הנסיכה ביאטריס המשיכה להשתתף באירועים ציבוריים אחרי מותה של ויקטוריה, שהיו קשורים בדרך כלל למלכה המנוחה, שכן הציבור הבריטי תמיד קישר את ביאטריס עם אימה.
בתה היחידה של ביאטריס, הנסיכה ויקטוריה יוג'ני, נודעה ברחבי אירופה בשל יופייה הרב, ועל אף שהייתה רק בתו של נסיך גרמני זוטר נחשבה לכלה מבוקשת בין בתי האצולה האירופאים. לבסוף בחרה הנסיכה להנשא לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, דבר שעורר סערה בבריטניה שכן היא נאלצה להמיר את דתה לקתוליות. דודה של ויקטוריה יוג'ני, המלך אדוארד השביעי, התנגד נחרצות לנישואים אלו, אך למרות זאת הזוג נישא ב-31 במאי 1906, בצל ניסיון התנקשות בחייהם על ידי אנרכיסט קטלאני. הנישואים של בני הזוג, שהיו מאוהבים בהתחלה, הדרדרו במהרה לאחר שהתגלה כי בנם, יורש העצר אלפונסו, סבל ממחלת ההמופיליה כמו רבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה. המלך אלפונסו האשים את רעייתו בכך שהכניסה את המחלה המלכותית לבית המלוכה הספרדי והתרחק ממנה בשל כך.
לאחר נישואי בתה עברה ביאטריס להתגורר במעונה שבבית אוסבורן, אולם בשנת 1912, למרות התנגדותו של אחיינה, המלך ג'ורג' החמישי, מכרה את הבית ועברה להתגורר בטירת קאריסברוק, מעונו של מושל האי וייט (ביאטריס שימשה כמושלת האי לאחר מותו של בעלה ועד מותה). נוכחותה בחצר המלוכה התמעטה ככל שהזדקנה ובשנת 1914, לאחר מותו של בנה האהוב מוריס, היא פרשה מהחיים הציבוריים.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשל רגשות אנטי-גרמניים עזים ששטפו את בריטניה, החליט המלך ג'ורג' החמישי לשנות את שמה של משפחת המלוכה מסקסה-קובורג-גותה לוינדזור. ביאטריס ומשפחתה נאלצו לוותר על כל תאריהם הגרמנים ולשנות את שם משפחתם למאונטבאטן, גרסה אנגלית לשם בטנברג. לאחר שויתרה על תארה כנסיכת בטנברג נקראה ביאטריס בבריטניה פשוט "הנסיכה ביאטריס", אולם בניה קיבלו מהמלך תוארי אצולה בריטים.
מותה.
ביאטריס בילתה את שנותיה האחרונות בראנטרידג' פארק שבמערב ססקס, אחוזה שהשתייכה לאחייניתה, אליס, נסיכת אולבני, ולבעלה אלכסנדר, אחיה של המלכה מרי. בשנת 1941 היא פרסמה את ספרה האחרון, "בימי נפוליאון", שהיה תרגום יומנה האישי של סבתה של המלכה ויקטוריה, אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. הנסיכה ביאטריס, שנותרה בחיים אחרונה מכל שמונת אחיה ואחיותיה, מתה בשנתה ב-26 באוקטובר 1944 בגיל 87. ארונה נקבר בטירת וינדזור אך הוצא משם ב-28 באוגוסט 1945 ונקבר שוב כבקשתה לצד בעלה האהוב, הנרי באי וייט.
הנסיכה ביאטריס מיורק, בתם של הנסיך אנדרו ושרה פרגסון ונכדתה של המלכה אליזבת השנייה, קרויה על שם ביאטריס.
ישראל לייבוב
ישראל לייבוב (כ"ח בכסלו תרע"א, דצמבר 1910 - י"ט באדר תשנ"ד, מרץ 1994) היה סופר, יושב-ראש צעירי אגודת חב"ד בישראל, חבר ביד לאחים ובאגודת חסידי חב"ד בישראל.
