הסרט מהווה הן דרמה רומנטית והן קומדיה מטורפת ונודע בזכות הסצנות של מוסקבה בסוף שנות השבעים, והן בשל תיאורו הקומי של חיי היומיום והמנהגים של החברה הסובייטית בתקופת הקיפאון שתחת לאוניד ברז'נייב.
בשנת 2011 יצא לאקרנים רימייק רוסי בשם "" בכיכובם של וולודימיר זלנסקי וסבטלנה חודצ'נקובה.
עלילה.
העלילה מתרחשת במוסקבה בשנת 1976. אנטולי יפרמוביץ' נובוסלצב, אב יחיד ומסורבל לשני בנים, עובד בלשכה סטטיסטית בעיר. הבוס שלו היא רווקה קפדנית בשלהי שנות ה-30 לחייה, לודמילה פרוקופייבנה קלוגינה, שכינויה "הכוס שלנו" על ידי הכפופים לה. הוא חולם על קידום והעלאה בשכר, אבל הוא ביישן מכדי לדבר עם הבוס שלו על זה. חברו לכיתה וחברו הוותיק, יורי גריגורייביץ' סמוקוולוב מציע למנות את חברו הוותיק לראש מחלקת התעשייה הקלה, אך קלוגינה דוחה את העצה. ואז, על פי עצתו של סמוחוואלוב, נובוסלצב מנסה ללא רצון לפלרטט איתה במסיבה בדירתו של סמוחוואַלוב, אך קלוגינה מתעצבנת מאוד מהניסיונות שלו להרשים אותה. בסופו של דבר נובוסלצב מתוסכל ואומר לקלוגינה שהוא מחשיב אותה כ"יבשה, לא אנושית וחסרת לב".
למחרת בבוקר נובוסלצב מגיע למשרדה להתנצל, אך לפתע קלוגינה מתפרצת בבכי וחושפת כי האשמותיו מהלילה שלפני כן פגעו בה. הם מנהלים שיחה מלב אל לב והם מתחילים להתקרב ובמהרה מתאהבים זה בזה. קלוגינה, לאחר שהשליכה את "מסכת המגן" שלה של אישה קשת לב, נעשית מודעת יותר לנשיותה ומפתיעה את כולם עם בגדיה האלגנטיים החדשים והמראה המקסים.
היחסים בין אנטולי ללודמילה מתפתחים, מלאים במצבים קומיים ומגוונים. באותו זמן רומן מתפתח בין אולגה ריז'ובה ויורי סמוחוואלוב שיצאו למפגשי היכרויות לפני שנים רבות באוניברסיטה. כעת יש לשניהם משפחות, אך רגשותיה הרומנטיים של אולגה מתעוררים מחדש לאחר שנפגשה עם סמוחוואלוב במשרד. עם זאת, הוא מתייחס אליה כאל חברה בלבד. היא מתחילה לכתוב לו מכתבי אהבה, אותם היא מעבירה אליו דרך ורוצ'קה, מזכירה במשרד. סמוחוואלוב, עייף מגל מכתבי האהבה, מספר על המצב לשורה הרועשת, פעילה בוועד איגוד העובדים והרכלנית הגדולה במשרד. הוא נותן לה את המכתבים ומבקש ממנה "לסדר את הבעיה" בישיבת הוועדה. בהמשך, קיז'ובה, שבורת לב ומושפלת, מבקש מסמוחוואלוב להחזיר לה את המכתבים והיא תחזור לחייה הרגילים.
בשלב מוקדם יותר, כאשר לנובוסלצב נודע לו על סמוחוולבוב ומכתבי האהבה הוא זועם לגמרי. נובוסלצב סוטר לפתע לסמוחוואלוב בפנים. סמוחוואַלוב מתנקם בכך שהוא חושף את "התוכנית" הראשונית של נובוסלצב לקלוגינה. היא המומה ורוצה לוותר על נובוסלב. היא מתקשרת אליו למשרדה, מספרת לו על החלטתה למנות אותו לראש המחלקה לתעשייה הקלה ולסיים את מערכת היחסים ביניהם. נובוסלצב מתבייש ומודה שמערכת היחסים ביניהם אכן החלה אך ורק מסיבות מקצועיות, אך מתעקש שהוא למד לאהוב אותה. קלוגינה מגרשת אותו. בתורו הוא דוחה את המינוי ומכריז על התפטרותו. קלוגינה מסרבת לפטר את נובוסלצב כדי להכעיס אותו. הוויכוח הלוהט ביניהם מביא לזעזוע רועש במשרד. הכל בסופו של דבר מסתיים כשנובוסלצב, מנסה לברוח מלודמילה הזועמת, בורח מהבניין, קופץ על מושב אחורי של מכונית (שמתבררת כמכונית השירות של קלוגינה עם נהג אישי), היא רודפת אחריו בכעס, אבל נובוסלצב מצליח להרגיע אותה והם נראים מחובקים. כותרת המשנה מציעה שכבר בתוך 9 חודשים יהיו שלושה בנים במשפחתו של נובוסלצב, כלומר לאנטולי ולודמילה ייוולד מאוחר יותר בן.
