בשנת 1978 ייסד מוהן את חברת פוראוור ליווינג פרודקטס, חברת שיווק רב-שכבתית העוסקת בייצור ושיווק של משקאות, מוצרי קוסמטיקה וטיפוח אישי ותוספי תזונה מבוססי אלוורה ומוצרי כוורת.
בשנת 2002 דורג מוהן בדירוג "פורבס 400" כאדם העשיר במקום ה-368 בעולם, עם שווי נטו של 600 מיליון דולר.
פוראוור ליבינג פרודוקטס.
מוהן ייסד את פוראוור ליווינג פרודוקטס בשנת 1978. החברה התחילה בייצור קרמים מצמח האלוורה. קו המוצרים גדול ומגוון, ומקיף כיום מגוון רחב של מוצרים אחרים אשר משווקים באמצעות מערכת שיווק רב-שכבתית (שיווק רשתי). וגם היום האלוורה היא עדיין מרכיב מפתח של מוצרים רבים בפוראוור. במקביל מוהן הרחיב ושיפר את גידול האלוורה והפקת הג'ל. כיום החברה מחזיקה בפטנט ייחודי למניעת התחמצנות ג'ל האלוורה ושמירה על תכונותיו הייחודיות לאורך זמן.
כפר גון
בית זיקוק לנפט
בית זיקוק לנפט (באנגלית: Oil refinery) הוא בית זיקוק וסוג של מפעל תעשייתי, שבו נפט גולמי מעובד למוצרים שימושיים שונים כגון בנזין, סולר, אספלט, שמן לחימום , קרוסין, גז פחמימני מעובה, ודלק למטוסי סילון .
בתי זיקוק הם לרוב קומפלקסים תעשייתיים גדולים ורחבים המכילים כמויות גדולות של צנרת לאורך כל הקומפלקס אשר נושאים נוזלים בין יחידות העיבוד השונות.
בתי זיקוק נפט הם קומפלקסים תעשייתיים גדולים הכוללים יחידות עיבוד שונות רבות מתקני עזר כגון יחידות השירות ומכלי אחסון. כל בית זיקוק מסודר בצורה ייחודית ומבוצעים בו תהליכי זיקוק על סמך מיקום בית הזקוק, המוצרים שהוא מפיק ושיקולים כלכליים.
בחלק מבתי הזיקוק המודרניים מעובדים בין 800,000 עד 900,000 חביות נפט גולמי ביום.
על פי "Oil and Gas Journal" נכון ל-31 בדצמבר 2014 פעלו ברחבי העולם 636 בתי זיקוק אשר עיבדו 87.75 מיליון חביות נפט באותו היום.
בית הזיקוק ג'מאנגר בהודו הוא בית זיקוק הנפט הגדול ביותר בעולם מ-25 בדצמבר 2008 ואילך, עם קיבולת עיבוד של 1.24 מיליון חביות ביום.
טיפוס טקסט ביזנטי
טיפוס הטקסט הביזנטי (מכונה גם טיפוס הרוב, טיפוס אנטיוכי ועוד; מסומן אקדמית ב-𝕸 מלשון Majority/Mehrheit, "רוב", או ב-Byz מלשון ביזנטיון) הוא הכינוי במחקר לאחת המסורות הטקסטואליות של הברית החדשה ביוונית. הטיפוס הביזנטי התגבש בין המאה הרביעית למאה השמינית, בעיקר על ידי סופרים באגן הים התיכון המזרחי. למן המאה התשיעית הוא הנפוץ והדומיננטי בין עדי הנוסח וכתבי-היד, ומכאן נובע שמו הנוסף "טיפוס הרוב". כיום הקונצנזוס האקדמי בביקורת המקרא רואה בו גרסה מאוחרת ומשוכתבת בכבדות, והנוסח האלכסנדרוני נחשב לקדום יותר.
