המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
עליות וירידות בדרך להצלחה.
בשנת 1993 לקחו ממנו את הכוכב שלישי במישלן בגלל אי קביעות באיכות מנותיו, אבל הוא שמר על ניקוד ה-19/20 של גו-מיו.
בשנת 2004, לפי רעיון של סרז' גנזבורג, המלחין והזמר שנמנה עם מקורביו, ייסד מנו ממול למסעדה את ביסטרו היינות "ל'אנטרווינייה" (l'Entrevignes).
אחרי שזכה שוב בכוכב השלישי ב"מישלן" מארק מנו הצטרף בשנת 2004 ליוזמת התעשיין פרנסואה שניידר ביצירת קומפלקס גסטרונומי ושל פנאי בשם "אחוזות ל'אספראנס ודו רונסמה" Les domaines de l'Espérance et du Roncemay » ביישוב אייאן-סיר-טוֹלון Aillant-sur-Tholon הכולל מגרש גולף, מלון -פאר ומסעדה גסטרונומית.
אבל בינואר 2007, בגיל 63, הסתבך מנו, שנודע כגרוע בניהול עסקים, בחובות רבים, שחברתו "סְדֶר" (Sder) התחילה תהליך של פשיטת רגל בגלל אי הפרשה של 600,000 אירו של מיסים סוציאליים ובגלל חובות של שלושה מיליון וחצי אירו.
בנוסף, מדריך מישלן, שציפה לסגירת עסקיו, מיהר למחוק אותו מהמהדורה של שנת 2007.
בסופו של דבר בשנת 2008 בית משפט בפריז ביטל את החלטת בית המשפט באוקסר וקיבל הצעתו של מנו ואשתו לתוכנית הבראה.
בשנת 2008 המסעדה ל'אספראנס הופיעה שוב במדריך מישלן, מסומנת בשני כוכבים.
מארק מנו ואשתו אימצו בשנת 1986 בן, פייר.
מנו נפטר ב-9 בדצמבר 2020.
ספרים.
"Tous à table : Cuisine adaptée aux difficultés d'alimentation" - Par Thiébaut-Noël Willig et Marc Meneau
"La Cuisine des monastères" – Par Marc Meneau et Annie Caen
"Musée gourmand: le peintre et le cuisinier" – Par Marc Meneau et Annie Caen
תלמידים.
פאבריס ויטי, סרז' וויירה, ז'יל גוז'ון, ז'אק פורסל, קיליין סטנגל, רולאן שאנליו, לוראן פולמר (בלגיה), לודוביק פיזנה, גיום קרוטה, אלן רונדלי (ארצות הברית), פסקאל לוז, ונסאן דויד, סרז' ריפר, פרנסואה פייאר (מונקו), ז'אן-כריסטוף לבאקל, איין קאולי (קנדה).
קוריוז.
בקיץ 1990 ובחורף 1990–1991 החליט סרז' גינסבורג לבלות את ימיו האחרונים של חייו במסעדה של מארק מנו. בהיותו גם לקוח וגם ידיד ותיק ונעים הליכות של המקום, הצוות של המסעדה השתתף בצער ב-7 במרץ 1991 בלווייתו של האמן בבית הקברות מונפרנאס בפריז.
גרנד איילנד
גרנד איילנד הוא אי בקצה המערבי של מדינת ניו-יורק ששטחו הוא 86 קילומטרים רבועים הנמצא בנהר ניאגרה, דרומית למפלי ניאגרה על הגבול בין ארצות הברית ובין קנדה.
האי נרכש על ידי מרדכי מנואל נח שקרא בשנת 1825 ליהודים ליישבו כדי להקים מדינה חדשה ליהודים במסגרת ארצות הברית של אמריקה. על-פי הצעתו, שמה של המדינה אמור היה להיות "אררט". קריאתו לא נענתה ורעיונו של נח לא הצליח להתממש. בשנת 1833 מכר נח את חלקו באי.
גרנד איילנד כיום.
כיום האי מיושב בדלילות. במרכזו העיירה גרנד איילנד המונה כ- 19 אלף איש. שני גשרים (צפוני ודרומי) מחברים את האי ליבשה. כביש מרכזי עובר באי ומשרת את הנוסעים בין מפלי ניאגרה לעיר באפלו הסמוכה.
