שאול כרמל (ברומנית: Shaul Carmel; נולד בשם המשפחה קרויטורו, ברומנית: Croitoru; 6 ביולי 1937 - 31 במרץ 2011) היה משורר, סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי בשפה הרומנית, יהודי יליד רומניה.
ביוגרפיה.
שאול כרמל נולד ביישוב שטפנשט, על יד בוטושאן. מצד אמו היה צאצא למשפחה של זמרים וחזנים. סבו, רב יוסלה שפירא היה חזן ידוע באזור, ואחיו ז'אן סספירו הפך לטנור אופרה בארצות הברית.
בשנת 1940 אביו שגויס כקצין בצבא ברומני, נזרק מהרכבת על ידי חסידי התנועה הלגיונרית ונפצע. בהמשך ראש היישוב שטפנשט ליווה את האם המחופשת בבגדי איכרה רומניה על מנת שתבקר את בעלה הפצוע בבית החולים "גלרטר" ביאשי.
שאול כרמל, אז קרויטורו, למד בתיכון "אוגוסט טרבוניו לאוריאן" בבוטושאן, והיה פעיל בק'נקולום (חוג) הספרותי על שם אמינסקו. בעידוד מזכיר המפלגה הקומוניסטית המקומי, ובניגוד לדעת אביו, נסע לבוקרשט כדי ללמוד בבית הספר לספרות ולביקורת הספרות על שם מיכאי אמינסקו.
את שירו הראשון פרסם במדור הספרותי של העיתון "קלופוטול" ("הפעמון") בבוטושאן, שבבעלותו של סקרלט קלימאכי. מקבץ שיריו הראשון "קרני שמש" („Raze de soare”) הוצא לאור בשנת 1956 בכתב העל "יאשול ליטראר" ("יאש הספרותית").
שאול כרמל עלה לישראל בשנת 1965. היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ונשיאה.
שיריו תורגמו לעברית, רוסית, סלובקית וסינית. בשנת 1985 פרסם בישראל מחזה שנכתב בעברית בשם "כוחו של הערפל".
שאול כרמל תרגם לעברית שירים של משוררים רומנים, בהם מיכאי אמינסקו ואנה בלנדיאנה.
בשנת 1988 זכה שאול כרמל בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית.
סאבוטז'
אלכסנדרו סבר
אלכסנדרו סבר (22 בינואר 1921 - 13 במאי 2010) היה סופר ומחזאי רומני- ישראלי, יהודי יליד רומניה שכתב ברומנית.
סבר נולד במוינשט בשם סולומון (סולו) זילברמן. ב-1948 סיים את הפקולטה לפילוסופיה וספרות של אוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1990 עלה לישראל. משנת 1955 היה לחבר באיגוד הסופרים של רומניה ובהמשך, בישראל, היה חבר בהתאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
נפטר בבאר שבע ב-13 במאי 2010.
נקיפה
נקיפה (בלעז: פרצסיה; באנגלית: Precession) היא שינוי של כיוון ציר הסיבוב של גוף מסתובב (הכוונה ב"שינוי" היא שינוי בכיוון מרחבי ביחס לזמן).
ישנם שני סוגים של נקיפות בפיזיקה: נקיפה ללא מומנט חיצוני ונקיפה בשל מומנט חיצוני.
התופעה ושימושיה.
המושג נקיפה מתאר תופעה שמתרחשת בגופים תלת ממדיים שמסתובבים.
ניתן לתאר סיבוב של כל גוף בעזרת שלושה צירים (או שלוש זוויות - זוויות אוילר).
תופעת הנקיפה יכולה להתרחש ממספר סיבות, אך בכולן הכיוון של ציר הסיבוב של הגוף משתנה במרחב (כדוגמת הגירוסקופ המוצג באיור משמאל).
לכל גוף יש "צירים ראשיים", אם מסובבים גוף (ללא כוחות חיצוניים) סביב צירים אלו הוא ממשיך להסתובב רק סביבם, באותו אופן ולא נוצרת נקיפה.
דוגמה אחת לנקיפה היא כאשר מסובבים גוף סביב ציר לא ראשי שלו, ואז ציר הסיבוב שלו משתנה במרחב.
