SD (ראשי תיבות של "Super deformed", שפירושו בעברית הוא "מעוות במיוחד") הוא סגנון ציור יפני של דמות מסדרת מאנגה או אנימה עם ראש גדול במידה מוגזמת במיוחד בהשוואה ליתר הגוף, בדרך כלל שליש (1:3) או חצי (1:2) מהגובה הכולל של הדמות.
סגנון הציור פופולרי בתרבות היפנית ונעשה בו שימוש בין היתר בפרסומות ועל השילוט של הרכבת התחתית בטוקיו.
בסדרות אנימה ומאנגה סגנון ציור זה משמש בדרך כלל למטרות קומיות, בעיקר בקטעים קצרים בין סצנות בסגנון ציור רגיל, כאשר המטרה היא להדגיש רגש מסוים של דמות: כעס, מבוכה, התרגשות וכדומה.
בישונן
בישונן (ביפנית: 美少年, הפירוש המילולי של המונח הוא "נער צעיר ויפה") הוא סגנון ציור אשר פופולרי למדיי בתתי-ז'אנרים רבים של אנימה אשר שם דגש על ציור נערים צעירים על פי האסתטיקה היפנית המודרנית - הדמויות גבוהות, רזות, עם סנטר בולט ולפעמים עם שיער רופף או גלי.
מחוץ ליפן אוטאקו משתמשים במונח בדרך כלל על מנת לציין את דמויות עם מראה סטריאוטיפי של דמויות זכרים במאנגה ואנימה - מראה טיפוסי אשר נפוץ במיוחד בתתי הז'אנרים של שג'ו, שונן איי, או יאוי.
דמויות המצוירות בסגנון בישונן יהיו לרוב צעירים, נאים באופן נשי, שאינם שריריים. לעיתים קרובות הם יהיו לבושים בבגדים אלגנטיים.
סדרות אנימה ומאנגה המציגות דמויות בישונן פופולריות במיוחד בקרב נערות ונשים ביפן, ייתכן שהסיבה לכך היא היחסים החברתיים הייחודיים בין הדמויות הללו לבין דמויות הנשים בעלילת הסדרות.
אנדרוגיניות
אנדרוגיניות הוא מונח שמתייחס לערבוב של תכונות נשיות וגבריות בישות אחת.
המונח "אנדרוגיניות" שונה מהמונח "הרמפרודיזם", המתייחס לנוכחות של תכונות מורפולוגיות של שני המינים.
אטימולוגיה.
מקור שמו של המונח במילים היווניות "אנדריוס" (ανδρειος, שפירושו "גברי"; צורת תואר של המילה ανηρ, שפירושה "גבר"), ו"גינה" (γυνή, שפירושו "אישה").
אנדרוגיניות בתרבות הפופולרית.
לאורך השנים המראה האנדרוגיני היה נפוץ בקרב חברי להקות שונות ובמיוחד בקרב להקות בסצנת הגלאם מטאל, ויזואל קיי, אימו, והסצנה גותית.
זמרים בולטים שהתאפיינו במראה אנדרוגיני הם בין היתר: וינס ניל מלהקת מוטלי קרו, דייוויד בואי, אנני לינוקס, פרינס ומייקל ג'קסון.
זמרות בולטות שהתאפיינו במראה אנדרוגיני הן בין היתר: בילי אייליש, גרייס ג'ונס, ואנני לנוקס והשחקניות בריג'יט לין, קתרין מוניג, דניאלה סי, טילדה סווינטון, ג'נט גולדשטיין והדוגמנית אגיאן דיין.
סדרות וסרטי אנימה ומאנגה יפניים נוטים להיות היצירות הבולטות ביותר בעת האחרונה העושות שימוש בדמויות אנדרוגיניות. דוגמאות לדמויות אנדרוגיניות בסדרות אנימה ומאנגה ביפן כוללות את האקו מ"נארוטו", לופי מ"בליץ'", ואורנוס מ"סיילור מון".
חיים ילין
Recovery
העברת מענק הכסף הקטרי לרצועת עזה
דויד מונטלאונה
דויד מונטלאונה (נולד בשנת 1974) הוא אמן חזותי איטלקי הפועל בתחום הצילום התיעודי. הוא זכה שלוש פעמים בפרסים מטעם World Press Photo.
