בתלמוד הבבלי עוד מסופר על כך שאדם חצוף התערב עם חברו על סכום כסף נכבד (ארבע מאות זוז) שיוכל להרגיז את הלל. בערב שבת, כאשר הלל התרחץ, הטריד אותו הלה בשאלות שווא, אך הלל הפסיק עם כל שאלה את רחצתו, התעטף במגבת ויצא לענות. כאשר ראה אותו אדם שהלל נותר שליו, התרגז בעצמו ואמר לו: "אתה הוא הלל שקורין אותך נשיא ישראל... שלא ירבו כמותך בישראל", שאל אותו הלל לסיבת דבריו וענה לו האיש "שבעבורך הפסדתי ארבע מאות זוז", אמר לו הלל: "מוטב שתאבד ארבע מאות ועוד ארבע מאות זוז, והלל לא יקפיד [יכעס]" ().
הדרכותיו.
במסכת אבות מובאות הדרכותיו ואימרותיו של הלל הזקן, שבהן הוא מדריך בין היתר:
בנוסף הוא מצוטט בידי רבי צדוק כמי שנהג לומר, כי אדם המשתמש בכתר תורה לענייניו האישיים יחלוף מהעולם ().
שושלת הלל.
צאצאיו של הלל שימשו אף הם נשיאי הסנהדרין, במשך 15 דורות:
בתרבות.
בפיוט "חי ה' וברוך צורי" מופיעה שורה המזכירה את מידת הביטחון של הלל, שבשונה מרעו שמאי, לא חיפש אחר מאכלי שבת במשך השבוע ובטח בה' שיזמין לו לשבת, באמרו "ברוך ה' יום יום". בגרסה הנפוצה של הפיוט מופיעה השורה: "אל ההרים אשא עיני, כהלל ולא כשמאי". בחלק מחצרות החסידות (למשל בחצרות רוז'ין וויז'ניץ) תיקנו את הנוסח ל"כהלל וכשמאי", וזאת כי יש פוסקים שבנושא זה הלכה כשמאי, שיש לחפש במשך כל השבוע מאכלים טובים לשבת.
יום טוב עהרליך כתב את סיפור מסירות נפשו ללימוד התורה. הופיע באלבומו "תורה", וכן מופיע באלבום "ערליכע ניגונים" (משחק מילים: "הניגונים של עהרליך" ו"ניגונים קדושים") של ירמיה דמן.
אמרתו "אם אין אני לי מי לי" הולחנה בלחנים רבים בהם לחנו של חיים בנט ("הנה אנכי"), שני לחנים של מרדכי בן-דוד ("אני מאמין" ו"כולם אהובים") ולחנו של אודי דוידי ("רוחות טובות").
אמרתו "הוי מתלמידיו של אהרן" גם היא הולחנה, בין היתר על ידי חיים בנט ("רננו חסידים") ויובל סטופל (ביצוע יוסי רוז, "הלל אומר", רובי בנט "רובי בנט ותזמורתו").
שמאי
שמאי הזקן
שמאי הזקן (בספרות הארצישראלית נקרא גם שמיי; חי בסוף המאה ה-1 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1) היה אב בית הדין האחרון בתקופת הזוגות ואחד מבני הזוג הלל ושמאי. ידוע בתור בר פלוגתא של הלל הזקן, וכנגד האסכולה של הלל ייסד את האסכולה שלו, אסכולת בית שמאי, אשר שלטה תקופה מסוימת בסנהדרין, אך לא האריכה ימים אחרי המרד הגדול.
שמאי כנראה היה בנאי, על-פי המתואר בתלמוד הבבלי (), שם מתוארים לפחות שני מקרים שבהם דחה אנשים שרצו להתגייר ב"הליך מזורז" באמת הבניין שבידו.
שמאי נבחר להיות אב בית הדין לא ביחד עם הלל, כי אם לאחר עזיבת קודמו, מנחם - "יצא מנחם ונכנס שמאי" ().
מידותיו והנהגותיו.
ככלל נחשב שמאי הזקן לקפדן יותר, כפי שהדבר משתקף בתיאוריו בסיפורים תלמודיים שונים, עד כדי כך ששמו הפך לשם דבר לקפדנות ולשמרנות. חז"ל בדורות שאחריו הדריכו שלא ללכת בדרכו הקפדנית של שמאי: (). עם זאת, המשפט השגור על פיו היה: "הוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות".
גם השיטה ההלכתית מבית מדרשו נחשבת בדרך כלל למחמירה יותר בהלכה. אמנם במסכת עדויות המשנה מונה 3 מחלוקות בין הלל לשמאי ובשתיים מתוכם דווקא הלל הוא המחמיר ושמאי המקל, ובמקרה אחד שמאי מחמיר והלל מקל.
