הרב ישראל אבא ציטרון (עיברת את שמו לקיטרוני; ט"ו בשבט תרמ"א, ינואר 1881 - י"ב באלול תרפ"ז 9 בספטמבר 1927) היה רבה של פתח תקווה (תרע"א-תרפ"ז). חתנו של רבי יוסף רוזין, הרוג'אצ'ובי.
תולדותיו.
נולד בדווינסק לגרשון ציטרון, שהיה מצאצאי הרב רפאל זיסקינד הכהן מהמבורג. דודו היה הסופר והעסקן הציוני שמואל ליב ציטרון. בילדותו עבר עם הוריו לקרייזנבורג שם למד, כנהוג אז, בחדר ובמקביל בבית ספר עממי. החל מגיל 14 למד בישיבות טלז ווולוז'ין, בגלגולה המאוחר. בהמשך חזר לעיר והיה תלמידו של הרב מאיר שמחה הכהן ותלמידו וחתנו של הרב יוסף רוזין, מדרך לימודו המיוחדת אף הושפע מאוד. נוסף על לימוד התורה השתלם בלימודים כלליים, קיבל תעודת בגרות ממשלתית ולמד לשונות צרפתית, רוסית, אנגלית וגרמנית.
למרות שקיבל הזמנות רבות להיות רב בקהילות בחוץ לארץ, בחר להתמנות בקיץ תרע"א לרבה של פתח תקווה, באומרו: "מוטב להיות רב בכפר קטן בארץ ישראל מבכרך גדול בחוץ לארץ". הרב ציטרון נבחר על ידי קהילת פתח תקווה על פני מועמדים אחרים ובהם הרב מאיר בר-אילן ואחד מאחיו של הרב קוק. מכיוון שבאותה תקופה לא הכיר השלטון העות'מאני בקיומה של פתח תקווה, התנהלו כל ענייני המושבה על ידי הקהילה בלבד בניצוחו של הרב, וכך היה הרב ציטרון מעורב בטיפול בסכסוכי שכנים והוא היה אחראי לעגן על פי חוקי התורה את ההסדרים המשפטיים של המושבה. עבודה זאת הייתה בנוסף לעניינים הרגילים של רב בכל קהילה ולטיפול במצוות התלויות בארץ הייחודיות לארץ ישראל. הרב ציטרון היה גם פעיל בענייני חינוך ועמד בראש הוועד המפקח על בתי הספר של המזרחי בפתח תקווה. הוא גם היה פעיל בפיקוח על הבנקים בפתח תקווה. היה פעיל בענייני צדקה בהמשך לנוהגו מנעוריו לחלק מקצבת הקיום שקיבל מהוריו לחברים נזקקים.
הדמות המרכזית עמה התייעץ הרב ציטרון היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק אשר מאגרותיו ניכר שגם הוא העריך מאוד את הרב ציטרון. לעומת זאת, לא נמצאו בין תשובותיו של הרוגוצ'ובר תשובות הלכתיות לחתנו, אשר העריצו, יש הסוברים שהדבר נבע מחילוקי הדעות ביניהם לגבי היחס ליישוב המתחדש בארץ ישראל. הרב ציטרון היה שותף לרב קוק בהקמת הרבנות הראשית לישראל ותמך עמו בהקמת בית דין לערעורים, בניגוד לרבנים רבים שהתנגדו לכך.
היה ממייסדי תנועת המזרחי בארץ ישראל וייצג את התנועה בשני קונגרסים ציוניים (י"ג-י"ד). תקופה מסוימת אף שימש כראש "המזרחי" בארץ ישראל.
הרב ציטרון היה שחמטאי מצטיין, והתפרסם כאחד מגדולי השחקנים בארץ. הוא ניצל את המשחק ליצירת קרבה עם בני עדתו ולמנוחה מעבודתו. ניצח פעם את מושל ירושלים, רונלד סטורס, במשחק השחמט וכך הם התיידדו.
הרב ציטרון היה אדם חולה ולמרות זאת לא הרפה מעבודתו הציבורית והרבה בנסיעות בארץ ישראל ולחוץ לארץ. ביום שישי, י"ב באלול תרפ"ז, בהיותו בן 46 בלבד, נפטר בפתאומיות, ללא בנים. ההלוויה התארגנה במהירות בגלל קדושת השבת והוא נקבר בבית הקברות סגולה ליד הרב אהרון אורלנסקי אותו החליף ברבנות פתח תקווה. מועצת המושבה הכריזה על אבל כללי בכל ימי השבעה אשר במהלכו התקיימו שתי עצרות הספד, בהן נאמו, בין השאר, הרב קוק והרב שלמה אהרונסון.
לאחר מותו הוציאה אלמנתו קובץ מאמרים וחידושים של הרב ציטרון, חידושי מהרי"א (תל אביב תר"צ), אותם ערך הרב אברהם יעקב ניימרק, שכיהן כרב בתל אביב. כתבים נוספים נותרו בכתב יד והמשפחה מתכננת להוציאם לאור. יצא לאור בטבת התש"ע קובץ מאמרים בעריכת הרב אורי רדמן מכולל רצון יהודה שבפ"ת.
מכיוון שלא היו לו ילדים, אלמנתו נזקקה לחליצה. אולם שני אחיו של הרב ציטרון היו רחוקים מתורה ומצוות והיא נותרה בעגינותה עד שנרצחה על ידי הנאצים בדווינסק שם התגוררה במטרה להוציא לאור את כתבי אביה. פרשת הניסיון להשיג לה חליצה עורר פולמוס רבני מכיוון שאחד האחים, ממנו בקשו ראשונה לחלוץ, היה משומד.
על שמו רחוב קיטרוני בפתח תקווה.
פוקנה
אלברט הופמן
אלברט הופמן (11 בינואר 1906 - 29 באפריל 2008) היה מדען שווייצרי שנודע בעיקר בשל גילויו את סם ה-LSD. הופמן חיבר מעל למאה כתבים מדעיים וכן מספר ספרים, בהם הספר "LSD: הילד הבעייתי שלי".
קורות חייו.
נולד בעיר באדן שבשווייץ, ולמד כימיה באוניברסיטת ציריך.
מחקרו בנוגע לחומצה ליסרגית הוביל בסופו של דבר ליצירת החומר LSD-25 בשנת 1938.
גילוי ה-LSD.
חמש שנים לאחר סינתוז ה-LSD, ב-16 באפריל 1943, חזר הופמן אל החומר שכמעט נשכח ואז גילה לראשונה את השפעותיו הפסיכדליות של ה-LSD, לאחר שבטעות הגיע מעט מן החומר לעור ידיו. מאחר שהופמן לבש כפפות, הוא הבין כי החומר עוצמתי ביותר. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-19 באפריל 1943, החליט הופמן לעשות שימוש מכוון בחומר. במעבדתו שתה כוס מים בה היו 250 מיקרוגרם LSD, כמות גדולה ביותר ולאחר שהחל להרגיש את התחושה הפסיכדלית של הסם החל לרכב הביתה באופניים. זה נחשב ל"טריפ האסיד" הראשון בהיסטוריה. כשהגיע הביתה, חווה הזיות חזקות (מה שידוע כטריפ רע), כתוצאה משימוש בכמות גדולה מדי. רופא בדק את הופמן ולא התרשם מדבר חריג פרט לאישונים מורחבים ומצב אדרנרגי. הוא המליץ להשאיר את הופמן בחדר לבד ולאחר שחלק מכמות הסם הופרשה החל אלברט הופמן להרגיש "טריפ טוב".
לאורך השנים נטל הופמן את החומר עשרות פעמים.
LSD נוסה גם על בעלי חיים, וכך נקבעה מידת רעילותו (LD50) ונזקים נוספים אפשריים. בתחילת דרכו שימש החומר כתרופת עזר בפסיכואנליזה ופסיכותרפיה, אך לאחר שגלש החומר לרחוב הופסקה הפצתו על ידי חברת סנדוז, בשנת 1965.
הופמן נפגש עם אנשי רוח רבים שעברו "חוויות מיסטיות" כתוצאה משימוש ב-LSD, בהם ד"ר טימותי לירי (מרצה לפסיכולוגיה), ד"ר רודולף גלפקה, ד"ר וולטר ווגט, ארנסט יונגר ואלדוס האקסלי.
לאחר שהתפרסם, חקר הופמן סמים פסיכדליים אחרים כמו קקטוס המסקלין, סלוויה דיווינורום ופטריות פסילוסיבין. בין השאר בודד מהפטריה הפסיכואקטיבית ארגוט, את המת'ארג'ין (methergine), המסייע בטיפול בדימומים לאחר לידה.
הופמן הדגיש במהלך חייו כי המצאתו נועדה לטיפול במחלות נפש, וכל המשתמש בה לצורכי הזיה, עושה זאת על דעתו בלבד.
הופמן נפטר ב-29 באפריל 2008 בגיל 102 כתוצאה מהתקף לב.
