חוק פיקוח על בתי ספר, התשכ"ט-1969 הוא חוק ישראלי המתווה את הדרך שבה יוקמו ויפעלו בתי הספר. לפי החוק, על המנהלים של בתי ספר להחזיק רישיון המאפשר את פתיחת בית הספר, בנוסף, על בית הספר לעמוד במספר תקנים ולקיים חוקים מסודרים. החוק חל על כל בית ספר בו לומדים יותר מעשרה תלמידים, חוק זה חל גם על מוסדות חינוכיים אחרים, כגון: גני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים, מוסדות אקדמיים אחרים. חוק זה בעבר לא חל על בתי ספר בו העובדים הם עובדי מדינה, אך בשל פגמים תברואתיים וביטחוניים הוחלט בשנת 2000 לכלול גם בתי ספר אלה במסגרת החוק.
החוק חוקק בעקבות עלייה בכמות בתי ספר פרטיים שנוסדו, שיצרו בררנות באופן קבלת התלמידים. אפליה זו הפריעה לרשויות המקומיות ובעקבות לחץ על משרד החינוך, חוקק חוק הפיקוח על בתי הספר.
רישיון לפתיחת בית ספר.
החוק קובע שאדם לא יפתח בית ספר אלא אם יש לו רישיון המתאים לכך: הרישיון יכול להיות קבוע, או מותנה לתקופה.
תנאים לקבלת הרישיון.
הבקשה לרישיון מוגשת למנהל הכללי, והיא צריכה לכלול באופן מפורט: תוכנית לימודים, הכשרתם וכשרם של המורים המחנכים, שרטוטים של מבני בית הספר, תנאי הבטיחות של בית הספר, ריהוט וציוד ומימון בית הספר מהצד הכלכלי. לאחר הגשת בקשה, המנהל הכללי ידון בבקשה ויודיע על תשובתו תוך ארבעה חודשים מיום ההגשה.
על המנהל הכללי לקבל חוות דעת של רשות החינוך המקומית והרשות המקומית לתכנון ובנייה (לפי חוק התכנון והבנייה), ולרשות הבריאות, הרישיון לא מתקבל אם הרשויות הנ"ל לא אישרו אותו. המנהל הכללי יכול לקבוע תנאים נוספים לפני מתן הרישיון ואחריו. אין אפשרות לקבלת רישיון אם המבקש או אחד העובדים הורשע בעבירה שפוגעת במדינה או בעבירה מינית.
משרד החינוך רשאי להציב תנאים בלעדיים בהתאם לאזור ולביקוש המסוים באזור זה. למשל אם ביישוב מסוים יש אחוז כלשהו של תלמידים מחוץ ליישוב המתקבל לבית ספר, ואחוז זה פוגע ביישוב ובאוכלוסייתו, משרד החינוך רשאי לחייב את בית ספר לקלוט את כלל התלמידים מהיישוב, ורק לאחר מכן לקבל תלמידים מחוץ ליישוב. במשרד החינוך ישנה עדיפות לתנאי הנוגעים בשוויון מכל סוג שהוא, ובשמירה נגד אפליות.
פירוט תהליך פתיחת בית הספר.
ההליך לפתיחת בית הספר כולל 3 חלקים עיקריים, קבלת רישיון (כמפורט למעלה), הכרת משרד החינוך ומימון בית הספר. לאחר קבלת הרישיון, הוא חייב לקבל את הכרת משרד החינוך, על מנת לקבל מימון מהמדינה.
מימון זה הכרחי לקיום בית ספר, שכן בתי ספר בעלי רישיון שאינם מוכרים מקבלים כרבע פחות (75%) מהמימון שמקבלים בתי ספר בעלי רישיון המוכרים, בתי ספר ממלכתיים.
מספר זה אף יכול לרדת אם הרכב בית הספר אינו משקף את כלל הממוצע היישובי, ואף שר החינוך רשאי לבטל לגמרי את המימון אם החליט שהוא פוגע בחינוך בבתי ספר ממלכתיים.
הוראות נוספות.
תוכניות בתי הספר, ספרים ועזרי לימוד שונים נתונים לפיקוחו של שר החינוך והתרבות. וכן בסמכותו של המנהל הכללי לאשר מפעם לפעם את שכר הלימוד ואופן גבייתו בבית הספר.
