אוקראינקה התנגדה באופן פעיל לשלטון הצארי הרוסי, והייתה חברה בארגון מרקסיסטי. בשנת 1902 היא תרגמה את המניפסט הקומוניסטי לאוקראינית. בשנת 1907 היא נאסרה על ידי המשטרה הצארית ונותרה תחת מעקב לאחר שחרורה. בשנת 1907 נישאה אוקראינקה ועברה לגור בקרים ולאחר מכן בגאורגיה. בשנת 1911 היא פרסמה את המחזה "שיר היער" (הוא תורגם לאנגלית והועלה על הבמה על ידי וירלאנה טקאץ'). במחזה קצרצר שחיברה בשם "בִּשְבִי בָּבֶל", היא מתארת ויכוח אידאולוגי בין יהודי בבל הגולים על היחס הראוי לגולה ולביטוי הרוח הלאומית; המחזה התקבל כאלגוריה נוקבת על מצב התרבות האוקראינית תחת עול האימפריה הרוסית.
אוקראינקה הלכה לעולמה ב-1 באוגוסט 1913 בעיר סוראמי שבגאורגיה כתוצאה ממחלת השחפת. תרומתה לעם האוקראיני מודגשת רבות במקומות רבים בעולם, אך בעיקר באוקראינה, שם הוקמו פסלים רבים בדמותה ורחובות רבים נקראו על שמה. קהילות אוקראיניות ברחבי העולם מזכירות את ייחודה במונומנטים, בספרים, בשמות רחובות ובבולים.
בשנת 2021 יצא סרט התלת-מימד על בסיס המחזה של לסיה אוקראינקה.
וולוגדה
וולוגדה (ברוסית: Вологда) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז וולוגדה. שוכנת על גדת הנהר וולוגדה. מאז 23 בספטמבר 1937 זהו מרכז אדמיניסטרטיבי, תרבותי ומדעי של מחוז וולגדה. מסילות ברזל חשובות - ממוסקבה לארכנגלסק וורקוטה ומוולדה לסנט פטרסבורג - מצטלבות בוולוגדה. הכביש המהיר M8 מוסקבה-ארכנגלסק עובר בוולוגדה. מספר האוכלוסייה הוא 316 אלף איש.
על פי המסורת, העיר נוסדה על ידי הנזיר גראסים בשנת 1147 - בשנה זו הוקם מנזר השילוש במקום. למיקומה של העיר על צומת נהרות היו יתרונות רבים. במהלך המאות ה-13 וה-14 הייתה העיר במרכז הסכסוך בין נובגורוד לבין מוסקבה. רק בסוף המאה ה-14 העיר והאזור כולו סופחו לנסיכות מוסקבה.
בשנת 1565 הצאר איוואן האיום החל את בניית קתדרלת סופיה ולמעשה שינה את פני העיר. זו הייתה תקופת הזוהר של העיר. באותה תקופה העיר הייתה מרכז המסחר עם אנגליה והולנד. קיימת סברה שהצאר אף רצה להעביר את הבירה לוולוגדה.
ב-22 בספטמבר 1622 נכבשה העיר על ידי הפולנים ונהרסה כליל. עם תחילת שלטונה של שושלת רומנוב העיר שוקמה ונבנה מבצר חדש.
עד לתחילת המאה ה-17 הייתה העיר על נתיב המסחר בין רוסיה לבין אירופה. בתקופת פטר הגדול הייתה וולוגדה בסיס צבאי חשוב. במהלך המאות ה-18 וה-19 ירדה חשיבותה של העיר. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר על חוק לחימה. חברות התעשייה עברו לייצור המלחמה. אספקת המלחמה של לנינגרד והחזית עברו דרך צומת הרכבת וולוגדה.
כיום היא איננה העיר הגדולה במחוז. יחד עם זאת, היא מהווה מרכז תרבותי ואדמיניסטרטיבי של המחוז. יש בעיר יותר מ -200 אנדרטאות אדריכלות והיסטוריה. המפורסמים ביותר הם: קרמלין ווולוגדה, קתדרלת סנט סופיה, מנזר ספאסו-פרילוצקי, אנסמבל כנסיות ולדימיר, כנסיית קונסטנטין ואלנה, כנסיות עם ציורי קיר של יוחנן המבשר ודמיטרי פרילוצקי, כנסיית המשתתפים קוזליוני, הרכבים אדריכליים של גשר האבן וכיכר המהפכה.
בעיר קיימת קבוצת כדורגל בשם דינמו וולוגדה.
ערים תאומות.
