פקודה: הפעלת גלגל כיפוף צליל (Pitch Bend).
כלי נגינה רבים מסוגלים לשנות את הגובה של צליל תוך כדי נגינתו - למשל באמצעות מתיחת המיתר בגיטרה. כדי לחקות פעולה זו מקלדות שליטה רבות מכילות שלט מיוחד שנקרא Pitch Bender ומייצר פקודות מסוג Pitch Bend או בקיצור PB.
שני הפרמטרים של פקודת PB משתלבים ליצירת ערך אחד בן 14 בתים, כלומר בין 8129- ל-8129. בסינתסייזר או בתוכנה שמקבלים את הפקודה יהיה פרמטר בשם Pitch Bend, שיקבע את הכמות המקסימלית של הכיפוף בחצאי טונים - למשל: אם פרמטר זה הוגדר כ-2 אזי סיבוב של גלגל כיפוף הצליל עד הסוף כלפי מעלה יגרום לצליל לעלות בטון שלם, וכלפי מטה יגרום לו לרדת בטון שלם.
ערוץ מידי (Midi Channel).
כל פקודת מידי משויכת לאחד מ-16 "ערוצי מידי" באמצעות מספר בין 1–16. ניתן לתכנת כל כלי נגינה שיגיב רק לפקודות מערוץ מסוים, וכך לנגן במקביל על מספר כלים דרך יציאת מידי אחת, כאשר כל כלי מגיב רק לפקודות שמיועדות אליו.
יש כלים שיכולים לנגן במצב Omni, בו הם מגיבים לכל הפקודות שנכנסות ומתעלמים ממספר הערוץ. בכלים מרובי-שכבות (Multi-Timbral) קיים גם מצב Poly, בו כל שכבה בכלי מגיבה לפקודות מערוץ מידי אחר. מצב זה מאפשר שליטה מקסימלית על התפקיד המוזיקלי ועל הצליל של כל שכבה בנפרד.
מידי אוניברסלי.
ב-1983, עם הופעת פורמט המידי, הושקו כלים מוזיקליים רבים ממשק זה, בהם תופים אלקטרונים, מקלדות שליטה, סינתסייזרים, בס אלקטרוני, מודולים (תיבות יצירת צליל ללא מקלדת) שניתנים לחיבור ביניהם. מיד עם יציאת המכשירים הראשונים הופיעו בעיות של תאום בין הכלים, דבר שגרם לבעיות רבות. לכן בהתאחדות המידי העולמית - המתכנסת מדי שנה - נקבע סטנדרט חדש המקובל כיום על רוב החברות - המידי האוניברסלי. המכשירים שעליהם מופיע סימון GM מתקשרים אחד עם השני בסטנדרט קבוע זה וכיום גם כרטיסי הקול במחשבים מכילים מודול מידי ותומכים בסטנדרט זה.
מידי סטנדרטי.
כיום כבר מקובל לעבוד ברוב המכשירים בפורמט מידי אוניברסלי מס 2 - GM2 שבו כל היכולות הוכפלו - 256 כלי נגינה, 32 ערוצים וכו'.
השואה בין פורמט אודיו - AUDIO לפורמט מידי - MIDI.
קובץ אודיו מכיל ייצוג דיגיטלי של גלי קול, בעוד קובץ מידי מכיל אך ורק פקודות נגינה. לעובדה זו השלכות רבות, למשל:
מוזיקאים ואולפני הקלטה כיום מעדיפים בדרך כלל לשלב את שתי האפשרויות, כדי לנצל את היתרונות היחסיים של כל פורמט. למשל: בהכנת סקיצה, בה הסולם והטמפו של היצירה עדיין לא סופיים, ייתכן שישתמשו במידי כדי לשמור על גמישות מקסימלית בפרמטרים אלה. לאחר מכן ישתמשו באודיו כדי להקליט נגנים וזמרים וכדי לעבד את הצליל בעזרת אפקטים. פרט לסיטואציות בודדות, התוצאה הסופית של עבודת אולפן תהיה קובץ אודיו, גם אם בתהליך ההפקה נעשה שימוש אינטנסיבי במידי.
פיוטר פוטיומקין
פיוטר פוטיומקין (ברוסית: Пётр Потёмкин; 2 במאי 1886 - 21 באוקטובר 1926, בזל) היה שחמטאי רוסי.
קריירה.
