בשנת 1968 נבחר קוהוט ליושב ראש סניף פראג של המפלגה הצ'כית הקומוניסטית, והיה לאחד הקולות הבולטים בתמיכתם באביב של פראג. בשנת 1969 סולק משורות המפלגה. בשנות השבעים החלו לצנזר את יצירותיו - עובדה שהעמיקה עוד יותר את האיבה שרחש לשלטון.
קוהוט הוא אחד מיוזמי "אמנת 77", שבעקבותיה החלה המשטרה החשאית (StB) לרדוף אותו בגלוי. בשנת 1978 הותר לו לצאת עם אשתו לצורכי עבודה לאוסטריה, ששם היה לו חוזה עם הבורגתיאטר. אולם לא הותר לו לחזור לצ'כוסלובקיה, ואזרחותו נשללה ממנו, כמו גם מאשתו. הוא השתקע באוסטריה, ובשנת 1980 קיבל אזרחות.
מחזאי.
מכיוון שלא הותר לו ולמחזאים דיסידנטים אחרים לעבוד בתיאטרון הרשמי, הוא הקים להקת שחקנים בשם תיאטרון הסלון עם השחקנים פבל לנדובסקי, ולאסטה חראמוסטובה, ולאסטימיל טז'שניאק, ועם בתו, תרזה בוצ'קובה, על מנת להציג בחשאי עיבוד למחזה מקבת' של ויליאם שייקספיר בסלונים של בתי מגורים בפראג. המחזה "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) של המחזאי היהודי ממוצא צ'כי, טום סטופארד, קיבל השראה ממאורעות אלו.
המחזה הידוע ביותר של קוהוט הוא הדרמה "רוצח מסכן", שהוצג בברודוויי ב-1976. המחזה מבוסס על סיפור קצר בשם "מחשבה" מאת הסופר והמחזאי הרוסי לאוניד אנדרייב .
קוהוט בעברית.
בעברית ראו אור ספריו "רעיונותיה של קלרה הקדושה" (Nápady svaté Kláry), שאף עובד לסרט "קלרה הקדושה" על ידי הבמאי ארי פולמן; ו"ספר לבן" (Bilá kniha). שניהם תורגמו על ידי דב קווסטלר.
חייו הפרטיים.
כיום חי קוהוט בווינה, ומבקר בפראג לעיתים קרובות. אשתו השלישית (מאז 1965) היא ילנה מאשינובה - סופרת תסריטאית שאף שיתפה פעולה עם קוהוט בכתיבת תסריטים. עם אשתו השנייה, אנה, הביא לעולם שלושה ילדים, ביניהם הסופרת תרזה בואוצ'קובה. נטען כי עם אשתו הראשונה, אלנה וְרונובה, התחתן על פי בקשתו ביום הולדתו של סטלין.
פטר אבן
פטר אֶבֶּן (בצ'כית: Petr Eben; 22 בינואר 1929 - 24 באוקטובר 2007) היה מלחין צ'כי, ממוצא יהודי, מן הבולטים בארצו.
חייו.
אבן נולד בזאמברק שבצפון-מזרח בוהמיה וחי בנעוריו בצ'סקי קרומלוב שבדרומה. שם למד פסנתר ובהמשך צ'לו ועוגב. שנות הכיבוש הגרמני ומלחמת העולם השנייה היו קשות לו במיוחד. אף כי גדל כקתולי, אביו היה יהודי וב-1943 גורש אבן מבית הספר ונשלח בצו הנאצים למחנה הריכוז בוכנוואלד עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה התקבל לאקדמיה למוזיקה של פראג, שם למד פסנתר אצל פרנטישק ראוך והלחנה אצל פבל בוז'קובץ'.
בשנת 1955 התמנה לסגל המחלקה לתולדות המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. בשנים 79–1978 כיהן כפרופסור להלחנה בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה. בשנת 1990 היה לפרופסור להלחנה באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג ולנשיא פסטיבל האביב של פראג. הוא עשה לו שם באלתוריו על הפסנתר והעוגב, אבל הלחנה נשארה תחום העניין העיקרי שלו.
יצירותיו.
