אורן בלפור הוא עץ אוהב שמש וגדל במקומות גבוהים. עונת הגדילה אורכת לא יותר מחודשיים וכוללת תקופה יבשה בקיץ. העץ סביל לקור עז ולשלג עמוק, חום עז ורוחות בלתי פוסקות. פני השטח שבהם הוא גדל מבותרים וסלעיים ואספקת המים היא בעיקר מהפשרת שלגים. הוא גדל על מדרונות סלעיים, רכסים וקווי רכסים חשופים וצחיחים, לרוב בלי כיסוי של קרקע. הוא גדל בגבהים שבין 1,500 ועד מעל ל-3,000 מטרים. העץ כמעט שאינו גדל בחורשות ובדרך כלל גדל לבד. בגבהים נמוכים הוא גדל בחברת אורן לבן-קליפה, אורן מפותל, ערער מערבי (" Juniperus occidentalis"), ערער יוטה ("Juniperus osteosperma"), אשוח אדום וצוגה הררית.
שימושים.
אין ולא היו לאורן בלפור שימושים בשל הקושי להגיע למקומות הגבוהים והמרוחקים בהם הוא גדל.
מחלות ואיומים.
בתנאים שבהם גדל אורן בלפור, גובה רב ואקלים צחיח יחסית הוא מוגן ממחלות. בתנאי מעבדה נבדקה עמידות האורן למחלה סופנית הקרויה שלפוחית החלודה של האורן הלבן הנגרמת על יד פטרייה מהמין "Cronartium ribicola", שיובאה בטעות מאירופה והתברר שהעץ פגיע אליה מאוד. לכן נראה שהגובה הרב שבו גדל העץ והטמפרטורות הנמוכות בשל כך מגינים מטפיל מזיק זה. הפתוגן "Arceuthobium cyanocarpum" (באנגלית Limber pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן גמיש"), מין דבקון ננסי חי כטפיל על ענפי העץ. הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים ויצירת תופעת מטאטא מכשפה. הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את תוחלת חייו. העץ נדבק גם במין דבקון נוסף, דבקון אמריקני מערבי ("Arceuthobium campylopodum").
העצה היבשה והשרף של העץ הופכים אותו לדליק במיוחד. העץ נפגע מפגיעות ברק, אבל באזורים הגבוהים והחשופים שבהם העץ גדל על הסלע, כמעט ללא מצע שיאפשר גידול של צמחייה שתשמש מקור לאש, ומשום שהעצים גדלים בנפרד ולא בתוך חורשה הוא לא נפגע משרפות יער.
טקסונומיה.
אורן בלפור שייך לעל-המין "Balfourianae" השייך לקבוצה "Parrya" בתת-הסוג "Balfourianae" בסוג אורן ("Pinus"). המין תואר לראשונה ב-1853 על ידי ג'ון האטון בלפור (John Hutton Balfour; 1808–1884), בוטנאי סקוטי במסגרת הספר של אנדרו מוריי (Andrew Murray): "משלחת בוטנית לאורגון" ("Botanical expedition to Oregon"), כרך 8 עמוד 1. סיומת השם המדעי מנציחה את בלפור.
ביירון ביי
ביירון ביי (באנגלית: Byron Bay) היא עיירת חוף, הנמצאת על החוף המזרחי של אוסטרליה, בצפון מדינת ניו סאות' ויילס. העיירה נחשבת כיעד נופש מרכזי, ומושכת למעלה ממיליון תיירים מדי שנה. ביירון ביי ממוקמת 772 קילומטר מצפון-מזרח לעיר סידני ו-165 קילומטר דרומית לעיר בריזביין. קייפ ביירון, שטח יבשה הסמוך לעיירה, הוא פיסת היבשה המזרחית ביותר ביבשת אוסטרליה. במפקד האוכלוסין של אוסטרליה בשנת 2016, נמצא כי בעיירה חיים 9,246 תושבים באופן קבוע. ביירון ביי היא היישוב המאוכלס הגדול ביותר במחוז ביירון.
השם של אזור ביירון ביי, כפי שנהגה בפי האבוריג'ינים, הוא קאוואנבה (Cavvanbah), שמשמעותו המילולית הוא 'מקום מפגש'. מגלה הארצות ג'יימס קוק קרא לקייפ ביירון על שם קצין הצי המלכותי הבריטי, ג'ון ביירון, נווט וסבו של המשורר לורד ביירון.
