נולדה בקוסוב שבאוקראינה למאיר ועטל ריגלר. אחי אמה היה הרב מאיר שפירא מלובלין. בשנות ה-20 נסעה לקנדה, שם ייסדה גני ילדים לילדי הקהילות היהודיות באוטווה ובטורונטו ולאחר מכן בפיטסבורג שבמדינת פנסילבניה, ארצות הברית. כמו כן הייתה פעילה בארגון הדסה ויהודה הצעיר. בשהותה בארצות הברית הכירה את בוסתנאי אבולעפיה, יליד נווה צדק שנסע ללימודי הנדסה בארצות הברית. בשנת 1927 נישאה לו, וכעבור שנה שבו ארצה.
עסקה בפעילות ציבורית וחברתית ענפה. הייתה חברה בהנהלה הארצית של ארגונים רבים ובהם ויצו, הוועד למען החייל, איל"ן, אקי"ם והאגודה למען העיוור. הייתה חברה מרכזית במסדר בני ברית וכיהנה בו בתפקידים בכירים. יזמה והקימה מועדוני קשישים מטעם בני ברית ועמדה בראשות התיאום בין לשכות בני ברית בישראל ובחו"ל. כמו כן הייתה חברה בוועדת התיירות הממשלתית וחברת המועצה של ברית עברית עולמית.
בתה דליה אביאל חיברה את הספר "יחפים על חולות הזהב", על תולדות משפחת אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק. חתנה היה המחנך והמשורר צבי אביאל.
חיים אלוש
חיים אלוש (נולד ב-1957 בבאר שבע) הוא מנכ"ל ומייסדה של החברה הישראלית "משוב גרופ", העוסקת בכלכלה ירוקה ובארגון תערוכות וועידות מקומיות ובינלאומיות בתחומי החקלאות, איכות סביבה ועוד. יסד את העיתונים "משוב חקלאות" ו"גנים ירוקים", ואת התערוכות הבינלאומיות אגרומשוב וקלינטק.
ביוגרפיה.
חיבתו של אלוש לתחום החקלאות החלה כשסייע בחופשות הקיץ למשפחת דודתו במושב עזריקם בגידול ירקות. לאחר לימודי התיכון ועד לשירותו הצבאי עבד אלוש במכון לחקר הנגב, ובין השאר סייע לפרופסור דב פסטרנק במחקר גידולי חקלאות במים מליחים.
אלוש החל את דרכו בעיתונות המקומית בדרום הארץ ככתב ספורט ומנהל בין השנים 1987–1981. בספטמבר 1987 ייסד את הירחון משוב חקלאות, ומינה לתפקיד העורך את עמיר רפפורט שהיה אז בן 17. העיתון עסק בתחילה בחקלאות בנגב, ובניגוד לעיתונים החקלאיים באותה תקופה התפרסמו בו גם סיפורים אישיים רבים. לאחר כשנה הפך את העיתון לירחון ארצי.
בראשית 1991 ייסד את "משוב גרופ", חברה המקיימת מדי שנה שתי ועידות ותערוכות בינלאומיות בישראל. בשנת 1992 ייסד את "גנים ירוקים", עיתון לאנשי המקצוע בענף הגינון ופיתוח הנוף.
אלוש נשוי לפנינה ואב לשלוש בנות.
תערוכות מקצועיות.
ביולי 1991 התקיימה תערוכת אגרומשוב הראשונה בקיבוץ גלאון. התערוכות הבאות התקיימו בתל יצחק ובגעש. בשנת 1998 הפכה אגרומשוב לתערוכה בינלאומית ומאז היא מתקיימת בגני התערוכה בתל אביב.
בשנת 1997 ייסד אלוש את תערוכת אקווה ישראל העוסקת בתחום פתרונות המים המתקדמים. ב-2008 הורחבו תחומי התערוכה גם לאנרגיה מתחדשת, מיחזור, בנייה ירוקה, תחבורה ירוקה והתייעלות אנרגטית, והיא נקראת מאז "תערוכת קלינטק".
בשנת 2010 יזם את ועידת ישראל לחקלאות עם מחקר ופיתוח צפון והתאחדות חקלאי ישראל. הוועידה הראשונה התקיימה במעמד נשיא המדינה שמעון פרס בכפר בלום. הוועידה מתקיימת מדי שנה. בשנים האחרונות היא מתקיימת במשך מספר ימים בירושלים.
בשנת 2014 יזם את ועידת ישראל לגינון ופיתוח הנוף.
התנועה לעצמאות אנרגטית לישראל.
