הקימה ומנהלת את הטלוויזיה הקהילתית בכבלים של מכללת בית ברל. כמו כן היא פועלת כבמאית ומפיקה עצמאית. ביימה סרטי תעודה רבים, בהם סרטי תעודה היסטוריים וכן סרטים בעלי אופי אישי ותיעוד יומני. בשנת 2003 יצרה את הסרט "שבעה על אמא" – יומן תיעודי שצולם בזמן ישיבת "שבעה" על אמה ומביא את קורות משפחתה. את הסרט צילם והפיק בנה דן קציר. בשנת 2004 זכה הסרט בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-44 בקרקוב. בשנת 2009 יצרה את הסרט "צפירה מלכת שינקין", על דודתה צפירה עוגן. בשנת 2015 יצרה את הסרט "אור בקצה המגף", המספר את מסען של שלוש נשים אל מחנות העקורים שבהם נולדו בקצה המגף של איטליה. בשנת 2019 יצרה את הסרט "הקוד האלבני" על הצלת אלפי פליטים יהודיים בזמן השואה על ידי אלבנים מוסלמים באלבניה.
נשואה לפיזיקאי פרופ' אברהם קציר, בנו של פרופ' אהרן קציר והם הורים לדן קציר, במאי סרטים, ופרופ' תמר קציר, ראש החוג ללקויות למידה באוניברסיטת חיפה. מתגוררת בתל אביב.
ז'אק מארקט
האב ז'אק מַארקֶט (בצרפתית: Jacques Marquette; 10 ביוני 1637 - 18 במאי 1675) היה מיסיונר ישועי ומגלה ארצות, אשר חקר את אזור המערב התיכון באמריקה הצפונית והקים התיישבויות בטריטוריית מישיגן. בשנת 1673 היו מארקט ולואי ז'ולייה למגלי הארצות הראשונים שחקרו את חלקו הצפוני של נהר המיסיסיפי.
תולדות חייו.
ז'אק מארקט נולד בלאן שבצרפת ב-10 ביוני 1637. בגיל 17 הצטרף למסדר הישועי שבמסגרתו עבד ולימד ברחבי צרפת למעלה מעשור. בשנת 1666 נשלח על ידי המסדר לקוויבק כמיסיונר לילידי אמריקה. במסגרת פעילותו מארקט למד שפות מקומיות רבות.
בשנת 1668 נשלח מארקט למשימות בחלקיו הצפוניים של נהר סנט לורנס בחלקו המערבי של אזור הימות הגדולות. באזור זה הקים מיסיון באזור סו סנט מרי במישיגן של ימינו ואת מיסיון לה פוינט על גדת לייק סופיריור בוויסקונסין, באזור העיר המודרנית אשלנד. במהלך שליחותו באזור פגש מארקט לראשונה בשבטי האיליניווק אשר לימדו אותו על חשיבותו של נהר המיסיסיפי כערוץ תחבורה. בני השבטים הזמינו אותו ללמד בכפריהם. בעקבות מלחמות בין השבטים עזב מארקט את המיסיון ונסע אל מיצרי מקינק, שם הודיע לממונים עליו במסדר על הנהר המדובר וביקש רשות לחקור אותו.
המסע אל המיסיסיפי.
בקשתו של מארקט אושרה וב-17 במאי 1673 יצא עם מגלה הארצות הצרפתי-קנדי לואי ז'ולייה מסנט איגנס. השניים היו מצוידים בשתי סירות קנו וחמישה שייטים ממוצא מעורב. הם שטו על ימת מישיגן עד לגרין ביי ומשם שטו בסמוך לפתחו של נהר פוקס. משם הובילו את הסירות דרך היבשה כשלושה קילומטרים באזורי ביצות ומישור לנהר ויסקונסין. בנקודה זו בנו הצרפתים בשלב מאוחר יותר את עיירת המסחר פורטז' - פתח הנהר. מארקט וז'ולייה המשיכו לאורך הנהר וב- 17 ביוני הגיעו אל נהר המיסיסיפי בסמוך למקום בו שוכנת כיום פריירי דה שייאן.