כאשר הוגש כתב אישום נגד בעל הרישיון, בית המשפט רשאי לצוות על סגירת בית הספר עד לסיום המשפט. לעומת זאת, חל איסור על המנהל הכללי לפטר או להשעות עובד שירות לפני שניתנה לעובד הנוגע בדבר הזדמנות להשמיע את טענותיו. העובד רשאי לערער על ההחלטה לפטרו תוך 21 יום מהרגע שהוחלט לפטרו, ולהגיש את הערעור לפני שר החינוך והתרבות. לעומת זאת, עובד שירות שהואשם בעבירה שפוגעת בביטחון המדינה יישאר בהשעיה עד לסיום ההליכים הפליליים.
תיקונים.
תיקון מספר 1.
מעבר לכניסה תחת תוקף החוק: עבור בתי ספר שהיו קיימים לפני חקיקת החוק, נכנס חוק זה לתוקף בהדרגה, ועל זה אחראי שר החינוך והתרבות.
תיקון מספר 2.
החוק לא חל על מוסדות אקדמיים (אוניברסיטאות, מכללות, אקדמיות צבאיות) שהוכרו לפי החוק להשכלה גבוהה, ישיבה או סמינר להכשרה דתית ששר הדתות אישר אותם לעניין זה. וכן החוק לא חל על בתי ספר ששר החינוך והתרבות פטרו אותו בצו מחוק זה, אך הצו יינתן לאחר התייעצות של שר החינוך והתרבות עם ועדת החינוך והתרבות של הכנסת.
תיקון מספר 8.
אם המנהל הכללי רוצה לבטל אישור לפי אחד מן הסעיפים המפרטים בחוק הוא יעשה זאת רק לאחר שיתייעץ עם ארגון המורים המייצג את העובד. בעל רישיון המעסיק עובד שאישורו נשלל או שאין לו רישיון חייב לפטר את העובד.
חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים
חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים, התשס"ח-2008 הוא חוק שמחייב מוסדות ציבור להציב מכשיר החייאה חצי אוטומטי ("דפיברילטור"). מטרת החוק הוא לשמור על ביטחונם הבריאותי של תושבי ישראל.
על פי החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה, מכשירי הדפיברילציה יוצבו במקומות ציבוריים ובאתרים הומי אדם. זאת ועוד, מכשיר ההחייאה יימצא במקום נגיש ויתווסף לו שילוט מתאים, אשר יוביל אל המכשיר. בעל מקום ציבורי שלא יעמוד בתקנים ייקנס בקנס כספי באמצעות בג"ץ, הגוף האחראי על האכיפה.
תקנות החוק תוקנו והושמו רק ב־2014. על פי חוק זה, בעליו של כל מקום ציבורי שיכול להכיל 500 איש ומעלה חייב לדאוג להצבתו של דפיברילטור במקום. עם זאת, בתי הספר לא נכללו בחוק מטעמי תקציב. ח"כ יעקב מרגי וח"כ אחמד טיבי ביקשו לתקן את החוק ולהציב מכשיר החייאה גם בבתי ספר זאת לאחר פנייתה של לימור הירשבנד שהקימה את עמותת "הלב של בר". החוק מחייב החזקת מכשיר החייאה בבתי ספר המונים מעל 500 תלמידים, וכן חובת לימודי קורס עזרה ראשונה בבתי ספר בכיתות ז-י"ב כתנאי לקבלת תעודת בגרות.
עיקרי החוק.
כל מקום ציבורי המכיל למעלה מ־500 איש חייב להחזיק בבעלותו לפחות מכשיר החייאה אחד ולשמור על תקינותו. שני תנאים עיקריים להצבתו במקום: תנאי ראשון נגישות למכשיר, תנאי שני סימון: מקום הימצאותו יסומן בשילוט או בסימון מתאים. ישנם מקומות ציבוריים שמחויבים להחזיק יותר ממכשיר החייאה אחד. הוראות וחוקים אלו חלים על כל מקום ציבורי, פרט לגורמי ביטחון וממשלה שונים.
מקום ציבורי הוא מקום המיועד לציבור הרחב (בדרך כלל 500 איש ומעלה) כגון, קניונים, אצטדיוני ספורט, בתי סוהר ובתי מעצר, מוסדות להשכלה גבוהה, דיור מוגן, תחנות רכבת, גני אירועים ומרכזי כנסים, חופי רחצה ובריכות שחייה.
עזרה ראשונה בבתי ספר – תיקון לחוק לימוד עזרה ראשונה 2001.
