לומרנץ היה צייר חובב, השתתף בתערוכות קבוצתיות והציג שלוש תערוכות יחיד, אחת מהן בסטודיו של הצייר איתמר סיאני ביפו.
ג'קי לומרנץ התגורר בתל אביב עם בת זוגו, ציונה גולדמן. לו שני ילדים מנישואיו הראשונים.
נפטר ביוני 2021.
מחקריו.
תאוריית הא-אינטגרציה.
תאוריה שפיתח לומרנץ העוסקת בדיאלקטיקה בחיים עם ניגודים בלתי פתירים. התאוריה גורסת כי בני האדם מסוגלים לשאת דברים מנוגדים, שאינם רציפים, אינם עקביים, חסרי לוגיקה ואף פרדוקסליים ויחד עם כך מסוגלים לחיות בתחושות של שלמות עצמית ושלווה. התאוריה מסבירה את הגיוון בחיים וכן את הכוח האנושי להתקיים ולהתפתח חרף החיים המורכבים והמסובכים הכרוכים בחוסר ודאות, טראומות ונדודים. תאוריית הא-אינטגרציה מנוגדת להשקפות מקובלות בפסיכולוגיה ההתפתחותית (תיאורית אריקסון הגורסת אינטגרציה מסודרת של התנסויות החיים) ובפסיכולוגיה החברתית (תיאורית העקביות, כגון הדיסוננס הקוגניטיבי).
בריאות נפשית בזיקנה.
ג'קי לומרנץ היה חלוץ בישראל ביישום הפסיכולוגיה הקלינית על אוכלוסיית הזקנים. הוא מיפה את הצרכים של הבריאות הנפשית של אנשים זקנים, בחן אמצעים פסיכולוגיים למדידת הפרעות בבריאות הנפשית, בראש ובראשונה דיכאון. בנוסף לכך תיאר את המודלים השונים לסיוע נפשי לאנשים זקנים, בכלל זה פסיכותרפיה. פרויד סבר שישנה השפעה מועטה לטיפול נפשי בגיל המבוגר ובגיל הזיקנה. לומרנץ חקר את הנושא, הראה שטיפולים נפשיים בגיל הזיקנה עוזרים וחשובים. לומרנץ סבר כי יצירתיות היא תנאי להזדקנות מיטבית, וכן סבר כי ישנה נטייה לשפוט יצירתיות לפי תוצריהם של גאונים, אולם יצירתיות היא היכולת ליצור עבודה חדשנית בתחומים שונים. היצירתיות עשויה להופיע גם בחייהם של אנשים שגרתיים באמצעות פתרונות מקוריים ובלתי שגרתיים לאתגרי היום יום. זיקנה שמתאפיינת בהליכה בתלם ובנוקשות, עלולה לדכא את היצירתיות; מאידך, אדם זקן השומר על חירות נפשית, גמישות והסתגלות, גם אם הוא עובר קשיים בריאותיים, עשוי להיות יצירתי. אובדן וסבל עשויים תכופות להוביל ליצירתיות.
ניצולי השואה.
לומרנץ הרבה לחקור את ההשפעה ארוכת הטווח של השואה על ניצולי השואה. הוא בדק את השפעת התנסותם בשואה בגיל צעיר על חייהם המאוחרים, חייהם של הניצולים לאחר השואה, מאפייני הטראומה, תפישת הזמן, התפתחותם הפסיכולוגית והמסגרות החברתיות בהן השתלבו.
הוא הפך את חקר ניצולי השואה לתחום מרכזי בתארים הראשון והשני והעביר עליהם עשרות סמינרים. הוא אפיין את השפעה המתודולוגיה המחקרית על מצבם של הניצולים. לומרנץ הראה כיצד ניצולים רבים גילו יכולת התמודדות מעולה. הוא סבר כי מתן דגש לתגובות פסיכופתולוגיות אצל ניצולים גורם לדימוי מעוות שלהם, שממעיט מחוסנם הנפשי.
מצבי לחץ וטראומה.
לומרנץ חקר הלומי קרב, פגועי ראש וכאב. הוא היה ממייסדי מסגרות הטיפול הראשונות בשדה הקרב בהלומי קרב במלחמת יום הכיפורים. בנוסף לכך חקר את השפעותיהן הנפשיות של מלחמת לבנון הראשונה ומלחמת המפרץ. ברוב העבודות הללו תיאר את ההתמודדות והשיקום והציע דרכי טיפול.
