לימד בישיבה לחוזרים בתשובה "שובה ישראל" בשכונת מאה שערים. בשנת 1989 הוקם היישוב בת עין על ידי תלמידיו. שימש במשך שנים ראש ישיבת עוד יוסף חי שהייתה בקבר יוסף וכראש הכולל ביריחו. מאז שנת התשס"א משמש כנשיא ישיבת עוד יוסף חי שעברה ליצהר לאחר נסיגת צה"ל מקבר יוסף. הוא נשיאם של מוסדות נוספים, בהם הישיבה הקטנה "דורשי ייחודך", ישיבת "תום ודעת" בירושלים, תלמוד תורה "תורת חיים", גני ילדים, בית ספר יסודי ותיכון לבנות "יעלת חן" ועוד. תלמידיו פתחו בנשיאותו בית ספר לתורת הנפש על פי דרכו של הבעל שם טוב. הלימודים מתקיימים בירושלים, בתל אביב ובחיפה. הוא גם נשיא ארגון "חסדי יצחק" התומך במשפחות בעלות קשיים כלכליים.
בשנת 2019 הוענק לו פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה.
משפחתו.
נשא את רוממיה, בתו של הרב משה צבי סגל. לזוג עשרה ילדים, בין ילדיהם נמנים:
הגותו.
הגותו מבוססת על קבלה וחסידות, בעיקר חסידות חב"ד. עוסק גם בספרים פחות נפוצים בספרות חב"ד, כמו ספרי רבי אהרן מסטרשלה, רבי הלל מפאריץ' ורבי יצחק אייזיק אפשטיין. ספר בולט נוסף בהגותו הוא פרי הארץ לרבי מנחם מנדל מויטבסק. עוסק רבות ברמזים וגמטריאות.
רבים מתלמידיו באים מרקע חרדי לאומי. הוא מתעמת עם תורת הרב קוק בספריו "בעתה אחישנה" ו"קומי אורי", בעיקר בעניין היחס ל"כלל ישראל" ולציונות, אך מזכיר לעיתים את תורתו בשיעוריו.
חלק נכבד ממשנתו עוסק בארץ ישראל. לשיטתו, מצוות יישוב הארץ מאפשרת ליהודי להפיק קדושה ורוחניות מאדמת הארץ החומרית. היהודי המתחבר לאדמת ארץ ישראל נקרא בפיו "איש האדמה".
הרב גינזבורג חתם בשנת תשנ"ח על "פסק דין" הלכתי שלפיו ל יש דין נביא ומחויבים לשמוע לכל הוראותיו, ובכללן שהוא המלך המשיח שיתגלה "מיד ממש".
בכ"ד בטבת ה'תשע"ה (הילולת אדמו"ר הזקן) קרא להתחיל ללמד תורה לגויים, כחלק מ"המהפכה הרביעית" מאז רבי יהודה הנשיא. בכ' בכסלו תשע"ו קיים התוועדות י"ט בכסלו בהיכל התרבות בתל אביב. ארגוני שמאל קראו להפגין נגד האירוע והרב גינזבורג פנה בכתב למפגינים וקרא להידברות. מסרים דומים כתב הרב גינזבורג כבר בספר "Kabbalah and Meditation for the Nations" שיצא כבר בשנת 2007. בשנת תשע"ו החל הרב גינזבורג למסור שיעורי תורה באנגלית המועלים באינטרנט, ומיועדים ליהודים ולגויים כחלק מאותה מהפכה מיועדת.
החל מ-2017 יוצא לאור גיליון שבועי בשם "ואביטה" המכיל את שיעוריו ושיחותיו. החל ממאי 2020 נקרא הגיליון בשם "נפלאות", והחל מנובמבר 2021 יוצא לאור עלון דו-שבועי בשם "אביטה נפלאות", המכיל תוכן נגיש יותר לציבור הרחב, מעובד מתוך שיעורים שהתפרסמו ב"נפלאות" (או בספרים אחרים של הרב).
תורה ומדע.
הרב גינזבורג מדגיש את חיבור התורה לחיים דרך תורת החסידות. הוא רואה את מדעי החול ככלי לגילוי התורה על ידי עיסוק במודלים הקבליים שמראים במדעי החול את הנוכחות האלוקית.
עוסק בפסיכולוגיה יהודית, שאותה הוא מכנה תורת הנפש. בספרו "הנפש" הציג מפה של מבנה הנפש ע"פ החסידות. עוסק גם בשיטות תרפיה, בפרט בספר "להפוך את החושך לאור". ביחס לפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד הוא סבור שבנוסף לתת מודע של האדם יש לו גם "על מודע", הנפש האלוקית שבתוך האדם. הוא רואה הפרעות נפשיות כצורך בתיקון רוחני. הוא מסביר לעיתים רעיונות חסידיים בעזרת משוואות מתמטיות. עוסק גם בקשר בין התורה לאומנות.
