אף ששורותיו של צבא השחרור הלאומי כללו בני אצ'ולי ולנגו רבים, שהיו בעצמם קורבנות של טיהוריו של אידי אמין בצפון אוגנדה, ביצע צבא השחרור הלאומי פשעים רבים נגד אזרחים כנקמה על מעשי אמין. פשעים אלה כללו גירוש של 750 אלף איש מאזור מחוז לוורו למחנות פליטים בשליטת הצבא. אזרחים מחוץ למחנות אלה נחשבו לתומכי גרילה והיו נתונים למעשי התעללות מתמשכים. הצלב האדום מעריך כי משטרו של אובוטה היה אחראי למותם של למעלה מ-300 אלף אזרחים ברחבי אוגנדה עד ליולי 1985. צבא ההתנגדות הלאומי ביצע גם הוא מעשי זוועה, שכללו מוקשים נגד אזרחים ושימוש צבאי בילדים ובנערים.
הפיגוע באוטובוס בפרדס חנה (2001)
הפיגוע בצומת מחנה 80
הנרי טמפל
הנרי ג'ון טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון
אצטדיון קורנליה-לה פראט
יחד – העם איתנו
יחד - העם איתנו בראשות אלי ישי
יחד (העם איתנו)
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ב-2015
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ב-2016
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ב-2017
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ב-2019
סוזאן אבולהאווה
רכוש שיתופי
שטח ציבורי
רכוש בבעלות הציבור
מבנה (תעופה)
אדוארד אולמן
אדוארד לואיס אולמן (באנגלית: Edward Louis Ullman; 24 ביולי 1912 – 1976) היה בנו של המלומד הקלאסי ברתולד אולמן, היה גאוגרף שהתמחה בנושא תחבורה. עיקר הקריירה שלו היה באוניברסיטת וושינגטון, והיה מראשוני הדוחפים למהפכה הכמותית בגאוגרפיה.
קריירה.
אולמן הוכשר כגאוגרף באוניברסיטת שיקגו, שם הושפע מהדגש האורבני והכלכלי במדעי החברה. בעקבות עבודת הדוקטורט שלו, הוא החל קריירה של לימודי התחבורה. הוא התגייס בזמן מלחמת העולם השנייה, והיה מומחה לשירותי תחבורה אסטרטגית בצבא ארצות הברית.
אחרי המלחמה הוא שירת במילואים כקצין בצי ארצות הברית והיה הכלכלן של הוועדה הימית של ארצות הברית. הוא גם ערך מחקר לפיקוד המטות המשותפים בפנטגון ובמחלקת המדינה. לאחר המלחמה הוא התקבל לעבודה במחלקה לגאוגרפיה אנושית באוניברסיטת הרווארד ומשנסגרה המחלקה הוא עבר מערבה לסיאטל.
בשנת 1951 הוא החל את עבודתו האקדמית במחלקה לגאוגרפיה, אוניברסיטת וושינגטון ושם השתלב בצוות המחלקה ובצוותי מחלקות אחרות בנושאים הקרובים לליבו. באמצע שנות החמישים, הוא קיבל מלגת פולברייט ויצא לרומא ולישראל, והשלים מחקרים גם בגרמניה. אולמן העמיד את כישוריו גם ליחידות אחרות של ממשלת ארצות הברית, כמו הוועדת לפיקוח על הגרעין וכן נתן ייעוץ לחברת הרכבות אמטרק שנהנתה משירותיו בשנותיו המעצבות.
מחקר.
אדוארד אולמן מילא תפקיד מרכזי בהנעת המהפכה הכמותית בגאוגרפיה האנושית ושינוי פני המקצוע. מאחר שהכיר את הגאוגרפיה האמריקאית עוד מלפני מלחמת העולם השנייה, וכן נחשף כרפרנט למאמר יוצא הדופן של פרד שייפר (Schaefer (1951 בנושא כיוונה של הגאוגרפיה האמריקאית. אולמן ידע כי מעמדה של הגאוגרפיה האנושית הוא נמוך, והוא חווה את תוצאות הדימוי כאשר נסגרה המחלקה בהרווארד והוא פוטר מעבודתו.
