בין השנים 1968–1971 ניהל דוד אוסישקין סקר ארכאולוגי בכפר השילוח שבמזרח ירושלים, ממול לעיר דוד. בתקופת הבית הראשון נחצבו בסלע המקומי כחמישים קברים של שרים ונכבדים בממלכת יהודה. הקברים שולבו לימים בבתי הכפר הערבי. בית הקברות הזה מוכר זה מאות בשנים, וכל הקברים נפתחו וממצאיהם נשדדו. חלק מהקברים נחקרו כבר בעבר, אלא שרק לאחר 1967 ניתן היה לארכאולוגים ישראלים לערוך במקום סקר מקיף ויסודי, ולמדוד ולתאר את הקברים. בשלושה קברים מפוארים נחקקו כתובות קבורה בעברית מעל לפתח. אחד מאלה הוא הקבר המפורסם המכונה 'קבר בת פרעה'. בקבר שני מספרת כתובת הקבורה שזהו קברו של "...יהו אשר על הבית"; 'אשר על-הבית' היה תוארו של פקיד גבוה בממלכת יהודה. דו"ח הספר יצא לאור בספר מיוחד, שהתפרסם הן בעברית והן באנגלית. פורסם גם בספר "חדשות בעתיקות".
תל לכיש.
בין השנים 1973–1994, ניהל דוד אוסישקין את פרויקט החפירות בתל לכיש. מן הממצאים לפי החפירות מסתבר כי תל לכיש הוא אחד האתרים הארכאולוגיים החשובים בארץ ישראל מתקופת המקרא, ובתקופת ממלכת יהודה הייתה לכיש העיר החשובה שבממלכה אחרי ירושלים. החפירות השיטתיות באתר נערכו בהיקף גדול, והתרכזו בשכבות העיר מסוף התקופה הכנענית ומן התקופה הישראלית. במקביל לחפירות החלה משלחת החפירות בשימור ובשחזור שער העיר מן התקופה הישראלית.
החפירות אפשרו לשחזר את פרשת כיבוש לכיש והריסתה על ידי סנחריב מלך אשור בעת מסעו ליהודה בשנת 701 לפני סה"נ. צבא אשור הגיע ליהודה כדי לדכא את המרד שבראשו עמד חזקיהו מלך יהודה, ועם בואו פנה מיד לכבוש את לכיש שהייתה עיר המבצר המרכזית בממלכת יהודה. סנחריב כבש את לכיש והרס אותה כליל. הנתונים ההיסטוריים והמקראיים, נתוני החפירה בתל לכיש, וסדרת תבליטי האבן המתארים את הכיבוש אשר הציב סנחריב בארמונו בנינוה (המוצגים במוזיאון הבריטי בלונדון) מאפשרים לשחזר את הקרב הקשה שהתחולל כאן בשנת 701 לפני סה"נ.
בשנת 2004 הוציא דוד אוסישקין לאור דו"ח מדעי מלא בן חמישה כרכים על תוצאות החפירות.
ביתר.
בעקבות עבודתו עם יגאל ידין ב'מערת האגרות' במדבר יהודה, והתעניינותו במרד השני נגד הרומאים בהנהגתו של בר כוכבא, יזם דוד אוסישקין בשנת 1984 חפירות בדיקה בביתר, מצודתו האחרונה של בר-כוכבא, הנמצאת מדרום-מזרח לירושלים. האתר ידוע זה מכבר, ובסביבתו נתגלו שרידי המצור ששם הצבא הרומי על בר-כוכבא ואנשיו בשנת 135 לספירה, ובכללם המחנות של הצבא הרומי וחומת מצור. חפירות הבדיקה נועדו לבדוק מה ניתן ללמוד מהיישוב בן זמנו של בר-כוכבא, ועל מהלך המרד. לפי חקירתו של אוסישקין בתקופה זו הייתה ביתר יישוב לא גדול, שנבחר על ידי בר-כוכבא כמקום מפקדתו עקב כמה סיבות: ביתר קרובה לירושלים, והיא סמוכה לדרך הראשית מירושלים לעזה, יש בה מעיין מים שופע, ומיקומה בראש גבעה נישאה הוא נוח להגנה. בחפירות נחשפה החומה שאנשי בר-כוכבא בנו במהירות ערב המצור, ושרידי התחמושת בה השתמשו המגינים – ראשי חיצים ובני קלע.
תל יזרעאל.
