רוסיה זכתה במרב מדליות הזהב שחולקו בג'ודו (4) ובסך הכל זכתה ב-11 מדליות. יפן דורגה במקום שני, זכתה אף היא ב-4 מדליות זהב וב-6 מדליות בסך הכל. איראן דורגה במקום שלישי עם 3 מדליות זהב ו-6 מדליות בסך הכל ואזרבייג'ן זכתה ב-7 מדליות בסך הכל ו-2 מדליות זהב ודורגה במקום רביעי. 29 מדינות התחלקו בכל המדליות, מהן 8 מדינות התחלקו במדליות הזהב.
הרמת משקולות.
סין זכתה ב-5 מדליות זהב בהרמת משקולות ובסך הכל זכתה ב-7 מדליות, שנייה הייתה קזחסטן עם 4 מדליות זהב בסך הכל. 19 מדינות התחלקו במדליות, מהן 6 מדינות זכו במדליות הזהב.
התעמלות אמנותית.
תחרות קבוצתית:
תחרות קרב רב אישי:
טניס.
ארצות הברית זכתה בענף הטניס במרב מדליות הזהב (3) וב-4 מדליות בסך הכל. 8 מדינות התחלקו במדליות בתחרויות הטניס.
סיף.
איטליה זכתה ב-3 מדליות זהב בסיף ובסך הכל זכתה ב-7 מדליות, שנייה הייתה קוריאה הדרומית עם 2 מדליות זהב ו-6 מדליות בסך הכל. 13 מדינות התחלקו במדליות, מהן 6 מדינות זכו במדליות הזהב.
קליעה.
קוריאה הדרומית זכתה ב-3 מדליות זהב בקליעה ובסך הכל זכתה ב-5 מדליות, שנייה הייתה ארצות הברית אף היא עם 3 מדליות זהב ו-4 מדליות בסך הכל. סין צברה את מרב המדליות, 7 בסך הכל (2 זהב). 23 מדינות התחלקו במדליות, מהן 9 מדינות זכו במדליות הזהב.
רכיבה.
בריטניה זכתה ב-3 מדליות זהב ברכיבה ובסך הכל זכתה ב-5 מדליות. 8 מדינות התחלקו במדליות.
שחייה.
בתחרויות השחייה זכתה ארצות הברית ב-16 מדליות זהב (מחצית מדליות הזהב שחולקו) וב-30 מדליות בסך הכל, לפני סין - 5 מדליות זהב ו-10 מדליות בסך הכל וצרפת עם 4 מדליות זהב ו-7 מדליות בסך הכל. יפן זכתה במקום שני, במספר הכולל של המדליות, אחרי ארצות הברית, עם 11 מדליות בסך הכל, כאשר אף לא אחת מוזהבת.
בתחרות נשברו 9 שיאי עולם חדשים, 6 אצל נשים ו-3 אצל גברים ו-16 שיאים אולימפיים חדשים, 4 אצל גברים ו-12 אצל נשים.
שנת 1000 הייתה השנה האחרונה במאה ה-10, כמו גם השנה האחרונה במילניום הראשון. בניגוד לחישובי הקיצין לקראת סיום המילניום השני, טיעונים כאלה כמעט ולא הופיעו עם סיום המילניום הראשון, מכיוון שמרבית האוכלוסין לא ספרו את השנים על-פי ספירת הנוצרים, אלא על-פי שנות מלוכה מקומיות, ולפיכך טיעונים אסכטולוגיים היו מוגבלים בעיקר לחוגים של נזירים בצרפת.
שנת 1000 גם מסמלת את המעבר בין ראשית ימי הביניים לשיא ימי הביניים. במערב אירופה מתחילים להופיע מחדש בשנה זו לערך מאפיינים של ערים ימי ביינימיות, של שכבת סוחרים, הקמת האוניברסיטאות הראשונות, עיסוק מחדש במשפט הרומי, ועוד. מוסד האפיפיורות נותר תחת פיקוחו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בניגוד למערב אירופה, במזרח אירופה הייתה האימפריה הביזנטית בשיאה. בעוד שבערים כמו רומא או פריז גרו בין 20,000 ל-35,000 איש, בקונסטנטינופול התגוררו כ-300,000. גם בית אומיה בעולם האסלאמי (כולל ספרד) וגם שושלת סונג בסין שגשגו באותה תקופה.
אוכלוסיית העולם: 310,000,000 איש.
אירועים.
ללא תאריך מדויק:
נולדו.
ללא תאריך מדויק:
נפטרו.
ללא תאריך מדויק:
ערבה (צמח)
ערבה (שם מדעי: Salix) היא שמם של מספר מיני עצים נשירים וכמה מיני שיחים. ישנם כ-350 מיני ערבה השוכנים בעיקר באזורים הלחים של המקומות הקרים בחצי הכדור הצפוני. הערבה היא צמח נשיר ולרוב עליה מוארכים. במינים מסוימים העלים מעוגלים.
הערבה מתרבה ברבייה מינית על ידי פרחים ממין זכר וממין נקבה המופיעים כתפרחת על צמחים אחרים. התפרחות מופיעות בתחילת האביב, מעט לפני שהעלים מנצים. פרי הערבה הוא הלקט קטן המכיל כמות עצומה של זרעונים זעירים (בגודל של 0.1 מ"מ בערך) בתוך אבקה לבנה, המסייעת לפיזורם ברוח. זני הערבה השונים יכולים לעשות הכלאה זה עם זה וליצור תת-זנים מעורבים, הן בטבע והן בזנים מתורבתים.
חמישה מיני ערבה גדלים בארץ ישראל:
שימושי הערבה.
רפואי.
קליפת ועלי הערבה הבוכייה שימשו אנשי מרפא בעת העתיקה באשור, שומר ומצרים לשם הקלה וטיפול של כאבים וחום. וביוון, בשנת 400 לפנה"ס אבי הרפואה המערבית היפוקרטס רשם על סגולותיו הרפואיות.
אותן תובנות שימשו את האנושות עד תקופת הרנסאנס והעת החדשה בה החלו לחקור מדוע לערבה קיימות סגולות אלה. במאה ה18 התגלה כי החומר הפעיל חומצה סליצילית (שקרוי על שם עץ הערבה Salix בלטינית), אחראי לסגולותיו הרפואיות. לימים יתגלה אספירין חומר הפועל דומה מאוד לחומצה סליצילית עם פחות תופעות לוואי. כיום הוא משמש גם כרכיב פעיל בתכשירי עור.
סביבתי.
הערבה הבוכייה משמשת גם לטיפול במי שפכים, בביצות סינון מלאכותיות, כמשלימים לצמחי קנה וסוף. בארצות סקנדינביה משמש העץ באופן נרחב במערכות טיהור שפכים, לאחר שנערך מחקר מקיף בדבר סגולות הערבה לסייע בפירוק חנקות ובקליטת חומרים מסוכנים בהשאירו את המים העוזבים אותו נקיים.
אנרגיה.
נעשו מחקרים שנועדו לבדוק התכנות של שימוש צמח הערבה לצורכי אנרגיה, עקב קצב הצמיחה המהיר מאוד שלה.
אומנות.
הערבה משמשת במקומות רבים כעץ נוי. היא גדלה במהירות ובקלות במקום בו יש מים על ידי ייחורים. ניתן לעצב את הייחורים וליצור גדרות חיים בצורת שתי וערב אלכסוני, וכן ליצור מעברים מוצלים.
ערבה לבנה.
סגולותיו הרפואיות נתגלו על ידי המצרים. החומר הלבן המכסה את חלקי העץ החיצוניים מכיל סליצין. ידועים כמה מעיינות ברחבי העולם היוצאים מתחת לכבול שנוצר מיערות ערבה קדומים
אשר בהם ריכוז סליצין גבוה. מעיינות אלו ידועים כמעיינות מרפא. כיום החומר המופק באופן מלאכותי, משמש בתעשיית הסבון ושמני הגוף.
ערבה לבנה צומחת באופן טבעי בצדי נחלים בארץ, והיא צמח מוגן בישראל.
ערבה בוכייה.
המין ערבה בוכייה הידוע גם בשמות "ערבת בבל" ו"ערבת בכות" נפוץ בגינות נוי כצמח תרבות, בולט בשפע ענפיו הדקים והמוארכים והעלים הנטויים כלפי מטה הנראים כמו מפלי מים. מקור הערבה הבוכייה בסין והיא הגיעה במשך הזמן לאירופה בנתיב דרך המשי.
בתנ"ך הערבה נזכרת באחד ממזמורי הבכי הידועים והמצוטטים ביותר - , ובו קינתם של הגולים מיהודה לבבל לאחר חורבן בית ראשון:
תרגום התנ"ך ללטינית זיהה את העץ עם העצים שאנו מכירים כ"ערבות הבוכיות". השם הלטיני של העץ נגזר מאותו פרק תהילים: Salix Babylonica, כלומר ערבה בבלית. הזיהוי הזה פיוטי ומתאים לצורתו של העץ כי ענפי עץ הערבה נוטים מטה כאילו היו שחוחים מבכי, אבל הוא בעייתי עובדתית. לא היו "ערבות בוכיות" בבבל באותה עת: מקור הצמח בסין והוא הגיע מערבה רק מאות שנים מאוחר יותר.
