המודל ההליוצנטרי הביא להכרה שהחושים אינם מייצגים נאמנה את המציאות. גם אם נראה שגרמי השמים סובבים סביב הארץ - אין זה מחייב שכך היא אכן המציאות. בעקבות זאת השתנו הגדרות האונטולוגיה, כלומר התפיסה של "מהות הדבר הקיים". התכונות נתפסו כנפרדות מן העצמים, בניגוד לתפיסה מוקדמת יותר שגרסה מהות פנימית לתכונות, עד שנחשבו לחלק מן העצמים.
שינוי התפיסה האונטולוגית חייב שינוי במתודה המדעית ובפילוסופיה של המדע. התפיסה האינסטינקטיבית של המתודה המדעית של אריסטו, שהתבססה על תצפיות ישירות בטבע ובארגונו, הוחלפה בפיתוח התאורטי-מתמטי של המדע ובשימוש באביזרי תצפית משוכללים יותר שביטלו את ביטחונם של הפילוסופים במראית העין. ניתן לראות השפעות של תפיסה זו בכתבי רנה דקארט, בספרו "על המתודה" הוא עורך ניסוי מחשבתי שבתחילתו הוא מניח שכל תחושותיו ותפיסותיו אינן מדויקות, ובסופו הוא מגיע למסקנה כי הדרך היחידה לבסס את קיומו של העולם כפי שהוא מכיר אותו היא על דרך הניסוי המחשבתי ולא על סמך התצפית.
ניתן לראות את ההתפתחות בתפיסת החושים גם באמנות של אותה תקופה, ציירים ואדריכלים הרחיבו את השימוש באשליות אופטיות בציורים, ובראשן - פרספקטיבה.
המודל ההליוצנטרי ביהדות.
חכמי ישראל לא עסקו באסטרונומיה או אסטרולוגיה באופן שיטתי עצמאי, אך מודל אסטרונומי היה נחוץ, בעיקר לצורך חישוב לוח השנה וזמני היום, וגם כבסיס לתפיסות עולם מטאפיזיות.
פשטות לשון התנ"ך ודברי חז"ל תואמים את המודל הגאוצנטרי, והחל מימי הביניים ניתן למצוא התייחסות מפורשת למודלים אסטרונומים בקרב חכמי ישראל, וניתן לראות, באופן כללי, קבלה מוחלטת של המודל הגאוצנטרי. הרמב"ם (בהלכות יסודי התורה) הביא תיאור מלא של המודל הגאוצנטרי, כולל התיקונים האפיציקלים, ושם ציין את מקורה היווני של התאוריה:
עם זאת, היו מחכמי ישראל שהתווכחו עם היסודות המטאפיזיים הקשורים במודל הגאוצנטרי.
כך, למשל, כתב האבן-עזרא בפירושו לתהילים, פרק י"ט, פסוק ב':
וכן כתב רבי יהודה הלוי:
עם התפשטות קבלת המודל ההליוצנטרי, היו שטענו שקבלתו מהווה כפירה בתורה ובדברי חז"ל, שבהם תוארו הדברים לפי המודל הגאוצנטרי, כנגד דעות אלו כתב החתם סופר כי אין בהן צדק, ואין בקבלת המודל ההליוצנטרי כפירה בתורה וחז"ל, היות שבהם תוארו הדברים בהתאמה למציאות שהייתה מוכרת באותם ימים, ולא במטרה לקבוע שכך היא דווקא המציאות.
בעקבות גילויה של תורת היחסות הפרטית, טען האדמו"ר מליובאוויטש כי שוב ניתן לחזור להבנת המקראות ודברי חז"ל כפשוטן, מאחר שנמצא שאין אפשרות להכריע מבחינה מדעית באחד מהמודלים.
האינקוויזציה הספרדית
מיוט
מָיוֹט (בצרפתית: Mayotte) היא קבוצת איים בריבונות צרפתית הנמצאים בחלק הצפוני של מצר מוזמביק באוקיינוס ההודי, בין מדגסקר לצפון מוזמביק, בארכיפלג קומורו. האי המרכזי מוכר בשם "מאהורה" על ידי התושבים בקומורו. הרפובליקה של איי קומורו, שהייתה בעבר מושבה צרפתית, רואה באיי מיוט חלק משטחה ואינה מכירה בריבונות צרפת עליהם. תושבי האי העדיפו להישאר בריבונות צרפת במשאל עם ב-1974, עם הקמת הרפובליקה של קומורו, וב-2009 החליטו על שילוב מלא בצרפת במעמד של מחוז מעבר לים.
היסטוריה.
