אף על פי שהקבוצה נרשמה בהתאחדות הכדורגל הספרדית ב-6 ביוני 1949, לאס פאלמאס נוסדה באופן רשמי ב-22 באוגוסט של אותה שנה, כתוצאה ממיזוג בין כל חמש הקבוצות באי: מועדון דפורטיבו גראן קנריה, אתלטיקו קלוב דה פוטבול, ריאל קלוב ויקטוריה, ארנס קלוב ומרינו פוטבול קלוב. מטרת האיחוד הייתה ליצור קבוצה חזקה מספיק שתעודד את השחקנים של האיים הקנריים להישאר באי ולא לחפש קריירה טובה יותר ביבשת. נערך דיון על שמו של המועדון, שבו הוסכם לא לכלול את שמותיהם של כל קודמיו, וכך נוצרה לאס פאלמאס.
בעונת 1949/50, עונתה הראשונה כקבוצה, בליגה השלישית, סיימה הקבוצה במקום השני ועלתה לליגה השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום השלישי ועלתה לליגה הראשונה. בכך הייתה הקבוצה הראשונה והיחידה בספרד שמצליחה לעלות מהליגה השלישית לראשונה תוך שנתיים מהקמתה.
לאס פאלמאס שיחקה ברצף בליגה הראשונה החל מעונת 1964/65 עד 1982/83, כשהישגי השיא שלה היו הגעה למקום השני בעונת 1968/69 ולגמר גביע המלך בעונת 1977/78. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדה את מקומה בליגה הראשונה, ולמעט שנתיים בתחילת המאה ה-21, הייתה בעיקר בליגה השנייה ולפרקים גם בליגה השלישית. ב-21 ביוני 2015 עלתה לאס פאלמאס חזרה לליגה הראשונה לאחר שניצחה בפלייאוף ההעפלה את ריאל סרגוסה. ב-22 באפריל 2018 לאחר שלוש עונות רצופות בליגה הבכירה, לאס פאלמאס ירדה לליגה השנייה בעקבות הפסד 0–4 לאלאבס.
הכל כלול (תוכנית טלוויזיה)
הכל כלול היא תוכנית כלכלית-חברתית-צרכנית יומית המשודרת בערוץ 13 בהנחיית סיון כהן ואריק וייס. בעבר שודרה בערוץ עשר והחל מ-16 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13.
היסטוריה.
התוכנית עוסקת בנושאים צרכניים, בהגנת הצרכן, בעוולות ובחשיפת שחיתויות אותן חווים אזרחי ישראל. התוכנית עלתה לאוויר בקיץ 2013, הצליחה להפתיע רבים בנתוני הרייטינג שלה כשהפכה רצועת שידור בעלת שיעורי צפייה נמוכים למשמעותית ואטרקטיבית. בסוף שנת 2014 ותחילת 2015 זכתה התוכנית לרייטינג ממוצע של 5.3%, כשהיא התוכנית הנצפית ביותר בשעת השידור הזו.
התוכנית נוצרה בהשראתה של סבתה של סיון כהן, ירושלמית בת 80, שסבלה כמו אזרחים רבים אחרים בישראל מהביורוקרטיות הסבוכות של משרדי הממשלה בארץ ומהקושי להתנהל מולם ומול חברות התקשורת, הסלולר ועוד.
הכל כלול, שהוגשה בתחילה על ידי סיון כהן ונגה ניר נאמן, חרתה על דגלה שינוי חברתי אמיתי בישראל, וכחלק ממנו- נערך בתוכנית קמפיין גדול נגד מחיר המים ותאגידי המים, שהביא להוזלה של 25% בתעריפים, ולחוק לביטול 55 התאגידים. בעקבות קמפיין הארנונה של התוכנית נבלמה ההעלאה האוטומטית והחריגה לשנת 2015. כמו כן ערכה התוכנית תחקירים מקיפים על חברת הוט, פלאפון, חוסר הפיקוח על המזון באולמות ובבתי המלון בארץ ועוד.
מדי יום עוזרת התוכנית לאזרחים בישראל שמגיעים לשוקת שבורה, משמיעה את קולם של האנשים השקופים, ונלחמת עבורם מול הממסד והחברות שמתנהלות איתם באופן לא תקין.
סיון כהן ונגה ניר נאמן זכו באות עמותת אומ"ץ לשנת 2015 בגין עבודתן בתוכנית הכל כלול. טליה פלד קינן משמשת כמגישה מחליפה החל מאמצע שנת 2015.
