רוב סוגי הבשרים עשירים בחלבון. בשרם של יונקים, ובעיקר אלה המגודלים בחקלאות מודרנית (בשר בקר, כבש, חזיר) מכיל גם כמויות ניכרות של שומן ובפרט שומן רווי. כמו כן בשר מכיל וויטמינים ומינרלים כגון ברזל, אבץ, וויטמינים מקבוצת ויטמין B. בנוסף, בבשר יש פחמימות המאוחסנות כגליקוגן. לפי ארגון הבריאות העולמי, בשר מעובד (בשר שעבר תהליכים כימיים לצורך שימור לתקופה ארוכה) מוגדר כגורם מסרטן, ובשר אדום (רקמת שריר של יונקים מכל הסוגים) מוגדר כחשוד כמסרטן.
השפעות חיוביות.
צריכת חלבון מהחי קשורה בעקביות לעלייה במסת השריר.
בנוסף, מחקרים רבים הראו כי תזונה עתירת חלבון הכוללת בשר מגבירה את קצב חילוף החומרים, ומפחיתה את הרעב.
הברזל, המצוי בכמות גבוהה בבשר אדום ובשר עוף, הוא יסוד חשוב לגוף. הדרך היעילה ביותר לספוג מינרל זה היא באמצעות תרכובת "הֶם", הנמצאת בבשר בלבד.
בשר מכיל כמויות גדולות של חלבון, ורוב סוגי הבשר מכילים את כל סוגי חומצות האמינו הדרושות לגוף כדי לפתח שרירים באופן תקין.
בשר הוא אחד המקורות החשובים לוויטמין B12. הימנעות מצריכת בשר מגדילה את הסיכוי למחסור בוויטמין B12, העשוי להתבטא בירידה ביכולת החשיבה, שינויים באישיות, אנמיה ובילדים גם פגיעה בהתפתחות.
השפעות שליליות.
ארגון הבריאות העולמי פרסם ב-26 באוקטובר 2015 דו"ח לפיו בשר מעובד הוא מסרטן ודאי, ולכן נכלל בקבוצת הגורמים המסרטנים הגבוהה ביותר (קבוצה 1) לצד הסיגריות, האזבסט, האלכוהול והארסן. המושג 'בשר מעובד' מתייחס לכל בשר (בקר, עוף, חזיר, כבש, הודו וכן הלאה) שעבר תהליכי שימור כגון המלחה, עישון, תסיסה, או הוספת כימיקלים לצורך הארכת חיי המדף שלו. דוגמאות לבשר מעובד הן נקניקיות, נקניקים, פסטרמה, קורנד ביף ובייקון. לפי הדו"ח, הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן בחנה כ-800 מחקרים שבדקו את הקשר בין צריכת בשר מעובד לבין הסיכון ללקות בסרטן, ונמצא קשר מובהק בין צריכה של בשר מעובד לבין הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס (הסרטן השני בשכיחותו בישראל, השלישי בשכיחותו בעולם המערבי, והשני בגורמי המוות הסרטניים בעולם המערבי). עליית הסיכון הוערכה ב-18% עבור צריכה יומית של 50 גרם בשר מעובד. התמותה העולמית הקשורה לצריכת בשר מעובד הוערכה בכ-34 אלף מקרי מוות בשנה (לעומת 600 אלף מקרים כתוצאה מצריכת אלכוהול, ומיליון מקרים כתוצאה מעישון).
בשר אדום קוטלג על ידי ארגון הבריאות הלאומי בקבוצת סיכון אחת מתחת לקבוצה 1, בקבוצת 2A, כגורם שמוגדר 'ככל הנראה מסרטן'. לפי הדו"ח, בשר אדום תורם ככל הנראה להתפתחות סרטן בעיקר סרטן המעי הגס, אך גם לסרטן הלבלב וסרטן הערמונית. המחקרים הקשורים לצריכת בשר אדום הראו רמת מובהקות נמוכה יותר.
ארגון הבריאות העוולמי נמנע מפרסום המלצות ספציפיות לכמויות מומלצות של בשר מעובד או בשר אדום, או הצבעה על שיטות עיבוד מסוימות כמסוכנות יותר מאחרות.
מחקרים תצפיתנים ספציפיים מצאו מתאם בין צריכת בשר מעובד או אדום ומספר מחלות. במחקרים מסוימים נמצא שאצל אנשים שאוכלים בשר מעובד יש שיעור מעט יותר גדול של מחלות לב, שבץ, וסרטן המעי.
