הפסלים, שניצבו בראש מבנים, גרמו לצופים רבים לחשוב שמדובר באנשים העומדים להתאבד.
הפסלים הוצגו בסצנת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Ashes to Ashes".
נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל
נבחרת הגברים של פוארטו ריקו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת החסות האמריקאית. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הפוארטו ריקנית.
נבחרת פוארטו ריקו היא אחת הנבחרות החזקות באמריקה אך לא מחוצה לה. היא זכתה שלוש פעמים באליפות אמריקה בכדורסל (בשנים 1980, 1989, 1995) ובאליפות העולם בכדורסל שיאה הוא המקום הרביעי (בשנת 1990), כשמאז לא שיחזרה את ההישג.
הנבחרת השתתפה במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי בשנת 1964.
סטיב הוקר
דייוויד אירוינג
מנחם עזריה מפאנו
רבי מנחם עזריה מפאנו, המכונה גם עמנואל דה-פאנו או בקיצור: הרמ"ע מפאנו (ה'ש"ח - ד' באב ה'ש"ף; 1548 - 3 באוגוסט 1620) היה רב, פוסק ומקובל. נחשב לגדול המקובלים באיטליה.
תולדות חייו.
מנחם עזריה מפאנו נולד בעיר בולוניה שבאיטליה. מוצא משפחתו היה מהעיר פאנו (Fano) - עיר קטנה ליד פזארו (Pesaro) במחוז מארקה, בו ישבו יהודים כבר במאה ה-14, ובשנת 1542 הגיעו אליה יהודים נוספים מסיציליה. אביו, רבי יצחק ברכיה, היה ממיוחסי העיר ומיקיריה. מנחם עזריה נישא לרחל, בתו של ר' יצחק פואה ממנטובה, מגדולי רבני איטליה באותה עת.
אחרי שלמד תלמוד והלכות, בין השאר מפי רבי משה פרובינצאלו, שקד על לימוד הקבלה, בהם הושפע בעיקר מרבו, רבי עזרא מפאנו ממנטובה (כפי שהוא מציין בהקדמה לספרו פלח הרימון: "זכות מורי הר"ר עזרא נרו איש מנטובה וצדקתו לעולם תעמוד שהכניסני מנעורי לחצר גינת ביתן החכמה החביבה הזאת"), וכן מרבי משה קורדובירו, מרבי ישראל סרוק מצפת, ומרבי ישמעאל חנינא בן מרדכי מוולמונטונה (Valmontone).
בצעירותו למד בוונציה, עם חכמי העיר ומקובליה. בסביבות גיל שלושים הוא התחיל להתפרסם, ובשנת של"ד (1574) מינה אותו רבי יוסף קארו לפקח על הדפסת ספרו "כסף משנה".
הרמ"ע מפאנו תואר כראש ישיבה אליו נוהרים רבים בעיר רג'ו אמיליה שבה הייתה קהילה יהודית חשובה. מהעיר רג'ו עבר לעיר חותנו, מנטובה. בין היתר שימש הרב מנחם כפטרון לפילוסוף, הרופא והמקובל ר' אברהם בן חנניה יגל, העסיקו כמורה בביתו והתכתב עמו לאחר מכן.
גם במנטובה הקים הרמ"ע מפאנו ישיבה גדולה, והוא נחשב לאחד מעשיריה. בין תלמידיו הבכירים ניתן למנות את ר' אהרן ברכיה ממודנה, מחבר הספר "מעבר יבוק" ור' יצחק לומברזו מתוניס, מחבר הספר "זרע יצחק". לישיבה זו הגיע ר' ישראל סרוק, מיד ובסמוך לפטירת האר"י ובכך הפכה הישיבה לקו התפר בין קבלת הרמ"ק לתפוצת קבלת האר"י באירופה. הוא נשאר במנטובה לשארית חייו ובה גם נפטר.
פולמוס הזקן.