בנובמבר 2016 זכתה סיון כהן בפרס פרימור של הרשות השנייה על תחקיר וחשיפת "עוקץ הקשישים".
ב-2017 זכתה כהן בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, אז זכתה התוכנית בפרס התוכנית הכלכלית הטובה בישראל.
באפריל 2017 שובצה התוכנית באופן זמני בשעה שבע בערב בעת חופשתה של התוכנית "ערב טוב". בעקבות ההצלחה בשעה זאת, החליט ערוץ 10 לשבץ את התוכנית בשעה שבע בערב באופן קבוע במקום התוכנית "ערב טוב".
באוגוסט 2017 שובצה התוכנית דרך קבע בשעה 19:00 במקום תוכניתו של גיא פינס, שעברה אז לערוץ 2. ביוני 2018 התוכנית חזרה להיות משודרת בשעה 16:00.
ב-23 בדצמבר 2018 יצאה התוכנית לפגרה. התוכנית ששודרה הייתה התוכנית האחרונה ששודרה בערוץ עשר. ב-16 בינואר 2019 התוכנית חזרה לשידור בפעם הראשונה בערוץ 13.
ב-10 בפברואר 2019 עברה התוכנית לאולפני "רשת" שברמת החייל, בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר.
ב-17 באוקטובר 2019 יצאה התוכנית לפגרה ארוכה בעקבות בקשתה של המגישה סיוון כהן לצאת לחופשת לידה מוקדמת. ב-2 באוגוסט 2020 חזרה התוכנית לשידור במשבצת השידור של השעה 16:00.
החל מיוני 2021 החל אריק וייס להגיש את התוכנית.
ג'ו רענן
פרגית
סרגיי אלייניקוב
סרגיי יבגנייביץ' אלייניקוב (ברוסית: Серге́й Евге́ньевич Але́йников, ; נולד ב-7 בנובמבר 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי ובלארוסי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת דינמו מינסק ובנבחרת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות שיחק אלייניקוב באיטליה וביפן. מאז פרישתו ממשחק פעיל אימן קבוצות מהליגות הנמוכות באיטליה.
בשנת 2003 נבחר על ידי איגוד הכדורגל הבלארוסי לייצג את בלארוס ברשימת כדורגלני הזהב של אופ"א
ביוגרפיה.
אלייניקוב התחנך בפנימייה לכדורגל במינסק. בשנת 1981 צורף לסגל של קבוצת דינמו מינסק. בשנת 1982 זכה יחד עם קבוצתו באליפות ברית המועצות. בשנת 1984 זומן לראשונה לנבחרת ברית המועצות. בנבחרת שיחק אלייניקוב 73 משחקים והבקיע 6 שערים. השתתף בשני מונדיאלים - 1986 ו1990. השתתף גם באליפות אירופה ב-1988, בה הבקיע את השער המהיר ביותר בתחרות - בדקה ה-3 במשחק מול נבחרת אנגליה. לאחר התפרקות ברית המועצות שיחק אלייניקוב בנבחרת חבר המדינות. השתתף ביורו 1992, בה נטל חלק בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
בשנת 1989 עזב אלייניקוב את ברית המועצות - יובנטוס האיטלקית קנתה את כרטיס השחקן שלו בסכום של 4 מיליון דולר. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת, במהלכה זכה עם הקבוצה בגביע איטליה ובגביע אופ"א, וזאת לאחר שפתח בהרכב הקבוצה בצמד משחקי הגמר מול פיורנטינה, בהם ניצחה יובנטוס 3–1 בסיכום. בסיום העונה עזב המאמן דינו זוף את יובנטוס. המאמן החדש, לאויג'י מאייפרדי לא התרשם מיכולתו של אלייניקוב, ודרש להדיח אותו מהקבוצה. ההנהלה מכרה את כרטיסו של אלייניקוב לקבוצת לצ'ה. לאחר שתי עונות בלצ'ה עבר אלייניקוב לקבוצה היפנית גאמבה אוסקה, בה שיחק יחד חברו לנבחרת ברית המועצות, אולג פרוטאסוב. בשנת 1996, בעקבות סכסוך עם המאמן, עזב אלייניקוב את גאמבה אוסקה. לאחר תקופה קצרה בשוודיה, בה שיחק כחודשיים במדי הקבוצה אודוולד מהליגה השלישית במדינה, הוא חזר לאיטליה. אלייניקוב שיחק במשך עונה אחת בקבוצת החובבים קוריניאנו. בסיום העונה פרש מהמשחק הפעיל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל פנה אלייניקוב לקריירת האימון. הוא אימן שתי קבוצות מה-Serie D (הליגה החמישית בחשיבותה באיטליה). בשנת 2003 נסע לרוסיה, למשך כמה חודשים כדי לאמן את מועדון הכדורגל מוסקבה. לאחר שובו לאיטליה עבר אלייניקוב ללצ'ה, שם התמנה למאמן קבוצת הנוער של לצ'ה. לאחר מכן אימן את קבוצת הנוער של יובנטוס וקבוצת החובבים קראס מהליגה השישית באיטליה. בשנת 2014 התמנה אלייניקוב למאמנה של קבוצת דיינבה אליטוא מליגת העל הליטאית. הקבוצה בניהולו של אלייניקוב סיימה את העונה במקום אחרון בליגה וירדה לליגת המשנה. בעקבות כך פוטר אלייניקוב ממשרת המאמן.