המשלחת המשיכה עד פתחו של נהר ארקנסו, מרחק של כ-700 קילומטרים בלבד ממפרץ מקסיקו ושם בחרו לשוב. בשלב זה פגשו השניים מספר שבטים אשר החזיקו בסחורות אירופאיות והם חששו כי במוקדם או במאוחר ייפגשו במגלי ארצות או מתיישבים מספרד. הם שטו על הנהר בחזרה עד לנהר אילינוי אשר היה, כפי שלמדו מהילידים המקומיים, נתיב קצר יותר בחזרה לימת מישיגן. הם שבו אל האגם בנקודה הקרובה לשיקגו של ימינו דרך פורטז' שיקגו. בספטמבר חנה מארקט, שחלה במהלך המסע בדיזנטריה, במיסיון סנט פרנסיסקו חאווייר, הממוקם בגרין ביי של ימינו, בעוד ז'ולייה המשיך לקוויבק לבשר על תגליותיהם.
מארקט ומשלחתו חזרו לטריטוריית אילינוי בשלהי 1674 והיו לאירופאים הראשונים שחנו באזור שלימים יהפוך לעיר שיקגו. המשלחת זכתה לחסות מטעם קונפדרציית אילינוי אשר ליוו אותם במסעם והזינו אותם במאכלים מקומיים.
באביב 1675 נסע מארקט נסע מערבה ונשא מסה חגיגית בכפר הגדול של אילינוי שבסמוך לסטאבד רוק. בדרכו חזרה לסנט איגנס נפטר ז'אק מארקטט בגיל 38 כתוצאה מתנאי הדרך ומבריאותו שהתדרדרה לאחר המסע על המיסיסיפי. בעיר לודינגטון מסומן מקום מותו המשוער באנדרטה המספרת על מותו.
קווקר
אדוארד קרטיס
אדוארד שריף קרטיס (באנגלית: Edward Sheriff Curtis; 16 בפברואר 1868 - 19 באוקטובר 1952) היה אחד מחלוצי הצילום במערב הישן של אמריקה ובפרט בצילום של ילידים אמריקאים, בסך הכל צילם כ-40,000 תמונות מחיי האמריקאים הילידים בני כ-80 שבטים. כמו כן עסק בתיעוד אתנוגרפי של החברה והתרבות האמריקאית-ילידית גם באמצעות כתיבת דוחות והקלטות קול.
תולדות חייו.
קרטיס נולד בוויסקונסין. אביו היה כומר ולוחם לשעבר במלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1874 עברה המשפחה למינסוטה. קרטיס לא למד בבית ספר מעבר לכמה ו'. בנעוריו בנה בעצמו את מצלמתו הראשונה וב-1885 היה קרטיס לעוזר צלם בסיינט פול. ב-1887 עבר עם משפחתו לסיאטל, שם נכנס לשותפות עם צלם בשם רמוס רותי. ב-1892 נשא לאשה את קלרה ג'יי. פיליפס (Clara J. Phillips1874-1932), בני הזוג התגרשו ב-1919, לאחר שחיו בנפרד מאז 1916.
בשנת 1895 צילם את "הנסיכה אנג'לין", או בשמה המקורי קיקיסומלו, בתו של צ'יף סיאטל. היה זה הדיוקן הראשון של יליד אמריקאי שצילם, בהמשך שיתף פעולה עם החוקר ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell) בחקר התרבות האמריקאית-ילידית. בין מאי ליולי 1899 השתתפו השניים במשלחת הרימן לאלסקה, משלחת גדולה שכללה בוטנאים, זואולוגים, אנתרופולוגים, גאולוגים, ציירים, סופר וצלם - קרטיס. ב-1900 השתתף עם גרינל במשלחת לחקר אומת הבלקפוט במונטנה.
ב-1906 מימן איל ההון ג'יי. פי. מורגן עבודה מקיפה של קרטיס בנושא צילומי אמריקאים ילידים בסך 3,000$. במסגרת זו הופק אלבום ענק הכולל 20 כרכים ובהם 1,500 צילומים, תחת השם "The North American Indian". האלבום יצא לאור ב-1907 ב-222 עותקים, ההקדמה לכרך הראשון נכתבה על ידי תאודור רוזוולט. המטרה הייתה לתעד את התרבות האמריקאית ילידית המסורתית, אתה ראה כהולכת ונעלמת. בנוסף תיעד קרטיס את השפה והמוזיקה של השבטים שפגש בכ-10,000 גלילי שעווה שהקליט וכתב דוחות תיעודיים על מזון, תרבות ביתית ומשפחתית, מנהגים וטקסים, פעילות פנאי ועוד. בנוסף כתב מפי זקני העדה סיפורים מסורתיים והיסטוריים וביוגרפיות של מנהיגים, רובם מהווים את התיעוד היחיד בכתב ובהקלטה.