דור אחר רמ"ע התעורר פולמוס הזקן עקב טענה שהעלה אותה לראשונה על הכתב רבי שבתי באר, תלמידו של הרמ"ע, בספרו באר עשק לפיה היה רבי מנחם עזריה מגולח זקן. הרקע לעיסוק בשאלה זו הוא מנהגם הידוע של רבים מיהודי איטליה לגלח את זקנם, בניגוד למנהג היהודי הרווח בשאר הקהילות, דבר שהעלה שאלות הלכתיות ואחרות שעסקו בהם פוסקי זמנם. הרב באר, בתשובה שכתב בעניין זה בה עסק בשאלת הזקן מן הצד ההלכתי והקבלי וטען בין היתר כי לאחר בדיקה וחקירה שעשה אודות מנהגו של הרמ"ע התברר לו כי הרמ"ע נהג "להסתפר בזקנו" בכל ערב שבת. לעדות זו הייתה חשיבות רבה בשל העובדה שהרמ"ע היה ידוע כגדול מקובלי דורו. לעומתו, רבי יוסף אירגאס בספרו דברי יוסף מביא את דברי הרב באר ומתעמת עמו. בין היתר התקיף את חוסר ידיעתו של הרב באר בתורת הקבלה (עובדה שהרב באר הודה בה בעצמו בתשובתו) וסיפר כי בירר אצל המקובל רבי בנימין הכהן ויטאלי אודות דברים אלו, והלה סיפר לו שבעצמו ראה את תמונת הרמ"ע במנטובה "והוא בזקן מלא על כל גדותיו". הרב אירגאס טען שאף מלשון העדות ששמע הרב באר שהיה הרמ"ע "מסתפר בזקנו" אינה טוענת שהיה הרמ"ע מגולח אלא שהיה מספרו. בספר "תולדות רבינו מנחם עזריה מפאנו" (פעטרקוב, תרס"ד) מקדיש המחבר פרק שלם לבירור זה, ומביא בו מקורות שונים המביאים עדויות המוכיחות כי לרמ"ע היה זקן. בין השאר מובאת עדותו של הרב אליהו משה פאניז'יל "שראה את צורת הרמ"ע בישיבת החכם כהר"ר יוסף ירא אבד"ק פירארה אשר באיטליה והוא בג"כ בחתימת זקן מלא". התמונה של הרמ"ע בזקן, כותב המחבר, הגיעה מר' יוסף ירא "ששלח לפקידי ק"ק מנטובה להעתיק על ידי רשומת האור את התמונה מציור קדמון שיש להם".
לעומת זאת, היש"ר מקנדיאה מעיד על הרמ"ע מפאנו שהיה מגולח, וכן החת"ם סופר מביא זאת בתשובותיו, ומסביר שהמקובלים אומרים שחוץ-לארץ "אינה כדאית לקדושת גידול הזקן".
הגותו.
הרמ"ע מפאנו כתב כשלושים ספרים העוסקים בהלכה ובקבלה. ספרו החשוב ביותר הוא ספר התשובות שלו, הקרוי "שו"ת הרמ"ע מפאנו". נוסף על כך הוא חיבר את סדר העבודה למועדים, לשבת וחול. כמו כן חיבר את הפיוט: "אדון לכל פועל, בית אראל תברך" בו חתום שמו. פסקיו משוקעים בספרות הפסק בדורות שאחריו, וה"מגן אברהם" על השולחן ערוך מרבה לצטטו.
ספרים חשובים נוספים הם "יונת אלם" על חוכמת הקבלה וכנפי יונה - כוונות התפילות, רמזים ויחודים, גלגולי נשמות, עשרה מאמרות, ועוד. אלפסי זוטא, גלגולי נשמות, כנפי יונה, מאמר הנפש, מאמר מאה קשיטה, מאמר ימין ה' רוממה, מאמר ימין ה' עושה חיל, תיקוני תשובה, מאמר מעין גנים, כוונות תקיעות שופר, שבעים ושתים ידיעות, שפת אמת, תק"ן ליקוטים.
הוא תיקן תקנות לקהילות יהדות איטליה בענייני התפילות ונוסחיהן. בין השאר, ממנו נתפשט המנהג לקום באשמורת כל יום ולהתפלל סליחות ותחינות - כעדות ר' אהרן ברכיה ממודנה: "ועליו נאמר שהוא בבחרותו התחיל להנהיג בויניציא בק"ק איטליאני יצ"ו לקום באשמורות ואחריהם החזיקו הרבה יחידים מקהלות איטליה ישמרם ה' ותקבל תפילתם ברחמים".
אחד המנהגים הבולטים המיוחסים אליו הוא הנחת תפילין בשעת תפילת המנחה (לקראת ערב), בצומות י"ז בתמוז, י' בטבת, וצום גדליה. למעשה הרמ"ע אישר הנחת תפילין במהלך היום כולו, ובמיוחד בשעת תפילת המנחה, בכל ימות החול של השנה, וכהמשך למנהג המצוי בימיו. גם הרשאה זו נתפסה כ'מנהג הרמ"ע מפאנו' - והונהג בידי יחידי סגולה בין הפרושים, וכן בין חלק מהחסידים.
