ב-5 ביולי 1941 זומן רב הקהילה, אייזיק אלפרוביץ', אל המפקדה הצבאית ונצטווה לכונן יודנרט ולהציגו בפני המפקד הגרמני עוד באותו היום. משלא נמצאו מתנדבים, נאלץ הרב למנות בעל כורחם חמישה חברי יודנרט. ב-10 ביולי 1941 נצטווה היודנרט להקים גטו בסמטה של העיר ולהעביר לשם את כל יהודי העיירה תוך שישה ימים. למחרת ההעברה לגטו נדרש היודנרט למסור כמות גדולה של שעוני יד ופרוות, תחת איום בהוצאה להורג. היודנרט טיפל גם בגיוס יהודים לעבודות כפייה. רוב העובדים הועסקו בהובלת עצים אל הנהר.
בנובמבר 1941 פונו תושבי הגטו לגטו שרקובשצ'יזנה. תושבי העיירה הגויים דרשו להשאיר שני אחים יהודים שהיו רוקחים במקצועם כדי שימשיכו לשרת את יתר תושבי העיירה, אך כעבור שנה הם נמלטו ואחד מהם נהרג במהלך הבריחה.
גרבטקה-לטניסקו
גרבטקה-לטניסקו (בפולנית: Garbatka-Letnisko), או בקיצור גרבטקה, הוא כפר במחוז קוז'יניצה בפרובינציית מזוביה, במרחק של כ-69 ק"מ מלובלין שבפולין. בכפר מתגוררים 3,163 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה.
האזכור הראשון של גרבטקה במקורות כתובים היה ב-1449, באותה תקופה גרבטקה הייתה תחת שליטתה של משפחת סליז אשר שלטה במקום. בין המאה ה-15 למאה ה-16 עבר הכפר לבעלות משפחת קוחנובסקי. בשנת 1787 חיו בגרבטקה 253 תושבים, ובשנת 1881 חיו בה 715 תושבים.
בין השנים 1795–1809 נמצאה גרבטקה תחת שלטו האימפריה האוסטרית בעוד שבשנים 1815–1915 היא הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. השנים החשובות ביותר בהיסטוריה של גרבטקה היו בין שתי מלחמות העולם. בשנים אלו גרבטקה התפרסמה ככפר נופש. תיירים רבים ביקרו בה, בעיקר מראדום, לובלין וורשה. בשנת 1921 הגיעו מספר התושבים במקום ל-1,739.
הקהילה היהודית בגרבטקה.
היהודים הראשונים הגיעו לגרבטקה בראשית המאה ה-19, כשאוכלוסיית הכפר מנתה כ-461 נפשות. יהודי גרבטקה השתייכו לקהילה היהודית של העיירה הסמוכה גנייבושוב, שם הם גם קברו את מתיהם. בשנות השמונים של המאה ה-19 אוכלוסיית הכפר גדלה לכ-750 אנשים, מהם כ-50 יהודים. בשנת 1921 הקהילה היהודית בגרבטקה חיו במקום כ־111 יהודים מכלל אוכלוסיית העיירה שמנתה אז כ־1,739 נפשות. יהודי הכפר התפרנסו ממלאכה, מרוכלות ובעיקר מן השוק השבועי, שמשך לגרבטקה את איכרי הסביבה.
ערב מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-300 יהודים, שהיו כ-8.5% מכלל האוכלוסייה.
הקהילה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הכפר נכבש ב-8 בספטמבר 1939. יהודי גרבטקה נותרו במקומם, אך נשלחו לעבודות כפייה. ב-1940 הוקם בכפר יודנרט בראשותו של ינקל פרלשטיין (Yankel Perlstein), וכן הוקם שירות סדר יהודי בפיקודו של איציק צימרמן (Zimmerman). באותם ימים הוטל על יהודי גרבטקה תשלום כופר, ובסוף 1940 הם נצטוו לשאת את הטלאי הצהוב.
