גביע האלופות הצרפתי (בצרפתית: Trophée des champions) הוא גביע כדורגל צרפתי, שנוסד בשנת 1949 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית. הטורניר מקביל למשחקי הסופר קאפ הנהוגים במדינות אחרות. התחרות בשמה הנוכחי החלה להתקיים רק משנת 1995 אך מתכונת זו קיימת משנת 1949.
הגביע משוחק בכל קיץ בפתיחת העונה והוא בן סיבוב אחד בלבד ושתי קבוצות משתתפות בלבד.
הטורניר מפגיש את הקבוצה שזכתה בעונה שלפני בליגה הצרפתית ואת הקבוצה שזכתה בעונה שלפני בגביע הצרפתי, בעבר שוחק בשיטת בית-חוץ וכיום נערך משחק גמר יחיד כאשר מיקום התחרות משתנה משנה לשנה ונודד גם למדינות אחרות.
המהדורה האחרונה עד עתה של הטורניר היא מהדורת 2020 שנערכה בשנת 2021 לאחר דחייה עקב מגפת הקורונה, ובו זכתה פריז סן-ז'רמן לאחר ניצחון 2-1 על אולימפיק מרסיי, ובכך השלימה זכייה שמינית ברציפות בתואר. כמו כן, פריז סן-ז'רמן מובילה את דירוג הזכיות בטורניר עם עשר זכיות.
את שמו הנוכחי "גביע האלופות הצרפתי" קיבל בשנת 1995. במהדורה הראשונה של הטורניר תחת השם החדש זכתה פריז סן-ז'רמן שניצחה את נאנט.
ב-1 באוגוסט 2021 התקיים גביע האלופות הצרפתי באצטדיון בלומפילד בתל אביב, בו ניצחה ליל 1–0 את פריז סן ז'רמן.
גם בשנה שלאחר מכן נערך המשחק בתל אביב, בו ניצחה פריז סן ז'רמן 0-4 את נאנט.
SU-152
SU-152 הוא תותח מתנייע סובייטי שפותח במלחמת העולם השנייה, ונבנה על בסיס השלדה של טנק ה-KV-1S.
הוא צויד בתותח הוביצר עוצמתי בקוטר 152 מ"מ, ושימש בהצלחה מרובה בתור משחית טנקים וכתותח סער. ה-SU-152 הוכיח עצמו כאחד מכלי השריון היחידים בארסנל הסובייטי שהיה מסוגל להתמודד עם הטנקים החדשים של גרמניה הנאצית בתנאים שווים, והוא קיבל במהרה את הכינוי "Zveroboy" - 'צייד חיות', בגלל המוניטין שצבר בהשמדת טנקי טיגר, פנתר ואפילו אלפנט.
פיתוח.
בשנת 1942, מרבית תותחי ההוביצר של הצבא האדום עוד נגררו על ידי סוסים יחד עם צוותם, מאחר שסוסים היו בנמצא יותר ממשאיות וטרקטורים. הצורך בתותח מתנייע שיוכל להשמיד ביצורים וישמש גם כתותח נגד טנקים גבר מאוד כשצבא האדום החל לצאת למתקפות נגד בשלהי 1942. התותחים הנגררים על ידי סוסים היו אטיים, במיוחד במזג אוויר קשה עם שלג או בוץ, והיו פגיעים מאוד להתקפות. צוות פיתוח בראשותו של המהנדס ג'וסף קוטין החל לתכנן תותח מתנייע שישמש גם כמשחית טנקים על השלדה של הטנק הכבד KV-1. צוות הפיתוח השלים שני תכנונים: ה-KV-12, היה אמור להיות מצויד בתותח הוביצר ענק בקוטר 203 מ"מ, וה-KV-14, עם תותח הוביצר 152 מ"מ.
הופעתו של הטנק הגרמני הכבד הטיגר בסביבתה של העיר הנצורה לנינגרד בספטמבר 1942, היווה הפתעה קשה עבור הצבא האדום. השריון החזיתי העבה שלו היה כמעט בלתי חדיר לתותחי ה-76 מ"מ של טנקי ה-T-34 וה-KV-1 שהיוו את עמוד השדרה של הכוח המשוריין בצבא האדום. בחודש ינואר 1943, לאחר שאחד מטנקי הטיגר נשבה ליד לנינגרד והובא לבדיקה בקובינקה, ה-GKO (הוועדה לביטחון לאומי בברית המועצות) והפיקוד העליון של הצבא האדום דרשו מצוות הפיתוח בראשותו של קוטין לפתח במהרה טנק שיוכל להתמודד עם הטיגר.
