בשנת 1941 נלקחו גברי העיר לעבודות כפייה וב-14 במאי 1944 הובלו לגטו נירג'האזה ומשם לאושוויץ, ניצולים בודדים חזרו לכפר אך לא נשארו בו לטווח ארוך.
תקופת השואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החלו להגיע לנירג'האזה פליטים יהודים מפולין ולאחר מכן גם קבוצות ילדים מסלובקיה. הקהילה תמכה בפליטים באמצעות ועד מיוחד שהקימה למטרה זו. בשנת 1942 גויסו רבים מהגברים היהודים לשירות העבודה תחת חסותו של הצבא ההונגרי. חיילי ה-SS הגרמנים הגיעו לעיר באפריל 1944 ומיד החלו לאסוף את היהודים מכל האזור לתוך גטאות שבהם שהו היהודים בתנאים בלתי אנושיים. ב-12 במאי 1944 החלו המשלוחים לאושוויץ מתחנת הרכבת של נירג'האזה ונמשכו עד לסוף החודש.
היהודים היום.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזרו כ-1,000 פליטים יהודים ממחנות העבודה וההשמדה לעיר וארגנו מחדש את הקהילות. מספר היהודים קטן מ-1,210 נפשות ב-1946 לכ-180 ב-1970. רוב היהודים עלו לישראל או הגרו לארצות הברית ולמדינות נוספות לאחר המרד ההונגרי של 1956. כיום קיימת קהילה יהודית פעילה קטנה בנירג'האזה – אחת מהבודדות מחוץ לעיר הבירה בודפשט.
יצה
פאבל אקסלרוד
פאבל בוריסוביץ' אַקְסֶלְרוֹד (ברוסית: Павел Борисович Аксельрод; ~1850 – 16 באפריל 1928) היה מהפכן רוסי יהודי, נרודניק שהפך בהמשך למרקסיסט והיה ממנהיגי המנשביקים.
ילדות.
פנחס ברוך (פאבל) אקסלרוד נולד במשפחה יהודית של בעל פונדק דרכים. המשפחה עברה ממקום למקום, ויום ומקום לידתו המדויק נשכחו; באוטוביוגרפיה שלו נכתב שנולד בסביבות שנת 1850 או מוקדם יותר באחד הכפרים בסביבות צ'רניגוב – אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, בדרום האימפריה (כיום אוקראינה). בשנת 1859 התיישבה המשפחה בשקלוב, בסביבת מוגילוב. בשנת 1863 החל אקסלרוד ללמוד בתיכון של מוגילוב וסיים אותו בהצלחה. בתקופה זו הוא היה בקשר עם יהודים בלבד. אקסלרוד התקרב לתנועת ההשכלה של אותם הימים.
בשנת 1872 התקבל אקסלרוד לאוניברסיטת קייב. במסגרת לימודיו הוא קרא את עבודותיו של פרדיננד לסל. כתוצאה מכך התגבשה אצלו הדעה שסוגיית היהודים יכולה להיפתר רק במסגרת פתרון בעיית הפועלים, וכתוצאה מכך, החל להתקרב לחוגי המהפכנים.
אקסלרוד כנרודניק.
בעת לימודיו באוניברסיטה התקרב אקסלרוד לחוג נרודניקים של ניקולאי צ'איקובסקי. בשנת 1873 הוא התעמק בעבודות של פיוטר לברוב ומיכאיל בקונין, והתרשם מאוד מדעותיהם.
בקיץ 1874 השתתף אקסלרוד ב"הליכה אל העם" (хождение в народ): הוא עבר מכפר לכפר בסביבות פולטבה, צ'רניגוב ומוגילוב והפיץ תעמולת דעות מהפכניות. בסוף הקיץ התחילו המעצרים; הוא נעצר, אך הצליח לברוח מחוץ לגבולות רוסיה. שמו הוזכר לא פעם במהלך משפט 193, מה שנתן לו מוניטין בין הנרודניקים.
לאחר שעזב את רוסיה, התגורר אקסלרוד תחילה בברלין, ובשנת 1875 עבר לז'נבה. שם התקרב לקבוצת מהפכנים שהוציאו לאור ביטאון. בתיאום איתם, בסוף 1875 שב אקסלרוד לרוסיה – תחילה לדרום המדינה ואחר כך עבר לסנקט פטרבורג. בעיר זו הכיר את מארק נתנסון, סופיה פרובסקאיה וגאורגי פלכנוב. הקבוצה החליטה להוציא לאור ביטאון חדש, אשר יצא לאור בשנים 1878–1879, ובו פורסמו מאמרים רבים של אקסלרוד.