אנה וגנר
יוסף משה שכטר
הרב יוסף משה שכטר, (י"ט בחשוון ה'תרע"ח, 4 בנובמבר 1917, מישקולץ, הונגריה – כ"ט בחשוון ה'תשל"ז, 22 בנובמבר 1976, ירושלים, ישראל) היה רב הכותל הראשון לאחר שחרור העיר העתיקה החל מחודש אב ה'תשכ"ז (אוגוסט 1967).
ביוגרפיה.
יוסף משה שכטר נולד בהונגריה בעיר מישקולץ לצבי שכטר (מצאצאי התוספות יום טוב) ולשיינדל בת נתן שוורץ. הוריו נפטרו במגפת כולירה, והוא גודל אצל דודו יעקב שכטר.
בצעירותו למד בישיבת חוסט, ישיבת גאלאנטה וישיבת פרשבורג, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב עקיבא סופר, אב"ד ור"מ פרסבורג, מהרב גרינוולד מגאלאנטה ומהמהרי"ץ דושינסקי.
בהונגריה כתב בקביעות בעיתונים: "זשירא אנישאג" ו"סומבטי ארטאשיטי".
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ייתכן והצטרף אל תלמידים נוספים שבאו יחד עם ראש ישיבת פרשבורג ר' עקיבא סופר בעקבות סגירת הישיבה בצ'כוסלובקיה ערב פרוץ השואה בה, והקמתה מחדש בישראל.
בשנת 1940 התחתן עם אסתר בת הרב אברהם חיים שאג - אישיות ציבורית מראשי תנועת המזרחי וח"כ בכנסת הראשונה. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בין השנים 1940–1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
שימש בתפקידים שונים במשרד הדתות, וכן בתפקיד ברבנות הצבאית.
היה הרב של קהילת "שירת ישראל", חבר הנהלת קריית "חתם סופר", חבר הנהלת הארגון הארצי למען השבת, וכן במועצת החברה קדישא גחש"א לקהילת ירושלים.
פרסם מאמרים בעיתונות הישראלית. ערך את "ידיעות המועצה למען השבת".
הופיע כנואם פעמים רבות מטעם עיריית ירושלים בבית-העם, וכן היה מרצה במקומות שונים בארץ.
בסוף סיון תשכ"ז (תחילת יולי 1967), הועבר הכותל המערבי מידי צה"ל לשלטונות האזרחיים ושכטר מונה לרב הכותל מטעם הרבנות הראשית לישראל על ידי הרבנים אונטרמן ונסים בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967, שפורסם ברשומות מספר ימים קודם לכן. בתוקף תפקידו עיצב את כללי המקום במתכונת הנהוגה עד היום ויצק תוכן לתפקיד בשמשו ככתובת הלכתית למבקרי המקום וכדמות רבנית ייצוגית.
בכ"ט בחשוון ה'תשל"ז (22 בנובמבר 1976) נפטר ונטמן בבית הקברות הר הזיתים.
כרב הכותל.
בתקופת כהונתו של הרב שכטר חלו במתחם הכותל בין היתר גם השינויים המבניים הבאים:
לקראת תשעה באב תשכ"ז התחיל חיל הנדסה בהתקנת פנסים וזרקורים להארת המקום כדי שאפשר יהיה לשהות בו גם בלילה, וכן נהרסו מבנים אשר נמצאו בסכנת התמוטטות. בתקופה זו התמנה האדריכל יוסף שנברגר לשמש יועץ שר הדתות לפיתוח רחבת הכותל. פרופסור בנימין מזר מונה לשמש כראש המשלחת הארכאולוגית לחפירות בכותל הדרומי ובכותל המערבי. כמו כן העמיקו את רחבת הכותל במטר וחצי וריצפו אותה באבנים.
באוגוסט 1968 הודיע הרב שכטר על החלטתו לאסור על צלמים המציעים לתיירים לצלם אותם ליד הכותל תמורת תשלום לפעול ברחבה התחתונה של הכותל המערבי, עקב תלונות תיירים על היותם מטרד.
לב שמחה
ניו-הייבן
Siemens Viaggio Light
אשר בהרב
אשר בהרב (נולד ב-16 בדצמבר 1952) הוא איש עסקים, יזם טכנולוגי וחברתי. מוותיקי תעשיית ההי-טק בישראל ורב-סרן במילואים ביחידת 8200. היה מייסד ומנכ"ל קבוצת המחשוב טלדור ושימש כמוציא לאור הראשון של העיתון "ישראל היום".
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב ב־16 בדצמבר 1952. היה חניך בתנועת בני עקיבא בסניף יד אליהו. בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים. למד במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל המודיעין, לשירות ביחידה 8200 עד לשחרורו בדרגת רב-סרן. במסגרת שירותו נשלח לכמה שנים לדאלאס שבטקסס עם משפחתו.
קריירה עסקית.
בשנת 1982 הקים את בית התוכנה M.T.I מחשבים.
בשנת 1986 הקים את חברת טלדור, שלימים הייתה מדורגת כחברת המחשוב השלישית בגודלה בישראל. החברה עסקה בתחום פיתוח תוכנה, תקשורת ואינטגרציה ובמהלך השנים מיזגה לתוכה 12 חברות.
היה ממקימי הרשות הממלכתית לאבטחת מידע, שלימים הפכה למערך הסייבר הלאומי.
בשנת 2006 מכר בהרב את אחזקותיו בטלדור ומאז הוא עוסק בפרויקטים של יזמות עסקית וחברתית, ייעוץ והשקעות, בעיקר בתחום ההי-טק.
באפריל 2007 התבקש בהרב על ידי המיליארדר היהודי שלדון אדלסון להקים עיתון יומי חדש בישראל - ישראל היום - שם שימש כמו"ל עד שנת 2018.
בעשור האחרון נמנה עם מייסדי חברות ההזנק גיטה בתחום הסייבר ההתקפי, ווטרפול בתחום הסייבר ההגנתי, אוריפר בתחום התרופה לסרטן ועוד.
בהרב משמש כחבר הדירקטוריון של חברת מלם תים הנסחרת בבורסה בתל אביב.
יזמות חברתית.
החל משנת 2000 משמש בהרב כיו"ר פעיל בהתנדבות של עמותת "איכות בשיקום" המובילה רפורמה בתחום שיקום בריאות הנפש, לשילוב מתמודדי בריאות הנפש בקהילה. העמותה מטפלת ביותר מ־8,000 מתמודדים ובני משפחותיהם ומפעילה הוסטלים, דיור מוגן וקבוצות תמיכה.
חיים אישיים.
בהרב נשוי ללאה לבית לויטס ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
אימפריה הרומית הקדושה
קיפון גדול ראש
קיפון גדל ראש
יצחק מוולוז'ין
הרב יצחק איצקוביץ מוולוז'ין, הנודע בכינוי רבי איצלה וולוז'ינער; (ה'תק"ם (1780) - כ"ו באייר ה'תר"ט (1849)) היה רב העיירה וראש ישיבת וולוז'ין, ממנהיגי יהדות רוסיה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
תולדות חייו.
נולד לר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגר"א ומייסד ישיבת וולוז'ין, ולשרה, בתו של ר' אריה ליב גינצבורג, המכונה 'ר' לייב כתבן'. בצעירותו למד אצל אביו שהביאו לפחות פעם אחת אל חדרו של הגר"א. באותו מעמד, פנה הגר"א לר' חיים אביו ושאלו למקור דברי חז"ל אודות קריעת ים סוף, ר' איצל'ה שהיה אז כבן עשר ידע מהו המקור מתוך המקראות, והגר"א נענה ואמר: "מובטחני שיהיה לדרשן גדול בישראל".
אביו הועיד אותו להמשיך בהנהגת הישיבה שבה ראה חזות הכול. בשעת הנחת היסודות לישיבת וולוז'ין געה אביו ר' חיים בבכיה ואמר: , כלומר, הנני מטביע ביסודות אלו את בני איצל. בהקדמתו לספרו של אביו נפש החיים, מעיד ר' יצחק על צוואת אביו אליו: .
לאחר פטירת אביו ר' חיים, בשנת תקפ"א (1821), נפלה הנהגת הישיבה על כתפיו, ובמכתבים שנשלחו אליו כהסכמה לספר נפש החיים, מעתירים עליו גדולי הדור שבחים כמי שראוי לתפקידו. ר' יצחק המשיך את מסורת אביו בישיבה וראה בה תמיד את כפי שהדגיש במכתב לנדיבי הישיבה. נראה שכמה מסדרי הישיבה שהפכו חלק מרוחה של וולוז'ין, התקבלו בתקופת הנהגתו, כמו: החלוקה בין תפקיד ראש הישיבה (אב"ד ור"מ) ותפקיד משנה ראש הישיבה; סדר לימוד פרשת השבוע מדי יום, וכן עריכת סדר פסח שהפכו שם דבר בייחוד בתקופת חתנו הנצי"ב.