מרכז גודרד הוא מרכז החלל המבוגר והוותיק ביותר של נאס"א. עד ל־1 במאי 1959 נודע המרכז בשם "מרכז החלל בלטסוויל" אז קיבל המרכז את השם "גודרד" על שם מדען הטילים רוברט גודרד. עם הקמת המרכז הועברו אליו 157 עובדים מצי ארצות הברית שעבדו אז על תוכנית ונגארד. העובדים המשיכו לעבוד עבור מעבדת המחקר של הצי (NRL) בוושינגטון די. סי. בעוד מרכז גודרד היה בהליכי בנייה.
מרכז גודרד תרם לתוכנית מרקורי - תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית. המרכז הוביל את התוכנית בימיה הראשונות וניהל את 250 העובדים שעבדו על התוכנית ושמוקמו במרכז המחקר לנגלי בהמפטון, וירג'יניה. בגלל העבודה הרבה שדרשה תוכנית מרקורי החליטה נאס"א בסופו של דבר להקים מרכז חלל חדש - כיום מרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס. צוות תוכנית מרקורי ופעילות התוכנית הועברו למרכז ג'ונסון ב־1961.
מרכז גודרד המשיך להיות מעורב בתוכנית החלל המאוישת של נאס"א וסיפק תמיכת מחשבים ומעקב באמצעות רדאר אחרי המשימות דרך תחנות הקרקע של מערכת ה־STDN. עם זאת, עיסוקו המרכזי של מרכז גודרד היה בתכנון לוויינים וגשושיות למשימות מחקר. מרכז גודרד היה החלוץ במספר תחומים בפיתוח חלליות, כולל פיתוח חלליות מודולריות שעלו פחות והייתה אפשרות לתקן אותם לאחר שיגורם. החללית SolarMax שפותחה במרכז גודרד שוגרה ב־1980 ותוקנה במסלול על ידי אסטרונאוטים ממעבורת החלל צ'אלנג'ר ב־1984. טלסקופ החלל האבל ששוג ב־1990 עדיין פעיל וגם שיפר את יכולותיו בזכות סדרת משימות שירות שביצעו מעבורות החלל.
כיום עוסק מרכז גודרד עדיין מעורב בתוכניות המפתח של נאס"א. מרכז גודרד פיתח יותר מכשירים לחקר מערכת השמש מכל ארגון אחר ומכשירים פרי פיתוחה הגיעו לכל כוכבי הלכת במערכת השמש. מרכז גודרד מפתח כלים לשימוש אסטרונאוטים בפעילות חוץ־רכבית והוא מתפעל את המקפת לסקר הירח (LRO) ששוגרה ב־2009 על מנת לחקור את הירח לקראת נחיתות מאוישות על פניו.
מתקנים.
מרכז מבקרים.
מרכז המבקרים במרכז גודרד פתוח לציבור הרחב והכניסה אליו היא ללא תשלום. במרכז המבקרים מוצגים חלליות ומערכות חלל אחרות שפותחו במרכז גודרד.
מתקני בדיקה.
High Bay Cleanroom הוא חדר נקי הממוקם במבנה 29 במרכז גודרד והוא החדר הנקי ברמת ISO-7 הגדול ביותר בעולם עם נפח של 36,812 מטרים מעוקבים. חדרי הואקום הסמוכים בבניינים 7 ו־10 ניתנים לחימום לעד ±200 מעלות צלזיוס (עד פלוס 200 מעלות ועד מינוס 200 מעלות). בבניין 15 מצויה צנטריפוגה היכולה להפיק עד 30 G על עד 2.5 טון מטען.
ארכיון מרכז המחקר למדעי האנרגיה והאסטרופיזיקה.
הארכיון, הקרוי בקיצור HEASARC, הוא הארכיון של נאס"א המיועד לאירכוב והפצת מידע אודות אנרגיה אסטרונומית, מידע אודות קרני X וקרני גמא אסטרונומיים וארכיוני מידע נוספים הקשורים למשימות נאס"א.
מרכז טכנולוגיית אבטחת מידע.
המרכז, המכונה בקיצור SATC, הוקם ב־1992 כמחלקה במשרד למערכות אמינות ובטוחות במרכז גודרד. המרכז מהווה מקור למחקרים אודות מדדי תוכנה, אבטחת מידע וניהול סיכונים.
מתקנים חיצוניים.
