בשנת 1976, לרגל עסקיו, התגורר מספר שנים באנטוורפן שבבלגיה. במהלך שהותו שם עמד בקשר עם קבוצת חברים שעסקו בחשיבה פילוסופית. הקבוצה, שכינתה את עצמה 'בני אדם', דנה בעיקר בנושא 'חופש הרצון'. בתקופה זו כתב את ספרו הראשון התודעה השבויה – מסה על הבחירה החופשית, שיצא בהוצאת רשפים בשנת תשמ"ד. בספר כותב לביא שהאדם הוא יצור המורכב משני יצרים מנוגדים הגורמים לכך שהוא אינו חופשי בהתנהלותו. שכלו של אדם אינו מסוגל להכריע הכרעות רצוניות אלא לנתח מצבים ולהעלות אפשרויות שונות של דרכי פעולה. במהלך השנים הוא התחזק בהכרה שאין להבנה השכלית השפעה על הרצון, ולכן תפקידה של יכולת החשיבה הוא לשרת את רצון האדם ולספק לו מידע בלבד. הכרעותיו הרצוניות של אדם מבטאים את מהותו הקבועה מלכתחילה. החשיבה היא תופעה שבסיסה קוגניטיבי, והרצון עולה באדם באופן שרירותי וקונאטיבי. 'בחירה' ו'חופש' הם מושגים סותרים: 'בחירה' הוא מושג שניתן להשיגו, ואילו 'חופש' לא ניתן להשגה. הספר מסתיים במשפט: "האדם כעלה נידף ברוח".
בשנת 1980 פרש מעולם העסקים כדי לעסוק בהגות. במהלך השנים 1982-1978 כתב שני ספרים: אדם אייכה – מחשבה רגש אמונה אידיאל (הוצאת רשפים, תשמ"ו). הספר קרוי "על שום הקריאה הקדמונית של אלוהים לאדם, קריאה המסמלת ראשיתה של דרך ארוכה שבה האדם מחפש את עצמו". הספר מבטא חיפוש עצמי באמצעות דיון במספר רב של תופעות ומושגים שהם חלק מחייו של האדם, ובהם: האחריות העצמית, מהות האישיות, הכעס, הכבוד, אופטימיות ופסימיות, גאונות ושיגעון, מחשבה ומיסטיקה, החלום ועוד. לאחריו נכתב הספר זעקת הממשות - הויה אלוהים אדם (הוצאת רשפים, תשמ"ז). בספר מבטא לביא את הגיגיו על 'הדבר כשהוא לעצמו'. הספר נכתב לפני שלביא נחשף לתורת הקבלה, ולדבריו בדיעבד התברר שתכניו כוללים רעיונות התואמים במדויק את רעיונותיה. הספר מצביע על הצורך של המציאות הארצית בקיום ישות עליונה המכוונת את הדברים. הספר עוסק בין היתר בחוק הסתירה, מקור האמת, הספד הממשות הגשמית, הפסיכולוגיה האקזיסטנציאלית, לידה ומוות כמפגש עם הטהור, חשבון נפש ועוד. הספר מסתיים במשפט: "האמונה - ככל שתהיה - היא כל האדם".
טוני לביא קיים קשרים הדוקים בעיקר עם שני אנשי רוח: פרופ' ישעיהו ליבוביץ ופרופ' שלמה גיורא שוהם. הוא נפגש עם ליבוביץ במשך שנים, בדרך כלל בימי שישי. השיחות עסקו בסוגיות בפילוסופיה כללית ויהודית, באקטואליה ובקלקולי המין האנושי. בעקבות השיחות הוציא לביא את הספר מה שלמעלה ומה שלמטה (הוצאת הד ארצי, אור יהודה תשנ"ז). הדיונים הפילוסופיים בספר עוסקים בנושאים פילוסופיים כמו מבריאת העולם, חופש הרצון, מהות המציאות הנבראת ותכלית האדם. לשיחותיו של לביא עם פרופ' שוהם הצטרפו אנשי רוח מתחומים שונים. בשלב מסוים הגיע מספר המשתתפים למעל מאה איש. הנושאים הנידונים קשורים למחשבת ישראל.
