המונח אווטארה התפרש אל מעבר לתאולוגיה של האל וישנו בווישנואיזם, בהינדואיזם המודרני נעשה שימוש נרחב יותר במונח אווטארה גם ביחס לדתות אחרות. כך למשל, ישנם המשתמשים בו בהתייחס לישו.
שימושים מודרניים במונח.
המונח אווטאר נדד אל מחוץ למרחב ההודי ולמרחב הדתי, ומשתמשים בו בכמה הקשרים באופן מושאל.
בעולם המחשבים משמש המונח לציון ייצוג של משתמש, למשל בפורום אינטרנט, צ'אט או משחק מחשב.
המונח גם משמש לציון "שכנוע עצמי" בתהליכי התפתחות והעצמה אישית, היינו אוטוסוגסטיה ואפקט פיגמליון תהליכים שבהם פרט או כלל עוברים תהליכי שכנוע עצמי לרעיון תפיסה שאיפה או דעה מסוימת מתוך מטרה שכך יקרה בפועל וכאן בא לידי ביטוי אלמנט התגשמות הישות העליונה בישות הגשמית.
בשיווק מודרני המונח "אווטאר" מתייחס לדמות של הלקוח המייצגת קבוצה או פלח אוכלוסייה מוגדרים, שנבחרו לשווק אליהם מוצר מסוים. הקמת המתווה של דמות זו היא אחת היסודות של הקמפיין השיווקי המודרני.
ממרץ 2014 המילה העברית שתוקנה עבור המילה אווטאר היא יצגן.
הילה (מיסטיקה)
בפאראפסיכולוגיה ובתורות רוחניות רבות, הילה היא שדה של קרינת אור עדינה המקיפה, כביכול, אדם או חפץ - בדומה להילה המופיעה ביצירות אמנות דתיות.
ביצירות אלה, ההילה מסמלת לרוב אדם בעל כוח או "קדושה" מסוימת.
תנועות רוחניות רבות (כגון תאוסופיה, אנתרופוסופיה, ארכאוסופיה, האחווה הלבנה האוניברסלית ועוד) מייחסות לכל צבע של הילה משמעות מדויקת, המצביעה על מצב רגשי מסוים. תיאור שלם של ההילה ושל צבעיה סופק על ידי צ'ארלס לידביטר, תאוסופיסט בן המאה ה-19.
כתביו פותחו לאחר מכן על ידי תומסו פלמידסי
ואחרים.
ספקנים כגון רוברט טוד קרול טוענים כי קיימים הסברים טבעיים להילות, כגון מיגרנות או סינסתזיה.
אנשים מסוימים רואים "הילות" כתוצאה ממיגרנה, אפילפסיה, ליקוי במערכת הראיה או במוח.
עייפות בעין יכולה ליצור גם היא מעין "הילה".
רקע.
ו. א. באטלר קישר בין הילות לבין תפיסה על-חושית ו"נביעות" מנטליות, רגשיות ואתריות. הוא סיווג הילות לשני סוגים עיקריים: אתרי ורוחני.
רוברט ברוס סיווג אותן לשלושה סוגים: אתרי, ראשי ורוחני.
ספרים שונים טוענים לקשר בין תכונות אופי לבין הצבעים של שכבות שונות בהילה.
ההילות נחשבות כקשורות ל"גוף האתרי" ונטען שהן יכולות לשמש כאמת מידה ויזואלית למצב בריאותו של הגוף הפיזי.
החשיבה המקובלת היא שהילות הן לא אור אמיתי, אלא "תרגום" של חושים אחרים, בלתי ידועים, המתווספים למראה הוויזואלי. לפי ברוס, לא ניתן לראותן בחושך מוחלט, או כאשר אף חלק של האדם או החפץ המקרין אינו נגלה לעין.
ביקורת.
הטענות לגבי קיומן של ההילות שנו במחלוקות לכן הן מסווגות על ידי הספקנים או האתאיסטים כפסבדו מדע. מבחן אחד לדוגמה הוא כזה בו "קוראת הילות" הוצבה למול מחיצה אטומה ובה מספר חריצים אשר מאחוריהם עמדו גם בני אדם אמיתיים וגם בובות. ה"קוראת" לא הצליחה לזהות היכן עמדו בני אדם והיכן היו בובות, וטענה כי מאחורי כל החריצים היו בני אדם אמיתיים.
