פול למדה בבית ספר של הקהילה הקווייקרית וב-1901 החלה ללמוד ביולוגיה במכללת סווארת'מור. במהלך הלימודים היא הייתה פעילה במועצת המנהלים של ארגוני הסטודנטים. פעילות זו הייתה אחת מההתנסויות הפוליטיות הראשונות שלה. לאחר הלימודים, על מנת להימנע מהצורך לעסוק בהוראה, פול התמודדה וזכתה במלגת לימודים ושהייה בבית הספר לפילנתרופיה בניו יורק, שלימים היה לבית הספר הראשון שהכשיר עובדים סוציאליים. במהלך לימודיה היא נחשפה לשתי דרכים לסייע לעניים עירוניים: ארגוני צדקה ופעילות ב-settlement movement, שפעלה לקרב בין עניים לעשירים באמצעות קהילות עצמאיות. ההתנסות שלה כסטודנטית לעבודה סוציאלית חשפה אותה לקהילות שבאו מרקעים שונים מאוד משלה והחלה להתגבש אצלה עמדה לגבי המגבלות של טיפול פרטני (פעילות ארגוני הצדקה), לחשיבות הפעילות ברמה קהילתית (settlement movement), ובהמשך אף מעבר לכך. ב-1907 היא סיימה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה וכתבה את התזה שלה על שוויון נשים בפנסילבניה. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת פנסילבניה, יצאה פול לאנגליה. היא המשיכה בלימודים בקולג' קווייקרי ליד ברמינגהאם, שנתן הכשרה דומה לזו שקבלה בניו יורק ובנוסף גם השתתפה בקורסים נוספים באוניברסיטה של ברמינגהאם. באנגליה היא המשיכה לעבוד כעובדת סוציאלית במהלך הלימודים. ב-1908 היא עבדה במשך שבוע כפועלת במפעל צמיגים והרוויחה 5$ לשבוע. ההתנסות הזו העמיקה את הבנתה לגבי חייהם של האנשים בהם טיפלה כעובדת סוציאלית.
הצטרפות לתנועה הסופרג'יסטית בבריטניה.
מעורבותה של פול בתנועה הסופרג'יסטית החלה כשנכחה בהרצאה של כריסטבל פנקהרסט, סופרג'יסטית בריטית, באוניברסיטת ברמינגהאם, שבמהלכו לעג לה הקהל בעת שדיברה בעד זכות הצבעה לנשים. פנקהרסט הייתה פעילה רדיקלית בתנועה הסופרג'יסטית ויחד עם אמה, אמלין פנקהרסט, פעלה על פי המוטו "מעשים לא מילים". הדבר בא לידי ביטוי ביידוי אבנים, ניפוץ חלונות של מבני ציבור, הפרעה לאסיפות ציבוריות והשתלטות על מבני ציבור. פול הצטרפה לאיגוד הנשים החברתי-פוליטי שכריסטבל ואמלין פנקהרסט הקימו והייתה לפעילה משמעותית בו – פעילות שתיארה, מאוחר יותר, כמעין המרת דת. המפגש עם הסופרג'יזם הרדיקלי בשילוב עם המפגש עם פרופסור ביאטריס וב, שכנעו את פול כי עבודה סוציאלית וארגוני צדקה אינם יכולים להביא לשינויים חברתיים נחוצים בחברה. השינוי יגיע רק באמצעות מעמד משפטי שווה לנשים.
פעילותה של פול באיגוד העניק לה הזדמנות להיות מעורבת במגוון פעילויות חברתיות. ב-1908 היא נעשתה עוזרת של אמלין פנקהרסט ולקחה חלק בצעדות מחאה, עצרות והפגנות, אשר הובילו למעצרן החוזר ונשנה של פול ואחרות. בבית המעצר הן התנגדו בצורה לא אלימה למעצר באמצעות שביתות רעב. בתגובה, ומתוך חשש שהנשים ימותו בבית המעצר, מזכיר המדינה, וינסטון צ'רצ'יל, הורה להאכיל בכפייה את הנשים שסירבו לאכול והן הקיאו את המזון.
