סגן-אלוף חסדאי נע עם אנשיו כקילומטר מאחורי הצנחנים. כאשר שמע על ההיתקלות בינם לבין המצרים הורה לאנשיו לרדת מכלי הרכב שלהם ולנוע קדימה ברגל. במהרה נפתחה אש מצרית כבדה גם נגד כוחו, שתפס מחסה בבניינים הסמוכים. לחסדאי היו נפגעים רבים. סגן מפקד חטיבה 500 שנע בסמוך לחסדאי נפצע קשה, וזחל"ם המודיעין של החטיבה שהיה עמו סטה לרחוב צדדי ונעלם. תשעת החיילים שהיו בו הוכרזו כנעדרים. לבסוף, פלוגת הסיור של החטיבה שנעה בנגמ"שים במאסף הכוחות הפורצים נפגעה באש המצרים ונסוגה לאחור כשעימה 16 נפגעים.
בהמשך היום פקד מפקד חטיבה 500 על גדוד הטנקים 429 של החטיבה לתקוף מצפון-מערב, על הכביש מקהיר לסואץ, ולחבור לצנחנים. הגדוד נתקל באש נ"ט מיד לאחר תחילת ההתקפה, טנק המג"ד נפגע וההתקפה הופסקה.
במקביל לכך נשלחה סיירת חרוב, בפיקוד חיים אורן, שהועברה מחטיבה 217 אל חטיבה 500, להיכנס לעיר מכיוון צפון-מזרח. הוא נע במטרה לחבור לצנחנים הנצורים במרכז העיר, הגיע לשדירה המרכזית של העיר (שעליה נעו הכוחות שנלכדו) ופנה עליה מערבה כשהוא סופג נפגעים עקב אש מצרית. מפקד הגדוד לא הצליח לאתר את מיקומם של הצנחנים, אבל בדרכו אל מחוץ לעיר זיהה את מיקומו של כוח חסדאי ודיווח עליו למפקד החטיבה אריה קרן מיד עם צאתו מן העיר.
בשעה 16:00 לערך נעו כוחות סיירת חרוב לפקודתו של קרן חזרה אל מקומו של כוח חסדאי, ואתו נגמ"שים מפלוגת סיור של החטיבה. בתוך זמן קצר הועמסו על כלי הרכב 60 פצועים מכוח חסדאי והכוח המפנה נע חזרה מערבה והוציאם מן העיר לטיפול. עם יתרת כוח חסדאי נותרו רק שישה פצועים שעבורם לא הספיק המקום בכלי הרכב.
היחלצות כוחות הרגלים.
עם רדת החשיכה נותרו בתוך העיר שני כוחות הרגלים: כוח הצנחנים היה נצור במרחק של כ-3 קילומטרים מקווי צה"ל; הוא מנה 60 איש ש-23 מהם היו פצועים. כוח חסדאי הקטן נמצא שני קילומטרים מקווי צה"ל ועמו שישה פצועים.
מפקד האוגדה אדן שקל האם להורות לכוחות הלכודים להיחלץ רגלית, או להמתין לבוקר המחרת ולפעול לחילוצם בהתקפת שריון. לנוכח ידיעות שהגיעו כי המצרים מציבים בכבישי העיר מכשולים, מוקשים ונשק נ"ט הוא בחר באפשרות הראשונה.
כוח חסדאי נחלץ ראשון. הוא ניתק מגע עם המצרים בחיפוי ארטילרי ונע רגלית לצפון-מערב. הפצועים נישאו על ידי חבריהם כשקבוצות חלוץ ומאסף מגוננות עליהם. בשעה 20:30 הגיע הכוח לקווי גדוד 429.
מפקד חטיבה 500 פעל לשכנע בקשר את מפקד כוח הצנחנים דוד עמית להיחלץ בצורה דומה. האחרון סבר שהסיכון הוא גדול מדי וכי מוטב שהשריון יחלץ את הכוח עם בוקר. לאחר דין ודברים ממושך בהשתתפות מפקד האוגדה אדן, אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן וסגן-אלוף חסדאי ובהתערבות המג"ד יוסי יפה הפצוע והקמב"צ מיכה עשת הפצוע נפלה לבסוף ההחלטה להיחלץ רגלית.
ב-25 באוקטובר בשעה 02:30 יצאו הצנחנים לדרך ונעו בסמטאות צדדיות לכיוון צפון-מערב. שניים מן הפצועים נישאו באלונקות והיתר צעדו רגלית ונתמכו על ידי חבריהם. הצנחנים נעו במספר מקרים במרחק קצר מחיילים מצרים, אך לא נוצר ביניהם מגע אש. בשעה 04:45 הגיעו גם הצנחנים אל קווי צה"ל מצפון-מערב לעיר.
