ההסכם אשרר את הגבול והגדיר אותו עוד יותר על ידי שינוי הגדרת הגבול.
הסכם ובסטר-אשברטון לא הצליח להתמודד עם שאלת אורגון, אם כי הנושא נדון במשא ומתן.
נושאים אחרים.
סעיף 10 להסכם ובסטר-אשברטון זיהה שבעה סוגי פשעים שעשויים להביא להסגרת חשודים: "רצח, או תקיפה בכוונה לבצע רצח או הצתה, או שוד, זיוף, או ביטוי של כסף מזויף." ההסגרה לא כלל מרד עבדים. בנוסף, ארצות הברית לא לחצה על השבתם או הסגרתם של כ־12,000 עבדים נמלטים שהגיעו לקנדה.
בחוזה ובסטר ואשברטון הסכימו לקרוא להפסקת סחר העבדים האטלנטי. אבל בנובמבר 1841, היה מרד עבדים על ספינה אמריקנית, כחלק מסחר העבדים לכיוון החוף. המרד הכריח את הספינה לעגון בנסאו. הפקידים באיי בהאמה שחררו בסופו של דבר את כל 128 העבדים שבחרו להישאר בנסאו, שכן בריטניה ביטלה את העבדות במושבותיה, בשנת 1834. ארצות הברית דרשה את החזרתם של העבדים, או קבלת פיצוי עבורם. הסדר הושג בשנת 1855 כחלק מחוזה תביעות גדול בהרבה משנת 1853, וכיסוי טענות של שתי המדינות עוד משנת 1814.
תוצאות.
כתוצאה מההסכם, ארצות הברית ויתרה 13,000 קמ"ר של השטח שבמחלוקת לאורך הגבול במיין, כולל כביש הליפקס-קוויבק, אך שמרה על 18,000 קמ"ר שהיו במחלוקת באזורי שממה. בנוסף, בארצות הברית קבלה 17,000 קמ"ר של שטח לאורך גבול מינסוטה-קנדה, אשר כלל את רכס מסאבי. זמן קצר לאחר אשרור ההסכם נחתם הסדר עם האינדיאנים של שבטי ה מדרום לאגם סופריור, שסיפח אדמות לארצות הברית בהסכם לה-פוינט.
חלק משטחי האינדיאנים בגרנד פורטג' הושמטו בטעות מאמנת אוג'יבווה. בנוסף, השטח בגרנד פורטג' הוגדר לא נכון באמנת פריז - הם האמינו שהגבול עובר במרכז אגם סופריור עד נהר סנט לואיס, וסימן את האי רויאל וגם את השטח האינדיאני כשטח בריטי. עם זאת, הסכם פריז מציין במפורש את האי רויאל כשייך לשטח ארצות הברית. כתוצאה מכך, נחתם הסכם האי רויאל ב-1844 כתוספת לחוזה לה-פוינט, כאשר שבטים אחרים של האוג'יבווה אישרו את האמנה מחדש.
יחסי ירדן–שווייץ
יחסי ירדן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. ירדן מהווה שותפה חשובה של שווייץ בהקשר של יחסים פוליטיים עם המזרח התיכון ומיקומה ליד סוריה וישראל מאפשר לשווייץ לפעול משם לטובת האזור כולו.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הממלכה ההאשמית הירדנית מהממלכה המאוחדת בשנת 1949. שגרירות שווייצרית נפתחה בעמאן בשנת 1970 ומשרד שיתוף פעולה נפתח במקום בשנת 2001. עד שנת 2008, ירדן הייתה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה כלכלי עם שווייץ.
העיר העתיקה של פטרה, אשר היום מהווה אתר מורשת עולמית ואחד מאתרי התיירות הראשיים והמוכרים ביותר בירדן, התגלתה בשנת 1912 על ידי מגלה הארצות השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט.
