ג'ינסאפוט (בערבית: جينصافوط) הוא כפר פלסטיני הנמצא במרכז השומרון מצפון לנחל קנה ושייך לנפת קלקיליה. הכפר ממוקם צפונית לעמנואל ודיר איסתיא, דרומית לכפר קדום ובאקה בני סעב, מערבית לקדומים וג'ית, ומזרחית לקרני שומרון וכפר לאקף. ג'ינסאפוט שוכן במרחק של מאות מטרים בודדים, מהכפר אל-פונדוק. מבניו המפורסמים של הכפר, הוא פארוק קדומי ראש המחלקה המדינית בתנועת אש"ף, ויו"ר תנועת הפת"ח.
עד שנות ה-70 היה הכפר צפוף ודחוס, כך ש-30–40 נפש חיו על דונם אחד. לאחר מכן החלו התושבים להרחיב את השטח הבנוי, אל עבר שטחיו החקלאיים של הכפר, וכיום הצפיפות עומדת על 8–10 נפשות לדונם. נכון לשנת 2011, מונה הכפר 2,800 תושבים.
היסטוריה.
הכפר ממוקם למרגלות ח'רבת עסכור, בה שרידי מבנים למן התקופה הביזנטית ועד לתקופה העות'מאנית. מצפון מזרח לכפר ממוקם קבר שייוז' אחמד שלידו נמצאו חרסים מן התקופות הפרסית והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
לראשונה נמצא אזכור לכפר בפנקסי מכס עות'מאניים משנת 1596, שם הוא נקרא "ג'ים סאפוט". .
בסקר משנת 1882, שערכה הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, מתואר המקום ככפר קטן הממוקם על גבעה, עם בארות בצד צפון, וכמה עצי זיתים.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1923 על ידי ממשלת המנדט הבריטי נמצא כי התגוררו בכפר 267 תושבים, מוסלמים כולם. לפי מפקד שנערך בשנת 1931, היו בכפר 315 תושבים.
לאחר מלחמת השחרור, עבר הכפר לריבונות ירדנית. בשנת 1967 עבר הכפר לשליטה ישראלית.
בדצמבר 2008 רוססו כתובות נאצה על קיר המסגד בכפר. הכתובות, שרוססו בספריי אדום ושחור, כללו מסרים בנוסח "מוות לערבים" ו-"דרישת שלום מחברון".
במרץ 1983 ניסה בעל קרקעות תושב הכפר לרצוח את אבי המשפחה, משה זר, ירה בו באקדח, וחבט בראשו ובגופו בגרזן. כתוצאה מכך נפצע זר פציעות קשות.
בשנת 2002, כשנה לאחר הירצחו של גלעד זר, הקים אחיו, לא רחוק ממקום הרצח, את רמת גלעד. החווה הוקמה בשטחי הכפר ג'ינסאפוט, ואכן על פי רישומי המנהל האזרחי, בעבר עובדו האדמות במקום בידי תושבי הכפר. לטענת חברה בבעלותה של משפחת זר, הם רכשו כחוק את האדמות, ועל כן היא מבקשת מהמנהל לרשום את האדמות על שמה. על פי דו"ח המאחזים של טליה ששון, שנכתב עוד בשנת 2005, הליכי הרישום כמעט והושלמו, אולם נכון לשנת 2014, הבקשה עודנה בהליכים משפטיים. לאחרונה נמסר כי נחתם הסכם פשרה בין המדינה לבין מתיישבי רמת גלעד, אך לטענת ראש מועצת הכפר, תאבת בשיר, אף גורם ישראלי רשמי לא מסר לתושבי הכפר ג'ינספוט על פרטי ההסכם, וממילא הם לא יכלו להתנגד לו.
כלכלה.
חלק ניכר מתושבי הכפר מתפרנס מחקלאות. הגידולים העיקריים הם: זיתים, זעתר, דגנים, שקדים, ירקות עונתיים, קטניות, ועדרי כבשים. בכפר חנויות (בגדים, מזון, ירקות, חומרי בניין ועוד), וכן בתי מלאכה קטנים (נגריות, נפחיות, פחחיות, מתפרות ומוסכים). חלק מהתושבים מועסק במשרות ממשלתיות בכפר, ומחוצה לו. הכפר מחובר לרשתות החשמל והמים, והכבישים המרכזיים בו סלולים באספלט. בכפר קווי טלפון וחיבור לרשת האינטרנט.
