חוקרים אחדים פקפקו באמינות הסיפור בעניין הרכבת. אם כי גם הם אינם מערערים על ערכו כאגדה מכוננת, בייחוד בחסידות מודז'יץ, שבה ניתן דגש מיוחד לנגינה ככלי עיקרי בעבודת ה'.
מילים.
מילות הניגון הן הנוסח האנונימי לעיקר הי"ב של הרמב"ם:
שירת הניגון.
עקב סיפורו של הניגון הוא הפך למזוהה מאוד עם השואה בכלל ועם השילוח ברכבות בפרט, והוא מושר על ידי רבים במשלחות לפולין ובטקסי יום השואה.
בחסידות מודז'יץ הנהיג האדמו"ר שמואל אליהו טאוב להקדיש את ההקפה השישית בהקפות שניות במוצאי שמחת תורה לעילוי נשמת קדושי השואה. במהלך ההקפה שרים את הניגון כשאורות בית המדרש מכובים. לאחר הניגון תוקעים בשופר ושרים "לשנה הבאה בירושלים".
התרפסות
ריקו רודריגז
ריקו רודריגז (באנגלית: Rico Rodriguez; נולד ב-31 ביולי 1998) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר מגילום דמותו של מני דלגאדו בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" החל משנת 2009.
ביוגרפיה.
רודריגז נולד בעיר בריאן, טקסס, ארצות הברית. בנם של דיאן ורוי רודריגז, בעלי עסק לצמיגים. יש לו שני אחים, ריי ורוי ג'וניור ואחות, רייני רודריגז, גם היא שחקנית (מוכרת כטריש מהסדרה "אוסטין ואלי").
קריירה.
בדומה לדמותו ב"משפחה מודרנית", יש לו חמש אחייניות. לפי דבריו עד ל-2006 הוא לא חשב על קריירת משחק, בראיון שהעניק בשנת 2010: "חשבתי להיות שף מרוצים שנוסע לירח".
בשנת 2006 קיבל תפקיד חוזר של ילד עם גלידה בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC. בשנת 2007 שיחק בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה.
בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של מני דלגאדו בסיטקום "משפחה מודרנית" ברשת ABC. הוא זכה בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית (לשנים 2011–2012) בשיתוף עם שאר חברי הקאסט.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד אורח בסדרות: "גוד לאק צ'ארלי" ו"קיק". בשנת 2017 שיחק בסרט האנתולוגיה "תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות" לצד מת'יו מודין.
אור סידן
אור סידן (הידוע גם כ: אור דרומנד) הוא סוג של אור-בימה שהשתמשו בו בעיקר באולמות תיאטרון ובאולמות מוזיקה. אור דרומנד, הידוע בשלהבתו העזה, נוצר כאשר להבת חמצן-מימן מכוונת ישירות לעמוד העטוף בסיד חי (CaO - הוא מקבל את חייו מן החמצן), שיכול להגיע ל-2572 מעלות לפני שיימס. למרות שעם הזמן הוחלף בתאורה חשמלית, האור עדיין בשימוש במעבדות כימיה ופיזיקה.
היסטוריה.
אפקט אור דרומנד התגלה על ידי הכימאי גולדסוורת'י גרני בשנות ה-20 של המאה ה-19. ב-1825 המהנדס הסקוטי, תומאס דרומנד (1797–1840) ראה הדגמה לאפקט אותו יצר גרני, הדגמה שהודרכה על ידי מייקל פאראדיי. אחרי שראה את ההדגמה הבין כי האור יהיה שימושי למדידות. ב-1826 בנה דרומנד מתקן שמייצר את האפקט, מכונה שקהילת הכימיה משתמשת בה עד היום ליצירת אור דרומנד ומכאן נגזר השם לאור, "אור דרומנד".
השימוש הראשון באור דרומנד כתאורת במה נעשה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ב-1837. מאז נעשה בו שימוש לתאורת בתי תיאטרון ואולמות קונצרטים עד בערך שנות ה-70 של המאה ה-19. באולמות השתמשו באור בדרך כלל כזרקור. אור דרומנד הוחלף על ידי אור אלקטרוני בשלהי המאה ה-19.
