אף על פי שגייטס תמך בגישתו של ממשל אייזנהאור בנוגע לתקציב ולמדיניות האסטרטגית, נרשם גידול ריאלי של 8.2% בתקציב מחלקת ההגנה בשנת התקציב 1961 לאחר שהקונגרס השלים את עבודתו. היקף התקציב הכולל באותה שנה הסתכם ב-44.6 מיליארד דולר, כמעט 4.4 מיליארד דולר בהשוואה לשנה הקודמת. חלק הארי של גידול זה יועד לתוספות בתקציבי הצי וחיל האוויר. גייטס הפעיל לחצים שיוקצבו 2 מיליארד דולר לסיוע צבאי, והקונגרס אישר את רובם. בתשובה לביקורת שהוטחה כלפי המאמצים המתמשכים של ממשל אייזנהאור לייצב את תקציב ההגנה, אמר גייטס שמחלקת ההגנה הוציאה מספיק כספים כדי לעמוד בדרישות לצורכי הביטחון של ארצות הברית.
סיכום תקופת כהונתו.
בדין וחשבון הארוך שנשא את הכותרת "מחלקת ההגנה 1960-1953", שהוכן לקראת סיום תקופת כהונתו של גייטס, תמצתה המחלקה את הישגיה במהלך תקופת ממשלו של אייזנהאור וסיכמה ש"כיום עומד לרשות הכוחות המזוינים שלנו כוח המחץ הגדול ביותר בהיסטוריה שלנו, גדול פי כמה בהשוואה לזה שעמד לרשותנו ב-1953".
בין שאר ההישגים, מציין הדוח את פיתוח המפציצים לטווח בינוני וארוך (כולל מפציצי ה-B-52 סטרטופורטרס שהוכנסו לשירות במהלך העשור) ואת הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים, הקמת מערכת ההגנה היבשתית, "קו ההגנה המוקדמת מרחוק" (Distant Early Warning Line – DEW-Line), "מערכת ההתראה המוקדמת לטילים בליסטיים" (Ballistic Missile Early Warning System – BMEWS) וההכנסה לשירות של טיל הקרקע-אוויר "נייק". הדוח גם מונה את ייצורן של כמה צוללות גרעיניות, החל בנאוטילוס שהושקה ב-1954 ובנוסף בנייתן של סדרת נושאות המטוסים "פורסטל" והקמתה של "הסוכנות לתקשורת הגנתית" (Defense Communications Agency – DCA).
גייטס סיים את תפקידו ב-20 בינואר 1961. היו אנשים שהתייחסו אליו כראשון בזן חדש של מזכירי הגנה שנקטו בגישה ניהולית פעילה יותר, וזאת על סמך הפגישות השגרתיות שהוא קיים עם ראשי המטות המשולבים והקמת "צוות תכנון המטרות האסטרטגי המשותף". לגייטס עמד היתרון של שירות ארוך במחלקת ההגנה קודם למינויו כמזכיר והסמכות המורחבת של מזכיר ההגנה שנבעה מתהליכי הארגון מחדש של 1953 ו-1958.
אף על פי שהנשיא אייזנהאור המשיך להיות, הן בתקופת כהונתו של וילסון והן בתקופת כהונתו של מקלרוי, ההוגה הראשי של מדיניות ההגנה ומקבל ההחלטות הבלעדי, נראה שגייטס היה בעל סמכות ועצמאי יותר בהשוואה לשני קודמיו, בעיקר בתחומים כמו המדיניות והתכנון האסטרטגי.
לאחר בחירתו לנשיאות של ג'ון פיצג'רלד קנדי ב-1960 הועלו בעיתונות השערות שהוא עשוי לכלול רפובליקני בממשלתו ושגייטס יהיה במקום די גבוה ברשימת המועמדים לתפקיד.
קריירה מאוחרת.
ב-18 בינואר 1961 הוענקה לגייטס מדליית החירות על ידי הנשיא אייזנהאור. לאחר שעזב את הפנטגון, הצטרף גייטס לחברת מורגן אנד קומפני בניו יורק. ב-1962 הוא היה ליושב ראש החברה וב-1965 למנהל הכללי שלה. הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה אותו ליושב ראש הוועדה המייעצת של "כוח כל המתנדבים" (All-Volunteer Force ) שהגיש את המלצותיו ב-21 בפברואר 1970. בין השנים 1976 – 1977 שימש גייטס כראש משרד היחסים של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין בדרגת שגריר.
