ספרמורט אטאייביץ' ניאזוב (בטורקמנית: Saparmyrat Ataýewiç Nyýazow; 19 בפברואר 1940 – 21 בדצמבר 2006) היה מדינאי טורקמני, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו.
ניאזוב התייתם בגיל צעיר וגדל בבית יתומים סובייטי. אביו נהרג כשלחם בגרמנים במלחמת העולם השנייה, ומרבית בני משפחתו נספו ברעידת אדמה גדולה שהרסה את העיר אשגבאט בשנת 1948.
הצטרף למפלגה הקומוניסטית ועלה במעמדו עד שלבסוף נהיה לראש המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית (מאוחר יותר נודעה כמפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן). לאחר התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות טורקמניסטן בשנת 1991, הפך ניאזוב לנשיא הראשון של המדינה.
ב-22 באוקטובר 1993 הכריז ניאזוב על עצמו כטורקמנבאשי, כלומר "מנהיג הטורקמנים", בסגנון מוסטפא כמאל אטאטורק, "אב כל הטורקים".
פולחן האישיות סביב דמותו.
ניאזוב נחשב למנהיג דיקטטור ועריץ, ועודד פולחן אישיות סביב דמותו. בהאמינו כי לטורקמניסטן אין זהות לאומית אמיתית ניסה לייסד תרבות וזהות לאומית חדשות שהתרכזו סביב דמותו שלו. הוא שינה את שמה של העיר קראסנובודסק בים הכספי ושל מספר ערים נוספות ל"טורקמנבאשי", כפי שקרא לעצמו, והביא לשינוי שמם של בתי ספר, שדות תעופה, ואפילו מטאוריטים לשמו ולשמם של בני משפחתו הקרובה. פניו הופיעו על כל השטרות וחלק ממטבעות המדינה, המאנאט, ודיוקנאות גדולים של הנשיא נתלו בכל רחבי המדינה, במיוחד בבניינים ציבוריים ושדרות. פסלים שלו ושל משפחתו פזורים בכל רחבי טורקמניסטן. הפסלים כוללים אחד שנמצא במדבר קאראקום, ופסל מצופה זהב בראש הבניין הגבוה ביותר באשגאבאט, קשת הנייטרליות, שמסתובב כך שפניו יהיו תמיד לכיוון השמש. ניאזוב יזם את בנייתו של ארמון אדיר באשגאבאט כדי להנציח את שלטונו.
כמו כן, בשמו של ניאזוב פורסמו מספר ספרים, ובראשם רוחנמה - "מדריך רוחני לעם הטורקמני", ובו "היסטוריה" של העם הטורקמני, בחלקה מיתולוגית ועל פי פרשנות של ניאזוב וסיפורו האישי. לימוד הספר היה לאחד המקצועות העיקריים בכל מוסדות החינוך במדינה, עובדים הוכרחו להשתתף בקורסים על הספר, ואנשי דת במסגדים הונחו להתייחס לספר באותה קדושה כמו שהם מתייחסים לקוראן. הספר תורגם לשפות רבות במימון חברות מסחריות זרות אשר ביצעו עבודות לפיתוח ובנייה במדינה; עניין זה היה נושא סרט התעודה "צלו של הספר הקדוש" ("Shadow of the Holy Book") של הבמאי הפיני ארטו הלונן (Arto Halonen).
כשנשאל אודות פולחן האישיות סביב דמותו ענה ניאזוב: "אישית אני מתנגד להצגת תמונות ופסלים שלי ברחובות - אבל זה מה שהעם רוצה."
ב-21 בדצמבר 2006 נפטר ניאזוב מאי ספיקת לב. לממלא מקומו מונה גוּרְבָּנְגוּלִי מְיָאליכְגוּלִיֶיבִיץ' בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב, ובפברואר 2007 הוא נבחר לנשיא בבחירות כלליות. עם בחירתו שיבח ברדימוחמדוב את קודמו והודיע כי ימשיך את דרכו הפוליטית, אך בפועל החל בצמצום הדרגתי של פולחן האישיות של ניאזוב והחל לפתוח את המדינה כלפי חוץ.
