ההיסטולוגיה עוסקת בחקר מבנה הרקמות. בשלב ראשון היה ההבדל בין האנטומיה להיסטולוגיה בכך שבעוד שראשונה עסקה בתיאור הגוף כפי שהוא נראה בעין בלתי מזוינת, השנייה עסקה בתיאור הגוף כפי שהוא משתקף מבעד למיקרוסקופ. אך מדע ההיסטולוגיה התפתח וכיום הוא עוסק לא רק במבנה הקבוע של הרקמות, אלא אף בשינויים החלים בהם בהתאם לתפקידם, מקומם ואופי פעילותם.
מורפולוגיה של ההתפתחות - אמבריולוגיה.
האמבריולוגיה עוסקת בהתפתחות האורגניזם מרגע ההפריה ועד יציאתו לאוויר העולם. היא מתארת את השינויים החלים בנבט/עובר ואת הביטוי לשינויים הללו בתאים, ברקמות, באיברים ובגוף כולו, עד הגיעו למצבו המושלם.
ואנקה ז'וקוב
ואנקה ז'וקוב הוא אחד מהסיפורים הידועים של אנטון צ'כוב שנכתב בשנת 1886.
זהו סיפור המספר על ילד בן 9 שמסרו אותו כמתלמד לסנדלר. הוריו נפטרו ונשאר לו רק סבו (קוסטנטין מקריץ'). ואנקה כתב לסבו מכתב, ובו כמה סיפורי יום יום עגומים על חייו:
ואנקה שלח את מכתבו למרות שלא ידע את כתובתו של סבו. הוא כתב על המכתב מעט מאוד פרטים: לסבא בכפר. אחר כך הוסיף קוסטנטין מקריץ'.
ואנקה יצא בעלות השחר מהבית של בעליו ושלח את מכתבו באמצעות תיבת הדואר.
באותו הלילה (כלומר עלות השחר, מיד לאחר שחזר אל הבית) חלם שסבו קורא את מכתבו באוזני המבשלות, ושכלב סבו מכשכש בזנבו בזמן הליכתו ליד התנור.
לונה
לונה (Luna) הוא שם שמקורו בלטינית משמעותו הירח.
נהר הירמוך
נחל הירמוך
נהר הירקון
הירקון
הירמוך
ישו מנצרת
הישוב הישן
בית הכנסת ישורון
יְשׁוּרוּן (במקור: יְשֻׁרוּן) הוא בית כנסת אשכנזי מרכזי בירושלים שנוסד בשנות ה-20 של המאה ה-20. בבית הכנסת, שנחשב בית הכנסת האורתודוקסי-מודרני הראשון בירושלים, התארחו דמויות בולטות של ירושלים, החל מהרבנים הראשיים לישראל וכלה בראשי המדינה. בית הכנסת שוכן מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, בסמוך לבניין המוסדות הלאומיים, בניין היכל שלמה ובית הכנסת הגדול. אדריכלים: אויגן שטולצר, מאיר רובין ובנימין אנקשטיין.
היסטוריה.
קהילת ישורון בראשיתה.
בשנת 1920 הקים לוּ (שמואל) לובר, עולה חדש שהגיע לירושלים, את "אגודת ישורון", ששמה לה למטרה להקים בירושלים בית כנסת בעל אופי אורתודוקסי-מודרני, שימשוך אליו צעירים שנרתעו מבתי הכנסת הישנים ברובע היהודי ובשכונות החדשות. הקמת בית הכנסת נועדה גם להיות משקל נגד לבית כנסת רפורמי שהייתה כוונה להקים בירושלים, שעשוי היה למשוך אליו את הקהל הצעיר והמודרני. האגודה בקשה גם לקיים פעילויות נוספות בעלות אופי תרבותי ותורני עבור המתפללים.
הקבוצה קיבלה את ברכתו של הרב הראשי האשכנזי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, וחבריה החלו להתפלל בבניין בית הספר לבנות, ברחוב האתיופים בירושלים, בשבת פרשת נח ה'תרפ"ד (1923). את שני ספרי התורה הראשונים תרמו משפחת אלישר הירושלמית והרב קוק עצמו. שנים ספורות לאחר מכן שכרה אגודת ישורון אולם מרווח יותר בבית היתומים הספרדי ברחוב יפו, ואף עברה לתקופה קצרה לבית הספר רוחמה שבשכונת מחנה יהודה.