עקב הסכם הגירושין, ב-1919, זכתה אשתו בבעלות על סטודיו הצילום שלו ועל כל הנגטיבים. לפני כניסת ההסכם לתוקף הגיעו קרטיס ובתו, בת', לסטודיו והרסו את כל הנגטיבים העשויים זכוכית על מנת שלא יפלו לרשותה של גרושתו.
ב-1922 עברו קרטיס ובת' ללוס אנג'לס ופתחו סטודיו לצילום. על מנת להתפרנס עבדו השניים כעוזרי צלם לבמאי הקולנוע ססיל ב. דה-מיל, בין היתר בסרט "עשרת הדיברות" (ללא קרדיט). ב-1924 מכר את הזכויות על סרטו התעודי " In the Land of the Head-Hunters" למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
ב-1927 נסע למסע נוסף לאלסקה, עם חזרתו לסיאטל נעצר כיוון שלא שילם מזונות במשך שבע שנים. ההאשמות בוטלו ובחג המולד של אותה שנה הסב לראשונה יחד עם כל משפחתו. חסר כל, מכר ב-1928 את כל הזכויות בעבודותיו לבנו של ג'יי. פי. מורגן. ב-1930 הוציא לאור מהדורה חדשה, בת 280 עותקים, של "האינדיאנים של צפון-אמריקה".
האשמה על הסרת מאפייני מערביות וביום צילומים.
קרטיס ביקש להציג את התרבות האמריקאית-ילידית בטהרתה. לפיכך טרח והסיר מהצילומים, לעיתים בדיעבד, בעת ההדפסה, מאפיינים ואלמנטים מודרניים ומערביים. כן הוא מואשם ששילם לאנשי שבטים על מנת שיתייצבו מולו ויבצעו עבודת דוגמנות של סצנות האמורות להיות "טבעיות".
אוספים.
ב-1932 מכרו יורשי ג'יי. פ. מורגן לחברת Charles E. Lauriat מבוסטון בעבור 1,000$ את התצלומים והנגטיבים שהיו ברשותם. החומר כלל 19 עותקים של "האינדיאנים של צפון אמריקה" אלפי הדפסות צילומים מקוריות על נייר, גליונות בלתי-כרוכים מהאלבום, נגטיבי זכוכית מקוריים. רוב החומר נשכח במרתפי החברה והתגלה מחדש רק ב-1972. חלק מנגטיבי הזכוכית המקוריים נותרו במחסני ג'יי. פי. מורגן ונעלמו עם השנים (בפרט בעת מלחמת העולם השנייה) או נמכרו לסוחרים שונים.
ספריית הקונגרס מחזיקה בכ-2,400 הדפסות כסף-ג'לטין מנגטיבי הזכוכית המקוריים, המתאפיינות באפקט "ספיה" (גוון חום). כשני שלישים מהתצלומים לא התפרסמו במסגרת אלבום "האינדיאנים של צפון אמריקה".
פאני ארדן
פאני ארדן (בצרפתית: Fanny Marguerite Judith Ardant; נולדה ב-22 במרץ 1949) היא שחקנית קולנוע צרפתיה אשר הופיעה בלמעלה מחמישים סרטי קולנוע מאז שנת 1976. ארדן זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1997 על משחקה בסרט Pédale douce ובפרס לומייר על משחקה בסרט Ridicule.
חייה.
ארדן נולדה במונטה קרלו שבמונקו. אביה היה נספח צבאי. היא גדלה במונקו עד גיל 17, אז עברה לאקס-אן-פרובאנס כדי ללמוד בגרנד אקול למדע המדינה.
ארדן החלה בקריירת משחק בתחילת שנות ה-20 לחייה. בשנת 1981 הופיעה לראשונה בסרט בולט, "אלה והאחרים" (Les Uns Et Les Autres), בבימויו של קלוד ללוש. באותה שנה הפכה ארדן לכוכבת קולנוע מוכרת בעולם לאחר ששיחקה לצידו של ז'ראר דפארדיה בסרט "האשה ממול" (La Femme d'à côté). הסרט בבימויו של פרנסואה טריפו הביא למועמדותה הראשונה של ארדן לפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 1984 הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס על תפקידה בסרט לפתע ביום ראשון (1983) . ארדן הייתה לבת-זוגו של טריפו וב-28 בספטמבר 1983 ילדה להם בת, שמה ז'וזפין טריפו.