הליגה נוסדה בשנת 2015 כליגת מאמא-רגל (או מאמא גול), ליגה חובבנית בת 4 קבוצות ששיחקו משחקים של 15 דקות למחצית, לרוחב המגרש, 8 שחקניות בקבוצה וללא מגבלת חילופים. כיום, בעונת 2019/2020 היא משוחקת על מגרש שלם, 90 דקות, 11 שחקניות בקבוצה וללא מגבלת חילופים.
הליגה הוגדרה כליגה בפיתוח החל משנת 2017 כשהכוונה להפוך אותה לליגה רגילה תוך חמש שנים. החלטה זו גרמה לכך שמשרד הספורט לא הכיר בקיומה של ליגת כדורגל נשים שלישית ולא העביר תקציבים כפי שהתחייב. הנושא הגיע לפתחו של בג"ץ ולאחר דיון בנושא הסכים משרד הספורט להעביר התקציבים שהבטיח.
הליגה נקראת "הליגה הארצית לנשים" החל מעונת 2016/2017 והחל מעונת 2019/2020 היא משוחקת כליגת כדורגל נשים רגילה כששתי הקבוצות שיסיימו ראשונות בסוף העונה יעלו לליגה הלאומית.
בליגה מספר קבוצות שמשתנה מעונה לעונה בהתאם למספר הקבוצות שנרשמו להתאחדות באותה עונה.
קבוצות הליגה לעונת 2021/2022.
להלן הקבוצות המתמודדות בעונת 2021/2022 בליגה הארצית בכדורגל נשים:
מישל ליריס
מישל לייריס (; 20 באפריל 1901, פריז – 30 בספטמבר 1990, איל-דה-פראנס) היה אתנוגרף וסופר צרפתי.
ביוגרפיה.
לייריס סיים את לימודי פילוסופיה בשנת 1918, תקופה מסוימת הוא התעניין בלימודי כימיה אך מהר מאוד עזב את הלימודים. בשנים 1921–1924 הוא התקרב למקס ז'אקוב ואנדרה מסון דרכו הפך להיות סוריאליסט וכתב מספר יצירות שפורסמו בירחון סוריאליסטי.
בשנת 1930 השתתף לייריס במשלחת צרפתית לאפריקה שחזרה רק כעבור ארבע שנים. בעקבות התנסויותיו במהלך סיור זה, כתב לייריס ספר בשם L’Afrique fantôme. עם חזרתו לפריז, הוא התחיל לעבוד במוזיאון האדם, שם עבד עד לשנת 1971. בהיותו עובד מוזיאון הוא התקרב לדבורה ליפשיץ ועזר לה גם כאשר היא פוטרה מהעבודה.
החל משנת 1937 הוא היה פעיל בחוג סוציולוגי שהוקם על ידי ז'ורז' בטאיי.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה השתתף לייריס במשלחת נוספת למושבות צרפתיות באפריקה. הוא התנגד לפעילות הצרפתית החל מתחילת הלחימה במלחמת העצמאות של אלג'יריה.
ב-1948 הביע תמיכה בציונות ובלח"י, "שנאבק באימפריאליזם האנגלי לא רק כאויב של העם היהודי, אלא גם כמדכא של העם הערבי".
בשנת 1977, ליריס חתם על עצומה שניסח מישל פוקו בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים (מתחת לגיל 15 - גיל ההסכמה בצרפת).
בשנת 1992 פורסם ספר אוטוביוגרפי בו תיאר מספר רב של אמנים עמם נפגש במהלך חייו.
נקודת פולז'אן
נקודת פולז'אן (באנגלית: Polezhan Point; בבולגרית: нос Полежан) היא לשון יבשה סלעית בחוף המערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הלשון מתנשאת לגובה של 750 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה בולטת לתוך הים לכיוון צפון-מערב.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרומי של הכניסה למפרצון ואפה.
הנקודה ממוקמת 2.36 קילומטרים צפונית - צפונית-מזרחית לנקודת גארבל, ו-1.65 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת דיסילצה.
היסטוריה.
מיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
מקור השם.
