פול שניידר, שגילם את דמותו של מארק ברדנוויץ בשתי העונות הראשונות, עזב את הסדרה בהחלטה משותפת שלו ושל היוצר מייקל שור, עקב ההצלחה של שניידר בסרטי אינדי שונים וגם שהרעיון המקורי של הדמות לא הגיע לתוצר הסופי. במקומו נכנסו לתפקידים ראשיים החל מסוף העונה השנייה אדם סקוט ורוב לאו (שתחילה היה חתום לתפקיד אורח רק בשמונה פרקים) בתפקידים בן ואייט וכריס טראגר, בהתאמה.
רוב לאו וראשידה ג'ונס עזבו את הסדרה באמצע העונה השישית על מנת למצוא פרויקטים אחרים בקריירה שלהם, אך חזרו בתפקיד אורח בפרק סיום הסדרה.
בעקבות משבר הקורונה, ב-30 באפריל 2020 הוקרן פרק מיוחד שבו חברי הקאסט חזרו לדמויותם, כל ההכנסות כתוצאה מהפרק נתרמו לארגון צדקה.
קטלן דו-גווני
אנגלופיליה
אנגלופיליה (באנגלית: Anglophilia) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי אנגלים או כלפי הממשל, התרבות וההיסטוריה האנגלית, אף שאינו אנגלי אתני או אזרח אנגלי. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול חיבה לשפה האנגלית, הספרות האנגלית וכיוצא באלה. היפוכו של האנגלופיל הוא האנגלופוב.
תיאור.
המונח אנגלופיל לא משויך בדרך כלל לאזרחי חבר העמים הבריטי (האימפריה הבריטית לשעבר), למרות שמדינות אלו חולקות אספקטים רבים של תרבות והיסטוריה עם בריטניה. במקרים מסוימים, אנגלופיליה מוצגת כחיבה של אדם יחיד להיסטוריה של אנגליה ולתרבות אנגלית מסורתית (דוגמת ויליאם שייקספיר, ג'יין אוסטן, סמואל ג'ונסון). חיבה למלוכה הבריטית, למערכת השלטון (דוגמת הדואר המלכותי והפרלמנט הבריטי) או נוסטלגיה לאימפריה הבריטית הם המאפיינים הבולטים של האנגלופיליה. אנגלופיל יפגין בדרך כלל הערצה כלפי שחקנים, סרטים, תוכניות טלוויזיה ורדיו, מוזיקאים, ספרים ומכוניות שמקורם באנגליה.
אנגלופיל יטה להשתמש באיות בריטי במקום האיות האמריקאי, 'colour' במקום 'color' ו-'centre' במקום 'center' וכן הלאה. השימוש בביטויים בריטיים בשיחות מזדמנות ודיווחי חדשות עלה לאחרונה בארצות הברית. אי הבנה ושימוש שגוי בביטויים אלו על ידי אמריקאים הפך למושא עניין בקרב כלי תקשורת אמריקאים ובריטים. פרופ' בן יגודה מאוניברסיטת דלאוור טוען שהשימוש באנגלית בריטית "ביסס את עצמו כתופעה לשונית שלא תפוג". ליין מרפי, בלשנית באוניברסיטת סאסקס, טוענת כי הטרנד בולט יותר בצפון-מזרח ארצות הברית. האינטרנט, המביע עניין במשפחת המלוכה הבריטית ולכן מחשיב עיתונאים בריטים שעובדים בתקשורת האמריקנית, דור שגדל על הארי פוטר והמבטא הבריטי שנשמע "יוקרתי" לאמריקאים צוטטו כסיבות למגמה זו.
גראנד ריבייר א גואיאב
גראנד ריבייר א גואיאב (בצרפתית: Grande Rivière à Goyaves; נהר הגויאבות) הוא הנהר הגדול ביותר בגוואדלופ היוצא ממרכז האי באס טר אל צפון האי.
מוצאו של הנהר ברכס ההרים שבמרכז האי באס טר. הנהר זורם לכיוון צפון האי ולאחר מכן למזרחו ועובר בדרכו דרך הקומונות פטי בורז' וסנט-רוז בקרבת השפך הוא עובר לצד מנגרובים ונשפך אל הים הקריבי במפרץ שנוצר בין האי באס טר לאי גרנד טר.
קישורים חיצוניים.
