לאחר שנת 1862 החלו רבים משירותי הדואר של הנסיכויות להנפיק גם בולי דואר משלהם. מערכות דואר אלו פעלו במקביל לשירות הדואר המרכזי שהופעל על ידי השלטון הבריטי, ובמידה רבה התחרו בו. אמנם במרבית המקרים הפיצו שירותי הדואר של הנסיכויות דברי דואר רק בתוך גבולות הנסיכות המקומית, אולם תעריפי המשלוח שהם גבו היו נמוכים מאלו של שירות הדואר המרכזי.
בּוֹר הנפיקה את בול הדואר הראשון שלה בשנת 1879.
הנפקת בולי הדואר.
בור הנפיקה בולי דואר בשתי הנפקות נפרדות, בשנת 1879 ובשנת 1901.
ההנפקה בשנת 1879.
במהלך שנת 1879 הודפסו בבור שני בולים, האחד בצורת אליפסה בערך נקוב של חצי אנה, והשני בצורת מלבן בערך נקוב של אנה אחת. שני הבולים הודפסו בצבע אדום (בגוונים שונים של צבע כרמין). הגלופות ששימשו להדפסת הבולים יוצרו באמצעים המוגבלים שעמדו לרשות הנסיכות, והן לא שוכפלו ולא נוצרו מהן לוחות הדפסה. הבולים הוטבעו אחד אחד באמצעות הגלופה המקורית על גיליונות של נייר מייצור מקומי, כשעל כל גיליון הוטבעו 32 בולים.
עיצוב הבולים גם הוא נעשה בפשטות רבה, וכלל כיתוב באלפבית דֶּוַונַאגַּרִי מוקף במסגרת של פס כפול.
בנוסף לשני הבולים האלו הודפסו באותה הזדמנות בצבע שחור על נייר צבעוני ארבעה בולים נוספים בערכים נקובים של 2 אנה, 4 אנה, 8 אנה, ורופיה אחת. בולים אלו לא נועדו עבור הדואר אלא שימשו כבולי הכנסה.
ההנפקה בשנת 1901.
בשנת 1901 הדפיסה נסיכות בור בול דואר נוסף בערך נקוב של חצי אנה. הבול עוצב בצורה מקצועית יותר, כשבמרכזו שולבה דמותו של , השליט העשירי של נסיכות בור. הגלופה הוכנה הפעם בידי אנשי מקצוע מחוץ לגבולות הנסיכות, וכללה לוח הדפסה של 21 בולים (שלוש שורות של שבעה בולים כל אחת). לוח ההדפסה הובא אל בור וההדפסה עצמה בוצעה בשיטת בלט על ידי המדפיס הממשלתי של הנסיכות.
יש המפקפקים בנחיצותו של הבול הזה לצורכי הדואר, וטוענים כי הונפק אך ורק במטרה למכור אותו לאספני הבולים ברחבי העולם.
הפסקת השימוש בבולי בּוֹר.
שירות הדואר המרכזי של הודו, אשר הופעל על ידי הממשל הבריטי, ביקש לבטל את שירותי הדואר המקומיים שהתחרו בו וגרמו לו לאובדן הכנסה. בחלק קטן מן המקרים הגיעו הבריטים להסכם עם הדואר של הנסיכות המקומית, ולפיו הוא ישולב בפעילות הדואר המרכזי, ובחלק אחר של המקרים, דוגמת זה של בּוֹר, הצליח הדואר המרכזי לרכוש את שירות הדואר מידי השליט המקומי ולהפסיק את פעילותו.
בשנת 1895 פתח הדואר האימפריאלי שבשליטת הבריטים סניפים במספר אתרים ברחבי מערב הודו, כולל בעיר (בירת הנסיכות) ובערים שירוואד (Shirawad), נסיראפור (nasirapur), ופאלי (Pali). פריסה זו אפשרה לדואר המרכזי לתת מענה לצורכי הדואר של בור, ולמעשה לא היה עוד צורך בשירותי הדואר הפנימי של הנסיכות. הבולים שהונפקו בשנת 1879 נותרו בשימוש כבולי שרות בלבד, ושימשו את גורמי הממשל של נסיכות בור. גם הבול שהונפק בשנת 1901 שימש למטרה זו בלבד, ולמעשה כמעט ולא קיימים מכתבים שעליהם הודבק בול זה.
בשנת 1901 הפסיקה בּוֹר להנפיק בולים משלה ועברה להשתמש בבולי הודו.
ערך הבולים בקרב האספנים.
בור הנפיקה שלושה בולים בלבד, אולם תהליכי ההדפסה הפרימיטיביים יצרו תשניות רבות של גוון הדיו, סוג הנייר ועובי הנייר. תשניות אלו מספקות לאספנים מקור למחקר בולאי וליצירת אוספים מתקדמים. עיקר תשומת לבם של האספנים מתמקדת בבולי בור שהודבקו על מעטפות ונשלחו בדואר.
Samsung E1200
ארתור ניומן (חוקר)
ארתור הנרי ניומן (באנגלית: Arthur Henry Neumann; 12 ביוני 1850 - 29 במאי 1907) היה חוקר, צייד, חייל, חקלאי וסופר אנגלי, שהתפרסם בזכות פעילותו במזרח אפריקה המשוונית. בשנת 1898 פרסם ספר על ציד פילים באפריקה המשוונית המזרחית.
ראשית חייו.
ניומן נולד בהוקליף, בדפורדשייר. הצעיר מבין שבעה ילדים של הכומר ג'ון סטאבס ניומן ואשתו אנני מרי פורמבי. אביו היה ראש הקהילה הכפרית. ניומן זכר את "הניסיון שעשיתי לצאת מתחום הבתים בחלק מבודד מרכז הכפר ומצאתי את עצמי באזור לא מיושב" אף על פי שידוע כי אחיו של ניומן - פורמבי, למד בקולג' ואדהאם באוקספורד, השכלתו של ארתור אינה ידועה וככל הנראה הוא התחנך בבית עם מורים פרטיים.
בשנת 1869 אביו, בן למשפחה עשירה של סוחרי מלח בליברפול פרש מחייו בבדפורדשייר ויצא לאיטליה, מדינה עם קהילה גדולה של יוצאי בריטניה עשירים, וחי שם במשך חמש השנים הבאות. המעבר הזה דרבן את ארתור לצאת לדרום אפריקה כדי להתחיל חיים עצמאיים. ניומן הצהיר בהמשך חייו המאוחרים, שהחיים עבורו החלו באמת רק בשנת 1868מה שקרה לפני כן, כמעט לא נחשב. כשהגיע לדרבן בחוף נטאל מצא ניומן עיירה שהייתה בקושי בת חמישים שנה עם מאפיינים של עיירת גבול. הוא קבל עבודה במטע קפה ליד פורט נטאל זמן קצר לפני שהחיפושית הקטלנית בורדר הדביקה את עצי הקפה ופגעה במטעים. כמה חודשי עבודה אלה הספיקו לניומן, ועם אחיו צ'ארלס הם פנו צפונה לעבר האגן התחתון של נהר אומבוטי. כאן הם מצאו אדמות ממשלתיות המתאימות לגידול טבק וכותנה. עם זאת, ארתור לא הצליח להתיישב ופנה בשנת 1871 לשדה הזהב שהתגלה במזרח טרנסוואל.
רפובליקת הבורים הייתה קרובה לפשיטת רגל בתקופה זו של המאה ה -19, עם חובות ועוינות מצד תושבי זולו, תהליכים שהקטינו את הסיכוי לכריית זהב. ניומן הצעיר חזר לנטאל עד שנת 1872.
ניומן לא הצליח להתבסס כחוואי, לדברי חברו האמן והצייד ג'ון גיל מילאיס הוא התיישב בסווזילנד והקים שם חברת הסעות משלו, והעביר עגלות עם סחורות אל ומנטאל. צורת חיים זו איפשרה לו לפתח את הכישורים הנדרשים כדי לשרוד בשטח ולהבין את עמי דרום אפריקה על ידי לימוד לדבר כמה שפות מקומיות.
צייד וחייל.
בשנת 1877 ניומן לקח פסק זמן מחייו כבעל חברת הובלה וסוחר, כדי לממש את תשוקתו לצייד. הוא פנה אל תחום צייד החיות הגדולות של סווזילנד וכן לאזורי הצייד במזרח טרנסוואל. ככל הנראה הוא הסתפק בניהול חיים פשוטים שמטרתם לרכוש כישורי צייד חיות הבר. שהרגיש שהוא מוכן הוא העביר את פעילותו למזרח אפריקה.
כאשר ניומן המשיך במסעו אחרי חיות הבר הגדולות, האזור לא היה יציב מבחינה פוליטית בין שבטי הזולו לבריטים ובני בריתם הסווזי. מהומות פרצו שהוליכו להתקוממות אלימה בזולולנד. ניומן עם כישורי השפות שלו, וידידות עם מנהיגי סווזי והיכרות אינטימית עם השטח היה מסוגל לפעול מטעם הכוחות הצבאיים הבריטים. הוא קיבל הצעה להצטרף לצבא בדרגת סרן ולהיות מפקד אחד המוצבים הסוואזיים.
במהלך תקופה זו ניומן פגש והתיידד עם נורמן מגנוס מקלאוד אחד מחבריו המרכזיים. האריסטוקרט מקלאוד היה חייל לשעבר ומילא מגוון תפקידים אדמיניסטרטיביים בממשלת הקולוניה, וגם עסק בצייד חיות בר גדולות. הוא בחן אפשרות לפעול באופן דומה לניומן רק באזור אחר - דרום אפריקה. מקלאוד וניומן יצרו שותפות הדוקה וכשהמצב הפוליטי הגיע לצומת קריטי בשלהי 1878 הם נסעו לפגוש את המלך הסווזי כדי שינתק את תמיכתו במלך זולו.
בינואר 1879 החלה מלחמת אנגלו-זולו. התבוסה של הכוחות הבריטיים בקרב הובילה לנסיגתם. לאחר זמן מסוים הם התארגנו בכוח גדול יותר להילחם ולהביס את אנשי הזולו. במהלך המלחמה הקצרה ניומן הצטיין באומץ וסייע לביסוס ההשגים הבריטים בטרנסוואל וכריתת הברית עם ממלכת סווזילנד.
ניומן בילה לסירוגין את רוב העשור לאחר מכן בין דאגותיו לחקלאות, למסחר ולארגן משלחות ציד. הוא טייל וצד רבות ברחבי נהר הלימפופו תוך שהוא השכיר את החווה שלו ושכר אדמות ממשפחת המלוכה הסווזאית לגידול בקר בגבולות סווזילנד וטרנסוואל. בשנת 1885 היה מעורב בסכסוך עם ממשלת טרנסוואל לגבי הבעלות על האדמות שלדעתם היו בטרנסוואל ולא בסוואזילנד כפי שניומן האמין. נראה כי ניומן חי בתקווה ששלטונות טרנסוואל בפרטוריה ישכחו אותו, אבל הם לא שכחו.
מזרח אפריקה.
בשנת 1890 ניומן התעייף מהתנצחויות המשפטיות על הבעלות על חוותיו ועבר למזרח אפריקה ונזקק להון כדי לארגן מסעות לציד פילים. במאי 1890 התמנה לתפקיד בכיר בצוות הניהולי הבריטי במזרח אפריקה הבריטית. ניומן שישב במומבסה הגדיר את עצמו כפעיל במזרח אפריקה תחת הנהגתו של פרדריק לוגארד עמו פיתח במהירות מערכת יחסים עדינה. בארבעת החודשים הראשונים שלו עם חבורת עובדים הם פרצו דרכים בתוך הסוונות לתוך הארץ, תוך יצירת קשרים עם התושבים המקומיים. כשהדרך הושלמה היא סיפקה לניומן גישה קלה לשטחי הציד של פנים הארץ, גם אם לא שיפרה את תנאי המסחר.
בסוף 1890 השתתף ניומן במסע של חברת תשתיות של סר ויליאם מקינון, כדי להכשיר את מסלול קו הרכבת המוצע לאגם ויקטוריה. כשהם עזבו את מומבסה ב -1 בדצמבר הם נסעו ברחבי מדבר טארו הצחיח והתקדמו צפון מערבה עד אזור ניירובי הנוכחי. הייתה זאת עונת הגשמים, והמסע היה קשה, עד שהגיעו לאגם ויקטוריה וסיימו את הסקר בעיר קיסומו.
במהלך הסקר לחברת הרכבות, ניומן צד חמישה פילים וחמישה היפופוטמים. עוצמת החוויה שלו הייתה גדולה ומרגשת. חוויה שהובילה להחלטה להפוך לצייד פילים מקצועי. בנסיעתו חזרה למומבסה ב־25 במאי 1891 הותקפה המשלחת החוזרת על ידי אנשי המסאי כגמול על החרמת הבקר שלהם על ידי משלחת קודמת שהוביל פרדריק ג'קסון, ידידו של ניומן. ניומן נפצע בפרק כף היד ולצידו נהרגו שלושים ושמונה מאנשיו .
צייד פילים.