גלריוס היה בנו המאומץ וחתנו של דיוקלטיאנוס, והוא השתתף יחד עמו בטטררכיה, שיטת שלטון ברומא העתיקה אשר חייבה את השליטים לפרוש לאחר עשרים שנות שלטון פעיל. בדומה לדיוקלטיאנוס, אשר התכונן לקראת פרישתו ובנה את ארמון דיוקלטיאנוס בספליט, כיום בקרואטיה, ערך גם גלריוס תוכניות לבניית ארמון מבוצר בו יעביר את ימיו לאחר סיום תפקידו הציבורי. לאחר שגלריוס הביס את המלך הסאסאני נרסה בשנת 297, הוא התפנה לבניית הארמון, ולשם כך בחר באתר קרוב למקום הולדתו בדאקיה. הוא כינה את האתר על שם אימו רומולה ובמקום נמצאה כתובת אבן הנושאת את השם "פליקס רומולה". את עבודות הבנייה ביצעו אנשי הלגיון החמישי אותו הנהיג גלריוס במלחמתו נגד הפרסים.
עם מותו של קונסטנטיוס כלורוס בשנת 306 היה גלריוס לאיש החזק באימפריה הרומית, ותוכניות האתר שהיה בשלבי הקמה שונו כדי להלום את מעמדו הרם. בין היתר הוקם בדרומו של המתחם מקדש גדול ליופיטר והושם דגש רב על עיטוריו ופארו של המבנה. עוד בנה גלריוס מאוזוליאום בצורת תל לעצמו ולאימו על גבעה ממזרח לאתר.
לאחר מות גלריוס.
לאחר מותו של גלריוס בשנת 311 המשיך הארמון והתקיים, אך הוא איבד את אופיו המלכותי, וחלק מאגפיו הותאמו לשימושים חדשים. אולם הכס הוסב לבזיליקה נוצרית באמצע המאה ה-5, וחלק ממגדלי השמירה הפכו לבתי מלאכה. האתר היה לכפר אך במחצית המאה ה-5 נגרם למקום נזק והוא נשרף, ככל הנראה מידי ההונים. במחצית השנייה של המאה ה-5 ובמהלך המאה ה-6 רומוליאנה נבנתה מחדש, אך לא שבה לזוהרה הקודם. בתקופת הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון נערכו באתר עבודות בנייה מקיפות וחומרי בנייה מהמבנים הישנים שימשו לבניית מבנים חדשים. בין היתר הוקמה במקום בזיליקה חדשה אשר העיבה על הקיימת בגודלה ובזכות הפסיפסים שבה. האתר נזנח בתחילת המאה ה-7 בשל פלישות האווארים והסלאבים, אך בחלקו המזרחי קם יישוב קטן בימי הביניים.
אנודיזציה
מנזר פראפונטוב
מנזר פראפונטוב (רוסית Ферапонтов монастырь) הוא מנזר במחוז וולוגדה ברוסיה, הממוקם כ-120 ק"מ צפונית-מערבית לעיר וולוגדה. המנזר משמש דוגמה מובהקת לאדריכלות הרוסית בימי הביניים ומשלב בין סגנונות אדריכלות מתקופות שונות. בשטח המנזר שוכן מוזיאון הפרסקות של דיוניסיוס, ובשנת 1997 הוא הוכרז בצו נשיאותי כאתר מורשת של עמי הפדרציה הרוסית. החל בשנת 2000 הכלל המנזר גם ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
המנזר הוקם בשנת 1398 על ידי פראפונט הקדוש שפעל ביחד עם קיריל בלאוזרסקי, שהיה גם הוא לקדוש. חשיבות המנזר גדלה בתקופת מרטיניאן הקדוש אשר התמנה בשנת 1447 לראש לאוורת השילוש-סרגייב. במחצית השנייה של המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16 הפך המנזר למרכז הדתי, התרבותי והאידאולוגי של האזור, ונודעה לו גם השפעה פוליטיקית. לצידו של מנזר קירילו-בלאוזרסקי היה מנזר פראפונטוב לאתר דתי אותו פקדו נציגי האצולה הרוסית וצארים, ומקרב נזיריו יצאו מנהיגי הכנסייה הרוסית באותה עת. בנוסף שימש המנזר כמקום גלותם של מתנגדי הממסד הדתי, כמו הפטריארך ניקון.
המנזר נכבש על ידי הפולנים בתחילת המאה ה-17 ולאחר שחרורו הוקמו בו מספר כנסיות חדשות.