תולדותיו.
נולד בשנת 1910 בניקופול שבאוקראינה למנחם מנדל לייבוב. בשנת 1949 עלה לישראל. היה ממקימי ומראשוני מתיישבי כפר חב"ד וכיהן כיושב ראש היישוב בשנים תשי"ג - תשט"ו.
בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה, היה הרב לייבוב פעיל בארגון יד לאחים, וכיהן כמזכיר הארגון.
בשנת תשי"א בהוראת הרבי מליובאוויטש היה ממקימי צעירי אגודת חב"ד האחראית על השלוחים של חסידות חב"ד בישראל. כיהן כיושב ראש האגודה שלושים ושש שנה, עד פטירתו. בין פעולותיו: פרסומי הסברה בעניין הצורך לתיקון חוק השבות וכן הוצאת השבועון כפר חב"ד.
באותה שנה אף התמנה לחבר באגודת חסידי חב"ד בישראל. גם זה נעשה בהוראה ישירה מהרבי מליובאוויטש.
בשנת תשי"ב נמנה עם מייסדי בטאון חב"ד, ואף פרסם בו מספר כתבות מפרי עטו.
בשנת תשל"ח ארגן מבצע פורים ארצי לילדי ישראל ברחבי הארץ. בשנת ה'תש"ם ריכז את פרויקט תהלוכות ל"ג בעומר שהיה אז בראשית דרכו.
נפטר בי"ט באדר תשנ"ד (1994), כשהוא חשוך ילדים. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. את מקומו כיו"ר צעירי אגודת חב"ד מילא יוסף יצחק אהרונוב.
הקתדרלה של הוואנה
קתדרלת סן קריסטובל דה לה הוואנה (שמה המלא בספרדית: Catedral de San Cristóbal de La Havana) היא הקתדרלה המרכזית של הוואנה, ומקום מושבו של ארכיבישוף העיר.
הקתדרלה נחנכה ב-1748 ככנסייה ישועית, ולאחר גירושם של הישועים מהאימפריה הספרדית הפכה, ב-1777, לכנסייה רגילה. ב-1788 הוכרזה כקתדרלה של הוואנה באופן רשמי, וב-15 בינואר 1796 הועברו אליה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס מסנטו דומינגו. קולומבוס היה קבור במקום עד שעצמותיו הועברו לסביליה לאחר הפסדה של ספרד במלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.
הקתדרלה נחשבת למבנה היחיד בסגנון הבארוק שאינו סימטרי - אחד מצריחיה רחב ממשנהו. צורתה כמעט ריבועית: אורכה 35 מ' ורוחבה 34 מ'. חלקה הפנימי של הקתדרלה הוא בסגנון נאו-קלאסי, והוא כולל יצירות אמנות ובהן העתקי יצירות של אמנים כרובנס ומוריו. חלק מהריהוט הפנימי, כולל המזבח, הובא מרומא.
דוד וינפלד
דוד וַיְנְפֶלְד (נולד ב-1937 בלימנוב, פולין) הוא חוקר ספרות, מתרגם, מבקר, מסאי ועורך ספרותי ישראלי, חתן פרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת 2018.
ביוגרפיה.
דוד וינפלד נולד בשנת 1937 בעיירה לימנוב שבפולין, למשפחה מרקע חסידי. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לרוסיה, ולאחר המלחמה חזרה לפולין והתיישבה בקרקוב. בשנת 1950 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בתל אביב. וינפלד שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. בשנת 1967 נישא לאמנית והציירת יוכבד וינפלד, כעבור עשור בני הזוג התגרשו. בהמשך נישא בשנית ונולדו לו שלושה ילדים, ביניהם האמן יואב וינפלד.
באקדמיה.