בחיי היום יום אנו פוגשים תופעה זו לעיתים קרובות, לדוגמה גלגלי רכב מכוונים להסתובב סביב ציר ראשי (ציר הגלגל) אך לעיתים הגלגלים יוצאים מכיוון ובמהירויות גבוהות ההגה רועד, זאת כיוון שהגלגל מסתובב סביב ציר לא ראשי וכדי לשמר סיבוב זה ציר הגלגל צריך להפעיל מומנטים על הגלגל, מומנטים אלו מורגשים במכונית כרעידות (תופעה זו גדלה ככל שמהירות הסיבוב של הגלגל גדלה).
דוגמאות נוספות:
פורמליזם.
מומנט ההתמד formula_1 הוא טנזור מדרגה שנייה, המקשר בין התנע הזוויתי formula_2 למהירות הזוויתית formula_3
באופן הבא:
formula_4
הטנזור formula_1 אלכסוני במערכת הצירים הראשיים.
נקיפה מתרחשת כאשר הווקטור formula_6 משנה את כיוונו המרחבי בזמן, המתמטיקה של התופעה לרוב מורכבת ודורשת קירובים על מנת לתת ביטויים אנליטיים לפתרונותיה, אחת הדוגמאות הקלאסיות היא הסביבון.
ווליביליס
ווליביליס (ערבית: وليلي (ואלילי); ברברית: ⵡⴰⵍⵉⵍⵉ; צרפתית: Volubilis) היא עיר עתיקה ואתר ארכאולוגי השוכן כ-30 ק"מ צפונית לעיר מקנס במרוקו. העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס והייתה ליישוב חשוב עם הכיבוש הרומי בשנת 40 לערך. העיר פרחה במאה ה-2 ובמאה ה-3 ובשיאה מנתה כ-20,000 תושבים. הרומאים עזבו את ווליביליס בסוף המאה ה-3. היא המשיכה והייתה מיושבת, ואף ידעה תקופת זוהר נוספת בסוף המאה ה-8 בתקופת שלטונו של אידריס הראשון . לאחר מכן שקעה ונעזבה במאה ה-11. בשנת 1997 הוכרז האתר הארכאולוגי, הידוע במיוחד בפסיפסים שבו, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
מקור שמה של ווליביליס אינו ידוע, אך ייתכן שבא משיבוש לטיני של השם הברברי להרדוף הנחלים (שם מדעי: "Nerium oleander") - "ואלילי" - הגדל בשפע באזור. הודות למיקומה הנוח להגנה ולאדמת המישור הפורייה סביבה, יושבה ווליביליס לפחות במאה ה-3 לפנה"ס, ועל כך מעידות כתובות פוניות שנמצאו במקום. ממועד זה ועד לכיבוש הרומי בשנת 40 הייתה העיר לבירתה של ממלכת מאוריטניה הברברית. העיר תוכננה לפי מתווה פוני-הלניסטי, היא השתרעה על פני שטח של כ-120 דונם והייתה מוקפת חומה.
לאחר הכיבוש הרומי הייתה ווליביליס לעיר הבירה (מוניקיפיום) של הפרובינקיה הרומית מאוריטניה טינגיטאנה והתפתחותה הואצה. בעיר הוקמו מבני ציבור, בתים פרטיים ומבנים הקשורים בתעשיית שמן הזית, המוצר העיקרי של האזור. עוד ידוע כי אוכלוסייתה של העיר הייתה רב-לאומית, ולצד הגרעין הברברי והרומי, התגוררו בה, בין היתר, גם יוונים ויהודים. בשנים 168–169 הוקמו בעיר חומה חדשה בה נקבעו שמונה שערים, קפיטול ובזיליקה. לאחר עלייתו לשלטון של הקיסר קרקלה הופחת נטל המיסים על העיר, והדבר צוין בהקמתו של שער ניצחון שהוקדש לקיסר.
בסופה של המאה ה-3 עזבו הרומים את מאוריטניה טינגיטאנה בפתאומיות מסיבות שאינן ברורות לחלוטין, והעיר נכנסה לתקופת שפל. אמת המים חרבה, אזור הקפיטול על ראש הגבעה היה לבית קברות והאוכלוסייה שנותרה בעיר נעה אל חלקה המערבי וביצרה אותו. מכתובת מסוף המאה ה-6 ומשלוש כתובות נוספות מהמחצית הראשונה של המאה ה-7 אנו למדים כי בתקופה זו התגוררה בעיר קהילה נוצרית, ובמועד שאינו ידוע במדויק לאחר מכן ועובר לסוף המאה ה-8, קיבלו עליהם התושבים את האסלאם.
