בשנת 1960 עברה השגרירות למבנה שהוקם עבורה על פני הצלע המערבית של כיכר גרוונר, בתכנונו של האדריכל אירו סארינן. המבנה הוא בעל עיצוב מודרני הבולט בזרותו ביחס למבנים בסגנון הג'ורג'יאני והנאו-ג'ורג'יאני שסביבו. הוא כולל תשע קומות, מהן שלוש מתחת לפני הקרקע, ובחזיתו מתנוסס פסל אלומיניום של עיטם לבן-ראש - סמל לאומי של ארצות הברית - בעל מוטת כנפיים של 11 מטר. ממשלת קנדה רכשה את המבנה בכיכר גרוונר מס' 1, שקיבל את השם "בית מקדונלד". הוא היה לחלק משגרירותה בלונדון עד לשנת 2014.
בזכות הנוכחות של ארצות הברית בכיכר הוצבו בה עם השנים מספר פסלים ואנדרטאות בזיקה אליה, לרבות פסלו של גנרל אייזנהאואר ופסליהם של הנשיאים רוזוולט ורייגן.
לאחר מעבר השגרירות למשכנה הנוכחי נמכר בניין השגרירות בכיכר גרוונר לחברה קטרית ואמור להיות מוסב לבית מלון. בשנת 2009 הוענק למבנה זה מעמד של בניין רשום מדרגה II. משמעות הדבר היא שהבעלים החדשים של הבניין לא יהיו רשאים להסיר את הפסל מחזיתו.
מתחם השגרירות החדש.
מאז שנות ה-80 וביתר שאת לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוגברה מאוד האבטחה על השגרירות בכיכר גרוונר והוצבו בה מחסומים שהגבילו את התנועה בה. מציאות זו הביאה בסופו של דבר את הממשל האמריקאי לשקול את העברת השגרירות למיקום אחר. לאחר בחינת אפשרויות שונות נרכש באוקטובר 2008 מגרש באזור תעשייה לשעבר ברובע וונדסוורת' שבגדה הדרומית של התמזה לשם הקמת משכנה החדש של השגרירות. זהו המשכן הראשון של השגרירות שאיננו ממוקם בסיטי של וסטמינסטר, אם כי הוא איננו מרוחק מבנייני ממשלת בריטניה בוייטהול.
בשנת 2010 נבחר לאחר תחרות מתכנן למתחם - פירמת האדריכלים האמריקאית קירנטימברלייק (KieranTimberlake). האדריכלים תכננו מבנה קובייתי מצופה זכוכית בעל 12 קומות, המוקף בגן ובברכה. בניית המתחם החלה בנובמבר 2013 והמבנה נפתח לציבור כעבור ארבע שנים. עלות הפרויקט הגיעה לכמיליארד דולר ומומנה ממכירת נכסים אמריקאים בלונדון. טקס חנוכת המתחם נערך ב-16 בינואר 2018.
בנוסף לשגרירות מחזיקה ארצות הברית בבריטניה גם קונסוליות בערים אדינבורו ובלפסט.
שגרירות ארצות הברית בלונדון
הארמייה ה-27 (ברית המועצות)
הארמייה ה-27 (ברוסית: армия я-27) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אסטוניה הסובייטית ולטביה הסובייטית. בין מטרות הארמייה היה הגנה על החופים הבלטיים ואיים בים הבלטי. מטה הארמייה היה ממוקם בריגה.
לאחר פלישת וורמאכט הארמייה ה-27 קיבלה פקודה להתמקם על קוו ההגנה לאורך הגדה הצפונית של דבינה המערבית. אומנם, יחידות הארמייה לא הצליחו לעמוד ביעד זה. תוך זמן קצר הם נסוגו צפון-מזרחה למחוז פסקוב. ביולי 1941 הם המשיכו לסגת מזרחה. בסוף אוגוסט 1941 ורמאכט התחיל במתקפה לאורך כל הגזרה של החזית הצפון-מערבית. יחידות הארמייה ה-27 לא עמדו במתקפה והתחילו לשגת מזרחה. בסוף אוקטובר 1941 החזית התייצבה. בדצמבר 1941 הארמייה אורגנה מחדש וקיבלה שם ארמיית ההלם הרביעית.