היסטוריה.
ההיסטוריה של האירופאים בביירון ביי החלה בשנת 1770, כאשר מגלה הארצות ג'יימס קוק מצא נקודת עגינה בטוחה באזור זה, וקרא לאזור על שמו של עמיתו, קצין הצי המלכותי הבריטי, ג'ון ביירון.
התעשייה הראשונה באזור הייתה כריתת עצי אזדרכת אדומה אוסטרלית. תעשייה זו דעכה לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הירידה בשימוש בעץ, וגרמה לחוטבי עצים רבים לעזוב את התחום ולהפוך לחקלאים. התעשייה הבאה להופיע הייתה כריית זהב, אשר הופיעה בחופי ביירון סביב שנות ה-70 של המאה ה-19.
לאזור ביירון היסטוריה של תעשיות במגזר הראשוני, כאשר בין היתר קיימים בה מפעלי מוצרי חלב, בתי מטבחיים, תעשיית דייג וצייד לווייתנאים, כאשר האחרונה חדלה מפעילות בשנת 1963. המשורר ברונטון סטפנס תיאר את מרעה הבקר במשטחי קייפ ביירון, בשירו משנת 1876.
המזח הראשון בקייפ ביירון נבנה ב-1886, ומסילת הרכבת הראשונה חוברה לאזור ב-1894. באותה שנה, נפוץ שמו של האזור כ'ביירון ביי'. חקלאי מוצרי החלב השתלטו על שטחים רבים באזור, ובשנת 1895 נוסד באזור הקואופרטיב 'נורקו' . השימוש בדשא פספלום האיץ את התפוקה, וביירון ביי החלה לייצא חמאה לרחבי העולם. מפעל נורקו היה הגדול ביותר בהמיספירה הדרומית, וייצר מוצרי מזון, החל ממוצרי חלב, עד לבייקון ומוצרי בשר מעובד נוספים.
המגדלור של קייפ ביירון נבנה ב-1901 בנקודה המזרחית ביותר של יבשת אוסטרליה. ב-1930 נפתח מפעל הבשר הראשון באזור. מכרות החול, שחיפשו אחר מונזיט (זירקון, אורניום ותוריום) בין מלחמות העולם גרמו לפגיעה סביבתית חמורה.
גולשי גלים החלו להגיע לאזור בשנות ה-60 של המאה ה-20. הייתה זו תחילתה של התיירות בביירון ביי. עד 1973, עת נערך פסטיבל אקווריוס בעיירה הסמוכה נימבין, צברה ביירון ביי מוניטין של עיירה היפית, שמחה, וסגנון חיים אלטרנטיבי נוסד. עם זאת, תשתיות התיירות נותרו מינימליים. החל משנות ה-80 התיירות בביירון ביי החלה להתפתח באופן רציני, עם הגעתם של גולשים רבים חסרי אמצעים כלכליים, ואנשים רבים בעלי אורח חיים היפי. לנוכח זאת, התפתחו באזור חנויות קמעונאות ואכסניות, בהתאם לצורכי המבקרים.
כיום, קייפ ביירון נחשב לאחד מאזורי הנדל"ן היוקרתיים ביותר בחוף המזרחי של אוסטרליה. עם זאת, לא שינתה העיירה ביירון ביי את פניה, וממשיכה למשוך גולשים רבים, תרמילאים ותיירים כלליים. העיירה נודעה בזכות הכמות הרבה של האנשים היצירתיים שהיא מכילה, בכללם אמנים, אומנים ומוזיקאים. בעוד העבר ההיפי של העיירה נשמר, קיימות בעיירה מגוון אמצעי העידן החדש, שירותים רוחניים כגון יוגה ומדיטציה ואף שירותי רפואה הוליסטית. בעיירה חיים כ-9,000 תושבים קבועים, בעוד שבכל שנה מבקרים בה מעל למיליון וחצי תיירים.
באזור מפרץ ביירון ובאזור הסמוכים אליו נמצאות מספר ספינות טרופות.
אקלים.
בביירון ביי יש אקלים סובטרופי גשום עם קייצים חמים וחורפים נוחים. בחורף טמפרטורה יומית מקסימלית ממוצעת של 19.4 מעלות צלזיוס וטמפרטורה יומית מינימלית ממוצעת של 12 מעלות. הקיץ נוטה להיות חם, עם טמפרטורה יומית ממוצעת של 27 מעלות. ערבי הקיץ עשויים להיות גשומים.
