ילד 44. בברית המועצות של סטלין אין פושעים ואין מעשי פשע מלבד פשעים נגד המדינה. כשגופתו של ילד נמצאת על פסי רכבת במוסקבה, נשלח אל הוריו לב סטפנוביץ' דמידוב, סוכן נאמן של המשרד לביטחון המדינה, כדי לשכנע אותם שבנם מצא את מותו בתאונה. אבל האם הוא משוכנע בכך בעצמו? ואולי בכל זאת פועל בגן העדן הקומוניסטי רוצח סדרתי? בחשאי ובניגוד לעמדת הממונים עליו, כשהוא נרדף על ידי עמיתיו משירותי הביטחון הסובייטיים, נסחף לב לחקירה שתוביל אותו למצוד עוצר נשימה אחרי רוצח אכזרי ברחבי ברית המועצות, מצוד שבסיומו תחכה לו הפתעה מצמררת. "ילד 44" הוכתר עם צאתו לאחד מספרי המתח המשובחים ביותר, תורגם לשפות רבות וזכה בפרס "דוקרן הפלדה" למותחן הטוב ביותר של שנת 2008.
הנאום הסודי. ב-25 בפברואר 1956 נשא ניקיטה חרושצ'וב, יורשו של יוסיף סטלין, נאום חשאי בפני קונגרס המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בנאום ששינה את פני ההיסטוריה וזכה לכינוי "הנאום הסודי", חשף חרושצ'וב לראשונה את פשעי משטרו הרצחני של סטלין והוקיע את מבצעיהם. ימים אחדים לאחר שנישא הנאום הסודי נשלחו עותקים מודפסים שלו, במעטפה חומה שצלב מצויר עליה, לכמה סוכנים של השירות החשאי. מישהו רמז להם שהיוצרות התהפכו - הנאשמים נהפכו למאשימים והרודפים לנרדפים. אחד העותקים נשלח ללב סטפנוביץ' דמידוב, הגיבור הבלתי-נשכח מהרומן "ילד 44", לשעבר סוכן השירות החשאי ועכשיו ראש מחלק הרצח במשטרת מוסקבה. כאשר עמיתיו לשעבר בקג"ב נרצחים בזה אחר זה, הוא מבין שמישהו מבקש לנקום ומתחיל לחקור. כשבתו נחטפת, הוא מבין שהנוקמים מתכוונים להגיע גם אליו. "הנאום הסודי" הוא ספר ההמשך לרב-המכר "ילד 44".
סוכן מספר 6. כעשור לאחר מות סטלין, לב סטפנוביץ' דמידוב כבר איננו סוכן השירות החשאי. כמו ברית המועצות, לב מנסה להשאיר מאחוריו את זוועות המשטר שלהן היה שותף ולבנות חיים חדשים במוסקבה עם אשתו ראיסה ובנותיו המאומצות זויה ואלנה. אבל כאשר ראיסה והבנות נוסעות לניו יורק, בעיצומה של המלחמה הקרה, עולמו שוב מתהפך עליו. הטרגדיה שמתרחשת שם מפרידה את לב ממשפחתו ומכריחה אותו לצאת למסע ממושך, רב-תהפוכות ומזעזע, שיסתיים רק שנים רבות לאחר מכן, באפגניסטן. והוא איננו לבדו במסע הזה. בכל מקום שהוא יגיע אליו הוא יגלה את "סוכן מספר 6". "סוכן מספר 6" הוא הספר האחרון בטרילוגיה.
החווה.
אביו של דניאל מתקשר ומספר לו שאמו עברה התקף פסיכוטי ואושפזה בבית חולים פסיכיאטרי. דניאל המום. הוא אורז מזוודה וממהר לשדה התעופה כדי לטוס לשוודיה, שם גרים הוריו. ואז אמו מתקשרת. היא אומרת שהיא מדברת מטלפון ציבורי וטוענת שאינה משוגעת. דניאל המבוהל פוגש את אמו בלונדון ומאזין לסיפור שהיא פורשת לפניו: על חבורה של גברים תאבי כוח ומושחתים, על הפשע המחריד שהם ביצעו, על הניסיונות להסתירו, והנורא מכול, על חלקו של אביו בפרשה. עכשיו על דניאל להחליט מי מהוריו דובר אמת ומה עליו לעשות.
זהו ספר מותחן שיצא לאור שנת 2014 וזכה לשבחים רבים.