עם העברת שרידי גופתו של מרטיניאן הקדוש אל המנזר, חשיבותו גדלה, ובבעלותו היו אדמות רבות בסביבה. מנזר פראפטוב החל שוקע במהלך המאה ה-18 ולבסוף נסגר לחלוטין על ידי הצאר פאבל הראשון בשנת 1798. הוא נפתח שוב כמנזר לנזירות בשנת 1904 ותפקד משך 20 שנים עד שנסגר על ידי הסובייטים בשנת 1924. מאז 1975 משמש המנזר כמוזיאון.
מבנים.
מכלול המנזר הוא דוגמה נדירה של שימור הסגנון האדריכלי של מנזרים בצפון רוסיה, ולשילוב עם הטבע. במנזר שישה מבנים עיקריים:
כנסיית העלייה לשמים בקולומנסקויה
כנסיית העלייה לשמים בקולומנסקויה (רוסית Церковь Вознесения в Коломенском) היא כנסייה הניצבת על גדות נהר מוסקבה דרומית לעיר מוסקבה, בירת רוסיה. האתר שוכן בסמוך לדרך המובילה לעיר קולומנה (Коломна), ומכאן שמו. ב-1994 נבחר האתר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
קולומנסקויה נזכרה לראשונה בשנת 1339 בימיו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה. הכנסייה הוקמה בשנת 1532 על ידי הצאר וסילי השלישי לכבוד הולדת בנו איוואן הרביעי, וזו תוארה אותה עת ככנסייה מיוחדת בשל גובהה, יופייה והתאורה שבה. הכנסייה נחנכה ב-3 בספטמבר 1532 על ידי הבישוף המקומי במעמד משפחת המלוכה וראשי הכנסייה. במאה ה-16 הייתה הכנסייה למעוז מבוצר ובמאה ה-17 נבנתה במקום אחוזה של הצאר אשר נותרה בשימוש המשפחה המלכותית עד מהפכת פברואר ב-1917. החל משנת 1960 שייכת האחוזה לעיר מוסקבה ומהווה חלק של האוקרוג (אזור) הדרומי.
הכנסייה.
הכנסייה בנויה בצורת צלב יווני והיא יוצאת דופן בכך שהיא נעדרת אפסיס. מעל לקומה הראשונה קומת מרפסת אליה מובילים שלושה גרמי מדרגות מקורים בתקרת עץ מדרום, מערב ומצפון. מתחת למרפסת הצפונית והדרומית נבנו חדרים קטנים ובהם עמודים מקושטים בלבנים ובאבן גיר לבנה, ואילו מתחת למרפסת המערבית נמצאת הכניסה הראשית לקומת המרתף של הכנסייה. מגדל הכנסייה נישא לגובה של 62 מטר והוא בנוי בצורת מתומן. המגדל נושא כיפה מתומנת בגובה של 20 מטר הנדמית לאוהל, והכנסייה הייתה אחת הראשונות ברוסיה אשר אימצו מראה זה. "אבן איטלקית" שהוכנסה לשימוש ברוסיה במאה ה-15 משיגה את אפקט הלובן של המבנה. עובים של קירות המבנה המגיע ל-3 עד 4 מטר הביא לכך ששטחה הפנימי של הכנסייה מצומצם באופן יחסי, ודבר זה מעצים את גובהו הפנימי של החלל המגיע ל-41 מטר. האיקונוסטאזיס המקורי של הכנסייה לא שרד והוא הוחלף בתחילת המאה ה-19 בחדש, אך חלקים מהאיקונוסטזיס המקורי שמורים במוזיאון המקומי.
מבנים נוספים.
הכנסייה היא חלק מסקאנסן שנוסד בשנת 1923 ובו מספר מבני עץ מהמאות ה-16 עד ה-18 אשר שהובאו אליו מרחבי רוסיה. בין המבנים הנוספים באתר:
להקת ענבל
מסוע (עיר)
פלאמפינאט
פלאמפינאט (בצרפתית ובאנגלית: Plumpy'nut נודע יותר בשם Plumpy) הוא מזון מבוסס-בוטנים המשמש לטיפול בתת-תזונה, ונהגה בידי אנדרה בריינד, מדען צרפתי, בשנת 1999.
זהו סוג של ממרח בוטנים העשיר בחלבונים ובקלוריות ומופץ בעטיפות נייר הניתנות להעברה לילדים בבתיהם במקום בתחנות הזנה מיוחדות כמקובל בעבר. ניתן אף לאוכלו בלא כל הכנה ובלא כל אמצעים נוספים. טעמו כשל חמאת-בוטנים מתוקה במיוחד. פלאמפינאט הוגדר על ידי ארגון הבריאות העולמי בתור מזון-תרפויטי-מוכן-לשימוש (RUTF).
תיאור.
