בין מוקדי הכוח האלו נמצאים רנה שפותח כל פרק במונולוג שתחילתו במשפט "אתם וודאי תמהים מדוע אני..." וממשיך בתיאור המצב המשונה או התלבושת המשונה שבו הוא מתחיל את הפרק, תקציר אם צריך ופירוט המזימות השונות עליהן הוא מופקד מטעם המחתרת ולעיתים גם מטעם הגרמנים (בעיקר בסכסוכים הפנימיים של הגנרל נגד הגסטאפו) ואיך המחתרת מתכוונת לנצל זאת לטובתה. חותנתו הזקנה מרותקת למיטה בחדר שמעל לקפה, שם הותקן הרדיו מתחת למיטה ללא ידיעתה וחלק ניכר מהדיאלוג שלה הוא על האורות והקולות הבוקעים מחדרה, או על כך שכדי להגיע לרדיו יש להרים את מיטתה בזווית. אשתו של רנה היא מאדאם אדית' (הינד ראש לזמרת הצרפתית אדית פיאף), זמרת הבית של הקפה שבגלל זיופיה בעלה תמיד אומר למלצריות "מהר - חלקו את הגבינה לאוזניים של הקצינים הגרמנים לפני שמאדאם אדית' תתחיל לשיר, או שהם יירו בכולנו) (במאמר מוסגר - בקומדיה אנגלית הביטוי "Have Us/Him/You Shot" הוא יותר קומי ע"ע הציטוט במלון של פולטי "האם יש לכם עכברושים בספרד או שפרנקו הורה שיירו בכולם?). משפט המחץ של אדית' עצמה הוא "רנה- מה אתה עושה עם האישה הזו" והוא בדרך כלל מכוון להתגפפות קצרה עם איווט, מלצרית בקפה והמאהבת הראשית של רנה. יש גם את מסייה לקלר (הזייפן שמזייף את הציורים ולפעמים גם מסמכים) המגיח מתחפושות או מקומות מסתור שונים ומשונים בקריאה "זה אני- לקלר" ומסייה אלפונס הקברן.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה היא משנית לטבע המחזורי שלה, ואם אין שני פרקים עוקבים ניתן לצפות בכל צירוף מיקרי של פרקים מבלי להרגיש שיש פערים בעלילה, כי רוב הדיאלוג קבוע וכל הדמויות נשארות קבועות. היא מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומתמקדת ברנה ארטואה, בעליה של בית קפה צרפתי הממוקם בכפר נוביון בצרפת. בתחילת הסדרה הצבא הגרמני כובש את הכפר ושודד את כל הרכוש בעל הערך הנמצא בכפר אשר כולל בין השאר את שעון הקוקייה הראשון שנוצר, ויצירות אומנות בעלת ערך רב - ציור בשם "המדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וכן ציור בשם "האגרטל עם החינניות הגדולות" מאת צייר הולנדי בשם "ון-קלופס". גנרל פון-קלינקנהוף, המפקד הגרמני האחראי על הכפר מחליט להעביר את הרכוש לעצמו לאחר המלחמה ומשום כך הוא מכריח את רנה להסתיר את הרכוש בבית הקפה שלו. בהמשך מתברר שגם היטלר מעוניין ב"מדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וב"אגרטל עם החינניות הגדולות" לעצמו ובעקבות כך הוא שולח את קצין הגסטאפו המכונה "הר פליק מהגסטאפו" ועוזרו "הר פון-שמולהאוזן, גם מהגסטאפו" אל הכפר כדי למצוא את התמונה. אף על פי כן, פליק זומם לשמור את התמונה לעצמו. בינתיים זייפן מומחה יוצר שני עותקים נוספים לכל תמונה אשר בהמשך מוחלפים בטעות עם התמונה המקורית ומגולגלים לתוך נקניקיות קנוקוורסט. תמונה אחת נשלחת אל היטלר ברכבת תחמושת אשר מפוצצת על ידי המחתרת הצרפתית והשנייה נאכלת בטעות על ידי פליק בעצמו, אך לאורך עשר שנות הסדרה תמיד היו בנמצא לפחות שני זיופים לכל ציור, ולעיתים גם "זיוף של הזיוף".
