גלבוע התנדב לשירות בצבא הבריטי, במסגרת פלוגות ההובלה העבריות. במסגרת זו שירת במצרים, צפון אפריקה ואיטליה. בסוף יוני 1945 הגיע יחד עם הבריגדה היהודית וחיילי יחידתו להולנד לעיר סכבנינגן שנחרבה כולה במלחמה, שם התחילו גלבע וחברו זליג פוסק לאסוף חומרים על חללי הבריגדה היהודית ברחבי אירופה. עם תום הלחימה שהה עם היחידות העבריות באירופה והשתתף בהעלאת עקורי השואה לארץ ישראל, דרך נמלי איטליה.
בתום שירותו בצבא הבריטי היה בין מייסדי החבורה הספרותית "חבורת הרעים", והשתתף ב"ילקוט הרעים", קובץ ספרותי שהוציאה החבורה. שותפיו לחבורה היו מי שלימים ייקראו סופרי דור הפלמ"ח. החל משנת 1941 פרסם משיריו בבמות ספרותיות שונות בארץ, וכן בעיתונות הבריגדה בעת מלחמת העולם.
אמיר גלבוע השתתף בקרבות מלחמת העצמאות, ומשנת 1955 עבד כעורך בהוצאת הספרים "מסדה", שם ערך ספרי שירה, ספרי ילדים ועוד. בעבודתו זו המשיך עד צאתו לגמלאות בשנת 1980.
היה נשוי לגבריאלה (גבי) גלבע ולהם שתי בנות.
אמיר גלבוע נפטר ב-2 בספטמבר 1984, ונקבר בבית עלמין הדרום בחולון.
יצירתו.
את שירו הראשון בעברית, "כי אז אצעק", פרסם ב-1941 בעמוד השער של "דפים לספרות" בעריכתו של אברהם שלונסקי. גלבוע פרסם כתריסר ספרי שירה. בין ספריו היותר ידועים: "כחולים ואדומים", "שירים בבוקר בבוקר", "שבע רשויות". כמו כן פרסם ספר ילדים שזכה לתפוצה נרחבת, "איש המים של גילי". אחדים משיריו גם הולחנו וזכו לפופולריות כשירים מולחנים. המפורסם מביניהם הוא השיר "שיר בבוקר בבוקר" המוכר יותר בשם "פתאום קם אדם" שהלחינו גידי קורן ושלמה ארצי וביצע שלמה ארצי. השיר הפך לאחד מסמלי תנועת המחאה למען צדק חברתי ב-2011.
גלבוע זכה בפרס ישראל לשירה בשנת 1982 בזכות "שירתו האישית, המקורית, המאחדת סגנון אישי מובהק עם לשון התרבות של העם" ועל ש"פילס דרכים באמנות הפיוט".
גלבוע עסק גם בתרגום שירה מפולנית ומרוסית.
אופיר מינץ-מנור מצא כי שירתו של גלבע הושפעה באופן מכריע מספרות הפיוט, כפי שהוא מוכרת במחזור האשכנזי שהכיר גלבע בילדותו. בנוסף על שירים ספציפיים שהושפעו מפיוטים כמראה כהן, אהלי אשר תאבת ואז רוב נסים הפלאת בלילה, הוא סבור כי סגנונו הכללי של גלבע הושפע מהסגנון הפיוטי ועל כן יש לפיוט מעמד מרכזי בפרשנות שירת גלבע והבנתה בכלל.
ימים
Bring the Boys Back Home
Bring The Boys Back Home (הבא את הנערים בחזרה הביתה) הוא שיר מהאלבום "The Wall" של להקת פינק פלויד.
השיר מתחבר לרצועה הקודמת שלו, הנקראת, באופן אירוני למדי, Vera, על שמה של ורה לין, "זמרת המלחמה" של אנגליה במלחמת העולם השנייה.
ורה לין ביצעה את השיר גם ב-8 מאי 1995, בחגיגות חמישים שנה ל-יום הניצחון באירופה.
יש הנוהגים לכלול את Vera, Bring The Boys Back Home ו- Nobody Home כרצועה אחת, אך כאשר יצא לאור האלבום בגרסת התקליטור התברר שהרצועות נפרדות.
בסיקור של השיר הוא הוגדר כ״רק פזמון״, שהיה צריך להיות חלק מהרצועה הקודמת לו באלבום
לי איאקוקה
לי איאקוקה (באנגלית: Lee Iacocca; 15 באוקטובר 1924 – 2 ביולי 2019) היה תעשיין אמריקאי. נודע בעיקר כיושב ראש חברת קרייזלר, שאותה שיקם לאחר שעמדה בפני פשיטת רגל, כתומך נלהב של היצוא מארצות הברית בשנות ה-80, וכן בעיצוב ובפיתוח הדגמים "פורד מוסטנג" ו"פורד פינטו" בשנות ה-60.