מקום קבורתו.
לפי מסורת אחת שמאי הזקן נקבר באזור מירון, אך הדעות חלוקות בשאלה אם נטמן יחד עם הלל, או בהר שמולו - חורבת שמע. חלק מעולי הרגל מציינים את קבורתו יחד עם הלל, בית הלל ובית שמאי. יחד עם הלל, ללא בית הלל ובית שמאי. יחד עם בית שמאי, ללא הלל ובית הלל. יחד עם אשתו או שמאי לבדו.
מאידך רב אביתר גאון כותב כי נקבר באזור דלתון "לדלתן, ויקבר בראש ההר, אצל ר' יוסי הגלילי. וסביביו יונתן בן עוזיאל, והלל ושמאי ואלעזר בן ערך ואלעזר בן עזריה". אך כנראה התכוון במילה 'סביביו' לאזור הסובב את דלתון, הכולל את עמוקה (קבר יונתן בן עוזיאל), מירון (קברי הלל ושמאי), ועלמה (קברי רבי אלעזר בן ערך ורבי אלעזר בן עזריה).
גורל
בורקום
בורקום (בגרמנית: Borkum) הוא אי ורשות מקומית במחוז לר שבסקסוניה התחתונה, צפון מערב גרמניה. שטחו כ-30.6 קילומטרים מרובעים, ואוכלוסייתו 5,473 אנשים (נכון ל-2015).
בורקום גובל במצר וסטראמס (Westereems; המצר יוצר את הגבול עם הולנד), וממזרח - מצר אוסטראמס (Osterems), בצפון - הים הצפוני, ובדרום - ים וודן. בורקום הוא המערבי שבאיי פריזיה המזרחית.
איי פריזיה המזרחית
איי פריזיה המזרחית (בגרמנית: Ostfriesische Inseln) הם שרשרת איים בים הצפוני, בקו החוף של סקסוניה התחתונה שבגרמניה.
שבעת האיים המאוכלסים הם (מהמערב אל המזרח):
בורקום משתייך למחוז ליר; יויסט, נורדרנאי ובלטרום משתייכים למחוז אאוריך; לנגאוג ושפיקרוג משתייכים למחוז וויטמונד; ונגרוגה משתייך לפריזלנד (אזור בצפון הולנד).
ישנם עוד שני איים שאינם מאוכלסים:
ישנם עוד שני איים קטנים שנמחקו מעל המפה בעקבות שיטפונות אדירים בים הצפוני:
ברוב האיים אין מכוניות. האיים החריגים הם בורקום ונורדרנאי, שהם גם האיים הצפופים ובעלי האוכלוסייה הגדולה ביותר. אין גשרים שמגשרים בין אי לאי או בין אי ליבשת. האיים נגישים למעבורות.
שיבר (משחק ילדים)
שיבר הוא משחק ילדים המתאים למשחק על אדמת חמרה.
שני ילדים יוצרים גושים עגולים ושטוחים מקליפתה העליונה של האדמה, שהיא קשיחה, עמידה וניתנת לסיתות בנקל. הראשון מטיל את הגוש למרחק בהטלה סיבובית על פני אדמת החמרה החלקים יחסית, באופן הדומה לאופן בו מטילים פריזבי או מקפיצים אבנים שטוחות על פני המים. והשני מנסה להטיל את הגוש שלו כך שינחת במרחק הפחות משיבר (רוחב כף יד פרושה מקצה הזרת עד קצה האגודל) מן הגוש של הראשון. לשם כך מנסה השני לחקות את אופן הטלתו ואת עוצמתה.
יאמוסוקרו
יאמוסוקרו (Yamoussoukro, מבטאים לרוב "יאמְסוֹקרוֹ") היא בירתה הרשמית של חוף השנהב. העיר ממוקמת 240 ק"מ צפונית לאביג'אן ומתגוררים בה 355,573 תושבים (2014). העיר ממוקמת כ-30 ק"מ מהאגם שנוצר בעקבות הקמת סכר קוסו בשנות ה-70 של המאה ה-20.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית.
המלכה יאמוסו, אחייניתו של קוסאי נ'גו, שלטה בכפר "נ'גוקרו" בתחילת הכיבוש הצרפתי של האזור. באותה עת התגוררו בכפר 475 תושבים. כפר זה היה אחד מ-129 כפרים של שבט אקואה.
בשנת 1909, בהוראת ראש השבט דג'אמלאבו, מרד שבט האקואה בצרפתים.
