המשלחת הראשונה של פוסט לדרום אמריקה הייתה בשנת 1906. הוא היה בגיל 39 ונסע לברזיל למפות אזור ג'ונגל בגבול ברזיל ובוליביה, לפי בקשת החברה הגאוגרפית המלכותית. האגודה הטילה את יצירת המפה של האזור הזה, כמיפוי צד שלישי שאינו מייצג אינטרסים לאומיים מקומיים. הוא הגיע ללה פאס, בוליביה ביוני. בעודו במסע בשנת 1907, טען פוסט כי ראה וירה באנקונדה ענקית באורך 19 מטר, טענה שבגללה הוא הפך ללעג על ידי מדענים. הוא דיווח גם על בעלי חיים מסתוריים אחרים שלא היו מוכרים לזואולוגים, כמו כלב קטן דמוי חתול בערך בגודל של שועל, שלטענתו ראה פעמיים, גם את העכביש הענק Apazauca, שטען שהרעיל מספר מקומיים.
פוסט ערך שבעה מסעות בין 1906 ל־1924. הוא היה מקובל על המקומיים והעריך אותם, ונתן להם מתנות, התנהל איתם בסבלנות ובהתנהגות אדיבה. בשנת 1908 הוא התחקה אחר מקור נהר ריו ורדה (ברזיל) ובשנת 1910 עשה מסע לנהר הית' (בגבול בין פרו לבוליביה) כדי למצוא את מקורו, לאחר שפרש מהצבא הבריטי ב-19 בינואר.
בהתבסס על מחקר תיעודי, פוסט גיבש עד שנת 1914 רעיונות על קיומה של "עיר אבודה", שכינה אותה "Z", אי שם באזור מאטו גרוסו בברזיל. הוא תיאר כי פעם הייתה קיימת תרבות מורכבת באזור האמזונס ושייתכן כי חורבות מבודדות שרדו. פוסט מצא גם מסמך המכונה "כתב יד 512", ושכן בספרייה הלאומית של ריו דה ז'ניירו. הוא האמין שזהו מסמך של מתיישב פורטוגזי, שכתב שבשנת 1753 כי גילה את חורבותיה של עיר עתיקה שהכילה קשתות, פסל ומקדש עם הירוגליפים. העיר מתוארת בפירוט רב מבלי לספק את המיקום המדויק. עיר זו הפכה ליעד משני עבור פוסט, אחרי היעד המרכזי - מציאת שרידי "Z".
בתחילת מלחמת העולם הראשונה חזר פוסט לבריטניה לשרת בצבא כקצין מילואים בתותחנים והתנדב לתפקיד בפלנדריה, ופיקד על חטיבת ארטילריה אף על פי שהיה כמעט בן 50. הוא הועלה לדרגת סגן אלוף ב־1 במרץ 1918. הוענק לו עיטור על השירות המצוין ביוני 1917.
לאחר המלחמה חזר פוסט לברזיל ללמוד על חיות הבר והארכאולוגיה המקומיים. בשנת 1920 עשה ניסיון לבדו לחפש את העיר "Z", אך סיים את החיפוש לאחר שסבל מקדחת.
משלחת אחרונה.
בשנת 1925, במימון קבוצת משקיעים מלונדון, חזר פוסט לברזיל עם בנו הבכור ג'ק וחברו הטוב והוותיק ראלי רימל, למסע חיפושים כדי למצוא את האתר של העיר "Z". פוסט השאיר הוראות לפיהן אם המשלחת לא תחזור, אין לשלוח משלחת הצלה שמא גורל המצילים יהיה כגורלו.
פוסט היה אדם עם ניסיון של שנים רבות בפעילות וחיים בשטח, ולקח ציוד כמו מזון משומר, אבקת חלב, אקדחים, מכשירי ניווט וכרונומטר. חבריו למשלחת נבחרו בגלל איתנותם, יכולתם ונאמנותם זה לזה. פוסט בחר רק בשני בני לוויה כדי להקטין את הסירבול של המשלחת ופחות התחשב בשבטים הילידים, מכיוון שחלקם היו עוינים כלפי זרים.
ב־20 באפריל 1925 יצאה משלחתו מקויאבה. בנוסף לשני מלוויו העיקריים, ליוו את פוסט שני ברזילאים, שני סוסים, שמונה פרדות וזוג כלבים. התקשורת האחרונה עם המשלחת הייתה ב־29 במאי 1925, כאשר פוסט כתב, במכתב לאשתו שנמסרה על ידי אחד הילידים, שהוא מוכן לצאת לשטח שלא נחקר רק עם ג'ק וראלי. על פי הדיווחים, הם חצו יובל נהר בדרום מזרח האמזונס. המכתב האחרון, נתן את מיקומם ובאופן כללי המכתב היה אופטימי.
