ה-M-110 הוא תותח כבד בעל דיוק גבוה וטווח גבוה - עד 30 ק"מ. את התומ"ת מפעילים 13 אנשי צוות עם אפשרות למקלע בראונינג 0.3 או מא"ג להגנה עצמית. קיימת תצורה נוספת הקרויה M-107 ובה מותקן קנה בקליבר 175 מ"מ על גבי אותה התובה.
התותח מסוגל לירות עד 3 פגזים בדקה או בקצב של 1–2 פגזים בירי מתמשך. הטווח שלו משתנה מ-16,800 מטר ל-28,800 מטר, תלוי בסוג הפגז.
ה-M110A2 הוא הדגם האחרון בעל בלם לוע כפול, לדגם ה-A1 היה בלם לוע פשוט. התומ"ת הוכנס לראשונה לצבא ארצות הברית בשנת 1963. הוא היה בשימוש במלחמת וייטנאם ובמלחמת המפרץ על ידי צבאות ארצות הברית ובריטניה.
בשירות צה"ל.
תותחים מדגם זה נרכשו על ידי ישראל ב-1971. חיל התותחנים הישראלי הפעיל אותם במלחמת יום כיפור לאחר שהוסבו מתצורת "רומח" 175 מ"מ, כשאזלה התחמושת 175 מ"מ, לתצורת "קרדום" 203 מ"מ וכן במלחמת שלום הגליל.
הרב דה פרובנס
שמן לפתית
חינוך מבוגרים
חינוך מבוגרים הוא תהליך שבו מבוגרים עוסקים בהרחבת השכלתם על מנת לרכוש ידע, מיומנויות, עמדות או ערכים חדשים. חינוך מבוגרים כולל כל צורה של למידה מעבר למערכת החינוך המסורתית, החל מאוריינות בסיסית עד כדי מימוש עצמי כאדם לומד כל החיים.
ללמידת מבוגרים ישנם מספר עקרונות מרכזיים: עקרון הרלוונטיות: מבוגרים לומדים רק את מה שרלוונטי עבורם,
סוגים שונים של חינוך מבוגרים.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של חינוך מבוגרים:
גרי מנדלבאום
גרשון (גרי) מנדלבאום הוא דמות בדיונית שהופיעה בקומדיות המצבים "הפיג'מות", "הפיג'מות בקפה קר סול", "הפיג'מות במופע של דובל'ה" ו"מנדלבאום בלש פרטי". הדמות מגולמת על ידי יניב פולישוק. מאופיין בהתנהגות ממורמרת וילדותית.
אפיון.
גרי מנדלבאום סובל מהקרחה, לובש תמיד גופייה לבנה, מעליה אותה חולצה מכופתרת לבנה (שעם הזמן נהפכה לאפורה), ומכנסיים שחורים. בצעירותו היה לו שיער גולש.
מנדלבאום ידוע כאדם קמצן, עקשן, רודף בצע וילדותי. כמו כן, מביע רגשות מרמור ואובדנות. בעל גישה פרימיטיבית לגבי טכנולוגיה.
ביוגרפיה בדיונית.
מנדלבאום גדל בפתח תקווה ולמד בבית ספר "הס" בעיר. הצליח לסיים את לימודיו בזכות דודתו אתי פולישוק (מגולמת על בסיס ועל ידי אתי פולישוק). בעודו תלמיד היה יושב ראש מועצת תלמידים. הוביל תפקיד זה במשך כשבועיים, עד שנתפס מבלה עם התלמידה שפרה בוימפלד, אותה הכיר בתקופת הלימודים, ביחידות בחדר המנהל, מה שגרם להדחתו.
מנדלבאום היה סולן בלהקת רוק שהקים יחד עם חברו ללימודים, עודד מנשה (דמות המגולמת על בסיס ועל ידי עודד מנשה).
באוקטובר 1984 הציע לשפרה נישואים, על פי גישה אחת. לעומת גישה אחרת על פיה בשנת 1982 כבר נישא לה. במסגרת הנישואים הקים משפחה - רוני (אלי קרן-אסף) הבת הבכורה, ושייקה, פולי וגברי, שלישיית בנים זהה, בניו הצעירים.
בבגרותו החל לעבוד במסעדת "המבורגרי", המבורגרייה ברחוב מזא"ה 17 פינת מאפו בתל אביב. איכות המזון במסעדה ירודה ועל כן העסק נחשב כושל וכמעט נטול הכנסות.
בשנת 2004 התמודד לראשות העיר תל אביב.
בין העונה החמישית לשישית של הסדרה הפיג'מות פתח סוכנות בילוש מצליחה. הפעילות מתועדת בסדרה מנדלבאום בלש פרטי.