בית השלטון האזרחי באזור, ששכן בכפר בונזי, עלה באש, וחייו של המושל הצרפתי של האזור, סימון מוריס ניצלו רק בזכות ההתערבות של קוסאי נ'גו.
לאחר תום המהומות החליט המושל הצרפתי, סימון מוריס שבונזי אינה בטוחה דיה, והעביר את תחנת הצבא הצרפתי לנ'גוקרו, שם נבנתה ביוזמת הצרפתים פרמידה לזכרו של קוסאי נ'גו, ומתוך כבוד למלכה יאמוסו נקרא הכפר יאמוסוקרו.
עצמאותה של חוף השנהב.
במרץ 1983 הפכה יאמוסוקרו לבירת המדינה. קודם לכן שכנה הבירה בגרנד באסאם (החל מ-1893), בבינג'רוויל (החל מ-1900) ובאביג'אן (החל מ-1933).
ב-6 בנובמבר 2004 תקפו צנחנים וחיל רגלים צרפתי את שדה התעופה יאמוסוקרו לאחר שמטוס שהמריא משדה תעופה זה תקף כוחות של האו"ם, וגרם למותם של עובד או"ם ותשעה צרפתים.
בתקיפה זו הושמדו שני מטוסי סוחוי 25 ומספר מסוקי מיל מי-24 - שהיוו את רוב חיל האוויר של חוף השנהב.
דמוגרפיה.
בשנת 1901 מנה הכפר 475 תושבים בלבד. ב-1975 מנתה העיר 37,253 תושבים אך מ-1983 עת הוכרזה כבירה גדלה אוכלוסיית העיר במהירות ל-110,013 תושבים (1988), 155,803 תושבים (1998) ו-242,744 תושבים (2010).
אתרים בעלי חשיבות.
ביאמוסקורו נמצאת הכנסייה הגדולה בעולם - בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו, שהוקדשה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-10 בספטמבר 1990.
הליכה לקנוסה
ההֲלִיכָה לְקָנוֹסָה היא בקשת הסליחה והמחילה של הקיסר היינריך הרביעי בשנת 1077, בפני האפיפיור גרגוריוס השביעי, בטירת קנוסה. הטירה נמצאת במחוז רג'ו אמיליה, בצפון חבל טוסקנה, לרגלי הרי האפנינים, ופרסומה בא לה מהאירוע. "הליכה לקנוסה" הפך למטבע לשון, שמשמעותו מחילה של אדם על כבודו, או כניעתו ללחצים שהופעלו עליו והסכמתו להשפיל עצמו.
המאורעות.
בתקופה שקדמה לאירוע הנדון היה עימות מתמשך בין קיסרי הקיסרות הרומית הקדושה לבין האפיפיורים באשר לזכות למנות אנשי דת לכהונות כנסייתיות, זכות שהקנתה עוצמה רבה ונקראה אינווסטיטורה.
אחד מגדולי המתנגדים לאינווסטיטורה של הקיסר היה נזיר ממסדר קלוני, איטלקי טוסקאני בשם הִילְדֵבְּרַאנְד, שטיפס ועלה בהירארכיה הכנסייתית. הוא ראה את תכלית חייו בהבטחה שמינויים כנסייתיים יהיו תלויים בהסכמת הכס הקדוש, ובהפקעת הזכות מהקיסר.
בשנת 1059 התכנסו ראשי הכנסייה ובראשם הילדבראנד. ההחלטה המרכזית שהתקבלה הייתה להקים קולגיום של קארדינלים, מועצה שתחליט מי יעלה לכס האפיפיור ובכך להוציא את הסמכות הזו מהקיסר. מועצה זו, בשינויים קלים, היא אשר בוחרת עד היום את האפיפיור.
בשנת 1073 עלה הילדבראנד לכס האפיפיור ונקרא מאז גרגוריוס השביעי. האפיפיור ביקש לערוך רפורמה שתעמיד את סמכות האפיפיור מעל לזו של הקיסר בכל הקשור למינוי והדחת בישופים. כבר בעלייתו לתפקידו הרם החל לתקן תקנות שפגעו בזכויות האינווסטיטורה של הקיסר, וב-1075 חיבר מסמך בשם "דיקטטוס פפה". סעיף 12 קבע שמותר לאפיפיור להדיח קיסרים. הקיסר באותה עת היה היינריך הרביעי, אשר לא ראה בעין יפה את התנהלותו העוינת של האפיפיור. אנשי הכנסייה מלאו תפקידים חילוניים רבים, והקיסר לא יכל להרשות לעצמו להפקיד תחומים הנוגעים לגביית מיסים והקצאת קרקעות בידי מי שנבחרו על ידי יריבו האפיפיור ולא על ידיו.