העת העתיקה.
במאות השמינית והתשיעית החלה ההתיישבות האנושית באי מיוט. התושבים הראשונים היו מהלאומים הסווהילים, להם הייתה תרבות עשירה והם השתרעו מסומליה למוזמביק.
המיקום האסטרטגי הביא להשתלטות של שייח'ים אסאלמיים, שהגיעו מאיראן, בין המאות ה-13 וה-15.
ב-1470 העם השיראזי (תת-קבוצה של הלאום הסווהילי הדובר סווהילית ונוהג כדת האסלאם הסוני) השתלט על איי קומורו בהם הוא שלט עד למאה ה-19. הסולטאן השיראזי האחרון הודח ב-1828 על ידי המלך אנדריאנטסולי, אשר היה מבני הסאקאלאבה ששלטו במדגסקר עד שזו נכבשה על ידי צרפת בסוף המאה ה-19, אשר יצא מהאי נוצי בי הנמצא בצפון מדגסקר. ב-25 באפריל 1841 המלך המלגשי אנדריאנסולי החליט לבקש את עזרת הצרפתים בהגנה על האי מפני איומים חיצוניים הן משודדי ים והן משלטון המושל השירזי ששלט בשאר קומורו. החל מתאריך זה, האי מיוט עבר לשליטה צרפתית.
השלטון הצרפתי.
בשנת 1886, כבשה צרפת את שאר איי הארכיפלג של קומורו (גרנד קומור, אנג'ואן ומוהלי) והשלטון של כל האיים הוכפף למושל הצרפתי שבאי מיוט, אשר שמר על מעמד של מושבה צרפתית. משנת 1908, כל האיים מוכפפים למושל הצרפתי של מדגסקר. ב-1946 קומורו הופרדה ממדגסקר והפכה לטריטוריה מעבר לים של צרפת בשם הטריטוריה של קומורו. במשאל עם שנערך ב-1958 במסגרת המעבר לרפובליקה הצרפתית החמישית, קומורו אישרה את החוקה ונשארה שטח חסות צרפתי. קומורו קיבלה אוטונומיה ב-22 בדצמבר 1961 שסמכויותיה הורחבו בשנת 1968. האוטונומיה כללה ממשל קומורני מקומי שנבחר על ידי התושבים. השליט ראשון, סעיד מוחמד שח', שלט בין 1961 לבין 1970. בזמן שלטונו, הבירה של קומורו עברה ממאמודזו שבמיוט למורוני שבגרנד קומורו.
ב-25 באוגוסט 1972, הוועדה המיוחדת לדה-קולוניזציה של האו"ם ציינה את הארכיפלג של קומורו ברשימת השטחים שצריכים להגיע לשלטון עצמי. בהתאם להחלטה זו, צרפת והקומורים חתמו על הסכם הגעה לעצמאות ב-15 ביוני 1973. ב-22 בדצמבר 1974, צרפת קיימה משאל עם בקומורו כדי לבדוק את רצון התושבים לעצמאות. במיוט היה רוב מוחלט להשארות תחת שלטון צרפתי ובשאר האיים היה רוב לעצמאות. בעקבות כך, החליטה צרפת לא לקבל את תוצאות משאל העם ולבצע משאל עם נוסף בכל אי בנפרד. בעקבות כך, מושל קומורו, אחמד עבדאללה, הכריז באופן חד-צדדי על עצמאות קומורו. מיוט החליטו לא לקבל את ההכרזה הזו ולהישאר תחת שלטון צרפתי.
בין השנים 1974–1976 דרשו תושבי קומורו את האי כחלק מקומורו. במועצת הביטחון של האו"ם הצביעו 14 המדינות החברות, מלבד צרפת, בעד דרישה כי האיים יעברו לשליטת קומורו, אולם, צרפת התנגדה והטילה וטו על החלטה זו וכל ההחלטות בנושא זה שעלו במועצת הביטחון של האו"ם.
במשאל העם השני שהתקיים ב-8 בפברואר 1976 הצביעו תושבי מיוט ברוב של 99.4% כי הם מעוניינים להישאר תחת שלטון צרפתי, מוסדות האו"ם לא קיבלו את תוצאות המשאל הזה והמשיכו לדרוש מצרפת להעביר את האי מיוט למדינת קומורו. מועצת הביטחון של האו"ם אשררה החלטה זו ב-6 בדצמבר 1994, אולם משנת 1995 נושא זה לא עלה יותר בסדר היום של מועצת הביטחון.
