נכון ל-2015 סווטו היא ביתם של שליש (או יותר) מאוכלוסיית יוהנסבורג. ישנן הערכות שונות באשר לגודל אוכלוסייתה, הנעות בין מיליון (אומדן רשמי) ועד כדי 3 מיליון ומעלה. למרות ביטול החוקים המתחמים את אזורי המחיה לפי גזעים, סווטו היא עדיין רובה ככולה שחורה, וסובלת מתת-פיתוח יחסית ליתר חלקי יוהנסבורג. שיעורי הפשע והאבטלה גבוהים בה לאין שיעור מאשר ביתר חלקי העיר. יחד עם זאת, יש בסווטו אזורים אמידים עם חווילות פאר המדמות את אלה של הפרברים הלבנים. שפות רבות מדוברות בסווטו - עדות לערב הרב של בני שבטים שונים שנתקבצו בה - כאשר אנגלית היא השפה העיקרית המקשרת ביניהם.
הממשל הנוכחי משקיע מאמצים ומשאבים רבים בפיתוח חלק זה של העיר. סווטו היא אתר ביקור פופולרי לתיירים ביוהנסבורג המגלים עניין בחיים בדרום אפריקה בצל האפרטהייד. אתרי ביקור ראויים לציון הם מוזיאון מנדלה – הבית בו התגורר המנהיג נלסון מנדלה עם רעייתו ויני מדיקיזלה-מנדלה בטרם נאסר, ואנדרטת הקטור פיטרסון לזכרו של נער בן 13 שנהרג בידי כוחות הביטחון במהומות 1976.
סי אן טאוור
מבוא חמה
מְבוֹא חַמָּה הוא קיבוץ של התק"ם הנמצא בדרום רמת הגולן. מבוא חמה הוא היישוב הדרומי ביותר בגולן, והוא שוכן על רמה בחלקה הדרומי של רמת הגולן. הקיבוץ ממוקם בגובה של כ-350 מטרים מעל פני הים (560 מטרים מעל פני הכנרת), בראש מצוקי און היורדים אל הכנרת ובמרחק של כשני קילומטרים ממנה. כשני ק"מ מדרום מזרח לקיבוץ נמצאת שמורת נחל מיצר וכן ח'רבת עיון, בה שכנה העיירה התלמודית עיון הנזכרת בתלמוד ובכתובת רחוב בתחום סוסיתא.
מבוא חמה הוא היישוב השני שהוקם בגולן לאחר מלחמת ששת הימים. היישוב הוקם על חורבותיו של מוצב סורי בשם עמרת עז א-דין, שממנו ירו הסורים על בתי הקיבוצים האון ועין גב שנמצאים לרגלי המצוק. בינואר 1968 התאספו שמונה חברי קיבוצים שונים בעמק הירדן והחליטו להתיישב במיקומו של המוצב שירה עליהם קודם לכיבושו במלחמת ששת הימים. בתחילה הוקם הקיבוץ בתחנת הרכבת אל חמה הסמוכה לחמת גדר, יחד עם חברי גרעין "רם" של תנועת הצופים העבריים. בשנת 1971 הצטרפו ליישוב גרעיני נוער נוספים מישראל, אוסטרליה ואנגליה. השם מבוא חמה ניתן ליישוב על ידי אמיתי שלם, בנו של המשורר מתתיהו שלם, שהיה ממייסדי הקיבוץ, ומשמעותו היא "מזרח", תוך רמז לשמה של חמת גדר הסמוכה מדרום. באמצע 1972 היו בקיבוץ 15 משפחות עם 23 ילדים, בנוסף לרווקים וקבוצות נוער.
עיקר כלכלת היישוב מתבסס על תעשייה, כאשר בקיבוץ נמצאים שני מפעלים: "מפל" המייצר את ציוד משרדי תחת המותג flic ומפעל קטן יותר בשם אל-חמה העוסק במכשירי מדידה בעיקר לשימוש מדעי. בנוסף לכך קיימת בקיבוץ חקלאות המבוססת בעיקר על גידולי שדה, בקר, מדגה וכרם. הקיבוץ הוא אחד מארבעת היישובים השותפים בבעלות והפעלת כפר הנופש והתיירות חמת גדר. כיום פועלת בו גם גלריית הדפסה וצילום אומנותיים (פסטל).
חדר האוכל שנבנה במבוא חמה, נבנה לאחר מספר שנים גם בקיבוץ גרופית שבערבה בתיקון קל. בגרופית הוסיפו מכונה לשטיפת כלים בעוד שבמבוא חמה התגאו ששוטפים כלים בידיים.