התכנון של ה-KV-12 נדחה ולא עבר את שלב התכנון מאחר שתותח ה-203 מ"מ היה חסר את הטווח להילחם כנגד תותח 88 המ"מ של הטיגר. ה-KV-14 לעומת זאת, הואץ לפיתוח, ולמרות שנועד למלא תפקיד של תותח סער, הוא נתפס כתשובה אפשרית לטיגר. דגם אבטיפוס שהשתמש בשלדה של ה-KV-1S וצויד בתותח הוביצר 152 מ"מ ML-20S ארוך הטווח, הושלם בתוך 25 יום בלבד ואושר לייצור ב-14 בפברואר 1943 תחת השם SU-152. ייצורו של ה-SU-152 החל ב-1 במרץ 1943, והוא החליף בהדרגה את ה-KV-1S בפס הייצור במפעל בצ'ליאבינסק. בסך הכל יוצרו כ-704 SU-152 לפני שהייצור הופסק בסתיו 1943. האגד הארטילרי הממונע הראשון של SU-152 הוקם במאי 1943.
מאפיינים.
הרתע של תותח ה-152 מ"מ היה חזק מכדי לאפשר את הרכבתו בצריח. במקום זאת התותח הותקן במבנה עילי משוריין על השלדה של ה-KV-1S, עם אפשרות צידוד של כ-12°. מהירות הלוע של התותח הגיעה ל-655 מטר לשנייה, והוא יכל לחדור כ-110 מ"מ של פלדה בטווח של עד 2000 מטרים עם פגז חודר שריון. בנוסף לכך, הוא יכל לירות פגזים נפיצים עוצמתיים ביותר, שהיו מסוגלים להעיף את הצריח של הטיגר ממקומו. אולם האפקטיביות של התותח צומצמה בעקבות קצב האש הנמוך (כ-2 פגזים לדקה בגלל משקל הפגזים), ובגלל שהיכולת לפגוע במטרות ממרחק רב הוגבלה בגלל האיכות של הכוונת הטלסקופית ואיכות אנשי הצוות.
הגוף של הטנק חולק לשני תאים - הקדמי שאיכסן את חמשת אנשי הצוות, את התותח ואת 20 הפגזים, והאחורי שבו היה מנוע הדיזל, מכל דלק בקיבולת של 615 ליטר, ותמסורת. לוחות השריון בחזית המבנה העילי המשוריין ובשלדה הונחו בצורה משפועת להגברת המיגון. עובי השריון בחזית הגיע ל-75 מ"מ, ו-60 מ"מ בצדדים ומאחור. בתחילת ייצורו, לא היה ל-SU-152 חימוש משני, אך על חלק מהטנקים שחזרו לתיקון הותקן מקלע DShK נ"מ בקוטר 12.7 מ"מ כדי לאפשר הגנה מפני כלי טיס, רכב קרבי משוריין קל, וחיל רגלים.
שירות קרבי.
בזכות תותח ההוביצר הגדול שלו, ה-SU-152 שימש בהצלחה בשני תפקידים: כארטילריה מתנייעת שסייעה לחיילי הרגלים בזמן מתקפה, וכמשחית טנקים. האגד הארטילרי הממונע הראשון של SU-152 הוקם במאי 1943, אולם הוא הכיל רק כ-12 SU-152 (במקום 21) כשהוא הואץ לקחת חלק בקרב קורסק (4 ביולי - 23 באוגוסט 1943). הוא תוגבר במהלך הקרב והובא לכוחו המלא של 21 כלים.
בקורסק הוכיח ה-SU-152 את האפקטיביות שלו כמשחית טנקים; בתוך שלושה שבועות של קרבות שריון האגד הארטילרי השמיד 12 טנקי טיגר ו-7 אלפנטים (משחית טנקים כבד שגם הוא ערך את הבכורה שלו בקורסק), ובכך קיבל את כינוי "Zveroboy" - 'צייד חיות'. לקראת סוף 1943, מספר ה-SU-152 בצבא האדום החלו לרדת בעקבות אבדות בקרב עד שלבסוף הופסק הייצור לטובת מחליפו, ה-ISU-152. פיתוחו של ה-ISU-152 הגיע בעקבות ההצלחה המרשימה של ה-SU-152, והוא היווה שדרוג כשהשתמש בשלדה של טנק הIS-2 עם תוספת שריון.
הקינג
פונדק הרוחות
פונדק הרוחות הוא מחזה דרמטי-פנטסטי מאת נתן אלתרמן.
