פלסטיניאן איירליינס (בערבית: الخطوط الفلسطينية) הייתה חברת תעופה וחברת הדגל של הרשות הפלסטינית.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-1 בינואר 1995 בעזה, והחלה לפעול בשנת 1997 משדה התעופה של פורט סעיד כשברשותה שני מטוסי פוקר 50 שנתרמו על ידי ממשלת הולנד, ומטוס בואינג 727 שנתרם על ידי הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל. בחודש ינואר 1997 הפעילה החברה שבע טיסות שכר לג'דה לרגל החג' והובילה 325 נוסעים סך הכל. ב-23 ביולי 1997 ביצעה החברה את הטיסה הסדירה הראשונה שלה בין נמל התעופה הבינלאומי אל עריש לנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עליה, ובמשך השנה שלאחר מכן המשיכה והפעילה טיסות סדירות וטיסות מזדמנות למספר יעדים במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
עם פתיחתו של נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת בדרום רצועת עזה בנובמבר 1998, היה זה למרכז פעילותה של החברה, והיא החלה לטוס ממנו לעמאן ולקהיר. במהלך שנת 1999 הפעילה החברה 1,482 טיסות סך הכל והטיסה 60,446 נוסעים, שהיוו 70% מכלל הנוסעים בשדה. בשנה זו הצטרפה פלסטיניאן איירליינס ליאט"א ולהתאחדות חברות התעופה הערביות.
באמצע שנת 2000 הגיע היקף פעולתה של החברה לשיאו. היא הפעילה טיסות לעמאן, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, לרנקה, קהיר, ג'דה, אבו דאבי, דובאי ולדוחה. החברה חכרה מטוס איליושין Il-62 ורכשה שני מטוסי דאש 8. עוד הזמינה החברה שני מטוסים קטנים נוספים ושקלה את הזמנתם של שלושה מטוסי בואינג 737 במטרה להתחיל בשירותי טיסה לאירופה.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000, נאלצה החברה להפסיק את טיסותיה. המגבלות שהטילה ישראל על פעולתו של שדה התעופה בעזה והריסתו בסוף שנת 2001, אילצו את החברה להעביר את מרכז פעילותה לנמל התעופה הבינלאומי אל עריש. שני מטוסי הדאש 8 נמכרו ושניים משלושת המטוסים האחרים קורקעו. מטוס פוקר 50 בודד המשיך ופעל בקו אל עריש-עמאן שלוש פעמים בשבוע ולאחר מכן פעמיים בשבוע. בחודש אפריל 2008 הפסיקה החברה את פעילותה לחלוטין, ומטוסיה אוחסנו בעמאן ובקואלה לומפור. לחברה שני מטוסי פוקר 50 ומטוס בואינג 727. בחודש מאי 2012 שבה החברה לפעול מחדש, ולהפעיל שתי טיסות שבועיות בכל כיוון בין נמל התעופה הבינלאומי אל עריש ונמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה.
החל משנת 2017, החברה לא ביצעה עוד טיסות כלל ומטוסיה הוחכרו חלק מהזמן לחברת התעופה ניז'ר איירליינס הפועלת במדינת ניז'ר שבמערב אפריקה. ב-19 באוגוסט 2020, לאחר שהסתיים החוזה מול חברת התעופה האפריקנית, שלא חודש בשל משבר הקורונה והשפעתו החמורה על התעופה העולמית, הודיעה החברה על העמדה למכירה באופן מיידי של 2 מטוסי הפוקר 50 שלה.
בדצמבר 2020 הודיע משרד התחבורה והתקשורת ברשות הפלסטינית כי פלסטיניאן איירליינס תיסגר לצמיתות. בעת הסגירה שירתו בחברה 8 עובדים בלבד.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה בעת סגירתה:
ויליאם אוונס
קפטן ויליאם דייוויס אוונס (William Davies Evans; 27 בינואר 1790 - 3 באוגוסט 1872), היה שחמטאי בריטי.
אוונס למד את משחק השחמט בגיל 28, ובשנת 1824 פיתח את הגמביט הקרוי על שמו. בשנת 1826 הציג את רעיונו בלונדון לשחמטאים מובילים כאלכסנדר מקדונל שהשתמש פעמים רבות בגמביט זה. בשנת 1838 שיחק אוונס מספר משחקים נגד הווארד סטאונטון שכתב על אוונס בספרו Chess Player's Handbook שיצא לאור בשנת 1847. סטאונטון מגדיר את הגמביט גאוני ומעניין.
