נס משמש מרצה בקורסים לדירקטורים ולהכשרת דירקטורים במשרד ראש הממשלה, במשרד האוצר, בפקולטה למשפטים ובבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, בתוכנית "להב פיתוח מנהלים", באוניברסיטת תל אביב ובפורומים נוספים. הוא מעניק ליווי וייעוץ כלכלי-משפטי בנושאים של השקעות, תוכניות פיתוח ורכישת עסקים, גיוסי הון בישראל ומחוצה לה וכן בנושאים של ממשל תאגידי. בין תפקידיו במגזר העסקי היו, יו"ר וחבר דירקטוריון של חברות ציבוריות שונות: פורמולה מערכות, פרטנר תקשורת, טאו תשואות, NMC יונייטד אנטרטיינמנט, קליקסופטוור טכנולוגיות, טמפו תעשיות בירה, מבני תעשייה, דרבן השקעות, ועוד.
בשנת 2001 היה שותף בקבוצה שהתמודדה במכרז להקמת ערוץ החדשות הייעודי, שלבסוף לא הוקם.
בשנת 2005 מונה ליו"ר איילון חברה לביטוח, ושימש בתפקיד עד 2009. באותה שנה גם שימש יחד עם אחרים כמפרק רשת "קלאבמרקט" שקרסה, תמורת שכר טרחה של כ-20 מיליון שקל.
בתחילת 2006 היה נס שותף ברכישת שלד בורסאי בשם "מ א. ליבר תעשיות תשתית", ששינה את שמו ל"יולי שוקי הון". באמצעות "יולי שוקי הון" גייס נס ושותפיו עשרות מיליוני שקלים בהנפקת אגרות חוב בבורסה, במטרה חהשקיע בנדל"ן ברחבי אירופה וארצות הברית. אולם המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 החברה נכנסה לקשיים, ונמכרה.
בשנת 2013 שימש ככונס הנכסים של העיתון "מעריב", ודרש שכר טרחה של כ-18 מיליון שקל. בנוסף במסגרת ההליך מכר את בית הדפוס של העיתון, עסקה שנסגרה חודש בלבד לאחר ש"מעריב" נכנס להקפאת הליכים. נס דרש שכר טרחה של 5 מיליון שקל על המכירה. כונס הנכסים הרשמי ביקש להפחית את שכר הטרחה ונס פנה לבית המשפט, לבסוף הוסכם שיקבל 10 מיליון שקל.
בינואר 2019 התמזג משרדו למשרד עורכי הדין דורון, טיקוצקי, קנטור, גוטמן, נס, עמית גרוס ושות'.
בשנת 2020, תבע יזם נדל"ן את נס ושותפים נוספים על סך של 32 מיליון שקל בטענה כי נישלו אותו מפרויקטים בתחום הנדל"ן שבהם השקיע.
פרשת השוחד בחברת החשמל.
בקיץ 2014, בעקבות הרשעתו של השופט דן כהן בקבלת שוחד של עשרות מיליוני שקלים מחברת סימנס נחשף מנגנון השוחד, אשר באמצעותו קיבל כהן שוחד בתמורה להטיית מכרז לרכישת טורבינות, והוא שימש גם להעברת כספים לבכירים נוספים. נס נחקר על ידי רשות ניירות ערך כאחד הבכירים שגם קיבל שוחד. למרות שנמצאו בחשבונו של נס בשוויץ חצי מיליון דולר, הוחלט בפרקליטות מיסוי וכלכלה על סגירת התיק הפלילי נגדו, בעילה של חוסר ראיות מספיקות.
פעילות ציבורית.
בין תפקידיו במגזר הציבורי היו: יו"ר חברת החשמל, חבר מליאת רשות ניירות ערך, סיו"ר הוועדה המייעצת להיטלי סחר של מדינת ישראל.
מתחילת 1994 ועד 2016, כיהן נס כחבר בוועד המנהל וכיו"ר אגודת הידידים של אוניברסיטת בר-אילן, כחבר אגודת הידידים של אוניברסיטת רייכמן וכיו"ר אגודת הידידים של האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 2020 בעקבות ההשלכות הכלכליות של משבר הקורונה הודיע שר הכלכלה אלי כהן על הקמת "פורום נס להצלת המשק", בראש הפורום עמד שלמה נס והיו חברים בו דב מורן, רוני קוברובסקי, לילך אשר טופילסקי, ד"ר שמעון אלקבץ, רו"ח אלינה פרנקל-רונן ותומר מור ועוד. הפורום הגיש דו"ח מקיף בן 114 עמודים ובו המלצות כלליות ובהן ההמלצה להקלה על תזרים המזומנים של העסקים באמצעות הגדלת האשראי ודחיית מועד פרעון ההלוואות, עידוד השקעות בארץ באמצעות הקלה על חסמים רגולטוריים לצד התרת יבוא מקביל, חיזוק התעסוקה באמצעות הסטה של תשלום דמי חל"ת למובטלים לתשלום למעסיקים, וחיזוק משקי הבית באמצעות דחיית משכנתאות והלוואות. כמו כן, מכיל הדו"ח המלצות בתחומי מסחר ספציפיים ובמיוחד כאלו שנפגעו במיוחד ממשבר הקורונה ובהם מלונאות, מסעדנות ותיירות. הדו"ח מכיל גם פתרונות בנושא של הלוואות בערבות מדינה שיועברו לעסקים הנפגעים.