באותו הזמן בית הקפה של רנה משמש כמקום מסתור לשני טייסים בריטים אמיצים אבל לא פיקחים במיוחד שאינם דוברים צרפתית. מישל מהמחתרת הצרפתית מכריחה את רנה לעבוד בשבילם אחרת הוא יוצא להורג בירייה משום ששירת גרמנים בבית הקפה שלו. התוכנית של המחתרת היא להבריח את הטייסים הבריטים החוצה מהכפר חזרה לאנגליה - אך כל פרק או שניים מישל מהמחתרת מביאה טייסים חדשים. כחלק מהתוכנית להבריח את הטייסים, המחתרת מסתירה משדר רדיו בחדר השינה של החותנת הזקנה של רנה. מכשיר התקשורת הסודי הזה משמש כאמצעי תקשורת היחיד בין המחתרת הצרפתית בכפר עם לונדון. המכשיר מוחבא מתחת למיטה של החותנת של רנה.
נוסף לכל זאת, רנה גם מנסה לשמור בסוד את הרומן הראשי שהוא מנהל עם איווט, המלצרית של הקפה, והפלירטוטים שלו עם שאר המלצריות הצעירות העובדות עבורו בבית הקפה, מפני אשתו. נוסף לכך המחתרת הקומוניסטית (שהיא על טהרת הנשים) קושרת תחת רנה על כך שהוא משרת את הצבא הגרמני ועובד בשביל המחתרת הצרפתית. הסיבה היחידה שבגללה הם אינם מוציאים את רנה להורג היא משום שהמנהיגה שלהם מאוהבת אף היא ברנה, והוא חייב להסתיר זאת מפני אשתו ומפני המלצריות שלו. נוסף על כך הסגן הגרמני גרובר, שהוא הומוסקסואל, מפלרטט גם הוא ללא הפסקה עם רנה. המצבים הללו אפילו יותר מצחיקים משום שרנה הוא לא בדיוק האדם הנאה ביותר בצרפת, הוא רחוק מלהיות אמיץ, ולעיתים קרובות אשתו מכריחה אותו לבצע משימות ומבצעים סודיים.
בתחילת הסדרה מותו של רנה מבוים על ידי יחידת יורים גרמנית מזויפת ומשום כך לכל אורך הסדרה רנה חייב להעמיד פנים שהוא האח התאום של עצמו ולשכנע את אשתו לשאת אותו בשנית כדי לחדש את הבעלות על בית הקפה. בינתיים הקברן של הכפר, מר אלפונס מחזר אחרי אשתו של רנה אף על פי שהוא נקרע בין אהבתו לאשתו של רנה לבין הערצתו לרנה אותו הוא מחשיב כגיבור צרפתי אמיתי.
בספישל ההמשך (שמתוארך לאחרי המלחמה) רנה נשוי לאיווט והר פליק נשוי להלגה והם באים לבקר בכפר כתיירים, אחד הציורים - כנראה אמיתי - נמצא בתוך זרוע של אנדרטה של רנה (שכאמור עבר הוצאה להורג מבוימת) "גיבור המחתרת".
ביינה מזור
1985 (ספר)
1985 הוא ספר מאת אנתוני ברג'ס שראה אור בשנת 1978. כפי שעולה משמו, הספר נכתב בהשפעת ספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", ושני חלקיו מנהלים התכתבות עמו. בעברית ראה הספר אור בהוצאת יתד בתרגומו של אריה חשביה.
על הספר.
הספר בנוי משני חלקים: החלק הראשון הוא סדרה של מאמרים וראיונות (שבהם ברג'ס הוא הן המראיין והן המרואיין) אשר דנים בהיבטים שונים בספרו של אורוול. החלק השני בספר הוא רומן שעלילתו מתרחשת בבריטניה ב-1985 - 7 שנים בעתיד בעת כתיבת הספר.
הספר איננו בגדר "המשך" לספרו של אורוול, אך ברג'ס עושה בו שימוש בקונספט דומה: בהתבססו על החברה הבריטית ועל העולם הסובב אותו ב-1978, הוא מנסה לתאר כיצד עשויה להיראות שנת 1985, אם תימשכנה מגמות מסוימות.
המגמה העיקרית שהוא מתייחס אליה היא כוחם העולה של האיגודים המקצועיים. בשנת 1985 ההיפותטית אשר נחזית בספר, צברו האיגודים המקצועיים עוצמה כה רבה עד כי הם שולטים באופן מוחלט בחברה; קיים איגוד לכל מקצוע שניתן להעלות על הדעת. האיגודים פותחים בשביתות בלא נימוקים מהותיים, ועל פי רוב שביתה של איגוד אחד מידרדרת לשביתה כללית.