ביוגרפיה.
אוונס נולד בוויילס. בגיל 14 הפך למלח ומשנת 1815 שרת על אניות דואר. בגיל צעיר מאוד קודם לרב חובל.
בשנת 1840 נאלץ אוונס לפרוש עקב מצבו הבריאותי, אך שרת עוד שנתיים כרב חובל בים התיכון. הוא פיתח מנורה עם שלושה צבעים שמטרתה הייתה למנוע התנגשויות ליליות בין אניות. על פיתוח זה העניקה לו ממשלת בריטניה סכום כסף גדול וכן שעון זהב שניתן על ידי הצאר הרוסי.למרות זאת מת אוונס חסר כל, וזמן קצר לפני מותו ערכו שחמטאים מגבית על מנת לסייע לו.
ידוע בעיקר בזכות גמביט אוונס הקרוי על שמו. 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב-4.
סוס פוני
איניש בג
איניש בג (Inis Beag; בגאלית אירית: "אי קטן") הוא שם בדוי של אי הממוקם מערבית לאירלנד.
האנתרופולוג ג'ון מסנג'ר, שחי באי במשך 13 שנה בשנות ה-50 וה-60 פרסם מאמר בו תיאר את הקהילה הקתולית באי כמתאפיינת בהתנהגות מינית שמרנית קיצונית. לפי מסנג'ר הייתה התייחסות מצד שני המינים לפעילות מינית כדבר רע, שיש לסבול בלית ברירה, על מנת להתרבות בלבד. נשיקות, התגפפויות וכל גילויי החיבה גם כלפי ילדים נחשבים לאסורים. במאמר ניתן לאי שם בדוי על מנת להגן על תושביו. מאוחר יותר נחשף כי שמו האמיתי של האי הוא אינישיר .
מסנג'ר פרסם עוד כמה חיבורים וספרים על האי ותרבותו אך פרט לעבודותיו לא נערכו מחקרים אחרים על הקהילה באי.
מחלת ים
מחלת ים (Motion Sickness או Kinetosis), בשמה הרשמי "מחלת נסיעה" (או "מחלת תנועה"), מתבטאת בחולשה, בבחילות ובהקאות בעת הפלגה בים ולעיתים גם בנסיעה בכלי תחבורה שונים.
תיאור המחלה.
מחלת נסיעה תוקפת כאשר אדם נחשף לדפוס תנועה שאינו מורגל בו. הדבר בולט מאוד בהפלגה בכלי שיט. מרבית המפליגים חסרי הניסיון וחלק מהימאים המשרתים על סיפונם חשים ברע לעיתים תכופות. גם בטיסה, בעיקר במטוסים קטנים בתנאי מזג אוויר קשים, בנסיעה ברכב או במתקני שעשועים אדם עלול לסבול מבחילות ומהקאות.
הגורמים למחלה.
בניגוד לתפישה הרווחת מקור המחלה אינו בקיבה, אלא באופן שבו המוח מגיב על דפוס התנועה הנקלט בחושים השונים.
חושים אלו כוללים את מערכת שיווי המשקל הנמצאת באוזן הפנימית, את מערכת הראיה, בעיקר הראייה הפריפרית האחראית לזיהוי תנועה, ואת המערכת הפרופריוצפטורית המזהה תנועה באמצעות עיבוד מידע הנוגע לשינויים במנחי מפרקים ולחץ על רקמות נושאות משקל.
ההסבר המקובל למחלת נסיעה מבוסס על תאוריית הקונפליקט: כאשר מערכות חישה מקבלות מידע סותר, המוח מתקשה לעבד את המידע ומתעוררת שורת תגובות אוטונומיות המשפיעות גם על הקיבה. המוח מנסה על ידי רפלקסים "לתקן" את הקונפליקט, והאדם יחוש סחרחורת, חולשה, בחילה והקאה. לדוגמה, מערכת שיווי המשקל של אדם העומד בבטן ספינה "תדווח" למוח על טלטול והתנודדות, ואילו מערכת הראייה "תדווח" על מצב של היעדר תנועה (בחלל הסגור). בדרך-כלל נחלשים התסמינים עם הזמן, למשל, לאחר כמה ימי הפלגה, כנראה משום שהמוח מסתגל ולומד לשלב את דפוס התנועה החדש, והמערכת האוטונומית חוזרת לוויסות תקין.