בשנת 1993 החל לביא לעסוק בתורת הקבלה, שבה ראה תורה אינטימית, בניגוד לפילוסופיה הכללית הקרה. עיסוקו בתחום זה החל בשיחות שניהל במשך ארבע שנים עם המקובל הרב עקיבא אורצל, תלמידו של הרב שלמה בנימין אשלג, בנו של "בעל הסולם". לדברי לביא, גדולתה של קבלת הרב אשלג בכך שהפכה את תורת הקבלה ממיתוס לאתוס. את השיחות הוציא לביא בספר אלוהים הרב והפילוסוף – סודות הבריאה בספר הזהר ובתורת האר"י (הוצאת זמורה ביתן, אור יהודה תשס"ה).
בשנת תשס"ב הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שנכתבה במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן תחת הנחייתו של ד"ר אבי אלקיים. העבודה עוסקת במחשבת הבריאה על פי משנת המקובל הרב יהודה אשלג, "בעל הסולם".
ספרו סוד הבריאה – תורת האלוהות ותכלית האדם בקבלת הרי"ל אשלג (מוסד ביאליק, תשס"ח) עוסק במקור האדם, השתלשלות מבנה נפשו במהלך ירידתו עד לעולם השפל, ומסלול גאולתו והשגת תכליתו. הספר מתאר את התהליכים שהניעו את בריאת העולם. לדברי לביא, המעבר מאין-סוף לסוף הוא הגורם האחראי לצביון השונה שהאור האלוהי מקבל אצל בני האדם. תכלית בני האדם לחתור להשבת אותה נקודת מבט של מקורם. נקודת המבט האלוהית ניתנת להשגה כאשר האדם משלב בהתנהלותו שתי תכונות: רצון לקבל ורצון להשפיע. האדם בא לעולם כאשר התכונה האנוכית בולטת בהתנהלותו, ועליו להפוך למשפיע ולנותן לזולת.
מלכודת הדבש והעוקץ בקבלה – אלוהים, אדם ונחש (כנרת זמורה ביתן, אור יהודה תשע"א), הוא ספר המכוון לציבור הרחב ודן במשמעות בריאת העולם ובדרכם הראויה של בני האדם. הספר מתאר כיצד חברו בבני האדם שני צדדים זרים, אלוהי ואנושי, ואת הדרך המפותלת שבה הם צועדים להסרת היריבות ביניהם. האדם מחפש את אושרו, אולם מתורת הקבלה עולה שהוא אינו מסוגל להיות מאושר כל עוד הוא מיטלטל בין האור האלוהי המפעם בו ובין 'הנחש הקדמוני' האורב לטרפו. השגת האור האלוהי מגלה לאדם שהמסע של היחיד חייב להשתלב עם היחד תוך כדי קיום ערבות הדדית בין היחידים. הצורך לחיבור בין היחידים נובע מן ההכרה שהפיצול הוא תולדה של העולם הזה, ואילו במקור כולם מאוחדים וקשורים בעבותות אהבה בלתי תלויה באור האלוהי. בהסתמך על ספר הזהר לביא טוען שרק באמצעות החושך נגלה האור, וככל שהרוע קשה יותר כך מתגלה דרכו אור אלוהי גדול יותר. הספר קורא לאדם חמסע פסיכו-לוגיסטי שאמור לשחררו ממלכודת היצרים היריבים ולתת לו משמעות שמעל לזמן.
מסע עשר הספירות בקבלה - מאלוהות לאנושות ובחזרה (הוצאת גוונים, תל אביב תשע"ג) עוסק במשנתם של האר"י והרב אשלג. הספר מתאר כיצד הופכת בכתבי הרב אשלג תורת הקבלה לאתוס, תורה המשתלבת בחיי התרבות האנושית. הספר משרטט את מערכת היחסים שבין האלוהות לבני האדם ובין אדם לאדם. הספר עוקב אחר מסע עשר ספירותיה של המציאות הנבראת ובמשמעות המסע הפסיכו-לוגי שחווים בני אדם. הספר מעמיד תורת חינוך קבלית שבה נחשפים מסרים ערכיים החבויים לדברי לביא בבריאת העולם.
מסע במערה האפלטונית - אדם בסוד נגלה ונסתר (הוצאת סטימצקי, תל אביב תשע"ט) - הספר עוסק בניסיונות לפיצוח היסוד הקמאי הנסתר המכוון את בני האדם ובוחן שאלות יסוד.
משפחתו.
נשוי (1963) לצפורה לבית בן-אהרן, ולהם שלושה ילדים. לביא הוא נצר של המקובל הרב שמעון לביא מחבר השיר "בר-יוחאי".