במקביל, הגיע אקסלרוד למסקנה ש"הליכה אל העם" הייתה ניסיון כושל. בהדרגה השתנו דעותיו, והוא התרחק מדעות הנרודניקים.
בשנת 1879, בעקבות ועידת וורונז', התפלגה "זמליה אי ווליה". לאחר התלבטויות הצטרף אקסלרוד לארגון "החלוקה מחדש השחורה" בהנהגת גאורגי פלכנוב. כאשר פלכנוב עזב את רוסיה, הועמד אקסלרוד בראש הארגון.
בשנת 1880 החל גל מעצרים, ואקסלרוד נמלט לרומניה ואחר כך עבר לז'נבה. בעיר זו הוא שיתף פעולה עם העיתון הרוסי "ווֹלְנוֹיֶה סְלוֹבוֹ" ("Вольное слово"), ופרסם מספר מאמרים.
בשנת 1881 עבר אקסלרוד לציריך. באותה תקופה היה זה מרכז של סוציאל-דמוקרטים גרמנים שעזבו את גרמניה. אקסלרוד הכיר מקרוב את אדוארד ברנשטיין וקרל קאוטסקי. כתוצאה מכך הסתיים מהפך בדעותיו, והוא ניתק את כל הקשרים עם הנרודניקים.
חבר בקבוצת "שחרור העמל".
בספטמבר 1883, ביחד עם גאורגי פלכנוב ואחרים, היה אקסלרוד בין מייסדי "שחרור העמל" (Освобождение труда) – ארגון מרקסיסטי ראשון של מהפכנים רוסים.
בסתיו 1884 התחילה הקבוצה להוציא לאור סדרת ספרים תחת הכותרת "ספריית הפועלים" ("Рабочая библиотека"). הספר הראשון בסדרה היה פרי עטו של אקסלרוד: "תנועת הפועלים וסוציאל-דמוקרטיה" ("Рабочее движение и социальная демократия"), ובו הציג את עקרונות המרקסיזם. אקסלרוד היה בדעה שתפיסת השלטון על ידי מעמד הפועלים אינה יכולה להיעשות ללא מאבק מזוין – אך זה יכול להתרחש רק לאחר הכנה ממושכת, כולל עבודה בפרלמנט של מפלגת הפועלים.
באוגוסט 1888 פרסם אקסלרוד ספר נוסף בנושא.
בשנים 1891–1892 הורגשה התעניינות מחודשת של החברה הרוסית בדעות מהפכניות. אקסלרוד רצה לאחד את כל התנועות הליברליות של הרוסים, שכללו קבוצות שישבו בפריז, לונדון, ז'נבה ועוד. הניסיון לא היה מוצלח, אך הצליח להוציא את ארגונו "שחרור העמל" מבדידותו. החל משנת 1899 היה אקסלרוד נציג של הארגון באינטרנציונל השני.
במקביל לפעילות מהפכנית, הצליח אקסלרוד להתפרנס: הוא הקים מפעל לייצור מוצרי חלב, שפעל בשווייץ. המפעל פעל בבעלותו כ-20 שנים ונמכר בשנת 1908.
1902–1917.
אקסלרוד היה מראשוני התאורטיקנים של המרקסיזם ברוסיה. הוא היה חבר מערכת העיתון "איסקרה". בשנת 1902 השתתף אקסלרוד בעיבוד המצע של המפלגה החדשה – מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. כבר בתקופה זו דעותיו לא תאמו את דעותיו של ולדימיר איליץ' לנין, ועם השנים דעותיהם התרחקו עוד יותר.
הוא היה בין מנהיגי המנשביקים. בשנת 1905 הוא התנגד לצורך בדיקטטורה של הפרולטריון ואיכר, והיה נגד חרם של הבחירות לדומה הראשונה. בוועידת סטוקהולם של המפלגה (1905) התנגד אקסלרוד לדעות הבולשביקים, וציין את הנזק שדעות אלה עשויות להביא לקידום המהפכה. הוא גם היה בעד פירוק הארגון המחתרתי והקמת מפלגה לגאלית ברוסיה. בשנת 1912 הוא נבחר לוועד המארגן של המפלגה החדשה שהייתה צפויה לאגד את כל המנשביקים.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה תמך אקסלרוד בעמדות הסוציאל-דמוקרטיה האירופית, שתמכו במדינות ההסכמה. הוא התנגד לפעילותו של לנין בזמן המלחמה, שמטרתה הייתה הפיכת המלחמה הכוללת בין המדינות למלחמת אזרחים ברוסיה.
