בתי הגידול של לוטרת הים נשמרים במספר אזורי ים מוגנים בארצות הברית, רוסיה וקנדה. בדרך כלל אסורה באזורי ים מוגנים פעילות מזהמת כגון השלכת פסולת וקידוחי נפט. מעריכים כי אוכלוסיית לוטרות הים ב"שמורה הימית הלאומית של מפרץ מונטריי" מונה כ-1,200 פרטים, ויותר מ-500 בתוך "השמורה הימית הלאומית אולימפיק".
השפעה כלכלית.
מיני בעלי החיים שהם הטרף העיקרי של לוטרות הים: צדפות אוזן הים (סוג של חלזון הקרוי גם אָבָּלוֹן), צדפות וסרטנים הם גם מקורות מזון לבני האדם. בחלק מהמקומות מואשמות לוטרות הים בקיטון הדרמטי של כמויות שנידוגו של בעלי החיים המשמשים כמאכלי ים, דוגמת חסילונים וצדפות. ויכוח ציבורי ער ניטש כיצד לנהל את התחרות שבין בני האדם ללוטרות על מזון מן הים.
הוויכוח הוא מורכב בשל העובדה שבמקרים מסוימים בהם מאשימים את לוטרות הים בקיטון באוכלוסיות בעלי החיים הימיים הסיבות העיקריות הן דיג יתר, מחלות, זיהום ופעילות סייסמית. הקיטון באוכלוסיות של בעלי חיים אלו התחולל גם באזורים רבים בחופה הצפוני של יבשת אמריקה הצפונית עם האוקיינוס השקט שבהם אין לוטרות ים. מצד שני מציינים שומרי איכות הסביבה כי קיום של ריכוזים גדולים של רכיכות בחוף הוא התפתחות של השנים האחרונות ותופעה זו נובעת מהשמדת לוטרות הים בשל המסחר בפרוות. אף על פי שעל גודל אוכלוסיית הרכיכות משפיעים גורמים רבים, טריפה על ידי לוטרות ים יכולה לצמצם את הדיג עד לנקודה שהוא הופך לבלתי כלכלי. בין המדענים יש הסכמה כי לא תיתכן חפיפה בין שטחי הדיג של צדפת אוזן הים ואזורי המחיה של לוטרות הים. והסכמה זו מן הסתם נכונה גם לסוגים אחרים של רכיכות.
ליחסי הגומלין בין הכלכלה האנושית ללוטרות הים יש פנים רבות שאין חשים בהן באורח כה מידי. ללוטרות הים מייחסים את התרומה הגדולה ביותר לתעשיית איסוף הקלפ (סוג של אצות ים גדולות) בשל תפקידן המתועד היטב בריסון הגידול באוכלוסיות קיפודי הים. בקלפ נעשה שימוש בייצור מוצרי מזון ותרופות מגוונים. אומנם גם צוללים נוהגים לאסוף קיפודי ים אדומים, הן כמזון, והן במטרה להגן על הקלפ, אבל לוטרות הים צדות מינים רבים נוספים של קיפודי ים, ולכן הן יעילות יותר בריסון עקבי של אוכלוסיות אלו. בריאות המערכת האקולוגית של יער הקלפ חשובה לטיפוח אוכלוסיות של דגים, כולל מיני דגים חשובים מבחינה מסחרית. בחלק מהאזורים לוטרות הים הן מוקד משיכה פופולרי לתיירים, כשהן מושכות מבקרים לבתי המלון המקומיים, למסעדות ולסיורים ימיים מאורגנים שנועדו לצפות בהן.
מקום בתרבויות האנושיות.
