ועדת הפרס, הבוחרת מדי שנה את הזוכה, מורכבת מחברי סגל מארבע הפקולטות למשפטים של האוניברסיטאות בישראל. הבחירה נעשית על בסיס מצוינות אקדמית, כפי שזו באה לידי ביטוי בפעילות האקדמית של החוקר, ובכלל זה התרומה המשמעותי והחדשנות לקידום השיח והידע המשפטי בתחום הנבחר.
אילנה אלרוד
אילנה אלרוד (נולדה בתל אביב ב-2 בפברואר 1936) היא אדריכלית ישראלית, ממתכנני העיר ערד, שכונות במודיעין, שדה דב בים והטיילת בנתניה, זוכת פרס אילון לתכנון אורבני.
ביוגרפיה.
הוריה היו חנה ברנזון וצבי ברנזון, שופט בית המשפט העליון.
חניכת תנועת הנוער "התנועה המאוחדת", למדה בתיכון בית הכרם ליד האוניברסיטה בירושלים. בוגרת הטכניון בחיפה, בפקולטה לאדריכלות ובניין ערים, במסגרת העתודה האקדמאית. סיימה בתואר B. Arch ודיפלום אינג'ינר בהצטיינות ב-1957.
שירתה בצבא כאדריכלית במחלקת ההנדסה של חיל האוויר וחיל ההנדסה, השתחררה כקצינה בשנת 1960.
אילנה אלרוד התחילה את דרכה המקצועית בברזיל ועבדה במשרדם של האדריכלים לוסיו קוסטה ואוסקר נימאייר, שם השתתפה בצוות התכנון של העיר ברזיליה בשנות תכנונה, 1958-1957, עבודה שהשפיעה רבות על השקפתה ועבודתה האדריכלית בישראל.
לאחר ששבה לישראל, בשנים 1960–1962, מונתה למתכננת הראשית של העיר ערד תחת ניהולו של לובה אליאב, שם תכננה את תוכנית האב של העיר ואת הבתים הראשונים - בתי מגורים חדשניים בבנייה רוויה שנקראו "בתי פטיו", מבנים פירמידליים המאפשרים שטח דיור פנימי וחיצוני לכל דירה ובכל קומה, שהותאמו במיוחד לאקלים העיר.
ב-1962 נסעה לדנמרק שם עבדה בצוות התכנון של העיר . את דרכה העצמאית החלה כששבה לישראל, כשביחד עם בעלה האדריכל דן אלרוד הקימו את משרדם המשותף "אלרוד אדריכלים" ב-1964. בשנים אלה החלה תנופת בנייה גדולה לסיפוק צורכי המגורים של מאות אלפי עולים, והם עסקו בתכנון שכונות מגורים ומבני ציבור מכל הסוגים, שהיה בהם חוסר גדול. לאחר מלחמת ששת הימים תכננה מבנים לשימור ולבנייה חדשה בעיר העתיקה בירושלים ושכונה בארמון הנציב ובקטמון. מאז תכננה שכונות רבות בנהריה, נתניה, הרצליה רעננה, אשדוד, יבנה, מודיעין, וכן שכונה לאלף יחידות דיור ובניני ציבור ותעסוקה עירוניים באופקים.
כאדריכלית צעירה, שהושפעה מהאדריכלות בברזיל, בארצות סקנדינביה ובמיוחד בדנמרק, שהייתה שונה מהברוטליזים של אותה תקופה, חיפשה דרך ביטוי יותר אנושית, עיצוב מאופק ובעיקר התאמה לישראל, עם תשומת לב לאקלים, לצבעים ולצורות, בדגש על תכנון ערים ליניארי שממקם את מוסדות הציבור והמגורים באופן רציף.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 תכנן משרדה את העברת שדה דב לאי מלאכותי כשני קילומטרים מהחוף עבור רשות שדות התעופה, בהתאם לתוכניות ולמחקרים הימיים שנעשו; התוכנית נשמעה אטרקטיבית למי שכיהן אז כשר התחבורה רפאל איתן ואברהם בייגה שוחט שהיה אז שר אוצר. בסופו של דבר הפרויקט לא יצא לפועל ושדה התעופה נסגר לטובת בניית 16 אלף יחידות דיור חדשות. לדברי אלרוד יש צורך בשדה תעופה חדש באזור תל אביב: " (...) התקציב ממכירת הקרקע של השדה שמתפנה צריך לממן את פרויקט. כל צירי התנועה המרכזיים עוברים באזור, הנתיבים האוויריים כבר קיימים, נתב"ג מלא עד אפס מקום והים הוא שטח בטוח מבחינה ביטחונית ואינו תופס קרקעות. כמו בכל עיר מרכזית בעולם גם לתל אביב יש את כל הסיבות הטובות לקבל שדה תעופה בים".
בשנות ה-90 השתתפה בתכנון שכונות מגורים במודיעין.
לאלרוד ארבעה ילדים, מתגוררת בהרצליה פיתוח.
פעילות ציבורית.
חברה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה תל אביב; דירקטורית בחברת לור"ם לוד-רמלה; חברה בהנהלת ארגון האדריכלים והמהנדסים; חברה בהנהלת לה"ב - ארגון העצמאים בישראל.
משה ליאון (רואה חשבון)
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה וכל אפריקה (יוונית: Πατριαρχείου Αλεξανδρείας και πάσης Αφρικής) היא כנסייה אוטוקפאלית עצמאית במסגרת הכנסייה האורתודוקסית היושבת באלכסנדריה שבמצרים ושטח השיפוט שלה נפרש על כל יבשת אפריקה. הכנסייה מונהגת על ידי הסינוד הקדוש המורכב מהארכיבישופים שלה וכמה בישופים, שבראשו עומד האפיפיור והפטריארך של אלכסנדריה וכל אפריקה. המכהן הנוכחי מאז 2004 הוא תאודורוס השני (אין להתבלבל עם מקבילו הקופטי, תאודורוס השני). ראש הכנסייה רואה עצמו כיורש הלגיטימי לכס מרקוס הקדוש בפנטארכיה של הכנסייה הקדומה, ובהיררכיה האורתודוקסית הוא מדורג שני רק לפטריארך קונסטנטינופול. כיתר הכנסיות האורתודוקסיות האוטוקפאליות, עמן היא מצויה באחדות (קומוניון) מלאה, האלכסנדרונית מכירה בעליונותה של קונסטנטינופול כטקסית בלבד. האפיפיור-פטריארך שלה עצמאי לגמרי בשאלות מעשיות.
הכנסייה עורכת את טקסיה לפי פולחן ביזנטיון ובשפה היוונית, הגם שקהילות רבות משתמשות בערבית ובשפות אפריקניות מקומיות עבור האוכלוסייה. מספר מאמיניה נאמד ב-500,000 איש, וקהל הליבה המקורי שלה הוא התפוצה דוברת-היוונית במצרים, אם כי מאז שלהי המאה ה-20 היא מקדישה מאמץ גדול להתפשט באפריקה שמדרום לסהרה, וב-1981 הוקם סמינר להכשרת כמורה בניירובי המיועד להצמיח הנהגה מקומית. קתדרלת אוונגליזמוס באלכסנדריה היא משכנה הסמלי של הפטריארכיה. כמו כן, היא מפעילה כמה מנזרים עתיקים בעלי מורשת ארוכה, דוגמת מנזר גאורגיוס הקדוש בקהיר. יש לה 23 ארכידיוקסיות ועוד 6 דיוקסיות הפרושות על כל היבשת: קרתגו, אקרה, אקסום, קייפטאון, הארארה, דאר א סלאם, הרמופוליס, יוהנסבורג, קמפלה, ח'רטום, קינשסה, לאגוס, לאונטופוליס, מוואנזה, ניירובי, פלוסיום (פורט סעיד), פטולמאיס, טריפולי (לוב), יאונדה ואנטננריבו; וברזוויל, בורונדי, פריטאון, קולווזי ומפוטו.
