הקונכייה של החשופית הצהובה חבויה, כך שגופו של החילזון נראה חשוף - ומכאן שמו. צורתו תולעתית ובראשו יש שני זוגות משושים: האחורי מתנשא מעל הקדמי, הוא ארוך יותר ובקצהו עיניים. אורך גופה של החשופית הצהובה הוא 8 ס"מ. צבעה ירקרק-צהבהב, מוכתם בכתמים צהובים, והמשושים כחלחלים. החשופיות הצהובות הן דו מיניות - כל אחת מהן גם מעבירה זרע לחברתה וגם מטילה ביצים. החשופיות שוכנות במרתפי בתים, במערכות ביוב ועל קירות בתים. לעיתים הן זוחלות במערכת הביוב ויוצאות אל חדרי אמבטיה ואל מטבחים. הן שכיחות גם בגינות נוי ובמטעים. מזונה של החשופית הם: פטריות, אצות, ורקבובית מן הצומח.
פנזין
פנזין (באנגלית Fanzine, הלחם בין Fan ו-Zine, קיצור של מגזין) הוא כתב עת לא-מקצועי העוסק בתחום ספציפי. פנזינים אינם ממומנים על ידי גופים ציבוריים או מסחריים, והמוציאים לאור, העורכים והכותבים בדרך כלל אינם מקבלים כסף על טרחתם. המחיר של הפנזין הוא בדרך כלל זעום, ומשמש לכיסוי ההוצאות בלבד. פנזינים רבים הודפסו בסטנסילים או במכונת צילום.
כתבי-עת עצמאיים החלו לצאת לאור בארצות הברית עם התפשטות טכנולוגיית הדפוס, כבר באמצע המאה ה-19. את הפנזינים הראשונים פרסמו חובבי המדע הבדיוני בשנות ה-30 של המאה ה-20. הפנזינים היו מבוססים על קובצי מכתבים ששלחו קוראי כתבי-עת שונים למערכת, או אחד לשני, בו הם מציעים את גרסאותיהם האישיות לסיפורים שפרסמו עורכי המגזינים הגדולים. בשלב מסוים הבינו הקוראים שהם יכולים לעקוף את מערכת כתב-העת ולהדפיס ולפרסם את גרסאותיהם באופן עצמאי. את המושג "פנזין" טבע Russ Chauvenet, שהיה ממקימיה של קהילת Science Fiction Fandom, בשנת 1940. "The Comet" (כוכב הלכת), שראה אור לראשונה בשנת 1930 בשיקגו, נחשב הראשון שיצא לאור והיה מבוסס על מכתבים ששלחו קוראי המגזין “Amazing Stories” (סיפורים מופלאים).
בישראל צמיחת הפנזינים קשורה בתרבות האנרכו-פאנק, שהתקיימה מסוף שנות השבעים. הפנזינים החשובים שראו אור למשך תקופה משמעותית בישראל והופצו בחנויות תקליטים היו "אבק" (פנזין מוזיקה תל אביבי, 1992–1993), "הכל שקרים" (1991–1993), "סטיות של פינגווינים" (כפר סבא, 1991–1998) ו"נקרופיליה לנוער" (להבות הבשן וקיבוצי הסביבה, 1991-1994). בשנות התשעים הופצו בישראל פנזינים רבים, רובם קצרי-חיים, באזור רחוב שינקין בתל אביב, בדוכנים באירועים כגון פסטיבלים ברחבי הארץ ובחנויות תקליטים. חלק ניכר מהם ראו אור בהוצאת צירופימקרים התל אביבית. הפנזינים גוועו במקביל לעליית האינטרנט והאפשרות להתבטא דרך אתרי אינטרנט ובלוגים אישיים, באופן זול יותר, נוח יותר ועם קהל יעד גדול יותר.
חשופיות ים
חֲשׂוּפִיּוֹת יָם (שם מדעי: Nudibranchia) הן רכיכות תת-מימיות ממחלקת החלזונות. לסדרה זו שייכים יותר מ-3,000 מינים. השם המדעי של הסדרה נגזר מהמילה הלטינית "nudus" שפירושה "חשוף" ומן המילה היוונית "brankhia" שמשמעותה "זימים".
עובדיה הנביא
בנימין הרלינג
הרב שמואל בנימין הרלינג (כ"ד באדר ה'תרצ"ו 18 במרץ 1936 - כ' תשרי תשס"א 19 באוקטובר 2000) היה רב ומחנך ישראלי. נהרג בקרב במהלך פיגוע ירי שהתפתח בהר עיבל שליד שכם, לאחר שמחבלים פלסטינים פתחו באש על קבוצת מטיילים.
