הטבועה, ולהציפה. לא היה במקום מבדוק כדי להחזיר את האנייה לכשירות וראש מחלקת הים בנימין תלם הורה לגרור אותה ללב ים להטבעה.
עבודות קבלניות.
מאמצע שנת 1968 עד 1979 ' ביצע ברוקמן עבודות בינוי בהיקף גדול מאוד עבור משרד הביטחון. בשארם א-שייח' לשם כך צורף שותף שלישי, מוטי גולדברג, שעסק בעבודות מהסוג הזה. בין העבודות הגדולות שביצענו היו מזח לאניות בשארם א-שייח', מבני מגורים בבסיס חיל הים, מתקן תקשורת גדול שהגיע בחלקים מארצות הברית והורכב במקום ובריכת מים מבטון בגודל של אלף מ"ק שלאחר אישור הטכניון שיצקו אותה בבטון עם מי ים.
יחידת ההנצלה.
ב־1971 נקרא ברוקמן אל מפקד חיל הים האלוף אברהם בוצר אותו הכיר עוד כשהוקמה
בשייח' מוניס יחידת החבלה בשייח' מוניס. כמפקד חיל הים התרשם בוצר מחילוץ
האניות הטבועות באילת. בוצר הטיל על ברוקמן להקים יחידה מבוססת על מתנדבים במסגרת המילואים, שתפקידה יהיה חילוץ כלי שיט ומטוסים צבאיים הטבועים בים בכל הארץ כולל בזירת ים סוף. השם יחידת . היחידה תוכל לפעול גם להנצלת כלי שיט אזרחיים שיוחלט לחלצם באמצעות צה"ל.
היחידה גם תשמש כיחידת איסוף כלי שיט ימיים, צבאיים או אזרחיים, בזירה הימית. נקבע
שאנשי היחידה יהיו ממערך המילואים של חיל הים, על כל יחידותיו, מתנדבים בלבד.
המקצועות שדובר בהם היו קציני ים בתחום מבצעים, פיקוד ושליטה, רבי חובלים בצי
הסוחר, קציני מכונה עם תעודות של מהנדסים, קצינים עם תעודות בודקים מוסמכים,
צוללים, מכונאים, מסגרים, חשמלאים ובעלי מקצועות אחרים.
היחידה הייתה כפופה ישירות למפקד חיל הים. מיקום היחידה נקבע בבסיס חיפה; אבל הניהול המעשי שלה היה בבית משפחת ברוקמן כשרוחמה ברוקמן קיבלה את ההודעות על הצורך בהפעלת היחידה. הפיצה ישירות לאנשים וכינסה את אנשי היחידה למקום הנדרש. היחידה כללה כ-50 מתנדבים ממילואי חיל הים שכל אחד חתם על הסכמה להתייצבות בתוך יממה מקריאה.
במלחמת יום הכיפורים.
למחרת יום הכיפורים גויס כל צוות היחידה, ונשארו מגויסים 180 יום. כל העת בזירת סיני וים סוף. במהלך המלחמה חילצו את גשר התמסחים ששקע בתעלת סואץ.
חילוץ אחר נעשה בים התיכון את אח"י חנית (סער 3) שעלתה על החוף.
יחד עם כלי השיט של זירת ים סוף הגיעה היחידה לנמל עדבייה שנכבש שעות אחדות קודם לכן בידי גדוד הטנקים 195 . כאן נעשתה עבודת הנצלה והשתלטות על טרפדת מסדרת קומסומולץ (K-123) שהובאו לישראל.
כהערכה להישגי היחידה העלה ב-7 במאי 1974 הרמטכ"ל מרדכי גור את ברוקמן לדרגת סא"ל כמפקד יחידת הנצלה ימית.
בחודש מאי 1991 חגגה יחידת הנצלה ימית את שחרורו של ברוקמן משירות מילואים. במסיבה נכחו כל אנשי היחידה ומפקד חיל הים מיכה רם ומפקדי החיל בעבר בנימין תלם ואברהם בוצר.
עבודות נוספות.
השרפה במתקן הקידוח - במרץ 1974 נקרא ברוקמן אל השדה באבו רודס לעזרה בכיבוי שרפה שפרצה במתקן הקידוח בים F-10 מפגיעת טיל שירה צה"ל בסוף מלחמת יום כיפור. פעולות כיבוי השרפה בוצעו בידי מומחה אמריקני בשם רד האדום שהגיע עם חלק מהצוות שלו, וברוקמן ואנשיו השלימו את הנדרש בכלי השיט במתקני אבו רודס.
