ג'ואן מאנגליה (באנגלית: Joan of England; 5 ביולי 1321 - 7 בספטמבר 1362), הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני.
קורות חיים.
ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.
בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר טוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.
בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת. דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי.
פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.
ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.
ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.
מייבאך
מַיְבָּאךְ-מוֹטוֹרֶנְבָּאוּ (בגרמנית: Maybach-Motorenbau GmbH) היא חברה גרמנית לייצור רכבי יוקרה אשר נוסדה בשנת 1909. החברה, שנוסדה על ידי וילהלם מייבאך ובנו קרל מייבאך, הייתה במקורה חברת בת של חברת צפלין ונקראה תחילה "Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH" ("חברת מנועי ספינות אוויר") עד שנת 1918. כיום המותג נמצא בבעלות התאגיד מרצדס-בנץ AG שמרכזו בשטוטגרט.
השנים הראשונות 1940-1909.
בשנותיה הראשונות פיתחה החברה וייצרה מנועי בנזין ודיזל עבור צפלינים ומכוניות מסילה.
המכונית הראשונה יוצרה ב-1919 והוצגה שנתיים מאוחר יותר בתערוכת הרכב בברלין. בין השנים 1921 ו-1940, החברה יצרה מספר כלי רכב יוקרתיים. החברה המשיכה גם כן לבנות מנועי דיזל עבור כלי שיט ורכבות.
מייבאך לקחה חלק במאמץ המלחמתי הגרמני במלחמת העולם השנייה בייצור מנועים לטנק פנתר וטנק טיגר. לאחר המלחמה המפעל ביצע עבודות תיקונים, אבל ייצור המכוניות לא חודש. כ-20 שנה לאחר מכן החברה התמזגה עם חברת דיימלר.
תחייה: 1997-ועד היום.
ב-1997, מרצדס-בנץ הציגה בתערוכת הרכב בטוקיו מכונית תצוגה יוקרתית תחת השם "מרצדס-בנץ-מייבאך" (V12, 5987 cc, 550 hp). המכונית הפכה להצלחה ומרצדס-בנץ החליטו לפתח אותה למכונית סדרתית. מרצדס החליטו לשווק את המכונית תחת מותג עצמאי – מותג המייבאך.
מייבאך חזרה לחיים כמותג בתחילת שנות ה-2000 עם ייצור דגם בעל שני גדלים – המייבאך 57 ו-62 (המספרים שווים לאורכם של הרכבים במטרים (5.7 מטרים ו- 6.2 מטרים, בהתאמה). דגם ה-62 הארוך מאפשר שכיבה מלאה לנוסעים מאחור ).
טווח המחירים נע בין €231,000 ($346,500) ו-€300,000 ($460,000). ב-2005, התווסף דגם ה-57S, בעל מנוע ספורטיבי חזק יותר (6.0L V12 bi-turbo) המפיק 604 כוחות סוס וחזות ספורטיבית.
לימוזינות מסוג מייבאך שימשו בין היתר את ראמה התשיעי, מלך תאילנד ואת קאבוס בן סעיד אאל סעיד, סולטאן עומאן (לו היה אוסף מכוניות פאר וביניהן 4 מכוניות מסוג מייבאך 62) לנסיעותיהם.
דגמים.
לפני המלחמה.
כ-1800 מכוניות מייבאך יוצרו עד למלחמת העולם השנייה.
קארל אהוס
קארל אוסקר אהוס (בגרמנית: Carl Oscar Ahues; 26 בדצמבר 1883, ברמן - 31 בדצמבר 1968, המבורג) היה שחמטאי גרמני בדרגת אמן בינלאומי.
ביוגרפיה.
קארל אהוס עבר לברלין בשנת 1907 והצטרף למועדון המקומי. בשנת 1910 ניצח באליפות השחמט של ברלין.
