המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Museum of Coastal Defence; במנדרינית תקנית: 香港海防博物館) הוא מוזיאון להיסטוריה צבאית הנמצא באי הונג קונג, על גדת תעלת ליי יו מון בסמוך לשאו קיי ואן. המוזיאון נמצא במצודה שהוקמה ב-1887 ,על מנת להגן על הגישה המזרחית לנמל ויקטוריה.
שטחו הכולל של המוזיאון הוא 34,200 מ"ר וכותרת תצוגתו "600 שנות הגנה חופית". המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ההגנה החופית מאז תקופת שושלת מינג, וכן מציג את מלחמת האופיום הראשונה והשנייה והקרב על הונג קונג.
המוזיאון סגור לשיפוץ עד 2020. מתוכנן שדרוג של מתקני המבקרים, והעשרת התערוכה הקבועה. במהלך הסגירה מארגן המוזיאון מגוון של תוכניות הוצאה לאור, כמו תערוכות נודדות, הרצאות פומביות, סדנאות משפחתיות, ביקורי שטח באתרים צבאיים מקומיים וכן תוכניות מיוחדות לבתי ספר.
היסטוריה.
המצודה הוקמה בשנת 1887 על ידי הצי הבריטי במטרה להגן על נמל ויקטוריה ממזרח. עמדת ירי הטורפדו נבנתה בין השנים 1892–1894.
ב-8 בדצמבר 1941 החל הקרב על הונג קונג. במהרה נפלו הטריטוריות החדשות וקאולון נכבשה. הכוחות הבריטיים התרכזו בהגנת האי הונג קונג והציבו כוחות במצודה על מנת להגן על האי מפני חציית תעלת ליי יו מון הצרה.
מגיני המצודה הצליחו להדוף מספר מתקפות יפניות אולם בשל הכוחות היפנים העודפים נכבשה המצודה ב-19 בדצמבר. כיבוש זה הביא לדחיקת הכוחות הבריטיים לחלקו המערבי של האי הונג קונג, ולתפיסת מאגרי המים של האי - דבר שהביא לכניעתו פחות משבוע לאחר מכן.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה איבדה המצודה את חשיבותה הצבאית, והפכה למתקן אימונים של הצבא הבריטי. בשנת 1987 פינה הצבא את המצודה והעבירה לידי השלטונות האזרחיים של העיר במטרה שתהפוך למוזיאון.
מוזיאון ההגנה החופית של הונג קונג
כריסטיאן האוחנס
דאגלס דולפין
דאגלס דולפין היה מטוס ימי אמפיבי תוצרת יצרנית המטוסים האמריקאית דאגלס, המטוס שימש במגוון רחב של תפקידים ביניהם: מטוס נוסעים, מטוס לתחבורה צבאית, לחילוץ והצלה, וכיאכטה. בסה"כ נבנו 58 מטוסים.
המטוס נבנה לראשונה בשנת 1930 תחת השם "סינבד" (Sinbad), הוא היה מטוס ימי ללא גלגלים ונועד לשמש כיאכטה, בתקופת השפל הגדול בארצות הברית הצטמצם הביקוש למטוסים פרטיים, אך משמר החופים רכש מדאגלס 12 מטוסים.
בשנת 1931 הוסיפו למטוס גלגלים כדי שיהיה אמפיבי (מטוס המסוגל לנחות הן במסלול רגיל, והן על המים), שופרו גם המנועים, הכנפיים, וזנב המטוס, ושמו שונה ל"דולפין".
שני מטוסי הדולפין הראשונים נרכשו על ידי חברת תעופה קטנה בשם Wilmington-Catalina Airlines, והיא השתמשה בהם בטיסותיה מלוס אנג'לס לסנטה קטלינה.
בהמשך רכש חיל האוויר האמריקאי מספר מטוסים, והם כונו בחייל בשמות: C-26 ,C-21, ו-C-29. אחד המטוסים נרכש עבור נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, אך הוא מעולם לא השתמש בו, מטוס זה היה הראשון שנרכש עבור נשיא ארצות הברית.
לוצ'יאנו ספאלטי
ולדימיר קלמנטיס
ולדימיר "ולדו" קלמנטיס (Vladimír "Vlado" Clementis; 20 בספטמבר 1902 - 3 בדצמבר 1952) היה מדינאי סלובקי, חבר בכיר במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית ושר החוץ של צ'כוסלובקיה בין השנים 1948–1950.