בין השנים 1948 – 1983 שימש גייטס כחבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת פנסילבניה, המוסד בו הוא רכש את השכלתו, וב-1956 העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד. הוא גם היה חבר במועצת הנאמנים של "קולג' אטלנטיק" בין השנים 1972 – 1978 ובין השנים 1978 – 1983. המרכז הקהילתי בקולג' זה קרוי על שמו.
תומאס גייטס מת בפילדלפיה ב-25 במרץ 1983 בגיל 76. על שמו קרויה סיירת הטילים המונחים מסדרת "טיקונדרוגה", USS Thomas S. Gates. זוהי הסיירת היחידה מסדרה זו שקרויה על שם אישיות.
ליל מוזי
לתן מוזס אקולס (באנגלית: Lathan Moses Echols; נולד ב-25 בינואר 2002), הידוע בשם הבמה ליל מוזי (Lil Mosey), הוא ראפר, זמר וכותב שירים אמריקאי. שירו המצליח ביותר מבחינה מסחרית, "Noticed", הגיע למקום 80 בבילבורד הוט 100. אלבום הבכורה שלו, "Northsbest", יצא לאור בלייבל אינטרסקופ רקורדס בשנת 2018.
ביוגרפיה.
ליל מוזי נולד במאונטלייק טראס, וושינגטון.
בשנת 2016, ליל מוזי הוציא באופן עצמאי את השיר הראשון שכותרתו "Off White" בשירות הזרמת המוזיקה סאונדקלאוד.
אחרי השיר הזה הוא הוציא שירים נוספים לסאונדקלאוד כולל את השירים שלו "So Bad", "Been On" ו-"2Paid".
ב־13 בנובמבר 2016 ליל מוזי התחרה ב - Coast 2 Coast והגיע למקום הרביעי.
במהלך שנת 2018 השתתף בסבב הופעות ביחד עם YBN Cordae.
It Won't Be Long
It Won't Be Long הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס, שיצא כרצועת הפתיחה באלבומם השני בבריטניה With the Beatles משנת 1963, והיה השיר המקורי הראשון שהוקלט עבורו. למרות שלכתיבת השיר ניתן קרדיט ללנון-מקרטני, את השיר כתב בעיקר ג'ון לנון, כאשר פול מקרטני סייע במילים ובסידור.
כתיבה.
ג'ון לנון תבע את השיר הזה בשנים 1971 ו-1980. בערך בשנת 1995 תיאר פול מקרטני את השיר כשיר של ג'ון, אך נכתב בשיתוף פעולה. "ג'ון בעיקר שר את השיר אז זה היה רעיון שלו אבל שנינו ישבנו וכתבנו את זה". הפזמון הוא משחק מילים על המילים "be long" ו-"belong". השיר כולל סימנים מסחריים של ההתחלה של הביטלס כמו אמירה של yeah וריף גיטרה בהדרגה. עוד דבר אופייני לשלב זה של כתיבת השירים של הביטלס הוא הסיום המלודרמטי (בדומה ל-"She Loves You", שזה עתה הוקלט ועמד להשתחרר) שם המוזיקה נעצרת, ומאפשרת ללנון אימפרוביזציה ווקאלית קצרה לפני שהשיר מסתיים ב"barber shop major seventh ("She Loves You" מסתיים ב-major sixth). ה-middle eight משתמש באקורדים היורדים כרומטית עליהם שרו לנון, מקרטני והריסון בנקודות מנוגדות.
ג'ון לנון, בראיון האחרון שלו, אמר למגזין Playboy כי השיר היה התחלה של קהל רחב יותר למוזיקת הביטלס מאשר הקהל הצעיר שעקב אחריהם בימי המועדונים שלהם בליברפול. "רק לאחר שמבקר מטעם לונדון טיימס שאמר שהכנסנו 'Aeolian cadences' ב-"It Won't Be Long" שמעמד הביניים הקשיבו לנו... עד היום, אין לי מושג מה זה 'Aeolian cadences'. הם נשמעים כמו ציפורים אקזוטיות". למעשה, המבקר, ויליאם מן, כתב את זה על השיר "Not a Second Time". מגזין הרולינג סטון הצהיר ש-"It Won't Be Long" היה "סוג השיר שהיה בראשו של בוב דילן כאשר כתב שאקורדי הביטלס היו 'מקוממים, פשוט מקוממים'" . כאשר המלחינים לא היו בקיאים בתאוריה המוזיקלית, השיר משלב אקורדים שהוא "לא אמור", הוא נמצא בסולם E אבל מסתובב ל-D, C ו-F# ו"הכלאה של D ו-Bm".
