המערות שכיחות באזורי אבן החול הנשחקת בקלות שבדראקנסברג, ובחלקן יש ציורי מערות שציירו הבושמנים. בכל אזור הדראקנסברג מצויות 40,000 יצירות נפרדות של אמנות בושמנית, המהוות את האוסף הגדול בעולם של אומנות זו. בשל החומרים בהם השתמשו ליצירת הציורים, קשה לתארך ציורים אלו, אך ישנן ראיות אנתרופולוגיות, לרבות כלי ציד מצוירים, המראים כי התרבות הבושמנית קיימת בהרי הדראקנסברג כ-40,000 ואולי אף 100,000 שנים. האוכלוסייה הבושמנית התמעטה מאוד מאז המאה ה-17, לרוב כתוצאה ממלחמות עם שבטים אפריקנים אחרים שפרשו לאזור הפורה בו חיים הבושמנים. במהלך המאה ה-19 הושמדו הבושמנים כמעט כליל בידי האירופים, לרוב בשל סכסוכים על אדמה ושטחי ציד. הבושמנים, המקיימים אורח חיים של נוודים-לקטים, לא הכירו את מושג הבעלות בחיות בית, אך תרבותם כללה אלמנט של טריטוריית ציד, בעוד שהאירופים הכירו את מושג הבעלות בחיות הבית, אך לא הכירו במתחמים שקבעו הבושמנים לציד. כך צדו הבושמנים בהמות בית השייכות לאירופים, בעוד שהאירופים פלשו למתחמי הציד הבושמנים. הטכנולוגיה האירופית של המאה ה-19, הצליחה להתגבר על טכנולוגיית תקופת האבן של הבושמנים, והתוצאה הייתה הכחדתם כמעט. כיום ישנם מספר שבטים בושמנים באזורי המדבר של הקלהרי ומדבר נמיביה, אך תרבות ההרים הבושמנית המתועדת בציורי המערות שבדראקנבסברג, אינה קיימת עוד.
אקלים.
בדראקנסברג יורד שלג באופן סדיר בחורף, ולעיתים אף בקיץ, בעוד שהגשם והערפל נמשכים לאורך כל השנה. בקיץ מגיעות הטמפרטורות בעמקים עד ל-30 מעלות צלזיוס, בעוד שבחורף יכולות הטמפרטורות בהרים להגיע למינוס 20 מעלות צלזיוס.
פעילות נופש ותיירות.
סקי.
באזור הדראקנסברג מצוי אתר סקי בשם טיפינדל הפתוח מסוף מאי ועד תחילת ספטמבר. במהלך עונת השלגים יכול הטיפינדל להתכסות בשכבת שלג שעובייה עד 2.5 מטרים.
טיפוס הרים.
פסגות הדראקנסברג נחשבות לפסגות חביבות על מטפסי הרים. בעוד שרוב הפסגות העיקריות נכבשו, ישנן כמה פסגות שטרם טיפסו עליהן. ההליכה ברגל היא גם פעילות פופולרית, באזור מסלולי הליכה רבים.
השפעות בתרבות.
יש הטוענים כי רכס ההרים השפיע על תיאורי "הרי הערפל" בארץ התיכונה ביצירותיו של טולקין, אשר נולד בדרום אפריקה.
טופז (פירושונים)
זהבי
הקומונה של פריז (המהפכה הצרפתית)
הקומונה של פריז הייתה הרשות העירונית שכוננה בפריז עם נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789 ופעלה עד 11 באוקטובר 1795. ראש העיר הראשון היה ז'אן-סילוון ביי (Jean-Sylvain Bailly) והוא קבע את משכן העירייה באוטל דה ויל של פריז. הקומונה הופלה והוחלפה בהפיכת ה-10 באוגוסט 1792. מרגע זה הפכה למוקד כח רדיקלי ונטלה חלק במהלכים הדרמטיים ביותר של המהפכה הצרפתית. על פי חוק מה-21 במאי 1790, הפכה הממשלה המהפכנית לאורגניזם רגיל. חברי הוועידה הכללית של הקומונה נבחרו בידי תושבי 48 חלקי העיר פריז. לאחר החלפתו של ז'אן-סילוון ביי על ידי ז'רום פטיון (Jérôme Pétion) ב-13 בנובמבר 1791, החזיקו במשרת ראש העיר בזה אחר זה ניקולא שמבון, ז'אן-ניקולא פש וז'אן-בטיסט פלריו-לסקו, ששמר על כסאו עד לתשעה בתרמידור של השנה השנייה של לוח השנה המהפכני (ה-27 ביולי 1794).
הקומונה המהפכנית של פריז.
בלילה שבין ה-9 באוגוסט וה-10 באוגוסט 1792, התקיפו המהפכנים הקיצוניים, שנתמכו על ידי הקומונה הפריזאית, את ארמון הטווילרי. המלך והמלכה הפכו לשבויהם. ישיבת חירום של האספה ביטלה את המלוכה. במהלך הדיון נכחו קצת יותר משליש הצירים, כמעט כולם יעקובינים.
מה שנותר מהממשלה היה תלוי בקומונה. כאשר הקומונה שלחה חבורות רוצחים לבתי הסוהר לטבוח ב-1,400 אסירים פוליטיים, תוך כדי שליחת מכתבים המעודדים את המעשה לשאר ערי צרפת, האספה לא יכלה לעשות כלום. מצב זה נמשך עד אשר הוועידה הלאומית, שהייתה צריכה לחוקק את החוקה החדשה, התאספה ב-20 בספטמבר 1792 והפכה לממשלתה בפועל של צרפת. המלוכה בוטלה למחרת ובצרפת הוכרז משטר רפובליקני. על מנת לסמן את השינויים החדשים, הוכנס לוח שנה חדש.
