מייקל פסבנדר
מייקל פסבנדר (בגרמנית: Michael Fassbender; נולד ב-2 באפריל 1977) הוא שחקן קולנוע אירי, מועמד פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ופרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2011 על הופעתו בסרט "בושה". התפרסם בזכות תפקידו ב"סדרת סרטי אקס-מן" בתור מגנטו, ובתפקידיו בסרטים "300" ו"ממזרים חסרי כבוד".
פסבנדר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2013 על תפקידו בתור אדווין אפס בסרט "12 שנים של עבדות", ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ושוב לפרס גלובוס הזהב לשנת 2015 על תפקידו בתור סטיב ג'ובס בסרט "סטיב ג'ובס".
ביוגרפיה.
פסבנדר נולד בעיר היידלברג שבמערב גרמניה, אימו אדל, במקור מהעיר לרן, צפון אירלנד, ואביו ג'וזף פסבנדר הוא גרמני. כאשר היה בן שנתיים הוריו עברו עמו לגור בעיירה קילרני שבמחוז קרי, בדרום מערב אירלנד, שם ניהלה משפחתו מסעדה בראשות אביו שהיה שף. למד בתיכון המקומי בעיירה, ולאחר סיום לימודיו עבר להתגורר לבדו בלונדון על מנת ללמוד בבית ספר ללימודי דרמה "מרכז הדרמה".
קריירה.
פסבנדר החל את דרכו בשנת 2001 בסדרה של טום הנקס וסטיבן ספילברג "אחים לנשק", שם גילם את סמל ברטון "פאט" קריסטנסון במשך שבעה פרקים. ב-2002, התארח בפרק בסדרה "הולבי סיטי" בדמותו של כריסטיאן.
בשנת 2004, שיחק בתפקיד ראשי ראשון בסדרה הבריטית "הקס" בתפקידו של המלאך ומנהיג הנפילים עזאזל.
ב-2006, התארח בפרק בסדרה "פוארו" בדמותו של ג'ורג'.
ב-2007 הופיע בסרט ההוליוודי הראשון שלו "300" ובו גילם את דמותו של החייל הצעיר והמשולהב של ספרטה, סטליוס.
ב-2008 זכה בפרס באפט"א על הופעה מרשימה בדרמה הבריטית "רעב", בה גילם את אסיר ה-IRA בובי סנדס הכלוא במהלך שביתת הרעב שלו בדרישה להכיר בו ובחבריו חברי הארגון כאסירים פוליטיים.
בשנת 2009 הופיע באחד התפקידים הראשיים בסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". בסרט הופיע בדמותו של סגן ארצ'י היקוקס, קצין בריטי המומחה לסרטי הרייך השלישי. פסבנדר שיחק בתפקיד ראשי גם בסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 2009 "מחוץ למים" שם גילם את קונור.
ב-2011 גילם את דמותו של אריק לנשר, הידוע בכינויו מגנטו, בסרט "", הופיע בדרמה הפרובוקטיבית "בושה" בתפקיד ברנדון סאליבן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ושיחק בדרמה של דייוויד קרוננברג "שיטה מסוכנת" בתפקיד הפסיכיאטר הנודע קרל גוסטב יונג.
ב-2012 הופיע פסבנדר בסרטו המדע בדיוני של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד האנדרואיד דייוויד ובסרטו של סטיבן סודרברג "בגידה כפולה".
בשנת 2013 שיחק פסבנדר בדרמת הגזענות ההיסטורית "12 שנים של עבדות" בתפקיד בעל מטע הכותנה האכזרי אדווין אפס. על הופעתו היה פסבנדר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס באפט"א. בנוסף הופיע בתפקיד הראשי בדרמה של רידלי סקוט "היועץ".
בשנת 2014, שיחק בסרט ההמשך ".
ב-2015 שיחק בתפקיד סטיב ג'ובס, מייסד חברת אפל והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
סרטו הבא " יצא לאקרנים במאי 2016. עוד בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "אמונת המתנקש", אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed. פסבנדר מגלם תפקיד כפול, לצידם של מריון קוטיאר, ג'רמי איירונס, ברנדן גליסון ומייקל קנת' ויליאמס.