בסוף המאה ה-8 ייסד אידריס הראשון את השושלת האידריסית (الأدارسة), וקבע את מרכזו בעיר. אידריס הראשון ייסד את העיר פאס ובנו ביכר אותה על פני ווליביליס; זו החלה בתהליך שקיעה בלתי נמנע, שהסתיים בנטישתה במאה ה-11 או סמוך לאחר מכן.
חלק מעמודי העיר הרומית וכן כותרות קורינתיות שולבו בשער מנסור במקנס.
האתר.
חורבות ווליביליס שוכנות על גבעה שלטת סמוך לג'בל זרהון והן מקיפות כמחצית משטחה המקורי של העיר. האתר מוקף על ידי נחל פרדאסה ממזרח ונחל חומאנה ממערב, ושני אלה נפגשים מדרום לו. אורכה של חומת העיר הוא 2.35 ק"מ, וברובה היא גלויה לעין. רוחבה הממוצע הוא 1.6 מטר וכ-40 מגדלי שמירה נבנו לאורכה. בניני העיר עשויים ברובם מאבן גיר שנחצבה במחצבות הסמוכות לעיר, ובעיר פסיפסים רבים שנותרו באתרם.
שער הניצחון הניצב מעל לדקומנוס מסמן את הגבול בין העיר הפונית-הלניסטית דרומית-מערבית לו, לבין הרובע הרומי החדש יותר שמצפון-מזרח לו. מעל לשער העשוי שיש ניצבה בעבר דמותו של הקיסר קרקלה שלכבודו הוקם, כשהיא במרכבה מוזהבת הרתומה לשישה סוסים.
בנייני הציבור משתרעים בעיקר בחלק העתיק של העיר שמדרום לשער שהוא גם חלקה הרם. אלה כוללים קפיטול, פורום בשטח של 1,300 מ"ר ובזיליקה רומית ששימשה כהיכל המשפט. הקפיטול הוקם על ידי הקיסר הרומי מקרינוס בשנת 217 במקום בו שכן הפורום הקודם. לידו שוכנים המרחצאות שלפי הממצאים חודשו מספר פעמים. הבית הפרטי הבולט באזור זה של העיר מוכר כ"בית אורפאוס" והוא מצטיין בגת שבו, ובשני פסיפסים - האחד מתאר את אורפאוס מנגן על הלירה שלו (ומכאן שמו של המבנה), ובאחר נראית אמפיטריטה במרכבה הרתומה לסוסי ים.
הדקומנוס מוליך משער הניצחון לכיוון צפון-מזרח והוא משמש כעורק העיקרי של הרובע הרומי בעיר. לאורכו ערוכים בתי מידות פרטיים, שבהם התגלו הפסיפסים החשובים באתר. סמוך לדקומנוס שוכן הבית הפרטי הידוע ביותר בעיר. בבית זה המכונה "בית ונוס" שמונה חדרים ושבעה פרוזדורים שריצפותיהם מעוטרות בפסיפסים. בין אלה פסיפס המתאר את דיאנה עולה מרחצתה ופסיפס העוסק בחטיפת הילאס בידי הנימפות. בתים חשובים נוספים הם "בית אפבוס" שבו פסיפס של בכחוס במרכבה רתומה לנמרים ו"בית האביר" שבו פסיפס בלתי מושלם של בכחוס ואריאדנה.
יותר מ-600 אסטלות קבורה התגלו בצידה המזרחי של העיר, מעבר לנחל פרדאסה, במקום אשר זכה לשם "מקדש סטורן". המקום מיוחס לכת שקדמה לכיבוש הרומי, ולאחריו השתלבה בכת סטורן כתוצאה מתהליך של סינקרטיזם.
הארי רקנאטי
הארי רקנאטי (1918 – 18 בדצמבר 2011) היה בנקאי, איש עסקים, אספן אמנות ובעל רשת מוזיאונים.
ביוגרפיה.
הארי רקנאטי נולד בסלוניקי. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
בנקאות.