החברה מונה למעלה מ-500 עובדים. במטה הראשי בתל אביב מנוהלות רוב הפעילויות של מחלקות הפיתוח, הכספים ומשאבי אנוש של החברה. כמחצית מעובדי החברה מועסקים בישראל.
בשנת 2021 דורגה תופין על ידי BDI במקום ה-35 בדירוג מקומות העבודה המבוקשים בישראל בתחום היי טק וטכנולוגיות מתקדמות .
היסטוריה.
תופין הוקמה כחברה פרטית על ידי רובי כיטוב וראובן הריסון יוצאי חברת צ'ק פוינט, בשנת 2005.
בחודש יוני 2017 נפתח המטה האמריקאי בבוסטון, מסצ'וסטס
בשנת 2019 הפכה החברה לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה בניו יורק. לפני ההנפקה הראשונה לציבור התבססה תופין על מימון פרטי ודיווחה על צמיחה מתמשכת מאז הקמתה.
בחודש פברואר 2021 החברה הכריזה על מעבר תלת-שנתי למודל רישוי מינויים (Subscription).
במהלך 2021 הקרנות מרקר (Marker) וקטליסט (Catalyst) חילקו מניות תופין שהיו בידיהן למשקיעים המוסדיים בקרנות האלה, ברווח ניכר.
מוצרים.
חברת תופין מספקת כלים לניהול מאובטח של רשתות תקשורת ארגוניות. רשת תקשורת מורכבת ממספר רכיבים רב כגון Hub, Routers, Switches and Firewalls, אשר יוצרים את הבסיס לרשת תקשורת הנתונים. הכלים של חברת תופין מאפשרים ניהול רכיבי אבטחת מידע מיצרנים שונים ברשתות גדולות. Tufin Orchestration Suite היא פלטפורמה של כלים לבעלי תפקידים שונים בארגון (אנשי אבטחת מידע, צוות התקשורת ורשתות, וצוות התפעול של מערכות ה IT) על מנת לנהל את הרכיבים האחראיים לאבטחת הרשת, לטפל בבקשות לשינויים תוך ניתוח הסיכונים העלולים לנבוע, בניית תוכנית לביצוע השינויים ואף ביצוע השינויים בצורה אוטומטית. השימוש בטכנולוגיה של תופין מאפשר קיצור זמן השינויים ברשת. בנוסף המוצר מאפשר לשמור על כללי תקינה (compliance) שהארגון נדרש להם.
הכלים שמציעה Tufin לומדים למעשה את המערכות הקיימות, סורקים אותן ובהתאם מציעים פתרונות. הכלים המתקדמים יכולים להציע לארגון גם מעבר מתהליכים ידניים לתהליכים אוטומטיים.
תופין מפתחת ומשווקת את Tufin Orchestration Suite הכוללת:
חדשנות.
החדשנות של תופין כולל מספר טכנולוגיות כמו מחולל המדיניות האוטומטית, אשר משנה את כללי האבטחה על בסיס תעבורת הרשת, שיטות לאוטומציה של מדיניות מדיניות האבטחה ואת הקונספט של ניהול מדיניות אבטחת הרשת מתוך טווח יישומים. טכנולוגיית הליבה של תופין מוגנת על ידי מספר פטנטים בארצות הברית.
שותפויות.
החברה עובדת עם למעלה מ-400 שותפים ברחבי העולם ומשרתת יותר מ-2,000 לקוחות בכל ענף, כולל בתחום הפיננסים, טלקום, אנרגיה ושירותים, בריאות, קמעונאות, חינוך, ממשלה, ייצור, ותחבורה.
ספקי אבטחת רשת אחרים מספקים ניהול תפעול, ביקורת ואוטומציה של שינוי למוצרי תופין. לתופין שותפים טכנולוגיים רבים וביניהם: צ'ק פוינט, סיסקו, Fortinet, Juniper Networks, McAfee, פאלו אלטו נטוורקס, Stonesoft, F5 Networks, VMware, OpenStack, שירותי אינטרנט של אמזון (AWS), Azure של מיקרוסופט, BMC Software, ServiceNow, בובות Labs ועוד.
וואי וואי
ילה לפמן
ילה לפמן (Jella Lepman; 15 במאי 1891 - 4 באוקטובר 1970) הייתה עיתונאית, סופרת ומתרגמת, יהודייה גרמנית, שיסדה את ספריית הנוער הבינלאומית במינכן.
