למעט ההתפרצות ב-1915 של הר לאסן המרוחק בצפון קליפורניה היה הרכס שקט למשך למעלה ממאה שנים. ואז ב-18 במאי 1980 שברה ההתפרצות הדרמטית של הר סנט הלנס הבלתי מוכר את הדממה הממושכת והסבה את תשומת לב העולם אל הרכס. גאולוגים חששו שההתפרצות של סנט הלנס היא סימן שהרי הגעש הרדומים מזה זמן רב של רכס הקסקייד יהפכו פעילים שוב, כמו בתקופה שבין 1800 ל-1857 שבה התפרצו שמונה הרי געש. אף הר געש לא התפרץ מאז סנט הלנס, אבל אמצעי זהירות ננקטים בכל מקרה, כדוגמת מערכת ההתרעה כנגד להארים שמקורם בהר הגעש ריינייר.
גאולוגיה.
רכס הקסקייד כולל הרי געש פעילים, כולל הר סנט הלנס, וכמה הרי געש רדומים, כולל הר ריינייר והר בייקר. הטקטוניקה של האזור נחקרה לעומק על מנת לתעד את מידת התזוזה והסיכונים הגעשיים.
שימושים.
תנאי הקרקע הם בדרך כלל מצוינים לחקלאות, במיוחד במורד הרוח של הרי הגעש. עובדה זו נובעת מכך שהסלעים הגעשיים עשירים בדרך כלל במינרלים מבוססי אשלגן כדוגמת אורתוקלז, והם מתפרקים בקלות. גם לנפולת מהרי הגעש, בייחוד ללהארים יש השפעה ביישור פני השטח וחשובה גם אגירת המים בצורת שלג או קרח. הרים מכוסי שלג אלו דוגמת הר הוד והר בצ'לור (Mt. Bachelor) משמשים בשלהי החורף כאתרי סקי.
מרבית המים זורמים בסופו של דבר לתוך מאגרי מים, שם הם משמשים תחילה לצורכי נופש, ואחר-כך מייצרים בעזרתם חשמל, ולבסוף משתמשים בהם להשקות יבולים.
בשל שפע הנחלים שבהם הזרימה חזקה סכורים רבים מהנהרות שמקורם ברכס הקסקייד וכיוונם מערבה על מנת לייצר חשמל. אחד מהסכרים, סכר רוס (Ross Dam) על נהר הסקאגיט, יצר מאגר מים שחוצה את הגבול דרומית מזרחית לעיירה הופ בקולומביה הבריטית, כשהוא מתמשך למרחק של 3 קילומטרים לתוך קנדה. למרגלות המדרון הדרום מזרחי של הר בייקר בקונקריט (Concrete) שבמדינת וושינגטון נסכר הנהר בייקר (Baker River) על מנת ליצור את אגם שנון (Lake Shannon) ואגם בייקר (Baker Lake).
בנוסף, יש פוטנציאל לכמות גדולה ובלתי מנוצלת של אנרגיה גאותרמית ברכס הקסקייד. תוכנית המחקר הגאותרמי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חקר פוטנציאל זה. בחלק מאנרגיה זו כבר משתמשים במקומות דוגמת קלאמת פולס (Klamath Falls) באורגון, שבהם משתמשים בקיטור שמקורו געשי על מנת לחמם מבני ציבור. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה ברכס הייתה 266°C, בעומק 937 מתחת לקרקעית הקלדרה של הר הגעש ניוברי (Newberry Volcano).
אקולוגיה.
רכס הקסקייד עשיר בפלורה ובפאונה. את האקולוגיה של האזור אפשר להבין אם עוקבים אחרי קו דמיוני מצפון לדרום. כשהקו עובר דרך רכס הקסקייד הוא חוצה כמה אזורים אקולוגיים, בהתקדמות ממערב למזרח - האקלים נעשה קר יותר ואחר-כך הולך ומתחמם ונעשה צחיח יותר. מרבית הגבהים הנמוכים והבינוניים מכוסים ביער של מחטניים, ובגבהים העליונים יש כרי עשב נרחבים כמו גם טונדרה אלפינית וקרחונים. המורדות המערביים מכוסים בצפיפות באשוח דאגלס, צוגה מערבית (ממשפחת האורניים), ואלנוס מאדים; בעוד שעל המורדות המזרחיים היבשים יותר, צומחים בעיקר אורן הזפת, ומעט עצים מהמינים ארזית מערבית ("Larix occidentalis"), וצוגה הררית (ממשפחת האורניים), אשוח תת-אלפיני וארזית תת-אלפינית ("Larix lyallii") באזורים הגבוהים. החלק הדרומי של רכס הקסקייד שוכן בתוך אזור הקרוי מתחם הצמחייה של קליפורניה (California Floristic Province), אזור של מגוון ביולוגי גדול.