ספינת דיג בכנרת - בסוף יוני 1974 פנה חיים ענתר, דייג מטבריה שהיה איש יחידת ההנצלה לברוקמן, וסיפר שאחת הספינות שלהם טבעה במעגן בכנרת. ברוקמן גייס מתנדבים מאנשי היחידה, יצאו למקום וחילצו את הספינה.
בריכה סולרית בשנת 1982 בנתה חברת ברוקמן בריכת אנרגיה סולרית בים המלח. במימון משרד האנרגיה במגמה לקבל חשמל מחום השמש. לברוקמן היו השגות על התכנון בשלב הבניה. לאחר השלמת הבנייה ועוד לפני המסירה ללקוח התרחשה סערה מזרחית תופעה רגילה בים המלח. המתקן נהרס. הרישום המסודר של העבודה כולל ההצעות לשיפור שלא התקבלו סייעו להימנע מתביעה. המתקן סבל מפגמים תכנוניים לא הוקם מחדש.
דוברת חפירה בשנת 1987 קיבל ברוקמן לשפץ את דוברת חפירת הטין בביצת חברת נשר בחיפה. כולל הוצאתה ליבשה ובנייה מחדש.
מתקן מילוי גז של חברת פזגז בחיפה עבר שרפה בשנת 1988 . ברוקמן קיבל את חידוש המתקן כולל הרצת המתקן המחודש למשך שנה.
פירוק מבנה בוער באוגוסט 1988 ארעה שרפה במפעל הקרטון י.מ.א. בקיבוץ עין המפרץ. היה צורך לפרק את המבנה כולו תוך כדי שקרטון ממשיך להישרף בו. המתקן בשטח כשלושה דונם בגובה 30 מטר.
תחנת מלט – הקמת תחנת מלט מס' 9 במתקן חברת נשר בחיפה. מבנה פלדה במשקל 350 טון בגובה 30 מטר. העבודה נעשתה בשתי משמרות והסתיימה תוך 10 חודשים.
צינור דלק – באפריל 1995 בנתה חבר ברוקמן צינור דלק מבתי הזיקוק למפעל נשר מרחק כשלושה ק"מ. המיוחד בעבודה שהצינור היה צריך לחצות את נחל הקישון בוצעה חפירה ולפי עצתו של ברוקמן הושקע כל הקטע החוצה את הנחל במעטפת יציקת ביטון. כך בהשקעה ראשונית נוספת נמנעו תקלות וקורוזיה.
מפעל וישיי באותה שנה 1995 הקיבל ברוקמן את כל מערכות הצנרת בפעל וישיי במגדל העמק. העבודה הסתיימה לשביעות רצון הלקוח.
הגדלת מפעל אלקו בפברואר 1995 נכנס שי ברוקמן לפעילות מלאה בחברה. וניהל את הגדלת מפעל אלקו ברמת השרון.
צינור דלק ימי – בשנת 1997 בנה ברוקמן במפרץ חיפה עבור בתי זיקוק לנפט צינור דלק ימי בקוטר 32 אינץ' באורך 1 ק"מ להעברת דלק ממכליות.
פירוק טקסטיל דימונה - במאי 1998 קיבל ברוקמן את המשימה לפרק את מפעל הטקסטיל שנסגר בדימונה. עבור החברה המצרית שקנתה אותו. נדרשה עבודה זהירה ומדויקת כדי שניתן יהיה להפעיל את המערכות מחדש.
בריאות.
בשנת 1957 קיבל ברוקמן התקף אולקוס קשה. האירוע קרה בדרכו לנגב ונכנס לטיפול בבית חולים אסותא.
ב-5 בנובמבר 1994 עבר ברוקמן ניתוח בברך כולל השתלת פרק.
ב-19 ביולי 2001 עבר ברוקמן אירוע מוחי טופל בבית חולים רוטשילד ובית חולים פלימן. חזר לאיתנו אך פרש מהעסקים והשאיר אותם לבנו שי ברוקמן.
בידור וסיוע לקהילה.
כאשר היה יכול סייע יצחק ברוקמן רבות לחברים שנקלעו למצוקה כספית.
ב־1972 החל ברוקמן בעיסוק חדש ומהנה, הפלגות ביאכטה לאיי יוון. זה נמשך עד
2001 והיה כרוך בהיעדרות של כשלושה שבועות מדי שנה.
משפחה ושארים.
