כמומחה לאומנות, אספן ופטרון של אומנויות, שמו זכה להכרה רחבה. אוסף האמנות המשמעותי שלו שם דגש על האומנות הצרפתית המודרנית של ציירים מהאסכולה האימפרסיוניסטית והפוסט-אימפרסיוניסטית, כולל ציירים מוקדמים מבשרי האסכולה כגון אלסנדרו מניאסקו (בשמו המוכר ליסנדרינו) הנזירים"," פרנסיסקו דה גויה "האיש התלוי," ג'ון קונסטבל כמה ציורי נופים ; ואז התמונות של גריקה, דלקרואה, דומייה, וציירי אסכולת ברביזון : קורו, מילה, צ'ינטרוי ; קורבה, מאנה, ברת מוריזו, מונה, רנואר, סזאן, אלפרד סיסלי, גוגן, פובי דה שאבאן, ועוד.
בנוסף לכך הוא אסף את יצירותיהם של ציירים הונגרים. באוסף שלו נכללו שלוש תמונות של מיהאי מונקאצ'י תמונות נוף של לאסלו פאל וה"עפרוני"" של" פאל סיניאי מרשה שאותו העניק למוזיאון לאומנויות יפות בבודפשט. כמו כן היו באוסף שלו יצירות של ציירים מסולנוק ומבאיה מארה.
איל הון.
הפוטנציאל הכספי של פעילותו האספנית התאפשרה עקב הצלחותיו התעשייתיות, המסחריות והבנקאיות המגוונות. קוהנר היה אחד האזרחים היהודים העשירים ביותר בעשורים הראשונים של המאה ה-19. צמיחתו הכספית החלה בסחר בנוצות ובצמר, ובהמשך הפעלת החזקותיו באחוזות הגדולות שלו, חברות מזון וכימיה משמעותיות והבנק תרמו להתעשרותו. בבעלות הפירמה "אדולף קוהנר ובניו" היו אחוזות נרחבות שנוהלו למופת בסאסברק, שם עסקו בראש וראשונה בגידול בעלי חיים ובייצור שימורים.
תפקידיו החברתיים.
אדולף קוהנר, כמו דמויות רבות נוספות של הבורגנות היהודית ההונגרית זכה בהכרה חברתית ופוליטית רבה. הקיסר פרנץ יוזף הראשון העניק לו תואר ברון בשנת 1912 והעניק לו את התואר "יועץ ראשי לחצר המלך". על פי ההספד הקצר בכתב העת "עבר ועתיד" בשנת 1937: "כאשר הנסיבות החומריות אילצו אותו לפרוש, הוא נשא את גורלו בצורה מעוררת כבוד. שקע בספריו שבעולמם מצא תמיד בית".""
סוף חייו.
בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, ספקולציות מטבע גרועות ולא מוצלחות חרצו את גורל החברה והאוסף. בשנת 1933, התמוטטה החברה והחובות שהצטברו אילצו את קוהנר למכור במכירה פומבית את מרבית האוסף שלו. המכירה הפומבית התקיימה בפברואר 1934 במוזיאון ארנסט. הוא נאלץ למכור גם את ארמונו ברחוב דמיאניץ'. הוא הצליח לשרוד רק שלוש שנים לאחר מכירת אוסף האומנות שלו. הוא נפטר ב -30 בינואר 1937 ונקבר בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטריאני. השאיר אחריו את ילדיו: קארוי, אידה, לואיזה וקטלין.
מלחמת פולאני
מלחמת פולאני (Fulani War) בין השנים 1804–1808, המכונה גם הג'יהאד הפולאני היו התנגשיות צבאיות בניגריה ובקמרון של ימינו. המלחמה החלה כאשר אוסמן דן פודיו, חוקר ומורה אסלאמי בולט, הוגלה מהעיר גוביר על ידי המלך יונפה, אחד מתלמידיו לשעבר.
אוסמן דן פודיו כינס את צבא הפולאני שהוביל בג'יהאד נגד ממלכות האוסה בצפון ניגריה. כוחותיו של אוסמן דן פודיו השתלטו אט אט על עוד ועוד ממלכות של בני ההאוסה, כבשו את העיר גוביר בשנת 1808 והוציאו להורג את המלך יונפה. המלחמה הביאה להקמת ח'ליפות סוקוטו, בראשות אוסמן דן פודיו, שהפכה לאחת המדינות הגדולות באפריקה במאה ה-19. ההצלחה שלו היוותה השראה לג'יהאדים דומים במערב אפריקה.