סבון
סבון הוא תערובת דטרגנטים פעילת שטח המיועדת לניקוי הגוף, לכביסה או לניקיון כללי. בדרך כלל סבון נמכר בצורה מוצקה של פיסות מרובעות או מעוגלות או בצורה נוזלית בבקבוקים.
סבונים רבים מיוצרים מתערובת של מלחים נתרניים או אשלגניים של חומצות שומן, הנוצרים בתהליך הנקרא סיבון (בלעז: סַפּוֹנִיפִיקַצְיָה): בתגובה של אסטרים של חומצות שומן (מסורתית, נעשה שימוש בטריגליצרידים) עם בסיסים (כנתרן הידרוקסידי או אשלגן הידרוקסידי), בטמפרטורה של 80-100°C. האסטר עובר הידרוליזה ומתקבלת תערובת של כוהל ומלח חומצת שומן, המהווה סבון גולמי. כאשר בתהליך הייצור מחליפים את חומצת השומן בסולפט (מלח של חומצה גופרתית), התוצר הסופי ידוע בשם אל-סבון.
היסטוריה.
השימוש באפר צמחים יחד עם שומן מהחי לייצור סבון היה ידוע במשך אלפי שנים. בתהליך שריפת האפר נותרים מלחי אשלגן כאשלגן פחמתי. כבר בימי קדם ידעו שכאשר מבשלים שומן בתמיסה של מים ואפר, מתקבלת תמיסה סמיכה, המסוגלת לסלק כתמים. העדויות הקדומות ביותר לסבון הן מבבל, משנת 2800 לפנה"ס.
ייתכן כי במקרא נזכר שימוש בסבון:
(). סבורים כי הפיניקים הם שהפיצו טכניקה זו באירופה במאה השישית לפנה"ס. בספרות התלמודית נזכרו מספר צמחים, ובהם אהל, עדעד ומלחית (מלחית אשלגנית), כצמחי מדבר ומלחה, שלאחר שריפתם נקראו "אשלג".
לפני כאלף שנים היו בדרום אירופה כמה מרכזים חשובים לתעשיית סבון ובהם העיר סאבונה שבאיטליה, ששמה מזכיר את שמו של תוצר זה. עד לפני מאתיים שנה הייתה תעשיית הסבון ביתית בעיקרה, והיה צורך לאסוף כמויות ניכרות של אפר כדי להפיק את הסבון.
ב-1790 גילה הצרפתי ניקולה לבלאן שיטה לייצר סודה לכביסה ממלח בישול רגיל וגרם בכך למהפכה בתעשיית הסבון. מאז נתאפשר לרכז את תעשיית הסבון ולייעלה וכך להוריד את מחיר המוצר.
מקור המילה בעברית חדשה, מצרפתית: savon, מגרמנית: Seife. המילה מצויה גם בתלמוד בכתיב "צפון": מהלטינית: sapo, דרך היוונית: sapon) σαπων). מקור המילה כנראה בגאלית, "חומר שומני לצביעת השׂער", והגיע ללטינית דרך הגרמנית העתיקה.
אופן פעולת הסבון.
הסבון, ככל הדטרגנטים, פועל כך: החלק ההידרופובי ("שונא-מים") של מולקולת הסבון הוא החומצה השומנית, שנקשרת לשומן - שהוא הלכלוך. החלק ההידרופילי ("אוהב-מים") של מולקולת הסבון נמס במים. כך נוצרות מיצלות – גושי שומן עטופים במולקולות סבון, כאשר הקצה ההידרופילי פונה כלפי חוץ וממיס את הגוש במים. כך בעזרת הסבון מתמוסס ונשטף החלק השומני במים.
תהליך הייצור.
בבית החרושת מכינים תמיסה של מים וסודה קאוסטית, ומוסיפים את השמנים או את השומנים.
מבשלים את התערובת זמן ממושך, עד שהחומצות והשומנים מתרכבות עם הבסיס ויוצרות תמיסת סבון. לאחר מכן מוסיפים תמיסה רוויה של מלח בישול, והסבון צף ועולה. מסלקים את מוצרי הלוואי (כגון: גליצרול) ומייבשים את הסבון הגולמי. חומר זה עובר תהליכים נוספים של עידון, ניקוי ותוספות של ריח וצבע, בהתאם למטרה הסופית שלה נועד. לבסוף מעבירים את החומר דרך מכונה הדומה למטחנת בשר גדולה (מכונת שיחול, או אקסטרודר בלועזית), וממנה יוצא מוט ארוך מאוד של סבון הנחתך ונכבש לפיסות שוות בגודלן ובצורתן. כל התהליך, מתחילתו ועד סופו, נעשה במכונות אוטומטיות.
בימינו, משמש לעיתים הסבון לייצור מי סבון, שבעזרתם ניתן להפריח בועות סבון.
בית החרושת המודרני הראשון לייצור סבון בארץ ישראל היה חדיד בבן שמן, שהוקם ב-1906.
בועת סבון.
בועת סבון היא גוף חלול העשוי משכבה דקה מאוד של מי סבון. לרוב, בועות סבון שורדות זמן קצר לפני שהן מתפוצצות, בין אם בעצמן או בגלל מגע עם חפץ אחר. בועות סבון יכולות לשמש כהמחשה פיזיקלית לבעיה מתמטית מורכבת בנושא מינימום שטח פנים.
צורת הפנים הכדורית של הבועה נגרמת גם היא ממתח הפנים. המתח גורם לבועה ליצור כדור, שכן לכדורים יש את שטח הפנים הקטן ביותר עבור נפח נתון. צורת הכדור אמנם מושפעת מהאוויר, אבל בהנחה שהבועה מרחפת כשלעצמה במקום חסר רוח, היא תשמור על צורה קרובה מאוד לכדור, בעיקר בשל משקלה הנמוך.
ארץ ישראל בעת העתיקה
ארץ ישראל בעת העתיקה היא תחום מחקר ענף בתחומי ההיסטוריה, הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה מאז המאה ה-19. בספרות המחקר הרבה, שהשתתפו בכינונה והרחבתה חוקרים מרחבי העולם, הוצעו מספר תיקופים ונושאים עיקריים למחקר.
התקופה הפלאוליתית.
התקופה הפלאוליתית התחתונה.
זמן התחלתה של התקופה הפלאוליתית התחתונה בארץ ישראל מוגדר על פי הממצאים הארכאולוגים המוקדמים ביותר. מפעם לפעם, עם התגלותם של ממצאים קדומים יותר, מוגדר משך התקופה מחדש. התקופה מתחלקת לשלושה שלבים תרבותיים: האשלית הקדומה (החל מלפני 1.5 מיליון שנה או יותר ועד לפני 780 אלף שנה), האשלית המאוחרת (מלפני 780 אלף שנה ועד לפני 400 אלף שנה), והאשלו־יברודית (מלפני 400 אלף שנה ועד לפני 250 אלף שנה).
התרבות האשלית הקדומה.
בתקופה זו התפשט הומו ארקטוס מאפריקה לאסיה ולאירופה, חלקו דרך ארץ ישראל. האתר הארכאולוגי הקדום ביותר המוכר בארץ ישראל, ואחד האתרים הקדומים בעולם מחוץ לאפריקה, הוא עובדיה בעמק הירדן. גילו נע בין 1.55 ובין 1.2 מיליוני שנים ובו נמצאו כלי-אבן רבים מן התרבות האשלית. בשנת 2021 בוצע ניתוח ממוחשב של כלי אבן באתר, שהציע כי יכולות קוגניטיביות של עיצוב ותכנון מראש, האופייניים לסיתות כלי אבן אשליים, הופיעו כבר בתרבות האשלית הקדומה. בשנת 2022 התגלתה באתר, על-ידי חוקרים מאוניברסיטת בר-אילן, הקריה האקדמית אונו, אוניברסיטת טולסה בארה”ב ורשות העתיקות, עצם אדם בת מיליון וחצי שנה - שהיא הממצא הקדום ביותר של אדם קדמון שהתגלה בישראל ובמזרח התיכון. ממצא זה תומך במסקנה כי מיני אדם שונים יצאו מאפריקה בכמה גלי הגירה לאורך תקופה של קרוב ל-2 מיליון שנה.
אתרים נוספים מתקופה זו כוללים את גשר בנות יעקב, המתוארך לגיל של 790 אלף שנה לפני זמננו בשיטות פלאומגנטיות, ובו נמצאו כמה מן העדויות הקדומות בעולם לשימוש באש ובכלי עץ. מוערך כי בני האדם שהותירו את השרידים באתרי עובדיה וגשר בנות יעקב השתייכו למין הומו ארקטוס, אף כי מאובני האדם המעטים והחלקיים מאוד שנמצאו באתרים אלו אינם מספיקים לזיהוי ודאי.
מחצבת עברון היא אתר נוסף של התרבות האשלית הקדומה, הממוקם בחוף הגליל המערבי. קיימים גם אתרים מתחילת התקופה הפלאוליתית התחתונה שאינם שייכים לתרבות האשלית, כמו ביצת רוחמה בצפון הנגב ומקבצי כלים מקיבוץ כפר מנחם. אתרים אלה מזכירים את התרבות האולדובאית באפריקה.