בשנת 2017 שיחק בסרט המדע הבדיוני "" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני". בהמשך השנה שיחק בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "שיר לשיר", לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג, וכן שיחק בתפקיד הראשי בסרט המתח "איש השלג".
בשנת 2019 חזר לגלם את דמותו של מגנטו בסרט "".
חיים אישיים.
פסבנדר התגורר באזור האקני בלונדון בשנת 1996, שם התגורר עד שעבר לפורטוגל בשנת 2017. מלבד אנגלית, פסבנדר גם דובר גרמנית ואירית שוטפת.
ביוני 2012, פסבנדר סיפר למגזין GQ שהוא יוצא עם השחקנית האמריקאית ניקול ביהארי, איתה עבד על הסרט "בושה" משנת 2011. לאחר מכן היה בזוגיות קצרה עם הדוגמנית והשחקנית הרומנייה מדלינה דיאנה גניה.
בדצמבר 2014, הוא החל לצאת עם השחקנית השוודית אליסיה ויקנדר, איתה עבד על הסרט "אור בין האוקיינוסים". הם נישאו בטקס פרטי באיביזה ב-14 באוקטובר 2017. מאוחר יותר הם עברו להתגורר בפורטוגל, שם הם מתגוררים בליסבון. יש להם בן, יליד 2021.
בעיות עם החוק.
בשנת 2010, חברתו לשעבר של פסבנדר, סאנווין אנדרוז, הגישה נגדו צו הרחקה מבית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס. היא טענה כי הוא "זרק [אותה] על כיסא ושבר לה את האף" וכי הוא גם גרר אותה לצד מכוניתו, פצע את הקרסול והברך שלה, כמו גם גרם לה להתפרצות של ציסטה שחלתית.
יוסף טישלר
יוסף טישלר (5 באפריל 1887 - 8 בינואר 1971) היה פעיל ויזם תוכניות של המפעל הציוני בארץ ישראל, אדריכל ומתכנן התיישבות ועיור ארצישראלי.
תולדותיו ומפעליו.
יוסף טישלר נולד בעיר בוצ'אץ' בגליציה אשר באוקראינה, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא היה הבן הבכור במשפחה מסורתית; בן גילו של הסופר ש"י עגנון. מנעוריו היה טישלר בעל תודעה לאומית עברית וציונית. הוא למד ב"חדר" ובבית הספר היסודי על שם הברון הירש, ואחר בגימנסיה המקומית; במקביל, המשיך בלימודים ואף הוראה, של יהדות, שפה עברית, תולדות עם ישראל ומחשבה ציונית. ב-1908 החל בלימודי הנדסת בנין בבית הספר הטכני הגבוה בווינה. אחר כך, בבית הספר הטכני בלבוב ובאוניברסיטה הטכנית הגרמנית בברנו, שם היה תלמידו של האדריכל פרופ' קרל מיירדר. ב-1916 קיבל את התואר אינג'ינר בהנדסת בנין. יום לאחר מכן, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, התגייס טישלר לצבא האוסטרי וזכה בדרגת קצין. הוא הוצב תחילה במונטנגרו, ואחר נדד עם פיקודיו לאיטליה וסלובניה. לאחר המלחמה שהה טישלר בווינה. טישלר עלה לארץ בשנת 1920. אחריו עלו גם בני משפחתו. הוא נישא ב-1927.
לאחר הגיעו לארץ ישראל הקים טישלר משרד אדריכלים בתל אביב, והתגורר בה. הוא תכנן עד גמר את הקמתם של כשלוש מאות בתים בתל אביב, בני ברק, פתח תקווה וכפר סבא; לידיו נמסרו תכנונן של שכונות חדשות, בין השאר, שכונת פקידי אפ"ק, מרכז מסחרי ובכלל זה רחוב לוינסקי, ושכונת נווה שאנן (תל אביב). עיקר פעילותו כמתכנן ובונה בתים הייתה בשנות העשרים והשלושים. סדרת עיצובי הבתים שלו משקפת את המעבר האופייני מן הסגנון האקלקטי או "סגנון החלומות", אל הסגנון הבינלאומי, שנקרא בארץ גם סגנון הבאוהאוס. משנת 1936 הצטמצמה פעילותו כאדריכל והוא עבר לגור עם משפחתו במתחם בתכנונו בבני ברק. לאחר הקמת מדינת ישראל התגורר בעיר ירושלים.