רפי מוקדי
רפאל-שמואל מוקדי
רפאל שמואל מוקדי
אדמו&quot;ר הריי&quot;צ
חסד רומי
חסד רומי (Carità Romana) הוא מוטיב אמנותי המגולל את סיפורה של בת בשם פֵּרוֹ המיניקה בחשאי את אביה, קימוֹן, לאחר שנאסר ונגזר דינו למות ברעב. היא נתפסת בשעת מעשה על ידי אחד מסוהרי אביה, אך המעשה המיטיב והבלתי-אנוכי שלה מרשים את שופטי אביה והיא זוכה להשתחרר.
הסיפור מובא בספרו של ההיסטוריון הרומי ולריוס מקסימוס "תשעה ספרים של מעשים ומימרות ראויים לציון של בני רומא העתיקים" ("De Factis Dictisque Memorabilibus Libri IX"), והוא מובא בתור מעשה נשגב ומכובד של חמלת בת על אביה. במקדש האלה פיאטס (Pietas; אלת הנאמנות הרומית) הוצב ציור של המעשה. הסיפור הדהד בקרב בני רומא העתיקה את הסיפור מן המיתולוגיה האטרוסקית על יונו המיניקה את הרקולס המבוגר.
בנצרות, מתאר הסיפור שניים מתוך שבעת מעשי החסד - ביקור האסיר והזנת הרעב.
במהלך המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה, שימש המוטיב בציוריהם של ציירים אירופאיים רבים. בהם פטר פאול רובנס, שיצר כמה גרסאות לציור המעשה, ואמן הבארוק קאראווג'ו. חלק מן האמנים בחרו לתת לסיפור פרשנות נועזת וכמו-אירוטית, ואחרים בחרו בהצגה צנועה יותר.
הסיפור זכה לפרשנויות ספרותיות שונות, בהן ב"ענבי זעם" של ג'ון סטיינבק וב"חסד ספרדי" של א. ב. יהושע.
חסד רומאי
יאיר רחלי
יאיר רחלי (נולד ב-5 ביולי 1929) הוא איש שירותי הביטחון, בעל אות גיבור ישראל וסופר ישראלי.
קורות חייו.
יאיר רחלי נולד בחיפה ב-1929 ולמד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן ובבית הספר החקלאי במקווה ישראל. בנעוריו הצטרף לפלמ"ח והיה חבר הגדוד הראשון. בינואר 1948 השתתף בפעולת תגמול בשפרעם עליה זכה ביום העצמאות הראשון למדינת ישראל באות גיבור ישראל. כעבור כארבעה חודשים, נפצע קשה בקרב במלכיה מול כוחות אויב מלבנון. בעיטור לו זכה תוארו מעשיו:
לאחר פציעתו התגורר רחלי בקיבוץ יזרעאל ונבחר להנהלת הקבוצה.. בשנת 1954 החל לעבוד כמדריך בכפר הירוק וכעבור תקופה קצרה גויס לבקשתו ליחידת המבצעים של שירות הביטחון הכללי והשתתף במבצעי ריגול ומעקב בישראל ומחוץ לה. בנובמבר 1967, במהלך המצוד אחר הפושע הנאצי היינריך מילר, אף נתפס בעת פריצה לביתה של רעייתו סופי מילר, ונכלא למשך מספר חודשים במערב גרמניה. בתקופה זו הייתה יחידת המבצעים משותפת לשב"כ ולמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ומאוחר יותר נותר רחלי לשרת במוסד. לאחר פרישתו היה שותף בסוכנות ביטוח בשם "כנען סוכנות לביטוח".
בשנת 1991 החל רחלי בכתיבת ספרים העוסקים בשאלות פילוסופיות המשולבות בסיפורים מעברו בשירותי הביטחון.
בספרו "משאו של רוכב האופניים" ובראיון שנתן לאיש גלי צה"ל, דודו דיין, טען שאות הגבורה שניתן לו מקורו בתיאור, על ידי מפקד כיתה שהשתתף בפעולה, שרומם את פעולתו של רחלי בקרב בשפרעם הרבה מעבר לראוי.
רוברט סטארר
רוברט סטארר (באנגלית: Robert Starer; 8 בינואר 1924, וינה – 2 באפריל 2001, קינגסטון, מדינת ניו יורק) היה מלחין ופסנתרן אמריקאי יהודי, יליד אוסטריה.
חייו.