ביוגרפיה.
בין השנים 1921–1925 למד משפטים באוניברסיטת קארל בפראג ובשנת 1924 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. בתום לימודיו עבד כעורך דין ובין השאר הגן על חברי מפלגתו. במרץ 1933 התחתן קלמנטיס עם לידה פטקובה, בתו של מנהל סניף בנק צ'כי בברטיסלאבה. בשנת 1935 הפך לחבר פרלמנט מטעם המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1938, בטרם פרצה מלחמת העולם השנייה, היגר לפריז. בעודו בפריז מתח ביקורת על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, בניגוד לעמדתה הרשמית של מנהיגות המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית אשר שהתה בגלות במוסקבה. בעקבות דבריו נפתחה חקירה מפלגתית שנוהלה על ידי וילם שירוקי, אשר נשלח לצורך כך לפריז.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בחודש ספטמבר 1939, נכלא קלמנטיס בעוון השתייכותו למפלגה הקומוניסטית ופונה למחנה מעצר בריטי. עם שחרורו ממעצר החליט לשהות בשנות המלחמה בלונדון, שם שידר נאומי רדיו בסלובקית ב-BBC כשהוא קורא לסלובקים ללחום נגד הכובש הנאצי. עם שובו למולדתו בשנת 1945 התמנה לסגן שר החוץ בממשלת צ'כוסלובקיה הראשונה עם תום המלחמה. כנציג צ'כוסלובקיה הוא חתם על מגילת האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו ב-26 ביוני 1945. לאחר מותו של יאן מסריק, שנלווה להפיכה הצ'כוסלובקית בשנת 1948, שאותה סייע קלמנטיס לארגן, הוא החליף את מסריק כשר החוץ. בתוקף תפקידו כשר החוץ הצ'כוסלובקי הוא הוביל להכרת צ'כוסלובקיה במדינת ישראל מיד אחר הכרזת העצמאות ושימש בתפקיד מפתח בארגון מבצע בלק, רכבת אווירית של מטוסי תובלה במלחמת העצמאות להובלת מטוסים, נשק ותחמושת שנרכשו בצ'כוסלובקיה.
באוקטובר 1949, בעת שקלמנטיס היה בעצרת האו"ם, פרסם האובזרבר ידיעה ראשונה על כך שסר חינו של קלמנטיס, יחד עם ראש הממשלה והנשיא של צ'כוסלוקיה, בעיני מוסקבה. בהמשך שנת 1949 פורסם שקלמנטיס נקרא לשוב לצ'כוסלובקיה וכי יש כוונה להעמידו לדין. קלמנטיס בדק את האפשרות לקבל מקלט מדיני בארצות הברית, אולם החליט לשוב לצ'כוסלובקיה והמשיך לכהן בתפקידו עד מרץ 1950, אז פורסם באופן לקוני שהוא התפטר מתפקידו. הניחושים בעיתונות העולם היו שמשום שהותו בלונדון בימי מלחמת העולם השנייה הוא נחשב לפרו מערבי ולכן סולק. בסוף מאי 1950 הודיע מחליפו בתפקיד שר החוץ, כי קלמנטיס נאשם ב"לאומנות בורגנית" והוא נדרש להודות בפשעיו בפני ועידת המפלגה הקומוניסטית הסלובקית. נאומו בפני ועידת המפלגה לא סיפקה את מדיחיו, שטענו שהוא הודה רק בחלק משגיאותיו, אולם בכל זאת הוא המשיך להיות חבר במפלגה הקומוניסטית וקיבל תפקיד בכיר בבנק המרכזי של צ'כוסלובקיה. בתחילת פברואר 1951 נעלם קלמנטיס ובמשך מספר שבועות פורסמו ידיעות בעיתונות העולם שטענו שקלמנטיס נמלט מצ'כוסלובקיה.