ראשיתה של הפטריארכיה במהומה ובשסע שפקד את מצרים הביזנטית לאחר ועידת כלקדון ב-451. הרוב המוחלט של האוכלוסייה המצרית הילידית היו לפחות מיאפיזיטים אם לא מונופיזיטים קנאים, בעוד שהמיעוט היווני שמנה בעיקר אנשי ממשל, חיילים וסוחרים היו נאמנים לקיסר ולאורתודוקסיה הכלקדונית. עקב כך התפצלה כנסיית אלכסנדריה העתיקה, שהפטריארך שלה חלש על מצרים וייחס את מקור משרתו למרקוס במאה הראשונה. החל מ-537 היו שני טוענים-לכס: פאולוס מִטָאבֶּן האורתודוקסי מונה לפטריארך במקום קודמו המיאפיזיטי תאודוסיוס שהוגלה על ידי הקיסר, אך הוא לא התקבל על העם שהוסיף לראות את תאודוסיוס כמנהיג הלגיטימי שנחשב בדיעבד כאפיפיור הראשון של הקופטים. רק המלכיתים היוונים במצרים קיבלו את פאולוס, וכך נוצר בסיסה של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בימינו. הפרשי הגודל בין שני המחנות היו עצומים, והקופטים מנו בערך 15 מיליון איש לעומת אולי 250,000 מלכיטים, אך תמיכת האימפריה הוסיפה משקל יתר לאחרונים. יתרון האורתודוקסים הפך להם לרועץ עם הכיבוש המוסלמי ב-642, והחשד בנאמנות לאויב הפך אותם לקהילה חלשה ונרדפת. הפטריארך האורתודוקסי אף לא התגורר יותר בעירו אלא שהה בעיקר בביזנטיון. עד המאה ה-12 זנחה כנסייתו לגמרי את הפולחן האלכסנדרוני העתיק, שהיה משותף להם ולקופטים גם אם בשפה נבדלת, ואימצה את סדרי הטקס הביזנטיים. רק ההגירה היוונית הגדולה למצרים במאה ה-19 שיקמה את מצב הכנסייה, וב-1856 שב ראשה לאלכסנדריה דרך קבע. השתפרו גם היחסים עם הקופטים, שעודם מונים רוב מוחלט בקרב הנוצרים במצרים, על רקע המאמצים הבינלאומיים להשיג אחדות בכנסייה.
הכנסייה האורתודוקסית של אלכסנדריה
אשר אנשיל וייס
אשר אנשיל וייס (ה'תרמ"ב, 1882 – ה'תש"ד, 1944) היה רבה של קהילת נאדי פאלו במחוז/גליל סילאדי שבטרנסילבניה.
ביוגרפיה.
בן הרב משה שלמה וייס מרקוביץ וחנה לבית ברגר. תלמידו של רבי אברהם שמואל בנימין סופר. חיבר את הספר "שמן למנחה" שכולל את פירושיו ודברי תורה שכתב על סוגיות בגמרא.
בימי השואה נשלח לגטו שאמלויא, וממנו נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ בו נרצח יחד עם רעייתו מייד עם הגעתם למחנה, בי"א סיוון תש"ד. ארבעה מילדיו שרדו, עלו לארץ ישראל והקימו בה את משפחותיהם.
הנצחתו.
שני בתי כנסת באמריקה נקראים על שמו:
מדד תל אביב יתר 50
אליפות גרמניה בכדורגל 1906
אליפות גרמניה בכדורגל 1906 הייתה העונה הרביעית של התחרות.
הוחלט שמנצחי תחרויות מקומיות לא יכולים להשתתף בתחרות, זאת למעט ברלין בה היו קיימים שני איגודים (VBB ו-MFB).
וו.פ.ב. לייפציג זכתה באליפות הליגה באותה העונה. הייתה זו הזכייה השנייה בתואר בתולדות המועדון.
ארגון האליפות.
אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות:
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
מהלך התחרות.
תחילה נערכו משחקים מוקדמים שמהם עלה לשלב רבע הגמר איינטרכט בראונשווייג.
כדורגלנים מצטיינים.
אדרג בלוחר, וו.פ.ב. לייפציג כבש 7 שערים והיה מלך השערים של התחרות.
מדד ביומד
חואן אגנסיו מולינה
סיביידיים
סיביידיים (שם מדעי: Cybaeidae) היא משפחה של עכבישאים החיים בעיקר בחצי הכדור הצפוני וכן בכמה אזורים בצפון אמריקה הדרומית, אינדונזיה ואפריקה. משפחה זו קרובה למשפכניים ובעבר הייתה תת-משפחה שלה. כמו כן היא קרובה למשפחה Dictynidae.
המין המוכר ביותר במשפחה זאת הוא עכביש הבועה ("Argyroneta aquatica") היודע לשחות ולצלול ורוב חייו מצוי בתוך המים. שאר העכבישים מצויים בקרבה לנשורת העלים ושם הם ממתינים לקרבנותיהם בתוך הרשת.
משה טוביה זונדהיימר
עכביש הבועה