על תל קליל ישבו מייסדי הקיבוץ באופן זמני עד להקמת נקודת הקבע. על התל נותר בית אבן אחד ששימש חדר אוכל, ולידו שילוט הסברה על תולדות המקום. בחפירות שנערכו בו בשנות ה-60, בראשות קלר אפשטין, נמצאו כלים רבים מהתקופה הכנענית.
אתר ייחודי בכפר סאלד הוא "הגן של צביקה", גן פסלים שנבנה על ידי חבר הקיבוץ צבי בס ליד שער הקיבוץ. הגן משלב כלים חקלאיים ישנים עם פסלים עשויים מאבן המקום, ומשקיף על עמק החולה והרי נפתלי.
גן הפסלים בכניסה לכפר סאלד
תרבות.
כבר מימיו הראשונים של כפר סאלד התפתחה בו תרבות מקומית של יצירה עצמית. רבים ממייסדי הקיבוץ ניגנו בכלים שונים, והקימו תזמורת שהופיעה בחגים ובהזדמנויות נוספות, גם בפני אנשי הקיבוצים השכנים. חוג דרמטי נוסד והציג מחזות שונים, ובעיקר אופרטות שאת מילותיהן כתבו חברי הקיבוץ, אנשי החינוך עדי נחמני ושמעון שטרן, חלקם ללחנים קלאסיים וחלקם בלחניו של משה גרינפלד, המורה למוזיקה במקום. לאחת האופרטות האלה נכתב שיר העלייה לקרקע:
השיר הושר בהזדמנויות רבות והופץ בארץ על ידי חברי תנועות נוער ששהו בקיבוץ בהכשרה, לרוב במבטא יקי מלגלג - "כפר זוֹלְט יהיה קַפּוּץ קָדוֹל מחר".
מסורת מקומית התפתחה גם סביב חג הפסח. שמעון שטרן ערך הגדה שניתן בה דגש על סיפור יציאת מצרים המקראי והושמטו חלקים רבים מנוסח ההגדה המסורתית. לכך נוספו בהגדה אזכורים לשואה ולתקומת עם ישראל בארצו, ומוטיבים של אביב וקציר, כיאה לחברה חקלאית. בשנות ה-60 הודפסה הגדת כפר סאלד בעיצוב מחודש שעשה הצייר דניאל פראלטה, חבר הקיבוץ. ערבי שביעי של פסח צוינו מדי שנה בערבי תרבות מיוחדים, שבהם הועלו מחזות ומופעים שונים, בהם הפקה מקומית של המחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", עיבוד של "שירי המגילה" של איציק מאנגר ועוד. מופעים אלה משכו אליהם רבים מתושבי הסביבה וחלקם אף הוזמנו להצגות נוספות ביישובים אחרים.
חברים ותושבים מפורסמים.
אל"ם במילואים רז קרני
ארנסט פרנק בנג'מין
דפנה
צור משה
צוּר מֹשֶׁה הוא מושב בישראל באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון.
היסטוריה.
שם היישוב.
היישוב נקרא על שם משה קופינס שהיה פעיל ציוני ביוון ומימן חלק מעלות רכישת אדמות היישוב. לשמו הפרטי של קופינס הוסיפו את המילה "צור", על שם העיר החשמונאית צורן ששכנה באזור. 60% מתושבי המושב היו יוצאי יוון, 35% יוצאי בולגריה, 4% יוצאי יוגוסלביה ו-1% מיוצאי תוניס.
הקמת היישוב.
היישוב הוקם ב-13 בספטמבר 1937 בשם "כפר קופינס" כיישוב חומה ומגדל בעיצומו של המרד הערבי הגדול. את היישוב הקימו שתי אגודות. האחת אגודת "לשדה" של יוצאי יוון שבראשה עמד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובין חבריה נמנו ליאון רקנאטי (הסב), משה קרסו, דוד פלורנטין וברוך עוזיאל והשנייה אגודת בנים לגבולם של יוצאי בולגריה. שטח היישוב בהיקף של כ-1,030 דונמים נרכש על ידי הנוטע והכשרת היישוב מהכפר שופא במחיר של כ-16 לירות ארץ ישראליות לדונם, מחיר שהיה נמוך בהרבה משהוצע לפני פרוץ המרד הערבי הגדול. השטח נמסר לארגון עולי יוון בגלל המחויבות של הקרן הקיימת להקים יישוב עבור עולי יוון, כנגד תרומות גדולות של יהודי יוון שנמסרו כעשור קודם לכן.