מרכז גודרד מנהל שלושה מתקנים נוספים שאינם נמצאים בגרינבלט:
מרכז גודרד אחראי גם לקומפלקס ווייט סאנדס, שני מתקנים הממוקמים בלאס קרוקס, ניו מקסיקו, אך האתר נמצא בבעלות מרכז החלל ג'ונסון כחלק ממתקן הבדיקות ווייט סאנדס.
משימות.
עבר.
מרכז גודרד היה מעורב בתכנון, בניית ותפעול חלליות מאז החללית האמריקאית הראשונה - אקספלורר 1. המרכז השתתף בפיתוח לווייני תוכנית לאנדסאט המצלמים את כדור הארץ ותצלומיהם מספקים מידע על שינויים גלובליים בתחומים שונים ומידע ביטחוני ובפיתוח לווייני תוכנית TIROS - לווייני מזג האוויר הראשונים של כדור הארץ. המרכז השתתף גם בפיתוח טלסקופי ומצפי חלל כגון ה־Compton Gamma Ray Observatory וה־Cosmic Background Explorer שסיפקו מידע מדעי על היקום בו אנו חיים.
הווה.
מרכז גודרד מתפעל כיום עשרות משימות מחקר בחלל עבור נאס"א. בין המשימות נמצאים לוויינים מתוכנית EOS (טרה, אקווה ואאורה) המשרתים לצד לוויינים המופעלים על ידי מרכזים שונים בארצות הברית ובעולם. המרכז מתפעל גם את הלוויין TRMM - לוויין המספק מידע חיוני לחיזוי סופות הוריקן. חל ממשימות המרכז מתופעלות על ידיו לשימושם של ארגונים אחרים כגון לאנדסאט 7 המתופעל עבור US Geological Survey ולווייני ה־GEOS המתופעלים עבור מנהל הים והאטמוספירה הלאומי ומשמשים לחיזוי מזג אוויר.
משימות אחרות של מרכז גודרד תומכות במגוון תחומים בתחום חקר החלל. הפרויקט המפורסם ביותר של מרכז גודרד הוא טלסקופ החלל האבל, המספק תצלומים המספקים מידע על גלקסיות רחוקות כבר למעלה מ־20 שנה. משימות אחרות כגון לוויין המחקר WMAP חוקרות את מבנה ואבולוציית היקום. משימות אחרות כגון SOHO חוקרות את השמש ואת השפעות השמש על החיים בכדור הארץ.
עתיד.
מרכז גודרד עסוק בפרויקטים שתאריכי השיגור שלהם נעים מהשנה הקרובה ועד לסוף העשור.
הפרויקט העתידי המרכזי ביותר הוא טלסקופ החלל ג'יימס וב העתיד להיות משוגר באוקטובר 2021 ולחקור את היקום באמצעים מתקדמים בהרבה מאלו שעל טלסקופ החלל האבל ששוגר ב־1990.
סנדרו פרטיני
אלסנדרו (סנדרו) פֶּרְטִינִי (באיטלקית: Alessandro (Sandro) Pertini; 25 בספטמבר 1896 – 24 בפברואר 1990) היה מדינאי איטלקי אחד ממנהיגי התנועה האנטי פשיסטית, אשר בין 1978 ל-1985 כיהן כנשיא איטליה השביעי.
ביוגרפיה.
פרטיני נולד במחוז סבונה וסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת ג'נובה. למרות התנגדותו להצטרפות ממלכת איטליה למלחמת העולם הראשונה, נלחם פרטיני בחזית הצפונית במסגרת קרבות החזית האיטלקית. ב-1918 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. לאחר עלייתו לשלטון באיטליה של בניטו מוסוליני, ולאחר הרצחו של ידידו ג'אקומו מאטיאוטי, הפך פרטיני לאחד המתנגדים הבולטים של השלטון הפשיסטי באיטליה. ב-1926 נעצר פרטיני ונשפט למאסר ממושך אולם הצליח לברוח. ב-1943 נאסר פרטיני שוב על ידי כוחות הכיבוש הנאצים באיטליה והוטל עליו עונש מוות. כוחות הפרטיזנים האיטלקיים הצליחו שוב לחלץ את פרטיני, וכך ניצל ממוות בטוח.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נבחר פרטיני לפרלמנט האיטלקי מטעם המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. ב-1968, הוא נבחר לנשיא הפרלמנט האיטלקי וב-1978, נבחר לכהונת נשיא איטליה. פרטיני נחשב לאחד מנשיאי איטליה האהובים והפופולריים ביותר, וזאת בזכות עברו כלוחם אמיץ בפשיזם האיטלקי. במהלך פעולות הטרור שביצעו חברי ארגון הבריגדות האדומות באיטליה היה זה פרטיני שהתנגד באופן נחרץ לכל כניעה לדרישותיהם. בסיום כהונתו כנשיא הרפובליקה מונה פרטיני, כנהוג באיטליה, לתפקיד סנטור לכל החיים. פרנצ'סקו קוסיגה החליף את פרטיני בתפקיד נשיא הרפובליקה האיטלקית.