פול הפכה לפעילה מרכזית באיגוד הנשים החברתי-פוליטי, ובעת ביקור של חבר הקבינט ושר החוץ בריטי אדוארד גריי בעיר בריק על טוויד (Berwick-upon-Tweed), ארגנה פול יחד עם לוסי ברנס אירוע מחאה. ימים לפני ביקור השר, היא ופעילות נוספות הסתובבו ברחובות העיר והסבירו לעוברים ושבים על המאבק הסופרג'יסטי. בזמן הרצאתו של השר, התפרצה פול לדבריו ותבעה את זכויותיהן של נשים. היא נעצרה על ידי המשטרה והובלה למעצר, כשברחוב בדרך לתחנת המשטרה עמד קהל שצפה בהתרחשות. המעצר והעניין הציבורי הובילו לסיקור תקשורתי משמעותי של האירוע והמאבק, כפי שפול תכננה. באוגוסט 1909, לפני נאום של חבר בית הנבחרים, הלורד קרו (Lord Crewe) בגלאזגו, עלתה פול על גג הבניין בכוונה לדבר בפני האנשים שהגיעו לשמוע את הלורד ועוברי אורח. המשטרה הורידה אותה מהגג. מאוחר יותר פול וחברותיה ניסו לפרוץ לבניין בסיוע תומכים, אולם המשטרה עצרה אותן. מפגינים מחוץ לתחנת המשטרה קראו לשחרורן. פול, פאנקהרסט ואחרות המשיכו בפעילות מחאה שהפריעו לסדר הציבורי ויצרו תהודה תקשורתית. באחד המעצרים, דרשה פול שיכירו בה כאסירה פוליטית, אולם הדבר לא קרה. היא נדרשה ללבוש את מדי האסירים ומשסרבה והסוהרות לא הצליחו להפשיט אותה, הפשיטו אותה סוהרים גברים. לאחר מספר שביתות רעב, פול נחלשה, חלתה ושוחררה. בינואר 1910 היא חזרה לארצות הברית.
חזרה לארצות הברית.
פול חזרה לארצות הברית על מנת להחלים, בעקבות המעצרים, השהות בבית הכלא וההפגנות אשר פגעו בבריאותה. היא החלה ללמוד באוניברסיטת פילדלפיה לקראת דוקטורט וכתבה את הדיסרטציה שלה על הזכויות החוקיות של נשים בארצות הברית. ברנס נשארה באנגליה והמשיכה להיות פעילה באיגוד הנשים החברתי-פוליטי. ב-1910, בכנס של האגודה הלאומית לזכות הבחירה לנשים (NAWSA), פול דיברה על המאבק הסופרג'יסטי באנגליה. היא חיכתה לברנס, שחזרה ב-1912, על מנת לתכנן הוספת תיקון לחוקת ארצות הברית, שלתפיסתן יוביל לכך שנשים יקבלו זכות הצבעה במהירות הרבה ביותר. הרעיון לפעול ברמה הפדרלית ולא ברמה המדינתית היה מנוגד לתפיסת הפעילות של NAWSA. כאשר ברנס ופול הציגו את הרעיון בפני מנהיגות האגודה, הן ביטלו אותו על הסף, מלבד ג'יין אדמס שעודדה אותן להתחיל לפעול. בזכות ההתערבות של אדמס, העלתה פול את ההצעה לפעילות ברמה הלאומית בכנס של NAWSA ב-1912. למרות התנגדותן של חלק מהפעילות באגודה, אושר לפול וברנס להוביל מצעד מחאה יום לפני השבעתו של הנשיא וודרו וילסון לתפקיד. עם זאת, הובהר להן שיצטרכו לגייס את המשאבים לאירוע בעצמן ולא יוכלו להסתמך על משאבי NAWSA.
המצעד למען זכות הבחירה לנשים ב-1913.
פול וברנס קבעו את התאריך למצעד למען זכות הבחירה לנשים ל-3 במרץ 1913, כדי להעלות את הנושא לתודעה הציבורית וכן לגרום לפוליטיקאים בוושינגטון, ובייחוד לווילסון, לא להתעלם מהנושא ובעתיד אף להשפיע על הקונגרס לקדם את התיקון לחוקה. פול הפעילה צוות מתנדבות שיצר קשר עם קבוצות סופרג'סטיות ברחבי ארצות הברית על מנת לגייס תמיכה במצעד. בתוך מספר שבועות הן הצליחו לגייס כ-8,000 צועדות מכל רחבי המדינה. האתגר הגדול יותר איתו התמודדה פול, היה סיוע ממסדי למצעד המחאה. פול תכננה שהמצעד יתקיים בשדרת פנסילבניה, השדרה המרכזית בוושינגטון הבירה. בתחילה הרשויות לא אישרו את מסלול הצעדה ולאחר האישור, דחקו בפול לשנות את תאריך המצעד או את המסלול. פול חששה מאוד לביטחון הצועדות ושהמשטרה לא תגן עליהן מפני ההמון שיגיע להשבעה. יום לפני המצעד היא פנתה לאליזבת סלדן רוג'רס, פעילת חינוך וסופרג'יסטית שהייתה גיסתו של הנשיא הקודם, ויליאם הווארד טאפט, בבקשה שתשוחח איתו על חששותיה לביטחון הצועדות. טאפט, שהיה אז מזכיר המלחמה, הסביר שלא יוכל להתערב בהחלטת המשטרה המקומית, אולם הוא הורה לגדוד הפרשים ה-15 של מרילנד להיות בכוננות מחוץ לבירה. ביום הצעדה הקונגרס העביר החלטה מיוחדת והורה למפקד משטרת הבירה, למנוע כל תנועה יומיומית לאורך מסלול המצעד ולמנוע כל הפרעה לצועדות. אולם, הוא סירב לקחת אחריות על הצועדות ופול עשתה כל שביכולתה לדאוג לאבטחת האירוע.
