נולד ברצועת עזה. מוצא משפחתו מהכפר בית טימא ששכן עד מלחמת העצמאות באזור אשקלון. ריצה עונש מאסר בישראל במשך חמש שנים בגין פעילותו בחמאס. בנוסף, ריצה עונש מאסר בבית הכלא של הרשות הפלסטינית במשך ארבע שנים, אך שוחרר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ב-10 בפברואר 2005 השתלט בראש עשרות חמושים מאנשי החמאס על בית הכלא ה"סראיה" שבעזה ורצח שלושה אסירים פלסטינים אנשי פת"ח, בעקבות חשד בשותפות ברצח קרוב משפחתו, אחמד עיסא. לדברי קצין בכיר בצה"ל, ספק אם הנרצחים היו קשורים לאירוע ההריגה של אחמד עיסא. לפני תוכנית ההתנתקות תפקידו היה מפקד המבצעים "לכיבוש ההתנחלויות". נחשב בידי קהילת המודיעין בישראל כאחד המחבלים המסוכנים והאכזריים באזור.
באוגוסט 2006 נפצע עיסא באגן בעת ניסיון סיכול ממוקד שכוון לצמרת ארגון החמאס ברצועה.
בנובמבר 2012, לאחר חיסולו של אחמד ג'עברי במסגרת מבצע עמוד ענן, מונה עיסא לתפקיד ראש הזרוע הצבאית של החמאס. המינוי נחשב כמפתיע, משום שהציפייה הייתה שימונה ראאד אל-עטאר. עם זאת, על פי גורמים שונים, מצרים התנגדה למינויו של אל-עטאר, בטענה שהיה מעורב במתקפת הטרור בגבול ישראל-מצרים סיני ביולי 2012, ומינויו היה גורם לפגיעה ביחסים בין החמאס לשלטון האחים המוסלמים במצרים. בעקבות כך, יש שראו בעיסא מנהיג כלפי חוץ בלבד, בעוד המנהיג בפועל היה אל-עטאר, שחוסל לבסוף במבצע צוק איתן.
חיים אישיים.
אחיו וואיל עיסא שהיה ראש מחלקת הריגול הנגדי בביטחון הצבאי של המודיעין הצבאי חוסל על ידי הכוחות הישראליים במהלך מבצע שומר החומות. ביום החמישי של המבצע הופצץ ביתו.
פומניה
ניר רון
ניר רון (נולד ב-6 במרץ 1964) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
רון נולד בקיבוץ משמר העמק, שם גדל עד שהיה בן 22, החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. בצבא שירת בצנחנים וסיים את שירותו כמדריך צלפים. רון למד בניסן נתיב בשנים 1987–1990. בין חבריו לכיתה היו יואב בר-לב, חנוך רעים ומארק איווניר. ההצגה הראשונה בה שיחק ניר רון בתום לימודי המשחק הייתה "האבן והשושנים", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. היא החלה כהצגת בוגרים בסטודיו ניסן נתיב והמשיכה והציגה ב-1990 בתיאטרון הקאמרי ואחר-כך בפסטיבל עכו כהצגה אורחת. ניר רון גילם את דמותו של המספר, שנהפך בסוף ההצגה למכשף השחור. ב-1992–1993 שיחק במופע המערכונים "תעלולי רשפון 2", במסגרת הקאמרי. הוא שיחק בשבע הצגות בקאמרי, חמש מהן בבימויו של מיקי גורביץ' והאחרונה שבהן הייתה "האישה המופלאה שבתוכנו", מאת ובבימויו של חנוך לוין. ההצגה הייתה קופרודוקציה של הקאמרי ותיאטרון החאן. בסוף החזרות ניגש אליו ערן בניאל, המנהל האמנותי של החאן דאז והציע לו להצטרף לתיאטרון.
ההצגה הראשונה בה שיחק בחאן הייתה "טוני היפה", מאת ובבימויו של יהושע סובול. שלושה שחקנים שיחקו את טוני היפה בשלושה גילאים שונים: רון שיחק את טוני הצעיר, יהודה אלמגור שיחק את טוני המבוגר, בימי מלחמת העולם השנייה ואבינעם מור חיים שיחק את טוני הזקן, שמתגורר בבית אבות.