כובע היטלמאכר
כובע הִיטֶלמָאכֶר (מיידיש: היטלמאַכער, כובען) הוא כובע מצחייה שבחלקו האחורי יריעת בד המכסה את העורף, שהיו חלק ממדי צה"ל הראשונים.
הכובע עשוי בד בצבע חאקי. בחלקו האחורי תפורה יריעת בד, מקופלת או מגולגלת, שאותה ניתן לפרוש כדי להגן על העורף מפני חדירת חול לחולצה וכהגנה מקרינת השמש על העורף. הכובע עוצב בדומה לכובעים שהיו בשימוש לגיון הזרים הצרפתי.
הכובעים הראשונים מסוג זה התקבלו כתרומה של יצרני כובעים יהודים-אמריקאים. חבר מזכירות ההסתדרות בתל אביב, אהרן בקר, שמונה למשימות רכש לצה"ל המתהווה, נסע לניו יורק, וקיבל במתנה 100 אלף כובעים מאיגוד הכובענים היהודים באמריקה (ייִדישע היטלמאַכער אין אַמעריקע). בצדו הפנימי של הכובעים נרקם הכיתוב ביידיש: "אַ מתנה פֿון אמריקאנער היטל-מאַכער" (מתנה מהכובענים (היהודים) באמריקה), ומכאן זכה הכובע לשמו זה.
כובעי היטלמאכר היו הראשונים שהתקבלו לצה"ל, ועליהם לראשונה הופיע סמל כובע רשמי של צה"ל – מגן דוד ועליו חרב וענף זית עם כתובת למטה: צבא הגנה לישראל. תג כובע זה הפך במהלך שנות החמישים לתג כובע בלעדי של הרמטכ"ל.
מאוחר יותר הוחלף הכובע בכומתה.
רענן (פירושונים)
סטן סטורה הצעיר
סטן סטורה הצעיר (בשוודית: Sten Sture den yngre; 1493 – 3 בפברואר 1520), היה מדינאי שוודי ועוצר שוודיה במהלך תקופת איחוד קאלמאר.
ביוגרפיה.
סטן סטורה נולד ב-1493 כבנם של העוצר סבנטה נילסון, צאצא של משפחת סטורה ושל ליליאנה גסלדוטר גדה.
בעת מותו של אביו, היה סטן הצעיר בן 18. חבר המועצה המלכותית הבכיר, אריק טרול נבחר להיות עוצר על ידי המועצה והוא תמך באיחוד עם דנמרק. למרות זאת, סטן הצעיר עשה שימוש במצודות ובכוחות שעמדו לרשותו מתוקף ירושת אביו וביצע הפיכה. לאחר שהוא הבטיח להמשיך במשא ומתן עם דנמרק, הסכימה המועצה למנותו כעוצר במקום טרול.
למעשה, הייתה מטרתו של סטן לשמור על עצמאותה של שוודיה מדנמרק. הוא לקח על עצמו את השם סטורה, מורשת מסבתא רבתא שלו, בשל העובדה ששם זה סימל את עצמאות שוודיה כתזכורת לסטן סטורה הזקן, בן הדוד מדרגה שלישית של אביו.
כעוצר ידע סטן כי במוקדם או במאוחר תהיה מלחמה נגד הנס, מלך דנמרק ובנו ויורשו, כריסטיאן השני, תהיה בלתי נמנעת. לפיכך, ב-1513 הוא הביע את הסכמתו לשביתת נשק עם רוסיה.
עימות פרץ בין סטן לבין הארכיבישוף גוסטב טרול, בנון של אריק טרול. הארכיבישוף תבע יותר חופש פעולה עבור הכנסייה. סטן הדיח את הארכיבישוף וכלא אותו.