בעונת 2003/04 החל ז'ורקרה להשתלב בסגל הקבוצה הראשונה, לצד זה שעדיין היה שחקן בקבוצת המילואים. ז'ורקרה ערך 18 הופעות באותה עונה בברצלונה ב'. הופעת הבכורה של ז'ורקרה בקבוצה הבוגרת הייתה במשחק הליגה מול אתלטיק בילבאו ב-17 בינואר 2004, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. בהמשך עמד ז'ורקרה בשער הקבוצה בניצחון ברצלונה 1–3 על אתלטיקו מדריד ב-15 בפברואר. בעונת 2004/05 צורף ז'ורקרה באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת והפך למחליפו של ויקטור ואלדס, עם עזיבתו של רושטו רצ'בר, שהיה השוער השני בעונה לפני כן. לאחר שברצלונה זכתה והבטיחה את אליפות ספרד, שיחק ז'ורקרה בשני המחזורים האחרונים של הליגה. בעונת 2005/06 ערך ז'ורקרה הופעת בכורה בליגת האלופות, לאחר שברצלונה הבטיחה את המקום הראשון בשלב הבתים, במשחק מול אודינזה ב-7 בדצמבר 2005. בהמשך השתתף ז'ורקרה בארבעה משחקים בגביע המלך. ברצלונה זכתה בליגה פעם שנייה ברציפות, וז'ורקרה עמד בשלושת מחזורי הליגה האחרונים. כמו כן, זכתה ברצלונה בליגת האלופות, עם ז'ורקרה על ספסל הקבוצה לאורך כל משחקי שלב הנוקאאוט.
עונת 2006/07 נפתחה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי, כשז'ורקרה משחק במשחק הגומלין מול אספניול, בו ניצחה ברצלונה 0–3. במרץ 2007 האריך ז'ורקרה את חוזהו בברצלונה עד תום עונת 2007/08. ז'ורקרה עמד בשער במהלך משחקי הגביע של ברצלונה, והוא הגיע עם הקבוצה עד לחצי הגמר בו פגשה את חטאפה. במשחק הראשון ניצחה ברצלונה 2–5, אך בגומלין הובסה 0–4 והודחה. ז'ורקרה לא שותף באף אחד ממשחקי הליגה של הקבוצה, שסיימה את העונה במקום השני. בעונת 2007/08 שיחק במשחק אחד בגביע ובמשחק נוסף בליגת האלופות, מול שטוטגרט, פעם נוספת לאחר הבטחת הקבוצה את המקום הראשון בביתה. בסוף דצמבר, במשחק ידידות של נבחרת קטלוניה קרע ז'ורקרה את הרצועה הצולבת בברך הימנית, פציעה שהשביתה אותו ממשחק לחצי שנה. ברצלונה השאילה את חוסה מנואל פינטו לתפוס את מקומו והוא היה שוערה השני של ברצלונה עד סוף העונה.
במרץ 2008 חתם ז'ורקרה על הארכת חוזה פעם נוספת, הפעם עד סוף עונת 2009/10. במהלך הקיץ שלקראת עונת 2008/09 צורף פינטו לסגל ברצלונה באופן קבוע, וז'ורקרה הפך לשוער השלישי של המועדון. ז'ורקרה ערך הופעה אחת באותה עונה, במחזור השישי של שלב הבתים בליגת האלופות בהפסד 2–3 לשחטאר דונצק. ברצלונה זכתה בטרבל ראשון בהיסטוריית הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בגביע ובליגת האלופות באותה עונה. בסוף העונה עזב ז'ורקרה את ברצלונה, והצטרף לז'ירונה מהליגה השנייה. ז'ורקרה שיחק במרבית משחקי הקבוצה, 33 מתוך 42 משחקי ליגה, וז'ירונה סיימה במקום ה-14. ז'ורקרה החליט לפרוש ממשחק בסוף עונה זו, בגיל 31.
מחוץ לכדורגל.
ז'ורקרה הוא בן דודו של הכדורגלן מארק קרוסאס, ששיחק גם הוא במחלקת הנוער של ברצלונה, ובהמשך שיחק בקבוצות ברחבי אירופה ובמקסיקו.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף ז'ורקרה לעסק התכשיטים המשפחתי.