מידע מאתר SANDRE - השירות ההידראולי הלאומי הצרפתי
לנץ
לנץ הוא שם משפחה ממקור גרמני שמשמעו "אביב".
ז'אן-בטיסט דני
ז'אן-בטיסט דני (בצרפתית: Jean-Baptiste Denys; 1643 – 3 באוקטובר 1704) היה רופא צרפתי שערך את עירוי הדם הראשון בבני-אדם המתועד במלואו. הוא למד רפואה במונפלייה והיה רופאו האישי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
דני ביצע את עירוי הדם המתועד הראשון בבני אדם ב-15 ביוני 1667. הוא עירה כ-12 אונקיות של דם כבשה לנער בן 15 אשר דמו הוקז באמצעות עלוקות 20 פעמים. הנער שרד את העירוי. דני ביצע עירוי נוסף בפועל, אשר אף הוא שרד. בשני המקרים המטופלים שרדו כפי הנראה הודות לכמויות הדם הקטנות שהוערו.
המטופל השלישי של דני שקיבל עירוי דם היה הברון השוודי גוסטף בונד. הוא קיבל שני עירויים ומת לאחר העירוי השני. בחורף 1667 ביצע דני מספר עירויים עם דם עגל לאנטואן מורי, שמת בניסיון השלישי. אשתו של מורי טענה כי דני אחראי למות בעלה, והוא הואשם ברצח. דני זוכה במשפט ואשתו של מורי הואשמה בגרימת מותו. לאחר המשפט חדל דני לעסוק ברפואה. מאוחר יותר נקבע כי מורי מת מהרעלת ארסן.
ניסוייו של דני עוררו פולמוס נרחב בצרפת, וב-1670 נאסרה הפרוצדורה. עירוי הדם נזנח למשך כמאה וחמישים שנה. רק לאחר שקרל לנדשטיינר גילה ב-1901 את קבוצות הדם נהיה עירוי הדם תהליך בטוח ואמין.
דףדף
דףדף הוא אתר אינטרנט ישראלי לספרות ילדים ולעידוד קריאה.
האתר עלה לרשת האינטרנט בשנת 2001, ביוזמת הסופרת נירה הראל, בשיתוף המאייר דני קרמן, במטרה לקדם את מעמדה של ספרות הילדים בתרבות הישראלית, לעודד קריאת ספרות איכותית לילדים ולנוער ולהגביר את ההתעניינות בכתיבה ובאיור לצעירים. האתר מתנהל ללא כוונת רווח, השימוש בו אינו כרוך בתשלום, הראל עורכת את האתר מיום הקמתו, ולצידה פועלת מערכת מייעצת: מבקרת הספרות נירה לוין, הסופרת שהם סמיט, החוקר יחיעם פדן והמאיירת בתיה קולטון. ליצירת האתר שותפים סופרים, משוררים, חוקרי ספרות, מומחים לדידקטיקה ואמנים רבים, בהם אריאל הירשפלד, יאיר גרבוז, דורית רביניאן, עטרה אופק, ואליהו הכהן.
האתר מכיל אלפי עמודים, הנחלקים לחמישה מדורים: ספרים, סופרים, מאיירים, אלף בית ועניין. ניתן למצוא בהם ערכים של סופרים מהארץ ומהעולם, סרטוני וידאו של סופרים ישראלים הקוראים בספריהם וקטעים לקריאה עצמית מתוך ספרים מובחרים לילדים ולנוער. כמו כן מוצגות בו תערוכות של מאיירים ישראלים וזרים וגלריית יצירות של ילדים. באתר מתפרסמות ביקורות על ספרים חדשים, הממויינות לפי נושאים ולפי גילים, רשימות אישיות על ספרי ילדים אהובים, בצד מאמרים על סוגיות בספרות ילדים, ראיונות עם מתרגמים, והצעות להפעלות דידקטיות בעקבות ספרים, חלק גדול מהן קשור למצעדי הספרים השנתיים של משרד החינוך.
ב-2013 נוסד "פרס דףדף לספרות ילדים". הפרס הוענק בתשע"ב לסופרת תמי שם טוב ובתשע"ג לסופרת אורית ברגמן. בתשע"ד הפרס לא הוענק משום שלטענת השופטים לא נמצאה יצירה ראויה דיה. בתשע"ה הפרס הוענק לסופרות חוה ניסימוב ורוני גלבפיש.
