עד 2017 ערב הסעודית הייתה המדינה היחידה בה לא הותר לנשים לנהוג. במהלך השנים פקידים סעודים ואנשי דת הסבירו איסור זה בטענה שנהיגת נשים תוביל להפקרות ותפגע בתא המשפחתי. בשנים 2011–2012 בדאווי השתתפה במאבק למתן היתר נהיגה לנשים. היא עזרה לנשים שנתפסו נוהגות בהתמודדות עם המשטרה ובבתי משפט. בדאווי טענה שאין בסיס חוקי לאי מתן היתר נהיגה לנשים. בפברואר 2012 הגישו מנאל א-שריף ובדאווי תביעה נגד משרד הפנים עקב סירובו להנפיק להן רישיון נהיגה. בעקבות סירוב זה צוטטה בדאווי במאמר בסיאטל טיימס בתיאורה את מצב הנשים בסעודיה .
ב-26 בספטמבר 2017, הוציא סלמאן, מלך ערב הסעודית, צו מלכותי שלפיו הנשים בממלכה יוכלו להוציא רישיונות נהיגה. צו זה קיבל אישור של רוב חברי המועצה הדתית הבכירה בערב הסעודית ונעשה תוך הקפדה על חוקי השריעה.
הכרה בינלאומית.
ב-8 במרץ 2012, העניקה מחלקת המדינה של ארצות הברית לבדאווי את אות האומץ הנשי הבינלאומי. הטקס התקיים בהשתתפות מזכירת המדינה דאז, הילרי קלינטון ואשת נשיא ארצות הברית, מישל אובמה. האות הוענק לה על כל מאמציה ופעילותיה למען קידום זכויות נשים בתחום המעמד האישי של האישה בערב הסעודית וזכות הנשים להצביע. בנוסף, היא צוינה כאשה הראשונה שהגישה תביעה נגד אביה בנוגע לחוק המעמד האישי הסעודי וכן הגישה עתירה למען זכות הבחירה לנשים בערב הסעודית.
ב-17 בספטמבר 2015, העניקה קרן הראנט דינק לבדאווי את פרס The seventh International Hrant Dink Awards. הפרס מוענק לאנשים פרטיים וגופים מרחבי העולם אשר פועלים למען עולם חופשי מאפליה, גזענות ואלימות תוך נטילת סיכונים אישיים.
השתתפות בכנסים בינלאומיים ואיסור יציאה מערב הסעודית.
בספטמבר 2014, בדאווי השתתפה באספה של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם שהתכנסה בז'נבה, שווייץ. מטרת אספה זו הייתה להעלות את המודעות לפגיעה בזכויות אדם בבחריין ובערב הסעודית. בדאווי נאמה באספה על מצב זכויות האדם בערב הסעודית ועל מאסרו של בעלה. בדאווי טענה כי בארצה פעילי זכויות אדם מואשמים בטרור. במהלך נאומה, נציגי ערב הסעודית ניסו להשתיק אותה ללא הצלחה.
ב-3 בדצמבר 2014 בדאווי הגיעה לנמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז בג'דה כדי לטוס לכנס זכויות האדם האירופאי בבריסל בלגיה, שבו הוזמנה להשתתף. בנמל התעופה נאמר לה שמשרד הפנים אסר את יציאתה מהממלכה לזמן בלתי מוגבל. בעקבות איסור זה, האיחוד האירופאי פנה לרשויות בערב הסעודית וביקש לקבל הבהרות לגבי סיבת האיסור.
המאסר בשנת 2016.
ב-12 בינואר 2016, לפי פרסום של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, בדאווי זומנה לתחנת המשטרה בג'דה עם בתה בת השנתיים ונעצרה על ידי המשטרה. היא תושאלה במשך ארבע שעות לגבי ניהול חשבון הטוויטר של ואליד אבולח'ייר, בעלה לשעבר השוהה בכלא. חשבון טוויטר זה שימש כפלטפורמה לאנשים הפועלים לשחרורו. בתום התשאול, בדאווי הועברה לבית הכלא זבן אשר בג'דה. מרכז החקירות , ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח, פנה למחלקת המדינה בארצות הברית בבקשה לפעול דיפלומטית לשחרורה של בדאווי. פיליפ לותר, מנהל תוכנית מזרח תיכון וצפון אפריקה בארגון אמנסטי אינטרנשיונל אמר בתגובה למעצרה של בדאווי: "מעצרה של סמר בדאווי היום הוא נסיגה מדאיגה בזכויות האדם בערב הסעודית ומייצג את הפעולות הקיצוניות בהן מוכנות הרשויות לנקוט על מנת להטריד ולאיים על מגיני זכויות אדם במטרה להשתיק אותם". ב-13 בינואר 2016 בדאווי התייצבה בבית המשפט אך שוחררה ללא אישומים.
