בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן", אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי במספר כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
בלנדר (תוכנת גרפיקה)
סוליימאן קרימוב
סוליימאן בן אבו סעיד קרימוב (ברוסית: Сулейман Абусаидович Керимов; נולד ב-12 במרץ 1966, דרבנט, דאגסטן) הוא מדינאי ואיש עסקים רוסי-דגסטני ממוצא לזגיני. הוא חבר מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם דאגסטן ושולט בחברת ההשקעות נפטא מוסקבה. הוא גם ידוע כמי שהיה הבעלים של קבוצת הכדורגל אנז'י מחצ'קלה בין 2011 ל-2016.
ביוגרפיה.
ילדות וקריירה.
סולימאן קרימוב נולד ב-12 במרץ 1966 בדרבנט, דאגסטן למשפחה מוסלמית ממוצא לזגיני. אביו אבו סעיד קרימוב היה משפטן שעבד במדור הפלילי של המשטרה המקומית. אמו עבדה כרואת חשבון בסברבנק, בעת שהיה בנק ממלכתי בשליטת המדינה.
סולימאן היה צעיר הבנים במשפחה ובילדותו אהב לעסוק בהיאבקות ובג'ודו והיה לא פעם אלוף בתחרויות אזוריות. עם סיום חטיבת הביניים בדרבנט ב-1983, עבר ללמוד מדעים מדויקים מאחר שמתמטיקה הייתה המקצוע החביב עליו. הוא למד בפקולטה לבניין של טכניון דאגסטן במחצ'קלה. לאחר הקורס הראשון גויס לצבא ובשנים 1984-1986 שירת בחיל הטילים האסטרטגיים.
בשובו מהצבא, המשיך את לימודיו, ולמד בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת דאגסטן והשלים את לימודיו ב-1989. הוא נישא לבת כתתו, פירוּזה. פעיל מפלגה בכיר בשם טסט, סייע לו להתקבל לעבודה ככלכלן במפעל "אלטאב", בו עבד מ-1989 ועד 1995 ועשה מקפצה אדירה מתפקיד כלכלן זוטר לתפקיד עוזר המנכ"ל לעניינים כלכליים. ב-1993 מפעל אלטאב רשם במוסקבה את בנק התעשייה הפדרלי וקרימוב נסע למוסקבה כדי לייצג את המפעל בבנק החדש. לאחר שהרחיב את חוג מקורביו במוסקבה הצליח להתקבל לעבודה בחברת סויוז-פיננס במוסקבה ב-1995.
פעילותו הפוליטית.
באפריל 1997 עבר למכון התאגידים הבינלאומי במוסקבה (ארגון אוטונומי לא-מסחרי) ובפברואר 1999 התמנה לסגן נשיא ארגון לא-מסחרי זה. בדצמבר אותה שנה פוטר בשל היבחרו כחבר פרלמנט בדומה השלישית, בה כיהן (בשנים 2000-2003).
אט-אט החל לייצג את דאגסטן והאינטרסים שלה בפני הממשל הפדרלי. קרימוב נבחר ב-7 בדצמבר 2003 לפרלמנט האזורי של בוינאקסק בדאגסטן. בעת הבחירות לנשיאות דאגסטן, רבים ראו בו כמועמד מוביל לנצח בבחירות, אך לבסוף לא הגיש מועמדות רשמית.
בדצמבר 2007, בישיבת נשיאות אספת העם הדאגסטנית (הפרלמנט המקומי), הוצע סולימאן קרימוב כמועמד מטעם הרפובליקה למועצת הפדרציה של רוסיה ומאז הוא חבר במועצת הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר בדומה הרביעית והיה סגן יו"ר הוועדה לספורט, ונוער והיה חבר וועדת הביטחון של הדומה הממלכתית.
פעילותו העסקית.
ב-2005 פורסם בכלי התקשורת הרוסיים על הקמת עיר למיליארדרים בפרברי מוסקבה, עיר שנועדה לאכלס עד 300,000 תושבים מעשירי רוסיה. פרויקט שמבין יוזמיו נמנה גם סולימאן קרימוב, אף שמאור יוצר העביר את האחריות לנשיא "בין-בנק", מיכאיל שישכאנוב.
בשנת 2011 רכושו נאמד ב-7.8 מיליארד דולר והיה במקום ה-19 ברשימת 200 האנשים העשירים ביותר של רוסיה, על פי המגזין פורבס.
