הסרט זכה לביקורות חיוביות עם ציון של 95% מהאתר "Rotten Tomatoes". מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, שהילל את "לפני הזריחה", כתב ש"לפני השקיעה" אף עולה עליו, הן כיוון שהשיחות בין השחקנים, המגלמים אנשים בוגרים ועמוקים יותר, בוגרות ועמוקות יותר אף הן והן כיוון שניכר שהם כתבו את הדיאלוגים בעצמם ומגלמים את עצמם בטבעיות רבה.
הסרט נכלל בצמרת רשימות "עשרת הגדולים" של 2004 ברשימות רבות שהתפרסמו על ידי מבקרי קולנוע ברחבי העולם.
הפקה.
כבר לאחר סיום הסרט הראשון ידעו המעורבים שהם מעוניינים בסרט המשך. במהלך השנים בחנו הכותבים מספר תסריטים אפשריים, כאשר הם בוחרים להמשיך בגישה האינטימית של מיקום יחיד וצוות מצומצם ולא להרחיב את היריעה למספר אתרים וצוות שחקנים גדול יותר. הסרט צולם לבסוף בפריז במהלך 15 יום, תוך שימוש בסטדיקאם לצילום שוטים ארוכים של שיחה במהלך צעידה ברחוב, בשיט בספינה ובנסיעה ברכב. הסרט צולם בקיץ 2003 (תשע שנים לאחר הסרט הראשון), שהיה החם ביותר באירופה ורוב הזמן סבלו המשתתפים מטמפרטורות של 38 מעלות צלזיוס.
קאנאלטו
ג'ובאני אנטוניו קאנאלֶה (באיטלקית: Giovanni Antonio Canale; 28 באוקטובר 1697 – 19 באפריל 1768), המוּכּר בכינויו קאנאלטו (Canaletto), היה צייר איטלקי שהתפרסם בציורי הנופים העירוניים של ונציה, לונדון ורומא.
קורות חייו ופועלו.
קאנאלטו החל את דרכו כשוליה בסדנה המשפחתית. ב-1717 עבר עם אביו לרומא לציור התפאורות לאופרות של אלסנדרו סקרלטי, ושם התוודע לסוּגת הודוטה והעדיף לצייר נופים עירוניים, בניינים ושרידי מונומנטים היסטוריים. ב-1720 חזר לוונציה והתקבל לגילדת הציירים.
קאנאלטו התרכז בתיאורים צבעוניים ומוארים, מפורטים ומדויקים כבמעשה צילום, של מראות העיר ונציה. באותה התקופה הוא היה תלמיד של לוקה קרלוואריס. בשנים הראשונות נהג לצייר ישירות באתר, ממראה עיניים, ולא תמיד בסדנתו על סמך רישומים מכינים. יש סוברים שקאנאלטו נעזר בטכניקת קמרה אובסקורה לצורך עיבוד מדוקדק של פרטים אדריכליים ואחרים בציוריו.
ציוריו נמכרו בעיקר לבני אצולה אנגלים כמזכרות מהטיול הגדול שלהם. אספן האמנות וקונסול אנגליה בוונציה, ג'וזף סמית , היה לקוחו העיקרי, סוכנו ופטרונו. קאנאלטו עבר בשנת 1746 ללונדון בתקווה ליהנות משוק קונים נרחב בחסות מיטיביו האנגלים, והפיק ציורים רחבי יריעה של העיר לונדון ואתרים נוספים באנגליה.
קאנאלטו חזר למולדתו ב-1755, וב-1763 התקבל לאקדמיה לציור ולפיסול של ונציה. הוא התמיד לצייר עד מותו ב-1768 בגיל 71.
ציוריו של קאנאלטו היו מבוקשים והקנו לו מוניטין ברחבי אירופה. רוב עבודותיו, שמספרן נאמד ב-1,500 ציורים ורישומים, נמצאות באנגליה – באוספי בית המלוכה הבריטי כמו גם ברשות הגלריה הלאומית, באוסף וולאס, במוזיאון סואן בלונדון ובמשכנם של דוכסי בדפורד . כמה וכמה מיצירותיו נמצאות באוספי מוזיאונים מובילים בעולם.
קישורים חיצוניים.