במבחן אחר, אשר בוצע במסגרת תוכנית טלוויזיה של הספקן והקוסם ג'יימס רנדי,
"קורא הילות" הוצב בפני מחיצה אטומה אשר מאחוריה עמדו חמישה אנשים. הוא טען כי הוא מסוגל לראות את ההילות שלהם מעבר למחיצה. כל אדם נע בתורו אל מחוץ למחיצה, וה"קורא" התבקש לזהות היכן האדם עמד מאחורי המחיצה. הוא הצליח לזהות רק 2 מתוך 5.
חשמל ומגנטיות
ארנסט פום ראט
ארנסט פום ראט (בגרמנית: Ernst vom Rath; 3 ביוני 1909 - 9 בנובמבר 1938) היה דיפלומט גרמני בפריז, שרציחתו ערב מלחמת העולם השנייה הייתה העילה לפרוץ סדרת הפרעות שנודעה כ"ליל הבדולח".
ביוגרפיה.
פום ראט נולד בפרנקפורט בשנת 1909 לדיפלומט בכיר. הוא למד משפטים בפרנקפורט, והצטרף למפלגה הנאצית ב-1932. באפריל 1933 הצטרף לשורות האס אה (SA), וב-1934 התקבל לשירות החוץ כמתמחה במחלקה המשפטית. בפברואר 1935 נשלח לשמש מזכיר אישי של דודו, רולנד קסטר, שהיה שגריר גרמניה בצרפת. ב-1936, לאחר שעמד בהצלחה בבחינות הקונסולריות, נשלח לתפקיד בקונסוליה הגרמנית בכלכותה, הודו. מסיבות בריאותיות נאלץ לחזור מהודו לגרמניה במרץ 1938, וביולי אותה שנה מונה למזכיר זוטר בשגרירות גרמניה בפריז.
ב-7 בנובמבר 1938 נורה בתוך השגרירות ונפגע משלושה קליעים בבטנו, בידי הרשל גרינשפן, פליט יהודי בן 17 ששהה בפריז. אדולף היטלר שלח שני רופאים בכירים לפריז לטפל בו, בהם רופאו האישי ד"ר קרל ברנדט, אך כעבור יומיים מת פום ראט מפצעיו. עם הידיעה על מותו העלה אותו היטלר לדרגת מזכיר ראשון בשגרירות. התאריך היה יום השנה ה-15 לציון הפוטש במרתף הבירה, ובחגיגות שהתקיימו באותו יום במינכן אזכרו היטלר וגבלס את פום ראט כ"מרטיר" וקראו לתגובה כנגד היהודים. בכך נתנו השלטונות הנאצים את האות להתפרצות "ספונטנית" של סדרת פוגרומים כנגד היהודים ברחבי גרמניה בליל 9 בנובמבר 1938, שנודע מאז בשם ליל הבדולח.
הגרסה הרשמית לרצח היא כי מדובר בהתנקשות פוליטית, וכי בין פום ראט לגרינשפן לא הייתה היכרות קודמת. גרינשפן ירה בגרמני הראשון שנקרה על דרכו כדרך להביע את מחאתו על היחס ליהודים בגרמניה, וייתכן שאף סבר שהוא מתנקש בשגריר גרמניה בצרפת. בצד אותה גרסה, קיימת תאוריה נוספת והיא כי בין גרינשפן ופום ראט הייתה היכרות קרובה ואינטימית, שעמדה ברקע הרצח. פום ראט טופל במכון הרדיולוגי של ברלין כנגד מחלת המין זיבה (Rectal Gonorrhoea) ועל פי עדויות, היה דמות מוכרת בקהילה ההומוסקסואלית של פריז, והיו שכינוהו "מאדאם אמבסדור" וכן "נוטר דאם דה פארי" ("גבירתנו מפריז" כשם הקתדרלה המרכזית בעיר). הסופר הצרפתי אנדרה ז'יד, הומוסקסואל בעצמו, מעיד ביומנו שהכיר היטב את פום ראט שהשתעשע עם "היהודי הקטן, רוצחו". בגרסה זו, נרצח פום ראט בגלל אי עמידתו בהבטחתו להסדיר למאהבו גרינשפן אשרת ישיבה בצרפת. בשלב מסוים טען פרקליטו של גרינשפן כי מריבת אוהבים הייתה ברקע הרצח, אך ייתכן שעשה זאת כתרגיל משפטי למניעת משפט ראווה שיציג את הרצח כפוליטי.
