בהלכות שבת וחג, נאסרה טרחא יתירה, הכוללת בתוכה שני איסורים: איסור לעשות מלאכה הנצרכת לצורך החג באופן שמעורבת בו גם טרחא מיותרת לצורך החול, והן טרחא מרובה, גם אם היא לצורך החג.
מקור.
איסור טרחא יתירה היא מאיסורי שבות. אודות מקור האיסור כותבים הראשונים:
הריטב"א כתב:
כך כתב גם הרמב"ן עצמו, שממנו נמסרה השיטה לריטב"א, בפירושו על התורה בפרשת אמור):
טרחא גדולה.
אסרו חז"ל לעשות מאכל שנקרא "טיסני", שנעשה על ידי טורח גדול - כל גרגיר נחלק לארבעה חלקים, מכיוון שהדבר הוא טורח גדול.
טרחא מיותרת.
אסור חז"ל לטרוח טרחה שאינה לצורך החג, גם אם נעשית בדרך אגב אם מעשה שנעשה לצורך החג. כך גם נפסק ברמב"ם: . בית שמאי רצו לאסור גם לאפות פת מרובה בפעם אחת, אך בית הלל התירו את הדבר.
מלבד הדברים האסורים משום טרחא יתירה, התירו חז"ל כמה הלכות כדי למעט בטרחא, והם קבעו כי עדיף לסחוב הרבה בפעם אחת מאשר ללכת פעמים רבות יותר שזו היא טרחא גדולה יותר, ובכלל תמיד יש לחפש דרכים למעט בטרחא בחג ולא להרבות בו.
מרדכי בן-ציון
מרדכי (מקס) בן-ציון (ט' בסיוון ה'תר"ל, יוני 1870 – י"א באדר א' ה'תש"ו, פברואר 1946) היה בנקאי וקבלן ארץ-ישראלי, מייסד בנק אמריקה-ארץ ישראל ומבוני חיפה.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לפרומה ומשה-אלתר בן-ציון, ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות על ידי רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. בשנת 1889 נישא לשרה שטמפפר, בתו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה.
בשנת 1903 היגר עם משפחתו לארצות הברית והתיישב בפרובידנס שברוד איילנד. היה מראשי הקהילה היהודית בפרובידנס ושימש יושב ראש סניף ההסתדרות הציונית המקומית.
בשנת 1922 שב עם משפחתו לארץ ישראל. ייסד בתל אביב את בנק אמריקה-ארץ ישראל. כעבור זמן עבר להתגורר בחיפה, שם יסד עם בנו שמואל שמעון בן-ציון את שכונת בן-ציון, הקרויה על שם משפחתו. כמו כן יסד את בית הכנסת "בוני ציון" על הכרמל, שאף הוא נקרא על שמו.
נפטר בחיפה בשנת 1946, ונקבר בהר הזיתים. בנו ד"ר שמואל שמעון בן-ציון הרחיב את פעילותו והקים בירושלים שכונה נוספת על שם משפחתם, וכן הקים את שכונת כרם משה בתל אביב על שם אביו של מרדכי בן-ציון. בתו שושנה בן-ציון-הראלי הייתה מנהלת ארגון אמהות עובדות בחיפה.
שחייה באולימפיאדת מונטריאול (1976)
אולימפיאדת מונטריאול (1976) נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-18 ביולי 1976 ל-25 ביולי 1976. 26 משחים נערכו במשחקים אלו (13 לנשים ו-13 לגברים), בהשתתפות 471 משתתפים (208 נשים ו-263 גברים) מ-51 מדינות.
נבחרת הנשים של מזרח גרמניה () בשחייה זכתה בכל מדליות הזהב פרט לשתיים ונבחרת הגברים של ארצות הברית () בשחייה זכתה בכל מדליות הזהב פרט לאחת ובכל מדליות הכסף פרט לאחת.
השחייניות הבולטות.
קורנליה אנדר () עם 5 מדליות מהן 4 זהב, אולריקה ריכטר () עם 3 מדליות זהב, אנדריאה פולק () עם 4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף פטרה תימר () עם 2 מדליות זהב ושירלי בבשוף () עם 5 מדליות מהן 1 זהב ו-4 כסף.
השחיינים הבולטים.