הרצאה על קאנאלטו בגלריה הלאומית בלונדון
זכות הבחירה לנשים באוסטרליה
זכות בחירה לנשים באוסטרליה הייתה אחת מהמטרות הראשונות של התנועה למען שוויון מגדרי באוסטרליה. חוקים המתירים זכות בחירה לנשים התחילו להיות מחוקקים בסוף המאה ה-19, כשתחילה זה קרה בדרום אוסטרליה בשנת 1894 ואחר כך במערב אוסטרליה בשנת 1899. ב-1902, כשהוקם הפרלמנט האוסטרלי אחד החוקים שקבע הוא ה-Commonwealth Franchise Act אשר קבע כי לנשים יש זכות הצבעה מלאה באוסטרליה וכי הן יכולות להיבחר לפרלמנט האוסטרלי, החלטה זאת סיימה באופן רשמי את האפליה על בסיס מגדר בבחירות לפרלמנט האוסטרלי. עד שנת 1911, שאר המדינות באוסטרליה חוקקו גם הן חוקים המתירים זכות בחירה לנשים בבחירות הפנימיות במדינה.
היסטוריה.
לפני המאה ה-19.
הנשים הצאצאיות של המורדים מהמרד על הבאונטי שחיו על איי פיטקרן יכלו להצביע מ-1838, זכות זו הועברה להן גם כאשר נשלחו ליישוב מחדש באי נורפוק (עכשיו טריטוריה אוסטרלית) בשנת 1856.
זכות הבחירה לגברים באוסטרליה.
הממשל הראשון בסגנון אירופאי הוקם באוסטרליה בשנת 1788. הוא היה אוטוקרטי ונוהל על ידי מושלים. תהליכים פוליטיים התחילו במדינה בעיקר בגלל השפעות של החוק האנגלי במסמכים כמו המגנה כרטה או חוק הזכויות מ-1689 אשר הובאו מבריטניה על ידי המתיישבים. תביעות לממשל נבחר התחילו באוסטרליה מיד לאחר שהאנגלים החלו ביישוב של הקולוניות השונות.
ב-1825 מינה מושל ניו סאות' ויילס את המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס, הגוף המחוקק הראשון באוסטרליה. בשנת 1840 הוקמו שתי מועצות עירוניות באדלייד ובסידני שבהן הייתה זכות הצבעה לגברים בלבד. הבחירות הפרלמנטריות הראשונות באוסטרליה נערכו ב-1843 ובהן נבחרו הנציגים למועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס. במקרה זה זכות ההצבעה הייתה קשורה למעמד כלכלי ובעלות על רכוש והוענקה לגברים בלבד. זכויות הבוחר לכלל הגברים הורחבו בניו סאות' ויילס בשנת 1850 ובחירות לגופים מחוקקים התקיימו גם בוויקטוריה, דרום אוסטרליה וטסמניה.
עד אמצע המאה ה-19 היה רצון רב לממשל נבחר במושבות של אוסטרליה, רצון זה הושפע מהתנועות הרפורמטיות הגדולות בארצות הברית ובאימפריה הבריטית כמו התנועה הצ'רטיסטית, שרעיונותיהן הגיעו לאוסטרליה על ידי מחפשי הזהב. "חוק הממשל בקולוניות האוסטרליות" ("The Australian Colonies Government Act"), שנחקק בשנת 1850, היה ציון דרך משמעותי שהבטיח ממשל נבחר בניו סאות' ויילס, בוויקטוריה, בדרום אוסטרליה, ובטסמניה. בעקבות כך, הקולוניות השונות אמצו חוקות אשר יצרו פרלמנטים דמוקרטיים אבל גם שימרו את המעמד של ציבור המתיישבים העשירים ואת האינטרסים הכלכליים והחברתיים של המלוכה הבריטית, שהוכרזה כראש המדינה. ב-1855 הוענקה בדרום אוסטרליה זכות הצבעה לכל הגברים ילידי בריטניה מעל גיל 21. זכות זו הורחבה גם לוויקטוריה בשנת 1857 ולניו סאות' ויילס ב-1858. עד 1896, שאר המושבות העניקו גם הן זכויות דומות, כשטסמניה הפכה לאחרונה להעניק זכות בחירה לכלל הגברים ילידי בריטניה.
התנועה למען זכות בחירה לנשים.
התנועה למען זכות בחירה לנשים התהוותה באוסטרליה במהלך המאה ה-19. בין קולוניות שונות היו הבדלים רבים בדרכי הפעולה ובהישגים, כמו גם בארגונים שהשתתפו במאבקים לשוויון.