פרטיני זכור היטב כמי שנכח במשחק הגמר במונדיאל 1982 אשר התקיימה בספרד בין נבחרות איטליה ומערב גרמניה. לאחר ניצחון איטליה הכריז פרטיני כי "איטליה לא תנוצח שוב על ידי הגרמנים". יומיים לאחר מכן קיבל פרטיני את שחקני הנבחרת האיטלקית בבית הנשיא והכריז ש"זהו היום המאושר ביותר שלו כנשיא איטליה". ב-1990 הלך לעולמו ברומא והוא בן 93 שנים ובאיטליה הוכרז יום אבל לאומי.
פראיה (חבל ארץ)
פראיה (ביוונית: Περαία, פּרָאיָה או פֶּרַיְאָה; לטינית: Peraea, פֶּרֵיאָה; תרגום: "הארץ אשר ממול") הוא שמו, במקורות היווניים, של חבל ארץ מיושב יהודים בעברו המזרחי של נהר הירדן בתקופה החשמונאית ובתקופה הרומית.
היסטוריה.
בעבר הירדן המזרחי היו נחלותיהם של בני שבט גד, שבט ראובן, וחצי שבט המנשה.
בתקופת בית שני ידוע על יישוב יהודי באזור פריאה בעבר הירדן בתקופה הפרסית ובתקופה ההלניסטית, אז בלטה בקרבו משפחת טוביה.
היישוב היהודי בדרום הגלעד ובארץ עמון ("ארץ טוביה") היה הגרעין של היישוב היהודי הגדול בעבר הירדן המזרחי בהמשך התקופה, הוא "הפריאה".
בעבר הירדן היו תושבים יהודים שיהודה המכבי הצילם בזמן מרד החשמונאים. יוחנן הורקנוס חיזק את האחיזה היהודית בעבר הירדן. נראה שאזור הפריאה סופח למדינה החשמונאית, על אף שאין לכך אזכור במקורות.
בתחילת שלטון בית חשמונאי הייתה פראיה מיושבת ברובה לא-יהודים, אולם יוחנן הורקנוס ואלכסנדר ינאי נקטו במדיניות שעודדה וטיפחה צביון יהודי ובזמן הורדוס כבר היה לפריאה צביון יהודי ברור.
יוסף בן מתתיהו מספר כי במשך התקופה הרומית שררו יחסים מתוחים בין הנבטים ליהודים, בין היתר בפראיה.
פריאה היה אחד מחמשת האזורים הגדולים (מריס) שהרכיבו את ממלכתו של הורדוס, כאשר כל אזור כזה כלל כמה מחוזות (טופרכיות), שכל אחד מהם כלל כמה כפרים.
לאחר מותו של הורדוס, בשנת 4 לפסה"נ, פרצו בארץ ישראל מהומות, שבמהלכן התמרד שמעון מפראיה, שהיה קודם לכן עבדו של הורדוס. הוא ריכז כוחות מפראיה בבקעת הירדן, בעיקר באזור יריחו והכתיר עצמו למלך. חיל המצב הרומי רדף אחריו, והוא נהרג בקרב. קבוצה אחרת של מתמרדים מפראיה שרפה את ארמון המלך בבית חמאם בעבר הירדן המזרחי.
הורדוס חילק בצוואתו את ממלכת יהודה בין יורשיו, ואת בנו הורדוס אנטיפס מינה לטטררך הגליל ופריאה. מינוי זה אושר על ידי הקיסר אוגוסטוס.
אנטיפס הקים את העיר טבריה לחופה המערבי של הכנרת, והיא שימשה כבירת הטטרארכיה שלו, במקום מרכזי יחסית בין שני האזורים שתחת שלטונו – הגליל ופראיה.
העיר יוליאס (בית צידא) שהקים פיליפוס, בנו של הורדוס, מצפון לים כנרת וממזרח לירדן, נחשבה לחלק מפראיה. בשטחה היו 14 עיירות.
בשנת 41 היה פראיה חלק ממלכת יהודה של אגריפס הראשון, אולם עם מותו בשנת 44, נכלל בתחומי פרובינקיה יודיאה.