קורות חייו.
שמואל בנימין הרלינג נולד לרחל ויהושע הרלינג באיצקן , בבוקובינה שברומניה. באוקטובר 1941 גורש עם משפחתו ועוד כ־150 אלף יהודים לטרנסניסטריה, במה שכונה "צעדת המוות", שם שהו עד לשחרורם בידי הרוסים במרץ 1945. חוויה זו היא שגרמה לו לרצות להיות חייל קרבי בצבא העברי. בסוף שנת 1945 עלה לארץ ישראל עם הוריו, לאחר שקיבלו סרטיפיקט מידי הבריטים.
המשפחה התיישבה בתל אביב, והוא נשלח ללמוד בבית הספר "מוריה" בתל אביב. כן היה חניך בתנועת בני עקיבא בשבט איתנים, שמדריכו היה הרב חיים דרוקמן, אשר התפרסם בכמות הרבנים ואישי הציבור שמבוגריו. בהמשך למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ולאחר מכן השתתף עם חברי גחל"ת (ראו בערך שבט איתנים) בייסוד והקמת ישיבת כרם ביבנה, ישיבת ההסדר הראשונה, לאחר מכן עלה לירושלים לישיבת מרכז הרב שם הוסמך לרבנות, והיווה ביחד עם חבריו לספסל הלימודים את דור התלמידים המשמעותי הראשון של הרב צבי יהודה קוק. במאי 1956 זכה בפרס לחידושי תורה בכתב של משרד הדתות.
בגיל 22 התגייס לנח"ל המוצנח במסגרת שירות ההסדר שלו, שבו שימש קומונר בתנועת בני עקיבא ואף כיהן כר"מ בישיבת בני עקיבא בשדה יעקב. לאחר שהשתחרר מהצבא שימש מדריך בישיבת נתיב מאיר. לפני סוף לימודיו בישיבה התחתן עם ברכה, ונולדו להם שמונה ילדים. שימש 19 שנים כרב ומחנך בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה, תחת הנהגתו של הרב משה צבי נריה, והיווה לתלמידיו דגם של רב וצנחן באמצע שנות השישים, דבר נדיר באותה תקופה. ואכן רבים מתלמידיו פנו לשירות צבאי קרבי, והיו מראשוני הדתיים בסיירות המובחרות, כמו סיירת שקד.
לאחר ייסוד גוש אמונים והקמת ההתנחלויות עבר לגור בקדומים. שימש 19 שנים כראש בית המדרש הגבוה באלון מורה וכן במגוון תפקידי חינוך נוספים.
בחוגי ישיבת מרכז הרב נחשב הרב הרלינג לדמות מופת ובעל הנהגות מיוחדות מבחינה דתית, וזכה בשל כך לכינוי "בנימין הצדיק". לאחר מותו קובצו סיפורי מופת עליו בספר זיכרון בשם "איש ימינך".
בכ' בתשרי תשס"א (2000), שבוע אחרי נסיגת צה"ל מקבר יוסף, הצטרף לקבוצת מטיילים לסיור בהר עיבל לתצפית על שכם וקבר יוסף, לשם "שבועת אמונים ליוסף" כהגדרת הקבוצה. אחרי תפילה במקום הותקפו על ידי ערבים ממחנה הפליטים עסכר. למרות גילו המתקדם נטל חלק בקרב יריות ממושך כנושא נשק, ביחד עם ארבעת החיילים המלווים מטעם חטיבת השומרון. בשלב מסוים הוא נפגע בלבו ונהרג במקום. נקבר בקדומים והוא בן 64.
חתניו הם הרב מנחם בורשטין, העומד בראש מכון פוע"ה, והפובליציסט והחוקר יואב שורק.
ב-8 באוגוסט 2019 נרצח בפיגוע נכדו, בן בתו, .
תואר הסמכה
ז'נדרמריה
זַ'נדַרמֶריה (מצרפתית: Gendarmerie - gens d'armes - אנשי נשק) הוא גוף צבאי העוסק בפעילות שיטור רגילה, אך לעיתים בפעילות "קרבית" יותר. אדם המשרת בגוף זה נקרא "ז'נדרם". הז'נדרמריה הוא גוף המחזק את המשטרה, ופועל איתה בשיתוף פעולה. בדרך כלל הז'נדרמריה קיימת בארצות שהיו תחת שלטון נפוליאון. זוהי צורה מכווצת של הביטוי הצרפתי "gens d'armes", שפירושו "אנשים-בנשק". במקורה משמעות המילה "שוטר רכוב".
