כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,030 מ"מ, וכ-45 אחוזים יורדים בקיץ. עונת הגשמים המכונה "עונת גשם שזיף" נמשכת בדרך כלל מאמצע יוני ועד סוף יולי. בעונה זו, השזיפים מבשילים, ומכאן שם העונה.
תרבות.
דיאלקט יאנגג'ואו.
העגה של יאנגג'ואו (סינית: 扬州话; פין יין: Yángzhōu huà) - מייצגת את התחתית של המנדרינית היאנגצאית, ודומה במיוחד לשפה הרשמית של שושלות מינג וצ'ינג, המבוססת על ניב נאנג'ינג. עם זאת, הדיאלקט שונה במידה ניכרת מסינית מודרנית סטנדרטית, למרות שהם עדיין די מובנים הדדית.
הניב שימש גם ככלי לשיוך אזורי ופוליטי באזורי ג'יאנגביי וג'ינגנאן. בעוד שיאנגג'ואו הייתה מרכז סחר פורח ומשגשג, היא נחשבה לחלק מג'ינגנאן, אשר היה ידוע בעושרו, למרות שיאנגג'ואו הייתה צפונית לנהר היאנגצי. ברגע שהעושר והשגשוג של יאנגג'ואו נעלמו, היא נחשבה לחלק מג'ינגביי, "הנידחת". לאחר שיאנגג'ואו הוסרה מג'ינגנאן, תושביה החליטו להחליף את המנדרינית הג'יאנגוהאיית, שהייתה הניב של יאנגג'ואו, בניבי טאיהו וו. בג'ינגנאן עצמה, תת-ניבים רבים של וו נלחמו על עמדתם כניב יוקרתי.
ציור וקליגרפיה.
בתקופה של שגשוג וחסד קיסרי, האמנות של סיפור סיפורים וציור פרחו ביאנגג'ואו. הצייר-הקליגרף החדשני שיטאו חי בינאגג'ואו במהלך שנות השמונים של המאה ה-17 ושוב מ-1697 עד מותו ב-1707. קבוצה מאוחרת יותר של ציירים מאותה התקופה נקראה שמונת התמהונים של יאנגג'ואו והם התפרסמו בכל רחבי סין.
המשורר לי באי (חי בשנים 700–762) כתב בראותו את מנג האורן ליאנגג'ואו מביתן העגורן הצהוב:
אדריכלות.
העיר מפורסמת בזכות בתי המרחץ הציבוריים, מוצרי הלכה, מוצרי הירקן, הרקמה, חיתוך הנייר, האמנות ומלאכת בד הקטיפה שלה.
צעצועים ופיחלוץ.
ינאגג'ואו מפורסמת בתעשיית הצעצועים שלה (פוחלצים במיוחד). תיירים רבים מערים שכנות נוסעים לעיר בשביל הצעצועים האיכותיים והזולים שלה.
סיפורי יאנגג'ואו.
ראוי להזכיר כי העיר גם מפורסמת בשל אמנות עתיקה עממית הנקראת סיפורי ינאגג'ואו (扬州 评 话), שהיא כמו סיאנגשנגים-הביצועים הקומיים הסיניים המסורתיים. היא עלתה כביצוע משחק בתקופת שושלת מינג. במופע, האמן מתאר בפרטים סיפור היסטורי מעניין לקהל, תוך שימוש בדיאלקט הינאגג'ואואי. סיפורים אלה נערכו על ידי אמנים, כך שהם מעוררים סערת רגשות בקרב הקהל והם מצחיקים מאוד. האמן הידוע ביותר של סיפורי ינאגג'ואו היה שאוטנג וואנג. היצירות המפורסמות ביותר שלו הן עשרת הפרקים של שירי וו (武 十 回), עשרת פרקים של שירי ג'יאנג (宋 十 回), עשרת הפרקים של לו ג'וניי (卢 十 回), ועשרת הפרקים של שי-קסיו (石 十 回).
מטבח יאנגג'ואו.
למטבח המקומי, המכונה מטבח יאנגג'ואו, מוניטין רב, ולמאכליו צבע, ארומה, טעם ומראה מושכים. הצבע המקורי של כל מרכיב נשמר לאחר הבישול, ולא מוסיפים רוטב שמנוני, כדי לשמור על הטעם הטרי של המזון.