בשנת 1948 השתתף טישלר בהקמת "החוג לרפורמה התיישבותית" שכלל אנשי ציבור, כלכלנים ואדריכלים. ברוך רביד תיאר את חשיבותם של יוזמותיו התכנוניות: "העקרונות אשר הנחו את פעולות אגף התכנון בעת הכנתה של התוכנית הפיזית הכלל-ארצית של מדינת ישראל, היוו לא מעט המשך לאלה שגובשו בדיוני החוג לרפורמה התיישבותית".
טישלר הציע וניהל תוכניות אב של ההתיישבות בארץ. כך למשל, ניהל כבר מ-1919, את תוכנית הקמת "קריה נאמנה" עיר גנים בארץ ישראל; היא כמעט הוקמה בסמוך לראשון לציון ונרכשו עבורה קרקעות ליד הר מירון, אך לא נתגשמה, והקרקעות נמסרו לקק"ל. הוא יזם את הקמת "אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בארץ-ישראל" והוציא לאור וערך את כתב העת של האגודה; הוא היה חבר ב"ועדת בניין ערים של עיריית תל אביב", ב"ועדה לחלוקת עבודה לטיפול בבעיית מחוסרי עבודה" וב"ועדה למונחי לשון"; ואף היה יושב ראש ראשון של "ועד ההורים המרכזי". טישלר השתתף בעריכת "מלון למונחי התכניקה", ביחד עם חיים נחמן ביאליק, בשנת 1929.
בשנת 2008 פרסם היסטוריון האדריכלות ברוך רביד מונוגרפיה מקצועית על פעלו של טישלר. הספר "יוסף טישלר, אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב", המתבסס על תחקיר שערכה שולה וידריך, סוקר את המבנים שתכנן ואת גישתו התכנונית שייצגה שלב התפתחותי משמעותי באדריכלות ישראל. חלק מהבתים שתכנן טישלר בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור.
נפטר ב-1971 בירושלים.
סנאטור לכל החיים
סנאטור לכל החיים הוא חבר בסנאט או בבית המחוקקים העליון, במספר פרלמנטים ברחבי העולם, אשר תקופת כהונתו נמשכת כל חייו.
כיום מכהנים סנאטורים לכל החיים במדינות הבאות: איטליה, בורונדי והממלכה המאוחדת (בית הלורדים). מספר מדינות בדרום אמריקה העניקו את המשרה הזו לאישים אשר כיהנו בעבר כנשיאי המדינה, אולם החלטה זו בוטלה בעשורים האחרונים.
באיטליה מכהנים כיום בסנאט האיטלקי שבעה סנאטורים לכל החיים מתוך 322 סנאטורים. הסנאטור לכל החיים מתמנה על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית בעבור שירות יוצא דופן למען המולדת בתחום המדעי, חברתי, תעשייתי, אמנותי ועוד. נשיאי הרפובליקה האיטלקית לשעבר זכאים באופן אוטומטי לתואר זה. בין הסנאטורים לכל החיים שכיהנו בסנאט האיטלקי נמנים יהודים רבי-השפעה כמו זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ריטה לוי-מונטלצ'יני והרב הראשי של יהדות איטליה אליהו טואף. דוגמאות אחרות כוללות את ראשי ממשלת איטליה לשעבר ג'וליו אנדראוטי ומריו מונטי, וכן נשיא איטליה לשעבר ג'ורג'ו נפוליטנו, בנוסף גם התעשיין ומנכל פיאט לשעבר ג'אני אניילי והמנצח ארטורו טוסקניני שמונו לסנאטורים לכל החיים.
בבורונדי זכאים רק נשיאי המדינה לשעבר למשרה זו. ארבעה מתוך 47 סנאטורים הם סנאטורים לכל החיים.
בממלכה המאוחדת חברי בית הלורדים מכהנים במשך כל חייהם.
פרדריק לו אולמסטד