שוש ישראלי גרוס
שוש ישראלי גרוס (נולדה ב-1947) היא אמנית ישראלית ומרצה במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה.
נולדה בחיפה, בוגרת המחלקה לאמנות בבצלאל בשנת 1977. בין השנים 1985-2013 מרצה במחלקה לאומנות באקדמיה בצלאל. ובין השנים 1992–2001 הרצתה במכללת אמונה ירושלים.
מציגה בתערוכות בארץ ובעולם. חיה ויוצרת בירושלים.
בשנת 2017 זכתה בפרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום.
סם ברנס
סמפסון "סם" גורדון ברנס (באנגלית: Sampson "Sam" Gordon Berns; 23 באוקטובר 1996 – 10 בינואר 2014) היה נער אמריקאי שסבל מפרוגריה ועזר להגביר את המודעות אודות המחלה. הוא היה נושא הסדרה "החיים על פי סם" של HBO, זוכת פרס פיבודי לשנת 2014.
קרן המחקר לפרוגריה.
הוריו של ברנס, סקוט ברנס ולזלי גורדון, שניהם רופאי ילדים, קיבלו את אבחנתו הרפואית של בנם בהיותו בן פחות משנתיים. כשנה לאחר מכן, הם הקימו את קרן המחקר לפרוגריה במאמץ להגביר את המודעות שבדבר המחלה, לקדם מחקר על מנת להבין את הגורמים למחלה ודרכי טיפול אפשריות בנוסף להצעת משאבים לטובת תמיכה בסובלים מהמחלה וקרוביהם.
חיים אישיים.
למרות מצבו הבריאותי, הוא היה מלא התלהבות: למתמטיקה ומדעים, קומיקס, צופים (הוא אף הגיע לדרגת "צופה נשר" בצופים האמריקאים), ניגן בתופים והיה חבר בקבוצות הספורט באזור בוסטון.
ג'לאל אל-י אחמד
ג'לאל אל-י אחמד (בפרסית: جلال آل احمد; 2 בדצמבר 1923 - 9 בספטמבר 1969) היה הוגה דעות ופעיל חברתי איראני. מפורסם ביותר בשל חיבורו "מכת המערב".
ביוגרפיה.
ג'לאל אל-י אחמד נולד בטהראן בשנת 1923 למשפחה מכובדת של חכמי הלכה שיעים. אביו היה איש דת שרצה לקדם את הקריירה הדתית של בנו. אל-י אחמד נשלח ללימודים במדרסה לצורך חינוכו הדתי, אך במקביל גם למד, בלא ידיעת אביו, בבית ספר הגבוה החילוני 'דאר אל-פנון'. שם הושפע מהגות חילונית אנטי-ממסדית, כמו של הוגה הדעות אחמד כסרווי, שראתה בממסד הדתי כלי חסר אונים וחסר השפעה. בבגרותו נשלח אל-י אחמד בידי אביו להמשך הלימודים הדתיים מחוץ למדינה, כנראה לדרום לבנון או לעיראק. אולם בשלב זה כבר ויתר על השאיפה למשרה דתית, ולאחר זמן קצר הוא שב לאיראן ועזב את בית הוריו.
בשנת 1944 נרשם אל-י אחמד לסמינר למורים ושימש פרק זמן בתפקידי הוראה. באותה תקופה הושפע מרעיונות קומוניסטיים והצטרף למפלגת תודה, המפלגה הקומוניסטית האיראנית. את המפלגה עזב בשנת 1948 לאחר סכסוך פוליטי, ובמקום זאת הצטרף בשנת 1951 למפלגת הכוח השלישי שהיוותה חלק מן הקואליציה של מתנגדי השאה בהנהגת מוחמד מוסאדק. בעקבות הפלתו של מוסאדק בשנת 1953 והחזרת שלטון השאה מוחמד רזא פהלווי נטש אל-י אחמד את הזירה הפוליטית.
לאחר פרישתו מן הפוליטיקה התמקד אל-י אחמד בפעילות חברתית ומחקרית. בשנות ה-50 פרסם מספר חיבורים אנתרופולוגיים שעסקו בחיי הכפר באיראן. הוא פרסם חיבורים בנושאים מחקריים שונים, מאמרי ביקורת, ואף יצירות ספרותיות שזכו לפופולריות רבה. בנוסף עסק רבות בתרגום חיבורים מצרפתית ומשפות אחרות לפרסית, ובין היתר תרגם חיבורים של אלבר קאמי, פיודור דוסטויבסקי וארנסט יונגר. באותה תקופה נטש את החזון הסוציאליסטי ועבר לזרם הפילוסופי האקזיסטנציאליסטי.
