בשלב הראשון של מתקפת הקיץ הגרמנית בחזית הדרומית (סוף יוני-ראשית יולי 1942) ספגה הארמייה ה-21 אבדות כבדות ונאלצה לסגת במהירות מזרחה כדי להינצל מכיתור. היא ביצעה מספר פעולות מאסף, שהצליחו להאט במקצת את ההתקדמות הגרמנית, ורוב יחידותיה הצליחו לסגת לגדה הימנית (המזרחית) של נהר הדון העליון. באמצע יולי הועברה הארמייה דרומה, והוצבה מצפון לברך הגדולה של נהר דון. החל מסוף החודש ביצעה הארמייה שורה של התקפות על האגף השמאלי של הארמייה השישית הגרמנית, במטרה להקל את הלחץ הגרמני על הארמייה ה-62, ולעכב את ההתקדמות הגרמנית לכיוון העיר סטלינגרד. המתקפה לא הצליחה להשיג את יעדיה העיקריים, אך הארמייה ה-21 הצליחה לכבוש ראש גשר גדול בגדה הדרומית של הדון, באזור סרפימוביץ-קלצ'קאיה, ולהחזיק בו. באוגוסט וספטמבר 1942 המשיכה הארמייה להפעיל לחץ על עמדות הארמייה השישית ממערב לברך נהר דון, כדי להסיח כוחות גרמניים מהמערכה בתוך העיר סטלינגרד, והצליחה להגדיל את שטח ראש הגשר שלה מדרום לנהר. במהלך אוקטובר החליפה הארמייה הרומנית ה-3 את הכוחות הגרמנים שניצבו מול הארמייה ה-21, והפיקוד הסובייטי העליון החליט להשתמש בראש הגשר שהוחזק על ידי כוחותיה, כבסיס למתקפה גדולה של החזית הדרום-מערבית (שהוקמה מחדש), שנועדה לכתר את כוחות הציר באזור סטלינגרד.
ערב מתקפת הנגד הסובייטית (מבצע אורנוס) כללה הארמייה 6 דיוויזיות חי"ר (ה-63, ה-76, ה-96, ה-277, ה-293 וה-333) ו-3 גדודי טנקים עצמאיים, תחת פיקוד גנרל י.מ. צ'יסטיאקוב. ב-19 בנובמבר תקפה הארמייה ה-21, ביחד עם ארמיית הטנקים ה-5 את עמדות הארמייה הרומנית ה-3. תוך זמן קצר הצליחה הארמייה להבקיע את החזית הרומנית, והכוחות הניידים שסופחו אליה (קורפוס טנקים וקורפוס פרשים) התקדמו במהירות אל העורף הגרמני. עד ה-23 בחודש הושלם כיתור כוחות הציר באזור
סטלינגרד, וחלק גדול מיחידות הארמייה הרומנית ה-3 כותרו והושמדו. הארמייה ה-21 השתתפה בהקמת טבעת הכיתור הסובייטית סביב "כיס סטלינגרד", ולאחר מספר ניסיונות כושלים לחסל את הכיס הגרמני בחודש דצמבר, היא השתתפה בינואר 1943 במבצע לחיסול כוחות הציר המכותרים, תחת פיקוד חזית הדון.
לאחר מנוחה והתאוששות הועברה הארמייה ה-21 באמצע מרץ 1943 לאזור קורסק. התקפת הנגד המוצלחת שביצעה קבוצת ארמיות דרום הגרמנית באזור חרקוב איימה לכבוש מחדש גם את קורסק, אך הארמייה ה-21 הצליחה לבלום את ההתקדמות הגרמנית מצפון לבלגורוד ולייצב את החזית באזור בליטת קורסק. בעקבות הצטיינותה בקרבות קיבלה הארמייה בראשית מאי את תואר ה"משמר", ושמה שונה לארמיית המשמר השישית. תחת שמה החדש מילאה הארמייה, בראשית יולי 1943, תפקיד מרכזי בבלימת המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של הכוחות הסובייטיים שהחזיקו במבלט קורסק, וספגה אבדות כבדות ביותר במסגרת המערכה על בליטת קורסק.
ביולי 1943 הוקמה ארמייה חדשה שקיבלה את השם "הארמייה ה-21", על בסיס כוחות מעתודת הפיקוד העליון של הצבא האדום. הארמייה ה-21 החדשה השתתפה בקרבות לשחרור העיר סמולנסק בספטמבר 1943 ולאחר מכן בלחימה בקרליה ביוני 1944. בינואר 1945 הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית האוקראינית הראשונה. במסגרת החזית היא השתתפה במתקפה הסובייטית בדרום פולין ובכיבוש שלזיה וסיימה את המלחמה בשחרור פראג.
מלך הגנבים
מלך הגנבים (בגרמנית: Herr Der Diebe; בתרגום חופשי: אדון הגנבים) הוא ספר שנכתב ואויר על ידי הסופרת הגרמנייה-אמריקאית קורנליה פונקה בשנת 2000. הספר נכתב בגרמנית, אך ב-2002, עם תרגומו לאנגלית על ידי אוליבר לסץ', הפך בהדרגה לרב-מכר ברחבי העולם. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2006 בתרגומה של יוספיה סימון, ובאותה השנה גם עובד לסרט קולנוע.
תקציר העלילה.
פרוספר ובוניפציוס (בוני) הם שני אחים בני שתים עשרה וחמש, שאמם נהגה לספר להם על נפלאות העיר ונציה שבאיטליה. לאחר מותה של האם, מעוניינת דודתם הנוקשה אסתר הרטליב לאמץ רק את בוני, ואת פרוספר להכניס לפנימייה. האחים נמלטים מהמבורג ובדרך לא דרך מצליחים להגיע לוונציה. שם, כאשר הם כמעט גוועים ברעב, הם מצטרפים לחבורה של ילדים חסרי בית: ריצ'ו, מוסקה וצרעונת, אשר בראשה עומד מנהיג מסתורי, נער בשם סקיפיו המכונה מלך הגנבים. החבורה מתגוררת בבית קולנוע ישן בשם סטלה, ומתפרנסת מגנבותיו של סקיפיו - שאינו מתגורר איתם אלא במקום בלתי ידוע. את הסחורה הגנובה הם מוכרים לסוחר עתיקות בשם ארנסטו ברברוסה.
הדודה אסתר ובעלה מקס עוקבים אחרי פרוספר ובוני עד לוונציה, ושוכרים בלש בשם ויקטור גץ, שמנסה לאתר את האחים הנמלטים. ויקטור מצליח לאתר אותם, וגם חושף את סודו של מלך הגנבים: סקיפיו בא ממשפחת המכובדים מסימו, והוא בנו של סיניור מסימו, בעל הקולנוע. כל השלל שהיה מביא כביכול מארמון קונטאריני ומארמון הדוג'ה היה בעצם מהקאזה מסימו.
במקביל, החבורה יוצאת למשימת גניבה עבור רוזן זקן מסתורי, שהגיע אליהם בתיווכו של ברברוסה הסוחר, ושולח אותם לגנוב כנף עץ מבית פרטי בוונציה תמורת חמישה מיליוני לירטות. באותו הזמן ויקטור מגיע אל הקולנוע, נלכד בידי הילדים ומגלה להם את סודו של סקיפיו, אך הם בוחרים להמשיך בתוכנית למרות שסקיפיו למעשה לא פרץ לשום מקום מעולם. לבסוף ויקטור משתחרר, ומבטיח שלא יגלה לאסתר שהוא יודע איפה הם. בני החבורה פורצים אל הבית ואף מוצאים את הכנף, אך הם מתגלים על ידי אידה ספוונטו, בעלת הבית. זו מספרת את סיפורה של הכנף: היא שייכת לקרוסלה קסומה אבודה, שכל מבוגר שעולה עליה הופך לצעיר, וכל צעיר שמסתובב בה הופך למבוגר. אידה מסכמת עם הגנבים שתיתן להם את הכנף, בתנאי שתצטרף איתם לעסקה והם יעקבו יחד אחרי הרוזן כדי למצוא את הקרוסלה. הגנבים מסכימים ומבצעים את העסקה באחד הלילות על פני הלגונה של ונציה, אך מגלים כי פני הרוזן אל האיזולה סגרטה, האי שממנו איש עוד לא חזר.
בני החבורה נסוגים וחוזרים לוונציה, אך אז הם מגלים כי אחד השכנים גילה את המסתור שלהם לאסתר, בעקבות תמונות (שסיפק לה ויקטור) שהפיצה בוונציה, והקרביניירי תפסו את צרעונת ובוני, שנשארו מאחור בעת העסקה. בוני שב לדודתו, וצרעונת נלקחת לבית היתומים של הנזירות הרחמניות. פרוספר וחבריו מגיעים אל ויקטור בהנחה שהוא שהסגיר את בוני לאסתר, הוא מכחיש את החשד, אך מגלה כי חמשת מיליוני הלירטות שקיבלו מהרוזן מזויפים. אידה ספוונטו מתגלה כידידת הנזירות ומשחררת את צרעונת.
באותו לילה חוזר סקיפיו אל ביתה של אידה, ומזמין את פרוספר להתגנב אל האי כדי לעלות על הקרוסלה. כך פרוספר יוכל לתבוע שישיבו לידיו את בוני, וסקיפיו ישתחרר מהוריו שמתייחסים אליו בבוז. השניים מגיעים אל האי אך נלכדים בידי ילדה חמושה בשני כלבי ענק, שכולאת אותם למשך הלילה. בבוקר היא מביאה אותם אל אחיה, נער בשם רנצו שמציג את עצמו בתור "הרוזן", ומגלה להם שהוא ואחותו אכן היו זוג הזקנים שעשו איתם את העסקה, והם תיקנו את הקרוסלה והפכו לילדים. הוא מוסיף ומספר שהם לא באמת בני אצולה, אלא המשרתים לשעבר של בני משפחת ולרסו בעלי האי שכבר אינם.
רנצו מרשה לשניים לעלות על הקרוסלה, סקיפיו עולה עליה, והופך למבוגר שנראה כגרסה צעירה מעט של אביו, אך פרוספר מהסס. באותו רגע מגיע למקום ברברוסה, אחרי שהרעיל את הכלבים והכה את הרוזנת עד שהוליכה אותו אל הקרוסלה. סקיפיו מתחזה לאביו ומעלה אותו על הקרוסלה, וברברוסה מסתובב עליה עד שהוא חוזר לגיל חמש, ומרוב בהלה שובר אותה והורס אותה לצמיתות.
כששבים סקיפיו בגופו המבוגר ופרוספר יחד עם ברברוסה בגוף של ילד אל העיר, הם מגלים שבוני המאיס את עצמו על אסתר והיא כבר לא רוצה בו. ויקטור מצא אותו בקולנוע הנטוש, והביא אותו בחזרה אל ביתה של אידה. אידה מתחזה לנזירה ומצליחה לגרום לאסתר לאמץ את ברברוסה. לבסוף עוברים צרעונת, פרוספר ובוני לגור אצל אידה ספוונטו, סקיפיו משנה את שם משפחתו מ"מסימו" ל"פורטונאטו" (בעל המזל) ומצטרף למשרד הבילוש של ויקטור, וריצ'ו ומוסקה עברו לגור בבתי הקסטלו, שכונת העוני בוונציה, כאשר ריצ'ו מתפרנס מגנבות ומוסקה מעבודה אצל דייג זקן. אסתר מגלה שארנסטו ברברוסה גונב דברים מביתה, ומוציאה אותו לפנימייה - ובה הוא מכנה את עצמו "מלך הגנבים".
מבנה הספר.
רובו הגדול של הספר נע בין נקודת המבט של ויקטור לזה של פרוספר. הוא עוסק מכמה זוויות בשאלה האם עדיף להיות ילד או מבוגר, ואיך ילדים ומבוגרים צריכים להתייחס זה לזה (מצד אחד ויקטור ואידה שאוהבים ילדים ומתגעגעים לילדותם, ומצד שני בני הזוג הרטליב והוריו של סקיפיו, שמתעבים ילדים; מצד אחד "הרוזן" שרוצה לשוב להיות ילד כדי לחיות את ילדותו מחדש, ומולו סקיפיו, הרוצה להפוך למבוגר).
הספר מתאר מקומות רבים בוונציה, ומציג ביטויים איטלקיים רבים, שאחריהם התרגום לעברית.
עיבוד קולנועי.
בשנת 2006 נוצר סרט המתבסס על הספר ונקרא אדון הגנבים.
מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג
מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Marie-Adélaïde vu Lëtzebuerg;14 ביוני 1894 - 24 בינואר 1924) כיהנה כדוכסית הגדולה של לוקסמבורג בין השנים 1912-1919.
ביוגרפיה.
מארי אדלייד נולדה ב-14 ביוני 1894 והייתה בתם הבכורה של גיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ואשתו מריה אנה, נסיכת פורטוגל. מכיוון שלהוריה נולדו רק בנות, מארי אדלייד ירשה את אביה כדוכסית הגדולה עם מותו בשנת 1912. בכך היא הפכה לאשה הראשונה לכהן כדוכסית גדולה וגם הייתה הראשונה שנולדה על אדמת לוקסמבורג והייתה קתולית.