קורות חיים.
ילה לפמן, נולדה בשטוטגרט, גרמניה, והייתה בתם הבכורה שלוש מבין בנות של תעשיין הטקסטיל האמיד יוסף להמן (1911-1853) ואשתו פלורה לבית לאוכהיימר (1867- 1940). הוריה השתייכו לזרם היהדות הרפורמית בגרמניה (יהדות ליברלית פרוגרסיבית). בן דודה היה הפילוסוף מקס הורקהיימר. מנעוריה הייתה פעילה במיזמים סוציאליים. בגיל 17 הקימה את "חדר הקריאה הבינלאומי" לילדי העובדים הזרים במפעל הסיגריות "וולדורף-אסטוריה" (במפעל זה הוקם ב-1919 בית הספר האנתרופוסופי הראשון).
עם תום לימודיה בתיכון "Königin-Katharina-Stift" ("קרן המלכה קתרינה"), בשטוטגרט, שהתה כשנה בפנימייה בשווייץ ללימודי צרפתית.
לאחר שובה לשטוטגרט נישאה לגוסטב הוראס לפמן (1877- 1922), בנו של אמריקני יליד גרמניה שעבד במפעל לעיבוד נוצות בפרבר פוירבך (Feuerbach) בשטוטגרט. לבני הזוג נולדו שני ילדים: אנה-מארי, ילידת 1918, וגינתר, יליד 1921. גוסטב לפמן לחם במלחמת העולם הראשונה כקצין גרמני בחזית בצרפת, אך עקב פציעתו הפך לנכה ונפטר מהתקף לב בשנת 1922.
לאחר מות בעלה, מונתה ילה לפמן כעורכת בעיתון היומי Stuttgarter Neues Tagblatt והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. היא כתבה מאמרים בנושאים חברתיים-פוליטיים ויזמה, בשנת 1927, הוצאת מוסף בשם "האישה בבית, מקצוע ועסק" ("Die Frau in Haus, Beruf und Gesellschaft"). במקביל פרסמה, בשנת 1927, את ספר הילדים הראשון שלה "Der verschlafene Sonntag" (בעברית: יום ראשון מנומנם), ובשנת 1929 את המחזה לילדים "Der singende Pfennig" (בעברית: הפני המזמר). היא הייתה פעילה במפלגה הדמוקרטית הגרמנית (DDP) בה הפכה למנהיגה של קבוצת נשים אזורית. בשנת 1929 היא התמודדה (יחד עם תאודור הויס), ללא הצלחה, בבחירות לרייכסטאג הגרמני.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 איבדה ילה לפמן את משרתה הקבועה בשל יהדותה. עד 1935 המשיכה להיות מועסקת כפרילנסרית בעיתון. בשנת 1936 היגרה עם ילדיה דרך פירנצה לאנגליה. שם קיבלה אזרחות בריטית והתגוררה בפרבר הלונדוני , בבית שהועמד לרשותה על ידי חברים. היא הועסקה במשרות כתיבה זמניות שכללו בין היתר עריכת מאמרים מעיזבונו של המחזאי האוסטרי ארתור שניצלר, עבור אוניברסיטת קיימברידג', ייעוץ לבי.בי.סי בנושאים הקשורים לנוער, עבודה במשרד החוץ ועריכת ספר לימוד גרמנית לבתי ספר. מאוחר יותר קיבלה משרה קבועה בתחנת השידור האמריקאית באירופה (). בשנת 1943 פרסמה את הספר "נשים בגרמניה הנאצית" תחת שם העט קתרין תומאס.
עם תום מלחמת העולם השנייה, באוקטובר 1945, חזרה לגרמניה, לפרנקפורט, במטוס של הצבא האמריקאי. בתחילה התגוררה בבאד הומבורג שם שימשה יועצת בנושאים הקשורים לנשים ולנוער במפקדת צבא ארצות הברית. עבודתה באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה התמקדה ביישום תוכניות לחינוך מחדש של הנוער הגרמני שהושחת על ידי המשטר הנאצי. לפמן חילקה כמה אלפי עותקים של התרגום הגרמני לספר "סיפורו של פרדיננד" בקרב ילדי ברלין.
