בעקבות המרד הערבי הגדול (בשנים 1936–1939) הוקם ביוזמת הוועד הלאומי מוסד לגביית כספים למימון פעולות ההתיישבות והביטחון השוטף. מוסד זה - "הוועדה היישובית שליד הוועד הלאומי, כופר היישוב – ועדת הביטחון" - פעל בראשות שושני.
ב-1921 היה שושני, במשותף עם שלום פחטר ואברהם קריניצי, חבר הוועדה להקמת משטרת תל אביב, משטרה עירונית עצמאית שפעלה בעיר עד 1932. הוועדה גם בחרה את מפקדה של המשטרה העירונית, חיים אלפרין.
בשנות השלושים נמנה שושני עם מייסדי בנק "הלוואה וחסכון" בתל אביב, ובשנות הארבעים שימש כנשיא "ארגון בעלי תעשיית הדפוס בישראל".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) קראה הסוכנות היהודית לצעירים להתגייס לצבא הבריטי. סעדיה נתמנה לעמוד בראש לשכת הגיוס.
אחרית ימיו, מותו, מורשתו והנצחתו.
בשנת 1966, לאחר 45 שנים כחבר מועצת עיריית תל אביב ו-12 שנים כיושב ראש איגוד הערים של גוש דן ונשיא ארגון תעשיית הדפוס בארץ, פרש סעדיה מפעילות ציבורית אינטנסיבית. הוא עבר לעסוק בעסקיו הפרטיים וכן סייע בהקמת בית מגן דוד אדום ובית מיח"א, מפעלים שאשתו חנה הייתה פעילה בהם.
שושני הוכתר בתואר "אזרח כבוד של העיר תל אביב". בשכונת רמת החייל נקרא על שמו גן ציבורי שנתרם על ידי עובדי מחלקת הגנים שעבדו תחתיו. הקרן הקיימת לישראל נטעה יער על שם שושני ורעייתו חנה ביערות לטרון שבדרך הישנה לירושלים.
סעדיה שושני נפטר ב-13 בדצמבר 1971 ונקבר בבית העלמין שברחוב טרומפלדור בתל אביב.
הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל
הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל היא אחת מוועדות הכנסת הלא קבועות, כלומר, היא וסמכויותיה לא מעוגנות בתקנון הכנסת.
הוועדה הוקמה לראשונה בכנסת ה-12, חודשים ספורים לאחר הקמתה של הרשות הלאומית למלחמה בסמים, ובתחילה הייתה אמורה לפעול במשך שנה אחת בלבד, כדי ללוות את פעילותה של הרשות ואת התיאום בין משרדי הממשלה בתקופה הראשונה לפעילותה. תפקידי הוועדה הוגדרו כ"ליווי הרשות למלחמה בסמים ומשרדי הממשלה העוסקים בנושא, מעקב אחר פעילותם ודרבונם, וגם סיוע פרלמנטרי בהבאת הנושא למודעות ציבורית רחבה ובפעולה לקראת יצירת משאבים להתמודדות רחבה יותר עם הנגע". בראש הוועדה, שנקראה אז, "הוועדה למלחמה בנגע הסמים", עמד עובדיה עלי.
אף שהוקמה כוועדה זמנית, בחלוף שנה לפעילותה הוחלט כי תמשיך בעבודתה עד תום כהונתה של הכנסת ה-12. היא הוקמה מחדש בכל קדנציה בכנסות הבאות. כך הוגדרו תחומי פעילותה בכנסת ה-17: "טיפול מקיף בבעיית הסמים במדינת ישראל; פיקוח על הרשויות העוסקות ומטפלות בכל נושא הקשור לנושא הסמים או הנובע ממנו; לרבות הרשויות המטפלות במניעה, אכיפה, תביעה, שפיטה, טיפול ושיקום; טיפול בכל הבעיות בחברה הישראלית הנובעות מהתמכרותם של אנשים לסם מסוכן, העבירות המבוצעות בשל הדחף לסם מסוכן, או מכל היבט אחר הקשור לסמים; שימוש בסמים מסוכנים לצרכים רפואיים". בכנסת ה-18 הוגדרו סמכויותיה כך: "שימוש בסמים ובסמים מסוכנים, לרבות לצרכים רפואיים, עבירות סמים ועבירות המבוצעות בשל שימוש בסמים מסוכנים, טיפול ושיקום לגבי נרקומנים ונפגעים מסמים, הרשות למלחמה בסמים, מדיניות ציבורית, הסברתית וחינוכית למניעת השימוש בסמים בישראל".