רקע כללי.
האימפריה של קאנם בורנו הייתה בירידה באזור מאמצע המאה ה-18. התוצאה הייתה עליית מספר ממלכות האוסה עצמאיות במקומה. שתי ממלכות האוסה הבולטות היו גוביר וזמפררה. עם זאת, הלחימה בין מדינות האוסה ומדינות אחרות הייתה קבועה במשך המאה ה-18. הפולאני, שהם עם פסטורלי - רועי צאן, היו לעיתים קרובות קורבנות של מיסוי ממלכות ההאוסה, ששלטו בקרקעות והנהיגו שיטות אפליה אחרות.
הדרך למלחמה.
אוסמן דן פודיו, יליד 1754, הצטרף למספר הולך וגדל של נוסעים אסלאמיים שעברו דרך ממלכות האוסה בשנות השבעים של המאה ה-18 והפך לפופולרי למדי בשנות התשעים של אותה מאה. ההטפות של אוסמן פודיו קבלו תמיכה מהנהגה של ממלכת גוביר. עם זאת, ככל שהשפעתו גברה וכשהוא התחיל לדאוג לחימוש עצמי של חסידיו, פחתה תמיכת ההנהגה המסורתית. סורקין נפטה מלך גוביר הציב שורה של מגבלות על ההטפות של דן פודיו.
בשנת 1801, יונפה, תלמיד לשעבר של דן פודיו, החליף את נפטה כמלך גוביר. יונפה הגדיל את ההגבלות שהוטלו על דן פודיו והגלה אותו מגוביר. משבר התפתח מאוחר יותר בשנת 1803 כאשר יונפה תקף וכבש מקומות הקשורים לדן פודיו. יונפה הצעיד אחר כך את האסירים דרך העיר שנקראה דגל, בצפון ניגריה. הדבר הרגיז את חסידיו של דן פודיו, שתקפו את הצבא ושחררו את האסירים. יונפה העניק לדאן פודיו את האפשרות לגלות לפני שהשמיד העיר דגל, מה שהביא להגירה רחבת היקף של קהילת דן פודיו לעיר גודו. אנשים רבים עזבו עם דן פודיו עד כי ב־21 בפברואר 1804 הכריז יונפה מלחמה על דן פודיו ואיים בעונש על כל מי שיצטרף אליו. חסידיו של דן פודיו הצהירו שהוא אמיר אל-מומינין, מפקד המאמינים, והוקיעו את אמונם לגוביר.
קרבות.
כמה התכתשויות קלות קדמו לאירוע הגדול, כשנפגשו הלוחמים בקרב צוונטואה. אף על פי שיונפה ניצח ודן פודיו איבד מספר אנשים, הקרב לא צמצם את כוחו. הוא נקם על ידי כיבוש הכפר מטנקארי, מה שגרם לקרב טפקין קוואטואה, התנגשות צבאית גדולה בין כוחותיו של יונפה לדאן פודיו. כוחותיו של דן פודיו הצליחו למנוע מיונפה להתקדם אל העיר גונו ובכך מנע ממנו לשכנע מספר גדול יותר של אנשים להצטרף לכוחותיו.
בשנת 1805, כוחותיו של דן פודיו, הג'יהאדיסטים, כבשו את ממלכת האוסה קבבי. עד שנת 1807 השתלטו הג'יהאדיסטים על מדינות קטסינה ודורה, ועל הממלכה החשובה של העיר קאנו. בשנת 1808 כבשו הג'יהאדיסטים את גוביר והרגו את יונפה בקרב.
עם לכידתו של גוביר ראו הג'יהאדיסטים שהם חלק ממאבק אזורי רחב יותר. הם המשיכו בקרבות נגד מספר ממלכות האוסה. כך חליפות סוקוטו גדלה בשנתיים הבאות. ההתרחבות הגדולה האחרונה של הג'יהאדיסטים הייתה הפלת שושלת סייפאווה בשנת 1846.
הקמת חליפות סוקוטו.
מוחמד בלו, בנו של אוסמן דן פודיו, הפך את המחנה הקבוע למחצה של סוקוטו לעיר בשנת 1809, במהלך מלחמות פולאני. דן פודיו שלט מסוקוטו כמנהיג הדתי של מדינות הג'יהאד בפולאני מאותו זמן ועד 1815, אז פרש מתפקידי ניהול. החליפות מינתה אמירים שונים לממשל במדינות האימפריה השונות. אנשים אלה היו לעיתים קרובות ותיקי מלחמות פולאני.