בדצמבר 2012 ייסד אלוש את "התנועה לעצמאות אנרגטית בישראל", השואפת להעלות לסדר היום הציבורי את האנרגיה הירוקה. התנועה קוראת לממשלה להגדיל את יעדי הממשלה לשימוש באנרגיות מתחדשות ל-30% בשלוש שנים, זאת בזמן שבשלהי 2012 רק 1% מייצור החשמל מקורו באנרגיות מתחדשות ולפי החלטות הממשלה ישראל עד סוף שנת 2014 5% מצורכי החשמל אמורים להיות מיוצרים באמצעות אנרגיות אלו. לטענת התנועה פיתוח אנרגיות אלו הוא מנוף כלכלי משמעותי לפיתוח הפריפריה.
בוסתנאי אבולעפיה
בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה (י"א בתשרי תר"ס, 15 בספטמבר 1899 – י"ט באייר תשל"א, 14 במאי 1971) היה מראשוני המהנדסים בארץ ישראל, ממקימי נמל יפו ומסוללי כבישי ישראל. התמחה בתחום חומרי הבנייה והחדיר לישראל את שיטת טרקריט לבנייה ולסלילת כבישים.
קורות חיים.
נולד בנווה צדק, בנם של שלמה אבולעפיה ורבקה אבולעפיה. למד בבית הספר "עזרה" ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה. בשנת 1920 נסע לארצות הברית ולמד הנדסה אזרחית במכון הטכנולוגי ע"ש קרנגי שבפיטסבורג, פנסילבניה. בשנת 1927 נישא לצפורה אבולעפיה, וכעבור שנה שבו לארץ ישראל.
עם שובו לישראל הועסק על ידי ממשלת המנדט בעבודות הנדסה ובסלילת כבישים בעבר הירדן. היה חבר ההגנה. בשנות ה-30 היה ממקימי נמל תל אביב. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בתכנונם ובבנייתם של מצודות "טגארט" של משטרת המנדט. כיהן כמפקח הנדסי בבתי הזיקוק בחיפה. היה אחראי על בניית כבישים שונים בישראל ובהם כביש החוף החדש וכביש הסרגל.
אבולעפיה התמחה בתחום חומרי הבנייה והשתתף בכינוסים בינלאומיים בנושאים אלו. בשנות ה-60 פעל להחדרת שיטת בנייה מקורית בשם "טרקריט", המבוססת על שימוש בעפר בתוספת כמויות קטנות של מלט בשיטת ערבול מיוחדת. הוא החדיר שיטה זו בתחום סלילת הכבישים שאפשרה סלילה מהירה. בשנת 1967 נשלח על ידי המדינה לארצות הברית להשלמת מחקריו בשיטה זו, שנעשו מטעם הטכניון, בשיתוף משרד השיכון ומכון התקנים הישראלי.
היה חבר בבונים החופשיים ומוותיקי תנועת מכבי.
משפחתו.
לבוסתנאי אבולעפיה היו שלושה ילדים, ביניהם דליה אביאל שנישאה לצבי אביאל, מחנך ומשורר.
אליהו מאזור
צבי אביאל
צבי אביאל (27 במאי 1928 - 28 בדצמבר 2013) היה מחנך ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה.
אביאל נולד בשם צבי בוצ'קו בקלן שבגרמניה לזאב וברוריה בוצ'קו. בשנת 1937, בהיותו בן תשע, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בבית ספר "אהל שם" ברמת גן.
היה חבר ב"הגנה" ונטל חלק בפעולות רבות, ובהן "ליל וינגייט", שם לחם לצדה של ברכה פולד וניסה להצילה. השתתף בפעולת התגמול נגד הכנופיה שפרצה לגן הוואי ורצחה את השחקן מאיר תאומי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושרת בחטיבת אלכסנדרוני בגדוד 33 ולאחר מכן בגדוד 35. השתתף במבצע מדינה, שבו נהרגו עשרים ותשעה מחבריו, בכיבוש טנטורה ובמצור על כיס פאלוג'ה. בין השאר שירת כמש"ק תרבות.
בשנת 1949 נישא לדליה אבולעפיה, בתם של בוסתנאי וצפורה אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק.
שהייתה בת כיתתו מגימנסיה אוהל שם. לאחר נישואיו למד בסמינר לוינסקי ובאוניברסיטה העברית בירושלים. לזוג נולדו בת ובן.