חיים אישיים.
נשוי ד"ר לאה נס, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת הליכוד וכסגנית השר לאזרחים ותיקים. ביוכימאית במקצועה. אב לחמישה ילדים. מתגורר בגבעת שמואל. נס, גייס מלקוחותיו תרומות למסע הבחירות של אשתו לקראת הבחירות המקדימות ל, בהם הגיעה למיקום גבוהה.
בשנת 2012 נכללו בני הזוג שלמה ולאה נס ברשימת הפוליטיקאים העשירים בישראל, שפרסם המגזין "פורבס", עם הון מעורך בסך 45 מיליון שקל.
דומברה
הדומברה היא כלי מיתר עשוי עץ ארוך-צוואר פופולרי במרכז אסיה, נחשבת לכלי הלאומי של קזחסטן.
השם דומברה נגזר מן התרגום הטורקי לטאנבור הפרסי.
מאפייני הכלי.
הדומברה הקזחית חולקת מספר מאפיינים עם הקומוז הקירגיזי. ניתן לנגן בה בעזרת פריטה עם היד עם נקישות על גבי משטחה.
לדומברה המודרנית יש שריגים ושני מיתרי ניילון, בעוד שבאופן מסורתי המיתרים היו עשויים מגידים.
המשורר אבאי קוננבאיולי נראה לעיתים באיורים מודרניים מחזיק בדומברה, כסמל לחידוש התודעה הלאומית של העמים הפוסט-סובייטים של חבר המדינות העצמאיות.
בספר "והיום איננו כלה" של הסופר הקירגיזי צ'ינגיס אייטמטוב (הוצאת עם עובד 1981) מסופר (עמ' 339) על נגן דומברה בערבות קזחסטן, שהפליא לעשות בכלי הנגינה וכבש את לבות שומעיו.
המכללה הטכנולוגית תל-חי
הלן גרימו
הלן-רוז-פול(ה) גרימו (בצרפתית: Hélène-Rose-Paule Grimaud, נולדה ב-7 בנובמבר 1969, אקס-אן-פרובאנס) היא פסנתרנית צרפתייה של מוזיקה קלאסית, ממוצא יהודי ואיטלקי.
רקע משפחתי, ילדותה ולימודיה.
נולדה במשפחה של מורים ממוצא יהודי. אביה, מורה למתמטיקה וללטינית, בן לאב יליד גרמניה, אומץ על ידי משפחה צרפתית בשם גרימו. האם, מורה לספרות איטלקית, היא בת למשפחה יהודית צפון-אפריקאית - איטלקית שהתיישבה בקורסיקה, ולאחר מכן בצרפת היבשתית.
גדלה בבית ספוג אווירה תרבותית, שבה טיפחו את העניין באמנויות ובשפות הקלסיות. בילדותה, הייתה הלן גרימו לא שקטה ואובססיבית בנוגע לסימטריה.עד גיל 9 למדה ריקוד, אמנויות לחימה וציור, אך בעיותיה ההתנהגותיות נפתרו בגיל 7, כשהתחילה למצות את כישוריה למנגינות ולמקצבים ולקחת שיעורי פסנתר ומוזיקה אצל המורה מארי-פרנסואז טארי (Tarit). לפי המלצת המורה, הוריה הביאו אותה להמשך לימודים במשך שלוש שנים אצל ז'קלין קורטן בקונסרבטואר של אקס-אן-פרובאנס. ילדת פלא בתחום המוזיקה והנגינה בפסנתר, בורכה הלן גרימו, לדבריה, ברגישות סינסתטית מיוחדת המחברת צלילים עם צבעים.