בשנים 2006-2008 החזיק ב-4,5% ממניות גזפרום, 6% ממניות סברבנק, 37% ממניות חברת פוליוס-זולוטו - מענקיות הזהב הרוסיות, 2% מחברת רשת הטלפון העירונית של מוסקבה וכמעט 75% ממניות "פולי-מטאל" - חברת כריית מתכות, המפיקה השלישית בגודלה בעולם של כסף. נוסף לכך, קרימוב רכש 25% ממניות חברת אוראלקאליי - מפיקת האשלגן הגדולה ברוסיה ובכוונתו לרכוש את סילביניט - חברת האשלגן השנייה בגודלה ברוסיה.
בעקבות הנחיה נשיאותית של דמיטרי מדבדב משנת 2009, חויבו כל הפוליטיקאים ברוסיה להכריז על הכנסותיהם ורכושם ובינואר 2011 הכריז סולימאן קרימוב כי ברשותו 50% ממניות חברת "נפטא מוסקבה", 5% מחברת אלטיטיוד, ו-20% ממניות חברת "אניקטה השקעות בע"מ".
בני משפחתו.
הוא נשוי לפירוזה, ממנה יש לו שלושה ילדים.
משרד החקלאות של ארצות הברית
אוניברסיאדה
האוניברסיאדה היא אירוע ספורטיבי בינלאומי, רב ענפי, המאורגן על ידי הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי. השם הוא הלחם של "אולימפיאדה" ו"אוניברסיטה". רשמית האוניברסיאדה מכונה "משחקי האוניברסיטה העולמיים" או "המשחקים הסטודנטיאליים הבינלאומיים". בכל מקרה, המונח יכול להתייחס גם למשחקי ספורט בין סטודנטים באוניברסיטאות עצמן.
רק מי שהוא סטודנט ואזרח המדינה או התאזרח בה יכול לייצג מדינה ולהשתתף בתחרויות, למעט זאת - מרבית החוקים והתקנות דומים לאלה של האולימפיאדה. במסגרת האוניברסיאדה מתקיימים אוניברסיאדות קיץ ואוניברסיאדות חורף אחת לשנתיים.
משחקי האוניברסיאדה נחתמים באופן מסורתי בשירת המנון הסטודנטים, והמנון הפדרציה לספורט אוניברסיטאי, "גאודיאמוס איגיטור".
ישראל באוניברסיאדה.
הספורטאים הישראלים צברו 17 מדליות בסך הכל, מהן 4 זהב, 7 כסף ו-5 ארד.
המלון הסקוטי (טבריה)
קונקאקאף
המהפכה בתוניסיה (2011-2010)
תל־אביב-יפו
אקספלויט
אקספלויט (Exploit) הוא קטע תוכנה או מידע המנצלים פרצת אבטחה או באג בתוכנה או בחומרה. מטרת האקספלויט היא לשנות את ההתנהגות המתוכננת של הרכיב עליו הוא מופעל בהתאם לצורכי המפעיל ולרצונותיו. שימוש באקספלויטים נפוץ על ידי האקרים למטרות הפעלת קוד תוכנה זדוני (לדוגמה, התקנת נוזקה), הסלמת הרשאות, הפיכת המכשיר לזומבי ושימוש בו בהתקפות מניעת שירות ועוד.
כתיבה.
אקספלויטים נכתבים ברחבי העולם בידי האקרים בעלי ידע בשפות תכנות שונות, ובחלק מהמקרים הם ניתנים להורדה חופשית ברשת האינטרנט באתרים ייעודיים לנושא. באתרים האלה קיימים בדרך כלל הסברים על מטרת האקספלויט ואופן הרצתו, עניין המייתר במידת מה את הצורך בידיעת שפות תכנות כדי לבצע התקפות האקינג אלו. לכתיבת האקספלויט ולפרסומו קודם מחקר שתכליתו מציאת חולשה באופן הפעולה של המערכת הרצויה, אשר מאפשרת לנצל אותה לצורכי התוקף.
במקרים מסוימים, בעת פרסומו האסקפלויט ינצל חולשת Zero-Day. במקרים כאלה הוא עלול להוות סיכון גבוה על המערכות הרלוונטיות, מכיוון שטרם הופץ עבורו טלאי מתאים.
דרכי פעולה.