בכנסת ה-20 הוחלט כי חברת-הכנסת תמר זנדברג (מרצ) תהייה ראש הוועדה. זנדברג היא ראש הוועדה הראשונה אשר תומכת בלגליזציה של קאנביס ואף הגישה במהלך כהונתה בכנסות ה-19 וה-20 מספר הצעות חוק בנושא הקאנביס וקאנביס הרפואי.
חינוך אנתרופוסופי
ג'וניור ולס
ג'וניור ולס (באנגלית: Junior Wells; 9 בדצמבר 1934 - 15 בינואר 1998), נולד כעמוס בלאקמור, היה נגן מפוחית וזמר בלוז. ולס היה מהבלוזיסטים הבולטים של שיקגו, ונחשב לאחד מנגני המפוחית המשפעים בבלוז של שיקגו. הוא ניגן בין היתר עם מאדי ווטרס, הרולינג סטונז, באדי גאי, ואן מוריסון מג'יק סאם, לוני ברוקס.
חייו.
ולס נולד בממפיס, טנסי, וגדל בארקנסו. ב-1946 הוא עבר לשיקגו. בגיל 18 החל לנגן באופן מקצועי בלהקת מאדי וטרס. בשנות השישים הוא פרץ והחל להקליט אלבומים גם כמוביל. הוא הקליט שירים שנכתבו על ידי מל לונדון ונחשבים לקלאסיקות של הבלוז האמריקאי. ב-1965 הוא הקליט את האלבום בלוז של איש ההובו, שנחשב לאלבום החשוב ביותר שלו.
הסוף.
בשנת מותו, 1998, הספיק ולס להקליט ארבעה אלבומים, ולהופיע בסרט האחים בלוז 2000. הסרט פורסם פחות מחודש לאחר מותו.
ולס נפטר מלימפומה לאחר מאבק של ארבעה חודשים במחלה.
מערך סיור אויר
ברבג'יה
ברבג'יה (Barbagia) או בסרדית: Barbàgia או Barbaza, הוא אזור הררי שומם המשתרע במרחבים של רכס הרי הג'נרג'נטו (Gennargentu) במרכז סרדיניה. שטח האזור הוא 1,300 קמ"ר ובו 50,000 תושבים.
שמו של האזור מקורו מהשורש הרומאי ברברים והוא נבע מהתנגדות תושביו לשלטון הרומאי. אזור זה היה האחרון באי שקלט את ההשפעות של התרבות הלטינית. המונח ברברי ניתן על ידי בני רומא לתושבים שלא דברו בניבים לטיניים וכאלה היו בני מרכז האי.
אזורים וערים.
אזור ברבג'יה מחולק לארבעה אזורי משנה:
יש המכנים אזור מזרחי יותר על יד אוליאסטרה (Ogliastra) בשם :Barbàgia Trigònia.
האזור נכלל בנפת נואורו הערים המוכרות בו הן: אולצי (Olzai
Aritzo Gavoi, Ollolai, Fonni, Lodine, Desulo, Tonara, Orani, Orgosolo ,Oliena, Mamoiada, Belvì, Seulo, Teti (NU)|Teti, Austis, Tiana.
ערים אלו בעלי אופי מיוחד אשר יש לו השפעה על שפתם ועל תרבותם של תושבי המקום.
מסורת הטורפוס.
באזור קיימות מסורות עתיקות אשר חודשו במטרה לעודד תיירות. אחת מהן היא ה הקרניבל באורוטלי (CARNIVAL IN OROTELLI) של הטורפוס thurpos. הוא חודש בשנת 1979 אחרי שהופסק במלחמת העולם השנייה. הטורפוס הן קבוצות מאורגנות של 20 עד 30 מבוגרים הצועדים יחד בלבוש שחור, בממנה מאורגן תוך הצגת מופע תאטרלי. הם חובשים לראשם בַּרְדָּס שחור, המכונה su gabbanu, העשוי מצמר מחוספס, אשר במקור נועד להגן על הרועים מפני הקור. הפנים צבועים בשחור אשר מקורו בשעם שרוף. הצבע השחור הוא השולט בקרניבל: הכיסוי ראש, הפנים והבגדים - הכל בשחור. הטורפוס נושאים על זרועותיהם או על כתפיהם פעמונים של פרות מרעה במספר ניכר וכבדים למשא. מתחת לגלימה הם לובשים בגדי משי ולרגליהם מגפים שחורות. במרוצת הקרניבל חשים תושבי המקום בהתרחשות אידוע חריג אשר מקורו במיתוס היסטורי המנציח טקס פולחני עתיק. צוותי הטורפוס מוזמנים לשמחות ואף להלוויות ותורמות לטקסיות האירוע.
