האירופאי הראשון שביקר באי היה הימאי ומגלה הארצות האנגלי ג'ורג' ונקובר ב-22 בדצמבר 1791. הוא כינה את האי "אוֹפַּרוֹ" (Oparo). המגע עם האירופאים חשף את התושבים לאלכוהול ולמחלות מידבקות. ובין 1824 ל-1830 מעל לשלושה רבעים מהאוכלוסייה נספה. ב-1861 פשטו על האי סוחרי עבדים מפרו במטרה לחטוף עובדים למכרות הגואנו. כאשר בלחץ צרפתי הוחזרו לאי הניצולים הם הביאו איתם את מגפת האבעבועות השחורות. ב-1826 התגוררו באי כ-2,000 תושבים, ארבעים שנים אחר-כך היו פחות מ-120.
ממלכת אי עצמאית הוגדרה כשטח חסות צרפתי ב-1867. הבריטים הקימו על האי תחנה לאספקת פחם, מה שדרבן את צרפת לספח את האי רשמית ב-6 במרץ 1881. עקב כך בוטלה המונרכיה המקומית והמלכה האחרונה, פארימה, הודחה ב-18 ביוני 1887.
האתנוגרף הנורווגי תור היירדאל והארכאולוג האמריקאי ויליאם מולוי (William Mulloy) ערכו חפירה ארכאולוגית במורונגו אוטה, במטרה למצוא קשר בין רפה איטי לרפה נוי (אי הפסחא). חפירות נוספות נערכו רק 50 שנים אחר-כך ב-2001 על ידי צוות בראשות דאגלס קנט ואתול אנדרסון (Douglas Kennett, Atholl Anderson).
רפה איטי הוא ביתה של מקהלת טהיטי, שבה משתתפים שליש (כ-120 איש) מכלל התושבים של האי, והם נוהגים לבצע שירים מסורתיים.
אקולוגיה.
"שמורת מאנאטו של פולינזיה הצרפתית" היא שמורה שנועדה להגן על בעלי החיים ועל שרידי המבצרים שעל קו הרכס בדרום רפה איטי. השמורה שוכנת בסמוך לדרום האוראי.
רפה איטי הוא בית הגידול למין היונה המכונה "יונת הפירות של רפה" ("Ptilinopus huttoni") האנדמית לאי ומצב השימור שלה מוגדר פגיע בשל אובדן בית הגידול וטריפה על ידי חתולי רחוב ובשל ציד. בשנים 1989–1990 הוערך גודל האוכלוסייה ב-274 פרטים. עופות נוספים כוללים את מין הסערון "Pterodroma ultima" שמצב השימור שלו קרוב לאיום ואת מין היסעור "Puffinus newelli" המצוי בסכנת הכחדה, שניהם מקננים באי במספרים קטנים ואת חרמשון טהיטי ("Numenius tahitiensis") הפגיע, שאינו מקנן באי, אך עובר בו בעת הנדידה. בשל חשיבותו למינים אלו האי מוכר כ על ידי ארגון שימור העופות הבינלאומי .
מנהל.
הקומונה "רפה" כוללת את האי רפה איטי ועוד ארבעה איים בלתי מיושבים (סלעי מארוטירי).
וסט מידלנדס
וסט מידלנדס (באנגלית: West Midlands) הוא מחוז מטרופוליטני () הממוקם באזור מערב המידלנדס באנגליה. המחוז נוצר לאחר חקיקת חוק הרשויות המקומיות (1972) כשהוא מורכב בחלקיו מן המחוזות ווסטרשייר, ווריקשייר וסטפורדשייר. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא ברמינגהאם.
נכון לשנת 2014, חיים בווסט מידלנדס כ-2,808,356 תושבים, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס השני בגודלו באנגליה אחרי לונדון רבתי. למרות שהמחוז הוקם מבחינה רשמית רק בשנת 1974, כבר שנים רבות שקיימות באזור זה תעשייה ומסחר משגשגים. קובנטרי הייתה אחת הערים החשובות באנגליה בימי הביניים, ובברמינגהם ישנה תעשייה מפותחת (בדגש על נשק) עוד מהמאה ה-16. האזור התפתח מאוד בימי המהפכה התעשייתית. בשנת 1996 הוחלט להגדיל את כוחו של המחוז.