תפישת המרחב והזמן.
לומרנץ חקר את התפישה הפיזיקלית של המרחב ותפישת הזמן, בשלושה היבטים: השואה, ההתפתחות האישיות ובריאות הנפש. הוא הראה שהזמן יוצר תחושה של התקדמות עקבית לעבר יעדים, אולם גם תחושה של מעגליות, שבו ההתנסויות חוזרות על עצמן. הזמן גם משרה עלינו תחושה של פסיביות מתחמקת, מחד ואקטיביות שמניעה אותנו להספק אפקטיבי, מאידך.
שמעון מזוז
שמעון מזוז (נולד בשנת 1955 בתוניסיה) הוא איש ציבור, כלכלן ישראלי, מכהן כראש המועצה המקומית מיתר.
ביוגרפיה.
מזוז נולד בספקס שבתוניסיה להוריו עמוס וטיטה. את השכלתו היסודית קנה בבית הספר אליאנס בעירו. עלה ארצה בשנת 1969 לשכונה ד' בבאר שבע. למד בתיכון מקיף ג' בעיר.
בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בעבר ניהל מפעל בטון גדול בבאר שבע. בעל רישיון תעופה ומשמש כטייס חובב.
בשנת 1991 עבר להתגורר במיתר. בשנת 2008 נבחר לחבר המועצה המקומית, עד לשנת 2013.
במשך כ-18 שנה שימש כגזבר עיריית דימונה, ועד שנת 2017 שימש גם כמנכ"ל החברה הכלכלית בעיר.
בבחירות המוניציפליות בשנת 2009 התמודד על ראשות המועצה המקומית והפסיד לאבנר בן-גרא, אך המשיך לכהן כחבר מועצה. בבחירות בשנת 2018 התמודד מול בן-גרא וחברי המועצה חדוה שקד ושמעון פרץ, זכה במקום השני ועלה לסיבוב השני, בו גבר על פרץ ברוב של 51.73 אחוזים, ונבחר לראשות המועצה.
בשנת 2020 פרסם פרץ, המשמש כיו"ר האופוזיציה במועצה, פרסומים בעמוד הפייסבוק שלו, מהם משתמע כי מזוז נהג בשחיתות בפרויקט של היזם יגאל דמרי, במכרז להחלפת פנסי רחוב במועצה ועוד. מזוז הגיש תביעת לשון-הרע כנגד פרץ.
בשנת 2021 הצטרף למפלגת "תקווה חדשה".
חיים אישיים.
נשוי לרחל, מורה, ואב לארבעה ילדים. בנו הוא עורך הדין אדיר מזוז, הידוע בתחום לשון הרע ובן-דודו הוא ניצב פרץ עמר, מפקד מחוז דרום במשטרת ישראל.
אינדיאן איירליינס
אינדיאן איירליינס (בהינדית: इंडियन एयरलाइंस, באנגלית: Indian Airlines) או אינדיאן הייתה חברת הדגל של הודו יחד עם אייר אינדיה, עד אשר התמזגה לאייר אינדיה ב-26 באוגוסט 2011. החברה התמקדה בעיקר בהפעלת טיסות ליעדים פנימיים, אך כללה גם טיסות ליעדים בינלאומיים במדינות שכנות באסיה.
תולדות החברה.
לאחר הלאמת תעשיית התעופה ההודית ב-15 ביוני 1953, הוקמו שתי חברות תעופה חדשות: אייר אינדיה עבור טיסות בינלאומיות, ואינדיאן איירליינס עבור טיסות פנימיות. ב-1 באוגוסט 1953, החלה אינדיאן איירליינס לתפעל את טיסותיה הראשונות עם צי של 99 מטוסים.
בנובמבר 1976, נמסר מטוס האיירבוס A300 לחברה והייתה לחברת התעופה הראשונה באסיה עם מטוס נוסעים מסוג זה. ביוני 1989, נמסרו לחברה 19 מטוסי איירבוס A320.
בדצמבר 2005, עוצב לחברה לוגו חדש תחת שם מקוצר יותר - אינדיאן, והפך לשמה הרשמי של החברה.
ב-2007, החלו שתי החברות בתהליך של מיזוג תחת קוד יאט"א משותף. צעד זה נוזם כדי ליצור חברה חזקה וחסינה, אשר תוכל להתחרות בהצלחה נגד חברות בתחרות הגוברת בענף התעופה. בפברואר 2011, התמזגו שתי החברות לחברה אחת - אייר אינדיה, תחת קוד יאט"א משותף.
צי המטוסים.
החברה הפעילה צי של מטוסים בעיקר ממשפחת מטוסי האיירבוס A320.
קזווין (עיר)
קזווין () היא עיר בצפון-מערב איראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה כ-143 ק"מ צפון-מערבית לבירה טהראן בגובה 1,278 מטרים מעל פני הים. כיום ידועה העיר כבירה הקליגרפית של איראן וגם בשל הבקלווה, דפוסי שטיח, משוררים והשפעת האתנולקט הפהלוי על המבטא הפרסי המקומי. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 402,748 בני אדם.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור זה לפני כ-9,000 שנה. שם העיר קזווין נגזר משמם של אנשי כספיאן , אשר על שמם נקרא גם הים הכספי. העיר הנוכחית הוקמה ככל הנראה על ידי שאפור השני כשבנה לעצמו טירה על מנת להשליט סדר באזור.
בשנת 644, נכבשה העיר על ידי ערבים.
במהלך הפלישה המונגולית במאה ה-13 נפלה העיר לידי המונגולים ונחרבה על ידי הולאגו חאן.
מ-1548 עד 1598, קזווין הייתה עיר הבירה של האימפריה הספווית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הופצצה העיר בידי ברית המועצות. בשנת 1921, הוביל רזא ח'אן יחידת פרשים מקזווין לטהראן להפיכה צבאית וייסד את שושלת פהלווי.
חלמיש (יישוב)
בית הדין לעבודה
Me and Bobby McGee
Me and Bobby McGee ("אני ובובי מק'גי") הוא שיר מאת קריס קריסטופרסון ופרד פוסטר. במקור בוצע השיר על ידי רוג'ר מילר ב-1969, אך הוא התפרסם בעקבות ביצועה של ג'ניס ג'ופלין (שירה וגיטרה) שראה אור רק לאחר מותה, בינואר 1971 והוא אחד השירים המזוהים עמה ביותר. השיר הגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100 ושהה בו שבועיים במרץ 1971 (היה זה השיר השני בהיסטוריה שהגיע לראש המצעד לאחר מות מבצעו, הראשון היה Sittin' On The Dock of the Bay מאת אוטיס רדינג ב-1968). במצעד השנתי של אותה שנה הגיע השיר למקום ה-11. בנוסף הקליטו את השיר אמנים נוספים, בהם גרייטפול דד, קני רוג'רס, גורדון לייטפוט, ג'רי לי לואיס, ג'וני קאש, קריסטופרסון עצמו ועוד. בשנת 2002 הוכנס השיר להיכל התהילה של פרס גראמי.
סיפור השיר.
השיר מספר על זוג נוודים הנודדים בטרמפים ברחבי דרום ארצות הברית. השיר מתחיל בטרמפ מבאטון רוז' לניו אורלינס בלואיזיאנה, ובהמשך מתואר מסע שעובר בדרך מקנטקי לקליפורניה, שם נפרדות דרכיהם ליד העיר סלינאס. במילים המקוריות של קריסטופרסון בובי היא אישה, אך כיוון שהשם "בובי" יכול להיות של גבר או אשה, ניתן לשיר את השיר בהיפוך תפקידים כך שבובי הוא גבר תוך שינוי מילים ספורות, כפי שעשתה ג'ופלין בגרסה שלה.
בעברית.
בעברית שרה את השיר גל דה פז, שתרגמה אותו גם להוויה הישראלית בשם "קובי שלי".
השיר מוזכר בשירו של נמרוד גאון "שיר חייל", שבוצע על ידי שלמה ארצי באלבומו "דרכים" ("בלוז ישן על בובי מק'גי").
ישראל גל (פינצ'בסקי)
מושל אוקלהומה