באוקטובר 2015 ביקר בירדן נשיא שווייץ, דידייה בורקהלטר, שם נפגש עם שר החוץ הירדני.
שווייצרים בירדן.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בירדן שלוש מאות ואחד אזרחים שווייצרים.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2012/2013
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2012/2013 היא התחרות ה-15 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-20 בינואר 2013 ומשחק הגמר נערך ב-1 במאי 2013 והסתיים בניצחון של מכבי חולון על מ.כ. רמת השרון בדרך לזכייה תשיעית בתואר.
בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת נשים ראשונה בלבד כיוון שבעונה זו התקיימה בנפרד תחרות גביע הליגה השנייה עבור קבוצות מליגת הנשים השנייה. לפי תקנון התחרות, בעונה זו התקיימו 3 סיבובים בלבד כשכל הקבוצות החלו להשתתף בשלב רבע הגמר.
חצי הגמר.
משחקי חצי הגמר התקיימו בהצגה כפולה ב-26 בפברואר באצטדיון המושבה בפתח תקווה.
הר פורבס (אלברטה)
הר פורבס (באנגלית: Mount Forbes) הוא ההר השמיני בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים, ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,612 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 1,629 מטרים מעל סביבתו; ההר הוא ההר ה-35 בגובהו בקנדה (ה-5 בגובהו באלברטה), וה-94 בהתנשאותו בקנדה (ה-6 בהתנשאותו באלברטה).
ההר ממוקם 18 קילומטרים דרומית-מערבית למעבר נהר ססקצ'ואן.
היסטוריה.
הטיפוס על ההר.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע ב-10 באוגוסט 1902.
הטיפוס בוצע על ידי מדריכי הטיפוס האחים השווייצרים כריסטיאן והאנס קאופמן (Christian Kaufmann ו- Hans Kaufmann) אשר הדריכו את המטפסים הבריטיים ג'ון נורמן קולי (J. Norman Collie), ג'יימס אאוטראם (James Outram), יו סטאטפילד (Hugh E.M. Stutfield), ג'ורג 'מ. ויד (George M. Weed), והרמן וולי (Herman Woolley).
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור חבר משלחת פאליסר בשנת 1859.
ההר נקרא על שמו של אדוארד פורבס, ששימש כפרופסור להיסטוריה של הטבע באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, באמצע המאה התשע עשרה.
לקריאה נוספת.
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 43
• Hugh E. M. Stutfield, J. Norman Collie, Climbs and Exploration in the Canadian Rockies, PP 37, 111, 146 153
ויליאם וילקינס
ויליאם וילקינס (באנגלית: William Wilkins; 20 בדצמבר 1779 – 23 ביוני 1865) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה, חבר שני בית המחוקקים של פנסילבניה, שופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במערב פנסילבניה, שגריר ארצות הברית ברוסיה ומזכיר המלחמה של ארצות הברית.
ראשית חייו.
ויליאם וילקינס נולד בקרלייל , פנסילבניה. הוא למד באקדמיה של פיטסבורג, קודמתה של אוניברסיטת פיטסבורג. הוא למד משפטים וסיים את לימודיו בדיקינסון קולג' שבעיר הולדתו ב-1802. לאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד כעורך דין בלקסינגטון, קנטקי בין השנים 1806 – 1807. לאחר מכן ועד 1815 הוא המשיך בעבודתו בפיטסבורג. ב-1810 הוא סייע בהקמתה של חברה תעשייתית בפיטסבורג. הוא היה הנשיא הראשון של הבנק של פיטסבורג ונשיא מועצת העיר בין השנים 1816 – 1819. בין השנים 1819 – 1820 הוא היה חבר בית המחוקקים של פנסילבניה. בין השנים 1820 – 1824 הוא היה נשיא בית המשפט של המחוז החמישי של פנסילבניה.
שופט פדרלי.