לאחר מכן, בשנת 1946 הועברה למינכן ומונתה לסגנית עורך בעיתון יומי מטעם השלטונות האמריקאים, שעסק רבות בהצגת ערכי הדמוקרטיה של ארצות הברית בפני הקורא הגרמני. בשנת 1949 ייסדה את ספריית הנוער הבינלאומית (IYL), שמושבה במינכן, ועמדה בראשה עד לפרישתה בשנת 1957. בסוף ימיה התגוררה בציריך שם נפטרה בשנת 1970. בת 79 הייתה במותה. נטמנה בבית העלמין בציריך.
חזונה.
בעת שהשתלבה במאמץ לשיקום גרמניה גיבשה את חזונה להשכין בקרב ילדים ונוער תקווה לעתיד טוב באמצעות ספרים. היא התמקדה בטיפוח ספרות ילדים ונוער כאמצעי חינוך לפתיחות, לסובלנות ולאי-לוחמה. בשנת 1946 ארגנה בעזרת תרומות של בתי הוצאה לאור ברחבי העולם את התערוכה הבינלאומית הראשונה לספרות ילדים ונוער. התערוכה התקיימה במינכן, במוזיאון לאמנות גרמנית, ששרד את המלחמה ושימש מיד לאחריה כבנין משרדים ומועדון של הצבא האמריקאי. הספרים שהוצגו בתערוכה זו שימשו מאוחר יותר, ב-1949, כאוסף הראשוני של הספרייה הבינלאומית לנוער, שמנתה כ-8000 כרכים ביום פתיחתה. הודות למאמציה הרבים של ילה לפמן זכתה הספרייה לסיוע מאלינור רוזוולט ולמימון בינלאומי מאונסק"ו ומקרן רוקפלר. לקראת פתיחת הספרייה הציעה ילה לפמן לסופר אריך קסטנר את הרעיון לכתיבת הספר "Die Konferenz der Tiere" (עצרת החיות) שבו מאלצות חיות היער את האנושות לחדול ממלחמות.
בשנת 1952 יזמה ילה לפמן כנס במינכן, בהשתתפות סופרים, מוציאים לאור, מורים ופילוסופים, לקידום הבנה בין עמים באמצעות ספרות ילדים. בתום הכנס מונתה ועדה שהקימה ב-1953 את ארגון "ההנהלה הבינלאומית לספרות נוער" (International Board on Books for Young People – IBBY ) שנרשם, ופועל גם כיום, כארגון ללא מטרות רווח בבזל, שווייץ. בין מייסדי הארגון נמנו הסופרים אריך קסטנר ואסטריד לינדגרן. ילה לפמן כתבה רבות על מטרות הארגון בספרה האוטוביוגרפי "Die Kinderbuchbrücke" (גשר ספרי הילדים) שפורסם בשנת 1964. בשנת 1956 הייתה ילה לפמן בין יוזמי "פרס אנדרסן", הפרס החשוב ביותר בעולם לספרות צעירים, המוענק על ידי ארגון ה-IBBY.
ילה לפמן כתבה ספרי ילדים רבים, אסופות של סיפורי ילדים ולקט גדול של סיפורי ערש שאספה במשך שנים רבות. החל משנת 1991, לציון יום הולדתה ה-100, מעניק ה-IBBY את מדליית ילה-לפמן לפעילים בולטים בארגון.
רכס קנט
רכס קנט (באנגלית: Kennett Ridge) הוא רכס סלעי, היורד מזרחה מן הקצה הצפון מזרחי של מישור מידנייט, בהרי דרווין, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 11 קילומטרים.
גובהו הממוצע של הרכס 1,531 מטרים מעל פני הים. שיא גובהו של הרכס הוא בפסגת פרידמן, בגובה של 1,920 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי הרכס.
הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
מקור השם.
הרכס נקרא על שם ג'י. פי קנט (J.P. Kennett), גאולוג המשלחת.
הרשאן
הרשאן (בהונגרית: Harsány) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי הרשאן.
יהודים הגיעו למקום במחצית הראשונה של המאה ה-18. בקהילה שנוסדה רשמית בשנת 1880 היו בית כנסת, בית קברות ואת שירותי הדת קיבלו מקהילת הייצ'בה (Hejőcsaba) (שבעבר היה כפר נפרד אך כיום חלק מהעיר מישקולץ).