ביוני 1942 הארמייה ה-27 הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של הארמייה ה-11. ביוני 1942 היא הועברה לחזית. היא השתתפה בלחימה במחוז נובגורוד ואביב 1943 הועברה לעתודה. בקיץ 1943 היא העוברה לאזור קורסק והשתתפה במתקפת נגד סובייטית באזור. בספטמבר 1943 היא הועברה למובלעת סובייטית בגדה המערבית של הדנייפר ובהמשך לחמה דרומית לקייב. בשנת 1944 היא השתתפה בקרב קורסון-צ'רקאסי ובהמשך נכנסה לשטח רומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב. מאזור זה היא הועברה צפונה ולקחה חלק במצור על בודפשט, מתקפת אגם בלטון ומתקפת וינה. בסופו של דבר, עד גדות מורה יחידות הארמייה ה-27 התחברו לכוחות אמריקאים באזור.
לאחר המלחמה היא פורקה בשנת 1946.
זלמן וייט
דהיה אל כהינה
דהיה אל-כהינה
דהיה אל-כאהינה
דהיה אל-כאהנה
There's Got to Be a Way
There's Got to Be a Way (בעברית: חייבת להיות דרך) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי מתוך אלבום הבכורה שלה, Mariah Carey. השיר יצא כסינגל החמישי והאחרון מהאלבום ב-6 במאי 1991, בבריטניה על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום החמישים וארבע במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קארי עצמה שגם הלחינה את השיר ביחד עם ריק וייק. וייק גם הפיק את השיר ביחד נרדה מייקל וולדן. מריה כתבה עם ווייק מספר שירים במהלך פברואר של 1990 אך בסופו של דבר רק השיר הזה מצא את עצמו באלבום.
מבחינה לירית השיר הוא שיר חברתי פוליטי אשר מתעסק בנושאים של עוני, גזענות ומלחמה. ואילו מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&amp;B ופופ.
ביקורת.
עם יציאת האלבום השיר קיבל ביקורות מעורבות, המבקרים שיבחו את השירה של קארי בשיר אז העבירו ביקורת על כך שהייתה פוליטית מדי. לשיר יצא קליפ אשר מתעסק בעוולות חברתיות אך בסופו של דבר מראה את כל האנשים מתאחדים אחד עם השני, עוזרים זה לזה ורוקדים ביחד.
אף על פי שהשיר יצא בבריטניה הוא לא זכה להצלחה במדינה והגיע למקום ה-54 בלבד.
הונאת בחירות
הונאה בבחירות היא עיוות בלתי חוקי של תוצאות הבחירות, המוסתר מציבור הבוחרים.
קיימים סוגים רבים של הונאת בחירות. רובם מוגדרים כעבירה על החוק, אך חלקם נעשים באופן חוקי לכאורה, גם אם אינם עולים בקנה אחד עם עקרונות של מוסר ודמוקרטיה.
מחקרים רבים שנערכו על ידי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית מתעדים מגוון שיטות להונאת בחירות.
הונאה בזמן ההיערכות לבחירות.
הונאת בחירות יכולה להתרחש לפני ההצבעה, על ידי שינוי שיטת בחירות, שינוי אזורי ההצבעה בבחירות אזוריות, ובדרכים נוספות.
שינויים דמוגרפיים.
במספר מקרים, לקראת הבחירות הועבר מספר גדול של אזרחים ממקום אחד למקום אחר, על מנת להשפיע על תוצאות הבחירות באותו אזור. פעולות מסוג זה מתוכננות זמן רב מראש, כיוון שבדרך כלל נדרשת שהייה של שישה חודשים או יותר במקום מסוים כדי להעניק זכות בחירה.
שיטה דומה היא העברת אזרחים בעלי נטייה מפלגתית משותפת למחוז הצבעה אחר. בדרך כלל המצביעים ה"חדשים" משוכנים בדיור ציבורי, והצבעתם מטה את האיזון לטובת המפלגה בה הם תומכים. דוגמה בולטת לאירוע כזה הייתה פרשת "דירות תמורת קולות" בעיר וסטמינסטר באנגליה בשנים 1991–1992, בהן שירלי פורטר הייתה ראש העיר.
גם חוקי הגירה יכולים לשמש לתמרון אוכלוסיית הבוחרים. לדוגמה, מלזיה העניקה אזרחות וזכות הצבעה למהגרים מהפיליפינים ומאינדונזיה, כדי לחזק את המפלגה השלטת במחוז סבה.