בשנת 2001 שונה המעמד של מיוט לרמה של כמעט "מחוז מעבר לים", וההחלטה אושרה על ידי 73 אחוזים מתושבי האי, על אף שדרישת קומורו לריבונות על מיוט נותרה בעינה.
ב-29 במאי 2009 התקיים משאל עם באי שבו החליטו תושבי האי, ברוב של יותר מ-95% מהמצביעים (או 57% מבעלי זכות ההצבעה), על הצטרפות מלאה לצרפת, כמחוז שמעבר לים שתושביו הם אזרחי צרפת והחוק הצרפתי חל בו. החלטה זו שהתקבלה, הייתה תחילתו של תהליך לשילובו המלא של האי בצרפת. השילוב לא היה מיידי וחייב שינויים בחוקי האי בהתאם לחוק הצרפתי, בכלל זה איסור על פוליגמיה והעלאת גיל הנישואין.
תהליך הצטרפות האי לצרפת הסתיים ב-31 במאי 2011 ובכך הפכה מיוט למחוז ה-101 של צרפת והמחוז החמישי מעבר לים.
גאוגרפיה.
האי נמצא במצר מוזמביק באמצע הדרך בין צפון מדגסקר לצפון מוזמביק. האי שייך לארכיפלג קומורו הכולל בתוכו 18 איים הנכללים תחת שלטון קומורו למעט מיוט.
מיוט מחולקת גאוגרפית ל-17 קומונות, כל אחת מהקומונות מהווה מבחינה מנהלית קנטון פרט לקומונה מאמודזו (מספר 3 במפה) אשר מחולקת לשלושה קנטונים ובכך מגיע סך כל הקנטונים ל-19.
שטח של מיוט מכיל עשרות איים שהעיקרים שבהם:
אקלים.
האקלים של מיוט הוא אקלים טרופי כאשר במשך כל השנה הטמפרטורות נעות בין 23 לבין 30°C והלחות הממוצעת היא 85%. העונה החמה והלחה, עונת הגשמים, היא בין נובמבר לאפריל/מאי והטמפרטורה הממוצעת היא בין 27 לבין 30°C. כמות המשקעים היא מעל 1000 מ"מ בשנה כאשר עיקר הגשמים הם בינואר. העונה היבשה היא בין מאי ואוקטובר עונה זו קרירה יותר ובה בין 22 לבין 25°C.
בעונה החמה הרוחות העיקריות המשפיעות על מזג האוויר הם אליזה מדרום-מערב והמונסון מצפון-מערב. טמפרטורת המים היא 25.6°C. בעקבות זאת, באזור זה יש כל כמה שנים סופות ציקלון טרופיות העלולים להסב נזק רב לחקלאות ולמקומות היישוב. סופות כאלו פגעו קשות במיוט ב-1950, אפריל 1984 וינואר 1987.
דמוגרפיה.
על-פי נתונים רשמיים מ-2007 מנתה אוכלוסיית האי 186,452 תושבים כאשר 62.3% מתוכם היו צעירים מתחת לגיל 25.
הדת השלטת באי מיוט היא האסלאם הסוני והיא מהווה כ-95 אחוזים מכלל האוכלוסייה. הנוצרים באי (בעיקר נוצרים קתולים) מהווים 5 אחוזים מכלל האוכלוסייה. השפה הרשמית במיוט היא הצרפתית המדוברת רק על ידי כ-35 אחוזים מכלל תושבי האי. רוב האוכלוסייה דוברת קומורית, שהיא ניב של השפה הסווהילית.
כלכלה.
כלכלת מיוט מתבססת על חקלאות, דיג וגידול מקנה. התל"ג היה 1,000 דולר לתושב ב-1993 והאבטלה הגיעה ל-38% אולם האבטלה יציבה וירדה ל-29% בשנת 2002 בזמן שהתל"ג עלה ל 5,200 דולר בשנת 2005 (פי עשרה יותר מקומורו).
גידולי החקלאות כוללים אורז, מניהוט ופרות טרופיים כדוגמת בננה, אגוז קוקוס, אננס ומנגו. בנוסף קיימים גידולים לתעשיית הקוסמטיקה כמו ילנג-ילנג ושמן ציטרונלה וכן תבלינים כגון: וניל, קינמון, ציפורן.
בנוסף, קיימת תיירות חוץ מעטה אשר באה בעיקר בגלל הלגונות הכחולות ואוכלוסיית הדגים והדולפינים הרבים הקיימים בהם. ענף התיירות אינו מפותח דיו וכולל כ-15 אלף תיירים בשנה כאשר עיקרה ממדינות בסביבתה ממזרח אפריקה ומדגסקר.
מארין סורסקו