לאחר מותה של חזה ב-23 בפברואר 2000, יצאו שלל מארזי תקליטורים, אלבומי אוסף וכדומה, בהם האלבום "מנגינת הלב", שהפך לאחד מתוך עשרת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, כאשר נמכר בלמעלה מ-180 אלף עותקים בסך הכול. לאלבום יצא אלבום המשך בשם "מנגינת הלב 2", שזכה להצלחה גם כן.
ז'יל פרו
ז'יל-ז'וזף פרו (בצרפתית: Jules-Joseph Perrot; 18 באוגוסט 1810 – 29 באוגוסט 1892) היה רקדן וכוריאוגרף צרפתי, שפעל בהמשך בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה. הוא יצר כמה מן הבלטים המפורסמים ביותר במאה ה-19, בהם "פה דה קאטר", "לה אסמרלדה", "אונדין" וז'יזל עם ז'אן קוראלי.
מרקדן למנהל בלט.
פרו נולד בליון שבצרפת. הוא הרבה לרקוד עם מארי טליוני, אך שותפותם לא האריכה ימים. לאחר זמן מה סירבה טליוני לרקוד עמו מחשש, שיעיב עליה. הוא עזב את האופרה של פריז ב-1835 לתור מרכזי ריקוד אירופאים כגון לונדון, מילאנו, וינה ונאפולי, שם פגש את קרלוטה גריזי ועמד על כשרונה. הוא אימן אותה והציג אותה לפני העולם כבלרינה הגדולה הבאה בהופעה בלונדון בשנת 1836, כשהוא עצמו רוקד כבן-זוגה.
בעקבות הצלחת תרומותיו לכוריאוגרפיה של ז'יזל, המשיך פרו וכתב את "Alma" ou "La Fille du Feu" ("אלמה" או "עלמת האש") (לונדון 1842) לפאני צ'ריטו. הכוריאוגרפיה זכתה להצלחה רבתי. במהלך שש השנים הבאות יצר בקביעות בלטים ב"תיאטרון הוד מלכותה" בלונדון, בהם "אונדין" (1843), "אסמרלדה" (1844), "משפט פאריס" (1846) ו"פה דה קאטר" (12 ביולי 1845). בבלט הזה, הצליח במשימה הקשה, לשכנע את ארבע הבלרינות המובילות באותם ימים להופיע יחד על במת תיאטרון הוד מלכותה בלונדון. רבים מן הבלטים שיצר פרו נכתבו למוזיקה של צ'זארה פוני.
פרו הוזמן לרקוד בבלט האימפריאלי בסנקט פטרבורג ובהמשך התמנה למנהל הבלט שם. הוא נשאר עם הבלט הרוסי האימפריאלי עד 1858. בתקופת שהותו שם, נישא לקפיטולינה סמובסקאיה, תלמידה בבית הספר של התיאטרון האימפריאלי. לזוג נולדו שני ילדים. הוא חזר לפריז לחיים של בטלה יחסית.
פרו מת בעת חופשה בפאראמה, ב-29 באוגוסט 1892.
תיאור קולי
תיאור קולי או תיאור חזותי היא רצועת קול מיוחדת עבור אמצעי מדיה חזותית (כגון טלוויזיה וקולנוע, מחול, אופרה ואמנות חזותית, הכוללת תיאור של המתרחש על המסך או הבמה, אשר מיועדת בעיקר לעיוורים וללקויי ראייה. היא מורכבת מקריין שמדבר במהלך ההתרחשות החזותית, בעיקר בזמן ההפסקות הטבעיות של השֶׁמַע.
באמנויות הבמה (תיאטרון, מחול ואופרה) ובמדיה (תכנים טלוויזיוניים וסרטי קולנוע), התיאור הוא סוג של תרגום שמיעתי-חזותי, הנעזר בהפסקות בדיאלוג או בין מרכיבי קול נחוצים, כדי להוסיף נרטיב שמתרגם את התמונה החזותית לחוש, שנגיש למיליוני אנשים שחסרה להם גישה מלאה לתכנים טלוויזיוניים ולסרטים. מדי פעם, כאשר יש דיאלוג שמתבצע בשפה אחרת מן השפה הראשית של הסרט, מוקרא התרגום על ידי קריין (לרוב בעל קול שונה מהקריין הראשי). במוזיאונים או בתערוכות אמנות חזותית, סיורים עם תיאור קולי משמשים כדי לספק גישה למבקרים עיוורים או בעלי לקות ראייה.
