1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. פג3 רב4 4. רג4 פו6 5. 0-0 ד6 6. פד5 רז4 7. ג3 רג5 8. ד3 פה7 9. פ:ה5 ר:ד1 10. פ:ו6+ ז:ו6 11. ר:ו7+ מו8 12. רח6 מט.
לקריאה נוספת.
ספר אודות פולוק:
פארק גראמרסי
פארק גראמרסי (באנגלית: Gramercy Park) הוא גן ציבורי פרטי ומגודר ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפארק הוא אחד משני הפארקים הפרטיים האחרונים שנותרו בעיר ניו יורק (השני מביניהם הם גני סאניסייד שברובע קווינס).
הפארק ממוקם בין רחוב 20 מזרח לרחוב 21 מזרח, ובין השדרה השלישית לשדרה הרביעית. הפארק מהווה את קצה הדרומי של שדרת לקסינגטון.
היסטוריה.
בטרם נבנה הפארק, הייתה באתר בו הוא נמצא ביצה. אזור הביצה והחוות, שהיו בסמוך לו, נרכשו על ידי סמיואל ב. ראגלס מג'יימס דוויין במטרה להקים במקום שכונה יוקרתית. ראגלס תכנן במרכז השכונה פארק פרטי לתושביה, והקים שדרות גישה לשכונה מצפון (שדרת לקסינגטון) ומדרום (רחוב אירווינג). מקור שמה של השכונה מהולנדית: krom mesje - "הסכין הקטנה העקומה" על שם פלג שעבר בסמוך (באתר בו עובר כיום רחוב 21 מזרח). ראגלס ייבש את הביצות, ותכנן שכונה בסגנון אירופאי, ובה 66 בתי דירות יוקרתיים, שרק לדייריהם הותרה גישה לפארק.
השכונה הפכה לשכונה אריסטוקרטית יוקרתית, והתגוררו בה אמנים רבים בהם הרמן מלוויל, אוסקר ויילד, מרי מקארתי והמפרי בוגרט.
במרכז הפארק ניצב פסלו של אדווין בות' - שחקן תיאטרון ידוע באותה עת אשר אף הוא התגורר (אחיו של ג'ון וילקס בות', רוצחו של נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן). בות' התגורר בבית מספר 16 בכיכר.
בצדו הצפוני של הפארק נבנה לימים מלון פארק גראמסי.
בשנת 1966, הוכרז הפארק כאתר שימור היסטורי. הפארק עדיין מהווה פארק פרטי, תושבי השכונה צריכים לשלם "דמי מפתח" על מנת לקבל מפתחות לפארק. הפארק נפתח לציבור רק בערב חג המולד.
אזכורים תרבותיים.
הפארק מוזכר בסרט "נוטינג היל" בהשתתפות ג'וליה רוברטס ויו גרנט, בו רוברטס מגלמת שחקנית המשתתפת בסרט שנקרא "גראמרסי פארק".
להקת הרוק הגותי "Deadsy" הוציאה בשנת 2002 שיר המתייחס לפארק.
מריאנו בוגליאסינו
מריאנו אדריאן בוגליאסינו (בספרדית: Mariano Adrian Bogliacino; נולד ב-2 ביוני 1980 בקולוניה, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בקבוצת פלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.
ביוגרפיה.
בוגליאסינו החל לשחק בפלאזה קולוניה בשנת 2000 והיה שותף בעליית הקבוצה לליגה הראשונה. ב-2003 עבר לקבוצת פניארול, אשר במדיה שיחק עונה אחת והופיע ב-8 משחקים. באותה שנה הצטרף בוגליאסינו לקבוצת לאס פאלמס מהליגה השנייה בספרד.
בשנת 2004 עבר לשחק באיטליה, תחילה בסמבנדטזה וב-2005 הצטרף לנאפולי ביחד עם ניקולאס אמודיו, קשא אורוגוואי שאיתו שיחק ב"סמבנדטזה". שם התפרסם והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. הקבוצה הצליחה לעלות תוך שנתיים מהליגה השלישית לסרייה א'. בוגליאסינו משחק לרוב באגף השמאלי ולעיתים כקשר אחורי או כחלוץ שני.
בעונת 2010/2011 הושאל לקייבו. בשנת 2011 חתם בבארי.
גראמרסי פארק
גרמרסי פארק
פארק גרמרסי
יו גראנט
חטא על סף ביתך
חטא על סף ביתך (במקור: The Seven Year Itch, מאנגלית: הגירוד בן שבע השנים) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1955. הסרט מבוסס באופן חלקי על מחזהו של ג'ורג' אקסלרוד שהוצג לראשונה בתיאטרון פולטון ב-20 בנובמבר 1952.