תפקידיה העיקריים של הז'נדרמריה הם:
הז'נדרמריה בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
לאחר מאורעות תרפ"א הגיעו שלטונות המנדט הבריטי למסקנה כי כוח המשטרה הקיים אינו יכול לבצע משימות של שמירה על השלום ומניעת מהומות. ביולי 1921 הוקמה "המשטרה המעולה" שכונתה גם "הז'נדרמריה הפלשתינאית", שאליה גויסו בני הארץ בפיקוד בריטי. בשנת 1922 הוקם כוח דומה בשם "הז'נדרמריה הבריטית" שכלל כשמונה מאות שוטרים בריטים, ותיקי כוח השיטור המלכותי של אירלנד (Royal Irish Constabulary). הכוחות הועסקו ככוח למניעת מהומות, ובמלחמה בכנופיות של שודדים שעדיין פעלו בארץ. פעולתם הצליחה, ולקראת סוף תקופת כהונתו של הרברט סמואל כנציב עליון, ניתן היה לחוש ברגיעה יחסית למצב שלפני הפעלת הז'נדרמריות. יורשו של סמואל, הרברט פלומר, פירק את שתי הז'נדרמריות בשנת 1926. חלק מאנשיהן גויסו למשטרה, וחלק לכוח חדש בשם "חיל הספר העבר-ירדני" שפעל כז'נדרמריה וכמשמר גבול, ולעיתים, בתקופת מלחמת העולם השנייה, כיחידה צבאית לכל דבר. חיל הספר העבר-ירדני פורק בפברואר 1948 לקראת סיום המנדט הבריטי.
מספר חודשים קודם להקמת המדינה, החלה הסוכנות היהודית בהקמתם של המוסדות הממלכתיים של המדינה שבדרך, על ידי ועדת המצב.
בישיבתה הראשונה של הוועדה, שהתקיימה ב-9 בנובמבר 1947, מונתה גולדה מאיר לאחראית על תכנון המשטרה ביחד עם יוסף נחמיאס ויחזקאל סהר (סחרוב) שמאוחר יותר מונה למפכ"ל הראשון של משטרת ישראל. עבודתו של צוות זה הגיעה לכלל גיבוש ב-21 בדצמבר 1947. בהצעה פורט מבנה כוחות הפנים ובו שני חיילות:
לאחר שורה של דיונים ארוכים בין המשטרה לצבא, הוחלט להקים את חיל הספר, על ידי דוד בן-גוריון בכפיפות לצה"ל, ועל האלוף דוד שאלתיאל, שהתמנה למפקדו הראשון הוטל לבצע את ההקמה של חיל הספר שתפקידו לשמור על גבולות המדינה.
חיל הספר לא הצליח להתקיים תוך כפיפות לצה"ל ולכן עבר החיל החדש לידי המשטרה ולימים נקרא משמר הגבול.
כיום משמר הגבול, המכונה מג"ב, הוא חיל קרבי במשטרת ישראל המשלב בין תפקידי שיטור, אבטחה ולוחמה בטרור.
כוח האדם במג"ב מורכב בעיקר מלוחמים, המשמשים בתפקיד ביניים בין שוטר לחייל-לוחם. להלכה סמכויותיו של שוטר מג"ב שוות לסמכויותיו של כל שוטר רגיל, אך לא כך הכשרתו, הוא מתמחה בלחימה כמו חייל קרבי (שוטרי משמר הגבול מוכשרים כרובאי 05) וחמוש ברובה סער כנשק אישי (שוטרים בשירות קבע חמושים גם באקדח שירות). כמחצית מהשוטרים משרתים במשמר הגבול במסגרת שירות החובה שלהם והמחצית השנייה הם אנשי קבע מקצועיים. למג"ב כמה יחידות מיוחדות - כגון: הימ"מ והימ"ס - שמתמחות בלוחמה בטרור ובעלות מוניטין גבוה ושם עולמי.
תקופת ההתנחלות
לקט
מעיין (כתב עת)
מסוע
מסוע, שרשרת הובלה או סרט נע הוא אמצעי לשינוע מטענים ולהסעת נוסעים.
מסוע לסחורות וחומרי גלם.