אלפרד ברנהיים
אלפרד ברנהיים (בגרמנית: Alfred Bernheim; 11 ביולי 1885 – 16 במרץ 1974) היה צלם ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
אלפרד ברנהיים נולד בכפר טינגן (Tiengen) שבדרום גרמניה בשנת 1885. הוא היה הצעיר מבין ששת ילדי משפחה שומרת מצוות. אביו עסק בסחר בנדל"ן ושימש כראש הקהילה היהודית בכפר. בגיל 10 נפטר אביו והמשפחה עברה להתגורר בעיר קרלסרוהה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שוחרר משרות צבאי, כנראה בשל לקות בראייתו. על פי השערות ביקש ברנהיים לעסוק באדריכלות, אולם החל לעסוק בצילום כאוטודידקט. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 למד צילום אצל וולטר הגה בוויימאר ואמנות שימושית בפפורצהיים. במקביל עבד כמתלמד-מתנדב בבית חרושת לכלי כסף בעיר. בשנת 1933 פתח סטודיו בברלין ואף לימד שבעה תלמידים בו.
בשנת 1934, בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עלה לארץ-ישראל והתיישב בירושלים. הוא הקים בביתו מעבדת צילום והתפרנס מתצלומים מוזמנים למוסדות שונים ובעיקר בית הנכות הלאומי בצלאל והאוניברסיטה העברית. בשנת 1956 הצטרפה הצלמת ריקרדה שוורין לסטודיו של ברנהיים ונטלה חלק פעיל בעבודתו. לאחר פטירתו של ברנהיים המשיכה שוורין לנהל את הסטודיו עד לפרישתה לגמלאות בשנת 1982.
עיקר יצירתו של ברנהיים התמקדה ביצירת דיוקנאות ובצילומי אדריכלות. בשנותיו הראשונות בארץ ישראל עסק גם בצילום מסחרי בסגנון "הצילום החדש". עיזבונו של ברנהיים, הכולל כ-20,000 נגטיבים, נמצא באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
וולטר בגהוט
ברנהיים
ברנהיים (Bernheim) הוא שם משפחה.
מארק ברנאוס
מארק ברנאוס קאנו (בקטלאנית: Marc Bernaus Cano, נולד ב-2 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר אנדורי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. למרות היותו אנדורי, במשך כל הקריירה שלו שיחק בקבוצות ספרדיות.
קריירה.
ברנאוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון אך לא זכה לשחק עבור קבוצת הבוגרים. במהלך תקופתו בברצלונה, קרע את הרצועה הצולבת, דבר שגמר לו את הקריירה המקצועית. ברנאוס שיחק גם בטולדו, טראסה, ז'ימנסטיק, לאס פאלמס, חטאפה, אלצ'ה, פולידפורטיבו אחידו, ז'ירונה ויאגוסטרה ב'.
ברנאוס שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד, אך כאשר הגיע לגיל הבוגרים העדיף לייצג את אנדורה מולדתו. ב-13 באוקטובר 2004 הבקיע את שער הניצחון של נבחרתו נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, שהיה גם הניצחון הראשון של נבחרתו במסגרת כלשהי.
מערכת חיסון
רמאללה ואל-בירה (נפה)
נפת רמאללה ואל-בירה (בערבית: محافظة رام الله والبيرة) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית ובירתה העיר אל-בירה.
לפי דיווחי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה התגוררו בנפה בשנת 2007 275,981 תושבים. שטח הנפה 844 קמ"ר. ב-2010 מינה נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לתפקיד מושל הנפה אשה, ד"ר לילה רנאם.
בנוסף לבירת הנפה, אל-בירה, כוללת הנפה גם את הערים רמאללה, ביתוניא ובשטחה גם נבנית העיר החדשה רוואבי. הכפר נעלין שהתפרסם בעקבות המאבק על מעבר גדר ההפרדה בשטחו, נמצא אף הוא בשטח הנפה. בשטח הנפה גם שלושה מחנות פליטים, הגדול שבהם קלנדיה.
