונגריה, אשר להן היה אינטרס להחליש את ממלכת יוגוסלביה. לאורך השנים, נפוצו תאוריות קשר רבות סביב הרצח ובהן גרסה הטוענת שהוא בוצע בשליחות גרמניה הנאצית ונוספת המייחסת מעורבות ברצח לגורמים בשלטונות הצרפתיים. ההתנקשות והאירועים שלאחריה תועדו בידי צלם של אולפני יוניברסל. בעקבות הרצח ניסו הצרפתים ליזום את הקמתו של בית משפט בינלאומי במסגרת חבר הלאומים לצורך שפיטת טרוריסטים. היוזמה לא צלחה. אלכסנדר הראשון נקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש בטופולה. מאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
משפחתו.
ב-8 ביוני 1922 התחתן אלכסנדר עם מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה, בתם של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, ולזוג היו שלושה בנים
סימן 1 (טנק)
סימן 1 היה הטנק הראשון בעולם. הוא פותח על ידי בריטניה במלחמת העולם הראשונה כדי לסיים את הקיפאון במלחמת החפירות ששרר בחזית המערבית.
רקע היסטורי.
בניגוד למרבית התפיסות האסטרטגיות והטקטיות שרווחו לפניה, הפכה מלחמת העולם הראשונה תוך זמן קצר לקיפאון עקוב מדם. הבעיה הטקטית הייתה ברורה: מכונות היריה החדשות, בשילוב עם שוחות ונשקי ארטילריה רבים, הפכו את שטח הלחימה לכזה שלא מאפשר התקפה. כל ניסיון לתקוף חייב הסתערות חזיתית של חיל רגלים. הסתערויות אלה דרך מאות מטרים של שטח הפקר ממוקש ומגודר הפכו את חיל הרגלים למטרה קלה למקלעי האויב, וכל הסתערות נסתיימה במרחץ דמים.
בעוד הגנרלים מתייאשים ופונים למעין מלחמת התשה, ממציאים ותאורטיקנים בעורף ניסו למצוא פתרון טכנולוגי-טקטי לבעיה. הבריטים היו בין הראשונים להגיע למסקנה שהפתרון הוא בכלי רכב משוריין, בעל מנוע בעירה פנימית, שחימושו יאפשר לו להשמיד את עמדות המקלעים, ויוכל לפרוץ דרך בין גדרות התיל ולחצות את החפירות. בנוסף לכך, הסיקו המדענים שעל מנת לעשות זאת הרכב יצטרך להיות זחלי, שכן בשטח ההפקר היו בורות ומכתשים כתוצאה מהכתישה הארטילרית - מה עוד שרכב גלגלי אינו יכול לחצות חפירות.
באוקטובר 1914 העלה סגן-אלוף ארנסט סווינטון הצעה בנוסח זה בכתב, ושלח אותה למזכיר ועדת ההגנה מוריס האנקי, שהעבירה לפיקוד העליון הבריטי, שם היא נדחתה, וכן לוינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז שר הימיה. צ'רצ'יל שראה מכוניות משוריינות בפעולה (אשר שימשו את שירות האוויר של הצי המלכותי, למטרות חילוץ טייסים מופלים וסיור) ראה את ההצעה בעין יפה, ושכנע את משרד ההגנה הבריטי לשקול מחדש את ההצעה. כתוצאה מכך ומניסויים שנערכו עם טרקטורים זחליים (של חברת הולט-קאטרפילר), הוקמה ועדה שנקראה "ועדת ספינות היבשה". הוועדה הביאה בסופו של דבר, לאחר כמה ניסיונות כושלים לייצורו של רכב המסוגל לעמוד בדרישות, להצלחתו של צוות תכנון לייצר את הטנק הראשון, הידוע כ"טריטון וילסון", על שם צמד המתכננים. דגם משופר יותר אשר יוצר מאוחר יותר היווה למעשה את הבסיס ל"טנק סימן 1".
סימן 1.