ג'ון נייבר () עם 5 מדליות מהן 4 זהב וג'ים מונטגומרי () עם 4 מדליות מהן 3 זהב ובנוסף היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה את המשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי מתחת ל-50 שניות (49.99 שניות) בריאן גודל (), ברוס פורניס () ומייק ברונר זכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
שיא עולם.
בסך הכל נקבעו 21 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 9 לנשים ו-12 לגברים.
מתקני גרעין באיראן
חוק הכתר של אירלנד 1542
חוק הכתר של אירלנד 1542 הוא חקיקה של הפרלמנט האירי שמסדירה את האוניה פרסונלית של ממלכת אירלנד עם ממלכת אנגליה.
מ-1177 מלך אנגליה החזיק בתואר אדונה של אירלנד שנועד לבטא את שליטתם של האנגלים באירלנד. מכיוון שתואר זה ניתן למלכי אנגליה על ידי האפיפיור אדריאנוס הרביעי הייתה בעייתיות לעשות בו שימוש לאחר תחילת הרפורמציה האנגלית ויצירת הכנסייה האנגליקנית, לכן המלך הנרי השמיני יזם את החקיקה שהפכה את אירלנד לממלכה ואותו למלך אירלנד.
החוק קושר את משרת המלך באירלנד למשרה המקבילה לה באנגליה וקובע שהנרי השמיני וכל יורשיו שעתידים להיות מלכי אנגליה גם יהיו מכוח זה מלכי אירלנד. בעצם החקיקה הבטיחה את קיומה של איחוד הכתרים בין אנגליה לאירלנד לנצח וכמו כן לשון החוק ביטאה את כפיפותה של ממלכת אירלנד לממלכת אנגליה. כמו כן החוק מגדיר כבגידה כל ניסיון לשלול ממלך אנגליה את הכתר האירי.
ברפובליקה של אירלנד החקיקה בוטלה באופן מוחלט על ידי הפרלמנט האירי ב-1962 אף על פי שאירלנד הייתה רפובליקה מ-1948. מתאריך זה היא פרשה מחבר העמים הבריטי ומלך בריטניה הפסיק את השימוש בתואר מלך אירלנד. בצפון אירלנד החקיקה עדיין בתוקף.
דלה אלפי
שכונת האתיופים
שחייה באולימפיאדת מינכן (1972)
אולימפיאדת מינכן (1972) נערכה במינכן, מערב גרמניה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-28 באוגוסט 1972 ל-4 בספטמבר 1972. 29 משחים נערכו במשחקים אלו (14 לנשים ו-15 לגברים), בהשתתפות 532 משתתפים (245 נשים ו-287 גברים) מ-52 מדינות.
מארק ספיץ () יהודי אמריקאי, שזכה בהישג יוצא הדופן של זכייה ב-7 מדליות זהב וקביעת 7 שיאי עולם חדשים. הישגו זה היה שיא משחקים אולימפיים, בצבירת מדליות במשך 36 שנים עד שנשבר על ידי השחיין מייקל פלפס () שזכה ב-8 מדליות זהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
שיא עולם.
בסך הכל נקבעו 23 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 11 לנשים ו- 12 לגברים.
דוד בריקסטון
דוד בריקסטון (נולד ב-31 במרץ 1953) הוא איש חינוך, פובליציסט, ממנהיגי הציונות הקונסרבטיבית, ששימש סגן יושב ראש הסוכנות היהודית בשנים 2017–2020 וסגן יושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית בשנים 2010–2017.
חייו.
תחילת דרכו.
נולד בניו יורק למשפחה ציונית חילונית, שהייתה ידועה בפעילותה הן למען מדינת ישראל, והן למען זכויות האדם.
בריקסטון סיים את לימודי התואר הראשון שלו בהצטיינות בבוסטון, ובשנת 1974, בגיל 22, עלה לישראל והתיישב במושב נווה-אילן. את עבודת הדוקטורט שלו בנושא חינוך יהודי בתפוצות סיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם עמד בראש המרכז הפדגוגי לחינוך יהודי.
ד"ר בריקסטון מתגורר בירושלים, נשוי לגבריאל, ילידת צ'ילה ואב לשלושה.
פעילות ציונית.