פוטיומקין הגיע למקום השביעי בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1904 (ניצח: מיכאל צ'יגורין), הגיע למקום החמישי בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1907 (ניצח: אז'ן זנוסקו-בורובסקי) והגיע למקום השמיני בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1913 (ניצח: אנדרי סמורודסקי). בשנת 1912 שיחק עם אלכסנדר אלכין ועם ואסילי אוסיפוביץ' סמיסלוב (אביו של וסילי סמיסלוב) בסנקט פטרבורג. בשנת 1920 חלק את המקום 3-6 בתחרות מוסקבה (ניצח: אלכסנדר אלכין). בתחרות פראג 1923 הוא חלק את המקום 7-8 (ניצח: קארל סקליצ'קה). בתחרות פריז 1924 הוא חלק את המקום 4-7 (ניצח: אז'ן זנוסקו-בורובסקי).
באולימפיאדת השחמט 1924 יצג פוטיומקין את ברית המועצות למרות הגם שהיה גולה סובייטי שהתגורר בצרפת. בבית המוקדם סיים עם ניצחון בודד וארבעה הפסדים, ובבית התנחומים סיים עם ניצחון ושתי תוצאות תיקו.
בתחרות פריז 1925 חלק פוטיומקין את המקום 5-6 (ניצח: ויקטור קאהן) וחלק מקום ראשון עם ויטלי הלברשטט בתחרות פריז 1926.
בשנת 1926 נוסדה בפריז "אגודת פוטיומקין לשחמט".
אבורה
אֵבוֹרָה (בפורטוגזית: Évora) היא עיר ומועצה עירונית בפורטוגל, השוכנת בחבל אלנטז'ו, כ-140 ק"מ מזרחית לליסבון. העיר היא בירתה של הקהילה הבין-עירונית מרכז אלנטז'ו, ובעבר הייתה בירת הפרובינציה ההיסטורית אלטו אלנטז'ו (Alto Alentejo – אלנטז'ו עליון). אוכלוסיית העיר מונה 49,252 תושבים, נכון לשנת 2011. המועצה העירונית אבורה היא אחת מהגדולות בשטחה במדינה – למעלה מ-1,300 קמ"ר שבתחומיהם 56,596 תושבים (2011) המועצה העירונית אבורה מחולק ל 12 פרגזיות.
העיר, שוכנת על גבעה לא תלולה מדרום לנהר טאגו, מוקפת במישורים רחבים עם כרמים ונופים כפריים מרהיבים.
היא הייתה בימי הביניים עיר מושב לכמה ממלכי פרטוגל, ויושב בה הארכיבישוף של אבורה. המרכז ההיסטורי של העיר אבורה הוכרז בשנת 1986 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בגלל עושרה ההיסטורי-אדריכלי - מרכז היסטורי ששרד בצורתו המקורי, עם 4000 בניינים היסטוריים בין החומות, כניסות וארמונות, שערים וכיכרות, אבורה מתוארת על ידי אונסק"ו כ"עיר מוזיאון".
פעלה בה אוניברסיטה ישועית החל משנת 1551 ועד למאה-ה-18.
החל מיוני 1994 אבורה חברה בארגון הערים העתיקות ביותר של אירופה
תולדות העיר.
מקור השם.
מקור השם אבורה אינו ידוע. לפי אחד ההסברים, והכי מקובל מביניהם, הוא נובע מהשם הלטיני אבורובריטיום (Eburobrittium), הקשור ככל הנראה לאל הקלטי אבוריאנוס (Eburianus). שם זה בא אולי מהמילה אבורוס (eburos), עץ טקסוס מעונב (Taxus Baccata) ממחלקת המחטניים. ייתכן כי שם העיר שאוב ממקור משותף לשם הקלטי-רומי של העיר יורק באנגליה – אבוראקום Eboracum. השערה אחרת, פחות סבירה, מקשרת את השם לשנהב (eborio) ולמעבדי השנהב.
השם מוזכר לראשונה בימי הרפובליקה הרומית על ידי פליניוס הזקן בספרו "תולדות הטבע". הוא מכנה אותה אֶבּוֹרָה קֵרֵיאָלִיס (Ebora Cerealis) – אבורה של הדגנים, בשל שפע הדגנים שגודלו בסביבתה.
התקופה הרומית.