העלייה לקרקע בשלב הראשון התבצעה במטרה לשמור על הקרקע, אך בניגוד למקרים האחרים העלייה לקרקע מומנה בעיקר על ידי הארגון ולא על ידי הסוכנות והמוסדות המיישבים. העלייה בפועל נעשתה על ידי 12 גברים רווקים, שהרוויחו משכורת זעומה של 10 גרוש ליום, וכך, סבלו מעוני רב וצברו חובות. פלוגת הכיבוש, כפי שנקראו, התגוררה בצריף יחידי שלידו מגדל ביטחון וסביבם חפירות מגן וגדר. הם זרעו על חלק מהשטח אבטיחים, חציר, ירקות, שעורה, אפונה ותירס. במשך השנה הראשונה הובאו מים על חמורים מקדימה.
בסוף שנת 1938 הוחל בתוכניות לבניית בתים ראשונים ביישוב ולצורך כך הלוותה אגודת לשדה 2000 לא"י לסוכנות שקבלה על עצמה לבנות את הבתים. אבן פינה לבתים הונחה בדצמבר 1939 ולאחר מספר חודשים התגוררו במקום 27 משפחות.
לאחר הקמת המדינה.
עם הקמת המדינה התרחב שטח היישוב לכדי 3,000 דונמים וענפי החקלאות המרכזיים היו פרדסנות, לולנות וגידול ירקות. בהמשך הוקם במקום בית ספר בו למדו גם ילדי המושב השכן גאולים. בראשית שנות ה-60 התגוררו במושב 90 משפחות שמנו 350 נפשות.
בשנות ה-90 נוספה למושב שכונת "הרחבה" בשם "גבעת משה" ("הגבעה"). בשנת 2000 נבנתה במושב שכונה חדשה נוספת - "בוסתן הכפר" ("הבוסתן"). בעקבות אכלוס שתי השכונות, כניסתם של זוגות צעירים רבים והריבוי הטבעי, צור משה נחשב למושב הגדול ביותר בישראל.
נכון לשנת 2012, במקום מתגוררות כ-750 משפחות.
גאולים (מושב)
גאולים (גְּאוּלִים), הוא מושב באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון, בגובה של 65 מטרים.
הקמת היישוב.
המושב הוקם בנובמבר 1938 בשם "בני גאולים", "כפר גאולים" וגאולים על ידי עולים מגרמניה, חברי הבונים, שהיו חברים בקבוצת "השדה" בראשון לציון ולאחר מכן התגבשו כקבוצת עבודה בטירת שלום ליד נס ציונה. היישוב הוקם בפרדס של האחים פאלאטניק בשטח של 350 דונם פרדס וכרם שבמרכזו בית בן שתי קומות ובאר. בתחילה עלו לנקודה 15 מתוך כ-50 חברי הקבוצה וניהלו במקום חיים שיתופיים. על פי התוכנית, היישוב לא נועד להיות שיתופי, בסופו של דבר. היישוב הוקם במסגרת התיישבות חומה ומגדל, אולם בניגוד ליישובים אחרים לא הוקמו במקום חומה ומגדל, והבית חובר לחשמל עוד לפני העלייה למקום. לאחר שנה התגוררו במקום כ-60 חברים והועבר לעיבודם שטח נוסף של כ-1600 דונם על ידי הקרן הקיימת.
בשנת 1945, לאור אי התאמת המקום לחלוקה לחלקות פרטיות, עברו חברי הגרעין לכפר ידידיה וחברי ארגון "טלמון" מעולי תימן, ארגון ראשון להתיישבות שיתופית של עולי תימן, תפסו את מקומם בנובמבר 1945. בתחילה עלו לנקודה רק הגברים ולאחר התבססות במקום ובניית בתים הובאו גם המשפחות. בשנת 1947 היישוב מנה כ-40 משפחות. בתחילה נודע היישוב כ"טלמון - גאולים" ולאחר מכן הושב השם המקורי "גאולים".
הקרב על גאולים במלחמת העצמאות.
במלחמת העצמאות היה גאולים בקו החזית.
בסוף דצמבר 1947 בעת ההתקפה על כפר יעבץ נורו יריות גם לעבר גאולים. ב-25 בינואר בערב הותקף המושב ביריות במשך שלוש שעות, מכיוון קלנסווה. במרץ 1948 נורו יריות לעבר המושב ואחד הילדים נפצע. באפריל 1948 נתפס אחד מבני המושב שרעה את פרתו, נלקח לטולכרם, והושב חזרה עם פרתו.
