בגיל 18 מבקשת תמר מאביה לעזוב את הבית ולהתגורר עם בן דודה מאיר העובד בבנק בעיר מרקש כדי להמשיך ללמוד. אביה נעתר לבקשה ותמר עוברת למרקש שם היא נרשמת לבית ספר צרפתי לבנות, חוסכת כסף וחולמת על ציור ופתיחת גלריה משלה. תמר נפגשת במקרה עם דניאל, שליח ציוני ממרוקו ומתאהבת בו, למורת רוחו של בן דודה המאוהב בה בסתר. תמר ודניאל נישאים אולם באותו ערב דניאל מתמוטט ומת בבית החולים. תמר נותרת "אלמנה בתולה". אביה דורש כי תחזור לפאס ותמר נעתרת בלית ברירה להצעת הנישואים של מאיר. תמר לא אוהבת את מאיר ומבהירה לו זאת. הם עוברים להתגורר בעיר אספי, שם הם מתמודדים עם הולדת בן ופטירתו לאחר מספר ימים.
אחותה הקטנה סימה יחד עם המטפלת המוסלמית ובעלה עוברים להתגורר עמה ותמר יולדת בת בריאה. המהומות באספי מתגברות ותמר ומאיר מתכננים את הגירתם לארץ ישראל אולם בעקבות התגברות המהומות ושריפת ביתם הם נאלצים לעזוב את כל רכושם ולהימלט. תמר ומאיר יחד עם בתם ואחותה עולים על אונייה, שורדים הפלגה סוערת ומגיעים לארץ ישראל. עם הגיעם לארץ הם עוברים בדיקות גופניות וחיטוי בדי די טי ומועלים למשאית, בדרכם ליעד שנקבע להם, קריית גת הנמצאת "במרחק של 10 דקות רכיבה על אופניים מתל אביב" .
מאיר ותמר מגיעים למקום ו"לא היה שום דבר מסביב, לא אורות, לא בתים, לא עיר. רק חושך מצרים ומרחבים פתוחים. כשעיני התרגלו קצת לחשכה, ראיתי צריפים במרחק מה". הצריפים היו במצב רעוע ומרוהטים בדלילות. תמר ומשפחתה ויתר 17 המשפחות שהגיעו יחד עמם, נאלצים להסתדר בכוחות עצמם ויחד עם הקיבוצים באזור הם עסוקים בהישרדות. תמר מתגלה כתופרת מחוננת וכלכלתם משתפרת במקצת. עם התרחבות העיירה ופתיחת בנק, מאיר מתמנה למנהל הבנק ותמר פותחת חנות.
הם עוברים למגורי קבע ומצבם הכלכלי משתפר. המשפחה מתרחבת ותמר יולדת תאומות. תמר מסתגלת לחיים בקריית גת וחיה חיים טובים עם מאיר אף על פי שאינה מאוהבת בו. גיוסו של מאיר במלחמת ששת הימים גורם לה להשתנות והיא מודה כי "בדרכה המיוחדת, באמת אהבתי אותו. בכיתי והתפללתי לשלומו ולחזרתו". מאיר חוזר מהמלחמה והם שורדים את המשבר בנישואיהם. מאיר נפטר בגיל 80 ותמר המשיכה להתגורר באותו בית, משלימה עם חייה ומודה כי "הזכות לאריכות ימים נקנית בלב שבור".
על המחברת.
ימית ארמבירסטר בת 40 ילידת ישראל, נשואה לאמריקאי אותו הכירה בעת עבודתה בחברת אינטל בקריית גת. הם נישאו בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים ועברו להתגורר בארצות הברית. היא בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. ימית אם לשלוש בנות ועסקה גם בהוראת עברית. את הספר "אישה מרוקאית אחת" כתבה באנגלית והוא תורגם לעברית. הסופרת העדיפה קודם לתרגם את הספר לעברית בשנת 2013 ואז הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2014. הספר נכתב לאחר תחקיר של ארבע שנים בו ראיינה ימית את נשות המשפחה, וכן ביצעה תחקיר על יהדות מרוקו. הסופרת מעידה על עצמה שהיא חולמת בעברית, אבל כותבת באנגלית.
בשנת 2015 יצא ספרה השני "בין מצרים לכנען" בהוצאה עצמית.
ביקורת.