בבוקר ה-25 באוקטובר שבו ותקפו חטיבה 500 וחטיבה 460, והשתלטו בסיוע ארטילרי על מערב העיר סואץ וצפונה.
תוצאות הקרב.
הקרב על סואץ הסתיים באבדות כבדות לצה"ל, שהצליח להשתלט רק על כשליש משטח העיר. הכישלון יוחס להכנה חפוזה ולקויה של הכוחות לפעולה, לתוכנית קרב אשר המעיטה מאוד משיעורה של ההתנגדות המצרית הצפויה להסתערות צה"ל על העיר, לכניסה שאננה מדי של כוחות צה"ל לעיר ובגלל הזמן המועט שנדרש בגלל הפסקת האש שנכפתה על צה"ל על ידי מועצת הביטחון של האו"ם.
צה"ל החל לתחקר את הקרב אך התחקיר הופסק בהוראת הרמטכ"ל מוטה גור ולקחיו לא הופקו ולא נלמדו.
בספרו, "על שתי גדות הסואץ" כתב אדן: "אני מצטער על כך שהמשימה לכבוש את העיר סואץ הוטלה, ועל שלא התנגדתי לקבלה...".
בקרב נפלו 80 חיילי צה"ל וכ-120 נפצעו. בין הנופלים היו צנחנים מגדודו של יוסי יפה, שהשתתפו בקרב על שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים, כולל הקרב על גבעת התחמושת. חלק מן הנופלים בקרב נחשבו במשך חודשים לנעדרים, עד אשר השיבו המצרים את גופותיהם לידי צה"ל באחד המקרים העבירו המצרים ארונות מלאים באבנים במקום גופות הנעדרים. בעקבות גילוי המקרה ולחץ של צה"ל על המצרים הוחזרו הגופות. בין הנעדרים שהוחזרו היה יצחק הוכמן שזוהה על פי גובהו.
החלטת הממשלה בעקבות הקרב על סואץ.
בישיבת הממשלה שהתקיימה ביום 26 באוקטובר 1973 הוחלט למנוע מראש אפשרות שהצבא (בהוראת דיין) יחליט שוב להיכנס צבאית לעיר סואץ ללא אישור הממשלה.
להלן ההחלטות שנתקבלו:
א. לא ייעשה מצדנו מאמץ צבאי אופנסיבי יזום לכיבוש העיר סואץ המכותרת.
ב. אם תבוא הצעת כניעה מצד האוכלוסייה האזרחית של העיר והצבא המצרי שבה - מוסמך מפקד צה"ל לקבל את הכניעה.
ג. כניסת צה"ל לעיר טעונה אישור מוקדם של הממשלה.
הקרב בספרות.
הסופר ס. יזהר התלווה, במלחמת יום הכיפורים, לאוגדה 252 בפיקודו של קלמן מגן, והוא מתאר בספרו גילוי אליהו את התדהמה שאחזה בחיילים שנכנסו לסואץ נוכח ההיתקלות הבלתי צפויה באש האויב.
ויותר מאוחר
צנזוס
נמל התעופה הבין-לאומי של קהיר
נמל התעופה הבינלאומי של קהיר (בערבית: مطار القاهرة الدولي, באנגלית: Cairo International Airport) הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר במצרים, ומשמש כשער הכניסה האווירי הראשי שלה.
הנמל ממוקם כ-15 קילומטרים מצפון מזרח לקהיר, והוא השני בגודלו במדינות אפריקה. בשנת 2009 עברו בנמל 14,382,042 נוסעים ב-143,000 תנועות מטוסים.
בתי נתיבות.
בטרמינל שלושה אולמות: אולם 1 משמש בעיקר את חברת התעופה הסעודית סעודי ערביין איירליינס, אולם 2 המשמש לטיסות מקומיות, אולם 3 שהיה בשימוש חברות התעופה האירופיות עד לפתיחתו של טרמינל 3, ואולם 4 המשמש לטיסות פרטיות. בסה"כ יש בטרמינל 1 - 12 גשרי עלייה למטוס.
עלות הפרויקט כ-400 מיליון דולר,
קיבולת הטרמינל 7.5 מליון נוסעים בשנה, אשר מביאה את הקיבולת הכוללת של השדה ל 30 מליון נוסעים בשנה. כיום הטרמינל מכיל 14 שערי עליה למטוס (מתוכם 2 מסוגלים לקלוט את מטוסי האיירבוס A380) ובנוסף 5 שערים מרוחקים.