את המעמד הנמוך של הגאוגרפיה, שלא זכתה לחשיבות בעיני דיסציפלינות אחרות, הוא חש גם באמצעות ניסיונו במלחמה במלחמת העולם השנייה. ניסיון שבו נפגש עם כלכלנים וסוציולוגים ואנשי מדעי החברה האחרים בפעילותם המשותפת. אולמן, שחווה את חוסר חשיבות הגאוגרפיה האנושית, הונע לחדש את המקצוע ולהפוך אותו למקצוע מעשי יותר. כמו כן לשפר את היישומיות החברתית שלו לאחר שנסגרה המחלקה לגאוגרפיה בהרווארד.
למעשה הדחף של אולמן לחדש את הגאוגרפיה לא התרחשה לפתע באותם ימים, אלא היה מושרש היטב בהבנה מוקדמת יותר. כשהשתלב במחקרים עירוניים, עם אנשי דיסצפלינות אחרות, הבין כי צריך ליצור פארדיגמה אחרת בגאוגרפיה אנושית, תוך עזיבת הפארדיגמות הקודמות של דטרמיניזם סביבתי או מחקרים רגיונליים. לכן אולמן פנה למחקרים תאורטיים, בייחוד אלה על מיקומם של ערים. מחקרים אלה נוצרו עוד לפני מלחמת העולם השנייה וכך פרסם עם צ'ונסי האריס את המודל של העיר הרב-קוטבית בשנת 1945. יחסיו המוקדמים של אולמן עם חוקרים בדיסציפלינות אחרות, כמו כלכלנים וסוציולוגים, היו כאמור סיבה נוספת לכך שהגישה האקדמית שלו הייתה פרוגרסיבית.
כחלק מהמגמה שפיתח אחרי מלחמת העולם, ועד לשינוי המשמעותי בגאוגרפיה האנושית (המהפכה הכמותית), אולמן, המתמחה בגאוגרפיה של התחבורה. הוא הגדיר את הגאוגרפיה כמדע מרחבי והרחיב את מושג האינטראקציה המרחבית, ופיתח את המודל של האינטראקציות המרחביות.
לעומת אולמן באוניברסיטת וושינגטון, המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת שיקגו, ניסתה לעצב את זהות הגאוגרפיה עם הגישה האזורית הפונקציונלית. זאת כדי להתחרות בלימודי האזור - תחום מחקר חדש. אולמן לא הסכים ברצון עם הגישה שהתפתחה בשיקגו, כי ראה בה עדיין ניצני קשרים לדטרמיניזם הסביבתי ולגאוגרפיה הרגיונלית, שאותם הגדיר כצורת חשיבה נאיבית שמשתמשת במתודולוגיה פשוטה של ​​שכבות המפה. אולמן טען שסוג כזה של גאוגרפיה רואה כמטרת-על שלה חלוקה סטטיסטית או גאוגרפית כיעד סופי, אבל צריך לכוון את המקצוע לכיוונים אחרים.
מאמרו של פרד שייפר (1951) שחולל את המהפכה הכמותית, והוויכוח שהתנהל סביבו, נראו לאולמן כוויכוחי סרק על מהותו של המקצוע. משום שהם עסקו בפרשנות האמריקאית לתפיסת העולם הגרמנית שהייתה נהוגה בגאוגרפיה האירופאית. אולמן דרש הרבה מעבר לוויכוח על פרשנות - הוא ביקש מהפכה בחשיבה, במתודולגיה ובכיווני המחקר.
מכל מקום, אולמן השיג בנפרד קרנות מחקר, עשה מאמץ לקבל נתוני תחבורה מסוימים ובסופו של דבר הציע מודל קונספטואלי המציג אינטראקציה מרחבית. לאחר מכן, הוא לא העמיק עוד את נושא המחקר התאורתי, וכיוון את עצמו למחקר יישומי, כגון פיתוח אזורי, כדי לתרגל את הגאוגרפיה שלו לטובת החברה.
התאוריה של אולמן, המשיכה להתפתח על ידי חוקרים צעירים אחרים במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת וושינגטון, בראשותו של ויליאם גאריסון, והייתה למחלקה מובילה במהפכה הכמותית.
המודל של אולמן.
מודל האינטראקציות המרחביות שפיתח אולמן, נשען על מודל כוח המשיכה של ניוטון שאומר: שעוצמת כוח המשיכה נמצא כמכפלת המסות של הגופים הנמשכים זה לזה, מחולק במרחק בין הגופים. ככל שהמסות גדלות, כוח המשיכה גדל, וככל שהמרחק בין הגופים גדל כוח המשיכה יקטן. אולמן יישם את המודל לקשר בין יישובים, שבהם גודל האוכלוסייה מהווה את המסה במודל של ניוטון, והמרחק בין היישובים הוא שווה לאלמנט המרחק במודל של ניוטון.