דיסאתזיה אתיופיקה
דיסאתזיה אתיופיקה (במקור dysaethesia aethiopica) היא הפרעה נפשית כביכול שתוארה על ידי הרופא האמריקני סמואל קרטרייט (Samuel Adolphus Cartwright; 1863-1793) ב-1851, והסבירה, על פי קרטרייט, את הסיבה לעצלות בקרב עבדים. דיסאתזיה אתיופיקה נחשבת כיום כדוגמה לפסבדו-מדע, ולאחד ממקורות תורת הגזע.
היסטוריה.
קרטרייט היה רופא שפעל במדינות דרום ארצות הברית, בהן הייתה נהוגה העבדות בשנים שקדמו למלחמת האזרחים. ב-1851 הירצה בפני ההתאגדות הרפואית של לואיזיאנה ושם הציג את ממצאיו בנוגע למחלה שגילה אצל העבדים השחורים - דיסאתזיה אתיופיקה.
דיסאתזיה אתיופיקה, "המכונה על ידי משגיחי העבודה ", אובחנה אצל אפרו-אמריקאים בלבד והתאפיינה בליקויים בהרחקת הפחמן הדו-חמצני מן האוויר הננשם דרך הריאות, שהביא לפגמים בדם ול"ליקוי בחומר המוחי של הגולגולת". הסימפטומים הנראים לעין של המחלה התבטאו במחסור חלקי של רגישות של העור ו"לתרגיה של הכישורים האינטלקטואליים שהיא גדולה עד כדי כך שהיא דומה לאדם שהוא חצי ישן". תסמינים נוספים כוללים "צלקות בגוף שבוחן רפואי מסוגל לגלותן, שהן נוכחות תמיד וקיומן מספיק להסביר את התסמינים האחרים". קרטרייט ציין במאמרו שקיומה של הדיסאתזיה אתיופיקה "הוכח בצורה ברורה על ידי עדות ישירה ומוחלטת", אבל רופאים אחרים כשלו באיתורה משום ש"תשומת לבם לא הופנתה בצורה מספקת למחלות של גזע הנגרו".
לדברי קרטרייט דיסאתזיה אתיופיקה "נפוצה הרבה יותר בין עבדים משוחררים, המתגוררים בקבוצות בנפרד מהשאר מאשר בין עבדים במטעים שלנו, ותוקפת רק עבדים החיים כמו העבדים המשוחררים מבחינת התזונה, המשקאות, תרגול וכו'". ואכן, אליבא דקרטרייט, "כמעט כל העבדים החופשיים חולים בה, אלו שאין להם אדם לבן כלשהו שיטפל בהם".
קרטרייט טען כי את הדיסאתזיה אתיופיקה "קל לרפא, אם מטפלים בה על פי עקרונות פיזיולוגיים מוצקים".
המחברת ונסה ג'קסון (Vanessa Jackson) ציינה כי הצלקות הן תסמין של דיסאתזיה אתיופיקה וכי "ד"ר קרטרייט רב התושייה קבע כי הצלפה יכולה... לרפא הפרעה זו. כמובן, שיש התוהים האם ההצלפות לא היו הגורם ל'צלקות' שאימתו את הדיאגנוזה". לטענת קרטרייט, חלק מן הסימפטומים המאפיינים את המחלה הם סף רגישות נמוך לכאב, הגורם לכך שהמלקות נסבלות יותר למי שחלה במחלה.
על פי קרטרייט לאחר "סבב הטיפולים" המוצע העבד "יראה אסיר תודה ויודה לאדם הלבן שבכוחו המחייב ... החזיר לו את התחושה ופיזר את הערפל שערפל את שכלו".
אבחונו זה של קרטרייט, שלו נלווה אבחון נוסף בדבר מחלת נפש הקרויה דראפטומניה המתבטאת ברצון של עבד להימלט מבעליו, היה חלק מראיית עולם המכונה "פוליגניזם" שרווחה בארצות הברית במהלך המאה ה-19 וראתה בשחורים בני מין ביולוגי נפרד, וככאלו מי שאינם זכאי לזכויות ולחובות של אדם לבן. ראיית עולם זו עמדה בשולי הטיעונים של תומכי העבדות, בשל העובדה שהיא סותרת את סיפור כנען המופיע בכתבי הקודש. גם בקרב פוליגניסטים אלו, נחשב קרטרייט למקרה קיצוני, ואמירותיו באשר למחלות שגילה נחשבו לאבסורד. עם זאת, טענותיהם של הפוליגניסטים נחשבות כיום על ידי החוקרים (ובהם סטיבן ג'יי גולד, הסוקר את עבודתו של קרטרייט בספרו "אין מידה לאדם") למקרה מוקדם של גיוס המדע לשם ביסוס אידאולוגיה גזענית, כשם שתורת דרווין שפורסמה לאחר "תגליותיו" של קרטרייט, שימשה לביסוס אידאולוגיות המבוססות על דרוויניזם חברתי.