במשך עשרות שנים עסק בחינוך, בהוראה ובניהול מוסדות חינוך. בין השאר לימד בנהלל, בנהריה ובסמינר לוינסקי. בשנות ה-60 ייסד וניהל את בית הספר התיכון להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1969–1971 יצא לשליחות בלימה בירת פרו וניהל שם את בית הספר היהודי "ליאון פינלו", שבו למדו כאלף תלמידים מן הקהילה היהודית המקומית. לאחר שובו ארצה שב לתפקידו בבית הספר להנדסאים, עד צאתו לגמלאות בשנת 1995.
בשנת 1979 זכה בפרס החינוך מטעם עיריית תל אביב.
בין השנים 1967–2009 פרסם שבעה ספרי שירה.
במשך כעשרים שנה השתתף אביאל, בהתנדבות, בתוכניות שונות בגלי צה"ל, ובהן "קפה של חצות" ו"ציפורי לילה".
צבי אביאל נפטר בתל אביב בכ"ה בטבת תשע"ד, 28 בדצמבר 2013.
כשנה לאחר פטירתו פרסמה דליה אנתולוגיה של שיריו תחת הכותרת "שערי אהבה" (הוצאת גוונים 2014). ספר זה כולל שבעה שערים - ששת הראשונים הם ספרי שירה שפורסמו בחייו והשער השביעי כולל 150 שירים שטרם ראו אור.
הספר יצא גם במהדורה דיגיטלית בשנת 2016 (EPublish).
בשנת 2016 פרסמה דליה אביאל את ספרה ״ידעתי שאמצא אותך״ (הוצאת סטימצקי) - רומן המתאר את השנתיים הראשונות של היכרותם ואהבתם של צבי ודליה. סיפור האהבה שזור בקורות המדינה והחברה הישראלית המתהווה טרום מלחמת העצמאות, בשנים תש״ו-תש״ח 1948–1946.
בשנת 2018 פרסמה דליה אביאל את הספר "נפלאו ממני" (הוצאת סטימצקי) המביא אירועים, מפגשים וחוויות מחייה עם צבי, ומשולבים בו שירים שצבי כתב וסיפורים שסיפר בתוכניות ״ציפורי לילה״ בגלי צה״ל. אותו צירוף מקרים מופלא שהפגיש את דליה ואת צבי בנעוריהם, ליווה את חייהם המשותפים והתעצם בעת שהותם בדרום אמריקה, שם אדוות המסתורין שלהם התחברו עם העולם המיסטי שמאפיין את אנשי המקום.
גלונית מבאישה
גלונית מבאישה (שם מדעי: ."Ballota nigra L", שם עברי קודם: בלוטה שחורה), עשב רב-שנתי ים-תיכוני בסוג גלונית ממשפחת השפתניים. מין זה מונה 6 תת-מינים. תפוצתו באגן הים התיכון, במרכז אסיה, ונפוץ ביותר בכל דרום אירופה ומרכזה. הוא התפשט בארגנטינה, בניו זילנד, במזרח ארצות הברית ואף בקנדה. בישראל מין זה נדיר מאוד, צמח אקראי (הוא נמצא ארבע פעמים בלבד באופן אפיזודי). הוא צמח רודרלי (גדל במעזבות, בגלי אשפה, בצדי דרכים, במקומות מופרעים) המעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים. הפריחה מסוף מאי עד תחילת יולי.
מאפייני המין.
לגלונית מבאישה יש ריח אופייני חזק מאוד המזכיר עובש או טחב.
עשב רב-שנתי, שגובהו 30 עד 80 ס"מ, בעל ציצת שורשים.
העלים נגדיים, פשוטים, אורכם 3 עד 6 ס"מ ונישאים על פטוטרת קצרה. הטרף דמוי ביצה או עגלגל ושפתו בעלת שיניים חרוקות שצורתן אינה אחידה. העלים של התפרחת קטנים יותר, צרים יותר וזיפיים.
התפרחות מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת דד-בדית. והן ערוכות בדורים דורים ובכל קבוצה 4 עד 8 פרחים, שאורכם 1עד 2 ס"מ, ובעלי עוקץ באורך 2 עד 5 מ"מ.
הפרחים דו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), שעירים עם 4 אבקנים.
הגביע שעיר, דמוי משפך, אורכו 10 עד 12 מ"מ, בעל 10 עורקים לאורכו. צינור הגביע אורכו 7 עד 10 מ"מ ובשפתו 5 שיניים ברורות, זקופות, שוות או שוות כמעט. בגלונית מצויה ובגלונית הסלעים יש 10 שיניים ואילו בגלונית פלישתית רק 5 שיניים.