באזור נמצאים שני צירי רוחב: הדרומי הוא ציר היוצא מכפריא שבמערב (למרגלות רכס ג'בל בארוכ) וממשיך מזרחה דרך הכפר הגדול ג'וב ג'נין שם הוא פוגש את הציר המגיע מכיוון אגם קרעון וממשיך מזרחה דרך הכפר כאמד א-לוז עד הצומת עם כביש האורך, במתחם שנקרא במפה הצה"לית "משולש טובלנו". ציר הרוחב הצפוני יוצא מכפר ענה (למרגלות רכס ג'בל בארוכ) מזרחה דרך הכפר ע'זה ועד סולטאן יעקוב א-תחתא.
היערכות הכוחות.
כוחות צה"ל.
לאחר הקרב על אגם קרעון נערכו כוחות צה"ל בגזרה המזרחית לקראת כיבוש הבקאע עד כביש ביירות-דמשק ומעבר לו לאזור בעלבכ.
אוגדה 90, שעד בוקר יום חמישי 10 ביוני מיעטה לקחת חלק פעיל בלחימה השתלבה בגזרת המאמץ המרכזי של גיס 446 על 'ציר מיכה'. בראש האוגדה פעלה חטיבה 399, בפיקוד מיקי שחר, שנלחמה בשריון סורי באזור ראשיא אל-ואדי. בסביבות 15:00 השתלטה פלוגה כ' מגדוד 363 בפיקוד שוקי ברוק, שהובילה בחוד חטיבה 399 באותו היום, על 'צומת המים' שעל 'ציר מיכה'. חטיבה 14 שנעה בשני שלישים הרכס מעל ציר מיכה הגיע לצומת כפר משכי ובשעה 16:00 לערך השתלטה על כאוכבא אבו ערב. במקביל הצליחה חטיבה 943, בפיקוד נחמן ריבקין, להשתלט באותו יום אחר הצהריים על ג'בל ערבה ותפסה עמדות לכיוון צפון ומזרח לכיוון ציר ההתקדמות המתוכנן של כוחות צה"ל. כוחות צה"ל תכננו לצאת עם שחר ביום שישי למתקפה גדולה לגירוש הצבא הסורי מלבנון. במסגרת הכנות אלו נשלח גדוד טנקים ליצור חסימות במהלך הלילה כדי לאפשר לכוחות ההתקפה להתקדם בדרכם עם שחר.
כוחות הצבא הסורי.
דיוויזיה 1 הסורית הוכתה בקרב על אגם קרעון ונערכה כשחטיבת השריון 91 שלה באגף המזרחי (אזור ראשיא אל-ואדי) ונסוגה מול הלחץ הישראלי בצורה מסודרת, וחטיבת השריון 76 שהוצבה באגף המערבי נסוגה בצורה פחות מסודרת תחת הלחץ של כוחות צה"ל מאוגדה 90. התכנון הישראלי קבע כי "כוח ורדי" ימשיך להעסיק וללחוץ על חטיבה 76. חטיבת החי"ר הממוכן 58 ודרגי האספקה והחימוש נשארו בעורף. במקביל, דיוויזיה 3 הסורית, שתפקידה העיקרי היה אבטחת סוללות טילי הנ"מ בצפון בקעת הלבנון, החלה בשעות אחר הצהריים ב-10 ביוני בתנועה דרומה לתגבור הכוח הסורי שבמגע עם צה"ל, אולם לא נכנסה ללבנון לפני יום שישי בבוקר. תוכנית המתקפה הייתה לאפשר לדיוויזיה השלישית להיכנס לבקעת הלבנון ולהשמידה.
מודיעין.
אף על פי שתצפית של צה"ל שהייתה מוצבת על הר חרמון זיהתה תנועה של נגמ"שי BMP-1 סוריים בציר "מיכה" דרומה, מעבר ל"משולש טובלנו", לא היה ברור למודיעין הישראלי לאיזה כוח שייכים הנגמ"שים ולא היה ברור היכן הם פרוסים. תצפית של הכוחות שעלו על ג'בל ערבה דיווחה אחר הצהריים כי השטח שמצפון וממזרח ריק מכלים סוריים, אף שבפועל היו נגמ"שים סוריים באזור הצומת לכפר מדוחה (צומת דרומי לצומת "משולש טובלנו" שנקרא במפת הקוד הצה"לי "טונשקה"). למעשה, בשעות אחר הצהריים והערב ב-10 ביוני, לא היה ברור למפקדי הכוחות הישראלים היכן נמצאת חטיבה 58 הסורית ועד היכן הדרימה דיוויזיה 3 הסורית. בתחקירים לאחר הקרב נטען כי המידע המודיעיני על הימצאות כוחות סוריים באזור "משולש טובלנו" היה מצוי בידי המודיעין הישראלי, אולם קיימת אי הסכמה אם ירד מידע זה אל דרגי השטח ובאיזה שלב של הלחימה הגיע המידע אל מפקדי השדה.
מהלך הקרב.
לקרב היו שני שלבים עיקריים:
שלב ראשון – הכניסה למתחם הסורי.
למפקדי הכוחות הישראלים היה ידוע כי ביום שישי עומדת להיכנס לתוקף הפסקת אש, ובכוונתם היה לנסות ולתפוס נקודת אחיזה בכביש ביירות-דמשק לפני הפסקת האש. בשעות הערב המוקדמות של יום חמישי, 10 ביוני 1982, הורה מפקד הגזרה המזרחית בלבנון, האלוף אביגדור בן-גל, לרוב יחידות אוגדה 90 להתחמש ולתדלק ולהיות מוכנות להתקדמות עם שחר, ולחטיבה 399 להתקדם ולתפוס את "מיכה 40" (כ-2 קילומטר מדרום לסולטאן יעקוב). בשעת ערב מאוחרת המריא בן גל במסוק לדיון במפקדת פיקוד הצפון והעביר את הפיקוד על הגזרה לסגנו, אהוד ברק. תוכנית הגיס הישראלי הייתה שחטיבה 399 תתפוס עוד באותו לילה את קו "ג'וב ג'נין - כאמד א-לוז - ינטא" ובבוקר 11 ביוני תעמוד אוגדה 880 (שחטיבה 399 תוכפף אליה) בחזית הכוח המשוריין שיתקדם צפונה. בחוד חטיבה 399 הועמד גדוד טנקי המילואים 362, בפיקוד עירא אפרון, לתפוס את משולש הדרכים מדרום לכפר סולטאן יעקוב, 'משלוש טובלנו' במפת הקוד הצה"לית. הפקודה לגדוד 362 כללה דיווח מודיעיני על מנוסת הסורים, נטישת כלים שלהם בשטח, ציר פנוי, ו'משולש טובלנו', נקי מאויב. הפקודה ניתנה תוך התעלמות של מפקדת הגיס, אוגדה 90, חטיבה 399 וגדוד 362 ממידע רלוונטי סותר שהיה בידיהם והסתמכות על דיווח מוטעה, שנבע מחוסר התמצאות בשטח, של מפקד חטיבה 943, נחמן ריבקין.
סמוך לשעה 20:00 החלה חטיבה 399 לנוע צפונה, כאשר פלוגה ח בפיקודו של ניר הדר מובילה את הכוח. אף על פי שניתנה פקודה לנוע במהירות בחסות החשיכה מתוך הנחה מוטעית שהמערך הסורי במקום התמוטט כליל, החל הכוח הישראלי בתנועה איטית בשטח ולא על הציר המרכזי (רק בסביבות 24:00 עלה הכוח הישראלי על הכביש). הכוח קיבל שתי הנחיות נוספות: לא לפתוח באש על כוחות סוריים נסוגים ולא לפתוח באש ללא זיהוי מדויק. כמו כן ניתנה הנחיה לא לפתוח באש לכיוון רפיד שם נמצאת חטיבה 943. שני טנקים נתקעו עקב תקלות בדרך, וסמוך לשעה 23:30 הגיע יתר הגדוד לצומת ליד כפר דניס לקראת עליה על ציר מיכה לכיוון צפון. הכוח זיהה על ציר מיכה כלים שנראו ככלי אויב, עצר והיה מוכן לירי תותחים לחיסול הכלים שנתגלו. נשלחו שני תשמועים לווידוא שהכח על ציר מיכה הוא כח אויב. במקביל דווחה המצאות הכח החשוד למפקד החטיבה. לאחר בדיקות חוזרות ונשנות זוהה הכח על הציר ככוח ישראלי ונמנעה השמדתו. מגד 362 קיבל פקודה להמשיך בתנועה צפונה ולא לפתוח באש. בתחקירים שלאחר המלחמה זוהה הכוח הבלתי מזוהה, כגדוד תותחנים ישראלי (שכלל אף שני אוטובוסים) שטעה בדרכו ונע לעבר הכוחות הסורים, ועצר אותם ללא שנורתה אש.
בשלב זה נכנס מפקד הגייס לרשת החטיבתית והאיץ בגד לנוע במהירות למשימותיו. מפקד הגיס, אביגדור בן-גל, שסיים את הישיבה במטה פיקוד צפון בשעה זו, עלה על רשת הקשר הגדודית וגער במפקד הגדוד על ההתקדמות האיטית. על פי גרסת קצין המודיעין של אוגדה 90 היו מילותיו: "אני במקומך עם ג'יפ הייתי מבצע את זה לבד לפני ארבע שעות".
בסביבות שעה 24:00, המשיך גד 362 לנוע צפונה על ציר מיכה. משימת הגדוד 362 שונתה לבצע חסימה אחת לכיוון צפון במיכה 40 במקום שלוש חסימות פלוגתיות במקור. עם התקדמותו נפתחה על גדוד 362 אש מטנקים ישראלים מחטיבה 943 (באזור ג'בל ערבה, ליד א-רפיד) שסברו כי מדובר בכוח סורי למרות התיאום איתם. מהאש נפגעו שני טנקים של גדוד 362 וחמישה שריונאים נהרגו . למרות הפגיעה המשיך גדוד 362 לנוע קדימה, תפס עמדות על השוליים הדרומיים של משולש טובלנו והחל לגלוש לשטח הנמוך. בהיותו בשטח הנמוך במשולש נפתחה על גדוד 362 אש שהלכה והתגברה. האש כללה ירי נק"ל ונ"ט מטווח קצר מאוד והתגברה כל העת . המגד הורה לכל הגדוד להיחלץ לפנים לאזור מיכה 40 לשטח שולט שלא היה מוצף באש .
שלב שני - לחימה וחילוץ לאחור.
הכוח הישראלי נע מזרחית לציר העיקרי באזור הציר המוביל מזרחה אל מדוחה (ציר טונשקה במפת הקוד הצה"לית) דרומית מ"משולש טובלנו". לפתע נפתחה עליו אש נ"ט מבין הבתים שלאורך הכביש. נראה שהייתה זו יחידת נ"ט סורית מצוידת בטילי סאגר על גבי נגמ"שי BMP. נראה שבתחילה גם הסורים הופתעו מהימצאות הכוח הישראלי בתוך המתחם שלהם וייתכן אף שסברו כי מדובר בטנקים סורים נסוגים. חלק גדול מהטילים הסוריים החטיאו שכן הטווח היה קרוב מדי. הגדוד נחלץ לפנים. בהיחלצות שהייתה תחת אש כבדה השתבש סדר התנועה של הגדוד אף שפלוגה ח' המשיכה להוביל לאזור. אנשי צוות מיכה טבורון הגיעו, המג"ד, הסמג"ד, פלוגה ח', פלוגת החרמ"ש וחלקים מפלוגה ו' ופלוגה ז'. בחזית הגדוד בחלקו הצפוני הייתה התנגדות קלה יחסית. המג"ד הורה למ"פ ז' ולמ"פ ו' לנסות לחבור לחזית הגדוד למרות האש שניתכה עליהם. הניסיונות לא הצליחו. המג"ד שלח את הסמג"ד עם כוח נוסף לנסות לכנס אליו את הפלוגות שנותרו מאחור. הניסיון לא צלח. הסמג"ד דיווח שנתקל באש כבדה. המ"פים האחוריים דיווחו שאינם יכולים להתקדם בגלל אש כבדה הניתכת עליהם.
. בניסיון זה נפגע טנק ישראלי וצוותו חילץ עצמו רגלית וטנק סגן מפקד הגדוד חזר על עקביו צפונה. לאחר כישלון ניסיונות אלו פנה מפקד הגדוד אל מפקדת החטיבה וביקש סיוע בחילוץ כוחותיו הדרומיים האחוריים לאחור. מפקד החטיבה הורה למפקד גדוד 363, אייל שריג, לנוע על ציר מיכה צפונה ולהושיט עזרה לגדוד 362. בשלב זה הציר נשלט על ידי משגרי טילי סאגר סורים, והטנק המוביל נפגע על ידי טיל סאגר ומפקד הפלוגה (שוקי ברוק) נפצע. פלוגה כ' בפיקוד הסמ״פ (שראל גילשון) התמודדה במשך הלילה עם התקפות של כוחות סוריים ונחלצה בחיפוי אש תותחים בבוקר יום שישי. מפקד החטיבה חשש לשלוח כוחות נוספים למה שנראה לו כמלכודת סורית, מה גם, שלטענתו, שני הגדודים האחרים שבפיקודו לא היו מוכנים לקרב עקב מחסור בדלק ובתחמושת. בשעות אלו ולאחריהן, עדיין לא היה ברור למפקדת האוגדה והגיס המצב לאשורו, ועדות לכך ניתן לראות בפקודה שניתנה על ידי הגיס להעביר את הגזרה לפקודת אוגדה 880 שעמדה לתקוף עם שחר.