בין השנים 1990–1996 חפר דוד אוסישקין בשיתוף עם ג'ון וודהד מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים את תל יזרעאל. החפירה נעשתה בעקבות גילוי קירות מן התקופה הישראלית בעת פעולות פיתוח במקום. תל יזרעאל הוא אחד מאתרי המפתח לחקר התקופה הישראלית והכרונולוגיה שלה. יזרעאל הייתה מרכז חשוב, ככל הנראה מרכז צבאי, של מלכי ישראל משושלת בית-עמרי, עמרי ובנו אחאב. כאן, לפי הסיפור המקראי, היה לנבות היזרעאלי כרם אותו חמד אחאב לעצמו. כאשר מרד יהוא ותפס את המלוכה, כבש את יזרעאל, וכאן מצאה איזבל, אשתו של אחאב, את מותה. בחפירות נמצאו שרידי המתחם הגדול והמבוצר שבנו כאן עמרי ואחאב. המתחם נהרס כמדומה בידי הארמים בחלקה המאוחר של המאה התשיעית לפני סה"נ. התל היה מיושב ברציפות בתקופות מאוחרות יותר עד לימינו, ובחפירות נחשפה כנסייה בת התקופה הצלבנית.
מגידו.
החל משנת 1992 נערכות בתל מגידו חפירות שיטתיות על ידי משלחת של אוניברסיטת תל אביב בהנהלתם של דוד אוסישקין וישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב. מגידו הוא אתר מפתח בחקר הארכאולוגיה של ארץ-ישראל. בעבר נערכו במגידו חפירות רבות היקף אלא שהרבה סוגיות ארכאולוגיות והיסטוריות נותרו ללא פתרון. בחפירות החדשות מושם דגש חזק על שכבות בנות התקופה הישראלית, שבה הייתה מגידו אחת הערים החשובות בממלכת ישראל.
סטייט
גלוטן
גְּלוּטֵן (Gluten; בעברית דִּבְקָן) הוא חלבון המצוי במשפחת הדגניים כחיטה, שעורה ושיפון. ייחודו של הגלוטן הוא ביכולתו (לאחר שספח כמות מספקת של מים) ליצור מעין "רשת מרחבית" בינו לחלקיקי העמילן שבקמח, ולכלוא בינו לסיבי הרשת בועיות פחמן דו-חמצני הנפלטות כתוצאה מפעילות השמרים בעת פירוק העמילן. פעולה זו נקראת 'תפיחה' והיא גורמת לגידול בנפחו של הבצק. תכונה זו של הגלוטן מאפשרת ליצור לחם במרקם אוורירי. גלוטן הוא חלבון התשמורת העיקרי בגרגר החיטה, ורכיבי הגלוטן השונים מהווים כ-90% מהחלבון בגרגיר החיטה.
הגלוטן מורכב משתי קבוצות חלבונים עיקריות: גליאדינים וגלוטנינים. הגליאדינים והגלוטנינים מכילים כמות גדולה יחסית של חומצות האמינו גלוטמין ופרולין וכן כמויות מזעריות של ליזין, ארגינין, תריאונין, וטריפטופן.
הגלוטן בודד וזוהה לראשונה בשנת 1745 על ידי פרופסור יאקופו ברתולומאו בקרי (Jacopo Bartolomeo Beccari), שהיה פרופסור לכימיה באוניברסיטת בולוניה.
רגישות לגלוטן עלולה לגרום למחלת צליאק. חולי הצליאק רגישים לגליאדין שבגלוטן.
גלוטן מהווה מרכיב עיקרי בסייטן.
גלוטן ואיכות לחם.
הגלוטן מאפשר "הדבקה" של מרכיבי הקמח והפיכתם לבצק. במהלך פעולת הלישה, הגלוטן מתפתח, נוצרים קשרי גופרית ונוצר מבנה תלת-ממדי דחוס בו רשת סיבים דקים ואלסטיים. תכונות רשת הסיבים כגון צפיפותה, גמישותה והאלסטיות שלה תלויה בכמות הגלוטן בקמח, ביחס שבין רמת הגלוטנין לגליאדין, בנוכחות אנזימים המסייעים או מפריעים לתהליך ובנוכחות מחמצנים. תכונות אלו, וכמות הגלוטן הכללית משתנה בהתאם לסוג וזן החיטה ואיכותה. תפקידה של רשת הגלוטן התלת-ממדית בזמן התפיחות, היא "לכלוא" ו"להחזיק" את הגזים הנוצרים עקב פעילות האנזימים והשמרים, וכן את אדי המים המתהווים בתוך חללי הבצק עקב הטמפרטורה הגבוהה בזמן האפיה.
