משולם שירת בצבא ממלכת יוגוסלביה במשך שנתיים בחיל התותחנים. ביוני 1941, לאחר הפלישה ליוגוסלביה והכרעת הממלכה, היה הראשון מבני יהדות מקדוניה הצפונית שהצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו ולחם כרובאי ביחידת הפרטיזנים המקדונית הראשונה שהוקמה ונקראה "כח הפרטיזנים של שם דמיאן גרואב". חצי שנה מאוחר יותר הצטרף בנו רוסו ובהמשך אסתר עובדיה וז'מילה קולונומוס. משולם לחם ביוגוסלביה, ביוון ובאלבניה, נגד כוחות בולגריים, גרמניים וכן מול הצ'טניקים. בהמשך, מונה למפקד הגדוד השלישי בחטיבת הפרטיזנים המקדונית החמישית. לאחר מלחמת העולם השנייה מונה למושל הצבאי של ביטולה.
ב-1945 נשלח לאקדמיה הצבאית היוגוסלבית בבלגרד ולאחר תום לימודיו, בנובמבר 1946 מונה לתקופה קצרה למפקד חטיבת הרגלים המקדונית השנייה. בהמשך, מונה לראש מטה הפיקוד ההגנה הלאומית של מחוז פרישטינה. בפרישטינה הכיר את נינה לבית מאנדיל והשניים נישאו. בשנה זו מונה לסגן הנספח הצבאי היוגוסלבי בטורקיה. ב-1950 הוצב בתפקידי מטה בבלגרד ובהמשך בנובי סאד. משולם היה קומוניסט נוקשה וסטליניסט. באותה העת, התחולל עימות בין יוגוסלביה לגוש המזרחי שהועצם בשל עימות אישי בין שליט ברית המועצות יוסיף סטלין לשליט יוגוסלביה טיטו. התקופה שכונתה "תקופת האינפורמבירו" לוותה במתח צבאי בין יוגוסלביה לשכנותיה מהגוש המזרחי ובמתח פוליטי פנים יוגוסלבי שלווה ב"טיהורים" המוניים שביצע יוסיף טיטו במערכת הצבאית והמערכת הפוליטית וכליאת מתנגדי משטר בגולאג גולי אוטוק. מקורביו של משולם העבירו לו ידיעה כי מתכוונים לאסור אותו על רקע עמדתו הפוליטית. הוא נמלט ברכבת ליוון ביחד עם אשתו נינה ובנו הצעיר בן-ציון, ומשם עלה לישראל והצטרף לאחיו יצחק משולם שהתגורר בירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים וניתוק היחסים הדיפלומטיים עם יוגוסלביה, החזיר ויקטור משולם את עיטוריו הצבאיים לאות מחאה נגד המרשל טיטו. ב-1981 שב באישור ממשלת יוגוסלביה לביקור במקדוניה. הוא התקבל על ידי עשרות רבות מחייליו וחבריו בכוחות הפרטיזנים ובצבא העממי היוגוסלבי. ממשלת יוגוסלביה אף העמידה לרשותו אמצעי תחבורה. ב-1982 הדליק משואת זיכרון בטקס הממלכתי לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה. באותה השנה, בספטמבר, ביקר שוב במקדוניה וקיבל בביטולה עיטור על פועלו בכוחות הפרטיזנים.
משפחתו.
אחיו של ויקטור משולם יצחק משולם, עלה לישראל ב-1931. כיהן כיושב ראש ועד העובדים של סולל בונה וכחבר מועצת עיריית ירושלים תחת טדי קולק. ב-1934 עלה בעקבות יצחק משולם, אח נוסף גבריאל משולם. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב גבריאל לחיל החפרים בצבא הבריטי והשתתף במערכה על יוון. לקראת הכרעת המערכה לטובת הגרמנים הוחלט לפנות את כוחות הצבא הבריטי באזור קלמטה. גבריאל משולם הסיר את מדי הצבא, לבש בגדים אזרחיים והסתתר במערה באזור הסמוך לעיר. בהמשך חבר לכוחות הפרטיזנים ופגש באחיו ויקטור משולם שהיה מפקד כוח פרטיזנים. גבריאל מסר לוויקטור שבכוונתו לחזור לביטולה כדי לסייע בפרנסת המשפחה. לשווא ניסה ויקטור להניא את אחיו מלשוב לביטולה וגבריאל שב לעיר. במרץ 1943 גורשה משפחת משולם ביחד עם יהודי ביטולה על ידי כוחות הצבא הבולגרי למחנה המעצר מונופול בסקופיה ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. כל המשפחה נספתה בשואה.