סרט הקולנוע הופק על ידי פוקס המאה ה-20 ובוים על ידי בילי ויילדר. בסרט השתתפו מרילין מונרו וטום יוול. הסרט זכה להצלחה רבה והפך לסרט פולחן. הסצנה בה מתעופפת שמלתה של מרילין מונרו בשל משב רוח של הרכבת התחתית של ניו יורק הפכה לאחד מסמלי הקולנוע האמריקאי והתרבות האמריקאית.
שחקנים.
מרילין מונרו מגלמת את "הנערה" - דוגמנית ושחקנית בת 22 המופיעה בפרסומות למשחת שיניים, ואשר שמה אינו מוזכר במשך כל הסרט. טום יוול מגלם את דמותו של ריצ'רד שרמן - מוציא לאור של ספרים בכריכה דקה הגר בסמוך לנערה, ואוולין קייס מגלמת את הלן שרמן, רעייתו של ריצ'רד.
תקציר עלילה.
ריצ'רד שרמן פוגש דוגמנית צעירה השוכרת את הדירה מעליו בבית דירות במנהטן. באותה עת שוהה אשתו במיין כדי לנוח מחום הקיץ. ריצ'רד, העוסק בפרסום רומנים בכריכה רכה, קורא ספר על רומן מחוץ לנישואין של גבר נשוי לאחר שבע שנות נישואין. ריצ'רד מזמין את הנערה לדירתו, ובדמיונו הוא מדמה שאשתו מנהלת רומן עם שכנם במדינת מיין - טום מקנזי. ריצ'רד רוצה לקיים רומן עם הנערה, אולם חושש שאשתו תגלה את הרומן ואף תירה בו למוות, ומדמיין סצנות אלה.
צילומי הסרט.
הסרט צולם בין ה-1 בספטמבר 1954 וה-4 בנובמבר 1954, והיה הסרט היחיד של וילדר שהופץ על ידי פוקס המאה ה-20.
הסרט שונה מאוד מהמחזה - חלקים רבים מהמחזה הוסרו מאחר שלא תאמו את כללי המוסר של תעשיית הסרטים בהוליווד באותה עת. בעוד שבמחזה מתקיים רומן בין שרמן והנערה, בסרט מדובר בפנטזיה שאינה מתרחשת במציאות.
הסצנה המפורסמת בסרט הייתה הסצנה בה מרילין מונרו עומדת מעל פתח אוורור של הרכבת התחתית של ניו יורק, והרוח מהרכבת החולפת מעיפה את שמלתה. הסצנה צולמה ב-15 בספטמבר 1954 במפגש השדרה עם רחוב 52 אולם לא ניתן היה להשתמש בה בסרט בשל רעשי הדיבור של אלפי הצופים שעמדו סביב, ובהם אף בעלה לשעבר של מרילין מונרו, שחקן הבייסבול ג'ו דימאג'יו, והסצנה בה נעשה לבסוף שימוש בסרט צולמה באולפן. בסצנה המקורית התרוממה השמלה כך שראו את ירכיה של מונרו. סצנה זו צונזרה מהסרט (ובסצנה בסרט השמלה מתרוממת הרבה פחות), אולם תצלומי הסצנה שימשו לפרסם את הסרט.
בשנת 1983 תוכנן צילום מחודש של הסרט בכיכובו של אל פצ'ינו, אולם פצ'ינו סירב לתפקיד מאחר שהשתתף באותה עת בצילומי הסרט "פני צלקת", ומסיבה זו לא נעשתה גרסה מחודשת של הסרט.
פרסים.
מכון הסרטים האמריקאי קבע כי הסרט הוא במקום 51 מבין 100 הקומדיות הטובות ביותר שצולמו במאה ה-20. השחקן טום יוול זכה בפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר, על משחקו בסרט. הבמאי בילי ויילדר היה מועמד לפרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור בימוי הסרט, אך הפסיד לדלברט מאן שזכה בפרס על בימוי "מרטי".
איינר הרצספרונג
קרב פילזן (1618)
קרב פילזן או המצור על פילזן היה מצור שהטילו הפרוטסטנטים הבוהמים (בראשות ארנסט פון מנספלד) ונחשב לקרב המשמעותי הראשון במסגרת מלחמת שלושים השנים. ניצחון הפרוטסטנטים וכיבוש העיר הוביל למרד הבוהמי.