בשנת 2017 חברת התעופה "סעודיה" פתחה את הטרקלין הבין לאומי הראשון שלה "אל-פורושאן לאונג'" על שטח של 1500 מטרים רבועים ובעל קיבולת של 300 אורחים.
בטרמינל 23 שערים, מהם שניים המסוגלים לקלוט את האיירבוס A380, 5,000 מ"ר חנויות דיוטי פרי, וחניון רב קומות המסוגל לקלוט כ-3,000 כלי רכב.
חברות תעופה ויעדים.
יותר משמונים חברות תעופה מפעילות טיסות לנמל התעופה, מהם כשישים חברות תעופה, כ-15 חברות שכר, ו-10 חברות מטען.
מהנמל יוצאות טיסות לאפריקה, אסיה, אירופה, וצפון אמריקה.
באפריל 1980 לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החלה חברת אל על להפעיל טיסות לנמל. החברה הפסיקה את טיסותיה בקו זה. הטיסות בוצעו במטוסי בואינג 737-800.
מטעמי ביטחון, טיסות אל על נחתו בלילה מה שמייצר מצב לא נוח לטיסה קצרה של שעה ו20 דקות.
תחבורה אל הנמל וממנו.
הכביש המהיר Obora, מקשר בין הנמל לקהיר ולשאר המדינה.
שירות אוטובוסים סדיר מגיע לנמל וממנו ממרכז העיר ומהערים הגדולות במצרים, שרותי מוניות ולימוזינות נפוצים גם הם.
בשנת 2010 החלו בתכנון קו חדש לרכבת התחתית של קהיר שיגיע לנמל התעופה.
הקהילה היהודית באיטליה
בית שמואל (פירוש)
ג'אנג יי-מו
ג'אנג יי-מו (בסינית: 張藝謀; נולד ב-14 בנובמבר 1951) הוא במאי, תסריטאי, מפיק, צלם קולנוע ושחקן קולנוע, כמו גם מפיק מופעי ענק. בהיסטוריית הקולנוע של סין הוא נחשב לבן הדור החמישי. ג'אנג הוא אחד הבמאים החשובים בהיסטוריה של המדינה, וסרטיו זכו בפרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים, ובהצלחה מקומית. שניים מסרטיו היו המועמדים הסיניים היחידים לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (ג'ודואו 1990 וגיבור 2002) בשנת 2008 ביים את טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בבייג'ינג, ובשנת 2022 ביים את טקס הפתיחה של משחקי החורף בבייג׳ינג.
ג'אנג הקים גם מספר מופעי ענק ברחבי סין, תחת השם "התרשמות" כשבכל מקום השחקנים הם מקומיים, הסיפורים מקומיים וגם שפות הדיבור מקומיות. בכך תורם ג'אנג לשימור המורשת המקומית ודואג לפרנסת אנשי המקום המופיעים כל ערב אחרי עבודתם. בין המופעים המציגים כמעט כל יום בבימויו והפקתו של ג'אנג ישנם "התרשמות האחות השלישית ליו" ביאנגשוו, "התרשמות הר דרקון הירקן המושלג" בליג'יאנג, "התרשמות האגם המערבי בהאנגג'ואו, "התרשמות האינאן" באי האינאן ו"התרשמות דהונגפאו" בפוג'יין. כל המופעים משלבים את יופייה של הסביבה באצטדיונים פתוחים, מהגדולים בעולם, ועם מספר השחקנים הגדול בעולם (במופע ביאנגשואו מופיעים 600 שחקנים וחיות רבות, ובמופע בליג'יאנג למעלה ממאה סוסים ומאות שחקנים).
כמייצג בכיר של דור הקולנוע החמישי בסין, ג'אנג עוסק רבות במלחמת סין–יפן השנייה ובמהפכת התרבות, כמו גם בהיסטוריה הרחוקה. אולם בהצגת המאורעות ההיסטוריים הוא שם דגש לחיי האדם הפשוט ברגישות רבה. כצלם בתחילת דרכו הקולנועית, הוא שם לב ומדגיש צבעוניות ויופי ויזואלי. ג'אנג היה מהראשונים שפתחו את הקולנוע הסיני לעולם הרחב, וסרטיו הוצגו במרבית ארצות העולם בהצלחה מסחרית נאה.
שיכון ובינוי - קבוצת אריסון
צ'ארלס קלי
צ'ארלס קלי (Charles Kelley נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא זמר-יוצר אמריקאי, החבר בהרכב הקאנטרי ליידי אנטבלום.
ביוגרפיה.