מתחם זה (Il Sacro Monte della Beata Vergine del Soccorso, Ossuccio) שוכן בצד המערבי של אגם קומו בלומברדיה, במרחק 25 קילומטרים מהעיר קומו. המתחם נבנה על מדרון בגובה 400 מטרים מעל גובה פני הים, והוא ניצב מול האי קומאקינה. המתחם מבודד לחלוטין ומוקף על ידי שדות, מטעי זיתים, ויערות. המתחם כולל 14 קפלות, שנבנו בסגנון הבארוק בין 1635 ל-1710, בנוסף לצמחייה המהווה חלק חשוב בנוף המתחם. הקפלות נבנו לאורך שביל המגיע עד לפסגת ההר, שם שוכן בית תפילה שנבנה ב-1537 ומסמל את סוף שרשרת הרוסריום.
הר הקודש של השילוש הקדוש בגיפה.
הר השילוש הקדוש שוכן בקומונת גיפה (Il Sacro Monte della Santa Trinità, Ghiffa), וניתן להשקיף ממנו על אגם מאג'ורה. בין שלהי המאה ה-16 לאמצע המאה ה-17 הוכנה תוכנית להקמתו של מתחם מסביב לבית תפילה עתיק המוקדש לשילוש הקדוש הנמצא על מורדות גבעה מיוערת, ובשלב הראשון הוקמו שלוש קפלות. קפלת הבתולה המבורכת מרים הייתה הראשונה שהוקמה ב-1647. הפורטיקו של ויה קרוקיס נבנה במאה ה-17, והוא מסמל את המעבר מתיאורים בסגנון הקונטרה רפורמציה לתיאורים של הפסיון של ישו. לא ברור מי היו האנשים שהקימו את הקפלות. מספר עולי הרגל שהגיעו לאזור היה גדול באופן יחסי, וכתוצאה מכך הוחלט להרחיב את המתחם. ההרחבה התרחשה בין 1646 ל-1649. המתחם הנוכחי כולל שש קפלות שבהן מתוארים נושאים תנכיים שונים, ובנוסף להן שלוש קפלות קטנות יותר.
ההר הקדוש "גולגולתא" בדומודוסולה.
מתחם זה (Il Sacro Monte Calvario, Domodossola) נבנה על גבעת מטרלה, וניתן להשקיף ממנו על העיר דומודוסולה. ב-1656 החליטו שני נזירים קפוצ'יניים המשתייכים למסדר הפרנציסקני על הקמת האתר. המתחם שנבנה כלל 12 קפלות המקושטות בפסלים ובפרסקאות, המייצגות תחנות שונות בוויה דולורוזה, ושלוש קפלות המייצגות את ההורדה מהצלב, את כנסיית הקבר ואת תחיית ישו. בסוף השביל שמסביבו נבנו הקפלות ניצב בית תפילה המוקדש לצלב הקדוש, שבנייתו החלה ב-1657. ההכרזה כאתר מורשת עולמית היא חלקית, ובגבולותיה נכללים חמש קפלות, שרידים של טירה מימי הביניים ומוסד צדקה. לאורך השנים נערכו במתחם מספר שינויים, בנייה מחדש ושיקום, כולל פסלי העץ בארבע מהקפלות.
ההר הקדוש בלמונטה, ולפרגה קנבזה.
מתחם זה (Il Sacro Monte di Belmonte, Valperga Canavese) שוכן בקומונת ואלפרגה הסמוכה לטורינו, על גבעת גרניט אדומה. הוגה הרעיון להקמת המתחם היה נזיר מהמאה ה-18 בשם מיכאלאנג'לו דה מונטיליו. דה מונטיליו התגורר במשך מספר שנים בארץ הקודש, וכשחזר לצפון איטליה הוא החליט לשחזר בה אתרים מקראיים, וכתוצאה מכך החליט לבנות מעגל קפלות המסמל את האירועים המרכזיים בפסיון של ישו. המעגל נבנה בסמוך לבית תפילה ששימש כאתר עלייה לרגל במשך שנים רבות. עיצובן של 13 הקפלות דומה, ובנייתן בוצעה ומומנה על ידי הקהילה המקומית. בתקופה שלאחר בנייתן הן היו מקושטות בציורי קודש שהוכנו על ידי אמנים מקומיים, ומאה שנים לאחר בנייתן נוספו לקישוטים פסלי קרמיקה שניתנו על ידי תושבי קסטלמונטה. בשלהי המאה ה-19 הוחלט להגדיל את הכניסה למתחם על מנת להתמודד עם מספר עולי הרגל הגדול.