כמו כל מסורת טקסטואלית, הביזנטי איננו נוסח קבוע אחד ויחיד, אלא ענף או משפחה של סגנונות כתיבה הדומים מאוד זה לזה, וחולקים קריאות טיפוסיות של הטקסט באלפי המקומות בהם קיימים הבדלים עם ענפים טקסטואליים אחרים. ישנן חמש "משפחות" עיקריות המסווגות במובהק כשייכות לענף הביזנטי (Π, E, K1, Kr, Kx) לצד וריאציות נדירות המוגבלות למעט מאוד כתבי-יד. המאפיינים העיקריים של הביזנטי הם הרמוניזציה בין פסוקים סותרים או החלקה של פסוקים בעייתיים, ותיקון הטקסט למשלב לשוני ודקדוקי גבוה ומדויק יותר. כך, לדוגמה, נוסחים קדומים של הבשורה על-פי מרקוס א' ב' מביאים את הציטוט "הִנְנִי שֹׁלֵחַ מַלְאָכִי לְפָנֶיךָ וּפִנָּה דַּרְכֶּךָ" אך מייחסים אותו לישעיה (שאמר את פסוק ג' שם בלבד) ולא למלאכי; הביזנטי שינה את "ככתוב בישעיה" ל"כַּכָּתוּב בַּנְּבִיאִים". במרקוס ח' כ"ו משלב הביזנטי שתי קריאות על דברי ישו אל העיוור, "אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר" ו"אַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר", ומציב אותן זו לצד זו, "וַיְשַׁלְּחֵהוּ אֶל־בֵּיתוֹ וַיֹּאמַר אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר וְאַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר". במישור הלשוני, הביזנטי הסיר הבראיזמים רבים מתוך הטקסט היווני כדי לעשותו בהיר יותר: ב ו' א' נכתב ἐλεημοσύνην, שמשמעו בפירוש הוא "מתנות צדקה", ולא δικαιοσυνην, המשמר את הכפילות העברית בין "צדקה" ל"צִדְקוּת".
מקורות הטיפוס הביזנטי לוטים בערפל. עדי הנוסח הקדומים ביותר של הברית החדשה רחוקים ממנו. בעבר היה נהוג לייחס בסיסו לשכתוב נרחב שערך לוקיאנוס מאנטיוכיה, מלומד נוצרי חשוב, במאה הרביעית, ושאודותיו דיווח הירונימוס הקדוש. השערה זו נדחתה כרעועה על ידי החוקרים. השוואה מדוקדקת של כתבי-יד לאורך המאות מראה שהביזנטי התפתח לאטו, מתוך הלחצים הרגילים שאפיינו את שכתוב נוסח הברית החדשה, כמו הצורך בבהירות לשונית והמלחמה האורתודוקסית נגד תנועות כפירה שונות, שעודדו סופרים ומעתיקים להסיר קריאות בעייתיות ולהחליפן בניסוחים חד-משמעיים. קריאות ביזנטיות של פסוקים שנויים-במחלוקת מצוטטות כבר אצל אבות הכנסייה יוחנן כריזוסטומוס ובזיליוס הגדול, ועד הנוסח הראשון הוא "קודקס אלכסנדרינוס" שנכתב אחרי 400; הבשורות בו הן ביזנטיות, ויתר ספרי הברית החדשה הם בנוסח האלכסנדרוני. עדי הנוסח במהלך המאות הבאות, כמו ה"קודקס וושינגטוניאנוס" בן המאה החמישית או ה"קודקס גוולפרביטנוס" בן המאה השישית, מורים על כך שהטקסט הביזנטי היה בשלבי גיבוש הדרגתיים, שהסתיימו רק בסוף המאה השמינית או תחילת המאה התשיעית. עדי נוסח מראשית המאה התשיעית, כמו "קודקס בוריליאנוס", מציגים עדיין קריאות לא-ביזנטיות רבות, ורק מאותה עת לערך מופיעים טקסטים שהם ביזנטיים כמעט במובהק, כמו "קודקס אנגליקוס". המשלב המהוקצע, ההרמוניזציה בין סתירות והדגשים התאולוגיים כולם כנראה עשו את הנוסח לפופולרי בקונסטנטינופוליס, מרכז העתקת הכתבים הגדול בנצרות המזרחית, ומשם הוא התפשט ונעשה דומיננטי במהרה. הרוב המוחלט של כתבי-היד המצויים שנכתבו למן המאה התשיעית ועד מהפכת הדפוס במאה החמש-עשרה נכתבו בנוסח ביזנטי; מבין כל כתבי-היד של הברית החדשה ביוונית מאז ומתמיד, למעלה מ-80% שייכים לסיווג זה.