בשנת 1861 נשים בעלות רכוש בדרום אוסטרליה קיבלו את הזכות להצביע בבחירות המקומיות, אבל לא בבחירות לפרלמנט. רק בשנת 1894 הפרלמנט של דרום אוסטרליה אישר את זכות הבחירה ואת הזכות להיבחר לפרלמנט, והחוק קיבל הסכמה מלכותית בשנת 1895. החוק יושם באופן שווה גם בטריטוריה הצפונית, שהייתה אז חלק מדרום אוסטרליה. בשנת 1897, קתרין הלן ספנס הפכה לאישה הראשונה שהייתה מועמדת לתפקיד פוליטי, כשניסתה להיבחר ללא הצלחה כנציגה לאספה הפדרלית בבחירות בדרום אוסטרליה.
בשנת 1899 העניקה אוסטרליה המערבית זכות הצבעה לנשים בהצעות שעברו ברוב קולות בשני בתי הפרלמנט לאחר מאבק של ה-WCTU (או Women's Christian Temperance Movement) וכתבות חיוביות במספר עיתונים במושבה.
בוויקטוריה, חוק הבחירות של 1863 נתן זכות הצבעה לכל מי שהיה רשום ברשימות העירוניות כמשלם מיסים, כלומר בעיקר אנשים בעלי רכוש. ב-1864 היו נשים ששילמו מיסים בוויקטוריה וחלקן הצביעו בבחירות של המושבה. עם זאת, הרשות המחוקקת התייחסה לעניין כטעות בניסוח החוק ותיקנה אותו ב-1865. לאחר מכן בבחירות של 1866 הצביעו רק גברים המשלמים מיסים. בשנת 1884, הנרייטה דגדייל, שתמכה בפומבי בזכות הצבעה לנשים מאז 1868, ואנני לאו הקימו את "האגודה הוויקטוריאנית לזכות בחירה לנשים" ("Victorian Women's Suffrage Society"), שהייתה הארגון האוסטרלי הראשון שעסק בזכות בחירה לנשים. האגודה קראה לקביעת קריטריונים אחידים להצבעה לגברים ונשים. המאבק נמשך עד 1908 אז נשים קיבלו לראשונה זכות הצבעה בוויקטוריה, ולאחר מכן הצביעו לראשונה בבחירות של המושבה ב-1911. ויקטוריה הייתה המדינה האחרונה באוסטרליה שנתנה זכות בחירה לנשים. האגודה הוויקטוריאנית לזכות בחירה לנשים התפרקה בשנת 1908, אחרי שהנשים במדינה קיבלו באופן רשמי את זכות הבחירה.
בשנת 1889, עזרו רוז סקוט ומרי וינדייר להקים את אגודת הנשים הספרותית (Women's Literary Society) בסידני, אשר עתידה הייתה להפוך לליגה הנשית לזכות בחירה לנשים (Womanhood Suffrage League) ב-1891.
בקווינסלנד, התאחדות הנשים לזכות הצבעה שווה הוקמה בשנת 1894, ועסקה בהחתמה של אנשים על שתי עצומות הקוראות לזכות הצבעה לנשים. על העצומה הראשונה חתמו 7,781 נשים ועל העצומה השנייה חתמו 3,575 גברים. העתירות קראו גם למערכת בה כל הקולות שווים זה לזה מכיוון שבאותה תקופה לגברים עם רכוש רב הייתה זכות להצביע מספר פעמים בהתאם לרכושם.
בשנת 1897 הוחתמה עצומה שלישית על ידי הסניף של ה-WCTU בקווינסלנד שבה הוחתמו 3,869 גברים ונשים שקראו לזכות הצבעה שווה לגברים ונשים. גם אגודות אלה התפרקו לאחר מתן זכות בחירה לנשים במדינה ב-1905.
בשנת 1889 הוקמה האגודה האוסטרלית למתן זכות בחירה לנשים, גוף שאיחד את המאבק בכל אוסטרליה ושם לו למטרה לחנך גברים ונשים על הזכות להצביע ולהיבחר לפרלמנט. דמויות מפתח באגודה היו: בדרום אוסטרליה מרי לי וקתרין הלן ספנס; במערב אוסטרליה אדית קוואן; בניו סאות' ויילס מייבנק אנדרסון, לואיזה לוסון, דורה מונטיפיורי ורוז סקוט; בטסמניה אלישיה אושיי פיטרסון וג'סי רוק; בקווינסלנד אמה מילר; ובוויקטוריה אנט בר-קרופורד, הנרייטה דגדייל, וידה גולדשטיין, אליס הנרי ואנני לאו.