המהפכה הרביעית.
בשנת תשע"ה יצא הרב במיזם נועז - היתר לימוד תורה לגוים - תוך הדגשה על חשיבות הגיור שלו, מתוך כוונה שזהו מה שיתקן את העולם לקראת הגאולה. בעיקרון ההלכה הדבר אסור מטעמים שונים, אלא שהסביר הרב שיש בזה משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך" - כלומר, שמותר להפר את התורה אם תהיה מכך תועלת בכבוד ה'. בדומה לכך הן המהפכות הבאות: כתיבת התורה שבעל פה - מהפכה שנעשתה על ידי רבי יהודה הנשיא; לימוד תורה בשכר - התרחשה לפני כ-1000 שנים; ולימוד תורה לנשים - התרחשה לפני כ-200 שנים, בעיקר בידי שרה שנירר.
השקפתו בנושאים פוליטיים.
הרב גינזבורג הוצג פעמים רבות כאחד ממנהיגי "נוער הגבעות". לאחר טבח מערת המכפלה הוציא לאור חוברת בשם "ברוך הגבר" שבה לימד זכות על הטבח שביצע ברוך גולדשטיין. בין השאר כתב בה: "נקמה אינה נעשית מתוך שיקול של כדאיות, מתוך הבנת התועלת שבה (...) הנקמה היא תגובה טבעית ספונטנית ומובילה אותה תחושה כי עד שלא ימצא הכוח לפגוע במי שפגע בי לא תהיה לי תקומה". על פי הכתוב ב'ברוך הגבר' הנקמה יכולה לנבוע מתוך "זרימה עם הטבע", והתאחדות עם "הזרמים האקולוגיים" של הקיום. אצל היהודי מדובר בהתאחדות עם ה'יחידה' שלו, כלומר הניצוץ האלוהי שבו. הטבע הפנימי של היהודי הוא אלוהי, ומכאן גם שאיפתו לחזור אל הטבע החיצוני, זה של ארץ ישראל. להגותו זו יש השפעה על חלקים מנוער הגבעות. לדבריו, פגיעה ב"עם האלוהים" היא פגיעה בצדק האלוהי.
בתחילת 1996 הורה ראש הממשלה שמעון פרס מתוקף תפקידו כשר הביטחון, על מעצרו של הרב גינזבורג מתוקף סמכותו לפי סעיף 2 לחוק סמכויות לשעת חירום (מעצרים) תשל"ט 1979 - מעצר מנהלי. הוא שהה במעצר זה במשך שלשה שבועות, שלאחריהם ביטל בית המשפט העליון את צו המעצר, וקבע כי הוא לא שידל למעשי עבירה קונקרטיים ולא הוכחה סכנה בדרגה של ודאות קרובה, שדבריו עלולים להביא את תלמידיו לפגוע בערבים.
בשנת 1998 הוגשה עתירה לבג"ץ בדרישה להעמיד את הרב גינזבורג לדין, שבעקבותיה הורה היועץ המשפטי לממשלה למשטרה לפתוח בחקירה בחשד להסתה לגזענות והמרדה. התיק בנושא המרדה נסגר בסמוך להחלטה לפתוח בחקירה ובסופו של דבר גם התיק לגבי הסתה לגזענות נסגר מבלי להעמידו לדין.
בספרו "צו השעה - טיפול שורש", שפורסם ב-2003, האשים את השמאל הישראלי באחריות לרצח עשרות יהודים וקבע כי "לערבי אין זכות קיום בארץ ישראל". בעקבות זאת הוגש נגדו כתב אישום על הסתה לגזענות. הרב גינזבורג הגיע לעסקת טיעון עם הפרקליטות במסגרתה הגיש מכתב התנצלות על הדברים שכתב והתחייב להימנע מפרסום דברי הסתה בתמורה לביטול האישומים נגדו. עם זאת, הוא מעולם לא חזר בו מדברים אלו. הרב גינזבורג נמנה עם הרבנים שנתנו הסכמה לספר "תורת המלך", אשר נכתב על ידי תלמידו הרב יצחק שפירא, והתפרסם על רקע עיסוקו באיסור הריגת גויים בזמן שלום ובמקרים שבהם מותר להרגם בשעת מלחמה.
