הנשיא ה-3 של מדינת ישראל, זלמן שזר, החליט שלא להתמודד שלישית על תואר נשיא המדינה ובעקבות כך היו 2 מועמדים לנשיאות, הביופיזיקאי אפרים קציר והפרופסור למדעי היהדות אפרים אלימלך אורבך. ב-10 באפריל נערכת ההצבעה בכנסת ובה זכה, בסיבוב הראשון, אפרים קציר ברוב של 66 קולות מול 41 קולות בעד אפרים אלימלך אורבך. ב-24 במאי באותה שנה הושבע אפרים קציר לנשיא המדינה ה-4 של מדינת ישראל.
הבחירות לכנסת השמינית.
לקראת הבחירות לכנסת, שהיו אמורות להתקיים ב-30 באוקטובר (ונידחו ל-31 בדצמבר בשל המלחמה) הוקם בספטמבר "הליכוד", צירוף של גח"ל, "הרשימה הממלכתית", "התנועה למען ארץ ישראל השלמה" ו"המרכז החופשי".
מאיר פעיל ורן כהן הקימו את מפלגת מוקד, המתמודדת בהצלחה בבחירות לכנסת. מפלגה חדשה נוספת המתמודדת בהצלחה בבחירות היא רצ שהקימה שולמית אלוני, ממקימי התנועה לזכויות האזרח, הקמה בשנה זו.
ב-31 בדצמבר זוכה המערך בראשות גולדה מאיר בבחירות לכנסת השמינית עם 51 מנדטים ועובר את הליכוד שזכה ב־39 מנדטים. לראשונה בבחירות אלו מופעלת שיטת חלוקת עודפי קולות הידועה כ"שיטת בדר-עופר", על שם שני חברי הכנסת שהעבירו את החוק המשנה את שיטת הבחירות. השיטה נותנת עדיפות למפלגות גדולות יותר בחלוקת הרווחים.
כלכלה.
בשנת 1973 נמשכה מגמת ההתרחבות המואצת של המשק. מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר הייתה כרוכה גיוס מילואים נרחב וממושך שהביא לעצירה של מגמת ההתרחבות המואצת. לאחר המלחמה, הטילו מפיקות הנפט במזרח התיכון חרם על מדינות המערב שתמכו בישראל. מלבד זאת, הביאו גם לידי החלטה בארגון אופ"ק להעלות את מחיר חבית הנפט בשיעור חד מ-2 דולר אמריקני לחבית לפני המלחמה למחיר של 40 דולר אמריקני לחבית לאחר ההחלטה. משבר האנרגיה העולמי והגידול בהוצאות הביטחון הביאו לבלימת הצמיחה, למשבר במאזן התשלומים, ולשיעורי אינפלציה שהלכו וגדלו. התייקרות הנפט וחומרי הגלם המיובאים הובילה גל עליות מחירים. שיעור האינפלציה בשנת 1973 הגיע לכדי 20%.
חברה ותרבות.
מוזיקה.
ב-7 באפריל משתתפת ישראל לראשונה בתחרות האירוויזיון תחת אבטחה כבדה בלוקסמבורג עם השיר "אי שם", שנכתב על ידי אהוד מנור ונורית הירש, בביצוע הזמרת אילנית. השיר זכה במקום ה-4 אחרי הממלכה המאוחדת ולפני שוודיה. המדינה שניצחה באירוויזיון הייתה לוקסמבורג.
ב-7 במאי ביום העצמאות נערך בירושלים בבנייני האומה פסטיבל הזמר ברוח יובל 25 שנה למדינה. השיר "את ואני נולדנו" בתש"ח בביצוע הזמרת עדנה לב זוכה במקום הראשון ואחריו "שיר בבוקר בבוקר" בביצוע שלמה ארצי ו"רכבת העמק" בביצוע דורית ראובני.