בשנת 1959 החל וינפלד ללמוד בחוג לספרות עברית והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1964 קיבל תואר שני, על העבודה "ראשית יצירתו של אורי צבי גרינברג בעברית", ובשנת 1975 קיבל תואר דוקטור, על הדיסרטציה: "אמנות הרומן של פרץ סמולנסקין" (בהדרכתם של פרופ' שמואל ורסס ופרופ' שמעון הלקין). תחומי מחקרו העיקריים הם הפרוזה העברית במחצית השנייה של המאה ה-19 ושירה עברית חדשה. במקביל, משנות ה-60 של המאה ה-20 פרסם וינפלד מסות ספרותיות וביקורת ספרות בכתבי עת ובעיתונים היומיים, רבים מהם תחת שם העט "דוד כרמי".
וינפלד לימד בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית משנת 1966 ועד שנת 2005, ובנוסף לימד גם בחוג לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כמתרגם.
וינפלד תרגם מפולנית מיצירותיהם של חתני פרס נובל לספרות; צ'סלב מילוש וויסלבה שימבורסקה, וכן מיצירותיהם של זביגנייב הרברט, אדם זגייבסקי, רישרד קריניצקי, מאיר באלאבאן, יצחק אריה ברגר, אידה פינק ואחרים. תרגם גם מיידיש (במיוחד את שירו של אברהם סוצקבר) ומאנגלית (משירי חתני פרס נובל לספרות טי אס אליוט ושיימוס היני). בספרים שתרגם משדך וינפלד בין המשוררים לבין יצירות אמנות ישראלית מודרנית, בדרך כלל של הצייר רפי לביא, במה שהצייר והסופר יאיר גרבוז הגדיר "הנמקה אתית".
מבקר השירה אלי הירש טען כ. פרופ' ניסים קלדרון הגדיר את איכות התרגום של וינפלד כמיוסדת על עקרון הבהירות:
וינפלד עמד בקשרים אישיים עם המשוררים אותם תרגם. בגיליון מיוחד של כתב העת "הליקון" שהוקדש כולו לתרגומו, מובאים מכתבים שכתבו המשוררים אל וינפלד, תיעודי מפגשים, ואף גלויות מאוירות ועבודות קולאז' ששלחה לו המשוררת ויסלבה שימבורסקה במהלך השנים. בשנת 2009 ראה אור בפולין קובץ חילופי מכתבים בינו ובין זביגנייב הרברט.
על מפעל התרגום שלו זכה וינפלד בפרס שר החינוך למתרגמים (1995), פרס משרד התרבות ומשרד ראש הממשלה הפולני (1994–1995), פרס פן (P.E.N) הפולני לתרגום (2006), פרס יצחק עקביהו לחקר השירה העברית מטעם אוניברסיטת בר-אילן (2011) ופרס א.מ.ת. לשנת 2019.
כעורך שירה.
בין השנים 1984–1990 ערך וינפלד את מדור ספרי השירה של הוצאת כתר. בשנת 1997, לאחר היווסדה של הוצאת קשב לשירה, שימש כחבר מערכת ועורך בהוצאה. שימש גם כעורך כתב העת "כרמל", ועורך יחד עם ענת ויסמן את כל כתבי דוד אבידן - על כך זכה בפרס שרת התרבות להוצאת ספרי מופת בשנים 2009 ו-2011.
מאז שנת 2008 משמש כעורך השירה במפעל קסת לספרות ביכורים.
בית החולים על שם ברוך פדה, פוריה
בית החולים פוריה ע"ש ברוך פדה (או בקיצור מרכז רפואי פוריה) הוא בית חולים הממוקם ברכס פוריה בין פוריה עילית לטבריה. נחנך בשנת 1955.
בית החולים נקרא על שמו של פרופ' ברוך פדה. פרופ' פדה החל את דרכו המקצועית כרופא צעיר בגליל וסגר את מעגל חייו המקצועיים כרופא בעל שם. בשנים 1974-1976 ניהל את בית החולים פוריה. מנהל המרכז הרפואי משנת 2013 הוא ד"ר ארז און.
היסטוריה.