מורשת.
ההצלחה של הג'יהאד עוררה השראה אצל ג'יהאדיסטים מאוחר יותר במערב אפריקה, ביניהם מייסד אימפריה של מסינה אימפריה סקו אמאדו וממלכות אחרות.
חליפות סוקוטו המשיכה עד ימינו. מאז הכיבוש הבריטי את החליפות בשנת 1903, ובהמשך לאחר העצמאות הניגרית בשנת 1960, פחתה הסמכות הפוליטית של החליפות. אך לעמדתה יש עדיין השפעה רוחנית ניכרת.
נטורפילוזופי
עפיין פרואני
עפיין פרואני (שם מדעי: Engraulis ringens) הוא מין של דג גרם מהסוג עפיין (אנשובי) שבמשפחת העפייניים החי במזרח האוקיינוס השקט והוא מתגודד בנחילים צפופים סביב החופים של אמריקה הדרומית באזור צ'ילה ופרו ומהווה דג מאכל מסחרי חשוב לתושבי אמריקה הדרומית, ייתכן שהוא דג המאכל השופע ביותר שנתפס למאכל כשמייצרים ממנו כל שנה 4–8 מיליון טונה למסחר.
אורכו של דג העפיין 10–20 סנטימטרים והוא בעל קשקשים כסופים. הוא מתבגר תוך שלוש שנים לגודלו המלא ואז משייט בנחילים גדולים בטווח של 80 קילומטרים מהחופים. דג זה ניזון בעזרת סינון מזון פלנקטוני כמו פיטופלנקטון ובעיקר מזואופלנקטון שמורכב מסרטני קריל ומשטרגליים. בעזרת הלסתות הרחבות הוא לוכד את הטרף ומסנן את המים החוצה.
מצב שימור העפיין הוא "ללא חשש", אם כי חלה ירידה מסוימת בתפוצתו עקב דיג יתר רחב ועקב תופעות אל ניניו הפורצות כעבור כמה שנים וגורמות להפסקת ייצור הפלנקטון, מה שממוטט את המערכת האקולוגית. הדג עצמו מכלכל מינים רבים של דגים טורפים, כרישים, עופות ימיים ואריות ים המתבססים עליו ומושפעים מהיעלמותו, מה שגורם להם להיפגע גם כתוצאה מדיג או אל ניניו. העפיין הוא המקור העיקרי של הגואנו הנוצר מלשלשת של העופות הימיים הנוהגים לקנן באיים הצחיחים שמול חופי פרו.
כיום משתמשים בדג זה בעיקר לייצור של מנת דגים אותו מייצרת ממשלת פרו בכמות הגדולה ביותר. מעט מאוד מהסחורה שנידוגה משמשת למאכל ישיר לאנשים.
גנט-וולחם
גנט-וולחם (באנגלית: Gent - Wevelgem) הוא מרוץ אופניים חד יומי שנערך בחודש מרץ בבלגיה מאז 1934. המרוץ הוא אחד מקלאסיקות האביב ומתאים יותר למאיצים קלאסיים מאשר לפנצ'רים, בניגוד לשאר הקלאסיקות, בנוסף לכך הוא גם אחד מהמרוצים הבלגיים הבכירים בעולם והוא חלק מסבב ה-UCI World Tour, הדרג הגבוה ביותר למרוצים.
פטר סאגאן, אדי מרקס, מריו צ'יפוליני, ריק ואן לואי, רוברט ואן איינמה וטום בונן, מובילים במספר הניצחונות במרוץ, כאשר כל אחד מהם ניצח כ-3 פעמים. המנצח האחרון במרוץ במהדורה האחרונה שהתקיימה ב-2022, הוא ביניאם גירמאי האריתראי. מ-2012, מתקיים גם מרוץ נשים.
היסטוריה.
המרוץ נערך בפעם הראשונה בספטמבר 1934 כמרוץ חובבים, וכלל רק משתתפים בלגים. במרוץ ניצח גוסטב ואן בל. ב-1936, המרוץ הורחב ל-168 קילומטרים ונהפך למקצועי, רוברט ואן איינמה ניצח בו.
בזמן תקופת מלחמת העולם השנייה המרוץ בוטל. הזוכה הראשון במהדורה של לאחר המלחמה היה רוברט ואן איינמה, אך ניצחונו אושר רשמית רק לאחר עשרה ימים מסיום המרוץ, לאחר בדיקה מעמיקה של תמונת הסיום ("פוטו פיניש").