רבים הניחו כי האינדיאנים המקומיים הרגו אותם, מכיוון שבאותו זמן היו כמה שבטים בקרבת מקום: הקאלאפלו, השבט האחרון שראה אותם, הארומאס, סויאס והקסוונטות שאל שטחם הם נכנסו. לדברי החוקר ג'ון המינג, משלחתו של פוסט שכללה את השלושה, הייתה קטנה מכדי לשרוד בג'ונגל. הציפייה שלו שמארחיו הילידים יעזרו להם, כנראה הייתה מחשבת שווא כי הוא היה מוגבל במתנות שהצליח להביא להם כדי לתת להם בתמורה לנדיבותם. 20 שנה אחר כך, ראש שבט הקאלפלו בשם קומאצי, אמר לאנשיו כיצד נהרגו הזרים הלא-רצויים. אך חוקרים אחרים חשבו שהם הלכו לאיבוד ומתו מרעב.
אדמר מורל ונילו ולוזו דיווחו כי קודמו של קומאצ'י, ראש השבט איזארארי, אמר להם שהוא הרג את פוסט ובנו ג'ק, כשירה בהם בחצים לאחר שפוסט תקף אותו ואת הילידים האחרים כשסירבו למסור לו מדריכים וסבלים.
בשבט הקאלפלו קיים סיפור שעובר בעל פה, על בואם של שלושת החוקרים, ושהם נסעו מזרחה ואחרי חמישה ימים אנשי השבט הבחינו שהקבוצה כבר לא הדליקה יותר מדורות במחנה שלהם. הקאלאפלו אומרים שסביר להניח כי אנשי שבט אלים הרגו אותם. אין שום הוכחה שהם נרצחו. ייתכן שהם מתו מסיבות טבעיות בג'ונגל הברזילאי.
בשנת 1927 נמצאה לוחית-שם של פוסט אצל שבט אינדיאני. ביוני 1933 נמצא מצפן תאודוליט, השייך לפוסט, בידי שבטי האינדיאנים של המטו גרוסו. עם זאת, לוחית השם הייתה ממשלחתו הקודמת של פוסט. היא ככל הנראה ניתנה במתנה לראש אותו שבט אינדיאני. הוכח שהמצפן הושאר מאחור לפני שנכנסו לג'ונגל במסעם האחרון.
"מחנה הסוסים המתים".
"מחנה הסוסים המתים", או מחנה פוסט, הוא אחד המחנות הגדולים שעשה פוסט במסעו האחרון. המאהל הזה היה המיקום האחרון הידוע שלו. ממחנה הסוסים המתים, פוסט כתב לאשתו על הקשיים שעמדו בפניהם, הקואורדינטות שלו, ותוכניותיו לעתיד הקרוב. הוא סיים את המסר שלו: "אתה לא צריך לפחד משום כישלון".
שאלה אחת שנותרה בנוגע למחנה סוסים מתים נוגעת להבדלים בקואורדינטות שפוסט נתן למחנה. במכתב לאשתו הוא כתב: "הנה אנחנו ב'מחנה סוסים מתים', קו רוחב 11 מעלות 43' דרום ואורך 54 מעלות 35' מערב, המקום בו מת סוסי בשנת 1920". עם זאת, בדו"ח ששלח לעיתונים בצפון אמריקה הוא נתן קואורדינטות אחרות.
ייתכן כי אי ההתאמה הייתה שגיאה בדפוס. עם זאת, ייתכן שהוא הסתיר בכוונה את המיקום כדי למנוע מאחרים להשתמש בנתוניו כדי למצוא את העיר האבודה. ייתכן והיה בכך גם ניסיון למנוע כל ניסיונות ההצלה. פוסט הצהיר כי אם ייעלם, אין לשלוח משלחת הצלה מכיוון שהסכנה הייתה גדולה מדי.
שמועות ודיווחים.
התאוריה של הנרי קוסטין.
החוקר הנרי קוסטין ליווה את פוסט בחמש משלחות קודמות. קוסטין הביע ספק שפוסט נרצח בידי האינדיאנים הילידים, מכיוון שהוא נהנה בדרך כלל מיחסים טובים עימם. הוא האמין שפוסט נקלע לחוסר אוכל או נפל לתשישות.
סיפורו של וילאס בואז.