אהד זמורה
אׂהד זמורה (1933 - 21 בדצמבר 2003) היה מו"ל עברי, מבעלי הוצאת מחברות לספרות וזמורה ביתן מודן, עיתונאי ועורך בעיתון "דבר" במשך כשלושים שנה.
ראשית דרכו.
אהד זמורה נולד לעדה וישראל זמורה, בבית שבו ביקרו תדיר גדולי המשוררים והסופרים של זמנו, עקב עיסוקו של אביו כבעל הוצאת הספרים "מחברות לספרות" והיותו מבקר ספרות חשוב וחבר אישי של סופרים ומשוררים רבים כנתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, יונתן רטוש, בנימין תמוז, פנחס שדה, אהרן אמיר ועוד רבים.
במהלך שירותו הצבאי שירת במערכת העיתון במחנה גדנ"ע ואף היה עורכו הראשי.
מיד לאחר שירותו הצבאי פנה אהד זמורה ללימודי ספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם בשנת 1955 עזב את לימודיו והחל לסייע לאביו בניהול הוצאת "מחברות לספרות" שנקלעה לקשיים כלכליים.
"דבר".
בשנת 1956 הצטרף למערכת עיתון "דבר" כמזכיר והתקדם בתפקידיו עד שבשנת 1964 מונה לעורכו הראשי של המוסף השבועי "דבר השבוע" והפך אותו למגזין מוביל. זמורה קיבץ סביבו חבורת כותבים צעירים (חלקם עיתונאים וחלקם סופרים ומשוררים) כנחום ברנע, דורון רוזנבלום, רות בונדי, מיכאל הנדלזלץ, עלי מוהר, דני קרמן, יאיר גרבוז ויהונתן גפן ואחרים, אשר הפכו את "דבר השבוע" למוסף השבת האיכותי ביותר בעיתונות העברית. בנוסף שכנע סופרים בולטים כעמוס עוז, יורם קניוק, חיים באר, נסים אלוני, דן צלקה, חנוך ברטוב, ס. יזהר ומשה שמיר לכתוב רשימות וסיפורים במיוחד עבור גליונות החגים והמועדים המרכזיים (ראש השנה, יום כיפור, פסח, יום העצמאות ויום הזיכרון לשואה ולגבורה) של השבועון שהפכו עקב כך לפריטי אספנות).
בשנות השבעים שימש זמורה גם כעורך בפועל של העיתון, עורך חדשות ראשי וסגן ראשון לעורכת חנה זמר.
כמוציא לאור.
במקביל לעבודתו ב"דבר" סייע אהד זמורה בידי אביו בניהול הוצאת "מחברות לספרות". אהד טען כנגד אביו שלא די באהבת ספר ללא גבול אלא שמוציא לאור חייב להתבונן על הוצאה גם כעסק כלכלי שחייב להרוויח כסף.
בשנת 1973 הצטרף לחבריו אשר ביתן ועודד מודן ויחד יצרו את הוצאת זמורה ביתן מודן. ההוצאה שינתה את פני ההוצאה לאור בארץ כיוון שהייתה הוצאה מסחרית שהוציאה לאור קטלוג רחב ביותר של ספרות מקורית ומתורגמת ופנתה לכל הקהלים.
בשנת 1986, שלוש שנים לאחר מות אביו, הגשים אהד זמורה את חלום חייו של אביו ורכש את הוצאת דביר הוותיקה, מייסודו של חיים נחמן ביאליק. באותה שנה פרש אהד זמורה מ"דבר".
בשנת 1996 רכש זמורה את חלקו של אשר ביתן והעביר את ניהול ההוצאה המאוחדת לידי בנו, ערן. ב-1979 הוא נעתר לבקשת ידידו הבמאי אברהם הפנר והופיע בתפקיד קטן בסרטו -"פרשת וינשל".
אחרית ימיו.
לאחר שהעביר אהד זמורה את ניהול ההוצאה לבנו המשיך לכהן כנשיא ההוצאה עד יום מותו. בנוסף לביקורים בהוצאה ועריכה מזדמנת של ספרים בהם היה מעוניין, הקים לו ולבניו ומשפחותיהם נחלה משותפת במושב ניר צבי.