תגובת קהל, ביקורות ופרסים.
הסרט הפך ללהיט סובייטי בשנת 1978 כשצפו בו 58.4 מיליון צופים ועדיין הוא אחד הסרטים הפופולריים ביותר ברוסיה וברפובליקות הסובייטיות לשעבר. אליסה פריינדליך ואנדריי מיאחקוב נבחרו לשחקני השנה הטובים ביותר על ידי קוראי מגזין הקולנוע "המסך הסובייטי".
הסרט קיבל באופן כללי לשבחים מהמבקרים; לא הייתה ביקורת שלילית אחת על הסרט. הרמה האמנותית הגבוהה, הכישורים ושיתוף פעולה האורגני בין הבמאי לשחקנים, וכן תיאור חי של מוסקבה, אלמנטים קומיים במקביל לחקירת סוגיות מוסריות, העניקו לסרט ציוני ביקורת טובים.
חברי המועצה האמנותית הממלכתית העמידו את השחקנים הראשיים כמועמדים לקבלת פרס ברית המועצות. אליסה פריינדליך הייתה זו שלא קיבלה את הפרס - על פי הכללים של אותה תקופה, לא ניתן היה לתת לשחקן פרס חדש מוקדם יותר משנתיים לאחר שקיבל את הקודם ופריינדליך כבר זכתה בפרס על הופעתה הבימתית שנה לפני יציאת הסרט.
במלאת 40 שנה לפרסום הסרט, גוגל הוציאה 'שרבוט גוגל' ברוסיה ובאוקראינה.
בשנת 2011 שוחררה גרסה מחודשת, תחת הכותרת "", בכיכובם של וולודימיר זלנסקי וסבטלנה חודצ'נקובה כשסריק אנדראסיאן משמש כבמאי.
פסקול.
השירים מהסרט, בביצוע אליסה פריינדליך ואנדריי מיאחקוב, הפכו ללהיטים בברית המועצות.
קת'רין ג'וי פרי
קת'רין ג'ונס
קת'רין ג'יינוויי
קת'רין פולאסקי
קת'רין לנגפורד
פאול נורס
קת'רין מארי דאנהם
קת'רין מוניג
קת'רין מקפי
קת'רין פטרסון
קת'רין מקנמרה
ג'יימס יאנג
ג'יימס יאנג (באנגלית: James Young; נולד ב-16 באוגוסט 1995 בפלינט שבמישיגן, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בהפועל תל אביב. גובהו 1.98 מטר.
ביוגרפיה.
יאנג נולד בפלינט, מישיגן. למד בתיכון טרוי, בטרוי, מישיגן.
בשנת 2013 הצטרף לאוניברסיטת קנטקי, שם שיחק שנה שם ונבחר לחמישייה השנייה של שחקני הרוקיס בליגה האזורית. בשנת 2014 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-17 בסיבוב בראשון על ידי בוסטון סלטיקס שם שיחק 102 משחקים וקלע 2.6 נקודות למשחק במהלכן שיחק בשירות מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2017, יאנג נקרא לסגל מחנה האימונים של קבוצת ויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של ה-NBA. בסופו של דבר נשאר בסגל הקבוצה למשך הכל העונה.
בחודש ינואר 2018, יאנג הוחתם על חוזה דו כיווני על ידי פילדלפיה 76'. שם שיחק שלושה משחקים בלבד ועבר לקבוצת הפיתוח שלה דלאוור בלו קואוטס.
בחודש אוקטובר 2018 הצטרף מחדש לקבוצת ויסקונסין הרד אך כעבור ארבעה חודשים החליט לעזוב.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית. במדיה הפך יאנג למלך הסלים של עונת 2019/2020 עם ממוצע 20.5 נקודות למשחק.
לפני תחילת ההכנות לליגת הקורונה של ליגת העל, שוחרר יאנג ממכבי חיפה.
באוקטובר 2020 חתם בקבוצת ניו יורק ניקס ושוחרר אחרי יומיים.
בפברואר 2021 חתם בוסטצ'סטר ניקס, קבוצת הפיתוח של הניקס.
באמצע עונת 2020/2021 חתם בהפועל תל אביב. אחרי 3 משחקים, בהם קלע בממוצע 16 נקודות למשחק, נפצע יאנג, אך חוזהו הוארך לעונה נוספת . בעונת 2021/2022 קלע יאנג 16.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2022/2023 חתם יאנג לעונה נוספת בהפועל תל אביב.
ג'ניפר (ג'ן) גונטר
ג'ן גונטר (באנגלית: Jen Gunther; נולדה בשנת 1966) היא רופאת נשים ומיילדת, אקטיביסטית בנושאי הנגשת מידע בנושאי בריאות ורפואת נשים, פמיניסטית וסופרת אמריקאית ממוצא קנדי.
ביוגרפיה.
ג'ניפר גונטר נולדה בעיר ויניפג, בפרובינציה מניטובה, שבקנדה. לאחר חויה חיובית שעברה, כמטופלת בבית חולים, בגיל אחת-עשרה, היא החליטה לבחור בקריירה בתחום הבריאות. בזמן ניתוח של קרע בטחול, גונטר התבוננה בצוות בית החולים מבצע את הניתוח בגופה ותוך כדי כך קיבלה הסבר על מה שקורה.
היא סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת מניטובה בשנת 1990, ואת הכשרתה כרופאה מילדת וגינקולוגית בשנת 1995 רכשה באוניברסיטת מערב אונטריו בלונדון, אונטריו. לאחר מכן קיבלה מלגת השתלמות במחלות זיהומיות באוניברסיטת קנזס, והמשיכה בלימודיה גם לתחום ניהול הכאב.
בנוסף לעבודתה במרפאה בקונצרן הבריאות קייזר פרמננטה, גונטר מנהלת מרפאת נשים.
תעודות.
גונטר חברה באיגוד המלכותי של רופאים בקנדה, ובאיגוד האמריקני למיילדים וגינקולוגים, וחברה מוסמכת של המועצה האמריקאית לרפואת כאב.
שיפור מידע בריאותי העומד לרשות הציבור.
בעזרת הטור שלה ב"ניו יורק טיימס", הנוכחות המשמעותית במדיה החברתית, ובראיונותיה בתקשורת, גונטר מבטאת ביקורת חברתית ומפריכה טענות מפוקפקות של ידוענים בנושאי בריאות. יש לה גם ביקורת על הדרך הרשלנית בה מדווחים כלי תקשורת שונים על נושאי בריאות רבייה וחיסון. גונטר פועלת לכך שכלי התקשורת החדשותיים יגלו יותר אחריות בסיקור נושאי בריאות, ודורשת לתת פחות משקל לעצות ידוענים ואחרים בענייני בריאות, היא מצפה מרופאים למצוא דרך לתקשר טוב יותר עם המטופלים שלהם.
ביוני 2019 פרסם הז'ורנל הרפואי "לנסט" מאמר דעה מאת גונטר הקורא לרמה גבוהה של כתיבה בנושאים רפואיים באינטרנט, על ידי כך שיהיו בו יותר מומחים רפואיים המעורבים בהפצת מידע רפואי הולם לציבור. היא כותבת בפירוש שלא יעלה על הדעת שמחקר איכותי שיכול להציל חיים ולהפחית סבל יהרס על ידי אלו המאמינים בקונספירציה רפואית או איזה ידוען (סלב) המעוניין למכור תוספי מזון."
הבלוג שגונטר כותבת מאז 2011 נצפה על ידי כ-15 מיליון איש, חלק מהביקורות שלה יצרו מחלוקות בתקשורת. בשנת 2019 יש לה 237,500 עוקבים בטוויטר, וסדרת טלוויזיה.
גונטר מביעה את דעותיה במגוון נושאים שמשפיעים על בריאות האישה, כולל הפלות, חיסון נגד נגיף הפפילומה HPV, והשימוש ברקמות עובר במחקר.
ביקורת על מוצרי גופ וגווינת פאלטרו.