רומח הפרשים
The 4400
פינס
הוגו בוס
הוגו בוס (Hugo Boss AG) הוא בית אופנה גרמני הפועל מן העיר מצינגן (Metzingen) שבבאדן-וירטמברג, המתמחה באופנת עילית לגברים. מותגי בית האופנה מופצים ב-103 מדינות בעולם ונמכרים ביותר מ-5,000 חנויות. המוצרים שהחברה מייצרת ומפיצה כוללים: ביגוד, נעליים, בשמים ואבזרי אופנה. בשנת 2018 היה מחזור המכירות של חברת הוגו בוס 2.7 מיליארד אירו.
היסטוריה.
בית האופנה קרוי על שם הוגו פרדיננד בוס (1948-1885) אשר יסד את החברה בשנת 1923 במצינגן, גרמניה, שם היא עדיין פועלת. בשנת 1924 הוא הקים מפעל יחד עם שני שותפים. החברה ייצרה חולצות, ז'קטים, בגדי עבודה, בגדי ספורט ומעילי גשם. בשל האקלים הכלכלי של גרמניה באותה תקופה, בוס נאלץ לפשיטת רגל. בשנת 1931 הוא הגיע להסכם עם נושיו והשאיר בידיו שש מכונות תפירה כדי להתחיל מחדש.
מעורבות בייצור מדים עבור הנאצים.
הוגו בוס היה חבר המפלגה הנאצית החל משנת 1931. בין השנים 1932–1945 עיצבו פרופ' קרל דיביטש וולטר הק את המדים השחורים לאס אס וייצורם נעשה בידי חברת הוגו בוס. במלאכה הועסקו גם עובדי כפייה. הוגו בוס עיצב וייצר גם את החולצות החומות עבור האס אה, פלוגות הסער הנאציות, וחלק ממדי האס אס. בנוסף עסקה החברה באותה תקופה בייצור מדים לשירות הדואר והמשטרה בגרמניה. בשנת 1997 הכירה החברה בשירותים שנתנה לשלטון הנאצי בגרמניה וטענה שהייתה אחת מאלפי חברות אשר נתנו שירותים דומים בתקופת גרמניה הנאצית.
בספטמבר 2011, התנצלה החברה באופן פומבי על שימוש בעובדי כפייה בתקופת הנאצים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, נאסר על הוגו פרדיננד בוס להיות בעל עסקים כתוצאה ממעורבותו במפלגה הנאצית. חתנו יוגן הולי השתלט על הבעלות והניהול של החברה וייצר בגדי עבודה. בשנת 1950, קיבלה החברה את ההזמנה הראשונה שלה לחליפות גברים, וכתוצאה מכך התרחבה ל-150 עובדים עד סוף השנה. עד 1960 ייצרה החברה חליפות מוכנות בהזמנה. בשנת 1969 פרש יוגן הולי לפנסיה והשאיר את החברה לבניו, שהחלו בפיתוח פעילות בינלאומית. בשנת 1970 יוצרו החליפות הראשונות תחת המותג "בוס", כאשר המותג הפך לסימן מסחרי רשום בשנת 1977. באותן השנים החלה החברה בשיתוף פעולה עם הספורט המוטורי, נתנה חסות לנהג הפורמולה 1, ניקי לאודה, ובהמשך לקבוצת מקלארן.
בשנת 1984, הושק הבושם הראשון של המותג Boss. שנה אחר כך הונפקה החברה בבורסת פרנקפורט.
בשנת 1987, החלה לתת חסות לגביע דייוויס בטניס. באותה שנה הושק קו אופנה חדש בשם "בוס אורנג'" אשר תואר כלבוש יום-יום ספורטיבי השונה מן הלבוש המתוחכם והאופנתי של קו האופנה "בוס בלאק".
בשנת 1989, השיקה בוס את קו משקפי השמש שלה. בהמשך השנה נרכשה החברה על ידי קבוצה יפנית.
בשנת 1991, קבוצת הטקסטיל מראצוטו רכשה 77.5% ממניותיה תמורת 165 מיליון דולר, המותגים הוגו ובלדסאריני הושקו בשנת 1993. בשנת 1995 השיקה החברה את קו הנעליים שלה.
בשנת 1997, התאחדה חברת האם של הוגו-בוס, קבוצת מראצוטו, עם קבוצת טקסטיל נוספת באיטליה ליצירת תאגיד הטקסטיל הגדול באירופה.
בשנות ה-2000.
בתחילת שנות ה-2000 קיבלה חברת פרוקטר אנד גמבל את הרישיון לייצור ושיווק בשמים תחת המותג של הוגו בוס.