שיעור הגלוטן מושפע מתנאי הגידול והסביבה על ידי מנגנונים הקשורים לבקרת ביטוי הגנים המושפעת מתנאי הסביבה ומהרכב המינרלים בצמח. הזנה חנקתית שופעת בתקופת מילוי הגרגר מגדילה את תכולת החלבון בגרגר, טמפרטורה גבוהה ויובש מקצרת את תקופת התפתחות הגרגר ולעיתים מתקבלים גרגרים קטנים עם תכולת חלבון גבוהה מידי. לעומת זאת תקופת התפתחות ממושכת עם תנאי לחות שופעים וטמפרטורות נמוכות מביאה לעיתים להצטברות פחמימות, תכולת חלבון נמוכה ולרוב גם טקסטורה רכה יותר.
הגלוטן מופיע בזמן ההבשלה הסופית של גרגירי החיטה, גרגירי חיטה ירוקים המכונים גם "פריקה" או "פריקי" הם מאכל מסורתי באזור המזרח התיכון ומכילים ערך נמוך של גלוטן.
למרות זאת היא אינה מתאימה לאכילה על ידי חולי צליאק.
איכות הגלוטן מאופיינת במידת יכולתו להתרחב ובמידת הגמישות שלו, אלו משפיעים על נפח כיכר הלחם ועל המצאות קרעים בכיכר. תכונות אלו נקבעות על פי היחס בין רכיבי הגלוטן - הגלוטנינים והגליאדינים, המהווים כ-90% מחלבוני הגרגר, עבור אפיית לחם היחס האופטימלי בין הגלוטנינים לגליאדינים הוא 1:1. הגליאדינים, מסיסים באלכוהול ואחראים על צמיגות וכושר ההתפשטות הבצק והגלוטנינים שאינם מסיסים באלכוהול קובעים את מידת האלסטיות שלו.
אטימולוגיה.
מקור השם הוא מהמילה הלטינית gluten, שפירושה "דבק", וממנה נגזר גם התרגום העברי "דבקן".
נעמי קמפבל
נעמי איליין קמפבל (באנגלית: Naomi Elaine Campbell; נולדה ב-22 במאי 1970) היא דוגמנית על לשעבר ושחקנית בריטית. נחשבת לאחת הדוגמניות המצליחות והידועות ביותר של שנות ה-90 ופעילה בתחום האופנה גם היום.
ביוגרפיה.
קריירה.
קמפבל נולדה בלונדון שבאנגליה למשפחה ממוצא אפרו-ג'מייקני וסיני-ג'מייקני. אימה הייתה רקדנית מקצועית ילידת ג'מייקה. חודשיים לאחר לידתה עזב אביה את המשפחה.
רוב ילדותה, גדלה קמפבל לצד האומנת שלה בזמן שאמה יצאה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת הריקוד שלה. בגיל 10, התקבלה קמפבל לבית ספר לאומנויות הבמה, שם למדה בלט.
את קריירת הדוגמנות החלה קמפבל בגיל 15 וכעבור שנה כבר הופיעה על שער מגזין האופנה היוקרתי "Elle". ב-1988 כיכבה במגזין ווג הפריזאי והייתה הדוגמנית השחורה הראשונה שהגיע למעמד זה. ב-1992, הופיעה גם בפלייבוי ובספר "Sex" שפרסמה מדונה בו גם צולמו השתיים בעירום. יחד עם הופעה בקליפ השיר "Erotica" של הזמרת והשיר "Freedom! '90" של ג'ורג' מייקל פיתחה תדמית של דוגמנית סקסית במיוחד וכיכבה במגזינים רבים, על מסלולי תצוגות האופנה, ובקליפים נוספים בטלוויזיה.
בשנות ה-90 הוכתרה כאחת מדוגמניות העל הגדולות ביותר במסגרת הקבוצה שכונתה "שש הגדולות" לצד קלאודיה שיפר, סינדי קרופורד, לינדה אוונג'ליסטה, קייט מוס וכריסטי טרלינגטון. היא לקחה חלק בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים.
רבים מחשיבים את קמפבל לדוגמנית השחורה המצליחה ביותר בהיסטוריה ובשנים האחרונות רבים משווים אליה את טיירה בנקס שפרחה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.
פילנתרופיה.
מאז 1997 מעורבת קמפבל במעשי צדקה רבים אשר מתמקדים בעיקר בילדי אפריקה שמדרום לסהרה. היא עבדה עם נלסון מנדלה וסיפרה שהיא מאוד שמחה להכיר אותו ושהוא בן אדם טוב לב ואינטליגנט. ב-2005 גייסה קמפבל למעלה ממיליון דולר למען נפגעי הוריקן קתרינה.