מעצר מחודש.
ב-1 באוגוסט 2018 בדוואי נעצרה שוב על ידי השלטונות בערב הסעודית יחד עם פעילות פמיניסטיות אחרות. ממשלת קנדה מחתה כנגד מעצר זה, בעקבות כך גירשה ערב הסעודית את השגריר הקנדי והכריזה עליו כאישות בלתי רצויה, והחזירה את השגריר שלה מקנדה.
כיכר קומסומולסקאיה
כיכר קומסומולסקאיה (ברוסית: Комсомольская площадь) היא כיכר במוסקבה שבה נמצאות שלוש תחנות רכבת: לנינגרדסקי , ירוסלבסקי וקזנסקי .
הכיכר נקראת באופן לא רשמי "כיכר שלוש התחנות", והיא אחת הכיכרות העמוסות ביותר במוסקבה.
היסטוריה.
במאה ה-17 שם הכיכר המקורי היה קלנצ'בסקאיה, כשהייתה לצד ארמון הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' עם מגדל העץ קלנצ'ה (каланчой, מגדל שמירה ברוסית).
בשנות הארבעים של המאה התשע-עשרה נסלל קו הרכבת ממוסקבה לסנקט פטרבורג, ושדה קלנצ'יובסקוי נבחר למיקום של תחנת הרכבת ניקולאיבסקי (לנינגרדסקי) שנבנתה מ-1844 עד 1851 כמיזם מועדף של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1862 הוקם לידה מסוף הרכבת ירוסלבסקי, מסוף הרכבת הטרנס-סיבירית. אחרי שנתיים נחנך מסוף הרכבת קזנסקי בצד הנגדי של השדה. עד 1909 חצתה את הכיכר מסילת הרכבת לתחנת קורסקי . לאחר מכן הורם תוואי המסילה מעל פני הכיכר, על מנת לאפשר את התנועה ברחוב.
בתקופה הסובייטית נבנו ארבעה מבנים גדולים נוספים בכיכר. בשנים 1925–1926 תכנן אלכסיי שצ'וסב בניין קונסטרוקטיביסטי שהיה המועדון המרכזי של פועלי הרכבת. ב-1933 שונה שם הכיכר לקומסומולסקאיה, לכבוד חברי הקומסומול, בנאֵי הרכבת התחתית. תחת הכיכר בוצע השלב הראשון של סלילת הקו הראשון של הרכבת התחתית של מוסקבה, כמתנה ליום השנה ה-15 של הקומסומול. בתחילת שנות החמישים הושלמו גורד שחקים סטליניסטי של מלון הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה , וכניסה נאו-קלאסית לתחנת המטרו קומסומולסקאיה . התוספת האחרונה הייתה חנות הכלבו מוסקובסקי בצד המזרחי של הכיכר ב-1983.
בשנת 2003, לפי צו ממשרד התחבורה, הוקם בכיכר פסל ברונזה של פאבל מלניקוב (1804–1880), שר התחבורה הרוסי שפיקח על הקמת קו הרכבת הראשון ברוסיה.
גם במאה ה-21, מקבלת הכיכר את רוב הנוסעים המגיעים למוסקבה מסנקט פטרבורג ומכל צפון מערב רוסיה דרך קו מוסקבה – סנקט פטרבורג, מאזור הוולגה, ומסיביר דרך הרכבת הטרנס-סיבירית.
איבה מאיולי
איבה מאיולי (בקרואטית: Iva Majoli; נולדה ב-12 באוגוסט 1977) היא טניסאית עבר קרואטית. היא זכתה בתחרות גראנד סלאם לנשים, באליפות צרפת הפתוחה (1997). בסך הכל היא זכתה ב-8 תחרויות ליחידות ותחרות אחת בזוגות.
איבה מאיולי נולדה בזאגרב, אז חלק של יוגוסלביה ובגיל 14 הפכה להיות טניסאית מקצוענית. בגיל 19 היא זכתה באליפות צרפת הפתוחה, אך זו הייתה הזכייה היחידה שלה בתחרות גראנד סלאם. במשחק הגמר היא ניצחה את מרטינה הינגיס בשתי מערכות. בשנת 1998 הצליחה להגיע בסיבוב הרביעי באותה תחרות. לאחר מכך חוזקה ירדה, חלקית בעקבות פציעות.
