החזית חולקה, במקור, לשלושה חלקים אופקיים: בסיס, חלק אמצעי וכותרת. עיצוב זה בא בהשראת העמודים באדריכלות הקלאסית ונועד להדגיש את חלקיו השונים של הבניין. בלוקי הגרניט ששימשו לבניית הבניין הגיעו מקווינסי, מסצ'וסטס וריצ'מונד, וירג'יניה, בעוד הלבנים הגיעו מבולטימור. מעל הבסיס היו ספנדרלים בין החלונות בכל קומה בין העמודים התומכים האנכיים, שהפרידו בין החזיתות למפרצים הבולטים ממישור החזית. בחזית הפונה לרחוב ברודוויי, תוכננו העמודים התומכים השני והחמישי מדרום להיות רחבים יותר, ובכך לתמוך בגג הדו-שיפועי ובמגדל השעון. באופן כללי, העיטורים על בניין וסטרן יוניון לא היו, בדרך כלל, בולטים כמו הרכיבים המבניים העיקריים שלו.
בסיס בניין וסטרן יוניון, שכלל את 3 הקומות הנמוכות ביותר, היה מחופה בלוקים גרניט בגמר כפרי. הכניסה הראשית הייתה דרך גרם מדרגות במרכז חזית ברודוויי, אם כי הייתה גם כניסה ישירה למרתף בקצה המערבי של חזית רחוב דיי. שני זוגות של עמודי גרניט קווינסי, שתמכו את מרפסת האבן מעל, היו בכניסה הראשית. על המרפסת עמדו פסלי ברונזה של סמואל מורס ובנג'מין פרנקלין. ייתכן כי פסלי הברונזה נוצרו על ידי לאונט תומפסון , שעליו המליץ פוסט לוסטרן יוניון. גרניט קווינסי שימשה גם לפילסטרים שנבנו בהיקף בסיס הבניין.
בקומות השלישית עד השישית, הקירות חופו ברצועות אופקיות מתחלפות של לבני בולטימור וגרניט ריצ'מונד. החלק האמצעי בחזית הייתה שונה חזותית מזו של הבסיס, עם חומרים שהיו קלים יותר, זולים יותר ואחידים יותר בדוגמתם. בקומה השישית היו חלונות נמוכים ומעליה מרפסת עם מעקות ברזל. הקירות החיצוניים של הקומה השביעית, בגובה המרפסת, תוכננו להכניס אור לאותה קומה, וכן להפחית את העומס על הקירות בקומות שמתחת.
הגג המקורי היה גג דו-שיפועי בן שלוש קומות, שהכיל את הקומות השמינית עד העשירית. הגג הדו-שיפועי נבנה על ידי J.B. ו-J.M. Cornell. בראש הבניין עמד מגדל שעון, שהיה אחד המבנים הגבוהים בעיר עם השלמתו. מרכזי לוחות השעון היו בגובה של 56 מטרים מעל מפלס הרחוב. החל משנת 1877, הופעל כדור זמן בראש הבניין בכל יום בשעה 12:00 בצהריים בדיוק, באמצעות מערכת טלגרף אוטומטית אותה המציא ג'ורג' מאי פלפס , שהופעלה ממצפה הכוכבים הלאומי בוושינגטון הבירה. מערכת זו שימשה גם לתזמון רכבות בשיטה הסטנדרטית שהונהגה בצפון אמריקה בין השנים 1883-1912. לדברי מנהל הפרסום של וסטרן יוניון, השעון וכדור הזמן שימשו "אנשים על ספינות, בניו ג'רזי, בלונג איילנד ובצפון הרחוק באי מנהטן". המערכת גם שימשה השראה ל"נפילת כדור" של כיכר טיימס 1 בערב השנה החדשה משנת 1907 ואילך.
ב-1890 נשרפו כליל הקומות השישית והשביעית וגג הדו-שיפועי. הם נבנו מחדש במסגרת השיקום, שכלל בניית 4 קומות עם גג שטוח. הקומות העליונות המשוחזרות עוצבו בסגנון שונה במובהק בהשוואה לקומת הקרקע ו-5 הקומות הנמוכות. בשונה מהבסיס והחלק האמצעי, בקומות העליונות לא היו רצועות חיפוי גרניט. מעל הקומות השישית עד השמינית היו חלונות קשת חצי עגולים וחלונות קשת חצי עגולים קטנים יותר בקומה התשיעית. כדור הזמן הונח בכלוב על גבי הגג השטוח, כ-91 מטרים מעל פני הרחוב.