במלחמת העולם הראשונה שרת אהוס כחייל, נשבה על ידי צבא רומניה ושהה בשבי עד שנת 1919. בשנת 1920 שיחק בתחרות אמנים בגרמניה וזכה בתואר אמן. בין השנים 1921 ו-1953 השתתף תשע פעמים באליפויות גרמניה, מתוכן זכה אהוס באליפות גרמניה בשנת 1929 שהתקיימה בדויסבורג. בשנת 1930 הגיע למקום השישי בתחרות סן-רמו (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 4–5 בתחרות סקרבורו באנגליה (ניצח: אדגר קול) וחלק מקום 3–5 בתחרות לוטיש (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). בשנת 1931 חלק מקום 2–4 בתחרות ברלין (ניצח: הרמן שטיינר) וחלק מקום 4–6 בתחרות שווינמונדה (ניצחו: יפים בוגוליובוב ולודויג רודל).
בשנת 1933 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות באד-פירמונט (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות באד ניידורף (ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1935 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד אאכן (אליפות גרמניה השלישית, ניצח: קורט ריכטר), אהוס ניצח בתחרות המבורג וחלק מקום 5–6 בתחרות באד נויהם (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1936 הגיע אהוס למקום השלישי בתחרות באד נויהם, אחרי אלכסנדר אלכין ופאול קרס. בשנת 1939 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד הרצבורג (ניצח: אריך אליסקסיס).
בשנת 1940 חלק אהוס מקום 6–9 בתחרות באד אוינהאוסן (אליפות גרמניה השביעית, ניצח: גאורג קינינגר), חלק מקום 5–8 בתחרות קרקוב/ורשה (ניצחו: אנטון קוהלר ויפים בוגוליובוב). בשנת 1941 חלק אהוס מקום 9–11 בתחרות טרנטשין טפליץ (ניצח: יאן פולטיס). בשנת 1942 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות מינכן (ניצח: גוסטה דניאלסון)
וניצח בתחרות ברלין. בשנת 1944 חלק מקום 2–3 בתחרות לוקסמבורג, אחרי אלזס.
לאחר מלחמת העולם השנייה חי אהוס במערב גרמניה. בשנת 1946 ניצח בתחרות באד הרצבורג. בשנת 1947 חלק מקום 2–3 בתחרות שטוטגרט אחרי לודוויג רלסטאב. בשנת 1953 חלק מקום 5–7 באליפות גרמניה שהתקיימה בלייפציג (ניצח: וולפגאנג אונציקר).
בשנת 1950 הוענקה לאהוס דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
בגיל 81 ניצח אהוס באליפות המבורג בבליץ ובחודש ספטמבר 1968, שלושה חודשים לפני מותו בגיל 85, ניצח באליפות המועדון.
השתתפות באולימפיאדות.
אהוס ייצג את גרמניה ב-2 אולימפיאדות:
אהוס זכה בשתי מדליות ארד קבוצתיות באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בשנת 1930 בהמבורג ובאולימפיאדה הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן בשנת 1936.
אנה מרכוס
אנה אנדרש מרכוס (בגרמנית: Anna Andersch-Marcus; 19 במאי 1914 קיל, גרמניה – 11 באפריל 2005) הייתה ציירת וגרפיקאית יהודיה גרמנית - ישראלית.
קורות חיים.
תחילת דרכה.
נולדה בד' בסיוון תרע"ד בשם אנה נאגל למשפחה של אומנים ויוצרים בעיר קיל. אביה היה יהודי ממשפחת כהנים ממוצא ספרדי, ואמה נוצרייה.
אביה היה ימאי בעיסוקו ובמלחמת העולם הראשונה הצטרף כקצין לצי הגרמני.
לאחר המלחמה היה האב מובטל ואנה נשלחה לגור עם סבה וסבתה, הורי אמה.
היא למדה מלאכת מחשבת בבית הספר לאמנות (Kunstschule Kiel), וגרפיקה שימושית בסמינר למורים (Graphische Fachschule) בקיל. עם עליית הנאצים לשלטון נסגרה האוניברסיטה בקיל, מפני שרבים מן המרצים נחשבו לסוציאליסטים.