אנטיספטי
ספורה
חד תאי
חד-תאי
אינטגרל מסוים
פונקציה קדומה
גזירה
פונקצייה חסומה
מאיר אמשל רוטשילד
מגדל מים
מגדל מים הוא מכל מים המתנשא לגובה במטרה לייצב את הלחץ במערכת אספקת המים ולצבור מים לצריכה רגילה או למצב חירום. זמינות המים מהמגדל לא תלויה באספקת חשמל. בחלק מהמקומות, כמגדל המים משמשת בריכה הנמצאת בנקודה טופוגרפית גבוהה כך שכל הצרכנים שוכנים מתחתיה, ולכן אין צורך בבניית מגדל.
תיאור.
גובה המגדל מספק את הלחץ ההידרוסטטי עבור מערכת אספקת המים. משאבות פשוטות מתקשות לעמוד בשינויים בזרם המים הדרוש, אך מספיקות כדי למלא את המגדל בקצב קבוע בעת הצורך.
כיום, מדינות רבות מוציאות את מגדל המים ממערכת אספקת המים שלהם ומשתמשות במשאבות מודרניות עם מערכות בקרה אשר יכולות להגיב לשינויים בצריכת המים. מגדלי מים רבים נבנו בתקופת המהפכה התעשייתית, וכיום מתייחסים אל כמה מהם כאל ציוני דרך אדריכליים ואנדרטות ועל כן לא יהרסו. מספר מגדלי מים הופכים להיות בית דירות או דירות גג יוקרתיות.
ישנם הרבה מגדלי מים המקושטים, בין היתר, בעבודת לבנים מפוארת או סורגים המכוסים בקיסוס. כמו כן, יש ערים המציירות את שם העיר בפסגת המגדל כעזר לטייסים מתחילים.
שימושים נוספים.
ישנם מגדלי מים המשמשים נקודת תצפית. ישנם אפילו מגדלי מים עם מסעדות בקומות העליונות. נפוץ גם להשתמש במגדלי מים כמתקן לאמצעי תקשורת כמו שידורי רדיו או אנטנה.
מגדלי מים בישראל.
בישראל, קיימים מגדלי מים ברבים מן היישובים, קיבוצים, מושבים, מושבות וערים, והם הפכו לנקודות ציון ביישובים אלה. במספר ערים ומועצות מקומיות נראה מגדל המים בסמל העיר בהן: ירושלים, נהריה, יהוד-מונוסון, לוד, רעננה, הרצליה, רמת השרון, מגדיאל וכפר הדר (כיום חלק מהוד השרון), נתיבות, חדרה, גני תקווה, קלמניה, טירת צבי, גבעת שמואל, בני ברק, קריית מוצקין, קריית ביאליק, גבעתיים, עומר, פרדסיה, גבעת חיים איחוד,מעלות תרשיחא, מצפה רמון, כפר יהושע, מגדל העמק וירוחם.
ב-2010 התקיימה תחרות עיצוב וייעוד מחדש למגדלי המים בישראל, בשם "מבטים חדשים" ביוזמת האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל והמועצה לשימור אתרים ובשיתוף גופים נוספים. במסגרת התחרות תועדו קרוב ל-40 מגדלים מרחבי הארץ והועלו הצעות של אדריכלים לשימוש מחדש במגדלים לטובת הקהילה. בדצמבר 2010 נפתחה תערוכת הזוכים בנמל יפו, בשילוב צילומים היסטוריים של רודי ויסנשטין וכרזות היסטוריות, לאחר מכן התערוכה נדדה לקריית טבעון, שם הוצגה בתוך מגדל המים של היישוב אשר הוסב לגלריית תצוגה לאחר שיצא משימוש.
אוניברסיטת קמברידג'
אנדרטת חללי הספארי
אנדרטת חללי הספארי היא אנדרטה לזכר חללי צה"ל שנהרגו באסון הספארי, מפיצוץ מכונית תופת כנגד רכב מסוג ספארי בלבנון. האנדרטה נמצאת במטולה, בכניסה לגן הלאומי.
ב-10 במרץ 1985 בשעות הצהרים, הופעלה מכונית תופת כנגד משאית "ספארי" שהובילה את חיילי סדנת "נבטיה" (מהיחש"מ המערבי בלבנון) שחזרו מחופשה. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 12 חיילים ונפצעו 14.