בין עונות אלה ההמבורגרי היה סגור בשל הרעלת פימו של פקח מטעם משרד הבריאות, לאחר שאכל נקניקיה בהמבורגרי.
אויבים.
עוד בהיותו נער, במסגרת בחירות לראשות מועצת התלמידים, רכש אויב, שמעון צמחוני (ניר רון), בהן ניצח מנדלבאום. באותה תקופה אהבו מנדלבאום וצמחוני את אותה נערה, שפרה בוימפלד, שבעתיד נישאה למנדלבאום, מה שהוסיף ליריבות ביניהם.
מאז ההפסד של צמחוני, הוא מנסה להתנקם במנדלבאום בהזדמנויות שונות בחיים, דבר שבא לידי ביטוי בפרק ייחודי בכל עונה של הפיג'מות החל מעונה 3, "צמחוני נגד מנדלבאום", וכן גם בסדרת הבת, מנדלבאום בלש פרטי וגם בסדרת הפסטיגלים. היריבות מתגלה לראשונה בסדרה הפיג'מות, כאשר צמחוני מנסה להתמודד לראשות עיריית תל אביב-יפו במערכת בחירות של שנת ה'תשס"ד (2004), אך מנדלבאום בתגובה מחליט לרוץ גם הוא לראשות העירייה. השניים מחבלים בתעמולה אחד של השני, ולבסוף אף אחד מהשניים לא זכה, אך אירוע זה הוסיף ליריבות.
כעבור תקופה צמחוני מתקבל לתפקיד ציבורי בעיריית תל אביב, מנהל מחלקת גבייה, במסגרתו נחשף לתוכניות הקמה של מערכת רכבת שצפויה לעבור בסמוך להמבורגרייה של מנדלבאום. צמחוני חומד במיקום האסטרטגי של ההמבורגרייה במזא"ה פינת מאפו, ומפעיל לחץ על מנדלבאום באמצעות דוחות ועבודות יזומות באזור ההמבורגרייה כדי לגרום למנדלבאום למכור לו את המקום. המזימה של צמחוני נחשפת וצמחוני נאסר לתקופה של כשנה. לאחר שחרורו, צמחוני שב ומנסה להפעיל לחץ על מנדלבאום באמצעות רכישת עסק מול ההמבוגרייה שלו, "הצמחו-בורגר", בתקווה שהתחרות והקשרים שלו יביאו את מנדלבאום לייאוש ולאילוץ סגירת המקום, אך גם הפעם המזימה נכשלת.
בתקופתו של מנדלבאום כבלש פרטי מגיע צמחוני במסווה של מרסס למשרד החקירות של מנדלבאום, שם ניסה להרעיל את מנדלבאום למוות. מנדלבאום נכנס למצב של קומה ובדרך נס מתעורר. בעקבות ניסיון ההרעלה נכנס צמחוני לכלא ומשתחרר כשנה אחרי.
ההתנצחות המתועדת האחרונה בין השניים התרחשה בשנת 2015 כאשר צמחוני שוב מנסה לגזול ממנדלבאום את ההמבורגרי על ידי כך שמחתים את גרי על חוזה ללא ידיעתו, לפיו האחרון לווה כסף עם ריבית שעתית וחייב להחזיר אותו תוך 24 שעות, ולא - ההמבורגרייה תעבור לבעלות המלווה. העסק כמעט מצליח עד שמתגלה כי ההמבורגרי חכור, ולא ניתן למכור ערך חכור.
השפעה.
הדמות צברה פופולריות רבה בקרב הנוער הישראלי. הפכה ל"קאלט" כך שמשפטים שלה מצוטטים כחלק מהשיח היומיומי.
אות מסדר הכבוד
שמן (מפעל)
רובע העיר התחתית
העיר התחתית (רובע)
יהודה פוקס (שחקן)
יהודה פוקס (15 בנובמבר 1919 - 10 באוקטובר 2010) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
פוקס נולד בטרנסילבניה שברומניה, שם גדל, למד, היה חבר בתנועת דרור, מטעמה יצא להכשרה חלוצית, והכיר את אשתו מינה, מעצבת תלבושות. ב-1940 עלה הזוג לארץ ישראל והתיישבו בקיבוץ בית אורן, שם למד מוזיקה ודרמה, ניצח על מקהלה וניהל חוג למשחק. פוקס היה פעיל גם בארגון "ההגנה" כסגן מפקד אזור יערות הכרמל ושימש שוטר מוסף זמני במשטרה הבריטית. בקום המדינה התגייס לצה"ל, שירת כקצין תרבות וסעד ולאחר מכן הצטרף ללהקה צבאית וסיים קורס במאים מטעם התנועה הקיבוצית.
