ב-2005 נרכשה הקבוצה על ידי האוליגרך אלכסנדר יארוסלבסקי, עם הון המוערך בכמיליארד דולר. הוא הקים אקדמיה לנוער ומתקני אימונים ברמה גבוהה,
החתים שחקני רכש משובחים, והקבוצה פרחה. במשך שש שנים רצופות סיימה חארקוב במקום השלישי בליגה, אחרי שחטאר ודינמו קייב. כאשר זכתה אוקראינה באירוח יורו 2012, השקיע יארוסלבסקי 50 מיליון דולר מכספו בשיפוץ האצטדיון העירוני לקראת האירוע.
הקבוצה נעדרה מהמפעלים האירופיים במשך למעלה מעשור, אך סיימה חמש פעמים רצופות במקום השלישי בליגת העל האוקראינית (2007, 2008, 2009, 2010, 2011), הישגה הבולט ביותר עד כה בליגה, שאף הקנה לה את כרטיס החזרה למפעלים האירופיים.
מטאליסט חזרה לשחק באירופה בעונת 2007/2008 בשלבי המוקדמות של גביע אופ"א והפסידה לאברטון האנגלית (3:2). בעונת הקבוצה שוב התמודדה בגביע אופ"א, היא גברה על בשיקטש הטורקית (4:1 בסיכום הכולל) והעפילה לשלב הבתים של הטורניר, שם שיחקה מול גלאטסראיי, אולימפיאקוס פיראוס, הרטה ברלין ובנפיקה ליסבון. מטאליסט סיימה במקום הראשון בבית והעפילה לשלב הבא מול סמפדוריה האיטלקית, עליה גברה בתוצאה 3:0 בדרך להפסד בשלב שמינית הגמר לדינמו קייב.
בעונת 2011/2012 הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית אחרי ניצחון על סושו הצרפתית בשלב מוקדמות הפלייאוף. בשלב הבתים היא הוגרלה מול א.ז. אלקמאר, ראפיד וינה ומאלמה.
בדצמבר 2012 הקבוצה נרכשה על ידי סרגיי קורצ'נקו תמורת 100 מיליון דולר. בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה כסגנית אלופת אוקראינה, ובעקבות כך העפילה בעונת 2013/2014 לפלייאוף ליגת האלופות, אך הורחקה מהמפעל בעקבות פרשת הטיית משחקים בליגה האוקראינית, בה הייתה מעורבת הקבוצה.
בפברואר 2014, הכריז המאמן מירון מארקביץ' על התפטרותו ובמקומו מונה איהור רחאייב. בפרוץ המשבר הפוליטי בקייב, דווח כי בעלי הקבוצה, סרגיי קורצ'נקו, נמלט מאוקראינה והותיר את המועדון עם חובות כבדים. בשנת 2016 הודחה הקבוצה מליגת העל האוקראינית לאחר שלא עמדה בהתחייבויותיה הכספיות. באותה שנה פורק המועדון בשל פשיטת הרגל של בעליו, סרגיי קוצ'רנקו.
מטאל חרקוב.
לאחר פירוקו של המועדון המקורי, מטאליסט, הוקמה על ידי תומכיה, קבוצה שנקראה מטאל חרקוב (באוקראינית: ФК «Метал» Харків). המועדון נרשם רשמית ב-10 באוקטובר 2019 על ידי יבגני קרסניקוב, סגן נשיא של קבוצת דינמו קייב, לשעבר מנהלה הספורטיבי של מטאליסט חרקוב. מטאל בזמנו לא נחשבה ליורשת החוקית של מטאליסט, שהתפרקה בשנת 2016 בשל העובדה שבעליה האחרון סרגיי קורצ'נקו הפסיק לממן את המועדון וסירב למכור אותו למשקיעים פוטנציאליים אחרים ולהעביר את השם ואת הזכויות עליו. גם לנשיא מטאליסט לשעבר, אלכסנדר ירוסלבסקי, לא היה שום קשר למטאל. המשימה העיקרית של המועדון החדש היה הקמת בית ספר לכדורגל, שיהווה מסגרת לילדים של הקבוצה שהתפרקה. מיד לאחר הקמת הקבוצה, הגישה הנהלת המועדון בקשה להשתתף בליגה השנייה באוקראינה בעונת 2020/21 ואף על פי שעל פי התקנות המועדון יכול להשתתף בתחרויות מקצועיות רק לאחר שהשתתף באליפות חובבנית או גביע, בסופו של דבר, התקבלה מטאל ישירות לליגה השנייה.