ביוגרפיה.
איאקוקה נולד באלנטאון, פנסילבניה לניקולא ואנטואנט איאקוקה, מהגרים מאיטליה, בשם לידו אנתוני איאקוקה.
כנער, הרבה לעסוק באהבתו למוזיקת ג'אז, אך נטש עיסוק זה לטובת העיסוק הפוליטי, ונבחר להיות ראש מועצת התלמידים בבית הספר התיכון. אלא שבשנה שלאחר מכן הוא לא נבחר, משום שאיבד קשר אישי עם בוחריו. איאקוקה מספר בספרו האוטוביוגרפי שהאירוע הזה לימד אותו לא רק צניעות, אלא את חשיבותה של התקשורת האישית עם עובדיו.
איאקוקה שוחרר מהשירות הצבאי במלחמת העולם השנייה, מסיבות בריאותיות, והחליט ללכת לאוניברסיטה וללמוד הנדסה.
פורד.
הוא סיים לימודי הנדסת תעשייה באוניברסיטת ליהיי והחל לעבוד בחברת פורד כמהנדס. עבודה זו לא סיפקה אותו, והוא החליט לעבור לתחום השיווק והמכירות, בו הגה רעיונות מקוריים רבים במהלך שנות החמישים, ביניהם מימון של יצרן הרכב עבור הקונה ויצירת "מכוניות נישה". רעיונות אלו העלו את מעמדו בפורד, והוא קודם במהירות לתפקידי הנהלה בכירים.
איאקוקה הגה את הרעיונות לתכנון מספר מכוניות מצליחות של פורד: המוסטנג, המרקורי קוגאר, והלינקולן סימן 3. הוא אף ניסה להביא לייצור מכונית קטנה וחסכונית בדלק בעלת הנעה קדמית, אך הנרי פורד השני דחה את הרעיון (מכונית זו יוצרה לבסוף כ"פורד פיאסטה"). איאקוקה מונה בשנת 1970 לנשיא חטיבת הרכב של פורד. עם זאת, בשנת 1978 הסתכסך עמו הנרי פורד, שראה בו איום על מעמד משפחת פורד, והביא לפרישתו.
קרייזלר.
לאחר שפוטר מפורד, פנה אליו דירקטוריון חברת קרייזלר וביקש שיעמוד בראשות החברה. קרייזלר עמדה באותה עת על סף הליך פירוק, ואיאקוקה לא היה בטוח ביכולתו להבריא את החברה. לבסוף נענה וקיבל את התפקיד, שהתחוור כקשה בהרבה ממה ששיער, בשל החובות העצומים של קרייזלר והתרבות הארגונית הלקויה שלה. למרות זאת, הצליח איאקוקה לבנות מחדש את קרייזלר מהמסד ועד לטפחות תוך פיטורים נרחבים, מכירת הענף האירופאי של קרייזלר לפג'ו ומינוי מנהלים מוכשרים מקרב ידידיו, שפוטרו או פרשו מפורד.
למרות כל הצעדים, הבין איאקוקה כי החברה לא תשרוד ללא יכולת לגיוס סכום משמעותי של כסף להבראתה. הכרה זו הביאה אותו לקונגרס של ארצות הברית בשנת 1979 בבקשה לערבויות ממשלתיות להלוואות שקרייזלר ביקשה לקחת.
צעד זה היה ללא תקדים בשעתו, והביא לביקורת חריפה על איאקוקה. הוא מצידו הצביע על הערבויות שנתן הממשל הפדרלי לחברות התעופה והרכבות, וטען שהתמוטטות קרייזלר תביא לאובדן משרות גדול בהרבה, ואכן הערבויות אושרו.
לאחר גיוס ההלוואות, הציגה קרייזלר בשנת 1980 את "מכונית ה-K", הרכב הקטן שאותו דחה פורד. רכב חסכוני זה הוצג בדיוק בזמן, לאחר משבר הנפט של שנות השבעים, ונמכר בהצלחה גדולה תחת השמות "דודג' אריאס" ו"פליימות' רלייאנט". בנוסף, קרייזלר הציגה את ה"וויאג'ר" שהיה רכב מסוג חדש - המיניוואן. הוויאג'ר נמכר היטב, ועד היום קרייזלר שולטת בזכותו בשוק המיניוואנים האמריקאי. בזכות הצלחת שתי מכוניות אלו, וצעדי ההבראה של איאקוקה, הצליחה קרייזלר להשתקם ולהחזיר את תשלומיה לממשלה כמה שנים לפני המועד שנדרש.