האנדרטה מסמלת את הקשר, האחווה והמשפחתיות בין החיילים שהיו אחד המאפיינים העיקריים בסדנה. קשר הדוק זה בא לידי ביטוי בשרשרת שבאנדרטה המחברת את שמות החיילים אל סמל היחידה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ישראל גודוביץ, במקום שניתן על ידי המועצה המקומית מטולה ורשות שמורות הטבע. העמדת הסלע התבצעה על ידי מחצבות כפר גלעדי, עבודות המתכת נעשו במרכז שיקום ואחזקה חיפה, וגימור העבודה נעשה על ידי סדנת קריית שמונה.
אוניברסיטת סורבון
ילצין
אנדרטת חללי הספרי
סן חוזה (קליפורניה)
סן חוזה (באנגלית: San Jose, מבוטא סן הוזה, או באופן רשמי City of San José) היא העיר השלישית בגודלה במדינת קליפורניה (אחרי לוס אנג'לס וסן דייגו), והעשירית בגודלה בארצות הברית. העיר היא בירת מחוז סנטה קלרה, וכן העיר הגדולה ביותר בו. סן חוזה שוכנת מדרום-מזרח לסן פרנסיסקו, בקצהו הדרומי של מפרץ סן פרנסיסקו ולמעשה מהווה את גבולו הדרומי של עמק הסיליקון המשתרע בין שתיהן.
לפני הגעת הספרדים, יושב האזור סביב סן חוזה בידי אינדיאנים משבטי האוהלוני. סן חוזה נוסדה ב-29 בנובמבר 1777 כסן חוזה דה גואדלופה (San José de Guadalupe), והיא הייתה העיר האזרחית הראשונה של המושבה הספרדית באלטה קליפורניה. בעיר הייתה קהילה חקלאית והיא שימשה כעזר למתקני הצבא הספרדי שהיו בסן פרנסיסקו ובמונטריי. עם סיפוח האזור בידי ארצות הברית במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו והצטרפותה של קליפורניה לאיחוד בשנת 1850, הייתה סן חוזה לעיר הבירה הראשונה של המדינה, אך לתקופה קצרה של כשנתיים.
באמצע המאה ה-20, לאחר יותר מ-150 שנים כקהילה חקלאית קטנה, הכיל אזור סן חוזה כמה מן הקרקעות הלא מפותחות האחרונות באזור מפרץ סן פרנסיסקו. בשלב הזה האזור החל בגידול מהיר באוכלוסייה, שברובו נבע מחיילים משוחררים שחזרו ממלחמת העולם השנייה. העיר צמחה בשנות ה-50 ובה-60 על ידי סיפוח שטחים ושכונות נוספים. הגידול המהיר בטכנולוגיה, ובתעשיית המיקרואלקטרוניקה בפרט, האיץ את הפיכתה של העיר למטרופולין עירוני.
מיקומה של העיר בתוך תעשיית ההיי-טק המקומית בשנות ה-90, הקנה לה את הכינוי "עיר הבירה של עמק הסיליקון". כיום נחשבת סן חוזה לעיר עולם. היא נחשבת לאחת מן הערים הבטוחות ביותר מבין הערים הגדולות בארצות הברית.
היסטוריה.
טרם ההתיישבות האירופאית, יושב האזור על ידי מספר קבוצות של אינדיאנים מאומת האוהלונה. אף שכל קליפורניה הייתה לכאורה בשלטון הכתר הספרדי, לא הייתה נוכחות ספרדית או אירופאית באזור עד סוף המאה ה-18. בשליחות הכתר הספרדי נשלחה לאזור משלחת פורטולה בראשות גספר די פורטולה (Gaspar de Portolá) ב-1769–1770 ומשלחת בראשות חואן באוטיסטה דה אנזה (Juan Bautista de Anza) ב-1775–1776 שהובילו לנוכחות האירופאית המתמשכת הראשונה. במסגרת הפעילויות המיסיונריות בהנהגת הנזיר פרנציסקני חוניפרו סרה (Junípero Serra), הוקם מיסיון בסנטה קלרה הסמוכה. המשנה למלך ספרד החדשה (כלומר מושל מקסיקו) אנטוניו מריה דה בוקרלי אי אורסואה הורה לחוסה חואקין מורגה להקים יישוב אזרחי במקום. העיר נוסדה באופן רשמי ב-29 בנובמבר 1777 בשם פואבלו (כפר או עיירה קטנה בספרדית) דה סן חוסה דה גואדלופה (לזכרו של יוסף הקדוש), במטרה לבסס שם קהילה חקלאית. היא הייתה העיר האזרחית הראשונה של המושבה הספרדית באלטה קליפורניה.