ביוגרפיה.
דויד מונטלאונה נולד בפוטנצה בשנת 1974. הוא למד הנדסה אך עזב את הלימודים ונסע ללמוד צילום בארצות הברית ובבריטניה. בשנת 2000 הוא התחיל לעבוד כצלם לעיתונות איטלקית ובינלאומית. בשנת 2001 הוא נסע לרוסיה ונותר שם מספר שנים. הוא חזר לרוסיה מספר פעמים בהמשך. בעבודות שלו ניתן להבחין בהתעניינות שמדינות שקמו לאחר התפרקות ברית המועצות.
דויד מונטלאונה הציג את עבודותיו במספר תערוכות לרבות במרכז נובל לשלום באוסלו, גלריה סאצ'י בלונדון ותערוכות נוספות בפריז ורומא.
בשנת 2013 הוא פרסם ספר צילומים שנעשו בצ'צ'ניה.
בשנת 2017 דויד מונטלאונה הציג ברומא תערוכה משותפת עם דנילה טקצ'נקו.
הוא זכה מספר פעמים ב-World Press Photo - בשנים 2007, 2009 ו-2011.
Recovery (ג'סטין ביבר)
בישוג'ו
בישוג'ו (ביפנית: 美少女, הפירוש המילולי של המונח הוא "נערה צעירה ויפה") הוא סגנון ציור אשר פופולרי למדיי בתתי-ז'אנרים רבים של אנימה ומאנגה אשר שם דגש על ציור נערות צעירות, על פי האסתטיקה היפנית המודרנית, אשר לרוב הם בגילאי בית ספר תיכון.
דמויות שמצוירות בסגנון בישוג'ו נפוצות במיוחד בז'אנר האנימה והמאנגה הארם בו בדרך הדמות הראשית היא נער צעיר המוקף במספר נערות שנמשכות אליו. לעיתים רבות המאפיינים של דמויות הבישוג'ו קיצוניים מעבר לגבולות הקלישאה עם תכונות אנטומיות מופרזות ואישיות סטריאוטיפית.
אף על פי שבישוג'ו אינו ז'אנר אלא סגנון מסוים שבו מעוצבות דמויות, סדרות האנימה והמאנגה בהן מוצגות בעיקר דמויות בסגנון ציור זה, כגון סדרות הארם או רומנים חזותיים, מכונה לעיתים רבות באופן לא רשמי "סדרת בישוג'ו". משום שלעיתים רבות ההצלחה של הסדרות הללו, שמכילו דמויות נשיות יפות, הם הסיבה העיקרית שמושכת קהל יעד מסוים להתעניין בהם, המונח נתפס לעיתים רבות כשלילי, כמעין "ז'אנר" של יצירות התלוי אך ורק במסחור של הדמויות הנשיות במקום לתת מקום לעלילה ולתכנים אחרים.
ג'סיקה רות'
ג'סיקה אן רות'נברג (באנגלית: Jessica Anne Rothenberg; נולדה ב-28 במאי 1987), המוכרת בשם הבמה ג'סיקה רות' (Jessica Rothe), היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. היא נודעת בזכות כיכובה בסרט "מז"ל טוב" ובסרט ההמשך שלו "מז"ל טוב 2", ובזכות תפקידה בסרט זוכה שישה פרסי אוסקר "לה לה לנד".
ביוגרפיה.
נולדה בדנוור, קולורדו שבארצות הברית, לאם נוצרייה בשם סוזן, ולאב יהודי בשם סטיב רות'נברג. סבתה, קולין רות'נברג, הייתה שחקנית תיאטרון שהשתייכה לבית הכנסת "קהילת שומרי תורה" בסנטה רוזה, קליפורניה. היא למדה בלט בילדותה. בצעירותה, היא הלכה למחנה קיץ לתיאטרון בקנזס סיטי.
ב-2009 סיימה את לימודיה באוניברסיטת בוסטון עם תואר ראשון באמנות יפה, שבמהלכו למדה לנגן על כינור, לרקוד סטפס, וקדרות.
קריירה.
בין השאר, השתתפה בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה: "הכול לטובה", "אחת שיודעת", "שוטרים בדם", ו"שוטרי שיקגו".
