בבוקר, ריצ'רד מגיע במפתיע לביתו של הארי ומצטרף אל הארי ואל קוקי למסע. הארי מחליט "לחטוף" את בנו היליארד, והארבעה יוצאים לדרך. בדרכם אל האוניברסיטה, הם עוצרים בקרנבל, ולאחר מכן בביתם של אחותו-למחצה של הארי, דוריס (קרולין אהרון) ובעלה ברט (אריק בוגוסיאן). דוריס, יהודיה דתייה, מתלוננת על האופן שבו הארי מתאר דמויות של יהודים בספריו. בהמשך המסע, הארי נתקל גם בקן והלן, הדמויות הבדיוניות שיצר, שמאלצים אותו להתעמת עם כמה אמיתות כואבות על חייו. רגע לפני שהם מגיעים לאוניברסיטה, ריצ'רד מת בשלווה במכונית.
ראייתו של הארי מתטשטשת, וקוקי עוזרת לו. המארחים באוניברסיטה שואלים את הארי על ספרו הבא. הארי מתאר סיפור על אדם (דמות המבוססת על הארי עצמו) שמגיע אל הגיהנום על מנת להחזיר לעצמו את אהבת חייו (דמות המבוססת על פיי) מהשטן (דמות המבוססת על לארי; את השטן גם מגלם בילי קריסטל). הארי והשטן עורכים דו-קרב מילולי לגבי מי מהם הוא שטני יותר. סיפורו של הארי נקטע כאשר מגיעה למקום המשטרה ועוצרת את הארי בגין חטיפת היליארד, החזקת אקדח (השייך ללוסי) והחזקת סמים (השייכים לקוקי).
לארי ופיי מגיעים היישר מהחתונה שלהם אל הכלא, על מנת לשחרר את הארי. באי-רצון, הארי מעניק להם את ברכתו לרגל נישואיהם. בחזרה בדירתו, הארי האומלל מפנטז על טקס האוניברסיטה שלא התקיים. הארי מבין שהוא יכול לתפקד רק באמנות ולא בחיים האמיתיים. הסרט מסתיים בכך שהארי חוזר לכתיבת ספרו הבא.
תגובות וביקורות.
לסרט "לפרק את הארי" יש דירוג של 73% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes המבוסס על 37 ביקורות, ודירוג של 61% באתר Metacritic.
פרסים ומועמדויות.
וודי אלן היה מועמד לפרס האוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט גם היה מועמד לפרס סטלייט עבור הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מחזמר.
השפעות.
באופן כללי, הסרט "לפרק את הארי" הוא עיבוד מחדש של סרט קודם של אלן משנת 1980, "אבק כוכבים", שגם בו אמן, שנמצא בדרכו לטקס שנערך לכבודו, נזכר במערכות יחסים שהיו לו בעבר ומנסה לתקן מערכות יחסים קיימות.
אלן ידוע כמעריץ של כמה במאים אירופאים, וסרטיו מושפעים לעיתים קרובות מיצירותיהם של אינגמר ברגמן ופדריקו פליני. התיאור הכללי ביותר של עלילת "לפרק את הארי" - אדם הנמצא בדרכו אל האוניברסיטה בה למד על מנת לקבל פרס של כבוד תוך שהוא מהרהר בחוויות חייו - מזכיר בעיקר את סרטו של ברגמן משנת 1957 "תותי בר". כמו כן, הסרט דומה גם ל-"שמונה וחצי" של פליני משנת 1963, בכך שהוא עוסק באמן אשר יצירותיו מבוססות על אירועים בחייו, הנאבק במערכות היחסים הנוכחיות שלו ונזכר בישנות שלו, תוך שזירת רצפי חלומות.
על פי מספר מבקרים, אלן ביסס את שם הדמות של הארי בלוק על אנטוניוס בלוק, דמות אותה גילם מקס פון סידוב בסרטו של ברגמן משנת 1957 "החותם השביעי". מספר מבקרים, ביניהם רוג'ר אברט, סברו כי דמותו של הארי בלוק מבוססת על הסופר האמיתי פיליפ רות, ולא על אלן עצמו.
קליעים מעל ברודוויי
קליעים מעל ברודוויי (באנגלית: Bullets over Broadway) הוא סרט קומדיה שחורה/פשע משנת 1994 שביים וודי אלן. את התסריט כתב אלן יחד עם דאגלס מקגרת'. בסרט מככבים אנסמבל של שחקנים הכולל את ג'ון קיוזאק, דיאן ויסט, צ'אז פלמינטרי, ג'ניפר טילי ועוד.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, לרבות עבור התסריט המקורי הטוב ביותר (אלן ומקגרת'), הבמאי הטוב ביותר (אלן), ושחקן המשנה ושחקנית המשנה הטובים ביותר (פלמינטרי וטילי בהתאמה). עבורה הופעתה בסרט זה, ויסט זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, השני בקריירה שלה (זכייתה הקודמת באוסקר הייתה גם כן בסרט של אלן - "חנה ואחיותיה" משנת 1986).
תקציר העלילה.
בשנת 1928, דייוויד שיין (ג'ון קיוזאק) הוא מחזאי צעיר אידיאליסט שהגיע לאחרונה לניו יורק ומנסה לפרוץ בברודוויי. כדי לזכות במימון למחזהו, "אלוהי אבותינו" ("God of Our Fathers"), הוא נאלץ ללהק את השחקנית אוליב ניל (ג'ניפר טילי), בת-זוגו של גנגסטר שמממן את ההפקה. אוליב תובענית וחסרת כישרון, אך שומר הראש שמתלווה אליה, הגנגסטר צ'יץ' (צ'אז פלמינטרי), מתגלה כגאון, שללא הרף מסייע לדייוויד עם רעיונות מצוינים לשכתוב המחזה שלו.
בעוד השחקנים מתכוננים לערב הבכורה, שיין הולך ומסתבך, מייחס לעצמו את השכתובים של צ'יץ', בוגד בבת-זוגו אלן (מרי-לואיז פרקר) עם השחקנית הראשית של ההצגה שלו הלן סינקלייר (דיאן ויסט), ומתקשה להתמודד עם השחקן הראשי, ורנר פרסל (ג'ים ברודבנט), אכלן כפייתי שבעצמו מנהל רומן - עם אוליב - ובכך מסכן את ההפקה כולה.
הפקה.
הסרט צולם, בין השאר בדירת דופלקס בקומה ה-22 של בניין טיודור סיטי פלייס 5 שבמנהטן.
יש הסוברים כי שמו של הסרט הוא הומאז' למערכון באותו הסרט מתוכנית הטלוויזיה של סיד סיזר משנות ה-50; אחד התפקידים הראשונים של וודי אלן בטלוויזיה היה כתיבה עבור תוכניות ספיישל של סיזר, אחרי שתוכניתו הקבועה ירדה מלוח השידורים.
סרט זה כולל את הופעתה הקולנועית האחרונה של בנאי ונוטה. אלן ליהק אותה לתפקיד קמאו כפטרון התיאטרון. היא נפטרה מסרטן ריאות זמן קצר לאחר צאתו של הסרט לאקרנים.
תגובות וביקורות.
"קליעים מעל ברודוויי" זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, 96% מהביקורות על הסרט היו חיוביות, כאשר על פי דעת הרוב, הסרט הוא "קומדיה משעשעת על מאחורי הקלעים ... הכתיבה והבימוי השנונים ביותר של וודי אלן בתקופה המאוחרת".
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס תיארה את הסרט כ-"קומדיה קלה, אנרגטית ... בדיוק סוג הפארסה השנונה ש[אלן] תמיד עשה הכי טוב". טוד מקארתי מוראייטי כינה את הסרט "קומדיה על מאחורי הקלעים, המבוססת על צילומי מלודרמת-פשע בתקופת חוק יובש והסתבכויות רומנטיות אסורות", וכתבה כי "בתערובת זו בין עסקי השעשועים לבין העולם התחתון, סרט זה משלים היטב את "דני רוז האיש מברודוויי" של אלן, ומשעשע באותה המידה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס שיבח את הסרט וציין את הדמיון בינו לבין "סרט רציני יותר של אלן, "פשעים ועבירות קלות", בו אדם ביצע רצח והצליח איכשהו כמעט להצדיק את זה. הנה הצד הקומי של אותו המטבע. הסרט מצחיק מאוד ... וגם, באופן מפתיע, קשוח".
עיבוד תיאטרוני.