אבן היה מלחין פורה, שחיבר מוזיקה בסוגות שונות. בין ההזמנות החשובות ביותר שקיבל היו האורטוריה "אפולוגיה סוקרטוס", הבלט "קללה וברכה" (Kletby a dobroreceni), שנכתבה בשביל פסטיבל הולנד 1983, היצירות התזמורתיות "שעות הלילה" (Noční hodiny), ו"הנוקטורן של פראג" (Pražské nokturno), בשביל הפילהרמונית של וינה, הקונצ'רטו מס' 2 לעוגב לחנוכת העוגב החדש של רדיו וינה, המיסה "מיסה קום פופולו" לפסטיבל אביניון, האורטוריה "סמל קדוש" (Posvátná znamení) בשביל הקתדרלה של זלצבורג והאופרה הכנסייתית "ירמיהו". עוד כתב מוזיקה לעוגב וכמה שירי ילדים.
לקריאה נוספת.
K. Vondrovicova, Petr Eben, Prague 1993
וילהלם ליסט
זיגמונד וילהלם ליסט (בגרמנית: Siegmund Wilhelm List; 14 במאי 1880 - 17 באוגוסט 1971) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ליסט נולד באוברקירכברג ליד אולם במדינת וירטמברג שבגרמניה ב-14 במאי 1880. הוא התגייס לצבא הבווארי ב-1898 כצוער לגדוד ההנדסה הבווארי ה-1. ב-1900 קיבל דרגת לויטננט והצטרף לגדוד ההנדסה ה-3. וב-1913 הוצב כקצין מטה ברגימנט הרגלים הבווארי ה-1 בדרגת האופטמן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא כקצין מטה בקורפוס הבווארי ה-2, ובחורף 1915 חלה ונאלץ לעבור ניתוח. לאחר החלמתו שירת כקצין מטה בפלגת הארמייה שטרנץ ובדיוויזיית המילואים הבווארית ה-8, וב-1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואת אות הפציעה בשחור.
לאחר המלחמה נשאר ליסט ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, וביצע בעיקר משימות מינהלה. בשנת 1927 קודם לדרגת אוברסט, ובשנת 1930 לגנרל-מיור. בשנת 1932 מונה לגנרל-לויטננט, ובשנת 1933 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4. בשנת 1935 מונה למפקד הקורפוס ה-4 והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1938 לאחר האנשלוס - סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, היה ליסט האחראי על מיזוג יחידות הצבא האוסטרי, הבונדסהר לתוך הוורמאכט, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
מלחמת העולם השנייה.
המערכה הפולנית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד ליסט על הארמייה ה-14 במהלך הפלישה לפולין. לארמייה של ליסט ניתנה המשימה ליצור את זרוע המלקחיים הדרומית שנעה בדרום פולין על מנת להיפגש עם הקורפוס ה-19 עליו פיקד היינץ גודריאן דרומית לברסט ליטובסק ובכך להשלים את כיתור הצבא הפולני באזור ורשה. הצבאות נפגשו ב-17 בספטמבר 1939, ובכך סיימו את המהלך שניצח, למעשה, את המערכה הפולנית. לאחר סיום הקרבות נותר ליסט כמפקד כוחות הכיבוש הגרמנים בפולין. על שירותו בפולין הוענק לו צלב הברזל דרגה ראשונה ודרגה שנייה, וכן צלב האבירים של צלב הברזל.
המערכה הצרפתית.
בשנת 1940 הוצב לפקד על הארמייה ה-12 במהלך המערכה על צרפת. הארמייה הייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום בפיקודו של גרד פון רונדשטט שביצעה את המבקע הנועז דרך יער הארדנים אל מעבר לנהר המז ולתעלת למאנש. ליסט היה מעורב בוויכוח בין אוואלד פון קלייסט, מפקד "פאנצרגרופא קלייסט", שפעלה באופן עצמאי תחת פיקוד קבוצת הארמיות, שדרש את עצירת ההתקדמות הגרמנית ב-17 במאי, לאחר חציית המאס, ובין היינץ גודריאן, מפקד הקורפוס ה-19, שדרש את המשך ההתקדמות מערבה. ליסט הוא שהגה את הרעיון כי לגודריאן יותר "סיור אלים", ביטוי אותו פירש גודריאן כהיתר גורף להמשיך את ההסתערות מערבה, ולהשלים את כיתור הצבאות הצרפתים והבריטים על אדמת בלגיה. לאחר סיום הקרבות הועלה ליסט לדרגת גנרל-פלדמרשל.