סשה גריי
מרינה אן האנציס (באנגלית: Marina Ann Hantzis; ב-14 במרץ 1988), המוכרת בשם הבמה סשה גריי (Sasha Grey) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, דוגמנית, סופרת ומוזיקאית אמריקאית. שחקנית פורנוגרפיה לשעבר מהידועות בעולם. במהלך קריירת סרטי המבוגרים שלה זכתה בשלל פרסים, כולל פרס "שחקנית השנה" בטקס פרסי ה-AVN לשנת 2008.
ביוגרפיה.
נולדה בנורת' היילנדס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא יווני, בריטי, ופולני. אמה הייתה עובדת מדינה ואביה היה מכונאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת 5, והיא גודלה בידי אמה, שנישאה בשנית בשנת 2000.
גריי עברה בין ארבעה תיכונים לפני שסיימה את לימודיה מאחר שלא הייתה מרוצה מאף אחד מהם. היא סיימה את לימודיה בגיל 17, שנה מוקדם מהרגיל. בשנת 2005 התחילה ללמוד במכללה ולמדה קולנוע, מחול ומשחק. החלה לעבוד וחסכה כסף כדי לעבור ללוס אנג'לס.
קריירה.
כשחקנית פורנוגרפיה.
במאי 2006 עברה גריי ללוס אנג'לס והחלה להופיע בסרטים פורנוגרפיים כשמלאו לה 18. בתחילה היא הופיעה תחת שם הבמה "אנה קארינה", על שם שחקנית הגל הצרפתי החדש, עד שאימצה את שם הבמה הנוכחי שלה. היא לקחה את השם "סשה" מסשה קוניצקו, חבר להקת KMFDM, ואת השם "גריי" מספרו של אוסקר ויילד, "תמונתו של דוריאן גריי". בשנת 2008 זכתה בפרס "שחקנית השנה" ו"סצנת המין האוראלי הטובה ביותר" בטקס פרסי ה-AVN , והפכה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס זה. ב-2009, היא נבחרה למקום הראשון ברשימת "100 כוכבי הפורנו השווים ביותר" של מגזין גניסיס. בדצמבר אותה שנה ובאוקטובר 2010, הופיעה על שער מגזין פלייבוי. בינואר 2010, גריי הצטלמה בעירום לקמפיין של ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" למען סירוס בעלי חיים.
בשנת 2011, היא הופיעה ברשימת "12 שחקני הפורנו הפופולרים ביותר" של רשת הטלוויזיה "CNBC". באפריל אותה שנה, הודיעה בפייסבוק על פרישתה מתחום סרטי הפורנוגרפיה, והצטלמה לסרטה האחרון כאשר היא בת 23.
גריי השתתפה בלמעלה מ-250 סרטי פורנוגרפיה בין השנים 2006 ל-2010. סצינות ישנות שצילמה המשיכו להופיע במסגרת סרטי אוספים גם לאחר פרישתה.
לאחר פרישתה מהפורנוגרפיה.
בשנת 2009, החלה לפלס את דרכה בעולם המשחק, כשהיא מופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של סטיבן סודרברג, "חברה בתשלום". בנוסף ב-2009, כיכבה בסרט האימה הקנדי "Smash Cut". גריי הופיעה גם במספר הפקות עצמאיות, כמו "אני נמס איתך" בכיכובו של ג'רמי פיבן. ב-2014 כיכבה בסרט "חלונות פתוחים", לצד אלייז'ה ווד. ב-2014 שיחקה במותחן "הכתבנית" לצד קייטי קסידי.
ב-2010, גילמה את עצמה ב-6 פרקים בעונה השביעית של הסדרה "הפמליה" מבית HBO.
גריי חברה בלהקה האינדסטריאלית "aTelecine". בשנת 2011, הופיעה בקליפ של אמינם לשיר "Space Bound".
במרץ אותה שנה הוציאה ספר תמונות בשם "Neu Sex". ב-9 במאי 2013, הוציאה רומן אירוטי בשם "The Juliette Society".
גריי דגמנה עבור מעצב האופנה הצרפתי-יהודי מקס עזריה , ועבור חברת האופנה האמריקאית אמריקן אפרל.
חיים אישיים.
גריי מגדירה עצמה כביסקסואלית.
סווינגטאון
המצור הערבי השני על קונסטנטינופול