בעלי חיים החיים ברכס כוללים: דוב שחור אמריקני, זאב ערבות, שונר מצוי, פומה, בונה, אייליים, אייל קנדי, אייל קורא ומעט להקות של זאב מצוי ששבו מקנדה לשכון ברכס. בכל חלקי הרכס, האמריקני והקנדי, שוכנים פחות מ-50 דובי גריזלי.
הכנס הפמיניסטי העשירי בגבעת חביבה, 1994
הכנס הפמיניסטי העשירי, שהתקיים בין ה-16–18 ביוני 1994 בגבעת חביבה, נחשב לאירוע מכונן המסמן את הולדתו של הפמיניזם המזרחי בישראל.
רקע.
בשנות השמונים והתשעים המוקדמות, נעשו ניסיונות להעלות את הפמיניזם המזרחי על סדר היום הפמיניסטי בישראל, במטרה להנכיח את מכלול הנושאים הקשורים לחוויית החיים הייחודית של נשים לא לבנות. טענתן של הפמיניסטיות המזרחיות הייתה, כי הפמיניזם הישראלי, המתיימר לייצג את כלל הנשים, מייצג למעשה רק אינטרסים של נשים אשכנזיות ממעמד סוציו אקונומי גבוה, ומתעלם מהבעיות הייחודיות לנשים מזרחיות. עוד טענו הפמיניסטיות המזרחיות, כי הן סובלות מדיכוי ואפליה מהפמיניסטיות הלבנות במהלך פעילותן בתנועה הפמיניסטית. הפמיניסטיות המזרחיות דרשו הכרה באפליה ממנה הן סובלות על רקע אתני ומעמדי הן בתוך התנועה הפמיניסטית והן מחוצה לה, ניסוח סדר יום פמיניסטי חדש הכולל את הצרכים והאינטרסים של נשים מזרחיות, וכן חלוקה שוויונית של המשאבים, השליטה על קבלת ההחלטות ומוקדי הייצוג בתנועה הפמיניסטית, בה יש לפמיניסטיות האשכנזיות הגמוניה בלעדית.
מהלך הכנס.
לאחר שכשלו ניסיונותיהן של הפמיניסטיות המזרחיות להעלות את הנושא המזרחי לסדר היום בכנסים ובפעילות פמיניסטיות שונות, יזמו קבוצת נשים מזרחיות, ביניהן אלה שוחט, תקווה לוי, מירה אליעזר, הנרייט דהאן-כלב, נטע עמר, ויקי שירן ואחרות את העלאת הנושא בכנס הפמיניסטי העשירי שהתקיים בגבעת חביבה בשנת 1994. הפעם, הן בחרו בדרך בה לא יתאפשרו שוב התעלמות מהנושא ודחיקתו מהדיון, גם במחיר עימות גלוי עם הפמיניסטיות האשכנזיות, דבר שנמנעו לעשות עד אז. הפמיניסטיות המזרחיות נקטו בפעולת מחאה זועמת, והתפרצו לבמה במהלך הדיון בערב האידאולוגי, תוך האשמתן של הפמיניסטיות האשכנזיות בגזענות, דיכוי והדרה כלפיהן ותיאור חוויותיהן כמזרחיות בארץ. בין היתר, סיפרו המזרחיות כיצד נלקחו מהן עם הגיען לארץ שמותיהן לטובת שמות ישראלים, על היחס המשפיל והגזענות שהייתה ועודנה מנת חלקן בארץ, יחס שהוביל אותן להתכחש לתרבותן הערבית ולשפת ארץ המוצא שלהן, על מנת להשתלב ולהתערות בחברה הישראלית. הדיון הסוער שהתפתח בכנס בעקבות פעולת הפמיניסטיות המזרחיות, אשר התנהל בטונים גבוהים ובזעם, קטע את הדיון המקורי אשר תוכנן לערב זה, והפך למאבק גלוי בין המשתתפות, שנחלקו לשתי קבוצות, על פי עמדותיהן בנושא המזרחי. האשכנזיות, כיחידות וכנציגות ארגונים כ"שדולת הנשים" ו"קול האישה" דחו בתוקף את הטענות כי הן שותפות לדיכוי הפמיניסטיות המזרחיות, וטענו כי הנושא העדתי אינו רלוונטי לפמיניזם וכי אבד עליו הכלח. מנגד, המזרחיות האשימו אותן בהשתקה, ובעיוורון להצטלבות הזהות המגדרית, האתנית והמעמדית של נשים מזרחיות ודרשו את ההכרה של האשכנזיות כי גם המאבק המזרחי והאתני משפיע על חיי הנשים ויש לשלבו לאלתר במאבק הפמיניסטי הישראלי.