המתפללים הנהיגו כמה מנהגי תפילה מודרניים, כגון: תפילה בהברה ספרדית, ויחס ליברלי יותר לנשות הקהילה. הקהילה משכה אליה בהקמתה גם דמויות ששאפו לשינויים דרסטיים יותר במנהגי התפילה; בין השאר דמויות מקהילות רפורמיות בארצות הברית ובאירופה. לובר הדגיש שאופייה המובהק של הקהילה הוא אורתודוקסי. בשלב מסוים אף הוצע ללובר סכום כסף על מנת שיסכים להנהיג בקהילה מנהגים ליברליים יותר משהתכוון להנהיג. הוא סירב להצעות אלו.
הקמת בניין בית הכנסת.
בשנת 1934 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לבניין בית הכנסת שהכספים לבנייתו החלו להיאסף כבר בשנות העשרים. ברכישת המגרש סייעה התאחדות בתי הכנסת של אמריקה, שזוהתה עם התנועה הקונסרבטיבית. ככל הנראה התנועה סברה שלמרות אופייה האורתודוקסי של קהילת ישורון, ביום מן הימים היא תשמש גם את חברי הקהילה הקונסרבטיבית, נבואה שלא התגשמה. המתווכת בין ההתאחדות ובין אגודת ישורון הייתה הקרן הקיימת לישראל, שקיבלה בעלות על הקרקע והחכירה אותה לאגודה. על הקיר במסדרון הכניסה של בית הכנסת תלויה לוחית מתכת קטנה שמספרת את רכישת הקרקע:
המגרש נקנה אף על פי שהיו בקרב חברי הקהילה מי שחששו כי מנזר רטיסבון, הניצב ברחוב שמואל הנגיד הסמוך, ובפרט הצלב הגדול שעליו, יטיל את צילו על בית הכנסת. בטקס הנחת אבן הפינה נכחו בין היתר הרב קוק, הנציב העליון ארתור ווקופ ונשיא ההסתדרות הציונית, נחום סוקולוב.
בסמוך לסיום הבנייה נתגלתה מצוקה כספית קשה. כספה של יהודייה מדרום אפריקה, שהורתה בצוואתה להעביר 30,000 דולר ל"בית כנסת בעיר הקודש" - איפשר בסופו של דבר את סיום הבנייה. על העברת הכסף הוחלט בדיון שהשתתפו בו הרבנים הראשיים לישראל ולדרום אפריקה, וכן מנחם אוסישקין.
תוכנית הבנייה המקורית כללה שלושה מבנים: בית כנסת, ספרייה ומרכז תרבות, אך בפועל נבנה רק המבנה שיועד לספרייה, ובו שוכן בית הכנסת. בהמשך נוספו לבית הכנסת אגפים נוספים, ספרייה, משרדים ואולם שמחות קטן. הבניין תוכנן בידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן, שזכו במכרז. הסגנון שנבחר היה סגנון בינלאומי שהיה מקובל ברחביה אז: חזית הבניין קמורה, חלונות צרים וארוכים ומינימליזם בעיטורים חיצוניים. הקהילה עברה להתפלל בבניין הקבע לקראת הימים הנוראים של תרצ"ו.
בתחילה הוצבו באולם הגדול, שבחזיתו ארון קודש ובימה, מאות כיסאות מתקפלים. לאחר כמה שנים נאסף כסף לריהוט קבוע. בין היתר בבית הכנסת היו מקומות המיועדים לרב הראשי, לשר ד"ר יוסף בורג, למנשה אלישר. בחגיגות שמונים שנה להסתדרות ישורון הוחלף שוב ריהוט זה. בקדמת הטור הימני נמצאת לוחית קטנה שמציינת היכן היה מקומו של לובר, מייסד בית הכנסת בשנות העשרים.
ישורון כיום.
במאה ה-21 ירד מספר המתפללים בבית הכנסת באופן משמעותי. הגורמים לכך הם כנראה התפתחות האזור המסחרי ברחוב המלך ג'ורג', הזדקנותה של שכונת רחביה ונדידת האוכלוסייה הדתית לאזורים אחרים. כמו כן יש להניח שבית הכנסת הגדול, ששוכן מרחק דקות ספורות מישורון, מושך אליו רבים מהמבקרים בעיר. למרות הירידה במספר המתפללים, מושך אליו בית הכנסת קהל רב באירועים שמתקיימים בו. בעבר התקיים בבית הכנסת שיעורו השבועי של הרב מרדכי אלון שבו השתתפו מאות מאזינים, ומדי פעם נערכים במקום אירועי חזנות.