אולמן הוכיח בעזרת נתוני תעבורה ותחבורה את נכונות המודל, שנעשה בו שימוש מקובל לחיזוי עוצמת קשרי תחבורה, מסחר טלפונים ועוד. אולמן הבין כי לא מספיקים שני המשתנים האלה כדי לחולל תחבורה ותעבורה בין מקומות, והוא הוסיף לכך שלוש סיבות כלכליות שמחוללות את התעבורה בין המקומות: השלמה, תחרות והזדמנות ביניים.
במונח ״השלמה״ הכוונה הייתה לכך כי במקום אחד יש ביקוש למוצר/סחורה שישנו במקום אחר ולכן תיווצר תנועה ביניהם. ״תחרות״, תיווצר כאשר ישנם מספר יצרנים שמתחרים ביניהם על ״שווקים״ לתוצרת. והמונח השלישי, ״הזדמנות ביניים״ משמעותו שכאשר נוצר כבר צורך לתחבורה בין נקודה אחת לשנייה (כמו בין עיר א' לעיר ב'), כדאי יהיה שהתחבורה תעבור בכל המקומות הקטנים יותר הנמצאים על הדרך בין א' לב', שאחרת לא היו זוכים לתחבורה בגלל גודלם הקטן.
Sorry (ביונסה)
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" משנת 1865, זכה לא רק לפרשנויות מילוליות, אלא גם לפרשנויות חזותיות רבות. הספר אויר על ידי אלפי מאיירים במהדורות שיצאו בשפה האנגלית ובמהדורות של תרגומיו לשפות זרות. קרול סבר שהאיור המלווה את הסיפור, איננו רק "קישוט" המגביר את המוטיבציה של הקורא הפוטנציאלי, אלא יש לו ערך כממחיש את הצדדים החזותיים של הסיפור וכמפרש עצמאי של הטקסט.
"מה טעם בספר אם אין בו תמונות או שיחות", כתב הרוורנד צ'ארלס לוטוויג' דודג'סון, הידוע בשמו הספרותי "לואיס קרול. זאת, בפתח כתב היד "הרפתקאות אליס מתחת לפני האדמה", גרסתו הראשונה של הספר "אליס בארץ הפלאות".
ג'ון טניאל ראה את תפקידו כמאייר בענווה. לא תמיד קיבל את דרישותיו של קרול, היה עצמאי בתפיסתו הציורית, אולם ראה את תפקידו כמלווה מסור ונאמן שצריך לספק את המימד החזותי הנחוץ לסיפור. הוא ראה בציוריו רק פרוש למציאות המסופרת בסיפור ובכך השיג את הסיפוק הראשוני של הקורא הילד. זהו כמדומה גם סוד הצלחתו .
איוריו של ארתור רקהאם הוסיפו לספר את הרובד הרומנטי, את ראיית הילדות כתקופת תום חלומי ויחד עם זה את ההתנגשות המאיימת בין חזון הילדות לבין העולם המעוות, המפחיד, של המבוגרים, כפי שהוא נשקף לנגד עיניו הנדהמות של הילד.
סלבדור דאלי הניח את קיומו של הרובד שנחשף בציוריו של רקהם, אולם הוא הרחיב את מעגלה של היצירה ומשך אותה אל תחום ההתנסות האישית שלו כאמן. התבגרותו של אמן היא הרגע בו הוא מסוגל ליצור יצירה מושלמת ואמיתית שהיא מעין התגלות מקודשת.
את אנתוני בראון מעסיק במיוחד רובד ה"נונסנס" הנוצר בחיינו, בגלל קוצר הדעת האנושי. הפער הקיים בין העולם האנושי המופנם של מחשבה ודמיון יוצר, לבין מציאות שבני אדם יוצרים למעשה, ובתוכה הם חיים ופועלים.
האיורים לאליס בארץ הפלאות.
קרול כמחבר הסיפור, היה מודע היטב לרב רובדיותה של היצירה למשמעויות הרבות שהקורא יכול למצוא בה. הוא ידע שהילדים להם נועד הסיפור, ייהנו בעיקר מן העיוות הפרודי של שירי ילדים המוכרים, מן ההומור, האיגיון ומן הלעג לנימוסי החברה ודרכי החינוך המקובלות. אך הוא קיווה גם שהמבוגרים יגלו בספר רבדים נוספים, כגון: