שלוי הוא בן קיבוץ יפתח עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. שלוי עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות. במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של מפקד הסיירת, שאול מופז, והשתתף בפשיטות בעומק סוריה, מבצע כותונת ומבצע דוידקה. לאחר מכן עבר שלוי לסיירת מטכ"ל ושימש כמפקד פלגת פח"ע ביחידה, בין היתר בפעולת ההשתלטות על מלון סבוי. במבצע יונתן שימש כסגנו של שאול מופז ופיקד על כוח אבטחה משני מסיירת מטכ"ל.
בשנים 1981-1979 פיקד על יחידת שלדג, בין היתר בפשיטה מבצע איש דמים, הפשיטה המוסקת הראשונה בלבנון. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם במפקדת כוחות אוויר מיוחדים. בשנים 1987-1986 שימש כסגן מפקד עוצבת חירם, ובין היתר לקח חלק בהדיפת מתקפה של חזבאללה על מוצבים שהחזיק כוח מחטיבת גולני באפריל 1987. בשנים 1989-1988 שימש כמפקד עוצבת ברעם, ובהמשך הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה שלוי לראש מטה השר לביטחון פנים.
חיים אישיים.
שלוי נשוי לאורלי, עובדת סוציאלית ואב לשלושה מתגורר ביישוב הר אדר, בתו ענבל התמודדה בתוכנית המירוץ למיליון.
הערות שוליים.
טנק דחפור
היורשים
היורשים (באנגלית: The Descendants) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2011. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב סרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. במאי הסרט והתסריטאי הוא אלכסנדר פיין, שכתב אותו על בסיס ספרה של קאווי הארט המינגס באותו שם. בסרט מככבים ג'ורג' קלוני שזכה על תפקידו בפרס גלובוס הזהב ושיילין וודלי.
עלילת הסרט.
הסרט עוקב אחר מאט קינג, עורך דין מהוואי, המשמש נאמן מטעם משפחתו המורחבת, על שטח רחב היקף באי קאואיי. את השטח ירשה המשפחה כתוצאה מנישואי נסיכה מקומית עם מיסיונר לפני מספר דורות ונותרו עוד 7 שנים לפני שהנאמנות עליו תפקע. יחד עם דודניו הרבים, מתחבט קינג בשאלה האם ולמי למכור את השטח בעסקה שעשויה להפוך את כולם לעשירים, אך פיתוח השטח יפגע בנוף הבתולי ובאורח החיים המקומי.
במקביל, אליזבת', אשתו של קינג, מאושפזת בבית חולים כשהיא בתרדמת לאחר פגיעת ראש כתוצאה מנפילה מסירת מרוץ. הרופאים מודיעים לקינג שימיה ספורים מאחר שהיא חתומה על הוראה שלא להחזיקה תלויה במכשירי החייאה. לקינג שתי בנות איתן מתקשה להסתדר: סקוטי בת ה-10, בעלת הפרעות התנהגות ואלכס בת ה-17 ששוהה בפנימייה וסובלת מהתמכרות לסמים. אלכס מגלה לאביה כי אמה בגדה בו עם גבר אחר וזו הסיבה שבחרה לנתק עמה קשר. נסער, רץ מאט אל בית זוג מידידי המשפחה, שהסתירו ממנו את הרומן, הם מספרים לו כי הגבר עמו התרועעה הוא בריאן ספיר, שאליזבת׳ הייתה מאוהבת בו והתכוונה להתגרש ממאט.
מאט מכנס את ידידי המשפחה, מודיע להם על מצבה הסופני של אליזבת' ומפציר בהם לבקר אותה לפני מותה. בשיחה עם אלכס מספר לה שהחליט להודיע גם לבריאן ובעקבות כך יוצאים הוא ושתי בנותיו, יחד עם החבר של אלכס סיד, למסע במהלכו הם מבקרים בשטח העומד למכירה, ומעלים זיכרונות. בחוף הים נתקל מאט בבריאן, הוא עוקב אחריו, מגלה שהוא נשוי ואב לילדים, ומתגורר בבית השייך לקרוב משפחתו של מאט, הדודן יו. יו מספר למאט שבריאן, מתווך נדל"ן, עשוי להרוויח סכום גבוה אם עסקת מכירת השטח תצא לפועל.
מאט ואלכס מתעמתים עם בריאן ומספרים לו על התאונה, מאט מציין כי הוא רוצה לתת לבריאן הזדמנות לבקר את אליזבת' בבית החולים לפני שתמות. בשיחה ביניהם הוא מגלה שהרגשות הם חד צדדים ושבריאן לא אהב את אליזבת' ולא התכוון להיפרד ממשפחתו עבורה.
בהצבעת המשפחה המורחבת על מכירת השטח הם מחליטים לאשר את עסקת המכירה, אך רגע לפני החתימה על המסמכים, מאט מסרב לחתום עליהם למרות איומי קרובי משפחתו. הוא מציין שהמשפחה קשורה להוואי ולאדמה ושהוא רוצה להמשיך ולשמור אותה במשפחה.
לאחר מותה של רעייתו מפזרים מאט, אלכס וסקוטי את אפרה בים ובסצנת הסיום מתיישבים יחדיו בספה מול הטלוויזיה, אוכלים במשותף גלידה, כמשפחה מאוחדת.
הפקת הסרט.
צילומי הסרט החלו במרץ 2010 ובוצעו ברובם בהונולולו ובמפרץ הנאליי באי קאואיי. את הסרט מלווה פסקול המורכב ברובו ממוזיקת הוואי.
הסרט הוקרן לראשונה בספטמבר 2011 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובהקרנה מסחרית בארצות הברית בנובמבר 2011.
תגובות לסרט.
הסרט זכה לביקורות אוהדות מציבור המבקרים, באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט עמד על 89% ומצד קהל הצופים על 79%. טוד מקארתי מהמגזין The Hollywood Reporter, ציין כי זהו סרטו הטוב ביותר של פיין, הוא שיבח את משחקו של קלוני ושהסרט ימשוך קהלים מכל הסוגים, פיטר טרוורס מהרולינג סטון ציין כי זוהי הופעתו הטובה ביותר בקריירה של קלוני, וסיכם שאם הצופה מעוניין בסרט להתחבר אליו, הרי שהיורשים הוא קרוב למושלם מבחינה זו. איי. או. סקוט מהניו יורק טיימס כתב כי לקרוא לסרט מושלם יהיה מעין עלבון לאי-המושלמות האנושית שהסרט מייצג. מבקר הקולנוע יאיר רוה רשם ש"זה אחד הסרטים עם התסריטים הכי נפלאים שנתקלתי בהם הרבה מאוד זמן".
בקופות רשם הסרט הכנסות של כ-83 מיליון דולר בארצות הברית ו-95 מיליון נוספים ברחבי העולם.
הליטופוביה
אריחי טוינבי
אריחי טוינבי (הקרואים גם שלטי טוינבי) הם הודעות ממקור מסתורי שנמצאו משובצות בתוך מדרכות אספלט, בכ-24 ערים גדולות בארצות הברית, וארבע ערי בירה דרום אמריקניות. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נמצאו כמה מאות אריחים, הם בדרך כלל בגודל של לוחית רישוי אמריקנית, אך לפעמים גם גדולים בהרבה. הם מכילים מספר גרסאות לכתובת בעלת הקשרים לאפוקליפסה ולתאוריית קשר.
לשון הכתובת.
תרגום מילולי
פרשנות.
השם "טוינבי" מתייחס ככל הנראה להיסטוריון ארנולד טוינבי. "2001 של קובריק" מתייחס כנראה לסרטו
רוב האריחים מכילים טקסט הדומה לזה המובא למעלה. כמה מהם רומזים לקיומה של קונספירציה גדולה הכוללת את העיתונות, ממשלת ארצות הברית, ברית המועצות (אף באריחים שנראה כי נעשו הרבה אחרי התפרקותה) והיהודים. הכתיבה היא בסגנון דומה ובאיכות ירודה.
האריחים המורכבים יותר מכילים גם הצהרות פוליטיות חידתיות ומלמדים את הקוראים ליצור אריחים דומים.