מאפיינים.
מבנה העל היה עשוי ברובו ממתכת. העמודים הגליליים, עשויים ברזל יצוק, תמכו את קורות הרצפות, שגובהן היה 250 מילימטרים. הבניין פורסם כעמיד בפני אש, תוך שימוש בכמות מינימלית של עץ בלבד. עם זאת, מבנים דומים עם עמודי ברזל קרסו במהלך השרפה הגדולה של שיקגו ב-1871, בין אם בגלל חום קיצוני או כאשר הם צוננו באופן מיידי על ידי מים מצינורות כיבוי אש. אף על פי כן, שלד הפלדה נותר חשוף בבניין וסטרן יוניון, והוא שרד במידה רבה את השריפה של 1890. הגג הדו-שיפועי נבנה מקורות ברזל, הנתמכות רק לאורך הקירות החיצוניים, ובכך הפחית את מספר העמודים הפנימיים בחללי הקומה השביעית. מסבכי הברזל, שתמכו בחלק העליון של הגג הדו-שיפועי היו באורך 20 מטרים.
הרצפות נתמכו גם בקשתות לבנים שמוקמו בין קורות הברזל בגודל 250 מילימטרים. רצפות הלבנים רוצפו באריחי אבן מלאכותיים של Beton Coignet, מוקפים בשוליים של אריחים אנקוסטיים . המסדרונות חופו כולם באריחים אנקוסטיים. בבניין וסטרן יוניון נבנו גם מחיצות פנימיות מגבס ותקרותיו טוייחו.
פנים.
בניין וסטרן יוניון שימש כמטה משרדים תאגידי ראשי, עם מחלקות תפעוליות ופקידות. היו לו 2 מפלסי מרתף. מפלס המרתף הראשון הכיל את חדר האריזה של מחלקת האספקה, שבו הסחורות היו מגוונות ונארזו בו פריטים שונים, ואילו המרתף השני הכיל את חדר המכונות. בקומת הקרקע היו מחלקות רבות. ללשכת האוצר הייתה כניסה נפרדת מברודוויי וקמרון מתחת לגרם מדרגות הכניסה הראשית. בצמוד לדלת הראשית היה מעבר ציבורי באורך 24 מטרים וברוחב 5.8 מטרים, שנמשך ממערב למזרח במקביל לרחוב דיי. בצד אחד של מבואת הכניסה היה דלפק מהגוני רציף עבור מחלקות הכבלים, ההודעות הכלליות, העיר והמשלוח של וסטרן יוניון. המבואה קישרה ללובי המעלית ולחדר המתנה לנשים. בקצה האחורי, או המערבי, של קומת הקרקע הייתה מחלקת האספקה ומשרדו של שומר החנויות. משטח רצפת קומת הקרקע רוצפה באריחים אנקוסטיים ובפסיפס. הקומה הראשונה והשנייה שימשו במקור כקומות להשכרה, ובקומות השלישית עד החמישית נמצאו משרדים שונים.
בקומה השישית המקורית היה חדר הסוללות, שהכיל את חוטי הטלגרף הנכנסים והיוצאים מהבניין וכן אלפי תאי כוח שהזינו את הטלגרפים. גובה קומה זו היה 2.7 מטרים והיא הוארה באור טבעי באמצעות חלונות נמוכים. חוטים נכנסו לחדר הסוללה מהמרפסת המקיפה את הקומה השביעית. בקומה השישית היו גם חדרי ארונות למפעילים. חדר הסוללות הועבר למרתף השני בטרם השריפה ב-1890.
הקומה השביעית המקורית, שהכילה את חדר ניתוח הטלגרף, הייתה במידות של 44 על 21 מטרים ותקרתה הייתה בגובה 7.0 מטרים. הקומה השביעית הייתה נקייה ברובה מעמודים פנימיים, למעט 4 עמודי ברזל בקצה המזרחי שלה, שתמכו במגדל השעון. היא גם הייתה מוארת היטב, עם יותר מ-40 חלונות בכל היקפה ותאורת גז משלימה. בצד הצפוני של החדר הייתה מרכזייה, באורך של 7.9 מטרים וברוחב 1.7 מטרים, אשר חוברה ל-300 חוטי טלגרף בסך הכל. היו בה גם יותר מ-80 שולחנות מהגוני למפעילים, כל אחד מחולק לארבעה חלקים על ידי מחיצות זכוכית. גברים ונשים עבדו בחלקים מופרדים של החדר והופרדו על ידי מחיצה בגובה של 2.4 מטרים. בתקרת חדר ניתוח הטלגרף בקומה השביעית היה פרסקו שתיאר את השמיים.