לפי אגדות מאוחרות הייתה אבורה לבירת המנהיגים הלוסו-קלטים (אסטולפס). בסביבות שנת 138 הייתה אבורה אחד האתרים שנכבשו על ידי הלוחמים הרומאים בראשות דקימוס יוניוס ברוטוס המכונה "קאלאיקו" שנלחם בלוסיטנים . אחר כך שימשה בשנים 80-72 לפנה"ס למושב לגנרל הרומי הסורר קווינטוס סרטוריוס שהקים בה סנאט מורכב מגולים רומאים
כבר בזמן הרומאים הייתה אבורה קריאליס ידועה כ"אופידום" (oppidum), עיר מבוצרת. מפני שבמלחמות בין יוליוס קיסר ליריבו פומפיוס תושביה היו נאמנים לו, קיסר העניק לעיר את שמו תחת כינוי הכבוד "ליבראליטס יוליה" (Liberalitas Julia).
באותה תקופה ידע היישוב התפתחות מהירה. מסביבו היו חוות גדולות לגידול חיטה - לטיפונדיות (latifundios), מכרות נחושת וברזל ומחצבות שיש. השיש שימש לבניית וילות רומאיות מפוארות.
עדות מאותם הימים שנותרה עד היום היא המקדש הרומי המרשים בעל העמודים הקורינתיים שנשאר כמעט בשלמותו והדומה ל"בית המרובע" (Maison carrée) הרומי מן העיר נים בצרפת. למרות שהמסורת מכירה אותו בשם המקדש של דיאנה, כנראה שהוקדש לקיסר בתקופת אוגוסטוס. היה בעיר גם שער ניצחון רומי שנהרס כדי לשמש חומר בנייה לכנסיית אנטון הקדוש שהוקמה בשנת 1570.
במאה ה-4 אחה"ס כבר כיהן בעיר בישוף נוצרי בשם קווינטיאנוס (Quintianus).
מממלכת הוויזיגוטים עד לכיבוש המוסלמי.
בשנות נדודי העמים הייתה העיר לנחלת הוויזיגוטים. כבש אותה מלך בשם לאוביגילד.
בשנת 714 - 715 העיר נכבשה על ידי עבד אל עזיז אבן מוסא אל נוסאייר. מאז במשך כשלוש מאות וחמישים שנה נשלטה אבורה על ידי הערבים והברברים המוסלמים (מורים). בפי הערבים העיר נקראה יאבורה.
ב 19 באוגוסט 913 אורדוניו השני, מלך גליסיה, בראש צבא נוצרי גדול, ניצל פירצה בהגנת חומות העיר המוסלמית, במזבלה על יד החומות, והצליח לכבוש אותה זמנית, תוך גרימת טבח ונזקים רבים. באירוע המתואר בכרוניקת אל נסיר הערבית, מצאו את מותם 700 לוחמים מוסלמים. מושל העיר מרוואן עבד אל מליק ו- 4000 תושבים, רובם נשים וילדים, נלקחו לשבי.
כפי שהתבטא הכרוניקון הערבי:
מתקופת הכיבוש המורי לא שרדו אלא כמה חלקי חומה.
תחת שלטון פורטוגל בימי הביניים וברנסאנס.
אבורה שוחררה מהכיבוש המורי על ידי האביר ההרפתקן ז'רלדו חסר הפחד (Geraldo sem Pavor) בשנת 1165. הוא מסר את העיר למלך הראשון של פורטוגל, אפונסו הנריקש ב-1166 והתמנה למושל היישוב. לזכרו מופיע בסמל העיר אבורה אביר רכוב על סוס. אפונסו הקים בעיר כוח חמוש של אבירים נזירים בשם "מיליסיה דה אבורה " (Milicia de Evora) שקיבל את חסות המסדר הספרדי קלטרבה ויהפוך בתחילת מאה ה-13 למסדר אביש כשבסיסו יעבור לעיר אביש.
בשנת 1192 אבורה נכבשה שוב על ידי המוסלמים אל-מוואחידון שגורשו ממנה סופית כעבור שני עשורים נוספים.
העיר הפכה למושב הפרלמנט ה cortes ולמושב מלכי פורטוגל תחת שלטונם של ז'ואאו השני, מנואל הראשון וז'ואאו השלישי. זה האחרון כונה "המלך של אבורה" מפני שחי בה שלושים שנה והביא לעיר את הישועים ואת האינקוויזיציה.
אכן, שיא פריחתה של אבורה הגיעה במאה ה-16 כשהיא נהנתה ממעמד של מטרופולין כנסייתי, מושב הארכיבישופים של אבורה. ראשון הארכיבישופים, החשמן אנריקה (לעתיד "המלך החשמן" אנריקה הראשון) הקים בה מכללה ההופכת בשנת 1559, באישור האפיפיור פאולוס השלישי לאוניברסיטה השנייה של פורטוגל (אחרי זו מקוימברה) תחת חסות הישועים.