ב-1996 שיחק בהצגה "אנה גלקתיה" בבימויה של אופירה הניג. רון גילם את דמותו של פרודו, פגוע קרב, שמציג עצמו לראווה לפרנסתו. חץ תקוע בראשו ואם הוא נשאל שאלות קשות החץ זז. תמורת כסף נוסף הוא מוציא את מעיו מגופו ומשיב אותם.
ב-2002 שיחק בהצגה "מילה של אהבה", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. הוא גילם את דמותו של המחזאי שמספר שכל מה שעתיד לקרות בהצגה כתוב אצלו בטקסט המחזה וכך אכן קורה, השחקנים על הבמה משחקים לפי הטקסט הכתוב אצלו, בלי יכולת לשנות את הדברים.
החל משנת 2004, מהעונה השלישית מגלם רון את שמעון צמחוני, האויב המושבע של גרי מנדלבאום (יניב פולישוק) עוד מהתיכון, בסדרת הילדים המצליחה "הפיג'מות" בערוץ הילדים למשך 9 עונות.
ב-2005–2006 שיחק ניר רון בהצגה "החיים הם חלום" מאת פדרו קלדרון דה לה ברקה, בבימויו של מיקי גורביץ'. הוא גילם את דמותו של בזיל מלך פולין, שאשתו מתה במזג אוויר סוער במיוחד בזמן לידת בנם ולפני כן היא ראתה בחלומה את בנה נהפך לאדם מרושע. בזיל פירש זאת כאות משמיים, כלא את זיגיזמונד בנו (יוסי עיני) במגדל וציווה שכל הרואה אותו יומת.
ב-2009 שיחק רון בהצגת הילדים "הקץ של העץ", קופרודוקציה של החאן והמדיטק, מאת ובבימויו של יענקלה יעקובסון. הוא זכה על תפקידו בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקן המשנה לשנת 2009/8, ביחד עם אודי רוטשילד, מטעם אסיטז' – המרכז הישראלי לתיאטרון ילדים ונוער. רון גם קיבל ציון לשבח על תפקידו בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
מאז מאי 2011 רון משחק בהצגת היחיד "הזהו אדם", עיבוד שלו ושל מור פרנק, שגם ביימה, לספרו של פרימו לוי, שמתאר את הישרדותו באושוויץ. המחזה מתחלק לשלוש מערכות: הראשון, מתרחש מאז שהוא יוצא מביתו ועד ימיו הראשונים במחנה בו הוא נמצא כאחד האסירים ומאבד את זהותו. השני, ארבעה סיפורים שמתארים את חיי היום-יום של המחנה. החלק השלישי מתאר את עשרת הימים האחרונים במחנה, כשהגרמנים נוטשים עם כל הבריאים ובמחנה נותרים 700 החולים ופרימו לוי ביניהם.
מאז דצמבר 2011 ניר רון משחק בתפקיד הראשי בהצגה "חוקר פרטי", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. הוא מגלם דמותו של חוקר פרטי, אליו מגיעה אישה (עירית פשטן), שמבקשת ממנו שימצא את בעלה (ארז שפריר) שנעדר מביתו מזה חמישה ימים. מאז, בנם (אריאל וולף), הלך לישון במיטתם ולא קם.
ב-2014 משחק רון בחאן בהצגה "הצוענים של יפו", מאת נסים אלוני, בבימויו של יוסי פולק, בתפקיד לאון מוזיקנט. באותה שנה שיחק בסרט "זינוק בעלייה".
ניר רון משחק מאז 1991 ועד היום (אוגוסט 2012) בהצגת הילדים "מפתח הלב", אותה כתב וביים אורן נאמן והיא רצה עד כה כ-800 הצגות.
מאז 2005 עורך ניר רון מופע אימפרוביזציה בשם "על הבמה" ביחד עם ערן בן-זאב ויואב בר-לב.
רון הוא מוותיקי תחום הדיבוב בישראל, ותרם את קולו לסדרות וסרטים רבים, ביניהם "סמי הכבאי" - בדמות סמי, "אוטובוס הקסמים" - בדמות המפיק, "ראלף ההורס" ו"ראלף שובר את האינטרנט" - בדמות ראלף, "תומס הקטר וחברים" - בדמויות גורדון והמפקח הגדול (המפקח השמן), "יצאת כוכב" - בדמות דן הדוור, "החבובות", "טבאלוגה", "וולטר מלון", "משאלתה של אנאבל", "הכוכב של אנדרה וטאטי" ועוד.