הנקודה נקראת על שם פסגת פולז'אן בהרי פירין שבבולגריה.
כתר סאיטאפרנס
כתר סאיטאפרנס הוא כתר אמנותי עשוי זהב, דמוי כתר אפיפיורי, שנרכש על ידי מוזיאון הלובר בשנת 1896, לאחר שהוצג בפניו ככתרו המקורי של המלך הסקיתי סאיטאפרנס, בן המאה השלישית לפני הספירה. כעבור שבע שנים העיד הצורף היהודי תושב אודסה, ישראל רוּחוֹמוֹבסקי, שהוא יוצרו של הכתר.
היסטוריה.
האחים הוכמן היו בעליה של חנות עתיקות בעיירה אוצ'קיב, צפונית-מערבית לאודסה, שעסקו גם בזיוף עתיקות. בשנת 1895 פנה אחד האחים, שבס'ל (שבתי) הוכמן, אל ישראל רוחומובסקי, שהיה צורף אמן, בבקשה שייצור כתר זהב, עשיר בציורים ובעיטורים, בסגנון האמנות ההלניסטית ובסגנון הסקיתי, שישמש כמתנה לארכאולוג. הוכמן מסר לרוחומובסקי ספרים שישמשו לו מקור השראה. רוחומובסקי עבד יותר מחצי שנה על יצירת הכתר, וקיבל תמורת זאת 1,800 רובל.
גובה הכתר 17 סנטימטר. ברצועה צרה סביב החלק המרכזי של הכתר מוצגת חומת העיר אוֹלְבִּיָה , שעל פי המסופר תושביה הם שהעניקו את הכתר למלך, ובה ניצבים במרחקים שווים שמונה מגדלים, שביניהם הקדשה ביוונית עתיקה: 'הסנט ואזרחי אולביה מכבדים את המלך הגדול והבלתי מנוצח סאיטאפרנס'. ברצועה רחבה מעל להקדשה מופיעים ציורים מסיפוריה האיליאדה. ברצועה התחתונה הוצגו מראות מחיי הסקיתים.
הוכמן, שלא סיפר לרוחומובסקי על תוכניתו, החל לנסות למכור את הכתר כממצא ארכאולוגי מקורי. קונים פוטנציאליים אחדים סירבו להצעתו, מחשש שמדובר בזיוף. הוא העביר את משימת המכירה לשני מתווכים תושבי וינה, ואלה הצליחו לשכנע את אנשי מוזיאון הלובר לרכוש את הכתר תמורת 200,000 פרנק (כ-1.3 מיליון ליש"ט בערכי ימינו).
ב-1 באפריל 1896 הודיע מוזיאון הלובר על רכישת כתר הזהב של המלך הסקיתי סאיטאפרנס, והכתר הוצג באוסף המוזיאון.
באודסה פעל בית מלאכה צרפתי בשם "ז'קו", שקיים קשרי עבודה עם רוחומובסקי. מנהל בית המלאכה סיפר לרוחומובסקי על ידיעה בעיתון "לה פיגארו", המספרת על רכישת הכתר כל ידי הלובר, וכך נודע לרוחומובסקי על הזיוף.
תוך זמן קצר החלו לעלות ספקות לגבי מקוריות הכתר. בלטו בגישה זו ארנסט פון שטרן, היסטוריון ופילולוג גרמני-רוסי, אלכסנדר וסלובסקי , פרופסור לספרות משווה באוניברסיטת סנקט פטרבורג ואדולף פורטוונגלר , ארכאולוג ממינכן, שזיהה את מקורות ההשראה ליצירת הכתר. כנגדו טענו אנשי הלובר שבעת העתיקה שימשו דגמים דומים מודל ליצירות שונות, ולכן לא מפתיע למצוא אותם גם בכתר.