עבור תרבויות רבות של עמים החיים לאורך החופים הצפוניים של האוקיינוס השקט, בייחוד האיינו שבאיים הקוריליים, הקוריאק והאיטלמן של קמצ'טקה, האליאוטים שבאיים האליאוטיים וקבוצות רבות מבין העמים הילידים של החוף הצפוני של מערב אמריקה הצפונית, שיחקה לוטרת הים תפקיד חשוב כמשאב תרבותי בנוסף לתפקידה כמקור מזון חשוב. בתרבויות אלו, שברבות מהן יש מסורות אנימיסטיות מבוססות היטב הכוללות אגדות וסיפורים שבהם היבטים רבים של עולם הטבע קשורים לרוחות, נחשבה לוטרת הים כקרוב משפחה לבני האדם. ה-Nuu-chah-nulth, ההאידה ועמים אחרים מבין האומות הראשונות שישבו לאורך החוף של קולומביה הבריטית עשו שימוש בפרוות החמות והמהודרות כחלק מהלבוש הטקסי של הצ'יפים. פרוות לוטרות הים חולקו בפוטלך על מנת לסמל חניכה, נישואים ולוויות. האליאוטים נהגו לגלף עצמות לוטרת ים לשימוש כקישוטים ובמשחקים, והשתמשו באבקה מעצם פין כתושה כתרופה להורדת חום.
אצל האיינו מתוארת לוטרת הים כשליחה אקראית בין בני האדם לבורא. גרסאות של אגדה נפוצה בקרב האליאוטים מספרות על זוג אוהבים או על אשה נואשת הקופצים למים והופכים ללוטרות ים. קשרים אלו בין אדם לחיה מיוחסים למאפייני ההתנהגות דמויי ההתנהגות האנושית של לוטרת הים, כולל הנטייה להשתובבות, הקשרים החזקים שבין האם לגורה והשימוש בכלים, והובילו בהכרח לאנתרופומורפיזם. להתחלת הניצול המסחרי הייתה השפעה עמוקה על בני האדם כמו גם על אוכלוסיות החיות – האיינו והאליאוטים עברו למקומות אחרים או שמספר הילידים הצטמצם, והעמים הילידים של החוף הצפוני של מערב אמריקה הצפונית, מקום בו הידלדל מאוד מספרן של לוטרות הים, אינם מסתמכים יותר באופן כה בלעדי על היונקים הימיים על מנת לשרוד.
מאמצע שנות ה-70 זכו היופי והכריזמה של המין להערכה נרחבת, ולוטרת הים הפכה לסמל של שימור הסביבה. הפנים העגולות ובעלות ההבעה והגוף הרך מכוסה הפרווה מוצגים במגוון נרחב של מזכרות, גלויות, בגדים ובובות מרופדות.
דולפינריומים וגני חיות.
לוטרות ים יכולות לחיות היטב בשביה והן מוצגות בלמעלה מ-40 דולפינריומים וגני חיות. האקווריום של סיאטל היה המוסד הראשון שגידל לוטרות ים מההתעברות ועד בגרות עם הולדת טיצ'וק (Tichuk) ב-1979, שאחריו נולדו עוד שלושה גורים. תוך שבועיים ב-2007 צפו כמיליון וחצי גולשים בקטע וידאו, שהועלה ל-YouTube, שמתעד שתי לוטרות ים אוחזות בידיהן, ונכון להיום (2019) צפו בו כבר מעל ל-22 מיליון גולשים. קטע זה, שצולם באקווריום של ונקובר חמש שנים קודם לכן, היה באותה תקופה קטע הווידאו הפופולרי ביותר בין קטעי הווידאו על חיות שב-YouTube, אם כי מאז הועלו קטעי וידאו אחרים שזכו לצפייה רבה יותר. הלוטרה בעלת הגוון הבהיר יותר בווידאו היא ניאק (Nyac), ששרדה את אסון הנפט של אקסון ואלדז של 1989. ניאק מתה בספטמבר 2008 כשהיא בת 20.
חבר כנסת
סמינר לוינסקי
שפסי
שפסי (רוסית Шепси) הוא נהר קצר הנובע בהר פסאושחו (Псеушхо) בקווקז המערבי ברוסיה. מקורו של הנהר בגובה 750 מטרים לערך, והוא זורם לאורך 22 ק"מ אל הים השחור. הנהר מסמן את גבולה הצפון-מערבי של העיר סוצ'י.