קרן דותן טוענת כי הנרטיב האידאולוגי של הרומן נע בין האהבה והגעגועים למרוקו, נוגע בעליה הסלקטיבית של יהודי מרוקו ועד להתפכחות מהחלום הציוני של מגורים בעיר תל אביב. איחוי השבר מתרחש בהמשך, כאשר העולים מבינים שזהו גורל המשותף לכולם, והם הופכים לישראלים. לדעתה, הרושם הוא כי "ארמבריסטר עדיין נוגעת במרוקו "בכפפות", והכתיבה עליה מרוחקת ודידקטית. הרומן מתרחש ברובו, מטבע הדברים, במרוקאית/צרפתית (שכן הגיבורה לא יודעת עברית), אך כמעט אין לזה זכר בטקסט. גם האיסוף הקפדני של פרטים על מרוקו מגביר עוד יותר את התחושה של סקירה אתנוגרפית ממרחק בטוח".
ננסי שרדין מסכמת ואומרת כי ברומן יש מסתורין, תככים, רומנטיקה, צער, שברון לב, וניצחון הרוח האנושית על כל המכשולים. המתיישבים מגיעים למקום שומם בשם קריית גת. האתגרים היו קשים מנשוא, אך בזכות סבלנות והתמדה, חייהם קיבלו משמעות ותכלית.
הכרה.
הספר השתתף במצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשע"ה 2015.
עיבוד.
עיבוד קולי לספר יצא לאור בהוצאת iCAST ובקריינות של אורנה ארבאורך. אורך ההקלטה: 08:43:18.
בית החלוצות (חיפה)
בית-החלוצות בחיפה היה בית החלוצות הראשון שהוקם בארץ ישראל במטרה להיות מקום מגורים ראשוני לנשים עולות.
היסטוריה.
בית החלוצות בחיפה הוקמה ביוזמתן של קבוצת נשים ציוניות, בראשות גב' גוטהייל, שפרשו מההסתדרות הציונית הדסה ובקשו להקים מיזם משלהן בארץ ישראל. בהמלצתה של רחל ינאית בן-צבי, שספרה להן על הקושי של נשים למצוא דיור במחיר סביר, החליטו להקים בית חלוצות ביוזמה משותפת של "ליגת הנשים למען ארץ ישראל באמריקה" וההסתדרות. הן החלו באיסוף כספים בשנת 1926 ואספו 25,000 דולר לצורך הבנייה. פיק"א הקצתה להן מגרש ברחוב יל"ג בחיפה. ב-19 באוגוסט 1930 הונחה אבן פינה לבניין. את המבנה תכנן בנימין צ'ייקין. המבנה כלל 21 חדרים בשלוש קומות, שני אולמות: חדר אוכל וספרייה, 3 חדרי מלאכה ומכבסה על הגג. בינואר 1931 הועבר סכום ראשוני לתחילת הבנייה שנוהלה על על ידי גוסטה רכב.
בתחילת 1932 הושלם הבניין והוחל ברישום דיירות, שנכנסו למגורים החל מ-10 בפברואר 1932. בית החלוצות נחנך בפברואר 1932. בבית התגוררו עולות חדשות למשך מספר חודשים עד התבססותן בעבודה. לצד המגורים התקיימו בו מספר יוזמות קואפרטיביות שכללו מסעדה, מכבסה, בית אריגה ומתפרה.
בשנים 1936-1937 התנהלה בבית החלוצות פעילות של האצ"ל.
בשנת 1961 הוקמה בבניין תחנת הסתכלות להשמת נכים בעבודה.
Wild Thoughts
Wild Thoughts (בעברית: מחשבות פרועות) הוא שיר של האמן האמריקאי די. ג'יי. חאלד בהשתתפות עם הזמרת הברבדית ריהאנה והזמר האמריקאי ברייסון טילר. השיר יצא לאור ב-16 ביוני 2017, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבומו העשירי של חאלד, "Grateful".
רקע וכתיבה.
הזמר הקנדי PartyNextDoor עזר לאמנים לכתוב את השיר יחד עם המפיק חאלד. השיר הוא פופ המורכב מכלי הקשה, גיטרה אקוסטית וריפים שנדגמו מהשיר "מריה מריה" (מ-1999), מאת קרלוס סנטנה. מילות השיר משבחות מאהב שמעורר מחשבות מיניות.
הצלחה.