ב-2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה הקומית "Lily &amp; Kat", לצד האנה מארי. בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט האמריקאי-צרפתי "קשר הסמים בתיכון", בו כיכב תומאס מאן.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "מרי וג'יין" ברשת MTV, בהפקתו של סנופ דוג. בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט הדרמה "זאבים" בו כיכב מייקל שאנון. כמו כן ב-2016, שיחקה בסרט הדרמה המוזיקלי זוכה שישה פרסי אוסקר "לה לה לנד", בו כיכבו אמה סטון וראיין גוסלינג. בשנת 2017 כיכבה בסרט האימה "מז"ל טוב", לצד ישראל ברוסארד. בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט "המתיני בבקשה", בו כיכבה דקוטה פנינג. בשנת 2018 שיחקה בסרט הדרמה הרומנטית "שלי לעולמים", לצד אלכס רו. בשנת 2019 כיכבה בסרט ההמשך "מז"ל טוב 2", שוב לצד ישראל ברוסארד.
בשנת 2020 גילמה את סמנת'ה בסדרת המדע הבדיוני "אוטופיה" בפריים וידאו, ושיחקה בתפקיד הראשי בדרמה הרומנטית "All My Life" לצד הארי שום ג'וניור.
חיים אישיים.
בפברואר 2019 הודיעה רות' כי היא מאורסת לשחקן אריק פלם. ב- 12 בספטמבר 2020 התחתנו השניים במוריסון, קולורדו.
התיקון השני לחוקה
הסופר קאפ האיטלקי 2013
הסופר קאפ האיטלקי 2013 היה המהדורה ה-26 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-18 באוגוסט 2013, בסטאדיו אולימפיקו, שברומא, איטליה. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2012/13, יובנטוס, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, לאציו. יובנטוס ניצחה במשחק בתוצאה 4-0. כתוצאה מכך, יובנטוס זכתה בגביע הסופר קאפ האיטלקי השישי בתולדותיה, והשוותה את השיא של מילאן.
ג'אנקרלו מארוקי
ג'אנקרלו מארוקי (באיטלקית: Giancarlo Marocchi; נולד ב-4 ביולי 1965) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. במהלך הקריירה שלו, הוא שיחק עבור יובנטוס, שם זכה פעם אחת באליפות הליגה, פעמיים בגביע האיטלקי, פעם אחת בליגת האלופות ופעמיים בגביע אופ"א. כמו כן, הוא שיחק במדי בולוניה בשתי קדנציות שונות. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה במונדיאל 1990, שבו היא סיימה במקום השלישי.
קריירת מועדונים.
לאחר שעבר באקדמיית הנוער של בולוניה, מארוקי שיחק במהלך הקריירה שלו עבור הקבוצה הבוגרת בשתי קדנציות שונות (1982-88, 1996-2000) ועבור יובנטוס (1988-96). במהלך 18 העונות שלו ככדורגלן, הוא רשם 500 הופעות בליגה, כשהבקיע 33 שערים; 287 הופעות ו-18 שערים במדי בולוניה, ו-213 הופעות ו-15 שערים במדי יובנטוס. בסך הכל המאזן של מארוקי בסרייה א' הוא 329 הופעות ו-20 שערים. במהלך התקופה הראשונה שלו בבולוניה, הוא זכה באליפות הסרייה ב' של עונת 88–1987. כשחזר לבולוניה בפעם השנייה בקריירה שלו, הוא זכה בגביע האינטרטוטו של שנת 1998 כקפטן הקבוצה, לאחר שירש את הסרט מרוברטו באג'ו. הוא עזר לבולוניה לסיים במקום השמיני בעונת 1997/98, מקום שהקנה לה מקום בגביע אופ"א של עונת 1998/99. במפעל זה הם הגיעו עד לשלב חצי הגמר, שם הודחו על ידי אולימפיק מרסיי; במהלך המשחק, נשלף לעבר מארוקי כרטיס אדום וכתוצאה מכך קיבל עונש הרחקה לארבעה משחקים. בנוסף לכך, הוא עזר לבולוניה להגיע לחצי גמר הגביע האיטלקי שלעונת 1998/99.