עלילה.
"פונדק הרוחות" היא דרמה פנטסטית ארס-פואטית ולדעת החוקרים אף אוטוביוגרפית. זהו סיפורם של המוזיקאי חננאל ואהובתו נעמי. המחזה נפתח בתמונה בה חננאל בוער בתשוקתו להגשים את עצמו וקם באמצע הלילה להימלט מנעמי. נעמי מתעוררת ומסכימה להקריב את עצמה לטובת הקריירה של חננאל. הם נפרדים ומתחייבים להיפגש כעבור שתים עשרה שנה באותו מקום ובאותה שעה בדיוק. נעמי מוכרת את עצמה לשפחה לבן החלפן המאוהב בה, בעוד חננאל יוצא אל העולם. הוא "מוכר" את עצמו למלאך המוות, המופיע גם בדמות פושט היד והאמרגן (אימפרסריו), כדי למנוע ממנו להמית את נעמי - וכנראה גם בתמורה להצלחה האמנותית הצפויה לו (בדומה ל"פאוסט" של גתה).
הסיפור עוקב אחר קורותיהם: התעללות בן החלפן ואביו בנעמי, הצלחתו המטאורית של חננאל והתפתחות הרומן בינו לבין הפונדקית. תוך כדי כך, מוצגות דמויות שונות המייצגות את הרעיונות הארספואטיים של המחזאי, בהן: בעל תיבת הנגינה המייצג את האמנות העממית והרוחות שבאמצעותן המחזאי מלגלג על מבקרי התרבות. המחזה מסתיים בשתי תמונות סוריאליסטיות של פגישות בין חננאל לנעמי. הראשונה מתרחשת כעבור שתים עשרה שנה, ובסופה מלאך המוות לוקח את נעמי. השנייה מתרחשת כעבור שנים, כאשר חננאל הזקן, שתהילתו חלפה מזמן, פוגש את רוחה של נעמי ומסכם את חייו בנימה טראגית.
ההפקה המקורית.
"פונדק הרוחות" הוא המחזה הראשון באורך מלא שכתב אלתרמן. הוא נמסר לתיאטרון הקאמרי בסתיו 1959, אך הצגת הבכורה התקיימה רק כעבור שלוש שנים, ב-29 בדצמבר 1962, בבימויו של גרשון פלוטקין, עם תפאורה של אריה נבון ומוזיקה של גארי ברתיני.
משתתפי ההפקה היו:
בשנת 1962 פורסם המחזה בספר "פונדק הרוחות: מחזה בשלוש מערכות" בהוצאת עמיקם.
הפקות ועיבודים נוספים.
מאז הועלה המחזה לעיתים קרובות על ידי בתי ספר למשחק ובתיאטרון שוליים. בין השאר:
ב-1985 הועלתה גרסה קמראית של המחזה עם שלושה משתתפים בסמינר הקיבוצים, עם עיצוב תנועה של נאוה צוקרמן.
ב-2001 המלחין משה זורמן יצר אופרה על פי "פונדק הרוחות", עם לברית שכתב אבי מלכה, שהועלתה במסגרת פסטיבל תל אביב. גרסה מורחבת של האופרה הועלתה בשנת 2010.
ב-2007 הועלה על ידי החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב המחזה "לפעמים", עיבוד של דרור ויידמן ל"פונדק הרוחות". "לפעמים" הועלה שנית ב-2010 ב"צוותא" בשיתוף עם תיאטרון "נוצר" ותיאטרון "אתגר".
ב-2011 העלו אותו בוגרי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של יובל זמיר.
ב-2018 שבה ההצגה לתיאטרון הממסדי, כשעלתה בעיבוד מחודש בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג.
קישורים חיצוניים.
ביקורות על ההפקה המקורית
פאזול עבדאללה מוחמד
פאזול עבדאללה מוחמד (בערבית: فاضل عبدالله محمد, כתיב נוסף של שמו, על פי הערבית: פאדל עבדאללה מוחמד; בערך 1974 - 8 ביוני 2011) היה חבר אל-קאעידה ומנהיגה במזרח אפריקה.
נולד בעיר מורוני שבאי גרנד קומור שבקומורו והיה גם בעל אזרחות קנייתית. שלט במספר שפות, בהן צרפתית, סווהילית, ערבית ואנגלית. היה אחראי, בין היתר, למתקפות הטרור במומבסה ב-2002 ובין האחראים להתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בשנת 1998. מוחמד היה בין הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI בקרן אפריקה ואחד מבכירי אל-קאעידה.