מאריס וורפאקובסקיס
הסכם אדריאנופול
הסכם אדריאנופול או הסכם אדירנה (בטורקית: Edirne Antlaşması; ברוסית: Адрианопольский мирный договор, בצרפתית: Le traité d'Andrinople), המכונה גם אמנת אדריאנופול, היה הסכם שלום שנחתם באדירנה (אז אדריאנופול) שבטורקיה ב-14 בספטמבר 1829, ואשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. החוזה חיזק את העמדה הרוסית במזרח אירופה והחליש את מעמדה של האימפריה העות'מאנית. האמנה הביאה את התלות העתידית של האימפריה העות'מאנית במאזן הכוחות האירופי, וכן קבעה את התפרקותה הסופית של רכושיה הבלקניים.
ההסכם נחתם בידי הרוזן אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב בשם האימפריה הרוסית ועבדול קדיר ביי בשם האימפריה העות'מאנית, ולפיו העניקה האחרונה לרוסים גישה אל שפך הדנובה, והכירה בשליטתם בגאורגיה בנחיצ'יבאן ובחלקים מארמניה. עוד נפתחו מצרי הדרדנלים לתנועת שיט מסחרית, אם כי עניין זה נדרש להסדר נוסף במסגרת הסכם הינקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi Antlaşması; Ункяр-Искелесийский договор) מ-1833. הסולטאן הבטיח מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה.
ארמון שנונסו
סטיב דייוויס
סטיב דייוויס (באנגלית: Steve Davis; נולד ב-22 באוגוסט 1957, בפלומסטד שבלונדון) הוא שחקן סנוקר עבר אנגלי. דייוויס זכה ביותר תארים מקצועניים מכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריית המשחק, עם 94 תארים במספר (28 תוארי דירוג, 56 תארים ללא דירוג, ו-10 תארים קבוצתיים), כולל שש זכיות באליפות העולם בסנוקר במהלך שנות ה-80. כמו כן, זכה דייוויס באות הכבוד כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
קריירה.
דייוויס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1978/1979, בגיל 20. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר הוא נחשב לשחקן הסנוקר הטוב ביותר בעולם, והיה מדורג במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות. דייוויס הגיע לשמונה גמרים של אליפות העולם בסנוקר, אך הפסגה הייתה כשהפך למיליונר הראשון מענף זה. הצלחתו הייתה כל כך גדולה עד שנטען שהיה מופיע בטלוויזיה יותר מראש הממשלה בזמנו.
דייוויס זכה ב-15 תוארי "הכתר המשולש": שש זכיות באליפות העולם, שש זכיות באליפות בריטניה, ושלוש זכיות בטורניר המאסטרס (שלישי בלבד במספר תוארי הכתר המשולש לרוני או'סאליבן וסטיבן הנדרי).
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בתחרות מקצוענית (טורניר קלאסיק 1982). בנוסף, הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריה שביצע מאה רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, ובסך הכול צלח 338 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונת 1987/1988.
אף על פי שלא זכה בתואר משמעותי מאז טורניר המאסטרס ב-1997, הוא שמר על מעמדו ברשימת 16 השחקנים הטובים בעולם כמעט בכל שנה - עד לעונת 2007/2008. גם לאחר מכן המשיך דייוויס לשחק סנוקר מקצועני, לצד עיסוקיו האחרים. בעולם הפּוּל היה אחד ממייסדי גביע מוסקוני בשנת 1994, הנערך מאז מדי שנה בין נבחרת אירופה לנבחרת ארצות הברית, וכן זכה בו עם נבחרת אירופה פעמיים בשנים 1995 ו-2002. בנוסף, פיתח דייוויס קריירה טלוויזיונית כפרשן סנוקר במהלך הסיקור הנרחב של רשת ה-BBC. הייתה לו גם הצלחה מסוימת כשחקן פוקר מקצועי, ולעיתים הוא פועל כדי-ג'יי חובב.
במהלך הקריירה, הרוויח דייוויס מסנוקר בלבד מעל 5.5 מיליון פאונד.
ב-17 באפריל 2016, בגיל 58, הודיע דייוויס על פרישתו מסנוקר תחרותי.
שוואנית
טפרי מקונן
לופה אוקאנדה
לופה-אוקאנדה
גשר עבדאללה