בעקבות הלטינית, קיבל העץ באנגלית את השמות crying willow, ו-weeping willow, שפירושם ערבה בוכה או ערבה מתייפחת. במאה ה-18 נעשתה הערבה פופולרית בגני אנגליה ועד מהרה הופיעו ציורי ערבה על מצבות ועיטרו מכתבי תנחומים. העברית המודרנית תרגמה את השם מילולית.
נתן יונתן קיבע את הערבה הבוכייה בתרבות הישראלית כשכתב את השיר "האיש ההוא" ובו השורות המפורסמות: "איפה ישנם עוד אנשים כמו האיש ההוא, אשר היה כערבות הבוכיות".
בארץ מוצאו של העץ, סין, נקשרה לערבה סמליות הפוכה דווקא: הגדילה המהירה והקלות שבה ניתן להצמיח עץ חדש בתקיעת ענף בריא בקרקע (אפילו כשהענף מוכנס הפוך), עשו את הערבה לסמל של התחדשות, חיים ואלמוות.
בחצר בית הכנסת הגדול בבודפשט מצויה אנדרטה מרשימה בצורת עץ ערבה בוכייה העשוי ממתכת, ועל אלפי עליו חרוטים שמות יהודי בודפשט שנספו בשואה.
ביהדות.
אזכורים בתנ"ך.
הערבה נזכרת במקרא 5 פעמים בקשר לבתי לגידול לחים - תמיד בלשון רבים. 'ערבי נחל' נזכרים בין ארבעת המינים (ויקרא כג, מ), בנוף צמחי המים ובצה באיוב (איוב מ טו). בשם 'ערבים' היא מוזכרת בישעיה (ישעיה מד ד) 'נחל ערבים' (ישעיה טו ז) ובתליית כנורות הגולים 'ערבים' בנהרות בבל (תהלים קלז ב).
ארבעת המינים.
ביהדות נמנית הערבה עם ארבעת המינים של חג סוכות המוזכרים בספר ויקרא.
הרמב"ם כותב (על בסיס דברי הגמרא):
בערבה נערך גם שימוש במסגרת מצוות ערבה במקדש.
על פי דברי חז"ל הערבה המקראית היא מין שעליו משוננים ולא חלקים, ולכן המין ערבה בוכייה פסול מלשמש כערבה. פרופ' מרדכי כסלו העיר כי תת-המין Salix acmophylla (ערבה מחודדת) הוא המתאים ביותר לתיאור חז"ל, ולכן יש להעדיף לקחתו. פרופ' זהר עמר שסקר את דעתם של חוקרים רבים בדבר זיהוייה של הערבה הכשרה מסכם ומוכיח כי בהגדרת הערבה הכשרה נכנסים כל מיני הערבה הגדלים בארץ.
חיבוט ערבה.
ביום הושענא רבא נוהגים לקחת 5 ערבות אגודות ולחבוט אותן בקרקע 5 פעמים. מנהג זה מוזכר במשנה שם הוא מיוחס לנביאים. יש הסוברים שיש להקפיד לחבוט בקרקע שאינה מרוצפת ויש שאין מקפידים על כך. ההקפדה על המספר 5 (5 ערבות ו-5 חבטות) היא מאוחרת ומקורה בקבלה ויש שאין מקפידים עליה.
לפי מנהג אשכנז לאחר הפיוט ("תענה אמונים, שופכים לב כמים, והושיעה נא") נוהגים להניח את ארבעת המינים ולקחת 5 ערבות אגודות, איתן ממשיכים לומר מספר פיוטי תפילה על הגשם, ובסיום חובטים את הערבות בקרקע 5 פעמים.
למנהג הספרדים חובטים בערבה רק לאחר סיום אמירת כל פיוטי ההושענות, אך יש נוהגים ממש לאחר סיום תפילת מוסף. בכמה קהילות ספרדיות אומרים לאחר חבטת ערבה את תפלת נשמת כל חי.
גם בספר היובלים מתואר מקור המנהג: "וכאשר ייקחו ענף ערבה עבות מן הנחל, ככה לקח אברהם לולבי כפות תמרים ופרי עץ הדר".
כלי נשיפה ממתכת
כלי נשיפה ממתכת הם קבוצה של כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה. רוב הכלים המשתייכים לקבוצה עשויים פליז.