פרסומו הגדול ביותר של אל-י אחמד נבע מחיבורו הפולמוסי "מכת המערב" (ע'רבזדגי). בחיבור אנטי-קולוניאליסטי זה טען אל-י אחמד כי באמצעות תעשייה וטכנולוגיה, העולם המערבי עשק וניצל פוליטית את המדינות הלא-מתועשות בכלל ואת איראן בפרט ויצר בהן מחלה כרונית שאותה כינה "מכת המערב". ההאדרה שיצר העולם המערבי לטכנולוגיה והדרך שבה כפה אותה על יתר העולם הותיר את מדינות המזרח, לפי אל-י אחמד, באין-אונות וכניעה מוחלטת להגמוניה המערבית העולמית. הכניעה לא באה לידי ביטוי רק בהיבטים החומריים, אלא עיקר המחלה היא בשעבוד של המזרח למערב השתרש גם מבחינה תרבותית ורוחנית. הפתרון שהציע אל-י אחמד היה חזרה לשורשים האותנטיים של התרבות האיראנית, לאמור המסורת הלאומית האיראנית והמסורת הדתית השיעית.
החיבור "מכת המערב" החל להתפרסם בשנת 1962 אולם נאסר בידי הצנזורה האיראנית. אל-י אחמד מימן באופן פרטי הדפסות נוספות של החיבור והפיץ כמה מאות עותקים בין מקורביו. מהדורה נרחבת של החיבור שנכתבה בידי אל-י אחמד בשנת 1964 נאסרה לפרסום והופצה מחוץ לגבולות איראן. למרות ההגבלות החמורות השפעת הספר על דור האינטלקטואלים באיראן הייתה רבה, בשל סגנונו הייחודי של אל-י אחמד, תוכן הספר שזכה להזדהות רבה, והאירועים האלימים באותה תקופה באיראן (המהפכה הלבנה) שליבו את ההתנגדות הפוליטית לשאה ולמשטר המלוכני. בגלל השאיפה לחזרה לשיעה והמגמה האנטי-קולוניאליסטית של הספר הוא נחשב בעיני אנשי המהפכה האסלאמית באיראן כחיבור המבשר את בואה של המהפכה, ואל-י אחמד זכה להוקרה מיוחדת בקרב אנשי המשטר ובראשם האייתולה רוחאללה ח'ומייני.
בעקבות ביקור בישראל בשנת 1964 פרסם אל-י אחמד את רשמיו בעיתונות האיראנית, וקיבל ביקורת קשה מחומייני על גישתו החיובית לציונות ולישראל. ספר המסע בשלמותו, בשם "מסע בארץ מלאך המוות" (سفر به ولايت عزرائيل) יצא רק ב-1984 על ידי אחיו. למרות גישתו החיובית לישראל, בעיקר לדברים שראה בקיבוצים, הספר עודנו מופיע באתרים איראניים, ואף יצא במהדורות נוספות. הוא תורגם לאנגלית בשם "הרפובליקה הישראלית" (The Israeli Republic) על ידי פרופ' תורפ, ויצא לאור בארצות הברית.
ב-9 בספטמבר 1969 נפטר אל-י אחמד בפתאומיות כתוצאה מהתקף לב. היה נשוי לסופרת הפרסייה סימין דאנשוור. לזוג לא נולדו ילדים.
ספרו "מנהל בית הספר" ראה אור בתרגום לעברית (של אורלי נוי) בשנת 2021.
היפוטוניה
היפוטוניה (באנגלית: Hypotonia, ביטוי שמקורו ביוונית עתיקה: Hypo=תחת, או "מצב של", tónos=למתוח) מתארת מצב של טונוס נמוך באופן אבנורמלי. לעיתים נוצר מצב כתוצאה מפגיעה במסלול קורטיקו-ספינלי. מצב זה עלול לגרום לחולשה בשרירים.
היפוטוניה אינה מוגדרת כהפרעה רפואית אך היא יכולה להוות גורם למספר מחלות והפרעות אחרות המשפיעות על השליטה בעצבים מוטוריים על ידי המוח ו/או על חוזק השרירים.
זיהוי המחלה בגילאים צעירים הוא בדרך כלל מיידי ובולט אך הניסיון להבין את הגורמים לה מסתיים פעמים רבות בכישלון.