בעיר מוזיאונים רבים ובהם מוזיאון המדע של מינסוטה, מוזיאון גולדסטין לעיצוב (הנמצא בקמפוס אוניברסיטת מינסוטה), מוזיאון הילדים של מינסוטה, מוזיאון כלי המוזיקה של מועדון שוברט, מוזיאון מינסוטה לאמנות אמריקאית, מרכז טרייסס להיסטוריה ולתרבות, המרכז להיסטוריה של מינסוטה, בית אלכסנדר רמזי, בית ג'יימס ג'יי. היל, מוזיאון התחבורה של מינסוטה, ומוזיאון דגמי הרכבות של הערים התאומות.
אתרים בעלי חשיבות ואתרי תיירות.
בין האתרים בעלי החשיבות בעיר ניתן למנות פארק התילים האינדיאניים, וקתדרלת סיינט פול.
מרכז הקניות הפופולרי, המול אוף אמריקה כולל 520 חנויות, ופארק שעשועים שלם.
ספורט.
מחלקות הפארקים והנופש של סיינט פול דואגים לתמיכה בלמעלה מ-1,500 קבוצות ספורט חובבניות הפועלות בעיר, בהן חברים למעלה מ-20,000 תושבים.
כמו כן, מחלקת הפארקים והגנים מתפעלת ברחבי העיר 160 פארקים ציבוריים ו-41 מרכזי ספורט קהילתיים.
מועדון הקרלינג הראשון בעיר נוסד בשנת 1888. המועדון הגדול בעיר כיום, מועדון הקרלינג של סיינט פול, נוסד בשנת 1912 והוא מועדון הקרלינג הגדול ביותר בארצות הברית.
קבוצת הבייסבול הראשונה בעיר - הסיינט פול סיינטס נוסדה בשנת 1884. הקבוצה הפסיקה פעולה בשנת 1889, אולם חידשה פעולתה מאוחר יותר, וכיום משחקת באצטדיון מידווי. בין השנים 1907–1911 שיחקה בעיר קבוצת הבייסבול האפרו אמריקאית סיינט פול קולורד גופרז.
בעיר פועלת קבוצת כדורגל מקצועית, מינסוטה יונייטד מליגת ה-MLS המשחקת באליאנץ פילד.
בין השנים 1972- 1977 שיחקה בעיר קבוצת ההוקי קרח מינסוטה פייטינג סייטס, ובשנת 2000 החלה לפעול בעיר קבוצת ההוקי קרח מינסוטה ויילד המשחקת בליגת ה-NHL. אולמה הביתי של הקבוצה הוא אקסל אנרג'י סנטר.
הטימברוולבס, הטווינס, הויקינגס והלינקס כולן משחקות במיניאפוליס הסמוכה.
ערים תאומות.
לעיר סנט פול 11 ערים תאומות:
יהוא אורלנד
יהוא אורלנד (נולד ב-14 בספטמבר 1981) הוא כדורסלן עבר ישראלי, המשמש כמאמנה של הפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית. אורלנד היה ידוע כקלע מצטיין, בעיקר מטווח שלוש הנקודות.
קריירה.
אורלנד החל לשחק בקבוצת הנוער של הפועל גליל עליון, וזכה עמה בגביע המדינה. בשנת 1999 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, אך זכה לדקות משחק מועטות. בשנת 2001 עבר למכבי רעננה, אחר כך לעירוני רמת גן, וב-2003 הגיע לאליצור אשקלון. בקבוצה זו שיחק במשך 3 עונות, והחל מהעונה השנייה בה אף שימש כקפטן.
בעונת 2006/07 שיחק אורלנד בהפועל גלבוע/עפולה שעלתה לליגת העל. הוא היה אחד השחקנים המרכזיים בקבוצה, ובסיום העונה החליטה הפועל ירושלים, נגדה קלע 8 שלשות במשחק שנערך באולם מלחה, לצרפו לשורותיה. עם זאת, בקבוצה זו לא התבלט, ובסיום העונה עבר להפועל חולון. עם שתי הקבוצות זכה בגביע המדינה. בשנת 2009 הצטרף למכבי ראשון לציון בה שיחק עד שנת 2011. בשנת 2011 הצטרף לברק נתניה, במסגרתה שיחק שלוש עונות. במהלך תקופתו בנתניה פרצה שביתת שחקנים ישראליים ואורלנד היה מהבודדים אשר סירבו לשתף עימה פעולה. בחודש יולי 2014 חתם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה.
ב-30 ביוני 2016 הודיע על פרישה מכדורסל.