Highway tune
Highway Tune הוא הסינגל הראשון של להקת הרוק האמריקאית גרטה ואן פליט. זה היה הסינגל הראשון שלהם מה-EP הראשון שלהם, Black Smoke Rising. הוא דורג במקום הראשון במצעדים Billboard Mainstream Rock ו-Active Rock בספטמבר 2017. השיר הוא גם חלק מה-EP השני של הלהקה, From The Fires, שיצא ב-10 בנובמבר 2017.
רקע.
Highway Tune הוא השיר הראשון שהלהקה אי-פעם כתבתה והקליטה ביחד. הריף של השיר נוצר על ידי ג'ייק קישקה ב-2010, שבע שנים לפני הוצאת הסינגל, ושנתיים לפני שהלהקה הוקמה. הריף הובא לסשן של הלהקה של כתיבה והקלטה בשנת הקמתה, ושינה קצת את צורתו פעמיים לפני הקלטת הגרסה האחרונה שלו. השיר הושמע בפרק של סדרת הטלוויזיה Shameless בינואר 2016. השיר יצא באופן רשמי כחלק מארבע שירים שנכללו ב-EP הראשון של הלהקה, Black Smoke Rising. השיר יצא ב-31 במרץ כסינגל, וב-EP ב-21 באפריל 2017. הקליפ הרשמי של השיר יצא יומיים לפני הוצאת ה-EP. הקליפ הוא בעצם הופעה חיה, כשהלהקה מנגנת בבניין נטוש.
הלחנה.
השיר קיבל המון השוואות לעבודתם של לד זפלין, כולל השוואות לקולו של רוברט פלאנט.
הגייזר של קליסטוגה
גיל מרקו שני
גיל מרקו שני (נולד בשנת 1968) הוא צייר ואמן מיצב ישראלי.
ביוגרפיה.
שני נולד וגדל בתל אביב, בוגר תיכון חדש בתל אביב, ושירת בצה"ל ביחידת ההסרטה. בוגר תואר ראשון (1994) באמנות מבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים, לימודי אמנות (1994) בית ספר סלייד ב לונדון, ולימודי עיצוב נעליים בבית ספר Afpic בפריז.
שני חבר סגל ומרצה בכיר במחלקה לאמנות בבצלאל. הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר (2008) ופרס סנדברג לאמנות ישראלית לשנת 2018. ציוריו מצויים בין השאר באוספים של מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ובאוספים פרטיים בארץ ומחוץ לישראל. הוא חי ועובד בתל אביב. ב-2017 נולד בנו לב, בהורות משותפת עם רנן מוסינזון.
עבודותיו.
ציוריו מתאפיינים בסגנון קווי ושטוח על רקע אחיד, ומיצביו משקפים מצבים יום-יומיים ובנאליים לכאורה, אך מייצרים חוויה המעוררת השתאות וחרדה בו זמנית. "יצירתו של שני נעה בין העבודות הציוריות, הדו-ממדיות, לבין המיצבים התלת ממדים. הציורים מתאפיינים בקו רצוף וחסכני, מאופק ולא אישי. לעומתם, המיצבים עשירים בפרטים ואוירה, יוצרים סביבה טעונה. לכאורה אלה שני קטבים אך יחד הם בונים את "התיאטרון" המהפנט והמאיים, היפה והמכאיב, הסנטימנטלי והקר של גיל מרקו שני", ציין הצוות שהחליט על הענקת פרס גוטסדינר לשני.
ב-1994 השתתף בתערוכה "טרנזיט" במסגרת "ארט פוקוס", וב-1997 השתתף ב״סדרני נוי” במסגרת התערוכה ״סף” במוזיאון ישראל, אשר אצרה שרית שפירא (ז״ל) ומיזגה בין נוכחות אנושית לחפצי תצוגה.
ב-1999 הציג תערוכת יחיד ״חברות” בגלריית דביר.