באוגוסט 1941 התפטר רוברט מנזייס מתפקידיו כראש ממשלה וכמנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה, מפלגת אוסטרליה המאוחדת. למרות שקואליציית האנטי-לייבור הייתה בשלטון מזה כעשור, סבלה מפלגת אוסטרליה המאוחדת ממשבר מנהיגות עד שהיא נאלצה לבחור בראש הממשלה לשעבר, בילי יוז, כמנהיגה. עם זאת, יוז היה כבר בן 78 ונתפס כמנהיג לתקופת מעבר. מתוך נסיבות אלה, ב-28 באוגוסט, בחרה ועידה משותפת של מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומפלגת הכפר בפאדן כמנהיג הקואליציה, למרות שמפלגת הכפר הייתה השותף הזוטר בקואליציה. למחרת היום הושבע פאדן כראש הממשלה.
בסופו של דבר, תקופת כהונתו של פאדן הייתה קצרת ימים. ב-3 באוקטובר אותה שנה, שני חברי הפרלמנט העצמאיים שהעניקו רשת תמיכה לקואליציה בשנה החולפת, ארתור קולס ואלכס וילסון, הצביעו נגד התקציב שהגיש פאדן. קולס ווילסון סלדו מהיחס לו זכה מנזייס עד שהחליטו ללא לתמוך יותר בקואליציה. עקב נפילת חוק התקציב, נאלץ פאדן להגיש את התפטרותו ואת התפטרות כל הממשלה למושל הכללי, הלורד גאורי. הייתה זו הפעם האחרונה בה אולצה ממשלה אוסטרלית להתפטר לאחר תבוסה בבית הנבחרים. פאדן התלוצץ על כך שהוא היה כמו המבול, "משל ארבעים יום וארבעים לילה".
הקואליציה בראשות פאדן התקשתה לבסס את מעמדה נגד ג'ון קרטין ממפלגת הלייבור האוסטרלית ומפלגת הלייבור ניצחה ב-1943. בחירות הכלליות של 1943 הנהיג קרטין את מפלגתו עם עמדה חזקה. קואליציית האנטי-לייבור הייתה כמעט במצב גסיסה באותה תקופה ופאדן ויוז לא היו מסוגלים להתחרות בקרטין. בבחירות הוביל קרטין את הלייבור לניצחון הגדול ביותר שלה אי פעם, כשהוא זוכה בשני שלישים ממושבי הפרלמנט וכשקואליציית האנטי-לייבור צמצמה כוחה ל-19 מושבים בלבד, כולל 7 מושבים למפלגת הכפר, מפלגתו של פאדן. כמו כן זכתה הלייבור לרוב של 22 מתוך 36 מושבי הסנאט.
לקראת הבחירות הפדרליות של 1949, פאדן מילא תפקיד מפתח בתבוסת ממשלתו של בן צ'יפלי, ולעיתים קרובות הועלו טענות בדבר אופייה ה"סוציאליסטי" של מפלגת הלייבור, שמנזיס יכול היה "להבהיר" או להתנער ממנה כפי שראה לנכון, ובכך נראה יותר "מתון". ב -1949 הפך פאדן לשר האוצר בממשלת מנזיס השנייה. למרות שהאינפלציה בראשית שנות החמישים הייתה גבוהה, והוא נאלץ להגיש כמה תקציבים קשים, רוב תקופת כהונתו כשר אוצר עמדה בסימן של פריחה כלכלית, בעיקר במגזר החקלאי. פאדן פרש מהפוליטיקה ערב הבחירות של 1958 וחי חיים שקטים עד למותו בבריזביין ב-1973.
שותפותו המוצלחת עם מנזיס הייתה אחד הגורמים שהמשיכו את קיומה הקואליציה, שכיהנה עד 1972 (מנזיס עצמו פרש בשנת 1966).
המפלגה בראשותו של מקיואן.