שימש כחבר ויושב ראש ועד השחקנים בתיאטרון הקאמרי וחבר המזכירות הארצית של איגוד השחקנים והבמאים בהסתדרות. היה חבר הנהלת תיאטרון הקאמרי וחבר מועצת הנאמנות של התיאטרון, וחבר בוועדת השופטים של מלגות לשחקנים צעירים. היה חבר ב"אשכולות" - החברה לזכויות אמנים מבצעים.
בשנת 2000 הוענק לו אות "יקיר העיר תל אביב-יפו".
קריירה בתיאטרון.
בשנת 1950 נמנה עם מייסדי תיאטרון זירה - תיאטרון פרינג' הראשון בתל אביב, שם שיחק בין השאר בהצגות שביים מיכאל אלמז: "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר שם גילם את גרסון; "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט שם גילם את ולדימיר, וגילם את המורה הפרופסור במחזה "השיעור" מאת יונסקו. כמו כן גילם את אביו של הילד הג'ינג'י בהצגה "פרנסוא ראש גזר" מאת ז'ול רנאר בבימויו של גבריאל דגן. זו הייתה הצלחתו הגדולה ביותר של תיאטרון זירה בעיקר בגלל משחקה של שחקנית צעירה בשם שולמית פילין שגילמה את דמותו של הילד הג'ינג'י הנדחה על ידי אימו.
בשנת 1957, לאחר שהופסקה פעילותו של תיאטרון זירה, עבר פוקס לשחק בתיאטרון הקאמרי בו גילם למעלה מ-70 תפקידים, בין השאר בהצגות:
ב-1961 השתתף בהצגה "סיפור גן החיות" שכתב אדוארד אלבי וביים זלמן לביוש, וגילם את זרח בהצגה מאת נתן אלתרמן שביים גרשון פלוטקין "כנרת כנרת". ב-1963 השתתף בהצגה "גיבור היום" שביים שמואל בונים ובהצגה מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים שמואל בונים "המיליונרית". ב-1964 השתתף בהצגה "המהפכה והתרנגולת" שכתב וביים נסים אלוני. ב-1965 השתתף בהצגה "פרשת אופנהיימר" שביים לאונרד שך. ב-1966 גילם את פולוניוס בהצגה מאת שייקספיר שביים אברהם שלונסקי "המלט". ב-1968 השתתף בהצגה מאת ארתור מילר שביים לאונרד שך "המחיר".
ב-1971 השתתף בהצגה "ביוגרפיה" מאת מקס פריש בבימויו של לאופולד לינדטברג. ב-1972 השתתף במחזה "אלופי העונה" מאת ג'ייסון מילר בבימויו של היי קיילוס. ב-1976 גילם את קוליגין בהצגה מאת אנטון צ'כוב שביים פיטר ג'יימס "שלוש אחיות". ב-1977 גילם את קסיוס בהצגה מאת שייקספיר שביים פיטר ג'יימס "יוליוס קיסר". ב-1978 גילם את הפרופסור בהצגה שביים לאופולד לינדטברג "הדוד וניה".
ב-1980 שיחק בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט בבימויו של עמרי ניצן. ב-1981 גילם מנהל קרקס בהצגה שכתב וביים חנוך לוין "יסורי איוב". ב-1983 גילם את אדי בהצגה מאת סיימון גרי "הצלצול האחרון" שביים היי קיילוס. ב-1984 גילם את סם בהצגה מאת הרולד פינטר "הביתה" שביים אילן רונן; את גונזאלו בהצגה מאת שייקספיר "הסערה" שביים אילן רונן וגילם את אסכלוס בהצגה מאת שייקספיר שביים פיטר דיוז "מידה כנגד מידה". ב-1985 גילם את פרוידיגר בהצגה שכתב מוטי לרנר וביים אילן רונן "קסטנר" העוסקת במשפט קסטנר. ב-1989 השתתף בהצגה "הדלפה" מאת מתי גולן שביים אילן רונן.
ב-1992 השתתף בהצגה שכתב שיקספיר וביים עמרי ניצן "ריצ'רד השלישי". ב-1993 השתתף בהצגה שביים עמית גזית "פליישר". ב-1994 גילם את רב המשרתים בהפקה המשותפת לתיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי "ביקור הגברת הזקנה" שביים עמרי ניצן.
בשנת 2000 השתתף בהצגה "נורה (בית הבובות)" מאת הנריק איבסן שביים אילן רונן.