כאמור ב-1951 עלה ויקטור משולם לישראל ביחד עם רעייתו ובנו בן-ציון שנפטר בהמשך בגיל צעיר. בארץ נולדו לו שני ילדים נוספים, בן ובת. ויקטור משולם הלך לעולמו בירושלים ב-1997 והוא בן 79.
עיטוריו הצבאיים.
ויקטור משולם היה אחד הקצינים המעוטרים ביותר מקרב יהודי מקדוניה הצפונית:
פסגת קושינג
פסגת קושינג (באנגלית: Cushing Peak) היא פסגה בחלק הצפוני של הרי סטריבוג, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 3 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ גויו.
הפסגה מתנשאת מעל מוצאו של קרחון ליסטר שממזרח לה ומעל קרחון אושאנה שממערב לה.
גובהה של הפסגה 950 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה מופיעה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1953, בתרשים זה אינה לה שם.
הפסגה צולמה מהאוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופתה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של הארווי קושינג, רופא אמריקאי, חלוץ בתחום הכירורגיה.
פסגה זו, בדומה לשמות אתרים רבים באזור, נקראת על שמו של חלוץ בתחום הרפואה.
קוסקוס נמרי
קוסקוס נמרי (שם מדעי: Spilocuscus) הוא סוג של חיית כיס ממשפחת הקוסקוסיים החיים באי גינאה החדשה ובקווינסלנד שבאוסטרליה.
יונקים אלה הם מבין המינים הגדולים ביותר בדמויי-הקוסקוס המודרניים ומגיעים לאורך 35–65 סנטימטרים ולמשקל 1.5-6 קילוגרמים, אך קטנים יותר מהסוג קוסקוס דובי.
הם מותאמים לחיים ביערות הגשם ונתלים על ענפים ברגליהם ובזנבם. הם מזכירים באורח חייהם קופים, אך מדובר באבולוציה מתכנסת עקב אורח חיים דומה. הם ניזונים בעיקר מפירות, וחלקם בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות הגשם.
עומרי מור
עומרי מור (נולד ב־22 בדצמבר 1983) הוא פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי. על אף שהחל במוזיקה קלאסית, מוכר בעיקר כאמן ג'אז פיוז'ן עם יסודות במוזיקה האנדלוסית.
ביוגרפיה.
מור החל לנגן על פסנתר בגיל שבע. את הכשרתו המקצועית השלים באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים, שם למד והושפע מפרופ' בנימין אורן, ואחרים. באופן לא פורמלי שימש שנים רבות כתלמיד חבר של מאסטר המוזיקה האלג'יראית ומנהיג תזמורת המגרב נינו ביטון. עומרי זכה במשך 4 שנים רצופות במלגות קרן התרבות אמריקה ישראל. הוא מלמד בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, ובמרכז למוזיקה ושקט.
שיתופי פעולה.
מור מבצע שיתופי פעולה עם נגנים רבים בישראל ומחוצה לה. הוא השתתף בהרכביהם של אבישי כהן, דניאל זמיר, עומר אביטל, גלעד אברו, כארים זיאד, ג'ון זורן, יוסף גוטמאן לויט, ואחרים. הוא ניגן עם מבצעים ישראלים בולטים דוגמת מוריס אל מדיוני, ברי סחרוף והפייטן חיים לוק.
בשנים האחרונות שיתף מור פעולה עם הסקסופוניסט והזמר אבטה בריהון, והשניים מייצרים עיבודים מודרניים וחיבור בין מוזיקה מסורתית הצפון אפריקאית והאתיופית.
מור הופיע עם התזמורת הפילהרמונית, סימפונט רעננה, התזמורת האנדלוסית הישראלית, תזמורת אל גוסטו, ומופיע דרך קבע בפסטיבלי ג'אז בישראל ומחוצה לה.
פרויקט אנדלוג'אז.
מור הקים את פרויקט אנדלוג'אז, שנוסד בפסטיבל ג'אז בים האדום בשנת 2010. בפרויקט הייחודי המשלב את שני הסגנונות המוזיקליים השתתפו נועם דוד וגלעד אברו, והתארחו זמרים שונים ביניהם שלמה בר.
"It's About Time".
"It's About Time" הוא שמו של אלבום הבכורה שהוציא מור בשנת 2018, בגיל 34, תחת הלייבל הצרפתי Naïve. משתתפים בו הבסיסטים אבישי כהן ומישל אליבו, והמתופף כארים זיאד.
שום, פלפל ושמן זית
שום, פלפל ושמן זית הייתה התוכנית הראשונה בטלוויזיה בישראל שהוקדשה באופן מלא לבישול. הערוץ הראשון של רשות השידור הפיק את הסדרה, שמנתה כ-300 פרקים, ושידר אותה החל משנת 1995 ועד לסגירת רשות השידור בשנת 2017. הסדרה שודרה גם בשידורים חוזרים בערוץ 33. היוזם, העורך והמפיק היה אילון גוייטן. הוא הציע את התוכנית על-בסיס סדרת טלוויזיה אמריקאית משנות ה-70 עם השפית ג'וליה צ'יילד שבישלה מתכונים מיוחדים לצופים בימי ראשון בערב. בהנהלה לא ששו לרעיון ולא האמינו שיהיה מי שירצה לראות תוכנית בישול בטלוויזיה והציעו להכין פיילוט.
הפיילוט צולם במטבח ביתו של איילון בהרצליה, והשתתפו בו מיטב השפים בישראל כולל יונתן רושפלד וחיים כהן, גיל חובב (שהיה לו אז טור שבועי על אוכל בעיתון "העיר") ואיילת לטוביץ', שהייתה סגנית שף לחיים כהן. להנחיית התוכנית נבחרו איילת לטוביץ וגיל חובב, והיא שובצה לשידור שבועי. התוכנית עסקה בעיקר בבישול ים-תיכוני, ולפיכך הייתה נחוצה לה תפאורה ים-תיכונית. לפיכך נעשה צילום הסדרה במטבח על גג שצפה לנמל יפו. כעבור שנתיים, בשנת 1998, החל חיים כהן להנחות את הסדרה יחד עם אור ישראלי. חיים כהן, חסר ניסיון קודם בהופעה בטלוויזיה, זכה לפופולריות רבה, ומשנת 2000 החל להנחות את הסדרה לבדו. בשלב הראשון הופקו כ-50 תוכניות שזכו לאהדה רבה ורייטינג גבוה.
משנת 2000 עברה הפקת הסדרה לאמנה כהן שעבדה עם הבמאית חנה נחמיאס ברוך. מדי שבוע בישל חיים כהן במטבח ביפו, ואירח אורח אחר. בשנת 2007, הילה אלפרט, שבעצמה הייתה המגישה הראשונה של התוכנית המתחרה "טעמים", של הטלוויזיה החינוכית, הוסיפה כתבות שטח. מיטב השפים ואנשי האוכל בארץ לקחו חלק בסדרה, לחלקם הייתה זאת ההופעה ראשונה בטלוויזיה.
כוחה של התוכנית היה באינטימיות האירוח ואהבת הבישול. הצילום שלה היה ייחודי והאוכל היה הגיבור המרכזי. היא הייתה פורצת דרך וחלוצה בתוכניות בישול בטלוויזיה בארץ ונתנה במה לבשלנים ואוהבי אוכל.
בהמשך צולמה הסדרה גם באיטליה ויוון. חיים כהן ואלי לנדאו יצאו לחקור את מקורות האוכל היהודי וחזרו עם סיפורי אוכל מרתקים.
טל בניזרי
דגל זיילנד
דגל זיילנד (בהולנדית: Vlag van Zeeland) הוא דגל מחוז זיילנד שבהולנד. הוא אומץ ב-14 בינואר 1949, עוצב על ידי ט. שורר (T.A.J.W. Schorer).
במרכז הדגל מצוי סמל זילנד. על הדגל קווים כחולים המייצגים את גלי הים ואת המאבק המתמיד של הולנד נגד הים הצפוני.
בדגל ארבעה קווי גלים כחולים – קו אחד יותר מאשר על הסמל (וזה בעקבות התעקשות של שורר, מטעמים אסתטיים. לדבריו הגלים ממסגרים את הדגל).
הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR