ספר הכדורסל הישראלי הוא ספר שסוקר את כל תולדות הכדורסל בישראל החל משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לעונת 2017/18. הספר נכתב על ידי ההיסטוריון וחוקר הספורט אלישע שוחט, ויצא לאור בשיתוף עם מנהלת ליגת העל בכדורסל.
תכולת הספר.
הספר סוקר, שנה אחר שנה, את התפתחות הכדורסל הישראלי: החל מלפני קום המדינה ועד לעונת 2017/18. הספר מכיל נתונים וסטטיסטיקות שנאספו במשך עשרות שנים על ידי היסטוריון וחוקר הספורט הישראלי, אלישע שוחט, אירועי השיא והשפל שהתרחשו לאורך 65 שנות כדורסל ישראלי, וסיפורים ייחודיים מראיונות שנערכו עם שחקני עבר והווה.
תהליך הכתיבה.
הספר נכתב על ידי אלישע שוחט שהיה היסטוריון ספורט מהבולטים בישראל. הוא הלך לעולמו במפתיע ימים בודדים לפני יום הולדתו ה-60 ובטרם הספיק לסיים את כתיבת הספר.
בניו של אלישע, עוז ועומר שוחט, בשיתוף עם מנהלת ליגת העל בכדורסל, המשיכו את תהליך הכתיבה שארך למעלה מ-4 שנים.
הספר יצא בגרסה אינטרנטית להורדה בחינם מאתר מנהלת ליגת העל בכדורסל במהלך שנת 2019.
ביל פרייזר
ויליאם סימפסון פרייזר (באנגלית: William Simpson Fraser; 5 ביוני 1908 - 9 בספטמבר 1987) היה שחקן סקוטי שהופיע בתיאטרון בקולנוע ובטלוויזיה במשך שנים רבות. ב-1986 זכה פרייזר בפרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בקומדיה על תפקידו במחזה "When We Are Married".
ביוגרפיה.
פרייזר נולד בפרת' והתחנך בבית הספר סטראת'לאן. בתחילת הקריירה שלו עבד כפקיד בבנק, ובהמשך התחיל לעסוק במשחק. בימיו הראשונים כשחקן הייתה לו מעט עבודה, ולעיתים קרובות היה חסר פרוטה, ונאלץ לישון ברציפים בלונדון. לפני מלחמת העולם השנייה ניהל את תיאטרון קונאוט בוורת'ינג; ואז גויס לשרת ביחידת קשר מיוחדת של חיל האוויר המלכותי. הוא הגיע לדרגת Flight lieutenant. בצבא הכיר והתיידד עם אריק סייקס. אחרי המלחמה נתן פרייזר לסייקס את עבודתו הראשונה בכתיבת קומדיה לרדיו, והשניים עבדו יחד במשך שנים רבות אחר כך.
קריירה.
פרייזר גילם פעמים רבות דמויות תוקפניות או מתלהמות, ושיחק בתפקידים רבים בדמויות של שוטר, חייל או שופט. ב-1956 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית "המופע של טוני הנקוק", ובהמשך היה לשחקן קבוע בתוכנית "Hancock's Half Hour". אחר כך הצטרף לשחקני הסיטקום "The Army Game" בתפקיד סמל קלוד סנאדג', ובסדרת ההמשך "Bootsie and Snudge". עוד גילם את סנאדג' בסדרה "Foreign Affairs" משנת 1964. תפקידים קומיים נוספים שלו כוללים את הסדרה "The Secret Diary of Adrian Mole, Aged 13¾", הקומדיה "Ripping Yarns", הסיטקום "The Train Now Standing", סרט הטלוויזיה "The Corn Is Green", והסיטקום "Father, Dear Father".
עוד הופיע פרייזר בסרטים קומיים כגון "Amorous Milkman" ו"רופא בגדול"; הגרסה הקולנועית של הסיטקום "Love Thy Neighbour", ובטרילוגיה של פרנקי האוורד הכוללת את , את הסרט "Up the Front", ואת "Up the Chastity Belt".
בסדרה "רמפול" הופיע פרייזר מדי פעם בתפקיד רוג'ר בולינגהאם, שופט לא סימפתי שכינויו אצל הבריסטר הוראס רמפול הוא "the Mad Bull".