צורת הטנק הייתה מעוינת, ושני הזחלים הקיפו את המכונה. מאחור נוסף זוג גלגלים ענקיים וכבדים שנועד לייצוב. אורכו היה כמעט 10 מטרים וגובהו 2.40 מטרים. משני צדדיו בלטו צריחי החימוש. כל אחד משני הצריחים הכיל תותח 6 ליטראות (57 מילימטר) ומקלע 0.303 אינץ' בגרסת ה"זכר" ו-3 מקלעים בגרסת ה"נקבה". סידור זה נבע מהעדרו של צריח המסתובב ב-360 מעלות, מאפיין שנוסף רק בדגמי טנקים מאוחרים יותר. השריון עצמו היה בעובי של בין 8–10 מילימטר, מספיק כנגד נשק קל אך לא כנגד תותחים. על כל אלה נוספו 8 אנשי צוות, שהביאו את משקל הטנק המאויש לכ-28 טון. בעקבות כובד הטנק מנוע הבנזין הצליח להניעו במהירות של 5.5 קמ"ש בלבד. הטנק היה יכול לחצות תעלות ברוחב 3.3 מטר, ולעבור מכשולים בגובה 1.4 מטר.
אף על פי שהיה כלי רכב מהפכני וחדשני, סבל הטנק סימן 1 מבעיות חמורות:
על אף כל אלה, הוכנס הטנק לשימוש במספרים קטנים בשנת 1916 בשירות רגימנט הטנקים המלכותי והשתתף בקרב על הסום. מעורבות הטנקים בקרב הייתה כישלון למעשה, שכן רובם נתקעו או התקלקלו במהלכו. השפעתם העיקרית הייתה על מורל החי"ר הגרמני, שרבים מאנשיו ברחו או נכנעו למראה המפלצת המכנית המאיימת. למרות זאת, ניתן לראות תוצאה חיובית שכן הובהר כי לו היו הטנקים מגיעים בכמות גדולה יותר לשדה הקרב, הם היו מצליחים כנראה לפרוץ את קווי החפירות.
סימן 2 ו-3.
הבריטים הבינו שסימן 1 צריך שיפורים רבים והחלו מיד לעבוד על הליקויים הרבים, אך הם ידעו שייקח זמן רב עד שיגיעו לתוצאה הרצויה, ולבינתיים, לא רצו להשאיר את קווי היצור מושבתים. זאת ועוד, הם רצו לייצר טנק לצורכי אימונים, כך שלא יצטרכו ליטול טנקים כשירים ללוחמה לאימונים, אשר על כן, בסוף 1916 יוצר סימן 2. הפלדה של הטנק לא הייתה חסינה כמו זו של סימן 1 כיון שייעודו היה לאימונים בלבד. נעשו כמה שינויים קלים לעומת סימן 1, והבולט ביניהם הוא הסרת גלגלי היצוב אשר גרמו לתאונות ולא הביאו כל תועלת בהיגוי. יוצרו 50 טנקים (25 זכרים ו-25 נקבות). למרות כך, נשלחו בסופו של דבר חלק מהטנקים לצרפת, שם נטלו חלק בקרב אראס (1917).
טנק סימן 3 כקודמו נבנה לצורך אימונים, ולא השתתף בקרבות כלל. (גם ממנו נבנו 50 יחידות בלבד). נעשו בו שינויים מעטים. היות שכל הטנקים נגרטו, לא ידועים לנו פרטים רבים אודותיו. אחד השינויים הנראים בתמונות הבודדות אשר צולמו, מעיד על שיפור ביציאות מהטנק במקרי חירום.
סימן 4.
בתכנון המקורי היה סימן 4 אמור להראות כפי שבסופו של דבר היה הטנק סימן 5, אלא שמפאת קוצר הזמן והדרישה מהחזית, הסתפקו המתכננים בכך שפתרו חלק מן הבעיות שהיו בסימן 1:
מערכת ההנעה, המנוע וההילוכים על מגרעותיהם נשארו כפי שהיו בסימן 1 (רק בסימן 5 הוחלף המנוע, ובוטל הצורך בארבעה אנשים לשליטה במערכת ההילוכים).
סימן 4 שימש במתקפות רבות במהלך החודשים הבאים במלחמה, אך מעולם לא בכמות מספקת להצלחה מוחצת. במהלך המלחמה נמשך פיתוחו של הסימן 4. ההצלחה הראשונה בקרב קמברה, ב-20 בנובמבר 1917. הטנקים פרצו את קווי הגרמנים אך שוב לא השתתפו מספיק טנקים כדי לנצל את ההצלחה. רק ב-1918 החלו הטנקים להופיע בכמויות גדולות, ומילאו חלק גדול בניצחונות של יולי ואוגוסט 1918. לקראת סוף המלחמה יוצר סימן 5, שהיה בעל מנוע חזק יותר ושריון עבה יותר.