FutureSex/LoveShow
פאטרייה
פנחס מקורץ
פנחס שפירא
פינחס מקוריץ
פנחס מקארעץ
פינחס מקארעץ
קטאיף
קַטַאיֵף (מבוטא גם אַטַאיֵף, בערבית: قطايف) הוא כיסון מתוק מהמטבח הערבי (הלבנוני, הפלסטיני, המצרי, הסורי) המוגש בתקופת הרמדאן.
הקטאיף מבוסס על בלילה ממנה יוצרים מעין הכלאה בין פנקייק ללחוח, שאותה מטגנים מצדה האחד בלבד. לאחר הטיגון ממולא הצד שאינו מטוגן במלית של גבינת עיזים מתוקה או של אגוזי מלך קצוצים, מקופל במרכזו ומודבק בשפתיו, כך שמתקבל כיסון. הכיסון מטוגן בשמן עמוק או נאפה. יש המכינים קטאיף ממולא גבינה בצורת משפך: לאחר קיפול הפנקייק מותירים את אחד מקצותיו פתוח להצגת המראה הדקורטיבי של המילוי, ואין מטגנים או אופים אותו לאחר המילוי.
על הקטאיף המוכן (והמקורר אם טוגן/נאפה) מוזגים סירופ סוכר, מי ורדים או מי זהר. יש הזורים על הכיסון פיסטוק קצוץ.
מלית האגוזים מתובלת בסוכר וקינמון. יש המחליפים את האגוזים בפיסטוק. חומרי מלית נוספים, פחות שכיחים, הם צימוקים, צנוברים, שקדים, אגוז לוז או בוטנים.
יהודי חלב נוהגים לאכול קינוח זה בחג החנוכה, אחרים מיהודי סוריה נוהגים לאכול אותו בט"ו בשבט ובארוחות חגיגיות נוספות.
ג'ואן קולינס
ג'ואן הנרייטה קולינס (באנגלית: Joan Henrietta Collins; נולדה ב-23 במאי 1933), היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וסופרת בריטית, ממוצא יהודי. זכתה בפרס גלובוס הזהב. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של אלקסיס קרינגטון בסדרת הטלוויזיה המצליחה "שושלת". חברת מסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
קולינס נולדה בפדינגטון, לונדון, בתם הבכורה של אלסה בסנט, בריטית ממשפחה נוצרית-אנגליקנית, מורה לריקוד ומארחת במועדון לילה, ובעלה ג'וזף ויליאם קולינס, ממשפחה יהודית מדרום אפריקה, סוכן אמנים, שבין לקוחותיו היו גם שירלי באסי, הביטלס וטום ג'ונס. אחותה, ג'קי קולינס, הייתה סופרת מפורסמת שכל ספריה נכנסו לרשימות רבי המכר העולמיות, ויש לה גם שני אחים צעירים - ביל וג'ושוע. קולינס למדה בבית ספר פרנסיס הולנד בלונדון, ולאחר מכן באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
קריירה כשחקנית.
קריירה מוקדמת.
הופעת הבכורה הקולנועית של קולינס הייתה בשנת 1951, בתפקיד קטן של מתמודדת בתחרות יופי, בקומדיה הבריטית "ליידי גודייבה רוכבת שוב". ב-1953 הופיעה באחד התפקידים הראשיים בסרט "לילות דקמרון". הופעת הבכורה שלה בסרט הוליוודי הייתה ב-1955, בסרטו של הווארד הוקס "Land of the Pharaohs" (בתרגום חופשי: "ארץ הפרעונים"). קולינס הרבתה לככב כנערת פין-אפ במגזינים בריטים בשנות ה-50 וה-60, ואף הופיעה על השערים של חלק מהם.
בשנות ה-60 וה-70 הרבתה להופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה אמריקאיות. זכורה במיוחד הופעתה בפרק "The City on the Edge of Forever" בסדרה "". במהלך שנות ה-70 הופיעה במספר סרטים בריטים, וכמו כן כיכבה בשני סרטים אירוטיים שהתבססו על ספרים שכתבה אחותה ג'קי, "The Stud" ו-"The Bitch", וזכו להצלחה מסחרית רבה בבריטניה.
שושלת.