כנסיית האלאונה
אייזנהאוור
נקודה לוהטת
מוזיאון בת ים לאמנות
מוזיאון בת ים לאמנות הוא מוזיאון לאמנות עכשווית המהווה חלק ממערך (MoBY: Museums of Bat Yam). המוזיאון שוכן בשכונת רמת יוסף בעיר ונקרא על שם דוד בן ארי, ראש העיר הראשון של בת ים.
הוא נפתח בשנת 1961 ובארבעת העשורים הראשונים שימש מוזיאון לאמנות מודרנית. בתחילת שנות האלפיים הפך למוזיאון לאמנות עכשווית.
המוזיאון מציג מספר תערוכות יחיד וקבוצתיות בשנה, הכוללות אמנים ישראלים ובינלאומיים. אוסף המוזיאון כולל עבודות אמנות עכשווית לצד יצירות מודרניסטיות של לאה ניקל, דוד נתון, אהרון גלעדי ואחרים, בהם גם עבודות שנתרמו על ידי בן ארי. כן משולבים באוסף אמנים בת-ימים דוגמת הפסל יעקב אפשטיין והצייר חיים קיוה, ששימש מנהל המוזיאון בשנות השישים של המאה העשרים.
המוזיאון מקיים פעולות קהילתיות וחברתיות, בהן הקרנות סרטים, סיורים והדרכות בתערוכה.
אוצרת המוזיאון היא הילה כהן־שניידרמן, זוכת פרס שר התרבות והספורט בתחום האוצרות לשנת 2021.
מבנה המוזיאון.
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל יצחק פרלשטיין, שתכנן את שכונת רמת יוסף כקריית תרבות המשולבת באזור מגורים. המבנה מושפע מסגנון הבנייה הברוטליסטי המזוהה עם עבודותיו של האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר, וכלל גם ארבע קומות של חדרי סטודיו שנועדו לשלב יצירה והצגת אמנות. חלל הכניסה היה המשך טבעי של הפארק המקיף את המבנה, באופן המזמין פנימה את העוברים ושבים. במקור המעגל החיצוני היה מקורה והֵצֵל על היושבים בו. במעלה המדרגות נפרסה קומת התצוגה כספירלה רחבת ידיים, מוארת באור טבעי. בהמשך נסגרו קירותיו החיצוניים של הביתן והחלונות נאטמו.
המבנה ממוקם בנקודה הגבוהה ביותר בעיר, צמוד למגדל מים פעיל. לאורך השנים שימשו קומות המגדל כחללי סטודיו לאמנים ואף לאחסון אוסף המוזיאון.
קישורים חיצוניים.
המוזיאון בפייסבוק
מוזיאון בת ים
ברוך דינר
ברוך דינר (2 באפריל 1919 – 18 באפריל 1997) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ובמאי טלוויזיה ישראלי. דינר ידוע בעיקר בשל סרטו "הם היו עשרה" (1960), הנחשב לאחד הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע הישראלי.
ביוגרפיה.
דינר נולד למנחם וחנה בהמבורג (גרמניה). ב-1934 עלה לארץ ישראל. למד תנ"ך ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, החל להתעניין בקולנוע ועבד כמבקר קולנוע ב"קול ירושלים" וכן כמורה. כשהחליט להפוך את הקולנוע למקצוע, למד תסריטאות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. לאחר מכן עבד תקופת מה בתור יועץ לאולפני יוניברסל בהוליווד. ב-1949 שב לישראל וביים את הסרט "החלוצים החדשים" (שהופץ על ידי אולפני סרטי פרמאונט ברחבי העולם); וביים והפיק עוד כתריסר סרטים, בייחוד באולפני הרצליה/אולפני הקולנוע הישראלי. ב-1951 הפיק וחיבר את התסריט לסרטו של אריה להולה, "עיר האוהלים". את התקציב לסרט, שהציג מתח על רקע עדתי בין עולים ממרכז אירופה ובני עדות המזרח, נאלץ לגייס ממקורות עצמאיים, לאחר שמדינת ישראל סירבה לממן סרט המציג פן זה של "קיבוץ הגלויות".
בשנת 1960 יצא הסרט "הם היו עשרה" לבתי הקולנוע בישראל. זה היה הסרט העלילתי הראשון שיצר, זכה להצלחה אמנותית וביקורתית והיה הסרט הראשון ששפתו עברית שהופץ (על ידי "פוקס המאה העשרים") ברחבי העולם (ב-24 מדינות).