יורשו של פאדן, שר המסחר ג'ון מקיואן נקט בצעד יוצא דופן מתוך אמונה שיוכל להבטיח טוב יותר את האינטרסים של היצרנים העיקריים באוסטרליה. בהתאם לכך, מקיואן פיקח אישית על החתימה על הסכם הסחר הראשון עם יפן ועל הסכמי סחר חדשים עם ניו זילנד והממלכה המאוחדת ועל הסכם הסחר הראשון של אוסטרליה עם ברית המועצות (1965). הוא מיסד את הגישה שנקראה "מקיואניזם", מדיניות להגנת מחירים עבור המגזר היצרני, כך שהתעשייה לא נאלצה להתמודד מול תעריפים גבוהים של חומרי הגלם המיובאים, ובכך החקלאים יצאו נשכרים, אך תשומות הייצור התייקרו. מדיניות זו הייתה חלק ממה שכונה "ההסדר האוסטרלי" שקידם שכר גבוה, פיתוח תעשייתי, מעורבות ממשלתית בתעשייה וביזור. זו הייתה התקופה הפורייה ביותר של המפלגה.
התנגדותו של מקיואן אילצה את ויליאם מקמהון למשוך את מועמדותו לתפקיד מנהיג המפלגה ופתחה את הדרך למערכה מוצלחת לקידומו של שר החינוך והמדע, הסנאטור ג'ון גורטון, כמועמד לתפקיד ראש הממשלה בתמיכתם של קבוצת חברים בהנהגתו של שר ההגנה, מלקולם פרייזר. ב-10 בינואר 1968 החליף גורטון את מקיואן כראש הממשלה. הייתה זו הפעם השנייה שבה מפלגת הכפר הטילה וטו על זהותו של מנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה. ב-1923 דרש ארל פייג' שהמפלגה הלאומית, קודמתה של המפלגה הליברלית, תדיח את בילי יוז מתפקידו כמנהיג כתנאי לכניסתה של מפלגת הכפר למשא ומתן קואליציני. גורטון יצר באופן רשמי עבור  מקיואן את התפקיד של סגן ראש הממשלה ובכך אישר את מעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה.
ב-1971 פרש מקיואן מהחיים הפוליטיים. יורשו, דאג אנתוני, טען שהתנגדותה של מפלגת הכפר למקמהון כבר לא בתוקף, ובסופו של דבר התאפשר לליברלים להחליף את גורטון במקמהון תוך חודשיים. עם פרישתו, סיכם מקיואן 36 שנים וחמישה חודשים של שירות ציבורי, כולל 34 שנים שבהן היה שר בממשלה או איש הספסלים הקדמיים של האופוזיציה האוסטרלית.
המפלגה הלאומית.
בשנת 1975 שינתה מפלגת הכפר את שמה ל"מפלגת הכפר הלאומית" כחלק מאסטרטגיה להתרחב לשטחים עירוניים. אסטרטגיה זו הניבה פרי רק בקווינסלנד, אך לא בשאר מדינות אוסטרליה. באוסטרליה המערבית עזבה המפלגה בקצרה את ההסכם הקואליציוני בממשלת מערב אוסטרליה במאי 1975, וחזרה אליו בתוך חודש. בעקבות זאת, המפלגה התפצלה לשניים בסוף 1978 למפלגה לאומית ולמפלגה לאומית עצמאית. המפלגה הלאומית עצמאית החזיקה בשלושה מושבים בבית התחתון של אוסטרליה המערבית בעוד המפלגה הלאומית המפלגה נשארה בקואליציה והחזיקה גם כשלושה מושבים. שתי המפלגות התאחדו מחדש לאחר שמפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק עלתה לשלטון ב-1983.
בשנות השמונים נבחר ג'ון ביילקה-פטרסן להנהגת המפלגה הפדרלית. ביילקה-פטרסן ניצח בבחירות המקדימות להנהגת המפלגה הלאומית ב-1987, ואילץ את האזרחים לתמוך בהצעתו להיות ראש הממשלה. בסופו של דבר, מפלגת הלייבור זכתה בכהונה נוספת בשלטון תחת הנהגתו של בוב הוק. ביילקה-פטרסן אולץ לפרוש כמה חודשים אחרי הבחירות הפדרליות, ומפלגתו הובסה קשות ב-1989.
העולם של ווינX
פין ברטלס
פין ברטלס (בגרמנית: Fin Bartels, נולד ב-7 בפברואר 1987 בקיל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בהולשטיין קיל מההבונדסליגה השנייה.
קריירת מועדונים.
ברטלס הצטרף להולשטיין קיל בשנת 2002, כאשר היה בן 15. בשנת 2005 החל לשחק הן בקבוצה הבוגרת של המועדון והן בקבוצת המילואים. בקיץ 2007 חתם ברטלס בהנזה רוסטוק, שעלתה לבונדסליגה באותו קיץ. את שער הבונדסליגה הראשון שלו הבקיע בבעיטת מספרת מול ארמיניה בילפלד במרץ 2008. באותה עונה, הבקיע ברטלס ארבעה שערים, אך נשר עם הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה. ברטלס נשאר בהנזה רוסטוק גם בעונת 2008/09, בה הבקיע שישה שערי ליגה, ובעונת 2009/10, בה הבקיע ארבעה שערים, ונשר עם הקבוצה ליגה נוספת, לאחר הפסד במבחני הישרדות מול אינגולשטאדט 04. לאחר ירידת הליגה עם רוסטוק, עזב ברטלס את המועדון בקיץ 2010, וחתם בפ.צ. סנט פאולי, שעלתה באותו קיץ לבונדסליגה. בעונת 2010/11, ערך ברטלס את הופעת הבכורה שלו בסנט פאולי במחזור השישי מול בורוסיה דורטמונד. באותה עונה הבקיע ברטלס שני שערים, ונשר עם סנט פאולי לבונדסליגה השנייה. ברטלס נשאר בסנט פאולי שלוש עונות נוספות, כאשר בעונת 2011/12 הבקיע שישה שערים והחמיץ עם קבוצתו את המקום במבחני העלייה לבונדסליגה בגלל הפרש שערים נחות משל המקום השלישי, בו הייתה פורטונה דיסלדורף. בשתי העונות הבאות, הבקיע ברטלס שבעה שערים בכל עונה, אך סנט פאולי סיימה במרכז הטבלה.
בקיץ 2014 חתם ברטלס בורדר ברמן מהבונדסליגה על חוזה לשלוש שנים. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2014/15, הבקיע ברטלס ארבעה שערים, וסיים עם הקבוצה במקום העשירי, לאחר שבמשך מחצית עונה הקבוצה הייתה שקועה מתחת לקו האדום. בעונת 2015/16 הבקיע ברטלס שמונה שערים, כשהוא משתף פעולה בחוד ההתקפה עם קלאודיו פיסארו ועם זלטקו יונוזוביץ'. גם בעונה זו בילו ברטלס וברמן בעיקר במאבקי התחתית, וניצלו ממבחני הישרדות במחזור האחרון. בקיץ 2016 האריך ברטלס את חוזהו עד לקיץ 2019.
קריירה בינלאומית.
לברטלס הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, שנערכה בשנת 2008.
אריה גנץ
אריה גנץ הוא ספורטאי לשעבר בספורט נכים וחבר נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
נפגע בגיל צעיר משיתוק ילדים ובנעוריו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנות השישים החל להתחרות במשחקי סטוק מנדוויל והשתתף בתחרויות שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים. היה חבר נבחרת ישראל בכדורסל למשחקי אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ואולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) ואיתה זכה במדליות זהב וכסף. מאוחר יותר המשיך לשחק בנבחרת איל"ן והיה קלע מצטיין בליגה הלאומית לנכים ובמשחקי הנבחרת באליפות אירופה.
גנץ היה בעל מפעל פרטי לייצור בשר ומאוחר יותר השתלב בחברות גדולות בתחום, עבד 15 שנה כמנהל שיווק וייצור בחברת נטו ובשנת 2011 מונה למנהל המפעל של חברת מילועוף.
פין בארטלס
יוהנס קאיוני
יוהנס קאיוני (בלטינית וגרמנית: Johannes Caioni או Joannes Kajoni, ברומנית: Ioan Căianu או Ioan Căian ,בהונגרית: Kajóni János, 8 במרץ 1629 בקאיאנול מיק (קיש-קאיאן), טרנסילבניה – 25 באפריל 1687 לזאריה, בהונגרית - גיירגיו-סארהג', טרנסילבניה) היה נזיר פרנציסקני וכומר ממוצא רומני מטרנסילבניה, מלומד הומניסט, נגן עוגב ובונה עוגבים, מלחין, מוזיקולוג, משורר ומוציא לאור. נודע בעיקר הודות לאוסף היצירות המוזיקליות הנושא את שמו - "קודקס קאיוני". קאיוני כיהן החל משנת 1678 כבישוף ממלא מקום (ויקאר כללי) רומי-קתולי של טרנסילבניה.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.