לאחר הקרב על קיבוץ גשר, בו נחל חיל המשלוח העיראקי מפלה, פנה חיל המשלוח לגזרת השרון והשומרון. הצבא העיראקי, לאחר שהעתיק את גזרת פעולתו, ובסיוע ערבים מקומיים, תקף את גאולים. בבוקר ה-28 במאי 1948 החלה הפגזת מרגמות על גאולים. התושבים פונו במהירות לצור משה, לקדימה ולפרדסיה. בשעה 08:00 פרצו שש שריוניות עיראקיות ובעקבותיהן פלוגת חי"ר עיראקית ובוזזים רבים מטירה, קלנסווה וטולכרם. המגינים היו מצוידים בנשק קל בלבד. תוך זמן קצר הצליחו העיראקים לכבוש את רוב המושב. רק במספר בתים בחלק המערבי הצליחו המגינים להחזיק מעמד. מצב חירום הוכרז בחזית המרכז מחשש שהעיראקים ינצלו את הצלחתם וימשיכו בתוכניתם לבתר את מדינת ישראל שזה אך קמה. גאולים היה היישוב הישראלי היחידי שנכבש על ידי העיראקים במלחמת העצמאות.
תוך זמן קצר החלה מתקפת הנגד על ידי כוח שיצא מכפר יונה בפיקודו של שאול אפק. התנהל קרב פנים אל פנים מבית לבית. הכוח העיראקי התרכז בביזה ביחד עם הכפריים ובעקבות הפתעתו מכוח המגן החל לסגת. בשעה 14:00 הופעל תותח "נפוליונצ'יק" שירה מספר פגזים לעבר קלנסווה, דבר שגרם להחשת הנסיגה של הערבים. לפנות ערב תפס כוח מגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני את גאולים והתבסס במקום.
סלאבית
תל יצחק
תֵּל יִצְחָק הוא קיבוץ במישור החוף מדרום-מזרח לעיר נתניה וליד יובל של נחל פולג, בתחום המועצה האזורית חוף השרון. כיום מונה אוכלוסיית הקיבוץ כ-300 חברים וילדים. בנוסף עליהם חיים ביישוב כמה מאות קשישים המתגוררים באחוזת פולג, בית אבות כפרי הצמוד לקיבוץ. סך כל החברים, הילדים והקשישים נכון לשנת 2016 כ-1,031 איש.
חומה ומגדל.
הקיבוץ הוקם ביולי 1938 כיישוב חומה ומגדל על ידי עולים מגליציה שבפולין שהשתייכו לפלג "הנוער הציוני ב'" של ברית הציונים הכלליים, הפלג שלא השתייך להסתדרות. ההתיישבות בשרון הביאה לסופם את נדודי המייסדים. היישוב תל יצחק נקרא על שמו של יצחק שטייגר שהיה ממנהיגי תנועת הנוער הציוני בגליציה. בדצמבר 1943 עבר הקיבוץ לתנועת "העובד הציוני", הפלג השני של ברית הציונים הכלליים שהשתייך להסתדרות.
מראשיתו התמודד היישוב עם המצב הביטחוני הרעוע במהלך המרד הערבי הגדול. בנובמבר 1938 נרצחה אחת מחברות המקום על ידי מחבלים, בעת שהביאה אוכל לשומרים בעמדות.
במשך השנים הצטרפו אליו גרעינים מתנועת "הנוער הציוני" בעיקר ממדינות דרום אמריקה: ארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה, קולומביה, פרגואי, ברזיל ועוד.
בקרבת הקיבוץ הוקם בשנת 1949 כפר הנוער נווה הדסה, אותו הקימו וניהלו, במשך שנים רבות, כמה מחברי הקיבוץ. תלמידי נווה הדסה הגרים בתנאי פנימייה, עבדו בענפי הקיבוץ.
מקורות הכנסה.
לקיבוץ יש ענפי חקלאות, כמו פרדסים לפירות הדר ואחרים. גידולי שדה משתנים בהתאם לעונות השנה. מפעל דבק, מפעל צעצועים, סופרמרקט, ובית אבות היוו מקורות הכנסה, כעת, מתוך העסקים הללו, קיימים רק הסופרמרקט ובית האבות, מקור ההכנסה המרכזי של הקיבוץ הוא הסופרמרקט, כיום, הוא הפך לרשת המונה חמישה סניפים: בתל יצחק, בבית יצחק, בבצרה, בבני ציון ובשכונת אגמים שבנתניה. זהו קיבוץ מופרט ורבים עובדים מחוץ לקיבוץ.
מכון משואה.