תיירות.
העיירה מאופיינת בתיירים רבים, הן מקומיים והן זרים, עם אחוז גדול של תרמילאים. קיימים חופים רבים אותם פוקדים גולשי גלים, והנוף הנצפה ממעל מושך אנשים העוסקים בצניחה חופשית. טיילת מאפשרת למבקרת ללכת מהעיירה ועד למגדלור קייפ ביירון.
האזור מאופיין בחיי בר מגוונים, וצפיית לווייתנים קיימת באזור. מים שמקורם באקלים ממוזג מתמזגים עם מים שמקורם באקלים טרופי, דבר היוצר מקום פופולרי לצלילה ולשנירקול. יערות גשם ממוזגים נמצאים בקרבת מקום, ואזור אלו נוחים לגישה מהעיירה.
אישים בולטים.
ביירון ביי מהווה מוקד משיכה לאנשי תרבות רבים, בכללם אמנים, אומנים ומוזיקאים. להלן רשימה של אישים בולטים אשר חיו בעיירה:
רנה יקובס
רנה יקובס (בפלמית: René Jacobs נולד ב-30 באוקטובר 1946) הוא מוזיקאי בלגי. הוא התפרסם כזמר קונטרה-טנור, אך בשנים האחרונות הוא נודע כמנצח על אופרות מתקופת הבארוק והתקופה הקלאסית המוקדמת.
ילדות ונעורים, ראשית קריירה כקונטרה-טנור.
יאקובס נולד בגנט והחל את הקריירה המוזיקלית שלו כנער מקהלה בקתדרלה. בהמשך למד בלשנות קלאסית באוניברסיטת גנט ובמקביל שר בבריסל ובהאג.
האחים קאוקן, גוסטב ליאונהארדט ואלפרד דלר עודדו אותו לבחור בקריירה של זמר קונטרה-טנור, ועד מהרה נודע כאחד המעולים בתקופתו. הוא הרבה להקליט מוזיקת בארוק שאינה מוכרת, משל מלחינים כמו אנטוניו צ'סטי, סיג'יזמונדו ד'אינדיה, פרארי, לוקה מארנציו ואחרים. כמו כן השתתף בהקלטות מעולות של יצירותיו הגדולות של באך, כגון המתאוס פסיון בניצוח גוסטב ליאונהארדט ופיליפ הרווחה.
יקובס כמנצח.
בשנים האחרונות, כמנצח, הקליט יקובס מספר רב של אופרות וכן מוזיקת קודש ויצירות חילונית מן המאות ה-16, ה-17 וה-18. הקלטותיו לנישואי פיגארו של מוצרט נודעת במיוחד, לאחר שזכתה בפרסים כמו פרס גרמופון לתקליט השנה 2004, פרס Choc של "עולם המוזיקה" לשנת 2004, פרס גראמי ל"הקלטה המצטיינת של אופרה" לשנת 2005 ושני פרסי "מידם" קלאסיים ב-2004. עוד הקלטות זוכות פרסים הן "רינלדו" של הנדל (פרס קאן הקלאסי, 2004), והעונות של היידן (דיאפזון ד'אור של 2005).
ייחודו של יקובס הוא כמנצח על זמרים, ובהתייחסותו לרצ'יטטיב.
יקובס מנצח בקביעות על תזמורות והרכבים כגון קונצ'רטו קלן, תזמורת עידן הנאורות, האקדמיה למוזיקה עתיקה ברלין, תזמורת הבארוק של פרייבורג, המקהלה הקאמרית של הולנד להקלטות ומסעות קונצרטים. ב-1992 הזמינה האופרה של ברלין את יקובס לנצח עליה.
משנת 1991 עד 2009 היה יקובס המנהל האמנותי של תוכניות אופרה בפסטיבל למוזיקה עתיקה באינסברוק. כמו כן הוא מלמד פרשנות וסגנון שירת בארוק בבית הספר לשירה של בזל.
יחסי אירלנד–גרמניה
יחסי אירלנד–גרמניה הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לרפובליקת אירלנד. שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי ומועצת אירופה. באירלנד חיים כ-11,300 גרמנים.
היסטוריה.
נזירים אירים פעלו רבות לנצר את סקוטלנד ואירלנד במהלך המאה ה-6–המאה ה-8, מה שהשפיע רבות על האזורים שהיו מאוכלסים בגרמנים באירופה כולה.