בחוק לימוד עזרה ראשונה בבתי ספר התשס"א 2001 קיימת החובה של לימוד קורס הגשת עזרה ראשונה בבתי ספר לעובדי חינוך ולתלמידים, במטרה לתרום להצלת חיים ולהגברת המודעות לערך של קדושת החיים. על פי החוק, על בתי הספר להקנות ידע תאורטי ומעשי בהגשת עזרה ראשונה על פי תוכנית לימודים שתקבע לתלמידי כיתות ז-י"ב. עמידה במבחן מעשי ועיוני בקורס יהווה תנאי לקבלת תעודת בגרות. בנוסף חלה חובה של החזקת ערכת עזרה ראשונה אחת לפחות.
סיבות ללימודי עזרה ראשונה.
ידע בעזרה ראשונה חשוב לצורך הצלת חיים, ולכן כיום, חלה חובה על עובדי הוראה, מנהלי מוסדות קהילתיים ומובילי רכב ציבורי לעבור קורס בהגשת עזרה ראשונה מתוך הכרת החשיבות.
מטרותיה העיקריות של מערכת החינוך הם: הקניית השכלה והחדרת ערכים לאומיים, אנושיים וחברתיים לתלמידים הלומדים בבית הספר. תוכנית הלימודים של עזרה ראשונה, התאורטית והמעשית משיגות מטרות אלו. כמו כן השהייה בין כותלי בית הספר מזמנת מקרים רבים של פגיעות בגוף ולעיתים גם פיקוח נפש. לפיכך רצוי ליצור סביבה חברתית בעלת מיומנויות במתן עזרה ראשונה עד הגעת עזרה רפואית מוסמכת. הדבר מביא לתחושת ביטחון בקרב התלמידים ביודעם כי בעת הצורך חבריהם יוכלו להגיש להם עזרה ראשונה.
הצבת מכשירי החייאה בבית הספר.
בתי ספר עם לפחות 500 תלמידים מחויבים על פי חוק להציב דפיברילטור, מכשיר החייאה לטיפול חירום בדום לב. לפי משרד החינוך, יישום החוק יתבצע באופן הדרגתי. הצבת המכשירים היא באחריות הרשויות המקומיות או הבעלים של בית הספר.
חבר הכנסת יעקב מרגי וחבר הכנסת אחמד טיבי ביקשו להחיל את החוק גם על בתי הספר למרות ויכוחים רבים בכנסת בעקבות עלותו הרבה. משפחות אשר ילדיהם התמוטטו בשטח בית הספר תמכו בחוק וסיפרו כי אילו היה מוצב מכשיר החייאה באזור בית הספר מצב ילדיהם לא היה מדרדר ומציל אותם ממוות.
מי שפנתה בזמנו לח"כ יעקב מרגי כדי שיוביל את החוק להצבת מכשירי החייאה גם במוסדות חינוך היא לימור הירשברנד, שבתה בר נפטרה 4/3/2009 מדום לב בגיל 15 בבית ספר בבית אריה. בשנת 2011, שנתיים לאחר מות הבת, הקימה אמה יחד עם בני שרביט, שהתנדב לסייע לה, את העמותה "הלב של בר", הפועלת כדי להעלות את המודעות לנושא של מכשירי החייאה. לבר הייתה הפרעת קצב לב, והדבר היחיד שיכול היה להציל אותה הוא מתן שוק חשמלי באמצעות דפיברילטור. עמותת "הלב של בר" תמכה בכך שהחוק יחול על בתי הספר וייושם, ולכן הגישה העמותה בקשה כי ירחיבו את החוק כך שיכלול את בתי הספר. העמותה אף פנתה מספר פעמים אל משרד החינוך. לדבריה, אף לא מסמך אחד הוצא שמאשר או ממליץ לבתי ספר המעוניינים בכך לרכוש לבדם את המכשיר שעלותו נאמדת בכ-5,000 שקלים. החוק לא חל על בתי ספר שמונים מתחת ל-500 תלמידים בגלל העלויות התקציביות של המכשיר.
סיאם ריפ
סיאם ריפ (בחמרית: ក្រុងសៀមរាប) היא עיר הבירה של מחוז סיאם ריפ שבצפון-מערב קמבודיה. מספר התושבים בעיר היה 139,458 נכון ל-2018. סיאם ריפ ממוקמת על גדות אגם טונלה סאפ בגובה 18 מטר מעל פני הים.
העיר היא עיר קיט מהווה יעד תיירותי פופולרי בעיקר בשל היותה מוקד מרכזי לתיירים שעושים דרכם לפארק הארכאולוגי באנגקור, אשר ממוקם צפונית לעיר.
בעיר ישנם מספר רב של בתי מלון, אתרי נופש, מסעדות ובתי עסק שהוקמו סביב ענף התיירות.
Baojun 510