היסטוריה ותפוצה.
מאמרים אודות האריחים החלו מופיעים בתחילת שנות ה-90, בעוד שהתייחסויות כלפיהם החלו להופיע כבר באמצע שנות השמונים. אריחי טוינבי צולמו לראשונה בסוף שנות השמונים. ההתייחסות הראשונה אליהם בתקשורת הייתה ב-1994 בעיתון ב"בולטימור סאן". עם זאת בשנת 1983 העיתון פילדלפיה אינקווירר פרסם סיפור על קמפיין בפילדלפיה שמטרתו החייאת המתים על כוכב צדק, שלמרות שאינו מזכיר את האריחים באופן ישיר, מזכיר במידה רבה את הרעיונות המופיעים בהם.
בארצות הברית התגלו אריחים בקנזס סיטי, מיזורי, בבוסטון ובוושינגטון הבירה. מאז 2002 התגלו מעט מאוד אריחים חדשים הנחשבים ליצירה של האמן המקורי מחוץ לאזור של פילדלפיה רבתי, למרות שאריח אחד ראוי לציון התגלה בפרבר של קונטיקט ב-2006. אחר הופיע בניו ג'רזי ב-2008. אריחי "מעתיקנים" הופיעו במקומות נוספים. אריחים ישנים הנחשבים כעבודתו של מניח האריחים המקורי נשחקו עקב התנועה בכביש. נכון ל-2011 נותרו אריחים בפיטסבורג, סנט לואיס, סינסינטי, קליבלנד ומקומות נוספים.
אריחים בסגנון מחודש נמצאו משובצים בכמה כבישים ראשיים, הכוללים גם את הכבישים הבין מדינתיים 476 ו-95. שישה אריחים נוספים וגדולים משמעותית נמצאו בכביש 1 לכיוון צפון במחוז דלוואר ב-2007-8.
החומר ממנו עשויים האריחים היה לפרק מסוים תעלומה בפני עצמו. ראיות שנאספו מעידות כי הם עשויים משכבות לינולאום, בתוספת חומר למילוי סדקים באספלט.
בשנת 2011 הפיק ג'סטין דור סרט בשם שזכה בפרס פסטיבל סאנדנס לבמאי סרט דוקומנטרי לשנת 2011. בסרט זה סקר הבמאי את ההיסטוריה של האריחים והגיע למסקנה כי הן פרי עבודתו של תמהוני תושב פילדלפיה בשם סוורינו "סאבי" וורנה שנהג לנסוע ברחובות העיר תוך שהוא משדר מסרים מבולבלים ותאוריית קשר תחת השם ג'יימס מוראסקו. על פי הסרט נהג וורנה להניח את האריחים דרך חור ברצפת רכבו במהלך נסיעותיו בערים שונות.
עמוס אדלהייט
עמוס אדלהייט (נולד ב-1 באפריל 1969) הוא חוקר ההיסטוריה האינטלקטואלית של הרנסאנס, משורר, עורך ומבקר שירה.
קורות חייו.
הוריו של אדלהייט הם ילידי ארגנטינה, אביו הוא מהנדס אזרחי, אמו שיחקה בצעירותה, הופיעה בתיאטרון (כולל תיאטרון יידיש) ובלהקה שהסתובבה בכל רחבי דרום אמריקה, שיחקה בקולנוע והקליטה תסכיתי רדיו. סביו נמלטו כאשר היו ילדים מהפוגרומים ברוסיה ובפולין בתחילת המאה העשרים וגלו לאדמות הברון הירש בארגנטינה.
אדלהייט נולד ביפו, גדל בבת ים עד גיל שבע, אז עברו הוריו לצפון תל אביב, שם התגורר עד אחרי שירותו הצבאי. לפני הצבא החל לפרסם שירה, ביקורות ספרים ומסות. אדלהייט סיים תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב (1994-1990), סיים תואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב (1999-1994), במהלך תקופה זו שהה שנה במחקר בפירנצה שבאיטליה. במקביל השלים את השכלתו הקלאסית בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.