ביבליוגרפיה של הספר העברי
דפוס ערש
גוסלינג
כרתי ופלתי
ברווז קרולין
מדרשת פיינברג
מדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע היא מוסד אוניברסיטאי להשכלה גבוהה בעיר רחובות, אשר מעניק תוארי .M.Sc ו-.Ph.D (תואר שני ודוקטורט). התארים מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה של מדינת ישראל ועל ידי מדינת ניו יורק בארצות הברית. המדרשה הוקמה ב-1958 כזרוע האקדמית של מכון ויצמן ומכשירה את תלמידיה לתפקידים בכירים במחקר מדעי באקדמיה ובתעשייה.
התלמידים מעורבים באופן ישיר במחקר השוטף המנוהל במכון ויצמן, ומקבלים מלגות קיום כדי שיוכלו להקדיש את מלוא זמנם למחקר וללימוד.
המדרשה כוללת מספר מסגרות על פי תחומי מחקר שונים: "מרכז על-שם אהרון קציר" לחקר מדעי החיים, שם דגש מיוחד על מדעים מולקולריים וביופיזיקה, "בית ספר למחקר במדעי הביולוגיה על-שם אקארד", "בית ספר למחקר במדעי הביוכימיה על-שם לורי לוקיי", "בית ספר למחקר במתמטיקה ובמדעי המחשב על-שם מורוס", "בית ספר למחקר במדעי הפיזיקה", "בית ספר למחקר במדעי הכימיה על-שם סולו דואק ומאוריציו דואק".
ה"מרכז למחקר בסיסי על-שם קושלנד" מופקד על הענקת מלגות קושלנד, הניתנות למועמדים מתאימים, במיוחד בשלב הפוסט-דוקטורט, אשר קיבלו את תואר הדוקטור, או מקביל לו ממוסד מוכר בתוך שלוש שנים ממועד קבלת המינוי. רבים מהמועמדים שזכו במלגת קושלנד מגיעים מחוץ לישראל.
מבנה המדרשה תוכנן במקור בשנת 1965 על ידי האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור וב-2009 נערכו שינויים במבנה.
פרוטאוס (מיתולוגיה)
פרוטאוס (ביוונית: Πρωτέας) הוא אל במיתולוגיה היוונית.
אטימולוגיה.
משמעות שמו - ראשון, בכור, מרמזת כנראה על היותו בכור אחיו. לרוב נחשב לנכדו של פוסידון, אך לעיתים נחשב לבנו. במקרה זה הוא אחיו הגדול של טריטון, יורשו של פוסידון (תואר זה הוא ייצוגי בלבד - כאל, פוסידון הוא בן-אלמוות ואין לו צורך ביורש), אם כן, הוא כנראה בנו השני או שוויתר על תפקידו.
משפחתו.
פרוטאוס הוא נכדו של פוסידון שהזדווג עם איתרה בת האנוש כדי להוליד את ההרפיה שהולידה לו את לניקוס שהוליד את פרוטאוס וגם את אוריון (הצייד המיתולוגי) ואת למיה המפלצת טורפת הילדים. פרוטאוס היה אל ים שביכולתו לשנות את צורתו. באודיסיאה הוא "הזקן מן הים", שיכול היה לענות על כל שאלה אם ייתפס, אך האחיזה בו הייתה קשה מכיוון שהוא היה משנה את צורתו כל העת.
פרוטאוס ומנלאוס.
מנלאוס מלך ספרטה לוכד אותו לבסוף למרות שהוא מחליף את צורתו לאריה, נחש, נמר, חזיר, וצורות אחרות, ומצליח להוציא ממנו מידע על כך שאודיסיאוס חי ושהוא נמצא באי של קליפסו. פרוטאוס חוזה למנלאוס שהאלים ישלחו אותו לשדות אליסיום. מנלאוס מעביר את המידע על אודיסאוס לבנו של זה, טלמאכוס.
ברומן יוליסס נקרא בשם זה.
עבד אל-באסט עבד א-סמד
שייח עבד אל-באסט עבד א-סמד או עבד אל-באסט בן מוחמד בן עבד א-סמד בן סלים (בערבית: الشيخ عبد الباسط بن محمد بن عبد الصمد بن سليم, 1927 ארמנת - 30 בנובמבר 1988), היה אחד מגדולי ה"קארי" - המדקלמים של הקוראן (قارئ القرآن), מצרי בלאומו. היה הקארי היחיד שזכה בשלוש תחרויות עולמיות לקריאת הקוראן בשנות ה-1970 המוקדמות.
רקע משפחתי ושנות ילדותו.