המאמן הראשי הראשון של הקבוצה היה אולכסנדר קוצ'ר, שקיבל רישיון אימון פרו, זמן קצר לפני מינויו הרשמי. עוזריו של קוצ'ר היו אלכסנדר פריזטקו (שהיה מאמן מטאליסט 1925 חרקוב לשעבר) ויורי אושמייב, מאמן השוערים היה אנדריי דיקן. השחקנים המפורסמים ביותר שנרשמו עבור מטאל בליגה השנייה היו רוסלן פומין וסרגיי דוידוב, בנוסף, אלכסנדר קוצ'ר הוכרז כמאמן-שחקן.
ב-29 באוגוסט 2020 הקבוצה פתחה בגביע האוקראיני ובמחזור הראשון הפסידה למועדון VPK-אגרו משבצ'נקיבקה, ממחוז דנייפרופטרובסק בתוצאה 1:3. הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון בליגה השנייה באוקראינה ב-5 בספטמבר 2020 נגד דניפרו צ'רקאסי (4:0). ב-11 בספטמבר 2020 נודע כי קוצ'ר ופריזטקו נמצאו חיוביים לקורונה. חמישה ימים לאחר מכן התגלה הנגיף גם אצל המאמנים אנדריי דיקן ושחקני הכדורגל סרגיי רומנוב, מקסים בגצ'נסקי ורוסלן פומין והקבוצה נאלצה לשחק בהרכב חסר.
בתום עונת 2020/2021 הבטיחה העפלה ל"ליגה האוקראינית הראשונה" (ליגת המשנה באוקראינה), 2 מחזורים לסיום העונה, והחלה לנהל מגעים לשינוי שם הקבוצה ל"מטאליסט חרקוב", על שם הקבוצה ההיסטורית. במאי 2021 הוכרז כי מטאל חרקוב שינתה את שמה למטאליסט חרקוב ובנוסף לקחה את כל הזכויות של המועדון ההיסטורי בחזרה, ולמעשה הקימה את המועדון ההיסטורי מטאליסט חרקוב מחדש. נשיא המועדון החדש שנבחר הוא נשיאה של מטאל, ירוסלבסקי, שהצהיר כי חובות העבר של מטאליסט לא חלים על ההנהלה הנוכחית, וההנהלה הקודמת שגרמה לחובות הללו צריכה לקחת עליהם אחריות.
מטאליסט חרקיב
דרך הוצאה
בהלכות מלאכת הוצאה, דרך הוצאה הוא תנאי יסודי וכלל מוביל. כמו בכל מלאכה ממלאכות שבת, נאסרה המלאכה רק אם נעשתה בדרך מקובלת ובאופן שבה הרגילות היא לעשות את המלאכה, ועשייתה בשינוי אינה אסורה מהתורה אלא רק מדברי חכמים.
המקור במשנה.
המקור לכך שמלאכת הוצאה היא דווקא בדרך הוצאה מובא במשנה במסכת שבת, בה קובעת המשנה, כי כל הוצאה באופן שבו הוציאו בני קהת, פלג משבט לוי את המשכן וכליו בעת מסעות בני ישראל ממקום למקום, נחשבת להוצאה, אך הוצאה שאין הדרך לבצע הוצאה באופן כזה ואף בני קהת לא השתמשו בדרך זו, אין הוצאה זו נחשבת להוצאה.
על משנה זו הוסיף רב, מראשוני וגדולי אמוראי בבל, כי המוציא משא על ראשו פטור, ולמרות שבני הוצל עושים כך, אף בני הוצל עצמם פטורים שכן בטלה דעתם אצל כל אדם, ולכן אין הוצאה כזו נחשבת להוצאה בדרך הוצאה. התוספות מסבירים את ההבדל בין דרך הוצאה כזו, שאינה נחשבת לדרך הוצאה למרות שיישוב שלם נוהג בו, ואפילו ביישוב עצמו, לעומת הדין במלאכת סחיטה שהיא נחשבת לדרך סחיטה במקום שנהגו בו. הוא מבאר, כי דבר שנהגו אנשי ישוב שלם מחמת עושרם נחשב למנהג, שכן לא ניתן לומר שמנהג העולם - העניים - שאין נוהגים כן סותר את מנהגם כדי שנאמר "בטלה דעתם אצל כל אדם", שהרי אין הם נוהגים כן אלא מפאת עניותם, אבל אם היה להם ממון בשפע או פירות אלו בשפע, היו נוהגים כן, לעומת זאת הוצאה על הראש שאפשרית לכל אדם ולמרות זאת אין נוהגים בה אלא אנשי יישוב מסוים אינה נחשבת להוצאה.