ב-11 באוקטובר 1795 פורקה הקומונה והוחלפה בתריסר רבעים עירוניים (arrondissements).
נמל התעופה המלך פאהד
אימוץ דת
פיצויי פיטורין
אטליז
אִטְליז הוא חנות המשמשת למכירת בשר. בנוסף למכירת הבשר משמש האטליז גם לעיבוד מסוים של הבשר, כך שיתאים לצורכי הקונים, כגון פירוקו של העוף או הבהמה ליחידות קטנות, יישון הבשר, טחינתו וכדומה. העובד באטליז קרוי קצב.
מקור המילה ביוונית "קטליז" ובלשון המשנה "נמכרין באטליז ונשחטין באטליז".
מאפיין מרכזי של אטליז המוּכּר ליהודים הוא שאלת כשרותו של האטליז. אטליז כשר מציין זאת באופן בולט על השלט שבחזיתו, ומציג את תעודת הכשרות שניתנה לו. רבים מהאטליזים בישראל שאינם כשרים מציינים זאת על השלט שבחזיתם, אף שעל פי החוק אין חובה לעשות כן.
הטור
הקומונה הפריזאית (1792)
מערך חכות
מערך חכות (בערבית: שארק, באנגלית: Longline) היא שיטת דיג מסחרי שבה מאות ואף אלפי קרסים ועליהם פתיונות, מחוברים בעזרת חוטים קצרים במרחקים שווים לחוט מרכזי ארוך. שיטת דיג זו נפוצה במיוחד לדיג דגי חרב, טונה, פוטית, ומיני דגים רבים נוספים. באזורי דיג שבהם קיימת הידלדלות בדגה המקומית, יש והרשויות מגבילות את מספר הקרסים אותם ניתן לחבר לחוט המרכזי. מנגד, באזורים עשירים בדגה, כך למשל בים ברינג ובצפון האוקיינוס השקט, פורסות ספינות דיג מערכי חכות המכילים יותר מ-2500 קרסים על חוט בודד שאורכו קילומטרים רבים.
ניתן לשלוט על עומקו של מערך החכות בעזרת מצופים ומשקולות. מערכי חכות אשר נועדים לדיג דגים הנמצאים קרוב לפני הים (כגון טונה, או דג חרב) יהיו רדודים מאוד ואילו מערכים לדיג דגי קרקעית (כגון, פוטית, או בקלה), נחים על קרקע הים, לעיתים אף בעומק העולה על 600 פאתום (כ-1,100 מטר).
שלל לוואי.
שיטת הדיג במערך חכות היא שיטה מעוררת מחלוקת, כיוון שלעיתים קרובות היא כרוכה בשלל לוואי, דהיינו לכידת בעלי חיים שאינם מטרת הדיג והריגתם. באזורים בהם חיים עופות ימיים רבים, עטים אלה על הפתיונות במערך החכות ולעיתים קרובות בולעים את הקרס יחד עם הפתיון, דבר המביא למותם. באזורים שונים פותחו שיטות יעילות לצמצום שלל הלוואי, אולם אלה כרוכות בהשקעת משאבים נוספים. בין השיטות הללו ניתן למנות: הצמדת משקולות לחוטי הקרסים המבטיחים שקיעה מהירה של הקרס מפני המים, הצמדת סרטים צבעוניים לחוט המרכזי, המתעופפים ברוח ומפחידים עופות ים מלנגוס בפתיונות, פריסת מערך החכות בשעות הלילה בלבד והקפדה על תאורה נמוכה בספינת הדיג (כדי שלא למשוך עופות למקום), והגבלת השימוש בשיטה זו לעונות שנה בהן קיימים באזור פחות עופות ים. בחודש מרץ 2006 הוכרז על הפסקת עונת הדיג במערכי חכות בהוואי, לאחר חודשים ספורים בלבד, לאחר שצבי ים חומים רבים נלכדו ומתו.
הטווילייט סינגרס
הלנה קלוט-נורדהיים
הלנה (לאה) קלוט-נורדהיים (בהולנדית: Helena Kloot-Nordheim; 1 באוגוסט 1903 - 2 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית הולנדית יהודיה, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם.
קורות חיים.
קלוט-נורדהיים נולדה באמסטרדם ב-1903. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה חמש נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק תמנס-סימונס ואלקה דה לוי), אף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות נשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. קלוט-נורדהיים זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
לאחר סיום קריירת ההתעמלות, עבדה נורדהיים כספרית, נישאה לאברהם קלוט, ובשנת 1933 נולדה להם בת בשם רבקה.
ביוני 1943 גורשה עם משפחתה למחנה המעבר וסטרבורק, ולאחר מכן נשלחה לסוביבור שם נספתה, יחד עם בעלה ובתה בת העשר. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
הטויילייט סינגרז
הלנה נורדהיים
יסואו פוקודה
נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל
נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט וינסנט והגרנדינים. שייכת לפדרציית ה-CONCACAF.
אנה דרזדן-פולק
אנה (אנס) דרזדן-פולק (בהולנדית: Anna Dresden-Polak; 24 בנובמבר 1906 - 23 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית הולנדית יהודיה, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם, שנרצחה ב.
קורות חיים.
דרזדן-פולק נולדה באמסטרדם ב-1906. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק תמנס-סימונס ואלקה דה לוי), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דרזדן-פולק זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.