לאורך השנים, שימש ד"ר בריקסטון בתפקידי מפתח שונים בקרב ההנהגה הציונית, ובכללם ראש המחלקה לפעילות ציונית בהסתדרות הציונית העולמית, וחבר ההנהלה הציונית (מאז ינואר 2001). בשנת 2010 נבחר לסגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית. במסגרת תפקידיו יזם והוציא לפועל פרויקטים כגון הקמת מוזיאון הרצל בהר הרצל, אותו הגה ויסד בעצמו, וכן תוכניות הכשרה מגוונות למנהיגות ציונית צעירה בתפוצות. בשנת 2017 מונה לשמש סגן יושב ראש הסוכנות היהודית ושימש בתפקיד עד שנת 2020.
בתנועה הקונסרבטיבית.
במשך יותר מעשרים שנה היה פעיל בתנועה הקונסרבטיבית בישראל, לימד במכון שכטר בירושלים, שם שימש כסגן דיקן, ולבסוף התמנה ליו"ר התנועה שמטעמה נבחר להסתדרות הציונית.
פובליציסט.
במשך השנים פרסם ד"ר בריקסטון עשרות מאמרים בכתבי עת ועיתונים נחשבים, בהם "הארץ" ו"ידיעות אחרונות", ובשנים האחרונות הוא בעל טור דו-שבועי קבוע, "Keep Dreaming" (ממשיכים לחלום) בג'רוזלם פוסט, בו הוא משקף את האופן שבו לדעתו הרצל, המהווה עבורו דמות מופת, היה מגיב על התרחשויות אקטואליות, אילו היה חי בימינו. הטור זוכה לתהודה רבה, שחלקה תגובות אוהדות המזוהות ע"פ רוב עם השמאל הציוני, וחלקה ביקורת נוקבת המזוהה עם האורתודוקסיה הימנית.
הנורת'רופ X-21 (באנגלית: Northrop X-21) היה כלי טיס ניסיוני שנועד לבחון כנפיים עם מערכת בקרת זרימה למינארית. המטוס התבסס שלדת דאגלס WB-66D, עם מנועים שעברו לאחורי המטוס ובכף פינו מקום למדחסי אוויר. המטוס טס לראשונה ב18 אפריל 1963 עם טייס הניסוי של נאס"א, ג'ק וולס. למרות שתוצאות הבדיקות היו שימושיות, התחזוקה השוטפת שנצרכה מערכת בקרת הזרימה הלמינארית, התוכנית בוטלה.
תכנון ופיתוח.
בקרת זרימה למינארית היא טכנולוגיה אשר מציעה פוטנציאל שיפור משמעותי במקדם הגרר אשר יספק ניצול טוב יותר של הדלק, הגדלת טווח הטיסה, ועוד. בעיקרון, אם 80 אחוז מהכנף הייתה למינרית, הגרר הכולל היה מופחת בכ25 אחוזים. הדרך העיקרית לבקרת הזרימה הלמינארית היא "הסרת" כמות קטנה של אוויר על ידי יניקה של האוויר דרך חומרים נקבוביים, חריצים צרים או נקבים קטנים.
שני שינויים גדולים נדרשו, הראשון היה הסרת מנועי הAllison J71 והחלפתם בזוג מנועי ג'נרל אלקטריק J79 בלי מבערים אחוריים, שחוברו לאחורי גוף המטוס. אוויר שהצטבר מסביב למנוע נשאב לתוך טורבינות שהיו בתחתית הכנפיים ובכך פינו את שכבת האוויר, והפחיתו את הגרר על המטוס. בX-21A הוכנסו מערכות בקרת זרימה מתוחכמות יותר.
טייס ישב בקדמת המטוס יחד עם שני מהנדסי טיסה. שני מהנדסי טיסה נוספים מוקמו ליד הכנפיים
פרישה.
שני המטוסים שנבנו אוחסנו בסוף הניסויים בהם בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. שרידי המטוסים עדיין נמצאים שם אבל לא נעשה אף ניסיון משמעותי לשחזור או להצגה במוזיאון.
פרקי יומן
פרקי יומן הוא ספר ובו פרקים מיומנו של מאיר הר-ציון, בעריכת נעמי פרנקל, המתאר את מסעותיו כנער וחוויותיו כלוחם ומפקד בצנחנים.
תוכן הספר.
מבוא, הקדמה ודו־שיח על הר־הרוחות.