בגיל 11 המשיכה לימודיה במרסיי אצל פייר ברביזה, בקונסרבטואר של העיר. הוא יישאר בתודעתה "המורה" שלה בה' הידיעה. בשנת 1982, בגיל 13 התקבלה הלן גרימו לקונסרבטואר של פריז, בהחלטת פה אחד של בוחניה, אחרי שביצעה בפניהם את הסונאטות השנייה והשלישית לפסנתר של שופן. למדה בכיתה של ז'אק רובייה (Jacques Rouvier) ובשנה הראשונה, התאפשר לה לרכז את כל שיעוריה ביומיים ובשאר השבוע לבלות עם המשפחה באקס-אן-פרובאנס. בנוסף, השתלמה גרימו במוזיקה קאמרית אצל ז'נבייב זואה ובקריאת תווים אצל כריסטיאן איוואלדי.
בשנה השנייה מרדה הנערה נגד האטיודים המשעממים שנדרשה ללמוד לקראת המבחנים לפסנתר וערקה למשך חודש לעיר הולדתה כדי להתענג בנגינת ברהמס. המורה שלה, רווייה, שהיה מנוסה עם גחמות של מתבגרים כמוה, הזהיר אותה כי אם תיכשל בלימוד החלק הבסיסי, הוא ישלח אותה ל"מורה עם יד של ברזל". בסופו של דבר היא התפשרה עם דרישות בית הספר והתאפשר לה לנגן את הקונצ'רטו מאת שופן עם תזמורת הסטודנטים ואת אטיודי החובה בתור "הדרנים". הקלטת נגינתה הביאה לה לבסוף את ההצעה הראשונה מבית הוצאת התקליטים "דנון" ב-1985.
במקביל למוזיקה, למדה הלן גרימו לימודי תיכון - תוך דגש מיוחד על ספרות, היסטוריה, כתיבה יוצרת ועשתה גם לימודים בהתכתבות לתואר באתולוגיה.
עם רפרטואר של יצירות מאת שטוקהאוזן, בטהובן, מוריס אוחנה, רחמנינוב ודומניקו סקרלטי, זכתה בפרס ראשון בתחרות סטודנטים. עם חבריה ללימודים ברונסרבטואר נמנו מארי-ז'וזף ז'וד, קלר דזר, אריק לה סאז', שהיו כולם ב-2–3 שנים מבוגרים ממנה.
בסופו של דבר, אחרי הגעת מנהל חדש שהכעיס אותה עם האובססיה שלו למלחינים מודרניים,הפסיקה את לימודיה הפורמליים בקונסרבטואר בשנת 1985
במטרה להשתלם בכתות אמן של רובייה, של גיירג' שאנדור ושל לאון פליישר. באותה שנה, ביולי 1985, כבר הקליטה בחברת "דנון" את הדיסק הראשון עם הסונאטה השנייה מאת רחמנינוב ו"אטיודים-תמונות" אופוס 33, הקלטה שזיכתה אותה ב"גראן פרי די דיסק " (הפרס הגדול של הדיסק) של אקדמיית שארל קרו בשנת 1986. בניגוד לעצתו של רובייה, עזבה את התחרות ע"ש בוזוני כדי להשתתף בתחרות ע"ש צ'ייקובסקי לפסנתר.
אולם אף על פי שנבחרה בין 30 הראשונים מתוך 130 מתחרים, לא זכתה שם באף פרס.
פריצת הקריירה הבינלאומית.
הופעותיה בפסטיבל אקס אן פרובאנס עם הקונצ'רטו השני מאת שופן סימנו ציון דרך בקריירה המוזיקלית שלה.
בשנת 1987 הוזמנה לתת רסיטל סולו ביפן ולהופיע עם תזמורת פריז בניצוחו של דניאל בארנבוים (1988).
באותה שנה השתתפה ביריד הבינלאומי לבתי ההוצאה למוזיקה "מידם" בקאן ובפסטיבל בלה רוק-ד'אנטרון.
בשנת 1988 ניגנה יחד עם הפסנתרן דמיטרי בשקירוב ולאחר מכן הופיעה בפסטיבל לוקנהאוב לפי הזמנתם של מרתה ארחריץ' ושל גדעון קרמר. בשקירוב, ארחריץ' וקרמר השפיעו על חינוכה ועל המשך הקריירה המוזיקלית שלה. הערצה מיוחדת שומרת הלן גרימו גם לאמנותם של גלן גולד וסביאטוסלב ריכטר.
בראיון בשנת 1997 למגזין Piano &amp; Keyboard מנתה גרימו את ולדימיר הורוביץ ואת גלן גולד בין הפסנרנים האהובים עליה ביותר. לא פעם הביעה את הזדהותה עם רוח הרומנטיזם הגרמני בספרות ובמוזיקה ורתיעתה מסגנון הנגינה, "המדוד" לדבריה, הצרפתי.