בשנים האחרונות לחייו היה חולה בסרטן הלבלב ממנו נפטר.
אבירמה גולן הספידה אותו במילים:
בעז בנאי
בעז בנאי (נולד ב-18 ביולי 1977) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה.
בנאי הוא בן לדפנה וגברי בנאי, ואחיו של אורי בנאי מצד אביו. בצה"ל שירת בתקליטייה של גלי צה"ל. כמו כן ערך כתבות וקליפים בערוץ הספורט.
באמצע שנת 2007 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "תנופה", שזכה להצלחה יחסית ברדיו, ואחריו את "פריז בחורף". בינואר 2008 יצא אלבום הבכורה של בנאי, "אהבת איש הפח", בהפקת ערן ויץ ורפי פרסקי. לאחר צאת האלבום הוציא בנאי את הסינגל "כל השבוע מרגיש כמו שבת" שזכה להשמעות רבות ברדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים השונים. לאחר מכן הוציא את הסינגל "הופך למים". את רוב שירי האלבום כתב והלחין בנאי לבדו. בעיבודי השירים השתתפו אמנים רבים, ביניהם אביתר בנאי וגבע אלון.
בשנת 2010 הוציא בנאי את הסינגל "מרוב אהבה שותק", גרסת כיסוי לשירו של דודו יוסי בנאי, שהלחין מתי כספי, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון. גרסתו של בעז בנאי זכתה להצלחה בתחנות הרדיו, והגיעה לראש מצעדי הפזמונים השונים.
בנובמבר 2013 יצא אלבומו השני של בנאי, "אין אף אחד בבית". נכללה בו גרסתו לשיר "מרוב אהבה", וכן השיר "יבש", שיצא כסינגל כבר באוקטובר 2012.
ב-19 בספטמבר 2017 הוגש נגדו כתב אישום בגין אלימות כלפי בת זוגו לשעבר. ב-13 במרץ 2019 הורשע בנאי במסגרת הסדר טיעון, לאחר שהודה במיוחס לו.
ג'ניפר אילי
ג'ניפר אילי (באנגלית: Jennifer Ehle, נולדה ב-29 בדצמבר 1969), היא שחקנית אמריקאית-אנגליה, זוכת שני פרסי טוני על תפקידיה במחזות "הדבר האמיתי" ו"חוף אוטופיה"; שניהם פרי יצירתו של טום סטופארד. היא התפרסמה בתפקידה כאליזבת בנט בסדרה "גאווה ודעה קדומה" של ה-BBC המהווה עיבוד לספר באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ביוגרפיה.
ג'ניפר נולדה בווינסטון סיילם שבצפון קרוליינה לשחקנית בריטית בשם רוזמרי האריס ולסופר אמריקאי בשם ג'ון אילי. ג'ניפר הופיעה לראשונה על במה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה", במחזה זה אמה שיחקה את בלאנש דאבווה. היא בילתה את ילדותה בין אנגליה לאמריקה ולמדה ב-18 בתי ספר שונים.
ב-1992 פיטר האוול ליהק אותה לעיבוד לרומן "מדשאת הקמומיל", היא ואמה שיחקו את אותה דמות בגילאים שונים. הסיפור הזה הוא מיני סדרה בארבעה חלקים על חייהם ואהבותיהם של משפחת דודנים מ-1939 עד היום.
הופעתה כאליזבת בנט ב-1995 בעיבוד לטלוויזיה של הבי בי סי לרומן הקלאסי גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן זיכתה אותה בפרס הבאפטא. לאחר מכן היא הופיעה בקולנוע פעם ראשונה בסרט הדרך לגן עדן. היא המשיכה להופיע גם על הבמה וגם בסרטים וזכתה בפרס טוני בשנת 2000. ב-2007 היא זכתה בפרס טוני נוסף על הופעתה ב"חוף האוטופיה".
אילי יצאה עם השחקן טובי סטיבנס ששיחק לצידה במדשאת הקמומיל ועם השחקן קולין פירת', מר דארסי בגאווה ודעה קדומה. היא נשואה לסופר מייקל ראיין ויש להם בן משותף, ג'ורג', ובת טאלולה (Talulah).
משבר הסאב-פריים
סונדרבאנס