יעקב, קיסר אתיופיה
יעקב (געז: ያዕቆብ ) היה קיסר אתיופיה ובנו של הקיסר סרצה דנגל מאשתו הקיסרית היהודייה הראגו אמלאכ, נולד כנראה ב-1590. בזמן שלטון אביו כיהן כמושל אנריה. הוכרז כקיסר אתיופיה ב-22 בספטמבר 1597 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "מלאק סגד הצעיר" ("לו סוגדים המלכים"). יעקב שלט תחת מועצת שליטים שבראשה עמד ראס ביתוודאד אנטנאטווס שליט באגמדיר. הודח על יד בן דודו זה דנגל ב-3 בספטמבר 1603, הוחזר לשלטון על ידי ראס זה סלאסי ב-13 באוקטובר 1604. הודח ונהרג בקרב צאצהובר בעמק זאת דברה שבגוג'אם על ידי בן דודו סוסניוס ב-10 במרץ 1607.
הטוען לכתר אתיופיה, שנודע בשם צאגא כרסטוס (1610?–1638), הציג עצמו בארצות אירופה שבהן סבב כבנו של הקיסר יעקב הראשון וכמי שנרדף על ידי הקיסר סוסניוס.
קנגורו (אי)
קנגורו (באנגלית: Kangaroo Island) הוא האי השלישי בגודלו באוסטרליה, אחרי טסמניה והאי מלוויל. הוא ממוקם כ-112 ק"מ דרום-מערבית לאדלייד בפתחו של מפרץ סיינט וינסנט. בנקודה מסוימת הוא מרוחק רק כ-13 ק"מ מקייפ ג'רוויס ביבשת האוסטרלית (באוסטרליה הדרומית).
גאוגרפיה.
אורך האי 150 ק"מ ורוחבו נע בין 900 מ' - 57 ק"מ; כששטחו הכללי הוא 4,405 קמ"ר. היקפו הוא 540 ק"מ והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה 307 מ'. בין האי לחצי האי יורק שנמצא צפונית-מזרחית לו עובר "מצר אינבסטיגייטור" (Investigator Strait) ובינו לבין קייפ ג'רוויס "מצר בקסטיירס" (Backstairs Passage).
היסטוריה.
האי קנגורו התנתק מן היבשת האוסטרלית לפני כ-9,000 שנים בעקבות עלייה בגובה פני הים. כלי אבן שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות באי מעידים כי אבוריג'ינים הגיעו לאי ככל הנראה לפני כ-11,000 שנים ושההתיישבות במקום נפסקה בשנת 200 לפנה"ס לערך. קיימות תאוריות שונות המנסות להסביר את היעלמות ההתיישבות האנושית באי: מגפות, מלחמה, נישואי קרובים שיצרו מומים, שינויי אקלים או הגירה המונית מן האי.
שמו של האי ניתן לו על ידי מגלה הארצות מתיו פלינדרס על שמו של הקנגורו האפור-מזרחי הנפוץ מאוד באי. האי מופה לראשונה על ידי הצרפתי ניקולס באודין שהגיע למקום זמן קצר אחרי פלינדרס ושהה במקום במקביל. עד היום שמם של אתרים רבים באי הם בצרפתית, כפי שניתן להם בידי באדוין.
בתחילת המאה ה-19 נוסדו באי מספר מושבות של ציידי כלבי ים. בהמשך מושבות אלו הפכו לישובי קבע. מתיישבים ראשונים הגיעו לאי ב-1836, ויסדו את העיר הגדולה באי, קינגסקוט. העיר הייתה הראשונה בדרום אוסטרליה ויועדה בתחילה להיות בירת המחוז. מאוחר יותר נזנחה התוכנית עקב המשאבים המוגבלים באי.
אוכלוסייה וכלכלה.
נכון לשנת 2011 מתגוררים באי 4,417 תושבים. כמחצית מהתושבים מתגוררים בקינגסקוט. תושבי האי מתפרנסים בעיקר מחקלאות. בעבר עיקר החקלאות סבבה סביב רעיית כבשים ותעשיית הצמר, אך כיום גדל חלקן של תעשיית גידול הבקר וגידולים שונים כגון תפוחי אדמה, חיטה וענבים. בשנים באחרונות מתפתחת באי תעשיית יין ענפה, הכוללת כ-30 יקבים. בנוסף לכך מהווה תעשיית התיירות גורם כלכלי חשוב באי. כ-140,000 תיירים בשנה פוקדים את האי, כרבע מהם תיירי חוץ.
טבע.
כמחצית מהאי מאופיין בשטח מיוער שלא בורא. כרבע משטחי האי מוגדרים כשטחי פארק או שמורת טבע.