חוקרים פועלים כדי להראות כיצד התיאור הקולי, שנפוץ בו השימוש במבחר מילים מגוונות, כגון מילים נרדפות ודימויים, עוזר לא רק לילדים עיוורים וגם לסובלים מלקות למידה, אלא גם יכול לשפר את האוריינות של כלל הילדים.
תיאור חזותי
הטרודונטוזאוריים
הטרודונטוזאוריים (שם מדעי: Heterodontosauridae) היא משפחת דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף אשר חיו בין היורה התחתון לקרטיקון התחתון ברחבי כל היבשות, למעט אוסטרליה.
המאפיין העיקרי של בני המשפחה הוא שיניהם המוזרות אשר הזכירו ערכת שיניים של יונקים מודרניים. בקדמת הלסת שלהם היה מקור קרני ומאחוריו היו ניבים קדמיות, שיניים דמוי מלתעות ובאחורי הלסת שיניים טוחנות בדומה למרבי אוכלי הצמחים. כמה חוקרים רואים בכך הוכחה שהם היו טורפים או אוכלי כל ולא התבססו רק על צמחים.
מינים אלה הגיעו לאורך 1–2 מטר והיו דו-רגליים. הם התפחתו אולי למינים גדולים יותר כמו ההדרוזאוריים שהיו צמחוניים לחלוטין.
Heterodontosauridae
פרשת המין והמינויים
מין תמורת מינוי
פרשת אפי נוה
פרשת אפי נווה
פרשת מין תמורת מינוי
חוסן ישראל
שירותי תמיכה בתקשורת
שירותי תמיכה בתקשורת ("סל תקשורת" בשמם הקודם) ניתנים לחירשים וכבדי שמיעה בישראל על ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים. על מתן השירותים הוסכם אחרי הפגנה של חברי אגודת החרשים בישראל (אח"א) נגד ממשלת ישראל, שנמשכה מ-5 במאי 2002 עד 12 ביוני באותה שנה.
היסטוריה.
בחורף 2002 הפגינו אריה צודקביץ וחבריו ממטה מאבק הנכים בישראל מול משרד האוצר בדרישה לקצבת נכות גבוהה יותר. אחרי 78 ימים, הם הגיעו להסכם שנערך על ידי אביגדור יצחקי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה. נוכח ההישגים של שביתת הנכים שהסתיימה, יזם יו"ר אח"א, אהרון עיני, מאבק שכותרתו הייתה "ממשלה חירשת", לשיפור תנאי החירשים בישראל. הוא עשה זאת לאחר חודשים של שיחות עם המוסד לביטוח לאומי ועם משרד הרווחה, שלא נשאו תוצאות.
עיני פרסם רשימה מלאה של דרישות החירשים הישראליים, שכללה בין השאר:
ב-13 במאי 2002 נערך דיון במליאת הכנסת על מחאת החירשים בקריית הממשלה, וחבר הכנסת אילן גילאון דיבר למיקרופון בלי קול, כדי להדגים את מצב החירשים. חבר הכנסת אופיר פינס-פז אמר ש. חבר הכנסת מוחמד ברכה אמר שהחרשים נדרשים לשלם אגרת רדיו לרכב, וכמו פינס אמר שדרישותיהם . חברי כנסת אחרים אמרו דברים דומים, וחבר הכנסת מוחמד כנעאן ציין ששיעור האבטלה בקרב החירשים הוא כ-70%. שר הבריאות נסים דהן הסכים עם הדוברים, אף על פי שייצג את הממשלה, עד שחברי הכנסת אמרו לו זאת. בסיום הדיון הוחלט להעביר את העניין לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת.
ב-21 במאי 2002 נערכה פגישה בין עיני ובין האוצר, שנמשכה עד השעות הקטנות של הלילה. עיני דרש תקציב של 50 מיליון ש"ח לשנה, אבל האוצר הסכים עד לתשעה מיליון לשנה. ב-9 ביוני 2002 הודיע עיני כי האוצר הציע 20–22 מיליון ש"ח, אבל דרישות החירשים נותרו סביב 40–55 מיליון ש"ח. האוצר הציע תשלום חודשי לחירש בסכום של 300 ש"ח, ו-1,500 ש"ח כל ארבע שנים עבור רכישת ציוד תקשורת, אך עיני סירב לסכום זה, בטענה שציוד התקשורת שווה 17,000 ש"ח.
כבדי השמיעה כמעט לא השתתפו בהפגנת החירשים, וגלי ביינר, חברת בקול, פרסמה את דעתה בעניין, כשטענה כי בקהילת החירשים וכבדי השמיעה יש התבדלות בין הקבוצות השונות. אחרי סיום ההפגנה, דרשו כבדי השמיעה מאח"א לטפל בהם לפי ההסכם עם הממשלה, אף על פי שלא היו חברי אח"א.