דרכי הפעלת האקספלויטים הן רבות ובהן:
התקפות אקספלויטים על מחשבים מרוחקים מאופיינות לעיתים קרובות באינטראקציה מסוימת עם המשתמש המותקף או עם המערכת המותקפת, ניצול שדות קלט בעלי יכולת חדירה למחשב מקבל הקלט, וכן שימוש בטכניקות הנדסה חברתית.
במקרים מסוימים, בהתאם לסוג הפרצה שנמצאה במערכת המותקפת, האקספלויט יכול להכיל גם Shellcode. כאשר הוא קיים, ה-Shellcode מאפשר לתוקף לקבוע את הפעולות שיתבצעו על המערכת המותקפת לאחר שנוצלה הפרצה על ידי האקספלויט.
סיווג.
סיווג האקספלויטים מתבצע בדרך כלל על-פי הפרמטרים הבאים:
Exploit
תקנת המקוואות של בעל התניא
תקנת המקוואות של בעל התניא היא תקנת רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד במטרה להנהיג טבילה במקווה כשר ומהודר לפי כל הדעות גם במים חמים ונעימים לרחיצת הגוף, כדי שיוכלו לטבול ביישוב הדעת כראוי. תקנה זו היא אחת משלוש התקנות העיקריות שתיקן רבי שניאור זלמן מלאדי, והנחשבות ביותר בעיניו ובעיני גדולי ישראל ופוסקי הדור.
רקע.
מצוות הטבילה לטמאים רגילים אינה דורשת "מים חיים" דווקא (שהם מי נביעה מהקרקע ולכמה שיטות גם ימים), אלא די בטבילה במים טבעיים המחוברים לקרקע. הללו יכולים להיות גם היקוות של מי גשמים שנאספו בקרקע. גם מקום הטבילה צריך להיות מחובר בקרקע ולא כלי שהאדם יצר. משום כך מים שנשאבו מהקרקע והוכנסו לכלי - פסולים לטבילה. כמו כן מי גשמים או "מים חיים" שלא נשאבו אלא נאספו ישירות לתוך כלי פסולים לטבילה, שכן אין לטבול בתוך כלי.
דרישות אלה של ההלכה יצרו קשיים, במאה ה-18 בצפון אירופה, לבנות מקווה כשר לטבילה שבו מים חמים. הטבילה התקיימה על פי רוב במעיינות, וזאת מפני סיבות שונות, הקשורות לכשרות המקווה, ובעיקר בשל מגבלות טכניות. בין השאר מכיוון שהיו מקומות רבים שבהם לא היו מי גשמים, וממילא לא ניתן לבנות מקווה על ידי מי גשמים שיורדים ישירות לתוך המקווה, ולא הייתה קיימת אפשרות לחמם את מי המעיין, הזורמים ומתחלפים בקביעות. לכן הטבילה התקיימה בדרך כלל במים קרים.
רבים ממנהיגי היהדות באירופה הצפונית (האזורים הקרים) רצו שהמים שבמקווה יהיו נעימים לטבילה, כדי שנשים לא יימנעו מלטבול במקווה, וכן לאפשר לנשים לטבול במתינות, ושיוכלו לשהות במקווה בנחת, ולפשט את קמטי הגוף קודם הטבילה כהלכה, כדי שהטבילה תהיה כשרה ומהודרת לפי כל הדעות.
הפתרון שנמצא הוא לחבר מעל מעיין הטבילה חבית גדולה, בעלת נפח של 350–700 ליטר ("ארבעים סאה"). את החבית חיברו בשרשרת לקרקעית המעיין. מי המעין נכנסו דרך חור בחבית, בלי שאיבה. בחבית עצמה נקבו שני חורים: הראשון היה כדי שלא תיחשב החבית ל"כלי", שהרי הטבילה בכלי פסולה, ואף המים שבתוכה הם מים פסולים, בהיותם מים שאובים. נקב נוסף היו עושים בגודל "שתי אצבעות על שתי אצבעות" ("שפופרת הנוד"), כדי לטהר את המים השאובים שהיו בחבית קודם שעשו בה חור, על ידי השקה למעיין. לאחר סיום בניית החבית וקביעתה במעיין, סתמו היטב את החבית, כדי שהמים שבתוכה לא יחשבו ל"זוחלין" הפוסלים את המקווה, וטבלו בה.