"לו יהי" של נעמי שמר, בביצוע חוה אלברשטיין הוא אחד השירים המזוהים ביותר עם התקופה (אלברשטיין גם מוציאה אלבום בשם זה). שלמה ארצי מוציא שני תקליטים, אחד בחברת ישראדיסק אוסף של שירי משוררים, "אומרים ישנה ארץ" וגם תקליט הילדים "מסע לארץ התווים".
אריק איינשטיין מוציא את התקליט "ארץ ישראל הישנה והטובה". הדודאים חוברים לצמד "סוזן ופראן" לאלבום הפולק "קשת בענן", המלווה בסיבוב הופעות.
קמה להקת כוורת ויוצא אלבומה הראשון, "סיפורי פוגי". שלישיית הנשמות הטהורות היא "שלישיית השנה" במצעד השנתי של גלי צה"ל. גבי שושן מוציא את אלבום הבכורה שלו "נער שחור עיניים", כולל הלהיט "שש עשרה מלאו לנער". שלמה גרוניך ומתי כספי מוציאים את אלבומם המשותף "מאחורי הצלילים". טדי יזמות והפקות מוקמת על ידי טמירה ודודו ירדני.
בתחום המוזיקה הקלאסית מקים נסים אלשיך את הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת סימפונית, שמשכן הקבע שלה הוא באר שבע.
ספרות.
לא שם זין של דן בן אמוץ יוצא לאור; אהרן מגד מוציא את "על עצים ואבנים" ואת "מחברות אביתר", וזוכה בפרס ביאליק (יחד עם אברהם קריב); דן פגיס הוא חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, מפרסם ספר לילדים בשם "הביצה שהתחפשה"; פנחס שדה מוציא את ספרו מעורר המחלוקת "התמסרות"; יהושע קנז מוציא את "האישה הגדולה מן החלומות"; הרשויות אוסרות על המשורר מחמוד דרוויש לשוב למדינה; יוצא לאור "רגל של בובה" של יעקב העליון; מוקמת הוצאת הספרים זמורה ביתן מודן
קולנוע.
"הבית ברחוב שלוש" מועמד לפרס אוסקר; "אבו אל בנאת" מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן; יוצא סרט הביכורים של אסי דיין, "הזמנה לרצח" ויוצא גם הסרט "קזבלן", שהפך לאחד הסרטים המצליחים בהיסטוריה של הקולנוע הישראלי. כמו כן יוצאים לאקרנים הסרטים "אור מן ההפקר", "הבלש האמיץ שוורץ", "חכם גמליאל", "המשכנע בע"מ", "מתנה משמיים", "קוראים לי שמיל", "שלום, תפילת הדרך", "שלושה ועוד אחת" של חבורת העין השלישית, "שרית". ב-11 במרץ נפתח בתל אביב קולנוע ה"דרייב אין" הראשון בישראל.
תנועות חברתיות ומחאה חברתית.
ב-18 במאי אייבי נתן החל לשדר מספינתו את תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום" וב-1 באוקטובר הוא הפסיק.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, יוצרים רבים מתגייסים למאמץ המלחמתי ומופיעים בפני חיילים, ביניהם הזמר לאונרד כהן, שמצוי בתקופת שיא, אך מפנה זמן להופעות בפני חיילים בחזית מצרים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, פורצת יצירה ביקורתית כמו גם תנועות חברתיות הקוראות לעריכת דין וחשבון ציבורי. קבוצת עיתונאים (יהונתן גפן, אורי דן, ישעיהו בן-פורת, איתן הבר, חזי כרמל, אלי לנדאו ואלי תבור) מפרסמת את הספר "המחדל". הספר עורר בזמנו הד רב בדעת הקהל.