הבדלים אינדיבידואלים.
אנשים נבדלים מאוד זה מזה בנטייתם לפתח מחלת נסיעה. ישנם החשים ברע כמעט בכל תנאי תנועה, ואילו אחרים לא יחוו אי-נוחות גם בתנאי תנועה קשים (כביש משובש, ים סוער וכדומה). בעבר נטו לקשור הבדלי רגישות אלו להבדלים בתפקוד איברי שיווי המשקל, אך מתברר כי תגובתיות יתר של המערכת האוטונומית מנבאת רגישות למחלת התנועה בצורה הטובה ביותר.
החשיפה לגירוי של תנועה בתנאים סבילים (או נייחים) איננה הגורם המכריע בהופעת התסמינים. חקירת גורמים שונים המשפיעים על האופן שבו המוח מעבד מידע חושי סותר שופכת אור על תופעה מורכבת זו. למשל, נוסעים באוטובוס יפַתחו מחלת נסיעה לעיתים תכופות, ואילו נהג הרכב, החשוף לאותם התנאים, יחוש את סימני התופעה לעיתים נדירות בלבד. מכאן אפשר לשער כי מרכיב השליטה במצב מרכזי בתופעה זו; ההנחה הזאת נבחנה ואוששה בכלים אמפיריים.
אמיל שאלופ
אמיל שאלופ (בגרמנית: Emil Schallopp; 1 באוגוסט 1843 – 9 באפריל 1919, ברלין) היה שחמטאי גרמני וסופר שחמט.
שאלופ התמנה למנהל מחלקת הקצרנות של הרייכסטאג ושיחק לעיתים קרובות בתחרויות שחמט בינלאומיות. הוא חיבר ספרים רבים כולל אחד על הדו-קרב לאליפות העולם בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט. שאלופ מוכר במיוחד בשל המהדורה השביעית משנת 1891 של Handbuch des Schachspiels.
שאלופ היה פעיל בשחמט הבינלאומי בעיקר בשנות ה-80' של המאה ה-19, אך מעולם לא ניצח בתחרות חשובה. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות ויסבאדן 1880, אחרי ג'וזף הנרי בלקברן, ברטולד אינגליש ואדולף שוורץ והקדים את ג'יימס מייסון, שמעון אברמוביץ וינוור, לואיס פאולסן ותשעה נוספים. שאלופ הגיע למקום השני בתחרות נוטינגהאם 1886 אחרי עמוס ברן וקיבל את הפרס על המשחק הטוב ביותר בזכות מפגשו עם יוהנס צוקרטורט.
שאלופ נכנס לספרות על גמביט המלך הנרצה בהגנת שאלופ 1. ה4 ה5 2. ו4 ה:ו4 3. פו3 פו6.
בית החולים למצורעים הנסן
בית חולים למצורעים ע&quot;ש האנסן
שחרור פריז
שחרור פריז (המכונה גם הקרב על פריז) התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, בחודש אוגוסט 1944, והסתיים בכניעת חיל המצב הגרמני הכובש ב-25 בחודש. בירת צרפת נוהלה בידי גרמניה הנאצית מאז הסכם שביתת הנשק עם צרפת ביוני 1940, בעת שכונן משטר הבובות שקבע את בירתו בעיר המרפא וישי.
עם התקרבות הארמייה השלישית של ארצות הברית בפיקודו של ג'ורג' פטון החלה התקוממות של אנשי המחתרת הצרפתית נגד חיל המצב הגרמני בפריז. ב-24 וב-25 באוגוסט, חברי כוחות הפנים הצרפתים (FFI) של הרזיסטנס קיבלו גיבוי מצבא צרפת החופשית וההתקוממות הפכה ללחימה עירונית, בעזרת בריקדות, מכונות ירייה, צלפי המיליציה הצרפתית וטנקים, שירו לעבר הכוחות הנאציים, עד לכניעתם.
הקרב סימן את סוף מבצע אוברלורד - שחרור צרפת בידי בעלות הברית, שיקום הרפובליקה הצרפתית והגליית חברי ממשל וישי לזיגמרינגן שבגרמניה.
רקע.