עד הקמת הגטו נמשכה שגרת חייהם של יהודי המקום, והם הוסיפו לעסוק במסחר ובהשגת מזון. יחס הגרמנים והאוכלוסייה הפולנית אליהם היה הוגן למדי, מה שהוביל פליטים יהודים מפיאסצ'נו, מגורה קלוואריה ומגרוייץ אל המקום והם נקלטו היטב בקהילה. בשלבים מאוחרים ב-1941 הגיע מספר היהודים בגרבטקה ל-1,300. בקיץ 1941 רוכזו כל היהודים במקום איסוף וגברים אחדים נבחרו מביניהם ונשלחו למחנה העבודה בפיונקי. באותה שנה החלה להתפשט בגרבטקה מגפת הטיפוס, ואף שמספר המתים היה קטן מאוד, נטען שהיהודים הם מפיצי המחלה. לפיכך הורה הממונה הגרמני לפליטים היהודים שבאו לגרבטקה מיזמתם לעזוב את המקום.
הגירוש לגטו היה פתאומי, מהיר ואלים. הגטו נסגר ב-30 בדצמבר 1941. לגטו הובאו יהודים מכפרי הסביבה ובסך הכול היו בו כ-100 משפחות. בגטו עברה דרך לשימושם של יהודים ופולנים כאחד, והתנהל בה מסחר בין הצדדים. על הגטו הופקדה שמירה של שירות הסדר היהודי.
ביוני 1942 ערכו הגרמנים רישום של כל היהודים מבני 16 ומעלה ושלחו כ-100 צעירים וצעירות נוספים לפיונקי. באמצע יולי 1942 נלקחו כ-100 יהודים אל מחוץ לכפר, נרצחו ונקברו שם. אחרוני היהודים בכפר הועברו לגנייבושוב ומשם גורשו יחד עם היהודים המקומיים לטרבלינקה.
בתי עלמין.
יהודי גרבטקה נקברו בשני בתי עלמין, הראשון ברחוב לובלסקה (Lubelska) שבמרכז העיר גנייבושוב, שיהודי גרבטקה היו כפופים לקהילתה. השני היה ברחוב אולקסובסקה (Oleksowska). שני בתי הקברות הללו הוחרבו לחלוטין על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, וכיום הם אינם פעילים כלל.
רולף רוסלאו
רולף רוסלאו הידוע גם בשם הבמה שלו רולף ג'וניור (Rolf Junior) (באסטונית: Rolf Roosalu; נולד ב-18 בינואר 1982) הוא זמר אסטוני.
ביוגרפיה.
רוסלאו נולד בטרטו, ב-1993 התפרסם כששיחק במחזמר אולבר!.
ב-2002 השתתף בתחרות המוזיקה "Fizz Superstar", ב-2003 השתתף ב-Kaks takti ette, תוכנית כישרונות של הטלוויזיה האסטונית הציבורית.
ב-2008 הוציא את האלבום הראשון שלו וב-2009 הוציא את אלבומו השני.
הוא השתתף בין היתר במחזות הזמר קאטס, תהילה המבוססת על הסרט, דון קישוט, מיס סייגון וסיפור הפרברים,
ב-2011 ייצג את אסטוניה באירוע המוזיקה "EuroVoice".
ב-2013 השתתף בתוכנית "Su nägu kõlab tuttavalt" בערוץ TV3.
הוא ניסה מספר פעמים לייצג את אסטוניה באירוויזיון, ב-2010 ו-2013 שימש כמציג הניקוד האסטוני.
גלנטה
גלנטה (בסלובקית: Galanta, בהונגרית: Galánta; ביידיש: גאלאנטא או גלאנדע; בגרמנית: Gallandau, גלנדאו) היא עיירה במחוז טרנבה בדרום-מערב סלובקיה שבמרכז אירופה. לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה העיירה הייתה חלק ממחוז פוז'ון-ניטרה (Pozsony-Nyitra) שבהונגריה, וחיו בה כ-1,216 יהודים שהיוו כ-24% מתושביה. בין שתי מלחמות העולם היא הייתה חלק מצ'כוסלובקיה.
היסטוריה.
גלנטה נזכרת לראשונה בשנת 1237 כאחוזה של אצילים, ובשנת 1421 נמסרה לרוזן פרנץ אסטרהאזי. תושבי המקום היו הונגרים קתולים, אשר התפרנסו ממלאכה, מחקלאות ומגידול בקר וצאן. במאה ה-17 קיבלה גלנטה זכויות של עיר, והותר לקיים בה שוק וירידים. את השוק והירידים בגלנטה פקדו סוחרים ממרחקים, ובשל כך המסחר והמלאכה התפתחו בה. במחצית המאה ה-19 הייתה גלנטה לבירת נפה, וכעבור זמן מה חוברה למסילת הברזל בבודפשט-וינה, ובשל כך כלכלתה שגשגה. גלנטה היוותה מרכז חשוב של מסחר ושירותים לסביבה חקלאית נרחבת.