אורלנד שיחק בנבחרות הקדטים והעתודה של ישראל, אך מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת.
לקראת עונת 2017/18, התמנה אורלנד למנהל המקצועי של מועדון הפועל עמק חפר, שמחזיק באחת ממחלקות הנוער המובילות בארץ כיום. בעונתו הראשונה במועדון, שימש במקביל לתפקידו כמנהל המקצועי גם כמאמן קבוצת הנערים לאומית של הפועל עמק חפר, שהגיעה לשלב הראשון של אליפות המדינה לנערים, בו הפסידה להפועל כפר סבא. לקראת סוף עונת 2017/18, כשהוא עדיין מחזיק בתפקידו כמאמן קבוצת הנערים לאומית של המועדון, החליף אורלנד את מאמן קבוצת הנוער על של הפועל עמק חפר, רמון וולפסון, וכך אימן במקביל את שתי קבוצות הנוער הבכירות של המועדון. בעונת 2018/19, ויתר אורלנד על תפקידו כמאמן קבוצת הנערים לאומית של עמק חפר ועבר לשמש כמאמן קבוצת הנוער על בלבד, במקביל לתפקידו כמנהל המקצועי של המועדון. בעונת 2019/20 התמנה אורלנד למאמן שותף יחד עם רמון וולפסון (שחזר למועדון כשנה אחרי שפוטר והוחלף על ידי אורלנד בקבוצת הנוער) בקבוצת הבוגרים של עמק חפר המשחקת בליגה הארצית מחוז צפון ובקבוצת הנוער שמשחקת בליגת העל מחוז צפון. בקבוצה הבוגרת הוחתמו שישה שחקנים בוגרים בלבד, ושאר השחקנים הם שחקני נוער. שתי הקבוצות מתאמנות יחד תחת וולפסון ואורלנד, וחלק משחקני הנוער משחקים באופן קבוע בשתי המסגרות.
ביולי 2021 מונה למאמנה של הפועל חבל מודיעין במקומו של נתי כהן.
חייו האישיים.
אורלנד נשוי לאלונה, ביתו של שחקן העבר בארי לייבוביץ', לזוג יש בן ובת.
הקרנף של דירר
"קרנף" הוא חיתוך עץ שיצר צייר הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר בשנת 1515. היצירה התבססה על תיאור כתוב ועל סקיצה של צייר אנונימי של קרנף הודי שהובא לליסבון בתחילת אותה שנה. דירר מעולם לא ראה קרנף זה, שהיה הקרנף הראשון שנראה באירופה מאז התקופה הרומית. בסוף 1515 שלח מנואל הראשון מלך פורטוגל את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי, אך הקרנף טבע כשהאונייה שבה נשלח נטרפה סמוך לחופי איטליה בתחילת 1516. קרנף חי לא נראה מאז באירופה עד שנת 1579, כשהובא קרנף מהודו לחצרו של פליפה השני מלך ספרד.
למרות אי-דיוקים אנטומיים, חיתוך העץ של דירר הפך לפופולרי מאוד באירופה, הועתק פעמים רבות בשלוש מאות השנים לאחר שצויר, ונחשב כדמות נאמנה של קרנף עד שלהי המאה ה-18. לבסוף הוחלף על ידי ציורים ריאליסטיים יותר של קרנף, ובמיוחד אלו של הקרנפה קלָרָה , שהובאה לסיור באירופה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-18. על חיתוך העץ של דירר נאמר: "ככל הנראה שום ציור של חיה לא הותיר השפעה כל-כך חזקה על האמנות".
הקרנף שהובא לאירופה.
בתחילת 1514 שלח אפונסו דה אלבוקרקי, מושל הודו הפורטוגזית, שליחים לסולטאן מוזפר השני, שליט קומביי (גוג'ראט המודרנית, שבצפון-מערב תת-היבשת ההודית), על מנת לקבל את הסכמתו לבניית מבצר באי דיו. השליחות לא הוכתרה בהצלחה, אך מתנות דיפלומטיות הועברו מצד לצד, ובהן קרנף הודי שהועבר מהמזרח הרחוק לליסבון. באותם ימים, תקופת פריחתה של האימפריה הפורטוגזית, נהגו השליטים במדינות שונות לשלוח זה לזה חיות אקזוטיות שנשמרו בכלובים מיוחדים שהקימו המלכים בחצרותיהם. הקרנף שנשלח היה כבר רגיל לחיי שביה. אפונסו דה אלבוקרקי החליט לשלוח את הקרנף, שנקרא בשפת המקום "גאנדה", כמתנה לפטרונו, מנואל הראשון מלך פורטוגל. הקרנף הובל באונייה "נוסה סניורה דה אז'ודה", שהפליגה מגואה בינואר 1515. האונייה, שקברניטה היה פרנסיסקו פראירה קוטיניו, ושתי אוניות נוספות – כולן עמוסות בחיות אקזוטיות – חצו את האוקיינוס ההודי, הקיפו את כף התקווה הטובה, והמשיכו צפונה באוקיינוס האטלנטי לכיוון פורטוגל, תוך עגינות קצרות במוזמביק, באי סנט הלנה ובאיים האזוריים.
לאחר מסע מהיר יחסית שארך 120 יום, הורד הקרנף בפורטוגל ב-20 במאי 1515, ליד המקום שבו הלך ונבנה מגדל בלן. בהמשך עוטר המגדל בגרגוילים (פסלים בולטים מקירות ומגגות) של ראשי קרנפים מתחת לקורות הרוחביות של המגדל. קרנפים לא נראו באירופה מאז ימי האימפריה הרומית, ודמות הקרנף הצטיירה בדמיונם של האירופים כמעין חיה אגדית, שזוהתה לעיתים כחיה המיתולוגית חד-קרן. בואו של קרנף חי לאירופה נחשב, לפיכך, לסנסציה. בהקשר של תקופת הרנסאנס, אירוע הבאת הקרנף דמה לחשיפה של עתיקות קלאסיות, כדוגמת גילוי ארכאולוגי של פסל או של כתובת קלאסית עתיקה.
החיה האקזוטית הוחזקה בכלוב בחצרו של המלך מנואל בארמון רִיבֶּירָה שבליסבון, כשהיא מופרדת מפילים ומחיות אחרות שהחזיק המלך בארמון אסטאוס. ב-3 ביוני 1515 ניסה המלך לקיים קרב בין הקרנף ופיל צעיר שהחזיק, כדי לבדוק את ההשערה שכתב הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שקרנפים ופילים הם "אויבים" מרים. הקרנף התקדם באיטיות לכיוון יריבו הפיל, אך הפיל, מבוהל מהרעש ומהמהומה שיצר הקהל הרב שצפה במופע, ברח בבהלה מהזירה עוד לפני שנוצר איזשהו מגע בין שתי החיות.
לבסוף החליט המלך מנואל להעניק את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי. בפעולה זו רצה המלך להחזיר טובה לאפיפיור, ולשמר את תמיכתו בתפיסה הפורטוגזית של הטריטוריות החדשות שגילו הפורטוגלים במזרח הרחוק, מאז שוואסקו דה גמה גילה את נתיב השיט להודו מסביב לאפריקה ב-1498. שנה קודם לכן, שמח האפיפיור מפיל לבן שנתן לו המלך כמתנה. בדצמבר 1515 הועלה הקרנף לאונייה יחד עם מתנות יקרות ערך נוספות – כולל תבלינים וצלחות כסף – כשהוא מעוטר בקולר קטיפה ירוק עטור פרחים, ויצא למסע משפך הנהר טז'ו (נמל ליסבון) לרומא. הספינה חלפה ליד מרסיי בתחילת 1516, ומלך צרפת, פרנסואה הראשון, שחזר מפרובאנס, ביקש לראות את החיה. הספינה הפורטוגלית עגנה לזמן קצר באי שליד חופי מרסיי, והקרנף הורד ממנה ונצפה על ידי המלך ב-24 בינואר.
בהמשך המסע נטרפה האונייה בסערה פתאומית כששטה סמוך לחופי ליגוריה שבצפון מערב איטליה. הקרנף, שהיה אסור בשלשלאות לסיפון, טבע עימה. גופתו של הקרנף נמצאה, הוחזרה לליסבון ופוחלצה. על-פי דיווחים אחרים נשלח עורו המפוחלץ של הקרנף לרומא בפברואר 1516 כדי להציגו לציבור, אך השערה זו אינה מתיישבת עם הידוע על הרמה הטכנית של שיטות הפחלוץ במאה ה-16. בכל מקרה, גם אם הגיע לרומא, לא עורר הקרנף המפוחלץ עניין רב כמו הקרנף החי בליסבון, וגורלו נותר עלום: ייתכן שהועבר לפירנצה על ידי בני מדיצ'י, וייתכן שהושחת ואבד במהלך "ביזת רומא" בשנת 1527.
חיתוך העץ של דירר.