בעיית תת-התזונה זכתה בימים עברו בדרך-כלל למענה בדמות נוסחאות לאבקות חלב שכונו F-75 ו-F-100. את החלב צריך היה להכין בתנאים היגייניים ובעזרת מים נקיים, ולאחר ההכנה נדרש היה לשמרו בהקפאה על מנת למנוע התקלקלותו. כורח זה הביא לכך שניתן היה לעשות בחלב שימוש לצורכי הזנה אך ורק בתחנות הזנה מיוחדות בעלות סגל רפואי והמצוידות במקררים. עלותו של הפלאמפינאט דומה לזו של אבקות החלב אך הוא קל בהרבה לשינוע סיטונאי ולשימוש, ותופס מקום אחסון קטן יותר.
החידוש הגדול שבפלאמפינאט הוא שהמזון אינו מצריך כל הכנה או תנאי החזקה מיוחדים ועל כן מצמצם במידה ניכרת את ההשקעה הנדרשת בהקמת תחנות-הזנה. קשה מאוד לאכול מן המוצר יותר מדי, אך בד בבד הוא נשמר ראוי למאכל אף לאחר פתיחת האריזה. חיי המדף של הפלאמפינאט עומדים על שנתיים, טרם הפתיחה. מבוגר חסר כל הכשרה דוגמת הורה יכול להאכיל בעזרתו את ילדו הסובל מתת-תזונה.
תכנון המוצר קיבל השראה מממרח נוטלה המפורסם. המצרך מיוצר על ידי נוטריסט, חברה צרפתית המתמחה בייצור תוספי-מזון בעבור ארגוני-רווחה, במפעלה השוכן ליד רואן אשר בצפון צרפת.
מרכיבי הפלאמפינאט הם: חמאת-בוטנים, שמן צמחי, אבקת חלב, אבקת סוכר, ויטמינים ומינרלים, המשולבים כולם בשקית אלומיניום (כל שקית כזו מספקת 500 קילו קלוריות - 2.1 MJ).
שימוש.
הניו יורק טיימס דיווח כי יש לצרוך את הממרח במארזי 500 קילו-קלוריות (2.1 MJ) פעמיים ביום, למשך שניים עד ארבעה שבועות, בשילוב עם Unimix, קמח מועשר בוויטמינים לרקיחת דייסה, וכך תתהפך תת-התזונה במקרים קשים של ילדים הסובלים ממנה. עלותו של טיפול שכזה בפלאמפינאט ויונימיקס מוערכת בכ-20$ לילד.
ארגון הבריאות העולמי הכיר ביעילותו של מצרך זה לטיפול בתת-תזונה. פלאמפינאט יכול להארז באזורים בהם מופקת חמאת-בוטנים, דוגמת מלאווי וניז'ר, על ידי ערבוב הבוטנים וממרח החלב עם תערובת ויטמינים ומינרלים של נוטריסט.
ארגון רופאים ללא גבולות מחלק ערכות של ארבע-עשרה אריזות פלאמפינאט (המיועדות לשימוש שבועי) בעשרים ושניים מרכזי-חלוקה בניז'ר למן מאי 2005, אך ורק לילדים הסובלים מחוסר קיצוני במשקל ובריאים מספיק על מנת לשרוד ללא אשפוז במרכז רפואי.
פרויקט חמאת-בוטנים ערך ניסויי-שדה נרחבים במזון תרפויטי מוכן לשימוש במלאווי בין השנים 2001 ל-2007. הפרויקט מפעיל את המפעל המקומי הראשון להפקת פלאמפינאט ומפיץ מזון תרפויטי זה לילדים מלאווים הסובלים מתת-תזונה ניכרת בלמעלה מ-20 מרכזים לשיקום-תזונתי.
ארגון "תרופות ומזון לילדים" עושה כיום שימוש במזון תרפויטי מוכן לשימוש על בסיס בוטנים על מנת להילחם בתת-תזונה בהאיטי, בה קרוב ל-25 אחוז מהפעוטות סובלים מתת-תזונה. המזון התרפויטי המוכן לשימוש הוא תערובת של חמאת בוטנים, אבקת חלב, סוכר, שמן, ויטמינים ומינרלים, ומחולק במתכונת לא-אשפוזית, ובה האם יכולה לספק לילדה כפות עתירות מזון, שאינו מצריך בישול או הכנה כלשהם, במקביל ליתר עיסוקיה.
נפוליאון והיהודים
נפוליאון היה גורם חשוב באמנציפציה ליהודים באירופה ושחרורם מחוקים ישנים שהגבילו אותם לגטאות יהודיים ושהגבילו את זכויותיהם בתחומי הפולחן, הקניין והעיסוק.