בשנת 1903 התפרסמה בעיתון הצרפתי Le Matin ידיעה לפיה צייר צרפתי בשם אלינו טוען שהוא יצר את הכתר. מנהל בית המלאכה "ז'קו", ששהה בפריז, טען שאלינו משקר ושהוא מכיר את האמן האמיתי שגר באודסה. ב-25 במרץ הודיע תחקירן של עיתון שפגש את רוחומובסקי באודסה והוא האמן שיצר את הכתר. משרד התרבות הצרפתי הורה על הקמת ועדת חקירה בראשות עמד הארכאולוג שארל קלרמון-גנו, ורוחומובסקי הוזמן להעיד בפניה. הוא הופיע בפני הוועדה ב-5 באפריל 1903, והראה את התרשימים שהכין לשם יצירת הכתר. חברי הוועדה דרשו שיוכיח את כישוריו ביצירת העתק, על גבי רדיד זהב, של אחת הסצנות שעל הכתר, ורוחומובסקי עשה זאת. קלרמון-גנו השתכנע שרוחומובסקי הוא יוצר הכתר, והכתר הוסר מהתצוגה בלובר.
בשנת 1954 הוצג הכתר בלובר בתערוכה בשם "סלון הזיופים". ב-1997 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "סוד כתר הזהב", ובה הוצגו יצירות אמנות של רוחומובסקי, ובהן כתר סאיטאפרנס שהושאל מהלובר. במרץ 2018 נכלל הכתר בתערוכה בשם "שגיאות וזיופים בארכאולוגיה" שהוצגה במוזיאון לארכאולוגיה בהרנה שבגרמניה. עותק של הכתר נכלל באוסף של המוזיאון הבריטי.
מיהאי לאנטוש
מיהאי לאנטוש (בהונגרית: Mihály Lantos; 29 בספטמבר 1928 – 31 בדצמבר 1989) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. ברוב הקריירה שלו שיחק בקבוצת מ.ט.ק הונגריה, והיה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים.
קריירת קבוצות.
מ.ט.ק הונגריה.
לאנטוש החל לשחק במ.ט.ק הונגריה בשנת 1948. המועדון שינה את שמו מספר פעמים, כמו: טקסטיל, בסטסטיה וורורס לובוגו. לבסוף המועדון נשאר עם שמו המקורי. שנות החמישים היו שנות ההצלחה של המועדון, ותחת המאמן מרטון בוקובי ועם קבוצה שכללה את נאנדור הידגקוטי, פטר פאלוטאס ויוזף זכריאס, מ.ט.ק ולאנטוש זכו שלוש פעמים באליפות הונגריה, גביע הונגרי וגביע מיטרופה. בשנת 1955, בתור וורוס לובוגו, הם שיחקו גם בגביע אירופה לאלופות בפעם הראשונה אי פעם. לאנטוש, כבש באותה עונה שלושה שערים, שניים מהם בפנדל ואחד נגד אנדרלכט הבלגית, שאותה ניצחו 4–10 בסיכום שני המשחקים. לאנטוש ו-וורורס לובוגו הגיעו עד לרבע גמר שם הפסידו 8–6 לריימס הצרפתית, אשר באותה עונה גם הגיעה לגמר.
קריירה לאומית.
לאנטוש שיחק בנבחרת הונגריה בין השנים 1949–1956. הוא שיחק 52 משחקים וכבש 5 שערים עבור הונגריה. את הופעת הבכורה שלו עשה ב-10 ביולי 1949 בניצחון 2–8 על פולין. לאנטוש עזר להונגריה לזכות במדליית זהב אולימפית בשנת 1952, ובגביע מרכז אירופה בשנת 1953. ל-לאנטוש היה גם חלק בשתי התבוסות שהנחילו ההונגרים לאנגלים, כשכבש שער נגדם בניצחון 1–7 ב-23 במאי 1954. במונדיאל 1954 שיחק בכל המשחקים וגם כבש במשחק הפתיחה נגד דרום קוריאה בניצחון 0–9 וברבע גמר נגד ברזיל. בגמר הפסידה הונגריה 3–2 לגרמניה המערבית. בשנת 1956 פרש מהנבחרת.
שאנדור ביהרי
שאנדור ביהרי (בהונגרית: Bihari Sándor רזבאניה 19 במאי 1855 – בודפשט, 28 במרץ 1906) היה צייר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.