המצעד יצא לדרכו באיחור קל, כאשר עורכת הדין אינז מילהולנד , לבושה בלבן ורכובה על סוס לבן, הובילה את המצעד. כ-5,000 נשים צעדו במצעד, מחולקות לקבוצות לפי מקצועות, מדינות בארצות הברית, נציגות ממדינות אחרות ועוד. למעלה מחצי מיליון בני-אדם, בעיקר גברים, שהגיעו להשבעה של וילסון, הגיעו לצפות במצעד, ובהיעדר הגנה משטרתית מספקת, נוצרה מוהמה כשצופים החלו להיכנס למסלול הצעידה ולא איפשרו לנשים להתקדם. המשטרה לא עשתה דבר כדי להגן על הנשים מפני פורעים והפרשים נכנסו לבירה לחצוץ בין הצועדות להמון ולהשכין סדר.
המצעד והפרעות הסדר שליוו אותו זכו לכיסוי תקשורתי נרחב וכן הוקמה ועדת חקירה של האירועים על ידי הסנאט. פול קיוותה למנף את נושא זכות הבחירה לנשים באמצעות השתתפות בדיוני הוועדה, אך הוועדה התמקדה בהתנהלות המשטרה באירוע. כך או כך, האירוע זכה לחשיפה ציבורית גדולה. עוד באותו החודש נפגשה פול עם הנהגת NAWSA על מנת לקדם ארגון שיעסוק בשתדלנות ברמה הפדרלית למען זכות הצבעה לנשים.
מפלגת הנשים הלאומית.
בעקבות המצעד הקימו פול וברנס את הקונגרס האמריקאי למען זכות ההצבעה לנשים (Congressional Union for Woman Suffrage). הקמת הקונגרס הייתה בשיתוף ובתיאום עם NAWSA. פול וברנס תכננו להשתמש בדרכי פעולה רדיקליות שהכירו מאיגוד הנשים החברתי-פוליטי באנגליה על מנת להעלות לתודעת מקבלי ההחלטות את הדרישה לזכות הבחירה לנשים. הנהגת האגודה הלאומית לזכות הבחירה לנשים החלה להרגיש מאוימת מדרכי הפעולה המילטנטיות שהקונגרס הוביל. לאחר שורה של ויכוחים, האשמות הדדיות ודיונים שהובילו למבוי סתום, פול עזבה את NAWSA וזה הפסיק לתמוך בקונגרס. ב-1915 גייס הקונגרס מעל 50,000$, פתח סניפים במדינות שונות וכ-4,500 חברות היו רשומות בארגון. באפריל 1916, בעת כינוס של המועצה המייעצת, הציעה פול להקים מפלגת נשים אשר תשנה את יחסי הכוחות בבחירות לנשיאות הברית באותה השנה. ביוני 1916 בשיקגו נערך כנס גדול של הקונגרס בו הצביעו בעד הקמת מפלגת הנשים הלאומית. אחרי הכינוס, החלה המפלגה לשדל את המועמד הרפובליקני לנשיאות, צ'ארלס אוונס יוז, לתמוך בזכות ההצבעה לנשים בבחירות הפדרליות. מכתבים, מברקים ופניות אישיות הועברו ליוז בנושא ובאחד באוגוסט, הוא הודיע כי יתמוך בהצעה. בפגישה בין האריוט סטנטון בלאץ' והנשיא וילסון, הסביר וילסון שאינו תומך בזכות הבחירה לנשים משום שכך מספר השחורים בעלי זכות ההצבעה יוכפל. וילסון ניצח בבחירות באותה השנה.
המשמר הדומם.