במרוצת השנים השתנה הרכב האוכלוסייה בגלנטה. במפקד האוכלוסין של שנת 1930 התפקדו יותר מ-40 אחוזים מתושבי גלנטה כהונגרים על פי לאום, והשאר היו יהודים סלובקים. ערב מלחמת העולם השנייה נכללה גלנטה בגבולותיה של הונגריה ונשארה בתחומה בין השנים 1938–1945, עד ששוחררה בידי הצבא האדום.
כיום מונה העיירה כ-16,000 תושבים. מעט יהודים נותרו בעיירה. יש בעיירה בית כנסת, ובית קברות יהודי שמור שמתקיימות בו אזכרה שנתית בחודש יוני שבו יהודי גלנטה הובלו לאושוויץ. במקום נותרו שני מבנים היסטוריים חשובים. האחד הוא הטירה הנאו-גותית של בני אסטרהאזי, אשר נמצאת במצב של אי סדר והיא סגורה לציבור מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והשני הוא טירת רנסאנס, אשר שופצה בשנות ה-90, והיא משמשת כיום כמוזיאון חלל ומרכז תרבותי.
יהודי העיירה.
יהודים החלו להתיישב בגלנטה בתחילת המאה ה-18. התיעוד המוקדם ביותר של הקהילה היהודית הוא משנת 1729, כאשר הרוזן העניק לקהילה היהודית, בני חסותו, חדר תפילה ואדמה לבניית בית קברות. בשנת 1830 התגוררו בגלנטה 556 יהודים (31.2% מכלל התושבים). מִפקד האוכלוסין השני של צ'כוסלובקיה שהתקיים בשנת 1930 דיווח כי הקהילה מנתה 1,274 יהודים.
רבה הראשון של גלנטה היה כנראה רבי מרדכי לוי, מבין הרבנים שאחריו ידועים רבי יצחק לייב דוכס, שבזמנו נבנה בית הכנסת ורבי יוסף גוטליב בשנים 1776–1786. בין השנים 1780–1790 קבע הקיסר יוזף השני חוקים שאפשרו ליהודים לעסוק בחקלאות ובמגוון פעילויות מסחריות.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1868, בחרה הקהילה היהודית בגלנטה ללכת בדרך האורתודוקסית. בשנת 1891 פרצה מחלוקת גדולה על משרת הרבנות בקהילה, בעקבות מינויו של הרב מוזש פלדמן. ויכוח זה הוביל לקרע בתוך הקהילה היהודית, ובסופו של דבר בשנת 1893, היא התפצלה לשתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות, כאשר לכל אחת מהן היה רב משלה, בית כנסת, בית מדרש, חברא קדישא ומוסדות דת אחרים, מלבד בית הספר היסודי ובית הקברות שהיו משותפים לשתי הקהילות.
בשנת 1918 חוו יהודי גלנטה פוגרומים רבים, בהם נבזז מהם רכוש רב.
בתקופת השואה ולאחריה.
בנובמבר 1938 סופחה גלנטה להונגריה. בשנת 1941 גויסו יהודים - ביניהם יהודי גלנטה - ליחידות מיוחדות של עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. ב־19 במרץ כבשו הגרמנים את הונגריה. עם פלישת הגרמנים במארס 1944, נמצאו בגלנטה 1,105 יהודים. במאי 1944 בהתאם לצווים ולהוראות של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי, הוקם בגלנטה גטו באזור בית הכנסת המרכזי. נוסף על יהודי העיירה רוכזו בו גם כ-600 יהודים מיישובים סמוכים. היהודים הורשו להביא אל הגטו ציוד חיוני ומזון ל-30 יום. ב-20 במאי 1944 הם הועברו לבית חרושת לסוכר במאיור ומשם אחרי מספר ימים הועברו תושבי הגטו למרכז השילוח בנובה זמקי קמוארום ומשם, בשני טרנספורטים שיצאו לאושוויץ ב-14 ביוני 1944, וב- 16 ביוני 1944.. שיינדי מילר, ילידת העיר כתבה יומן על תקופת השואה בעיר שהתפרסם ותורגם למספר שפות.