ניתן לשנות את הרכב הבוחרים גם בבחירות לפריימריז של מפלגה מסוימת, על ידי רישום בוחרים רבים בעלי נטייה מסוימת למפלגה. לדוגמה, נטען כי שיטה זו נוצלה בבחירות לראשות מפלגת הלייבור הבריטית בשנת 2015, בהן עודד טובי יאנג רישום בוחרים שמרנים למפלגת הלייבור כדי שיבחרו בג'רמי קורבין בבחירות המקדימות ויפגעו בסיכוייה של המפלגה בבחירות הכלליות.
מניעת זכות בחירה.
ניתן לשנות את הרכב הבוחרים על ידי ביטול זכות בחירה עבור חלקם. בעבר הוטלו במדינות רבות חסמים שהגבילו זכות הבחירה של אוכלוסיות שונות. למשל, מתחילת המאה ה-19 ועד סוף שנות השישים, מרבית האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית נדרשו להוכיח תושבות, לעבור מבחני אוריינות או לשלם שוחד על מנת להצביע. כתוצאה מכך, רובם נמנעו מלהצביע ובהתאם זכו לייצוג נמוך מאוד בבית הנבחרים של ארצות הברית. רק בשנת 1965 נחקקו חוקים המבטלים חסמים אלה.
קיימות שיטות נוספות למניעת זכות הבחירה של קבוצות גדולות. למשל, למנוע בחירה מחיילים, אסירים, סטודנטים וחולים בבתי חולים שאינם יכולים להגיע לקלפי באזור מגוריהם. אפשר לקבוע את יום הבחירות בזמן לא נוח, כמו יום השבת, שבו קבוצות גדולות באוכלוסייה נמנעות מלהגיע לקלפי. אפשר לקבוע את מיקום הקלפיות במקום מסוכן או מרוחק. קהילות כפריות סובלות במיוחד ממיקומים כאלה.
בבחירות בקנדה בשנת 1917 הועברו שני חוקים שנועדו לעוות את תוצאת הבחירות. חוק אחד העניק זכות בחירה, שלא הייתה קיימת לפני כן, לחיילים ולבנות זוגם, ואלה הצביעו ברובם בעד המפלגה השלטת. חוק נוסף מנע את זכות הבחירה מאזרחי קנדה ממוצא גרמני, אוקראיני או פולני, שנהגו להצביע למפלגות האופוזיציה.
הרתעת מצביעים.
הרתעת מצביעים כרוכה בהפעלת לחץ על קבוצות בוחרים כדי שלא יצביעו, או כדי שיצביעו למועמד מסוים.
הדרך הנפוצה להרתעת מצביעים היא שימוש באלימות או באיומים, בדרך כלל באזורי הקלפיות. אחת הדוגמאות הקיצוניות לשימוש באלימות כדי להטות את תוצאות הבחירות היא הפיגוע הביולוגי של ראג'נישי שבוצע ב-1984 בידי חסידיו של אושו, בניסיון לצמצם את מספר המצביעים שאינם ראג'נישים בעיר דאלס. השיטה שנבחרה הייתה של הרעלה המונית - במעבדה בקומונה גודלו תרביות של חיידקי סלמונלה, בהם התכוונו אנשי הכת לזהם מסעדות וחנויות מזון בעיר וכך לגרום לתושבים לשלשול קשה ולאי הגעה להצבעה. בסופו של דבר לא יצאה התוכנית לפועל ובבחירות שנערכו בנובמבר 1984 לא הצליחה הכת להכניס נציגים לוועדה המחוזית.
איומים משפטיים נחשבים אף הם לאלימות, ומטרתם למנוע הצבעה או לכפות הצבעה למועמד מסוים. למשל, לקראת הבחירות בארצות הברית בשנת 2004 חולקו עלונים שבהם נכתב: "אם כבר הצבעת בבחירות המוקדמות, אתה לא יכול להצביע בבחירות לנשיאות. אם מישהו במשפחה שלך הואשם בעבירה כלשהי, אתה לא יכול להצביע בבחירות לנשיאות. ואם תפר חוקים אלה, תקבל עונש של 10 שנות מאסר וייקחו ממך את ילדיך."
קניית קולות.