מבחינה מסחרית, השיר הגיע למקום הראשון בבריטניה, (השיר השני של חאלד שהגיע למקום זה, והתשיעי של ריהאנה). השיר גם ראה הצלחה במצעד באוסטרליה ובקנדה, שם הגיע למקום השני.
השיר הגיע למקום השני במצעד האמריקאי של בילבורד הוט 100, והפך את השיר למספר ה-31 של ריהאנה אשר נכנס למצעד הוט 100 בעשירייה הראשונה, של חאלד בפעם השלישית וברייסון בפעם הראשונה.
וידאו קליפ.
הקליפ של הסינגל בוים על ידי קולין טילי וצולם בשכונת האיטי הקטנה, מיאמי, פלורידה. וידאו הקליפ היה מועמד לשלוש קטגוריות בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV: קליפ השנה, שיתוף הפעולה הטוב ביותר, והבימוי האומנותי הטוב ביותר.
ענבר אשכנזי
ענבר אשכנזי (נולדה בכ"ט באלול תש"ל, 30 בספטמבר 1970) היא סופרת ואדריכלית נוף ישראלית, זוכת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ט.
ביוגרפיה.
אשכנזי נולדה בתל אביב, גדלה והתחנכה בראשון לציון. בת לאב הנדסאי ואם ספרנית.
סיימה את לימודיה בבית הספר הגימנסיה הריאלית בהצטיינות. אשכנזי שירתה בצה"ל כסייעת לרופא שיניים בחיל הרפואה.
בשנת 1993 סיימה אשכנזי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ותואר ראשון נוסף באדריכלות נוף בטכניון שנת 1998.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, התגוררה תקופה מסוימת עם משפחתה בהנובר, גרמניה. לאחר שחזרו להתגורר בישראל קבעו את ביתם בנס ציונה, שם היא מתגוררת עד היום.
בשנת 2002 החלה אשכנזי לעבוד במשרד החקלאות כאדריכלית נוף, והיא מנהלת תחום תכנון ומידע באגף יער ואילנות.
אף על פי שאשכנזי עסקה בתחומים שונים באופן מקצועי במהלך חייה, היא מציינת כי תמיד עסקה גם בכתיבה כתחביב. בין תחביביה גם ציור ופיסול.
בדצמבר 2018 הוכרז על זכייתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ט.
ויליאם מקול
Mina Kiá
Mina Kiá (בתרגום: עוזרת הבית הקטנה) הוא סרט עלילתי קצר משנת 2017, הראשון של הבמאית מסאו טומה ופרינסיפה קטיה ארגאו (Katya Aragão). הסרט מציג את הקשיים של נערות במדינה זו. בסרט מככבת אנה פיניירו. שחקנים אחרים כוללים את אלי פטריסיה, מרילן מנדינגה, ג'וב גו מוצ'ו, וג'מילה קוסטה.
רקע והפקה.
הסרט פותח בסיוע תוכנית של האיחוד האירופי לתמיכה בקולנוע אפריקאי ולקידום זכויות האדם. הצילומים התבצעו בפורטו אלגרה וברחבי האי סאו טומה.
ארגאו יצרה את הסרט במטרה להאיר זרקור על הבעיות של ילדות ונשים בסאו טומה, לחשוף את הטאבו שבנושא, ולקדם את פתרון הבעיות בדרך חינוך. היא מציינת שאלימות ואפליה נגד נערות הן הסיבות העיקריות שהן נושרות מן הלימודים, ושהיא בכוונה לא אפשרה לדמותה הראשית, טוניה, להפסיק ללמוד בשל הדברים שהיא עוברת. "בחרתי להראות העצמה של נערה דרך חינוך... הסרט נועד לעורר דיון על נושא שהוא טאבו, ולעורר מודעות של אנשים למה שקורה, כדי לשנות את המנטליות ולעודד את המאבק על זכויות של נשים ושוויון מגדרי, דבר שאנו רחוקים מלהשיג בשלב זה."
תקציר העלילה.
טוניה היא נערה שחולמת להיות עיתונאית. היא נשלחת על ידי משפחתה לגור עם דודיה בעיר הגדולה. הדודים מתייחסים אליה כאל משרתת, ומתעללים בה. היא אף עוברת אונס. נערות אחרות במצב דומה לשלה נושרות מן הלימודים ומוותרות על עתיד מקצועי, אך טוניה נאבקת להמשיך ללמוד ולהגשים את חלומה.
צאת הסרט.