הטנקים סימן 1 וסימן 4 פרצו את הדרך ללוחמה משוריינת מודרנית. המסקנות מהצלחותיהם וכישלונותיהם שימשו בסיס לייצור של טנקים אחרים במלחמה, ובהפיכתו של הטנק למרכיב העיקרי בצבאות היבשה המערביים.
פולריס
מצר דובר
מצר דובר (באנגלית: Strait of Dover) או מצר קאלה (בצרפתית Pas de Calais) הוא מצר ים הנמצא בפתחה הצפון-מזרחי של תעלת למאנש ומהווה את מעבר המים הצר ביותר בתעלה זו - רק 34 ק"מ בין דובר בחוף האנגלי לכף גריס-נז בחוף הצרפתי. המצר מקשר בין הים הצפוני לבין תעלת למאנש וממנה לאוקיינוס האטלנטי. מימיו של המצר רדודים יחסית - בין 35 ל-55 מטר עומקם.
מצר דובר נחשב כנתיב השיט העמוס ביותר בעולם, עם כ-200,000 ספינות בשנה. מרבית הספינות השטות בין האוקיינוס האטלנטי ומדינות צפון אירופה, עוברות בו וחוסכות את השיט הארוך והסוער המקיף את סקוטלנד.
יצירת המצר.
המצר צעיר מאוד במונחים גאולוגיים, ונוצר בסביבות 6500 לפנה"ס, כשקרס מחסום הגיר שהפריד בין תעלת למאנש והים הצפוני. הקריסה נבעה מהפעילות האירוזית החזקה של גלי האוקיינוס על סלע הגיר הרך, ומפעולת מחזורי הגאות והשפל הבלתי פוסקים במקום זה.
הפעילות האירוזית נמשכת גם היום בקצב של כסנטימטר אחד בשנה, ומדי מספר שנים ניתקים גושי גיר מצוקי דובר שבחוף האנגלי ללא התראה מוקדמת. בשל כך מוזהרים המבקרים במקום שלא להתקרב לשפת המצוק מעבר לחמישה מטרים.
היסטוריה.
שרידים פרהיסטוריים.
שרידים פרהיסטוריים, המעידים על תנועה ימית ומסחרית בין חופי היבשת והאי האנגלי, התגלו במימי המצר. ב-1974 התגלה במפרץ לנגדון שבחוף האנגלי ליד דובר אוצר ארכאולוגי מתקופת הברונזה, שכלל יצול (שדרת מתכת) עשוי ברונזה של סירה עתיקה שמקורה ביבשת וסביבו כלי נשק, כדים, גביעים וממצאים אחרים.
ב-1992 התגלתה סירה בעומק של כ-6 מ' סמוך לדובר, שתוארכה בבדיקת פחמן 14 לשנת 1550 לפנה"ס, היא תקופת הברונזה (אחת הסירות העתיקות ביותר שתוארכו במדויק).
שני הממצאים מוצגים במוזיאון העיר דובר.
אירועים היסטוריים ראויים לציון.
קרבות ימיים נודעים.
במצר דובר אירעו כמה מהקרבות הימיים הידועים בהיסטוריית המלחמות שבין בריטניה ליריביה ביבשת:
פינוי דנקרק.
במאי 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, כותרו כוחות בעלות הברית במובלעת דנקרק שמצפון לקלה. במבצע דינמו, אשר נמשך מספר ימים, עד 4 ביוני 1940, פונו מדנקרק דרך מצר דובר, מאות אלפי חיילים בריטים וצרפתים, תחת אפם של הגרמנים.
חופי המצר.
הערים המרכזיות בחוף הצרפתי הן לה-טוקה, בולון, קאלה ודנקרק. הערים המרכזיות בחוף הבריטי הן פרלייט, פולקסטון, דובר, סנדוויץ', דיל וראמסגייט.
הצוקים הלבנים של דובר מאפיינים את החוף האנגלי, ונופלים אל מי הים מגובה של כ-100 מטר. מראם הדומיננטי הנראה למרחוק, טבוע באמנות, בפולקלור, בספרות ובשירה האנגלית. השיר "ציפורים כחולות מעל הצוקים הלבנים של דובר" היה, לדוגמה, אחד השירים המושרים ביותר על ידי בעלות הברית והחיילים הלוחמים במלחמת העולם השנייה, והביע את הגעגועים והתקווה לעולם טוב יותר ולשלום.