איאקוקה גם עמד מאחורי הרכישה של אמריקן מוטורס בידי קרייזלר בסוף שנות השמונים, שהכניסה את חטיבת ג'יפ הרווחית לחברה. הוא פרש מקרייזלר בסוף 1992.
לאחר הפרישה מקרייזלר.
איאקוקה עמד בראשות חברה לרכבים חשמליים. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, הוא תמך בפומבי במועמד הדמוקרטי, ג'ון קרי.
יחד עם ויליאם נובאק, כתב איאקוקה (1984) ספר אוטוביוגרפי "איאקוקה", שהיה לספר הנמכר ביותר (שאינו סיפורת) ב-1984 ו-1985 בארצות הברית.
ב-1989 כתב איאקוקה ספר נוסף, בשם: "ישר לעניין", בו הוא השלים את האוטוביוגרפיה שלו, וענה לשאלות ומכתבים שהופנו אליו בדואר.
לאחר מותה של אשתו ממחלת הסוכרת, הפך איאקוקה לתומך פעיל במחקר למציאת תרופה למחלה, והיה אחד התורמים הגדולים ביותר למחקרים בנושא.
ציטוטים מספרו האוטוביוגרפי.
אנשים רבים שאלו אותו, מעיד איאקוקה, כיצד הפך למצליח כל כך? מדוע פיטרו אותו מפורד? כיצד הפך את חברת קרייזלר מעסק כושל לעסק משגשג? את התשובות לשאלות אלו ניתן למצוא בספרו, שעמד במשך שנתיים בראש רשימות רבי המכר. לשם כך הוא נכתב, אך גם כדי לספר דברים כהוויתם ולישר את ההדורים מכל הפרסומים והכתבות שנכתבו עליו.
כשהיה בבית הספר היסודי הוא הגיש מועמדות להיות קפטן של קבוצה כלשהי. התפקיד קסם לו עקב המדים היפים שלבש הקפטן. איאקוקה הפסיד בבחירות לנער אחר. אלא שהסתבר לו שהקפטן החדש זכה למספר קולות הגדול יותר ממספר התלמידים בכיתה. כשהלך איאקוקה להתלונן בפני המורה, שמספר תלמידים הצביעו פעמיים, הוא נדחה על ידה, משום שרצתה להימנע משערורייה. למקרה הזה הייתה השפעה גדולה על איאקוקה. היה זה השיעור הראשון החשוב שהסב את תשומת לבו לכך שהחיים לא תמיד עומדים להיות הוגנים.
לאחר שהנרי פורד השני פיטר אותו מתפקידו כנשיא פורד, איפשר לו חוזה העסקתו להמשיך ולעבוד בחברה, כשלושה חודשים נוספים, בתפקיד ובמקום אחר, עד שימצא תפקיד חדש בחברה אחרת. נסיבות העסקתו החדשות היו כל כך משפילות עבורו, שהוא שקל את האלטרנטיבות העומדות לרשותו. הוא הבין שחייו של אדם רצופים מכשולים, גדולים יותר וקטנים יותר. יש מקרים שמצב העניינים כל כך גרוע, עד שלא נותר לאדם אלא לגייס את הכעס והזעם שבתוכו, לא כפעולות שיפעלו נגדו אישית, אלא כאנרגיה שתזין את צעדיו לכיוונים חדשים ובונים.
שני הדברים שעוזרים לך להפוך לאיש עסקים מצליח, טוען איאקוקה, הם: הכישרון להיות ממוקד והיכולת להיות יעיל. על האנשים להתמקד במטרה שלהם ולארגן את לוח הזמנים שלהם בדרך שתעזור להם להתקדם אל היעד שהציבו לעצמם. עליהם לקבוע את סדר העדיפויות שלהם, כדי שיעסקו בהם בזמן העומד לרשותם, וכך יצליחו לנצל אותו בדרך הטובה ביותר. אלו כישורים, מוסיף איאקוקה, שלא בהכרח ניתנים כחומר לימודים באוניברסיטאות. על כל אחד לפתח אותם בעצמו.
אזכורים בתרבות.
בסרט "רובוקופ" משנת 1987 מבקר רובוקופ ילדים בבית ספר יסודי על שם לי איאקוקה.
בסרט "פורד נגד פרארי" מגלם את לי איאקוקה השחקן ג'ון ברנטל בימי איאקוקה בחברת פורד.
בסדרה " " כשסוכני הDEA מנסים להבין מי מאחורי הקרטל החדש האלה שנשאלת : "מי הלי איאקוקה של מקסיקו"
דרגון בול זי
דגל גרנזי