במטבח יאנגג'ואו כל המנות הן מורכבות, בין אם זולות או יקרות, והטבחים משקיעים זמן רב בהכנתן. כדוגמה ניתן לראות את הכנת ה-"זוגאנסי" - תבשיל שעועית יבשה פרוס, מנה פופולרית שעולה רק כמה יואן. השעועית היבשה נעשית על ידי המסעדה שמגישה אותו, ולכן הטעם מובטח. הטבח חותך את מצע השעועית המוקשה בעובי סנטימטר ל-30 חתיכות, כל אחת בעובי נייר אך אינה שבירה, ולאחר מכן מאדים אותן במשך שעות עם נצרי במבוק קצוצים ושריונות שרימפס במרק עוף. בדרך זו יכולים דפי השעועית היבשים לספוג את הטעם של המרכיבים האחרים, והמרק צח אך מתובל.
חלק מהמאכלים היצירתיים ומושכי העין הגדולים ביותר של סין מגיע מבית הספר של ינאגג'ואו לאומנויות המטבח שנקרא הואי-יאנג (הידוע גם בכינויו בית ספר וויאנג). יחד עם המטבח הסצ'ואני, המטבח הקנטונזי, והמטבח השאן-דונגי, מטבח ההואי-יאנג (淮扬菜) הוא מיומנות ייחודית שהמקומיים די גאים בה.
אישים.
נשיא סין ג'יאנג דזה מין נולד וגדל ביאנגג'ואו. בית הספר התיכון שבו הוא למד ממוקם מול משרדו של הנוטריון הציבורי של יאנגג'ואו.
ליטאים (עם)
הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות
פורום הערים העצמאיות
פרנקפורטר רונדשאו
פרנקפורטר רונדשאו (בגרמנית: Frankfurter Rundschau - FR) הוא עיתון יומי בגרמנית הרואה אור בפרנקפורט ומופץ בגרסאות מקומיות וככל-ארציות שישה ימים בשבוע (פרט ליום א'). העיתון בעל אוריינטציה פוליטית ליברלית-חברתית (מרכז-שמאל); לעומת מתחרהו פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג השמרני יותר). ב 2012 פתחו בעלי העיתון בהליכי חדלות פרעון, דבר שהוביל לרכישת העיתון על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, אך ממשיך לצאת ולנהל אתר אינטרנט באופן עצמאי.
היסטוריה.
ה"רונדשאו" היה העיתון השני שקיבל רישיון הוצאה לאור בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה והראשון באזור הכיבוש האמריקאי ויצא בראשיתו באופן בלתי-סדיר 1 - 3 פעמים בשבוע. הרישיון הוענק ב-1 באוגוסט 1945 לקבוצת עיתונאים פרוגרסיביים שהורכבה מעיתונאים סוציאל-דמוקרטים, קומוניסטים ופעילים קתולים, שבמהלך המלחמה היו במחתרת הגרמנית, במחנות ריכוז ובגלות. עם פרוץ המלחמה הקרה כשנתיים לאחר מכן, אולצו העיתונאים הקומוניסטים לפרוש מהעיתון, שנשלט על ידי "אגף לביקורת המידע" של המינהל האזרחי של כוחות הכיבוש האמריקאים (ה-(Information Control Division (ICD).
באוגוסט 1947 עבר העיתון להפצה מסודרת שישה ימים בשבוע. בשנת 1973 הועברה הבעלות על העיתון לקרן קרל קרולד (Karl-Gerold-Stiftung), קרן ללא כוונת רווח על שם עורכו הראשון של העיתון. בעקבות קשיים כלכליים להמשך אחזקת העיתון, השתלטה עליו ב-2003 חברת ההוצאה לאור DDVG (Deutsche Druck- und Verlagsgesellschaft mbH). ב-2006 נרכש העיתון על ידי בית ההוצאה דומונט (M. DuMont Schauberg) וב-2007 הוא הושק מחדש כטבלואיד. למרות שזכה בציון לשבח בקונגרס העיתונות האירופאי ב-2011 לא הצליח להחזיק מעמד וניצב לפני פשיטת רגל ב-2012, דבר שהוביל לרכישתו על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
Frankfurter Rundschau
באיג'י (עיראק)
בַּאיג'י (בערבית: بيجي) היא עיר בצפון עיראק המונה כ-200,000 תושבים. באיג'י ממוקמת כ-210 ק"מ מצפון-מערב לבגדאד, על הדרך הראשית למוסול.
באיג'י היא מרכז תעשייתי חשוב והיא ידועה במזקקות הנפט שלה, הגדולות בעיראק. בנוסף נמצאת בעיר תחנת כוח גדולה. היא ממוקמת על צומת חשוב של רשת מסילות הרכבת בעיראק.
היסטוריה.
המדינה האסלאמית.
ביוני 2014 נכבשה העיר לחלוטין על ידי לוחמי המדינה האסלאמית והייתה בידיהם כ-5 חדשים עד לשחרור כ-70% ממנה בסוף נובמבר על ידי כוחות הביטחון העיראקיים, כחודש לאחר שהחליטה ארצות הברית להשתתף בהפצצות אוויריות על מטרות טרור.
באפריל 2015 נכבשה חזרה מזקקת הנפט הגדולה במדינה על ידי כוחות הביטחון. ביוני באותה שנה שוחררה העיר על ידי הכוחות העיראקים מידי ארגון הטרור.
סוזן בלייקלי
סוזן בלייקלי (באנגלית: Susan Blakely; נולדה ב-7 בספטמבר 1948) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה בסדרת דרמה לשנת 1976 על משחקה במיני סדרה "איש עשיר, איש עני" בסרט "סיפורה של אן ג'יליאן".
ביוגרפיה.
בלייקלי נולדה בעיר פרנקפורט שבגרמניה למרי לואיז, מורה לאומנות ולקולונל לארי בלייקלי ששירת כקצין מבצעי אמריקאי בגרמניה. היא גדלה באל פאסו והחלה את דרכה כדוגמנית ב"סוכנות הדוגמנות פורד".
בלייקלי למדה במשך שנה אחת "באוניברסיטת טקסס", היא למדה משחק בבית הספר אולפן השחקנים.
קריירת משחק.
בלייקלי הגיעה להוליווד בתחילת שנות ה-70 כאחת הדוגמניות הבולטות והמצליחות ביותר בארצות הברית. החלה את דרכה כשחקנית בסרט האסונות המצליח "המגדל הלוהט" בתפקיד פאטי דאנקן ג'ונס ולצידו של סילבסטר סטאלון בתחילת דרכו בדרמות "שליטי הרחוב" ו"קאפון".
בלייקלי זכתה לביקורות מהללות ולפרסום בשנת 1976 בזכות משחקה במיני סדרת הדרמה "איש עשיר, איש עני" בתור ג'ולי פרסקוט, אשתו של היזם העסקי העשיר רודי ג'ורדס (פיטר שטראוס). בלייקלי זכתה על הופעתה בתפקיד ג'ולי פרסקוט בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה והועמדה פעמיים לפרס אמי. ב-1979 שיחקה בלייקלי בסרט האסונות "שדה תעופה 79" בתפקיד הכתבת מגי וולאן.
בשנת 1981 גילמה בלייקלי את אווה בראון זוגתו של אדולף היטלר (אנתוני הופקינס) בדרמה הביוגרפית של רשת CBS "הבנוקר". בלייקלי הועמדה בשנית לפרס גלובוס הזהב בשנת 1984 על תפקידה הביוגרפי בתור השחקנית והמגישה פרנסס פרמר בדרמה " Will There Really Be a Morning?". ב-1987 הופיעה בלייקלי בסרטו של מנחם גולן "מעבר לשיא" בתפקיד כריסטינה אשתו של נהג המשאית לינקולן הוק (סילבסטר סטאלון).
ב-1990 שיחקה בהפקת טלוויזיה מצליחה נוספת, "התקרית" לצידו של וולטר מתאו.
חיים אישיים.
בלייקלי נשואה למפיק הקולנוע סטיב ג'פה.
אנדרו גרפילד
אוגוסט אברדינג
אוגוסט אֶבֶרדינג (בגרמנית: August Everding; 31 באוקטובר 1928, בוטרופ, גרמניה - 26 בינואר 1999, מינכן) היה במאי אופרה ומנהל אופרה גרמני.
אברדינג למד באוניברסיטאות בון ומינכן, שם החלה הקריירה שלו בשנות ה-50. משנת 1968 ואילך עבד כבמאי בהמבורג, וב-1977 חזר למינכן, שם התמנה למפקח הכללי של האופרה הממלכתית של בוואריה. בשנים הבאות עבד כבמאי גם בביירוית, בדויטשה אופר ברלין ובאופרה של ציריך.
בשנת 1988 שופץ תיאטרון פרינצרגנטן בחסותו ובהנחייתו ונפתח מחדש כתיאטרון ובית אופרה. במבנה שוכנת גם האקדמיה הבווארית לתיאטרון.