אלן עיבד את הסרט כלמחזמר להיטים, ששמו "קליעים מעל ברודוויי: המחזמר". סוזן סטרומן הייתה הבמאית והכוריאוגרפית של המחזמר, בהפקת ג'וליאן שלוסברג ואחותו הצעירה של אלן לטי ארונסון, עם מוזיקה ושירים של שנות ה-20 ושנות ה-30 מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול. המחזמר הוצג בבכורה בברודוויי בתיאטרון סנט ג'יימס ב-10 באפריל 2014. הקראה של המחזמר נערכה ביוני 2013. צוות השחקנים כלל את זאק בראף בתפקיד דייוויד שיין, ברוקס אשמנסקאס, בטסי וולף, לני וולפה ווינסנט פסטור. מרין מצי כיכבה בתפקיד הלן סינקלייר, וקארן זימבה הופיעה בתפקיד עדן ברנט. גלן קלי, המנהלת המוזיקלית, עיבדה וכתבה מילים נוספות לשירים, לרבות ""Tain't Nobody's Bus'ness", "Running Wild", "Let's Misbehave" ו-"I Found A New Baby"". המחזמר ירד ב-24 באוגוסט 2014, לאחר 156 הופעות ו-33 הצגות הרצה.
קליעים מעל ברודווי
סיפורי ניו-יורק
יחסי בוסניה והרצגובינה–קוסובו
יחסי בוסניה והרצגובינה–קוסובו אינם רשמיים בגלל היעדר תמימות דעים בממשלה המרכזית להכיר בעצמאות קוסובו, בעיקר בעקבות וטו של רפובליקה סרפסקה התומכת בצורה מוחלטת בסרביה.
היסטוריה.
ב-21 בפברואר 2008, אימצה רפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות של בוסניה והרצגובינה, החלטה שבאמצעותה הוקיעה וסירבה להכיר בהכרזה החד-צדדית על עצמאותה של קוסובו מסרביה. בנוסף, הפרלמנט ברפובליקה אימץ החלטה שקבעה כי במקרה שרוב מדינות האיחוד האירופי והאו"ם יכירו בעצמאות קוסובו, הרפובליקה תראה את הפרישה בקוסובו כתקדים ותקיים משאל עם על מעמדה החוקתי שלה בתוך בוסניה והרצגובינה. לבסוף, ההחלטה קראה לכל פקידי הרפובליקה לעשות הכל כדי למנוע מבוסניה והרצגובינה להכיר בעצמאותה המוצהרת של קוסובו.
ב-27 באוגוסט 2008, שגריר בוסניה לשעבר בטורקיה חג'רודין סומון כתב מאמר מערכת שדן בדרכונים הקוסוביים, שם סיכם עד היום את עמדת בוסניה ביחס לקוסובו: "כמו בעניינים רבים אחרים, בוסניה והרצגובינה חלוקה עמוקות ביחס לעצמאותה של קוסובו. הפרלמנט של רפובליקה סרפסקה, המשתרע על 49 אחוז משטחה של המדינה, אימץ החלטה מיוחדת המגנה את עצמאותה של קוסובו והפגנות רחבות אורגנו שם במחאה. בהתחשב בכך שמנהיגי סרביה של אותה ישות איימו להתנתק מבוסניה והרצגובינה ולהצטרף לסרביה כפיצוי על אובדן קוסובו, אמר יו"ר נשיאות בוסניה והרצגובינה, חאריס סילייג'יץ' בפשטות כי לא סביר שארצו תכיר בעצמאותה של קוסובו בזמן הקרוב בגלל ההתנגדות החזקה של הקהילה הסרבית.
שר החוץ סוון אלקלעי הודיע לציבור ב-2 באוגוסט 2008 כי על פי חוק בוסניה והרצגובינה איננה יכולה לקבל את הדרכונים הקוסוביים, עד שנשיאות בוסניה תקבע החלטה כזו.
ב-26 בספטמבר 2008 בעת השתתפותו בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, יו"ר הנשיאות הבוסנית, חאריס סילייג'יץ', אמר בריאיון לקול אמריקה ששודר בחזרה לבוסניה בשפה הבוסנית שהוא תומך בעצמאות קוסובו ומתנגד לבקשת סרביה כי בית המשפט הבינלאומי לצדק יתן חוות דעת על הלגיטימיות של עצמאות קוסובו. סילייג'יץ' דיבר בשמו כי נשיאות בוסניה והרצגובינה לא אימצה פה אחד במה שתאפשר לו לדבר רשמית.