נפת רמאללה ואל בירה
בסיס קציעות
בסיס קציעות הוא בסיס האימונים החטיבתי (בא"ח) של חטיבת גבעתי. הבסיס ממוקם בנגב על כביש באר שבע-ניצנה ובסמוך לגבול ישראל-מצרים.
היסטוריה.
בספטמבר 1953 הוקמה באזור היאחזות נח"ל בשם "גבעת רחל" ולאחר מכן "קציעות". ב-1968 הוסבה לבסיס אימונים של הגדנ"ע. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים עברו לבסיס חטיבה 460 מאזור ביר תמדה, אוגדה 440 מאזור רפיח ומחנה של המשטרה הצבאית ששכן קודם ברפידים.
עם הקמת חטיבת גבעתי הוקם במקום בסיס האימונים החטיבתי. כיום מתקיימות בבסיס הכשרות ואימונים של לוחמי חטיבת גבעתי וגדוד הסיור המדברי.
אלברט ג'ורקרה
אי סטריט בנד
דרייפר
דרייפר הוא שם משפחה שהוראתו סוחר בדים.
עונות ב-NBA
רפאל הלוי מהנובר
מלחמת העבדים השנייה
מלחמת העבדים השנייה הייתה מרד העבדים השני בסדרת מרידות העבדים הגדולות שאירעו ברפובליקה הרומית. המרד התרחש באי סיציליה בין השנים 104-100 לפנה"ס.
הרקע למרד.
למרידת העבדים הגדולה שהחלה בשנת 104 לפנה"ס קדמו מספר התקוממויות קטנות יותר. ההתקוממות הראשונה אירעה בנוקריה שם מרדו כ-30 עבדים. ההתקוממות השנייה הייתה בקפואה שם התקוממו 200 עבדים. ההתקוממות השלישית התרחשה גם כן בקפואה אך הייתה מסוכנת מקודמתה. בראש המרידה עמד אחד טיטוס מינוּטיוס וֵטּיוס שהיה פרש רומי ובן לאב עשיר. הוא התאהב בשפחה של אדם אחר, והתחייב לשלם תמורתה מחיר גבוה, אולם, הוא לא הצליח להחזיר את חובו בזמן למרות הון אביו והחליט לקשור קשר כנגד בעלי החוב ולנטול לעצמו שלטון יחיד. וטיוס רכש במהרה כ-500 יחידות שריון והסית כ-400 עבדים בעיר למרוד. לאחר שתפס את השלטון והרג את בעלי החוב שדרשו ממנו תשלום, הוא חילק כלי נשק לעבדיו והחל לפשוט על חוות חקלאיות סמוכות. וטיוס הצליח להרוג את מתנגדיו ולצרף אליו מתנדבים ותוך זמן קצר היו לו כ-700 חיילים אותם הוא חילק לקנטוריות והקים מחנה מבוצר. כשהגיעו החדשות לרומא הסנאט החל לפעול מיד לתיקון המצב. הסנאט מינה את לוקיוס לוקולוס, פראיטור רומי לצורך לכידת העבדים הנמלטים. לוקולוס הצליח לגייס כ-600 חיילים באותו יום ברומא בלבד ועד שהגיע לקפואה מנה צבאו כ-4000 חיילים רגליים וכ-400 פרשים. וטיוס שמע על בואו של לוקולוס ותפס ביחד עם 3500 מחייליו עמד אסטרטגית גבוהה כהכנה לבואו של לוקולוס וצבאו. בקרב שנערך, ניצח צבא העבדים בהנהגת וטיוס. לאחר הפסד צבאו, החליט לוקולוס לנקוט בתחבולה. הוא פיתה את אפולוניוס, מפקד הצבא של וטיוס, לבגוד בחבריו כשהוא מציע לו חסינות ממוות. אפולוניוס נענה להצעה והפנה את הכוחות תחת פיקודו כנגד וטיוס. וטיוס כשהבין שהקרב הוכרע, חשש מהעונש שצפוי לו ברומא והתאבד. יתר העבדים המורדים עשו כמותו ובכך תמה המרידה של וטיוס בקפואה. מרידות מקומיות נוספות מעין אלו יצרו תסיסה בסיציליה והכשירו את הקרקע למרידה גדולה יותר.
המרידה הראשונה.