המערכה הבלקנית.
לאחר סיום המערכה הצרפתית החל ליסט להכין את צבאותיו לקראת מבצע ברברוסה, אך הסיבוכים הפוליטיים שיצרה מלחמת איטליה–יוון, הביאה את היטלר להחלטה על פלישה ליוגוסלביה וליוון. ליסט נשלח בחשאי לדון עם ראשי הצבא הבולגרי והגיע עמם להסכמה שאיפשרה מעבר חופשי של הוורמאכט דרך בולגריה אל יוגוסלביה ויוון. ב-28 בפברואר 1941 נכנס ליסט בראש הארמייה ה-12 לבולגריה, וזו הצטרפה אל ההסכם התלת-צדדי, ואל מדינות הציר. ב-6 באפריל 1941 החלה הפלישה ליוון וליוגוסלביה. הארמייה ה-12 בראשות ליסט, כללה ארבע דיוויזיות משוריינות ו-11 דיוויזיות חי"ר ממוכנות, ונהנתה מעליונות מוחלטת על יריביה, היוגוסלבים, היוונים, וכוח המשלוח הבריטי. בלגרד נכבשה ב-13 באפריל, ואתונה ב-27 באפריל. המבצע הסתיים עם פינוי הכוחות הבריטיים מאדמת יוון ב-28 באפריל.
החזית המזרחית.
בתחילת יולי 1942 קיבל ליסט את הפיקוד על קבוצת ארמיות A, שהתפצלה מקבוצת ארמיות דרום, למטרת ביצוע מתקפת הקיץ הגרמנית, שהקדימה את קרב סטלינגרד. על פי התוכנית היה עליו לכבוש את רוסטוב ולהתקדם אל הקווקז עד באקו, על מנת להשתלט על מקורות הנפט העשירים באזור. במשך חודשיים התקדמו הגרמנים כמעט 650 קילומטרים מרוסטוב, כמעט עד לגרוזני.
עם זאת, בסוף אוגוסט נאלצו הגרמנים לעצור את התקדמותם, במיוחד בשל מחסור בדלק ותחמושת, והתארכות קווי האספקה. התנגדות הצבא האדום אף היא החמירה, ומצבה של הארמייה השישית שלחמה בקרב סטלינגרד חייב הקצאת משאבים רבים, ביניהם את כוחות הלופטוואפה שנועדו לתת חיפוי אווירי להתקדמות קבוצת הארמיות בקווקז.
היטלר זעם על אובדן התנופה, וכאשר ליסט הציע הצבת יחידות בעמדות שמאחורי החזית, על מנת לסייע בהשמדת יחידות סובייטיות שעדיין פעלו בעורף קבוצת הארמיות, פיטר אותו היטלר ב-9 בספטמבר והציב את עצמו בפיקוד ישיר על קבוצת הארמיות. ליסט בילה את יתר המלחמה בביתו, ולא שב לשירות פעיל.
מעצר ומשפט.
עם סיום המלחמה נעצר ליסט. ב-1947 הועמד לדין יחד עם 11 מפיקודיו בפני בית דין צבאי אמריקני, בעוון פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות, במיוחד בשל רציחתם של בני ערובה כפעולת תגמול לפעילות פרטיזנית.
כתב האישום כנגד ליסט ופקודיו כלל ארבעה סעיפים -
ליסט, כיתר העומדים לדין במשפט שכונה "משפט בני הערובה" טען "לא אשם". בין יתר הטענות שהעלה במשפט הייתה גם הטענה כי אך ציית לפקודות הממונים עליו, וביניהם וילהלם קייטל. בית המשפט דחה טענה זו, וקבע כי ליסט היה במעמד בו היה צריך לדעת כי הפקודות שהוא מקבל נוגדות את החוק הבינלאומי, ויכול למנוע יישומן.
ליסט הורשע, ונדון למאסר עולם בפברואר 1948. ב-1952 שוחרר ממאסרו בשל מצב בריאותי רופף. ב-1971 מת, תשע עשרה שנים לאחר שחרורו מן הכלא.
תולדות ביתא ישראל
תולדות ביתא ישראל התאפיינו במלחמות ואיומי שמד, אך גם בתקופות זוהר של פריחה תרבותית.