ליד בית הכנסת ניצב בית אבי חי - שהוקם למטרות קירוב בין דתיים לחילונים. בית הכנסת קיבל תרומה כספית נכבדה מקרן אבי חי. במשך בנייתו של בית אבי חי, נסגרה הכניסה השנייה לבית הכנסת דרך רחוב קק"ל, אולם עם סיום הבנייה היא נפתחה שוב.
הכניסה הראשית לבית הכנסת בפינת הרחובות שמואל הנגיד והמלך ג'ורג'. הרחבה בסמוך לכניסה קרויה על שמו של עורך הדין מרדכי עליאש, אחד מעמודי התווך של הקהילה בשנותיה הראשונות.
בארון הקודש של בית הכנסת נמצאים ספרי תורה רבים, בהם ספר תורה שהיה שייך לרב צבאי יהודי בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וספר תורה שהובא מהעיר מינכן לאחר מלחמת העולם השנייה. במשרדי בית הכנסת שבקומה העליונה ניתן למצוא פריטים מעניינים נוספים. אחד מהם הוא הפרוכת הראשונה שבה השתמשו בישורון. את הפרוכת תרם מייסד הקהילה לובר לזכר אביו, וכיום היא תלויה על אחד הקירות שבמשרדי הקהילה. פריט נוסף הוא עמוד תפילה ישן שהשתמשו בו בבית הכנסת בעבר. בחלקו העליון של עמוד התפילה טבלת נחושת שיצרו האומנים ש. בן-דוד וח. ששון מבית הספר לאומנויות "בצלאל". על טבלת הנחושת רוקעו ציורים ופסוקים שונים, וכן המילה "ישֻרון".
בית הכנסת כאכסניה לאירועים מרכזיים בחיי היישוב.
בית הכנסת ישורון שימש אכסניה לאירועים מרכזיים של יהודי ירושלים שבהם השתתפו הרבנים הראשיים וראשי היישוב היהודי בארץ. בין השאר התקיימו בו אזכרות המוניות, כמו אזכרה במלאת חצי שנה לטבח חברון, ואזכרה במלאת שנה לטבח בשיירת הדסה. כן התקיימו אזכרות לאישים מרכזיים. התקיימה אזכרה בהשתתפותו הפעילה של הרב הראשי הספרדי, הרב בן ציון חי עוזיאל, לזכרו של אורד וינגייט, אזכרה לזכרו של נשיא ארצות הברית רוזוולט, בהשתתפות הרבנים הראשיים ב-1945, ואזכרה לווינסטון צ'רצ'יל. הלוויות ציבוריות יצאו מרחבת בית הכנסת, או עברו ליד בית הכנסת, כמו ההלוויה ל-323 חללי מלחמת העצמאות שהובאו לקבורה בנובמבר 1949, של לוחמי ירושלים שנקברו בפברואר 1950 ובאוגוסט 1950 ושל העברת הנקברים זמנית בשייך באדר למנוחת עולמים בהר הרצל.
בבית הכנסת ציין היישוב את יום ההולדת של אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת ואת הכתרתו של ג'ורג' השישי. בבית הכנסת נערכה אספת מחאה שבה קרע הרב הרצוג מעל הבימה את הספר הלבן. הרב הרצוג נשא במקום גם נאום כנגד הספסרות והעוני. ביום פתיחת הכנסת התקיים בבית הכנסת תפילה חגיגית לכבוד המאורע.
בית הכנסת שימש מקום כינוס לרבנים ואירועים של הציבור הדתי, כמו ועידת המזרחי העולמית ואסיפות כנגד גיוס בנות דתיות לצה"ל.
קהילת ישורון.
מתפללים ידועים בקהילת ישורון.
בשל היותו של ישורון בית כנסת גדול הממוקם בסמוך לשכונת רחביה, שסביבה התגוררו רבים ממנהיגי היישוב ומהאליטה הכלכלית והתרבותית של ירושלים, משך אליו "ישורון" הרבה פנים מוכרות.