ב-10 במאי 1824 מונה וילקינס על ידי נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו כשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במערב פנסילבניה, לאחר שהתפקיד התפנה בעקבות מותו של ג'ונתן הוג' ווקר. ב-12 במאי אותה שנה אושר מינוי זה על ידי הסנאט. ב-14 באפריל 1831 הוא התפטר מתפקידו. במהלך כהונתו זו הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1826. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד שוב ונבחר, אך וויתר על תפקידו עוד לפני שהושבע.
סנאטור ושגריר.
וילקינס נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית כחבר בסנאט מטעם פנסילבניה וכיהן מ-4 במרץ 1831 ועד 30 ביוני 1834, כאשר הוא התפטר. בשנתיים הראשונות לכהונתו הוא שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט ובשנתיים האחרונות כיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט. לאחר שסיים את כהונתו שירת וילקינס כשגריר ארצות הברית ברוסיה בין השנים 1834 – 1836. לאחר סיום כהונתו ברוסיה ועד 1843 הוא שב לפיטסבורג והמשיך בעסקי עריכת הדין. ב-1840 הוא ניסה להיבחר ללא הצלחה לקונגרס.
חבר בית הנבחרים ומזכיר המלחמה.
ב-1843 נחבר וילקינס כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם פנסילבניה לבית הנבחרים וכיהן מ-4 בדצמבר 1843 ועד 14 בפברואר 1844, כאשר הוא התפטר. בתקופה זו הוא היה יושב ראש ועדת המשפט של בית הנבחרים.
ב-1844 מונה וילקינס כמזכיר המלחמה של ארצות הברית על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון טיילר ובתפקיד זה הוא כיהן כשנה. לאחר סיום תפקידו הוא שב לעסקי עריכת הדין בפיטסבורג. בין השנים 1855 – 1857 הוא כיהן בסנאט של פנסילבניה ולאחר מכן שב שוב לעסקי עריכת הדין.
מותו, משפחתו והנצחתו.
ויליאם וילקינס נפטר ב-23 ביוני 1865 בהומווד, כיום פרבר של פיטסבורג ונטמן בבית הקברות המקומי.
אחיו, ג'ון וילקינס הבן, שירת כקצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. אחיינו, רוס וילקינס, היה שופט במישיגן. על שמו נקראה העיירה וילקינס במחוז אלגייני שבפנסילבניה שבו שוכנת פיטסבורג. העיירה וילקינסבורג השוכנת באותו מחוז נקראה על שם אחיו.
שרפת הרכבת בפקיסטן (2019)
שרפת הרכבת בפקיסטן (2019) התרחשה ב-31 באוקטובר 2019, ברכבת שהייתה בדרכה מקראצ'י לרוואלפינדי שבפקיסטן, כתוצאה מפיצוץ שאירע באחד מקרונות הרכבת. מרשויות פקיסטן נמסר כי הפיצוץ נגרם ככל הנראה עקב שימוש בגזייה, בה השתמשו נוסעים כדי לבשל, אך נסיבות התקרית עדיין בחקירה. 75 בני אדם נהרגו באסון, ו-43 לפחות, נפצעו, 11 מתוכם במצב קשה.
זהו אסון הרכבת החמור ביותר בפקיסטן מאז אסון הרכבת בגוטקי בשנת 2005, בה נספו למעלה מ-150 בני אדם.
רקע.
התקרית אירעה בשעה 6:18 בבוקר, במחוז ראהים יאר קאן, בחבל פנג'אב. שר הרכבות הפקיסטני, ראשיד אחמד, הודיע כי 2 גזיות התפוצצו, וגרמו להתלקחותה של הרכבת. אולם על פי דיווחים אחרים, המבוססים על עדויות ראייה, השרפה נגרמה עקב כשל חשמלי. שלושה מקרונות הרכבת נשרפו כליל.
הרכבת נשאה 933 בני אדם, מתוכם 207 שהתמקמו בקרונות שהתלקחו.