המחוז ללא מוצא לים, והוא גובל במחוזות ווריקשייר במזרח, ווסטרשייר בדרום וסטפורדשייר במערב. וסט מידלנדס הוא אחד מהמחוזות העירוניים ביותר בבריטניה עם הערים ברמינגהם, וולברהמפטון וערים נוספות. עם זאת, בין המטרופולין הגדול של רעים אלו לבין קובנטרי ישנה רצועה כפרית של כ-24 קילומטרים.
דוד בלוך (מוזיקולוג)
ססיל מאדיגן
ססיל תומאס מאדיגן (באנגלית: Cecil Thomas Madigan; 15 באוקטובר 1889 - 14 בינואר 1947) היה מגלה ארצות וגאולוג אוסטרלי, שנולד ברנמארק, דרום אוסטרליה.
ביוגרפיה.
אחרי לימודים בקולג' הנסיך אלפרד באדלייד ובאוניברסיטת אדלייד, זכה מאדיגן ב-1911 במלגת רודז ללימודי גאולוגיה במגדלן קולג', אוקספורד. באותה שנה הזמין אותו דאגלס מוסון להצטרף כגאולוג אל המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה. בדצמבר 1911 הפליגו אנשי המשלחת מהובארט על סיפון ה"אורורה". בינואר 1912 הגיעו למפרץ קומונוולת' בארץ אדלי, אנטארקטיקה, שם הקימו קבוצת מבנים, שנודעו בהמשך כ"צריפי מוסון". משם יצא מאדיגן בראש כמה משלחות אל אזורים לא-ממופים של ארץ אדלי וארץ המלך ג'ורג' החמישי. המשלחות האלה אספו מידע חיוני על קיומו של פחם באנטארקטיקה. בשובם לאוסטרליה, עוטר מאדיגן במדליית הקוטב המלכותית.
במלחמת העולם הראשונה שירת מאדיגן בצרפת, בחיל ההנדסה המלכותי. הוא לחם בקרב לוז, שם נפצע, ובקרב על הסום. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, השתתף מאדיגן במספר רב של סקרי אוויר ב"אזורים נטולי הנתיב" של מרכז אוסטרליה, ובמהלכם כינה את מדבר סימפסון על שם נשיא הסניף הדרום-אוסטרלי של החברה הגאוגרפית של אוסטרלו-אסיה - אלפרד אלן סימפסון. ב-1939 עמד בראש המשלחת הגדולה הראשונה שחצתה את מדבר סימפסון. אף כי לא היה הראשון שחצה את המדבר, הוא התפרסם כאחרון החוקרים ה"קלאסיים" של מרכז אוסטרליה. במשך שנים רבות עבד מאדיגן כמרצה לגאולוגיה באוניברסיטת אדלייד.
ארתור סובייך
ארתור סובייך (נולד ב-12 ביוני 1990 ברודה שלונסקה) הוא כדורגלן פולני המשחק כחלוץ בלך פוזנן.
קריירת מועדונים.
סובייך התחיל לשחק בקבוצת רוך חוז'וב, בה שיחק במשך ארבע שנים. ביולי 2010, עבר לשחק במדי פולוניה ורשה תמורת מיליון אירו. אחרי עונה אחת בלבד, בה כבש 9 שערים ב-23 משחקי ליגה, זכה בתואר "תגלית השנה" בליגת העל הפולנית.
ב-30 ביוני 2011, סובייך עבר למועדון הבונדסליגה הנובר 96, כאשר חתם על חוזה תלת-שנתי במועדונו החדש. במאי 2013, המועדון הכריז שהוא האריך את חוזהו של סובייך עד ל-30 ביוני 2017. עם תום חוזהו, שוחרר סובייך מהקבוצה.
בקיץ 2017 חתם סובייך בדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה. סובייך שיחק במועדון עונה אחת, ובסיומה חזר למולדתו פולין, שם חתם בלכיה גדנסק.
ב-15 בינואר 2020, סובייך חתם בפתיח קארגומרוק מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית.
לאחר ששיחק בנבחרת פולין עד גיל 21, סובייך קיבל את זימונו הראשון לנבחרת הפולנית הבכירה במאי 2010. משחק הבכורה שלו במדיה היה מול פינלנד, אחרי שנכנס כמחליף במקום אירנוש יילן בדקה ה-89 של המשחק שהסתיים בתוצאת תיקו 0-0. הוא כבש את שערו הראשון עבור מולדתו ב-22 במאי 2012, בניצחון 0–1 במשחק הידידות מול לטביה.
הוא נמנה בסגל נבחרת פולין לטורניר הגמר של יורו 2012.
סלומה
סלוֹמֵה או סלוֹמֵי (Σαλώμη, Salome) היא הצורה היוונית של השם העברי "שלום".
דיני ישראל
דיני ישראל (באנגלית: Diné Israel) הוא אחד מכתבי העת של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, המתמקד בחקר המשפט העברי ותחומים הגובלים בו. כתב העת נוסד בשנת 1969. הוא יוצא לאור פעם בשנה בהוצאה משותפת של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובית הספר למשפטים ע"ש בנג'מין קרדוזו בישיבה יוניברסיטי שבניו יורק, וכולל חלק עברי וחלק אנגלי.
עורכי כתב העת הנוכחיים הם ד"ר שי ווזנר מאוניברסיטת תל אביב ופרופסור סוזן לאסט סטון (Suzanne Last Stone) מישיבה יוניברסיטי (המשמשת גם כמרצה אורחת בפקולטה למשפטים בתל אביב).
היסטוריה.
כתב העת נוסד בשנת 1969 על ידי פרופסור זאב פלק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ויצא לאור מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1970, הצטרף לעריכה פרופסור אהרן קירשנבאום, שערך יחד עם פלק את כתב העת במשך שבע שנים. בשנים אלו, כתב העת עסק בעיקר בתחום דיני המשפחה בראי המשפט העברי וההלכה היהודית והיווה במה אקדמית מרכזית לתחום זה.
בשנת 1977 קירשנבאום החל לערוך את כתב העת בעצמו – תפקיד שאותו מילא עד לשנת 1998, במקביל לעשייה נמרצת שהקדיש לפיתוח חקר המשפט העברי באקדמיה. עם פרישתו לגמלאות של קירשנבאום, התמנה בשנת 2001 מחליפו, אריה אדרעי. בשנת 2006 הצטרפה לתפקיד העורכות ראש המרכז לחקר המשפט העברי בישיבה יוניברסיטי, פרופסור סוזן לאסט סטון וב-2016 הצטרף ד"ר שי ווזנר.
מתחרו של "דיני ישראל" הוא "שנתון המשפט העברי", שנוסד בשנת 1973 בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית על ידי שופטי בית המשפט העליון מנחם אלון וחיים כהן.
מעמד כתב העת.
"דיני ישראל" נחשב כיום לאחד מכתבי העת המובילים בתחום המשפט העברי בישראל. מאמרים המתפרסמים בו מצוטטים תדיר בספרות המשפטית ובפסיקת בתי המשפט בישראל ובפרט בפסיקת בית המשפט העליון.
אף שכתב העת עוסק בתחום צר וספציפי מבחינה משפטית ומחקרית, הוא זוכה להערכה אקדמית גבוהה בישראל ומוכר ככתב עת מסוגה "עלית" ברשימות ובדירוגים אקדמיים שונים.
בשנת 2012 דורג כתב העת בקטגוריה B של "מדד ירושלים לסיווג כתבי עת במשפטים", שהוכן על ידי וועדה בראשות פרופ' איל זמיר. המדד משוקלל ומכיל כתבי עת זרים וישראליים יחדיו. רק כתבי עת זרים, של מוסדות המשתייכים ברובם לליגת הקיסוס בארצות הברית, נכללו תחת קטגוריה A ("כתבי העת המעולים ביותר בתחום"). לקטגוריה B ("כתבי העת הטובים ביותר ברוב תת-התחומים של הדיסציפלינה") נכללו 4 כתבי עת ישראליים, ובהם "דיני ישראל", שנכלל יחד עם מתחרו "שנתון המשפט העברי". כתבי העת הנוספים הם "עיוני משפט" ו"משפטים" - כתבי העת הכלליים המובילים בשפה העברית.