תנאי הסיוע.
ב-12 ביוני 2002 חתם עיני על הסכם שניסח אורי יוגב, הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר, וחתמו עליו גם סילבן שלום כשר האוצר בממשלת שרון הראשונה ויוגב עצמו.
עיקרי ההסכם היו:
ההסכם נקבע בתקנות עבודה סוציאלית (תע"ס) 5.7 במשרד הרווחה, שעליהן חתום מנכ"ל המשרד ולא השר. בתקנות אלו הוגדרו התשלום החודשי כ"דמי תקשורת", וההחזר הארבע שנתי כ"סל תקשורת".
מילוי ההסכם.
בשנת 2009 ערכה אסתר גולדבלט, קלינאית התקשורת הארצית באגף השיקום במשרד הרווחה, סקר על מתורגמנים לשפת סימנים בישראל. ב-18 במאי 2012 ביצעה גולדבלט סקר נוסף כששלחה שאלונים לחירשים וכבדי שמיעה, על שירותי התרגום שקיבלו. ב-13 ביוני 2012 ביקשה גולדבלט מחירשים וכבדי שמיעה להשיב על סקר בעניין זימוניות רוטטות שקיבלו מפיקוד העורף לצורך התגוננות אזרחית. על סקר זה השיב עיני בווידאו מטעמו, שבו שאל אם למשרד הרווחה אין מה לעשות, וסיפר על טילי סקאד שנפלו ליד ביתו במלחמת המפרץ הראשונה והרעידו את גג ביתו בלי שהיה בידו אמצעי התרעה.
גולדבלט גם אסרה על זכאי לזמן אליו מתורגמנית לצורך ביצוע שיחות טלפוניות, ודרשה מהמתורגמנית למסור לה את כתובת הדוא"ל של הזכאי, בניגוד לחיסיון בין מתורגמנית ללקוח. בסוף שנת 2012 הודיע המכון לקידום החירש כי קיבל הודעה ממשרד הרווחה על צמצום שעות התרגום לחירשים בשנת 2013. כקבוע בתע"ס 5.7, סדר העדיפויות היורד במתן תרגום הוא 1. שירותי בריאות, 2. חינוך, 3. רווחה, 4. תעסוקה, 5. תרבות ו-6. פנאי. משרד הרווחה הורה למכון להפסיק תרגומים לזכאים בתרבות ופנאי. כתוצאה מכך נערכה הפגנת חירשים וכבדי שמיעה ב-30 בדצמבר 2012 מול קריית הממשלה בתל אביב, והשתתפו בה כ-250 איש. בהפגנה השתתפו מועמדים לכנסת ה-19: שי פירון, קארין אלהרר, סתיו שפיר, חבר הכנסת דב חנין, ויהודה דורון, ממנהיגי הנכים.
מיולי 2016 עבר הטיפול בסל תקשורת מול משרד הרווחה לעמותת "מסגרת שמעיה". בספטמבר 2018 סירב משרד הרווחה להחזיר לזכאי 17% מס ערך מוסף ששילם בדואר ישראל עבור טלפון חכם, וטען כאילו מדובר בהוצאה מיוחדת. אחרי פניית הזכאי למבקר המדינה, ניאות משרד הרווחה להחזיר את המע"מ בפברואר 2019, בניכוי 10% כקבוע בתע"ס 5.7.
בתחילת אפריל 2019 פרסמה אתי שוורצברג, יו"ר אח"א ומועמדת לכנסת במפלגת בט"ח - ביטחון חברתי שני סרטונים. בסרטון הראשון הודיעה שוורצברג כי החל מיולי 2019 לא תינתן השלמת שעות תרגום לזכאים שסיימו להשתמש ב-45 השעות שלהם. קודם לכן בוצעה ההשלמה על ידי הקצאת שעות תרגום מזכאים שלא עשו בהן שימוש, כמו בני שבט א-סייד. בסרטון השני מ-4 באפריל 2019 הודיעה שוורצברג כי לא יינתן סיוע גם ב-45 השעות המקוריות, והזכאים יידרשו לממן את צורכי התרגום שלהם. ב-14 בינואר 2020 פרסמה שוורצברג סרטון מעודכן שבו פירטה את הקריטריונים לתוספת שעות ואת האופן שבו ניתן לפנות בבקשה מתאימה.
בני פורת
בנימין (בני) פורת (נולד בשנת 1972) הוא פרופסור למשפט עברי, ראש המכון לחקר המשפט העברי באוניברסיטה העברית.