על פי מקורות אחדים, פום ראט היה אנטי-נאצי, או לפחות נחשד על ידי הגסטפו ככזה, והיה תחת מעקב טרם רציחתו.
במאמר מפורט שפורסם בעיתון הרפואה והתבסס על דו"ח הנתיחה הפתולוגית ומאמרים שפורסמו בנושא זה הועלה החשד כי פום ראט לא מת מהפציעה וכי הנאצים רצו במותו בגלל היותו הומוסקסואל שטופל במחלת מין על ידי רופאה יהודיה ונחשד בשיתוף פעולה עם הביון הצרפתי. היטלר שלח לפריז את רופאו האישי קרל ברנדט עם הוראה שעל פום ראט למות. ברנדט נטל את האחריות לטיפול על פום ראט מידי הצוות הצרפתי ונקט במספר פעולות שהביאו למותו לאחר שכבר התאושש יפה מהניתוח.
ב-12 בנובמבר סיכם גבלס את האירועים בעיתון ה"פלקישר באובכטר": "היהודי גרינשפן היה נציג היהדות. הגרמני פום ראט היה נציג העם הגרמני. בפריס ירתה אפוא היהדות בעם הגרמני".
גופתו של פום ראט הועברה לגרמניה ב-17 בנובמבר 1938. הלווייתו הממלכתית, שאורגנה היטב כאירוע תעמולתי, התקיימה בדיסלדורף בנוכחות היטלר וראשי המשטר הנאצי. בהלוויה נאמר כי פום ראט "שילם בדמו את מחיר המלחמה שהכריזה היהדות העולמית על הרייך השלישי".
החשוד המיידי
החשוד המיידי (באנגלית: The Usual Suspects) הוא סרט קולנוע עטור פרסים משנת 1995. סימן ההיכר הבולט של הסרט הוא סיום מפתיע לעלילה.
שם הסרט נלקח מתוך משפט מפורסם מהסרט "קזבלנקה", שנאמר על ידי הדמות של מפקד המשטרה בסרט לאחר שבוצע פשע - "איספו את החשודים הרגילים" (Round up the usual suspects).
עלילה.
על ספינה העוגנת בנמל במפרץ סן פדרו שבקליפורניה, מדברים שני אנשים: האחד מזוהה בשם קיטון, והוא פונה לאדם השני שאינו נראה ומזהה אותו בשם "קייזר". לאחר מכן נראה כי אותו קייזר יורה בקיטון ומצית את הספינה.
לאחר גנבת משאית עמוסה בנשק, עוצרת המשטרה חמישה חשודים בעלי עבר פלילי מפואר: פנסטר ומקמנוס, שני חברים שביצעו ביחד פשעים בעבר; דין קיטון, שוטר לשעבר שהפך בעברו לפושע ומנסה כעת לחזור למוטב, אך נרדף על ידי אנשי החוק הבלתי סלחניים; טוד הוקני, כפי הנראה בעל משחטת רכב השולח ידו בפשעים נוספים; ורוג'ר קינט, המכונה "ורבל" (Verbal - "מרבה בדיבור") דווקא בשל היותו אדם שקט, אמן רמאויות נכה בידיו ורגליו שנראה יוצא דופן בחבורה הקשוחה. מתברר כי מסדר הזיהוי שעוברים החמישה לאחר המעצר מהווה את תחילת סיפור האירוע שקרה בסן פדרו, וכי באירוע נהרגו 26 אנשים. את הסיפור מספר קינט, לאחר שקיבל חסינות משפטית, לחוקר המכס דייוויד קויאן החושד שקינט הסתיר חלק מפרטי הסיפור כשקיבל את החסינות, ונחוש להוציא מקינט את שאר הפרטים לפני שישתחרר.
שניים מהחמישה משכנעים את השאר, בעודם בתא המעצר, לבצע פשע נגד תחנת משטרה מושחתת, אשר בתמורה לסכום כסף מעבירה סחורות גנובות וסמים למיניהם ברחבי הארץ. קינט הוא שהוגה את הרעיון של תפיסת השוטרים המושחתים - מין נקמה על "ההיטפלות" אליהם. בנוסף, מרוויחה החבורה את הסמים והכסף המועברים בניידת המשטרה.