שייח עבד אס-סמד נולד בשנת 1927 בכפר אל אמראזה, הסמוך לעיר ארמנט במחוז קינא במצרים העליונה (דרום מצרים).
אביו, שייח מוחמד עבד א-סמד היה בעצמו מדקלם של הקוראן בכפרו וסבורים שהיה ממוצא כורדי . אחיו הגדולים, מחמוד ועבד אל-חמיד נסעו ללמוד לימודים אסלאמיים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר.
בילדותו היה הולך עבד אל-באסט ברגל עד לכפר השכן כדי להאזין בבית קפה ממקלט רדיו, לשידורי רדיו קהיר עם הקריאות בקוראן של השייח מוחמד רפעת והשייח שאשאעי ברדיו קהיר. סיים את לימוד הקוראן בגיל 10 בבית הספר הקוראני בכפר, כשמורו היו שייח מוחמד אל-אמיר. גם אביו עזר לו עד אז ללמוד את הקוראן בעל פה ולהפוך ל"חאפז" (אדם השולט על קוראן בעל פה, ברבים:חופאז). בראותו מתלהב מאמנות דיקלום הקוראן, שלח אותו אביו ליישוב אחר באזור, אצל המורה מוחמד סלים חמדה, שהגיע לשם ממצרים התחתונה. אצל מוחמד סלים למד עבד אל-באסט את התג'ויד, כולל "שבע הקריאות" הקאנוניות של הקוראן. המורה עודד אותו לדקלם את הקוראן בפומבי, כך שבגיל 14 אמנותו מצאה במה, בייחוד בלילות הרמדאן והתחילה להיות מוכרת ונערצת על ידי המוני המאמינים ברחבי מצרים העליונה.
אביו לקח אותו גם לטנטא, מרכז מפורסם ללימודי האסלאם, לרבות בתחום דיקלום הקוראן.
פריצת הקריירה.
אבל פריצת הקריירה שלו אירעה לרגל ביקורו בחגיגות במאוזוליאום של סיידה זיינב בקהיר, שאורגנו על ידי ה"קארי" הגדולים, השייחים עבד אל-פתאח אל שעשאעי, מוסטפא אסמעיל, עבד אל-עדים זאהר, אבו ל-עינין שעישע ואחרים. נדרש אז על ידי אימאם המסגד לדקלם את הפסוק מ"ו מסורת "אל-אחזאב" . היה אמור לקרוא רק למשך דקות ספורות אבל ריתק כל כך את הקהל שהתבקש להמשיך בקריאת הקוראן עוד ועוד עד שעברה שעה וחצי.
בשנת 1951 התקבל אחרי מבחן קפדני לעבודה ברדיו קהיר ובכניסתו לתפקיד קרא את הסורה "פאטר". בערבי יום ראשון קולו התחיל לבקוע מן מקלטי הרדיו מדי שבוע ושבוע. כעבור שנה נוספת התמנה עבד אל-באסט למדקלם במסגד אימאם שאפעיי. בשנת 1985 ירש את תפקידו של אחד מהמפורסמים שבמדקלמי הקוראן, שייח מחמוד עלי אל באנא ששרת במסגד אל חוסיין.
שייח עבד אל-באסט עבד א-סמד כיהן כיושב ראש הראשון של אגודת מדקלמי הקראן במצרים החל משנת 1984 וזכה בפרסים ואותות כבוד רבים.
הוא נפטר בשנת 1988.
אמנותו.
שייח עבד אל באסט הצטיין במגוון צבעי קולו, בגובה הצלילים, ובשליטתו המושלמת של הצד המוזיקלי ושל הדיקציה בדקלום הקוראן. היה בין ה"חופאז" הראשונים שהשאירו הקלטות רדיו ומסחריות של דקלום הקוראן, בסגנון מוראתל ובמיוחד בסגנון מוג'וואד.
נשמרו הקלטות שביצע בעת החאג' בשנת 1952 כשקרא במכה ואל-מדינה, כמו כן הקלטות עבור תחנות הרדיו של סוריה, איחוד האמירויות הערביות, פקיסטן, הודו, אינדונזיה
דרום אפריקה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית וארצות רבות אחרות. נותרו בזיכרון הקולקטיבי הופעתו במסד אל בדשאהי בלאהור בפקיסטן וביקורו בברית המועצות, כחבר בפמלייתו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר בשנת 1961.
קיימות הקלטות של קריאתו בקוראן במסגד אל-אקצא בירושלים ובמסגד אל אברהימי בחברון.