עקב כך, עברה אנה לאקדמיה לאמנויות בברלין (Akademie der freien Künste Berlin). בין השאר למדה תולדות האמנות אצל ו' פסרגה (W. Passarge). לאחר שני סמסטרים הופסקו לימודיה על רקע מוצאה והיא נאלצה לעבוד בהכנת שרטוטי מבנים וכבישים.
במקביל הצטרפה לפעילות מחתרתית של סטודנטים ומרצים, שסייעו להגירת יהודים אל מחוץ לגרמניה.
חברי המחתרת מילטו יהודים על גבי ספינות שהפליגו לקנדה וניסו לפעול ולהשפיע על פקידים בשירות המדינה לטובת היהודים.
למרות שהוכרזה כ"אמנית בולשביסטית" ונאסרה עליה כל פעילות אמנותית, היא הפיקה איורים ופרסומות עבור לקוחות ששמעו על יכולותיה. לאחר מכן עבדה כמאמנת אריות ים בקרקס עד שנת 1938. באותה שנה הגיע אליה מברק מן השגרירות השווייצרית, שהודיע לה על תפיסת התא המחתרתי עליו נמנתה וחיסולו. המברק דחק בה לעזוב את ברלין באופן מיידי.
אנה ברחה להמבורג, נישאה ולזוג נולדו שני ילדים. הבעל עזב את הבית תוך זמן קצר.
בינואר 1941 גילו השלטונות את זהותה האמיתית והיא הועברה עם ילדיה לפרוור פינקנוורדר (Pinkenwerder) ובהמשך בהמבורג. היא ציירה בהזדמנויות שונות כדי לכלכל את ילדיה הקטנים וכן סייעה בזכות כישרונה ליהודים לזייף מסמכים.
במהלך המלחמה נאלצה לעיתים להשתמש בציוריה כחומרי הסקה.
פעלה בגרמניה.
לאחר המלחמה החלה ללמד באקדמיה לאמנות בהמבורג בעקבות מרצה שלה לשעבר מברלין שפגשה והעיד על כך שסיימה את לימודיה בברלין לפני המלחמה. בשנת 1950 נישאה בשנית למרטין אנדרש (לימים פרופסור בתחום הגרפיקה והקליגרפיה) ולשניים נולד בן.
הזוג נפרד תוך זמן קצר ואנה גידלה את בנה לבדה.
היא עבדה כמאיירת עבור כמה הוצאות ספרים וכן ביצעה, לצד הציור והגרפיקה, יותר מעשרים יצירות ארכיטקטוניות, וציורי קיר נודעים בבתי ספר, כנסיות, מבנים ציבוריים ופרטיים, בטכניקות ובחומרים רבים (ויטראז'ים, שטיחי קיר וכו').
מרכוס עסקה גם בהוראה וחינוך לאמנות, ציורי גוף, עיצוב וסגנון ויטראז'ים, תולדות האמנות ותולדות המזרח הקדום במוסדות אקדמיים שונים.
באמצע שנות ה-50 החלה לעבוד במחלקת יחסי הציבור של חברת הנפט "סטנדרד אויל".
ב-1965 הגיעה לראשונה לביקור קצר בישראל.
בשנת 1968 הציגה תערוכות ראשונות בישראל: ב"מוזיאון וילפריד" בקיבוץ הזורע, בגלריה "נורה" בירושלים ובגלריה טרקלין בחיפה. בעת ביקורה בארץ הכירה את בעלה לעתיד, שלמה מרכוס.
מעבר לישראל.
בשנת 1969 התגיירה, עזבה את עבודתה ועלתה לארץ עם בנה בן ה-18.
בנה התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת יום הכיפורים. היא התגוררה במשך כ-20 שנה עם בן זוגה, שלמה מרכוס, במרומי הר הזיתים, בלב שכונה ערבית בירושלים.