ארגנטינה במשחקים האולימפיים
ארגנטינה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אנטוורפן (1920), אף ששני ספורטאים ארגנטינאים השתתפו באופן עצמאי באולימפיאדות קודמות. מאז, השתתפה בכל האולימפיאדות, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. בסך הכל, זכו הספורטאים הארגנטינאים ב-77 מדליות, מהן 21 מדליות זהב. נתון זה מציב את ארגנטינה במקום ה-42 בטבלת המדליות של כל הזמנים, לאחר אולימפיאדת טוקיו (2020). את המספר הרב ביותר של מדליות צברה ארגנטינה בענף האיגרוף, בו היא מדורגת במקום התשיעי בטבלת המדליות של כל הזמנים, עם 24 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
באולימפיאדות החורף משתתפת ארגנטינה מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1928), אך היא נעדרה מהמשחקים שנערכו ב-1932, 1936 ו-1956. ספורטאים ארגנטינאים מעולם לא זכו במדליות באולימפיאדות החורף.
ארגנטינה לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. בואנוס איירס הגישה את מועמדותה לארח את המשחקים שלוש פעמים. ב-1956 הפסידה למלבורן על חודו של קול, ב-1968 דורגה במקום הרביעי, עם שני קולות בלבד, אחרי מקסיקו סיטי, דטרויט וליון, וב-2004 דורגה במקום החמישי, אחרי אתונה, רומא, קייפטאון וסטוקהולם.
היסטוריה.
שני ספורטאים ארגנטינאים התחרו באולימפיאדות עוד בטרם החלה ארגנטינה להשתתף במשחקים באופן רשמי. הסייף אדוארדו קמט סיים במקום החמישי באולימפיאדת פריז (1900), ואילו המחליק הורטיו טורומה סיים במקום השביעי באולימפיאדת לונדון (1908) (באותה העת לא נערכו אולימפיאדות חורף).
באולימפיאדה הראשונה בה שלחה ארגנטינה משלחת באופן רשמי, אולימפיאדת אנטוורפן (1920), השתתף רק ספורטאי אחד, המתאגרף אנחל רודריגס, שהודח כבר בסיבוב הראשון. לאולימפיאדת פריז (1924) שלחה ארגנטינה משלחת גדולה בת 77 ספורטאים, שזכו הספורטאים בשש מדליות. נבחרת הפולו זכתה במדליית זהב, לאחר שניצחה בכל ארבעת משחקיה בבית שכלל חמש נבחרות. שני מתאגרפים זכו במדליות כסף, הקטור מנדס ואלפרדו קופז'ו, ושניים נוספים זכו במדליות ארד, אלפרדו פורסיו ופדרו קווארטוצי. ספורטאי נוסף, האתלט לואיס ברונטו, זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת. ספורטאים ארגנטינאים נוספים שבלטו בפריז כללו את הקלעים לורנסו אמאז'ה ומתיאס אוסינאלדה (מקומות רביעי וחמישי בירי מ-25 מטר באקדח אש מהירה), מרים המשקולות קרלוס ברגרה, הסייף רוברטו לאראס (מקום חמישי ברומח) והמתאגרף בנחמין פטרוצו (הודח ברבע הגמר).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הגיעה ארגנטינה להישג השיא שלה (אותו שחזרה מאוחר יותר) - 7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. המתאגרפים ויקטור אוונדניו וארטורו רודריגס זכו במדליות זהב, וראול לנדיני וויקטור פראלטה זכו במדליות כסף. השחיין אלברטו סוריז'ה היה לשחיין הראשון מדרום אמריקה שזכה במדליית זהב אולימפית והשחיין היחידי מארגנטינה שזכה עד כה (2012) במדליית זהב אולימפית, לאחר שניצח במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:01.6 דקות. נבחרת הכדורגל הביסה בחצי הגמר את נבחרת מצרים 0-6. משחק הגמר, מול נבחרת אורוגוואי, הסתיים בתיקו 1-1. מאחר שבאותה העת לא היו נהוגות בעיטות הכרעה, נערך משחק חוזר, שבו ניצחה אורוגוואי 1-2, וארגנטינה הסתפקה במדליית הכסף. שחקן הנבחרת דומינגו טראסקוני הבקיע עשרה שערים במהלך המשחקים, והיה למלך השערים של הטורניר. במדליה נוספת, מדליית ארד, זכתה נבחרת הסיף, ברומח.