השלכות מאורעות הכנס על המאבק הפמיניסטי המזרחי.
לאחר מאורעות הכנס, וסירובן של הפמיניסטיות האשכנזיות להכיר בדרישותיהן של הפמיניסטיות המזרחיות, חשו חלק מן המזרחיות כי לא נותרה להן ברירה אלא להתפצל מהתנועה הפמיניסטית ולפעול בנפרד. הן ארגנו כנס פמיניסטי מזרחי ראשון, אשר התקיים ב 1996, ועסק בהיסטוריה של הדיכוי המזרחי בישראל, מילדותן ועד לכנס הפמיניסטי האחרון. המשמעויות החברתיות והפוליטיות של העיסוק בדיכוי, באפליה ובהשפלה שהיו ועודן מנת חלקן של המזרחיות פתחו את הצוהר להתפתחות התודעה הפמיניסטית המזרחית בקרב מזרחיות רבות. בשלב השני, לאחר ניסוחו של סדר יום פמיניסטי מזרחי כקבוצה נבדלת, פנו המזרחיות לפעולה בערוצים הפמיניסטיים הכללים, ולפעילות עצמאית בזירות שונות, כדוגמת הארגון הפמיניסטי "אחותי - למען נשים בישראל", אשר נוסד בשנת 2000 ופועל לאור עקרונות הפמיניזם המזרחי.
מת&quot;ן - מכון תורני לנשים
מת"ן הוא מכון לימוד תורני לנשים על שם שרה בת יצחק יעקב רעננערט, אשר עוסק בלימוד תורה על רבדיה השונים באופן מעמיק וברמה גבוהה. המכון הוקם בשנת 1988 על ידי הרבנית מלכה בינה, אשת חינוך. מטרתו המוצהרת של המכון היא לשלב נשים בעולם ההנהגה הרוחנית-תורנית. המכון היווה פריצת דרך בלימוד התורני לנשים, ומהווה קרקע לנוכחות של נשים בשיח הלימוד והעשייה היהודיים.
סניפי מת"ן.
המכון המרכזי נמצא בירושלים. ב-1993 נפתח סניף ברעננה על ידי הרבנית אשרה קורן, בשם מת"ן השרון, על שם מינדי גרינברג. בהמשך נבנה בית מדרש גדול בו מתקיימת פעילות הסניף. בסניף זה ניתן, מעבר ללימודי התורה, להשתתף גם בשיעורי מחול, יצירה ותנועה.
עם השנים נפתחו סניפים נוספים בארץ: בית שמש, חשמונאים, רחובות, זכרון יעקב, אריאל ומודיעין. לסניפים אלו אין מבנה ייעודי והשיעורים מועברים בבתי כנסת או בבתים פרטיים.
תוכניות הלימודים במכון.
הלימוד במת"ן מתחלק בין תוכנית השיעורים לקהל הרחב, ובין תוכניות בית המדרש.
תוכניות בית המדרש מיועדות בעיקר לנשים בעלות רקע רחב בלימודי היהדות, בדרך כלל בעלות תואר ורקע אקדמי, המעוניינות להעמיק את הלימוד התורני. התוכניות הן רב תחומיות ומשלבות שיעורים ולימוד בחברותא. בין הנושאים הנלמדים: מקרא, תלמוד, מחשבה והלכה. התוכניות מתקיימות הן בשפה העברית והן בשפה האנגלית.
במסגרת השיעורים לציבור הרחב מוצעים קורסים מגוונים בנושאי תנ"ך, משנה, מדרש, גמרא, חסידות, הלכה, מחשבה והגות, אליהם ניתן להירשם ככלל או בנפרד ובכל שלב בחיים. ישנם קורסים בעברית, באנגלית ובצרפתית. כמו כן, רבים מהשיעורים מוקלטים ומוצעים ללימוד באופן מקוון.
תוכנית "מורות הלכה" היא תוכנית שמטרתה להכשיר נשים להוות דמות מנהיגה תורנית בקהילה. התכנית מתקיימת יומיים בשבוע, ובמשך שנתיים מקיפות הלומדות בתוכנית את הלכות נדה, ועוד נושאים נוספים מחיי היומיום כגון ברית מילה, אבלות ועוד.