בניגוד לבשר מעובד או אדום, מחקרים תצפיתנים לא מראים קשר חיובי בין צריכת דגים ומחלות. לא נמצא קשר בין צריכת דגים וסוגים שונים של סרטן כגון סרטן הערמונית, סרטן המעי, וסרטן הקיבה.
בשר וסרטן.
קיימת טענה כי אכילת בשר מעלה את הסיכון לסרטן. עם זאת, רמת הסיכון כנראה תלויה בסוג הבשר ובאופן הבישול שלו; ככל הנראה, מקור הגורם המסרטן אינו בבשר עצמו, אלא באופן בישולו.
כאשר צולים או מעשנים בשר בטמפרטורות גבוהות, השומן המשתחרר ומטפטף על משטחי בישול חמים עשוי להישרף וליצור תרכובות רעילות.
תרכובות כאלה יכולות להיווצר כאשר חלק מהחומרים בבשר מגיבים עם חלק ממרכיביו האחרים בטמפרטורות גבוהות מאד.
בעוד שבשר אדום שבושל בטמפרטורות גבוהות עשוי להעלות את הסיכון לסרטן, נמצא קשר בין צריכת בשר עופות להפחתת הסיכון לסרטן מעי הגס.
קמפיין פרסומי
ג'ון ליפסקי
ג'ון פיליפ ליפסקי (באנגלית: John Phillip Lipsky; נולד ב-19 בפברואר 1947) הוא כלכלן אמריקאי ממוצא יהודי, מ"מ יו"ר קרן המטבע הבינלאומית לשעבר.
ביוגרפיה.
ליפסקי גדל באיווה. סבו, הנרי סמולקוף, היה מהגר מרוסיה שפתח חנות רהיטים באי מאייס בשנת 1890. ליפסקי היה הילד האמצעי מתוך שלשה ילדים שנולדו לאבוט ליפסקי, עורכת דין, וג'ואן ליפסקי, נשיא בחברת הרהיטים סמולקופ'ס.
ליפסקי הוא בוגר אוניברסיטת וסליין בעיר מידלטאון, קונטיקט, ובנוסף רכש תואר שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר שסיים את חוק לימודיו עבד במשך 10 שנים בקרן המטבע הבינלאומית (IMF). לאחר מכן עבד כבנקאי השקעות בבית ההשקעות סלומון ברדרס. בשנת 1998 עבר לג'יי פי מורגן צ'ייס, ובהמשך עבד בבנק מנהטן צ'ייס.
ליפסקי כיהן כסגן ראש קרן המטבע הבינלאומית מאז ספטמבר 2006. במאי 2011 מונה לממלא מקום ראש הקרן לאחר מעצרו של דומיניק סטראוס-קאהן, וכיהן בתפקיד עד לחודש יוני אותה שנה.
נשוי לז'וז'אנה קאראס (Zsuzsanna Karasz, ילידת הונגריה).
דברה תבור
דברה תבור (בגעז: ደብረ ታቦር - "הר תבור", על-שמו של ההר המקראי) היא עיר במחוז דרום גונדר במדינת אמהרה שבאתיופיה. העיר שוכנת בגובה של 2,706 מטרים מעל פני הים, במרחק של 53 ק"מ מזרחית לאגם טאנה. היא נמצאת על כביש הרוחב המרכזי שבצפון אתיופיה, וכ-12 ק"מ מצפון לה שוכן שדה תעופה קטן. בשנת 2005 הוערכה אוכלוסייתה בכ-39,000 תושבים. העיר משמשת כיום כמרכז מסחרי וחקלאי לסביבתה, ולמרות שרידי ארמונות וכנסיות ששרדו בתחומה ובסביבתה, היא שוכנת מחוץ לנתיבי התיירות המרכזיים של צפון אתיופיה.
היסטוריה.
העיר נוסדה בידי ראס עלי הראשון לקראת סוף המאה ה-18, או על ידי ראס גוגסה בתחילת המאה ה-19. כך או כך היא שמשה כמעוז שלטוני והוקמו בה כנסיות וארמונות. ב-1853 העיר נהרסה על ידי צבא לסתה, ושוב ב-1842 על ידי דאג'אזמץ' היילה מריאם. ב-1853 העלה תוודרוס השני (בטרם היה לקיסר) את העיר באש; אך שנתיים לאחר מכן, ב-1855, הוא קבע בה את בירתו, ונישל בכך את גונדר ממעמד זה. ב-1867 נחלש מעמדו של תיאודורס השני, הוא נאלץ לעזוב את העיר ויחד עמו עברה הבירה לאמבה מריאם. אולם דברה תבור שבה ושמשה כבירת הקיסרות בימיו של יוהנס הרביעי. כשהקיסר שהה בעיר, יכולה הייתה אוכלוסייתה להגיע לכ-30,000 תושבים. בזמנים אחרים, היא הצטמצמה כדי 5,000 איש בלבד.
האיטלקים כבשו את העיר ב-28 באפריל 1936, במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ופיתחו אותה. בין היתר הם סללו את הכביש הארצי החוצה אותה ממזרח למערב. התקפות של אנשי גרילה אתיופים אשר נמשכו משך חודשים, הביאו בסופו של דבר לכניעת האיטלקים ב-6 ביולי 1941, ולהשתלטות הצבא הבריטי על העיר.
בספטמבר 1975 השתלטה על העיר קבוצה של בעלי אדמות אשר התנגדו לחונטה הצבאית האתיופית, אולם כוחות הממשלה רכשו מחדש את השליטה בדברה תבור תוך כחודש. בדצמבר 1989 כבשה החזית העממית לשחרור תיגראי את העיר, ולפי דיווחים סותרים של כוחותיה ושל כוחות הממשלה היא עברה מיד ליד מספר פעמים אגב קרבות עקובים מדם. מצב הלוחמה הסתיים עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-1991.
גרמניה במלחמת העולם הראשונה
ירד (מלחין)
ירד הקדוש (געז: ቅዱስ ያሬድ, "קדוס ירד") (25 באפריל 505 - 20 במאי 571) הוא מוזיקאי אקסומי שלו מיוחס הפיתוח של שירת הקודש המסורתית של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית ושיטת התיווי המוזיקלי באתיופיה. קורות חייו שלובות בהגיוגרפיה אגדית והכנסייה האתיופית מחשיבה אותו לקדוש.
חייו.
על פי המסורת האתיופית-נוצרית, ירד נולד באקסום למשפחת מלומדים נוצריים. בגיל שש החל ללמוד אצל כומר בשם יסחק (יצחק), אך נשלח חזרה להוריו לאור הישגיו הדלים. אביו, אדם, נפטר בהיותו בן שבע ואמו, טווקליה, ביקשה מאחיה לאמצו ולחנכו. האח, אבא גדעון, היה כומר מלומד בכנסיית גבירתנו מרים מציון, שתרגם לגעז כתבי קודש ממקורות בעברית, בערבית וביוונית. תלמידיו האחרים של אבא גדעון לעגו לירד המפגר בלימודיו, שאף ספג מלקות מדודו.
ירד המתוסכל נמלט מדודו לעיר מדביי, בה חי דודו האחר. בדרכו למדביי, במעיין מייקרה הסמוך לאקסום, פרץ גשם כבד וירד תפס מחסה תחת עץ. בעודו נשען על העץ, שקע ירד בהרהורים נוגים על לימודיו הכושלים. לפתע הבחין ירד בנמלה המנסה לטפס על העץ בעודה נושאת עמה זרע. שש פעמים כשלה הנמלה בניסיונותיה ובפעם השביעית הצליחה. דבקותה של הנמלה במשימתה נגעה ללבו של ירד, והוא תהה מדוע חסרה לו הסבלנות הנדרשת להצלחה בלימודיו. אחרי שבכה כהוגן שב ירד לבית הספר והתחנן בפני דודו, אבא גדעון, שימחל לו על התנהגותו בעבר ויעניק לו הזדמנות נוספת ללמוד.
אצל גדעון החל ללמדו מזמורי תהילים, והפעם הצטיין ירד בלימודיו. הוא השלים את לימודיו בברית הישנה והחדשה לפני עמיתיו לכיתה ומונה לדיאקון מוקדם מהרגיל. הוא דבר געז, עברית ויוונית שוטפות ובגיל ארבע עשרה נאלץ למלא את מקומו של דודו שנפטר. האגדה מספרת שירד זכה בתובנה מוזיקלית בשל אינטראקציה עם שלוש ציפורים וכי בהשראתן קשר את הרוחני והמוזיקלי ומיזגם למונחים המוזיקליים שהגדירם כגְעֵז, איזיל ואראררי. ירד עיבד והלחין זמירות הקשורות לחגים ומועדים דתיים, והנחיל את מושג שירת הקדוש לאתיופים האורתודוקסים.
ירד כתב חמישה כרכים של מזמורים לטקסים וחגיגות כנסייתיים. כרכים אלו כוללים את 'ספר הדיגווה והצומה דיגווה' (מזמורים לימות חג ולטקסי יום ראשון), 'ספר המראף' (מזמורים לחגים המרכזיים, תפילות יומיות ותפילות לחודשי הצומות), 'ספר הזימרה' (מזמורים לביצוע אחר המיסה) ואת 'ספר המוואסית' (מזמורים לנפטר).