פרייזר שיחק בתפקיד בואנרג'ס במחזה "The Apple Cart", ובתפקיד אדי ווטרס במחזה "הקומיקאים", שניהם עבור ה-BBC. עוד הופיע בתפקידי אורח בסדרות "המקצוענים" ו"הגומלים". ב-1980 השתתף פרייזר בסיפור "Meglos" בסדרה "דוקטור הו", ובשנה אחר כך שיחק בספין אוף "K-9 and Company". בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים שיחק פרייזר בתוכנית הדרמה של BBC1 בשם "Flesh and Blood".
ב-1966 גילם פרייזר את מר מיקובר בעיבוד לרומן "דייוויד קופרפילד" בסדרת טלוויזיה באותו שם. ב-1969 שיחק בתפקיד סרג'נט באזפאז בסרט מוזיקלי סרט המוזיקלי "פיקוויק" של ה-BBC. תפקידו האחרון היה בדמות מר קסבי בגרסה הקולנועית של "דוריט הקטנה" משנת 1988.
ב-1981 הוקדשה לו תוכנית "אלה הם חייך" והוא הופתע על ידי המנחה איימון אנדרוז.
הוא שיחק בתפקיד בעלה של גוג'י וית'רס בהפקה של תיאטרון צ'יצ'סטר למחזה "המעגל" מאת סומרסט מוהם. ההצגה הועברה לווסט אנד והוצגה בתיאטרון היימרקט, בהמשך הועלתה בסיבוב הופעות בבריטניה. צוות השחקנים כלל גם את סוזן המפשייר וג'ון מקאלום שהיה נשוי לגוג'י וית'רס.
פרסים.
ב-1986 זכה פרייזר בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בקומדיה על הופעתו במחזה "When We Are Married".
חיים אישיים.
ב-1981 התחתן פרייזר עם השחקנית פמלה קונדל. הוא נפטר ממחלת ריאות חסימתית כרונית בבושי שבהרטפורדשייר בגיל 79.
מחלף ראש העין מזרח
מחלף ראש העין מזרח, הוא מחלף בכביש 5 עם שדרות בן-גוריון בראש העין.
המחלף, שנחנך ב-9 במאי 2016, נמצא מזרחית למחלף אבן העזר ("ראש העין צפון") והוא מהווה חיבור נוסף לחלקה הצפוני של ראש העין משכונת נווה אפק. מזרחה מהמחלף נמצא מחלף שער שומרון, אשר מוביל אל יישובי השומרון המרכזי (כגון אלקנה).
בניית המחלף.
המחלף נבנה על ידי חברת נתיבי ישראל בשיתוף חברת הניהול א ספיבק במסגרת תוכנית "נתיב לדירה" של משרד התחבורה יחד עם הקמת עשרות אלפי יחידות דיור חדשות בשכונות החדשות בצפון ראש העין. עלות המחלף היא 120 מיליון ש"ח והיא כוללת בניית גשרים באזור בעל שטח של 8,500 מ"ר, הארכת נתיב בקטע באורך 1.1 ק"מ בכביש 5, ביצוע פיתוח נופי, סלילת שבילי אופניים וביצוע תשתיות (תאורה, ניקוז ובטיחות) מתאימות למחלף.
העבודות לבניית המחלף החלו ביולי 2014 והסתיימו בחודש מאי 2016 חודשיים לפני המועד המתוכנן.
בסיס קם רן
בסיס קם רן (בוייטנאמית: Cam Ranh) הוא בסיס צבאי בווייטנאם, בעיר קם רן שבמחוז חאנואה. הבסיס ממוקם על חופי ים סין הדרומי, על מפרץ קם רן. בשל התנאים הטבעיים, הנמל נחשב לאחד מנמלי המים העמוקים ביותר בעולם.
היסטוריה.
במהלך מלחמת וייטנאם, קם רן היה בשטח של דרום וייטנאם והיה בסיס עורפי גדול של הכוחות האמריקנים. מהנדסים אמריקנים בנו שדה תעופה ונמל מודרני. אגף הקרב הטקטי ה-12 ואגף ההובלה הטקטית 483 של חיל האוויר האמריקני התבססו בשדה התעופה; זאת בניגוד לכמה טענות  לפיהן המפציצים האסטרטגיים B-52 מעולם לא התבססו כאן. בשנת 1972 העבירה ארצות הברית את כל המתקנים הצבאיים בקם רן לידי צבא דרום וייטנאם. ב-3 באפריל 1975, העיר נכבשה על ידי הצבא הצפון וייטנאמי במהלך מתקפת האביב.