אופן שלישי הוא מנהג שנהג בו אדם יחיד מחמת עושרו אינו נחשב למנהג, כי מנהג של אדם יחיד אינו נחשב למנהג כזה שניתן לומר שכך נהוג לעשות דבר כזה.
אומן דרך אומנותו.
נחלקו רבי יהודה ורבי מאיר כאשר יוצא אדם העוסק באומנות, עם אחד מכלי מלאכתו כדרך שהאומנין יוצאין עימם לרחוב כדי לפרסם שהם עוסקים באומנות זו ויבואו לשוכרם או לקנות בחנותם. לפי רבי יהודה הוצאת מטבע בדרך אומנות היא מלאכה גמורה שכן כך היא דרך האומנים וזו היא דרך הוצאה לאנשים אלו, אך לפי רבי מאיר אין זו דרך הוצאה, ופעולה זו אסורה מדרבנן בלבד.
הדוגמאות המופיעות בתלמוד הם חייט היוצא במחט שתחובה לו בבגדו, נגר היוצא בקיסם שבאוזנו, סורק (אדם שעוסק בסריקת הצמר לאחר גזיזתו מבעל החיים, על מנת להופכו לצמר מעובד וראוי לתפירה, ודרכו גם לקשור את הצמר במהלך העיבוד) במשיחה (חוט לקשירה) שבאוזנו, גרדי באירא שבאוזנו, צבע בדוגמה (צמר אדום שצבע) שתלוי על צווארו, שולחני בשטר או מטבע התלוי לו באזנו.
להציל מלכלוך.
אדם הלובש בגד או משתמש בכלי המחובר לגופו כדי לאגור הפרשות היוצאות ממנו, שלא ילכלכו את בגדיו. דוגמה כזו נפוצה בחולה שמחובר לגופו כלי המיועד לאגור את השתן, זב הלובש תחבושת המיועדת לספוג את הזיבה, נידה המשתמשת בגביעונית, טמפון או תחבושת היגיינית לצורכי הגיינה. בתלמוד נידונה השאלה האם לבישת בגד לצורך הצלה מטינוף הבגדים נחשבת ל"דרך הוצאה" מכיוון שיש צורך לאדם במצב כזה ללבוש בגד כזה ואינו יוצא למקום ציבורי אלא באופן כזה, שזו היא דרך הוצאה ללא ספק.
רבי זירא הציע סברא האומרת כי לבישת בגד לצורך כזה אינה נחשבת לצורך הוצאה. הוא הביא לכך ראיה ממשנה האומרת כי אדם הכופה קערה או כלי אחר על כותל לבנים כדי שהמים הניתזים לעברו לא יקלקלו אותו, אין המים הניתזים לעבר הקערה והאוכלים שבתוכו נחשבים כניתנו שם מרצון (לעניין הכשר לקבל טומאה שבו נדרשת רצון ומחשבה שהמים יינתנו על האובייקט), ומכאן שמכיוון שאין המטרה בנתינת הקערה כדי שהקערה תירטב אלא כדי למנוע שהקיר לא ירטב, אין מטרה כזו נחשבת כמטרה שיוכנסו מים לתוכו. אך חבריו הפריכו את דבריו והביאו ראייה נגדית ממשנה דומה, הקובעת כי אדם המניח קערה על מנת לקבל בתוכה את המים ובמטרה מוצהרת שהמים יכנסו לתוך הכלי כתועלת שלא ירטבו חפצים אחרים, נשבת מחשבה זו למחשבה ורצון לעניין הכשר לקבל טומאה, ומכאן שגם כאשר המטרה היא הכרחית, אם במצב כזה יש צורך בפעולה זו, נחשבת הפעולה לפעולה רצונית מליאה ובעלת חשיבות עצמאית (אלא שבכל זאת היא נחשבת למלאכה שאינה צריכה לגופה השנויה במחלוקת).
דרך הוצאה למין אחר.
במשנה נפסק אודות רשימה של דברים שדרך נשים ללכת בהן בקביעות ואף לצאת עימם למקום ציבורי, כמו מחט תפירה שהוא כלי של מקצוע נשי, כלויאר - בושם נשי, ועוד, שאסור לאשה לצאת בהם. לפי רבי מאיר מדובר בדברים שהוצאתם היא דרך הוצאה ואינם נחשבים לתכשיט, ולכן הוצאתם היא מלאכה גמורה. חכמים החולקים עליו סבורים שמדובר ב"תכשיט", אלא שאסרו להוציאם מסיבות אחרות (כדוגמת האיסור שמא תוציא האשה את לכי הבושם כדי להראות לחברתה).