הרב גינזבורג רואה במדינה היהודית כלי למימוש ייעודו המרכזי של העם היהודי - חיי תורה. במהלך המאבק כנגד תוכנית ההתנתקות הקצינה גישתו ביחס למדינה. הוא קרא לעקור את הרוח הציונית, משום שהיא מסרסת ופוגעת בכל צמיחה רוחנית. על בית המשפט אמר כי יש לפרקו בעדינות, "תוך הצגה מתמדת של מעלת חוקיה החכמים והנבונים של התורה, לעומת החלטותיו השגויות, הפגומות והנפשעות של בית המשפט. את הממשלה – ממשלת השמאל או הימין – עלינו למגר". על דבריו נגד הציונות ונגד הממשלה התנצל ואמר כי הוא "ציוני גאה" ודבריו נאמרו מתוך סערת רוחות ביחס לתוכנית ההתנתקות.
באפריל 2014 נשא דרשה ביצהר הכוללת התייחסות סלחנית למעשי "תג מחיר", שהוצגו כהשתוללות גויית שנובעת מחבלי הלידה של ההשתחררות מהשעבוד לממסד וגילוי ה'אני' האמיתי. כמה ימים לאחר מכן הבהיר כי הוא מתנגד לפגיעה בחיילי צה"ל. בשיחה בבת עין, שנה לאחר מכן, אמר כי יש להפיץ מסרים בצורה חוקית והביע התנגדות למעשי "תג מחיר" (חשוב לציין שזו הייתה שיטתו מתחילה, אלא שהייתה אי-הבנה).
פרסומיו ויצירתו.
חיבר כמאתיים ספרים, העוסקים בקבלה, בחסידות וביחסים שבין תורה ומדע. הספרים יוצאים לאור על ידי ארגון גל עיני שהקים, וחלקם אף תורגמו לכמה שפות. מדי שבוע יוצא העלון "נפלאות" מתורתו. בנוסף, הלחין הרב גינזבורג למעלה מחמש מאות ניגונים, חלקם יצאו בכמה אלבומים, וכן עיצב מספר תכשיטים.
לורה בוש
לורה ליין וולש בוש (באנגלית: Laura Lane Welch Bush; נולדה ב-4 בנובמבר 1946) היא רעייתו של ג'ורג' ווקר בוש, הנשיא ה-43 של ארצות הברית. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 2001–2009. בוש מורה וספרנית במקצועה.
ביוגרפיה.
לורה ליין וולש נולדה ב-4 בנובמבר 1946 במידלנד שבמדינת טקסס, בתם היחידה של הרולד וולש (1912–1995) וג'נה לואיז הוקינס וולץ' (1919–2019).
בוש היא ממוצא אנגלי, צרפתי ושווייצרי. אביה היה בנאי בתי מגורים ומאוחר יותר איש נדל"ן מצליח, ואילו אמה עבדה כמנהלת החשבונות של העסק של אביה. בשלב מוקדם בחייה, הוריה עודדו אותה לקרוא, מה שפיתח אצלה את האהבה לקריאה. היא סיפרה, "למדתי מאמא שלי, וכשהייתי ילדה קטנה, אמא הייתה קוראת לי סיפורים, אהבתי ספרים והלכתי לספרייה מאז, בקיץ אהבתי לבלות את שעות אחר הצהריים בקריאה בספרייה, נהניתי מהספרים בית קטן בערבה ונשים קטנות, ועוד רבים [...] הקריאה מעניקה לך הנאה לכל אורך חייך". בוש גם זקפה לזכותה של מורתה בכיתה ב', שרלין גנאגי, את השראתה בעניין החינוך.
בליל 6 בנובמבר 1963, יומיים אחרי יום הולדתה ה-17, בעת שנכנסה עם מכוניתה לצומת דרכים בטקסס, לא עצרה את הרכב לפני תמרור עצור, ונהג הרכב שבו התנגשה נהרג. ההרוג היה ידיד שלה ובן גילה מבית הספר, בשם מייקל דאגלס. בוש ומי שנסע איתה, גם כן בן גילה, טופלו בפציעות קלות. על פי דו"ח התאונה שפרסמה העיר מידלנד בשנת 2000, בתגובה לבקשה לרישומים פתוחים, היא לא הואשמה בתקרית. דוברה של בוש אמר: "זו היה תאונה טרגית מאוד שהשפיעה עמוקות על המשפחות והכאיבה מאוד לכל המעורבים, כולל הקהילה כולה". בספרה "מדברת מהלב" היא אומרת שהתאונה גרמה לה לאבד את אמונתה "במשך שנים רבות".
היא למדה בחטיבת הביניים עם ג'ורג' ווקר בוש (לימים בעלה), ובבית הספר התיכון עם טומי פרנקס (לימים גנרל ומפקד באפגניסטן ובעיראק).