נושא מרכזי נוסף המופיע ברומן הוא עליית האסלאם ככוח תרבותי ופוליטי ראשי בבריטניה, בשל הגירה מאסיבית מן המזרח התיכון; לונדון מלאה עד גדותיה במסגדים ובערבים עשירים.
השימוש בהצגת השביתה הבדיונית כגורמת למותם של חפים מפשע, במטרה לעורר אצל הקורא עוינות כלפי האיגודים, מזכיר את השימוש שעושה רוברט היינליין בסיפורו "The Roads Must Roll" ("הדרכים חייבות לנוע"). השקפה זו מנוגדת בתכלית לעמדותיו הסוציאליסטיות של אורוול, ונטועה במציאות של יחסי העבודה בבריטניה בשנות השבעים, שהתאפיינו בסכסוכי עבודה רבים וקשים.
הגרסה העברית של הספר יצאה במהדורה אחת בלבד בהוצאת "יתד" בשנת תש"ם-1980, ומספר העותקים הקיים ממנו כיום (2008) נמוך ביותר.
תקציר העלילה.
בתחילת הרומן מעומת הגיבור בֵּוו ג'ונס (Bev Jones) עם מותה של אשתו, אשר הייתה בבית-החולים בעת שעלה באש. בשל שביתת איגוד הכבאים נשרף בית-החולים עד היסוד. (במציאות, נקט איגוד הכבאים בבריטניה בפעם הראשונה בתולדותיו צעדים הפגנתיים בשנת 1977, שבה ככל הנראה חיבר ברג'ס את הרומן.) בֵּוו נותר לבדו, מטופל בבתו בעלת הצרכים המיוחדים בֶּסִי (Bessie). בסי בת השלוש-עשרה מפותחת מינית ביחס לבנות גילה ואיננה מסוגלת לתפושׂ את ההבדל שבין מציאות ודמיון, בשל תרופה דמוית-תלידומיד שנטלה אימהּ במהלך הריונהּ.
מותה של אשתו מעורר בבֵּוו עוינות עמוקה כלפי מערכת האיגודים. מילותיה האחרונות היו: "אל תיתן להם לחמוק מעונש". אולם אין זו הפעם הראשונה שבה מוצא בֵּוו נגד המערכת; בֵּוו היה בעברו מרצה להיסטוריה, שפוטר בעת שהמערכת מבוססת-האיגודים, אשר שואפת לקדם השכלה בעלת ערך מעשי, מצאה את עבודתו בלתי-חיונית.
בֵּוו, העובד כקונדיטור, מגיע יום בהיר אחד לעבודתו חרף שביתת האיגוד שלו. בעקבות זאת נשללת חברותו באיגוד בגין עבודה בעת שביתה, ובכך למעשה הוא הופך לבלתי-ניתן להעסקה. ביודעו כי יאבד את ביתו בקרוב, הוא לוקח את בתו בסי למתקן המנוהל בידי המדינה, שבו תוכל לזכות לטיפול לצד ילדות אחרות כמותהּ.
בֵּוו נהיה לנווד הנודד סביב לונדון, ומתיידד עם קבוצה של פורשים - בלתי-ניתנים להעסקה כמותו. הוא נוטל יחד עימם חלק בגנבות קטנות מחנויות, במטרה לשרוד. באחת מן הגיחות הללו הוא נלכד, ונגזר עליו להישלח לחינוך-מחדש במוסד ממשלתי, שאינו כלא ואינו בית חולים פסיכיאטרי, אלא מוסד כלאיים, המכיל יסודות הן מזה והן מזה.
במרכז לחינוך-מחדש נחשף בֵּוו להרצאות וסרטי תעמולה, שמטרתם להפוך אותו לחבר מועיל בחברה (רעיון שברג'ס בוחן גם ב"תפוז מכני"). הוא פוגש בפקיד האיגוד רב-העוצמה פֶּטִיגְרוּ (Pettigrew), אשר מתרה בו וטוען בפניו כי עבר זמנו, וכי ההתאגדות היא עתידה של בריטניה. חרף כל זאת נותר בֵּוו כשהיה ואינו 'מומר', וכאשר הוא מסיים לרצות את גזר-הדין - הוא עוזב כאדם חופשי.