החוקר הדני ארנה פאלק-רון נסע למטו גרוסו במהלך שנות השישים. בספר שהופיע בשנת 1991 הוא כתב כי נודע לו על גורלו של פוסט בסיפור של אורלנדו וילאס-בואז - פעיל ברזילאי למען זכויות הילידים. את הדברים שמע מאחד הרוצחים של פוסט. לטענתו, פוסט וחבריו עברו תאונה על הנהר ואיבדו את מרבית המתנות שהביאו לשבטים. המשך המסע ללא מתנות היה הפרה קשה של הפרוטוקול. מכיוון שחברי המשלחת היו באותה עת חולים באורח קשה, שבט הקאלאפלו שהם נתקלו בו החליט להרוג אותם. גופותיהם של ג'ק פוסט וריילי רימל הושלכו לנהר. אל"ם פוסט, שנחשב לאדם זקן ולכן מכובד, קיבל קבורה ראויה. פאלק-רון ביקר בשבט קאלאפלו ודיווח כי אחד מזקניי השבט אישר את סיפורו של וילאס-בוז על איך ומדוע נהרג פוסט.
בשנת 1951, אורלנדו וילאס-בוז קיבל כביכול את עצמות השלד של פוסט ובדק אותן באופן מדעי. הבדיקה אישרה, לכאורה, כי העצמות היו של פוסט, אך בנו, בריאן פוסט, סירב לקבל זאת. וילאס-בוז טען כי בריאן התעניין יותר מדי ברווחים כספיים מהספרים על היעלמותו של אביו. ניתוח מדעי מאוחר יותר אישר כי העצמות אינן של פוסט.
בשנת 1998, החוקר האנגלי בנדיקט אלן יצא להפגש עם האינדיאנים בקאלאפלו, שלפי טענת וילאס-בוז הודו בכך שהרגו את שלושת חברי משלחת פוסט. אחד מזקני שבט הקאלאפלו, ווג'וי, טען במהלך הראיון שצולם ב-BBC כי העצמות שנמצאו על ידי וילאס-בוז 45 שנה לפני כן לא היו באמת של פוסט. הזקן הכחיש כי לשבטו היה חלק בהיעלמותם של חברי משלחת פוסט. שום עדות חותכת אינה תומכת בשום הצהרה.
קומונה בג'ונגל.
ב־21 במרץ 2004 דיווח העיתון הבריטי "האובזרבר" כי מנהל הטלוויזיה מישה ויליאמס, שחקר את מסמכיו הפרטיים של פוסט, סבר שפוסט לא התכוון לחזור לבריטניה אלא התכוון למצוא קומונה בג'ונגל על בסיס עקרונות תיאוסופיים של פולחן בנו, ג'ק. ויליאמס הסביר את מחקריו בפירוט מסוים בהקדמה למחזהו אמזוניה, שהופיע לראשונה באפריל 2004.
העיר האבודה של Z של גראן.
בשנת 2005 ביקר סופר ה"ניו יורקר" דייוויד גראן בשבט קאלאפלו ודיווח כי ככל הנראה השבט שימר היסטוריה בעל פה על פוסט, שהיה בין האירופאים הראשונים שהשבט ראה אי פעם. מהדיווח למד כי פוסט ומשלחתו שהו בכפרם ואז עזבו, לכיוון מזרח. הקאלאפלו הזהירו את פוסט וחבריו כי אם ילכו בדרך שתכננו, הם יהרגו על ידי "אינדיאנים עזים" שכבשו את השטח הזה, אך פוסט התעקש להמשיך. אנשי הקאלאפלו הבחינו בעשן ממדורת המשלחת בכל ערב במשך חמישה ימים לפני שנעלמה. הקאלאפלו אמרו שהם בטוחים שאינדאנים אלימים הרגו אותם. המאמר גם מדווח כי שבט המכונה קוהיקוגו שהה באזור בו פוסט נעלם, כפי שהתגלה על ידי הארכאולוג מייקל האקנברגר ואחרים.
בשנת 2009 יצא ספרו של גראן, "העיר האבודה Z" , המתאר את פועלו של פוסט. על פי הספר, יצא בשנת 2016 סרט באותו שם , שנכתב ובוים על ידי ג'יימס גריי , בכיכובו של צ'ארלי האנם.
סינק פורטס (אונייה, 1703)
„סִינְק פּוֹרְטְס“ (באנגלית: Cinque Ports, "חמש ערי הנמל") הייתה אונייה אנגלית שרב החובל שלה, אלכסנדר סלקירק, שימש השראה לדמותו הבדיונית של רובינזון קרוזו. "סינק פורטס" הייתה אחת משתי אוניות סוחר חמושות (פריבטירים) בפיקוד ויליאם דמפייר (Dampier), שיצאו ב־1703 בשליחות הכתר כדי לתקוף את אוניות הסוחר של ספרד השבות מאמריקה הדרומית.
ההפלגה.