הטיפוס הביזנטי הוא המסורת הטקסטואלית של הוצאות הברית החדשה היווניות ב, ועודנו משמש שם (הטקסט האורתודוקסי המוסמך ביוונית, שפורסם על ידי הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול ב-1904, נערך על ידי ועדת מלומדים מתוך עשרים כתבי-יד מהמסורת הביזנטית שנחשבו למהימנים ביותר). הייתה לו השפעה מכרעת על המסורת הטקסטואלית של הנצרות הפרוטסטנטית, בשל כך שה"טקסטוס רצפטוס", שארסמוס מרוטרדם החל בעריכתו, וששימש בסיס לתרגומי הברית החדשה הפרוטסטנטיים הקלאסיים, תורגם מתוך קומץ כתבי-יד ביזנטיים מאוחרים (אם כי ארסמוס תרגם בעצמו ליוונית מהוולגטה קטעים חסרים, והמבחר המועט של כתבי-יד גורם לכך שהרצפטוס משקף במקומות רבים קריאות-מיעוט נדירות למדי). עד המאה ה-19, עם גילוי קודקס סינאיטיקוס וכתבים עתיקים אחרים, נחשב הביזנטי באקדמיה למובחר ולנכון שבין נוסחי הברית החדשה. עד המאה ה-20 עורער מעמדו כליל בעקבות השוואת נוסחים דקדקנית; הנוסחים האקלקטיים הביקורתיים, שהותקנו בידי הוצאות מדעיות, נסמכו בעיקר על הטיפוס האלכסנדרוני, המשתקף בסינאיטיקוס וכדומה. בחוגים פרוטסטנטיים שמרניים, דוגמת "תנועת תרגום המלך ג'יימס לבדו", ישנה התעקשות רבה על קדמות ומהימנות הביזנטי, הנובעת מן האמונה שההשגחה האלוהית הנחתה את מייסדי הכנסיות הללו ואת מתרגמי המקרא שלהן בעת הרפורמציה.
צ'אנה טאורוסטאר
צ'אנה טאורוסטאר הוא מיניוואן קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile , אשר יוצר בין השנים 2010–2015.
שמרית מאיר
שמרית מאיר (נולדה ב-17 ביולי 1979) היא עיתונאית ופרשנית לענייני ערבים, שכיהנה כיועצת המדינית לראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט. שימשה עורכת אתר "אל-מסדר" עד לסגירתו, וכתבת ופרשנית גלי צה"ל לענייני ערבים.
ביוגרפיה.
מאיר נולדה בחולון ולמדה בתיכון קוגל בעיר. את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200, ולאחר מכן למדה לתואר ראשון במסגרת באוניברסיטה העברית בירושלים.
נכנסה לעולם התקשורת כשהתחילה לעבוד עם אהוד יערי, הפרשן לענייני ערבים של ערוץ 2. בהמשך הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ. ב-2002 עברה לגלי צה"ל ושימשה כתבת ופרשנית לענייני ערבים עד 2009.
לאחר מכן הצטרפה אל "הפרויקט הישראלי", ארגון הסברה פרו־ישראלי שהוקם בארצות הברית בשנת 2002, כאחראית על הסניף האזורי שיפנה לקהל הערבי. היא הקימה דף פייסבוק בשם "ישראל ללא צנזורה". הדף זכה להצלחה רבה, וכעבור תקופה קצרה צבר יותר ממיליון עוקבים. בעקבות ההצלחה הקימה מאיר אתר חדשות בערבית בשם "אל-מסדר" (בעברית: "המקור"), שסיפק חדשות על ישראל והאזור בצורה ישירה לקהל הערבי, מבלי להזדקק לתקשורת הערבית הממוסדת. האתר גם העביר ידיעות לאתרי חדשות ערביים.
בסוף אפריל 2019 הודיעה מאיר כי האתר נסגר, ופעילותו הועברה לגופים אחרים. לדבריה, הסיבה לסגירת האתר איננה כלכלית.
ביוני 2021 מונתה ליועצת המדינית של ראש הממשלה נפתלי בנט. בהמשך מונתה לעסוק גם לאחראית על האסטרטגיה התקשורתית של ראש הממשלה. העיתונאית דפנה ליאל דיווחה כי לדברי בנט, "מאיר עבורי היא מה שרון דרמר היה עבור נתניהו – אדם שאני מעריך וסומך על דעתו בכל התחומים. יש לה רעיונות מעולים והיא מביאה קבלות בזירה המדינית".
ב-12 במאי 2022, לאחר מספר אירועים בהם הקו המדיני והפוליטי אותו קידמה לא התקבל, נפגשה מאיר בביתו של בנט ברעננה עם בנט ועם היועץ הפוליטי אהרון שביב. לאחר פרסום המפגש, ופניית התנועה לאיכות השלטון לנציב שירות המדינה בדבר מפגש פוליטי של יועצת מדינית, הודיעה על סיום תפקידה בתחילת יוני 2022.
חיים אישיים.
מאיר נשואה לגדעון גלבוע, בנו של איש התקשורת דוד גלבוע, ומתגוררת בתל אביב.
טיתי בהטאצ'אריה