בשנת 1949 הכיר ברוקמן את רוחמה ממשפחת פסלוב מעפולה ששירתה כחיילת בבית חולים צבאי בחיפה ונעשו חברים. ב-4 בדצמבר 1951. נישאו רוחמה ויצחק ברוקמן בחיפה במלון וינדזור במושבה הגרמנית. ברוקמן שנמצא על אנייה בנמל חיפה כשפרצה שביתת הימאים (1951) קיבל אישור מיוחד ממארגני השביתה לצאת לחתונה. לחתונה הגיע אורח כבוד מאיטליה, פיורנצו קפריוטי, המדריך האיטלקי שאימן את יחידת הסירות בתחילת דרכה.
המשפחה עברו לגור ברחוב חורב בחיפה בדירה בבית שנבנה על ידי שמשון ברוקמן.
ב־12 בדצמבר 1954 נולדה לזוג בתם הבכורה אורנה. ב-22 בדצמבר 1956 נולדה בת שנייה מיכל. ב-8 ביולי 1965 נולד שי בן הזקונים. באוגוסט אותה שנה עברה המשפחה לביתם שנבנה בשכונת דניה בחיפה.
אורנה ברוקמן גויסה כמקצוע קשר במפקדת חיל הים ונעשתה פקידה ראשית בשייטת 13 בתקופת גדי שפי. מיכל ברוקמן עברה קורס קצינות שליטה ושירתה כקצינה באוניית האימונים אח"י נגה.
שי ברוקמן גויס לחיל הים במקצוע כוון בספינת טילים. עבר קורס קצינים ואחר תקופה קצרה בשלישות נעשה קצין חבלה בשייטת 13.
בשנת 1995 השתחרר מחיל הים נכנס לעבודה בחברת הבנייה. החל לבצע כמנהל פרויקטים באופן עצמאי ומשנת 2001 נעשה מנהל בפועל.
לקריאה נוספת.
רוחמה ברוקמן וחוה רימון, הילכו שניהם יחדיו בלתי אם נועדו, דפוס כתר, 2006.
אוסקר 2019
שתי ידות (ספר)
לו&quot;ז אונס
לו"ז אונס (באנגלית: Rape schedule) הוא מושג בתאוריה הפמיניסטית המתאר את האופן בו נשים חשות צורך להציב הגבלות או לבצע שינויים באורחות החיים ובהתנהגויות היומיומיות שלהן כתוצאה מפחד מתמיד מתקיפה מינית. השינויים האלו יכולים להיות במודע או שלא במודע.
מקור הרעיון.
המונח הופיע לראשונה בשנת 1998 במאמר של דיאן הרמן, "תרבות אונס". הוא זכה מאוחר יותר לפופולריות מוגברת דרך ספרה של ג'סיקה ולנטי, "Full Frontal
מאז הוזכר הקונספט ונדון על ידי חוקרות פמיניסטיות בכל התחומים והדיסציפלינות, כולל על ידי הקרימינולוגית ג'ודי מילר, עורכת הדין קתרין מקינון, והפילוסופית סוזן גריפין. חוקרות אלו העלו השערות על ההשפעה של לו"ז האונס על חופש האישה, גישה לזכויות, יחסים עם אחרים, וערך עצמי.
רקע כללי.
הקשר סטטיסטי.
ניתוח סטטיסטי המבוסס על דיווח קורבנות יכול לשמש כדי להדגים את השכיחות של תקיפה מינית בארצות הברית. על פי סקר הפשיעה הלאומית לשנת 2015, בממוצע, 321,500 אנשים בגילאי 12 ומעלה נאנסים או מותקפים מדי שנה. בקרב אוכלוסייה זו, נשים נאנסות יותר מאשר גברים: 1 מתוך 6 נשים יחוו אונס או ניסיון לאונס בחייהן, לעומת 1 מתוך 33 גברים. 91% מקורבנות אונס ותקיפה מינית הן נשים.
פריווילגיות.
פריווילגיה היא זכות או יתרון שניתנת לאוכלוסייה מסוימת ושאינה ניתנת לאחרים. במודל סוציולוגי, פריווילגיות חברתיות מהוות קווי מתאר לדרכים שבהן היתרונות המוקנים הם תוצאות של מערכות חברתיות גדולות יותר, ומסמנות אי-שוויון חברתי.
אפשר להבחין בפריווילגיה חברתית דרך עדשות של זהות מגדרית, מעמד, מיניות, גזע, גיל, בריאות (לעומת חולי או נכות), דת, עיסוק, סטטוס אזרחי, היסטוריה קולוניאלית, ועוד.