הקומות השמינית עד העשירית המקוריות שימשו כחדרי עובדים ומחסנים. הקומה השמינית הכילה במקור את מחלקת הנהלת החשבונות, חדרי ארוחת צהריים של מפעילים, משרדי ה-New York Associated Press, ומיכל מים בקיבולת של 19,000 ליטרים. בקומה התשיעית היו המטבח, חדרי הכביסה והייבוש, המקררים וחדרי האוכל לעובדים. הקומה העשירית הכילה מחסן הודעות ומיכל מים נוסף. גרם מדרגות הוביל מהקומה העשירית אל מגדל השעון.
כאשר הקומות השישית עד העשירית המקוריות נהרסו ב-1890, הם הוחלפו בארבע קומות עם גג שטוח. הקומה השישית החדשה הפכה למשרדים, בעוד שחדרי ניתוח הטלגרף חולקו בין הקומה השביעית והשמינית החדשה. גודלם של חדרי הניתוח החלופיים היה 61 על 23 מטרים והם היו מוארים בשלושים ושישה חלונות גדולים. בקומה השביעית הייתה גם מחלקת חדשות מסחרית. בכל חדרי ניתוח הטלגרף היו עשר מרכזיות. הקומה התשיעית החדשה הפכה למסעדה, מטבח וחדרי משרתים.
שירות ומעליות.
במרתף היו 6 דודי קיטור של 40 כוחות סוס (30 קילוואט) כל אחד; שלושה שימשו לחימום הבניין, בעוד ששלושת האחרים שימשו להפעלת המכונות, כולל המעליות, הצינורות הפנאומטיים ומתקני הרמה. בקומה זו היו 18 בארות, שכל אחת מהן הייתה בעומק 15 מטרים, והגיעה עד לשכבת המים שמתחת לשכבה התחתונה של השכבה אטומה בקרקע. הבארות לספק יחד כמות של 1,100 ליטר מים בדקה. המשאבות יכלו לספק 3,800 ליטר בדקה למיכלי מים שבקומות העליונות. הבארות נבנו מכיוון שפוסט או וסטרן יוניון הניחו שאמת המים קרוטון לא תספק מספיק מים במקרה של שריפה.
בניין וסטרן יוניון תוכנן ונבנה עם 3 מעליות נוסעים ומעלית משא אחת. מעליות הנוסעים עברו בין הלובי בקומת הקרקע לקומה החמישית, בעוד שמעלית המשא הקטנה יותר הופעלה באמצעות קיטור ושירתה את הקומות שבין המרתף לקומה העשירית. שתיים ממעליות הנוסעים, לשימוש הציבור, הונעו באמצעות קיטור ויכלו להעלות 18 נוסעים כל אחת. מעלית הנוסעים השלישית, בלעדית לעובדי וסטרן יוניון, יכלה להעלות 14 נוסעים והיא הונעה במקור באמצעות הידראוליקה. למפעילי מעלית העובדים ההידראולית היה קשה לשלוט בה, ולכן ב-1891 הוחלפה במעלית קיטור. בנוסף, גרם מדרגות ברזל חיבר את כל הקומות. גרם המדרגות גם סיפק גישה למגדל השעון.
מערכת צינורות פניאומטיים העבירה הודעות בין חדר ניתוח הטלגרף למחלקות בקומת הקרקע. הצינורות הפנאומטיים מחדר הניתוח התחברו גם לבורסת התירס, לבורסת התוצרת ולמשרד עזר של וסטרן יוניון ברחוב פרל.
היסטוריה.
חברת וסטרן יוניון נוסדה בשנת 1851 בתור חברת הדפוס של ניו יורק ועמק מיסיסיפי. שמה שונה לחברת וסטרן יוניון טלגרף ב-1856. לאחר רכישותיה של מספר ממתחריה הגדולים בשנות ה-60 של המאה ה-19, וסטרן יוניון הפכה לספקית מרכזית של שירותי טלגרף חוצי יבשות וטרנס-אוקיינוסים בסוף המאה ה-19. החברה עברה לרוצ'סטר, ניו יורק, בשנת 1866. מטה המשרדים הראשון של החברה היה ברחוב בברודוויי 145, מעט דרומית לאתר בניין וסטרן יוניון.
תכנון ובנייה.