ב-2 במאי 1979, חודשיים לאחר תום המלחמה הסינית-וייטנאמית, חתמו ברית המועצות ווייטנאם על שימוש בנמל קם רן כנקודת לוגיסטיקה עבור הצי הסובייטי לתקופה של 25 שנה. באוגוסט 1980, על בסיס הנחיה של מפקדת הצי של האוקיינוס השקט מיום 28 באוגוסט 1980, הוקם מרכז לוגיסטי על חצי האי קם רן באופן קבוע שכונה רשמית בשם יחידה צבאית 31350 (נקודת לוגיסטית קבועה מספר 922, ברוסית: пункт материально-технического обеспечения на постоянной основе — 922-й ПМТО).
במארס 1981, החטיבה התפעולית ה-26 של ספינות ואוניות התבססה במפרץ קם רן. שנה לאחר מכן, במרץ 1982, פורקה מפקדת החטיבה ה-26, הוקמה הטייסת המבצעית ה-17 של צי האוקיינוס השקט, שהייתה מורכבת מ-11 חטיבת ספינות, חטיבת הצוללות ה-38, חטיבה 255 של ספינות תמיכה, חטיבה 300 של אוניות להגנה על אזור המים, יחידה 501 ללחימה בכוחות חבלה ואמצעים תת-קרקעיים ומרכז התקשורת האזורי מספר 1073.
מאוחר יותר נפרס כאן הבסיס הצבאי הסובייטי הגדול ביותר, בשטח כולל של 100 קמ"ר, שמנה כ-6,000 איש. התשתית כולה עברה חידוש ומודרניזציה לקראת שנת 1987 על ידי SovSMO ומחלקת הבנייה ה-22 של משרד ההגנה של ברית המועצות. הבסיס הצבאי על חצי האי נשא את שם קוד" אובייקט "RS-3"."
מבחינה ארגונית, הבסיס כלל מינהלה, מחלקת פיננסים, מחלקת לבוש, שירותי מזון, דלק, טכנולוגיה, תקשורת, מרפאה, בית החולים הימי ה-1393, מרכזים סניטריים ואפידמיולוגיים, שירותי כבאות וסניף של הבנק הממלכתי של ברית המועצות. כמו כן היו בחיל-המצב: חיל נחתים של חיל-האוויר, גדוד-ביטחון נפרד של היחידה הצבאית 15310, יחידת בנייה צבאית, התזמורת, משרדו של המפקד ועוד.
בבסיס התמקמה בקביעות טייסת חטיבת המשמר המשולבת 169 שהייתה חלק מצי האוקיינוס השקט, כולל:
ויחידת מסוקים עם מטוסי Mi-14PS ו-Mi-14PL.
מצבת כוח האדם בגדוד עמדה על 741 איש, כולל 357 קצינים, 187 קצינים ו-197 אנשי צבא. הגדוד היה רשום במקור כחלק מחטיבת הטילים ה-25, ולאחר מכן הופרד, עם הכפפתו ישירות למפקד חיל האוויר של צי האוקיינוס השקט. באופן מעשי, החטיבה הייתה כפופה למפקד הטייסת המבצעית ה-17 של צי האוקיינוס השקט. אם לצי ולמסוקים היה צי מטוסים משלהם, אזי טייסת הקרב התחמשה במטוסים מחטיבת התעופה של המחוז הצבאי של המזרח הרחוק. על פי ההסכם בין וייטנאם לברית המועצות, 8-10 ספינות סובייטיות, 4-8 צוללות עם בסיס צף, ועד שש אוניות אחרות יכלו לשהות בבסיס בו זמנית. כמו כן הותר ל-14 עד 16 מטוסים, 6 עד 9 כלי טיס ו-2 עד 3 מטוסי תובלה להישאר באותו זמן בשדה התעופה. על פי הסכם בין משרד ההגנה של ברית המועצות לבין משרד ההגנה הלאומית של וייטנאם, היה ניתן להגדיל את מספר הספינות והמטוסים הרוסיים בבסיס.
מספר משימות הוקצו לבסיס בקם רן: אספקת מזון, חשמל, מים ודלק לספינות וכלי שיט במהלך השהות; שמירה על עתודות שהוקמו בבסיס, שמירה על קווי תחבורה בין ספינות באזורי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי עם עמדות פיקוד של צי האוקיינוס השקט; שימוש בשדה התעופה כבסיס למטוסים נגד צוללות וסיור; פיתוח ותחזוקה של שיתוף הפעולה הסובייטי-וייטנאמי.