לקראת סוף החודש הודיעו השלטונות שקלמנטיס נתפס בצ'כוסלובקיה. קלמנטיס הואשם כי נטל חלק בקשירת קשר טרוצקיסטי-טיטואיסטי-ציוני, שקשר קשר לרצוח את ראשי צ'כוסלובקיה וכי כבר בשנת 1939 התגייס למודיעין הצרפתי שהורה לו לבצע פעילות חבלה נגד צ'כוסלובקיה. באפריל 1951 פורסמה הודאה של קלמנטיס, בה נטען שהוא ריגל בשביל ארצות הברית. בנובמבר 1952 התקיים משפטו במסגרת משפטי פראג, והוא נדון למוות. קלמנטיס הוצא להורג בתליה, לצד רודולף סלנסקי, ב-3 בדצמבר 1952. גופתו נשרפה ואפרו פוזר על כביש בסמוך לפראג. אשתו לידה שוחררה מן הכלא וכל שנמסר לה מבעלה היו שתי מקטרות וטבק.
בתמונה מפורסמת מ-21 בפברואר 1948 עומד קלמנטיס לצד קלמנט גוטוולד, שהיה לאחר ההפיכה לנשיא צ'כוסלובקיה. לאחר הוצאתו להורג של קלמנטיס, הוא נמחק מן התמונה.
ביוני 1963 טיהר אלכסנדר דובצ'ק את שמו של קלמנטיס והודיע שקלמנטיס הוצא להורג על לא עוול בכפו.
יונתן צ'רצ'י
יונתן צ'רצ'י (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד באיראן. כשהיה בן שנה עלתה משפחתו לישראל. בשנת 1981 סיים את לימודיו במחזור י"ט של בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", לצד יעל עמית, אריה צ'רנר, אוהד שחר וליאת גורן.
בתיאטרון המדרגות שהקים אשר צרפתי שיחק לצד פירה קנטר בהצגה "סרסור להמונים".
ב-1987 שיחק בפסטיבל עכו לצד נויה לנצט בהצגה "ביקורת חצות" שביים סיני פתר. הצגה זו קיבלה ציון לשבח בפסטיבל ועל משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
בשנת 1997 החל לשחק בהצגת היחיד "אדון V" בבימויו של יגאל עזרתי, המתארת את חייו וסיפורו של מרדכי ואנונו, במסגרת הקמת התיאטרון הערבי-עברי ביפו. ההצגה זכתה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו 1997, וזכתה לתשבחות בלונדון, בפסטיבל אדינבורו (היה מועמד לפרס השחקן המצטיין), ובארצות הברית, גרמניה וקהיר. בשנת 1998 ההצגה הופיעה בפסטיבל לתיאטרוני אוניברסיטה, באוניברסיטת קלן בגרמניה.
בתיאטרון הקאמרי.
ב-1982 שיחק בהצגה "טוב" מאת ססיל פיליפ טיילור שביים אילן רונן, ובהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים היי קיילוס. ב-1984 שיחק בהצגה "הנשים האבודות מטרויה" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1985 שיחק בהצגה "קסטנר" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן; בהצגה "כולם רוצים לחיות" שכתב וביים חנוך לוין, ובהצגה "שש אחרי" שכתב יגאל אבן אור וביים מיכאל ורשביאק. ב-1986 שיחק בהצגה "אני לא רפופורט" שכתב הרב גארדנר וביים היי קיילוס. ב-1988 שיחק בהצגה "חקירה" מאת הרולד פינטר שביימה נולה צ'לטון. ב-1989 שיחק בהצגה "גם הוא באצילים" מאת מולייר שביים אילן רונן, ושיחק בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
ב-1991 גילם את הדוד לואי בהצגה "אבודים ביונקרס" שכתב ניל סיימון וביים מייקל מונטל, ושיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביימה רנה ירושלמי. ב-1992 שיחק בהצגה "מפעל חייו" שכתבה שולמית לפיד וביים אורי פסטר, ובהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1993 שיחק בהצגה "מלאכים באמריקה" שכתב טוני קושנר וביים שמואל הספרי, ושיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. על תפקידיו במלאכים מאמריקה ואבודים ביונקרס זכה בפרס השחקן המצטיין על שם אברהם בן-יוסף לשנת 1993. ב-1994 גילם את סן-לוקסוסי בהצגה "האשה המופלאה שבתוכנו" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1995 שיחק בהצגה "פעורי פה" שכתב חנוך לוין וביים רוברט סטורואה. ב-1996 שיחק בהצגה "חפץ" שכתב חנוך לוין וביים אילן רונן.