בשנת 2004 פרשה וזמן קצר לאחר הפרישה התחתנה וילדה בת.
מוסררה בית הספר לצילום, מדיה ומוזיקה חדשה ע&quot;ש נגר
רופן הראשון, נסיך ארמניה
רופן הראשון (נולד בשנת 1025/1035 - נפטר בשנת 1095 בקורמגולו) היה הלורד הראשון של ממלכת קיליקיה הארמנית או "לורד ההרים" שלט בממלכה מ-1080 ועד מותו ב-1095.
הוא הכריז על עצמאות קיליקיה מהאימפריה הביזנטית, ובכך ייסד רשמית את הממלכה הארמנית בקיליקיה. השושלת הרופנית שלטה בארמניה עד 1219.
ייסודה של הממלכה הארמנית.
רופן הראשון הכריז על עצמאות מהאימפריה הביזנטית בשנת 1080.
הוא החל במסעות צבאיים מוצלחים נגד הביזנטים, רופן כבש את מבצר ברדזרפרט (כיום אנדירין, טורקיה), מה שלאחר מכן הפך למעוז של השושלת הרופנית.
בשנת 1086 כבש מלכשאה הראשון את צפון סוריה ואת מזרח אנטוליה, מה שהביא לארמנים שחיו באזור לסבול מהמיסים הכבדים שהטיל עליהם מלכשאה הראשון.
ארמנים רבים ברחו לממלכת קיליקיה או לאימפריה הביזנטית כתוצאה מכיבושם של הסלג'וקים במחצית השנייה של המאה ה-11.
בשנת 1090 קוסטנדין, בנו של רופן (לימים קוסטנדין הראשון, נסיך ארמניה) קיבל שליטה מלאה על צבאו של אביו, באותה שנה גם כבש את מבצר ואקה (כיום פקה, טורקיה).
רופן הראשון נפטר בשנת 1095 בגיל 70 (או 60), ונקבר במנזר קסטלון.
משפחתו.
שמה של אשתו אינו ידוע, בניו של רופן הראשון:
דינמו סנט פטרסבורג
יחסי ונצואלה–סרביה
יחסי ונצואלה-סרביה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הרפובליקה של סרביה.
הסכמים.
בשנת 2010, שר החוץ הסרבי ווק ירמיץ' חתם עם שר החוץ של ונצואלה ניקולאס מדורו על שני הסכמי שיתוף פעולה בתחומים פוליטיים וחינוכיים, ופרויקטים של חקלאות ואנרגיה.
מלחמת בוסניה.
ב-1993, במהלך מלחמת בוסניה, ונצואלה הייתה חברה במועצת הביטחון של האו"ם, והצביעה להטיל סנקציות על סרביה ומונטנגרו.
עצמאות קוסובו.
לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, הודיע נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס כי ונצואלה לא מכירה בעצמאותה של קוסובו, בטענה כי הושגה בלחץ אמריקאי. צ'אווס אמר: "זה לא מקובל, זה תקדים מאוד מסוכן בעולם". ב-24 במרץ 2008, האשים צ'אווס את ארצות הברית בניסיון "להחליש את רוסיה" באמצעות תמיכתה בעצמאות קוסובו. בנוסף לכך, כינה צ'אווס את ראש ממשלת קוסובו האשים טאצ'י "טרוריסט" אשר נשלט על ידי ארצות הברית. צ'אווס התנגד בתוקף להתערבות נאט"ו בקוסובו ב-1999, עם כניסתו לתפקיד, ובשנת 2010 הציע לסרביה את תמיכת ונצואלה כחלק ממאבקם "נגד הבדלנות".
יחסי תרבות וספורט.
משרד הפנים של סרביה נתן חסות ליחסים תרבותיים כגון משחקי כדורעף, בין סרביה לוונצואלה.
יחסים דיפלומטים.
סרביה מיוצגת בוונצואלה דרך שגרירותה בברזיליה שבברזיל. מאידך, ונצואלה מחזיקה בשגרירות בבלגרד.
קרלוס מויה
קרלוס מויה (בספרדית: Carlos Moyá Llompart ; נולד ב-27 באוגוסט 1976) הוא טניסאי עבר ספרדי. אחד הטניסאים החזקים בעולם בשנות ה-90 ובתחלית המאה ה-21. הוא זכה באליפות צרפת הפתוחה ובסך הכל ב-20 תחרויות ליחידים.