הם נוהגים לצאת בסוף החורף בשלשות: זוג המתנהג כמו צמד שוורים ואחד המכוון אותם במושכות. הם נעצרים בדרך, פונים למסבאות ומבקשים משקה. במסגרת ההצגה הם משחקים את תפקיד הנפח הבודק את חוזק פרסתם - דבר המסמל את מר גורלם של האיכרים באזור.
אדריכלות נאו-גותית
בית ליד
מייברידג'
טנטריקס
טנטריקס הוא משחק חשיבה אסטרטגי המבוסס על סריג משושה מופשט (אין לוח, מניחים את האריחים המשושים על השולחן).
כלי המשחק מורכבים מ-56 אריחים משושים שונים שכל אחד מהם כולל 3 קווים בצבעים שונים מתוך ארבעת הצבעים: אדום, צהוב, כחול וירוק. כל אחד מהקווים מחבר בין שני קצוות של המשושה.
מטרת המשחק היא ליצור את הקו הארוך ביותר מהצבע שבו בחר השחקן לשחק (הניקוד הניתן על לולאה גדול פי שנים מהניקוד על קו באורך זהה).
חוקי המשחק.
כל שחקן בוחר שש אבני טנטריקס, האבנים מונחות עם הפנים כלפי מעלה כך שכל שחקן רואה את אבני המשחק של השחקנים האחרים.
השחקן הראשון מניח אבן כלשהי במרכז השולחן מתוך ששת האריחים שאצלו וקונה אריח אחר. גם בהמשך המשחק, כל פעולה של הנחת אבן על הלוח מחייבת קניית אבן אחרת.
המשחק ממשיך בכיוון השעון, כשהשחקן הבא מתאים אבן משחק לזו שכבר נמצאת על השולחן, וכך הלאה.
מיקום כפוי.
"מיקום כפוי" הוא כל חלל ריק הנוצר בין לפחות שלוש אבני משחק.
תורו של כל שחקן מורכב משלושה שלבים:
במשחק ובכל הפאזלים, בכל מקום שיש מגע בין אבני טנטריקס, הצבעים של כל הקווים והלולאות חייבים להתאים בדיוק. לדוגמה צבע אדום לצבע אדום, כחול לכחול וכן הלאה. אסור ליצור מיקום כפוי אשר מובילים אליו שלושה קישורים מאותו צבע. אסור להניח אבן רביעית המשיקה למיקום כפוי.
סוזן דייוויס
סוזן קרול אלפרט דייוויס (באנגלית: Susan Carol Alpert Davis; נולדה ב-13 באפריל 1944) היא פוליטיקאית יהודייה אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית. כיהנה בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-53 של קליפורניה משנת 2001 ועד 2021.
ביוגרפיה.
דייוויס נולדה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, אבל בילתה את רוב חייה בקליפורניה. היא סיימה את אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ורכשת את התואר השני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בעלה סטיב דייוויס היה רופא בחיל האוויר האמריקני בזמן מלחמת וייטנאם. אחרי שחזרו לארצות הברית, היא הפכה לעובדת סוציאלית בסן דייגו שבקליפורניה.
קריירה.
דייוויס נבחרה למועצת בתי הספר של סן דייגו ב-1983 ולצידו של נציג יהודי עתידי אחר בוב פילנר, שמייצג כעת גם חלק אחר של סן דייגו. היא כיהנה שם עד 1992, כשרוב הזמן כיהנה כנשיא או סגן נשיא המועצה. ב-1994, היא נבחרה לבית הנבחרים המדינתי של קליפורניה ונבחרה מחדש ב-1996 ו-1998. בבית הנבחרים המדינתי, דייוויס הייתה יושבת הראש של הוועדה להגנת הצרכן, הוועדה ליעילות ממשלתית והוועדה לפיתוח כלכלי. היא חיברה חוק מדינתי שנותן לנשים גישה ישירה למיילדות וגניקולוגים ללא הפנייה מהרופא הראשי שלהן.