הרקע לקרב.
ב-23 במאי 1618 התמרדו האצילים הפרוטסטנטים בבוהמיה נגד שלטונו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסילקו את המושלים הקתולים של בוהמיה. מועצת השלטון החדשה שהוקמה על ידי האצילים ובעלי הקרקע הפרוטסטנטים הפקידה בידי פון מנספלד את הפיקוד הצבאי, בעוד האצולה הקתולית ואנשי הכמורה החלו לצאת מהמדינה ולעשות דרכם לעיר פלזן. לסברת הפליטים, בפילסן ניתן היה באפשרותם להיערך למצור ממושך במקרה קרב, על אף המחסור של כוחותיהם בכח אדם ובאבק שרפה. פון מנספלד החל בתכנון כיבושה של פלזן בטרם יקבלו יושביה תגבור וסיוע.
המצור.
צבאו של פון מנספלד הגיע לשערי העיר ב-19 בספטמבר, בעוד יושביה חסמו שתיים מכניסות העיר ועיבו את מערך השמירה על שער הכניסה השלישי. בהערכתו את חולשת התושבים החליט מנספלד לערוך מצור על העיר ולהכריעם באמצעות רעב. ב-2 באוקטובר הגיע כח מסייע לכיבוש העיר, אך מיעוט הארטילריה לא השפיע באופן מהותי על התקדמות הכיבוש. המצור נמשך, במהלכו אזלו מאגרי המזון והנשק של פילסן ובאר המים של העיר נהרסה מהתקפות הפרוטסטנטים. ב-21 בנובמבר הצליחו הפרוטסטנטים לחדור את חומות העיר ופלשו לתוכה. הקרב בין הצדדים נמשך שעות ספורות עד להכרעתם של המגינים.
תוצאות.
לאחר כיבוש העיר דרש מנספלד כספי פיצויים על תקופת הלחימה ועל כך שכוחותיו חסו על העיר, אך זמן קצר לאחר מכן יצאו כוחות האימפריה הרומית הקדושה לכיוון פלזן. באותה עת נבחר פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ למלך בוהמיה ובהכירו את עליונותה הצבאית של האימפריה הרומית הוא הורה להיערך למתקפות על כוחותיה בטרם הם יגיעו לשטח בוהמיה ויקבצו את כוחותיהם.
פרידריך החמישי ננטש על ידי מרבית בעלי בריתו. חלק ניכר מחייליו ערקו במהלך הזמן ליערות שבין פלזן ופראג והפסדו המהותי הראשון אירע בקרב ההר הלבן (1620).
שפיק עדס
שפיק עדס (בערבית: شفيق عدس; 1900 – 23 בספטמבר 1948) היה יהודי עיראקי, איש עסקים אמיד ומקורב לשלטונות ואיש ציבור, שהוצא להורג בתלייה באשמת מכירת נשק למדינת ישראל ותמיכה במפלגה הקומוניסטית העיראקית.
רקע.
עדס נולד כבן למשפחה עשירה מהעיר חלב שבסוריה, שבניה היגרו משם והקימו עסקים בבגדאד, קהיר וביירות. שפיק ואחיו אברהם פתחו בבגדאד עסק למכירת חלקי מכונות בשם "עדס ושותפיו". העסק גדל ושפיק קיבל לידיו את הקמתה וניהולה של סוכנות חברת המכוניות "פורד" בעיראק. הצלחתו הביאה לו עושר רב ורכושו נאמד בלמעלה מחמישה מיליון לי"ש. משרדו הראשי היה בבגדאד, אבל עדס השתקע בעיר בצרה, בה הקים את סניפו הגדול. לעדס היו קשרים חברתיים ועסקיים עם בני המעמד הגבוה, שרי ממשלה ואף עם העוצר עבד אל-אילה.
ההתנערות.
בעקבות ההכרזה על חתימת הסכם פורטסמות' בין ממשלת עיראק לבין בריטניה ב-15 בינואר 1948 החלה תקופה של הפגנות המוניות סוערות בעיראק שנקראה "אל-ות'בה" (בערבית: الوثبة, "ההתנערות"). בהפגנות נגד ההסכם נהרגו מאות, בהם יהודים. במפלגה הקומוניסטית, שהייתה ממובילות המאבק, היו חברים יהודים רבים, בעיקר בבגדאד. הבולטים שבהם, יהודה אברהם צדיק וששון שלמה דלאל, הוצאו להורג בתלייה בשנת 1949.
הרעת מצבם של יהודי עיראק בעקבות האירועים בארץ ישראל.