1917–1928.
לאחר מהפכת פברואר שב אקסלרוד לרוסיה. הוא ציין שהמהפכה שהתרחשה היא מהפכה בורגנית, אך שיש לתמוך בממשלה החדשה. הוא היה בעד התרחבות של הפעילות הלגאלית. הוא נבחר לוועד הפועל של סובייט פטרוגרד.
אקסלרוד פעל להקמת מפלגה חדשה של המנשביקים, ונבחר לחבר הוועד המכונן. מסיבות בריאותיות עזב את רוסיה, אך בוועידת המפלגה באוגוסט 1917 נבחר ליו"ר המפלגה וראש הנציגות שלה בחו"ל.
אקסלרוד התנגד נחרצות למהפכת אוקטובר. בקיץ 1918 הוא ציין שתפיסת השלטון על ידי הבולשביקים היה פשע בקנה מידה שלא יתואר. הוא התנגד לכל ניסיון לתת לגיטימציה למשטר החדש ברוסיה; זאת בניגוד לעמדות של מנהיגי המפלגה אחרים והחלטות וועידת המפלגה שהתקיימה בדצמבר 1917. בוועידה זו הוא נבחר כחבר בוועד המרכזי (המוסד העליון של המפלגה); ואולם בוועידת המפלגה שהתקיימה בשנת 1918 הוא הוצא מהוועד.
בשנת 1921 כתב אקסלרוד מכתב להנהגת המפלגה, ובפרט ליוליוס מרטוב. במכתב זה הוא התנגד נחרצות ל"אגדות על השליחות הגדולה של הבולשביקים". מכתב זה התפרסם רק בשנת 1923, וזכה לתהודה גדולה.
מרק נתנסון
מדשן אמיק
מדשן אמיק (באנגלית: Mädchen Amick; נולדה ב-12 בדצמבר 1970) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כמלצרית שלי ג'ונסון בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס" של הבמאי דייוויד לינץ' ובתור אליס קופר בסדרת הנוער "ריברדייל" המשודרת בערוץ The CW.
נעוריה ותחילת דרכה.
נולדה בעיר ספארקס שבמדינת נבדה. אמה, ג'ודי, הייתה מנהלת משרד רפואי ואביה החורג ביל היה מוזיקאי. שני הוריה הם גרמנים. משמעות שמה "מדשן" בגרמנית הוא "ילדה".
הוריה של אמיק עודדו אותה כבר מגיל צעיר לממש את היצירתיות שבה. היא למדה נגינה על פסנתר, גיטרה, כינור וכן למדה ריקודי סטפס, מחול מודרני, בלט וג'אז. בגיל 16 היא עזבה את בית הוריה ועברה ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירה במשחק.
קריירה.
הופעת הבכורה של אמיק על המסך הקטן הייתה ב-1989 בעונה הראשונה של הסדרה משמר המפרץ, בה גילמה נערה חולנית שמתאהבת במציל שהציל את חייה.
קריירת המשחק של אמיק החלה לתפוס תאוצה עם הופעתה בסדרות כמו .
הפריצה הגדולה של אמיק התרחשה ב-1990 כאשר לוהקה על ידי דייוויד לינץ' לסדרת הפולחן טווין פיקס, שם גילמה את המלצרית שלי ג'ונסון. לאחר שהסדרה ירדה מהמרקע, שבה אמיק לגלם את דמותה של ג'ונסון בסרט "", שבוים אף הוא על ידי לינץ' ויצא לאקרנים ב-1992.
מאז השתתפה אמיק בסדרות טלוויזיה ובסרטים רבים, כגון אופרת הסבון סנטרל פארק וסט , , דוסון קריק, Damages, ג'ואי, ER, בנות גילמור, קליפורניקיישן, המכשפות מאיסט אנד ואחת שיודעת.
מאז 2017 היא מגלמת את אליס קופר, אמה של בטי, בסדרת הלהיט של The CW "ריברדייל".
חייה האישיים.
אמיק נישאה לכותב השירים דייוויד אלקסיס ב-1992. לזוג שני ילדים.
יקותיאל עזריאלי
הרב יקותיאל עזריאלי (קושלבסקי) (י"א באדר ב' ה'תר"ס, 12 במרץ 1900 - י"ג בטבת ה'תשנ"ג, 6 בינואר 1993) היה רבה של זכרון יעקב במשך כשישים ושלוש שנה; מניצולי פרעות תרפ"ט.
תולדותיו.