לוולוגדה שש ערים תאומות:
וולגדה
וולגודה
קנט (פירושונים)
מודוס
עין הנמר
עין הנמר (תרגום מקובל ל-Tiger's eye – עין הטיגריס) הוא כינויה של אבן חן, אחת מצורות המינרל קוורץ. עין הנמר שייכת לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתה הכימית הבסיסית היא בעיקר SiO2. עין הנמר היא אבן חן בגוונים של חום-אדום עד חום-צהוב, בעלת ברק משיי ובולטת בה תופעת עין החתול. עין הנמר נוצרת כתוצאה מהתמרה של קרוקידוליט (תצורה סיבית של המינרל ריבקיט הידועה גם כ"אזבסט כחול") שעובר סיליפיקציה (צירור או הצטוררות), דוגמה קלאסית של החלפה פסאודומורפית שבסיומה שומרת עין הנמר על המבנה הסיבי המקורי של הקרוקידוליט. כשתהליך הצירור אינו מושלם, נוצר סוג של עין הנמר שגונו כחול המכונה "עין הנץ" (Hawk's eye). עין הנמר הוא מינרל השייך לקבוצת הקוורץ, ותכונותיו הפיזיקליות והאופטיות זהות או כמעט זהות לקוורץ שקוף.
את אבני החן חותכים בדרך כלל בצורת קבושון במטרה להציג בצורה המיטבית את תופעת עין החתול שבה ניחנו. חימום מתון משנה את צבע האבנים לאדום. נעשה ניסיון להשתמש באבני עין הנמר בגווני דבש על מנת לחקות סימופאן, אבן חן יקרת ערך בהרבה המכונה "עין החתול", אבל התוצאה הסופית אינה משכנעת. זכוכית פיברואופטית סינתטית היא חיקוי נפוץ לעין הנמר ומיוצרת במגוון צבעים.
בימי הביניים האמינו שהאבן מעניקה הגנה בפני עין הרע וכישוף. הצלבנים וחוקרי הארצות הראשונים הקפידו לענוד תכשיט מאבן זו תמיד כדי להתגונן מסכנות.
ברזל נמר (Tiger iron) הוא סוג של סלע המורכב בעיקר מעין הנמר, מג'ספר אדום ומהמטיט שחור. פסי הצבע הגליים שמהם בנוי הסלע, שגונם מנוגד והם בעלי ברק משתנה, יוצרים תופעה מושכת עין, והם שהפכו את הסלע לחומר גלם פופולרי לשיבוץ בתכשיטים ולשימוש בקישוטים. עם זאת, העובדה שהסלע מורכב ממינרלים בעלי קשיות שונה מקשה על ליטוש האבן. שימושיו של ברזל נמר הם מגוונים: מיצירת חרוזים וקבושונים ועד לגילוף ניצבי פגיון. סלע זה נכרה במקביל לעין הנמר, בעיקר בדרום אפריקה ובאוסטרליה המערבית. "מארה ממבה" (Marra Mamba) הוא סוג נדיר במיוחד של ברזל נמר והוא כולל גוונים של אדום, ירוק, צהוב וכחול. את המארה ממבה נהגו לכרות באוסטרליה בסמוך להר ברוקמן (Mount Brockman). מכיוון שהכרייה באזור זה נמשכת כבר שנים רבות נראה שכל מלאי האבן נוצל ונותרה מעט מאוד מארה ממבה אמיתית.
המקורות העיקריים לעין הנמר הם כאמור דרום אפריקה ואוסטרליה. מקורות נוספים של עין הנמר הם הודו, סין, בורמה, נמיביה, קנדה, ארצות הברית וברזיל.
אסקולי פיצ'נו
אסקולי פיצ'נו (; בלטינית: Asculum Picenum) היא עיר במחוז מארקה, איטליה, ובירת נפת אסקולי פיצ'נו. בעיר מתגוררים כ-50 אלף תושבים (2017).
אסקולי מוקפת הרים משלושה עברים, וגובלת בשני פארקים לאומיים: פארקו נציונאלה די מונטה סיביליני ופארקו נאציונלה די מונטה דלה לגה.
לעיר קבוצת כדורגל ידועה ששיחקה בשנים האחרונות בליגת העל האיטלקית - קבוצת אסקולי (Ascoli Calcio 1898).
היסטוריה.
העיר נוסדה על ידי הסאבינים, שבט איטלקי, מספר מאות לפני הספירה. בשנת 279 לפנה"ס נערך בקרבת העיר קרב אסקולום (על שם העיר) בין הרפובליקה הרומית לבין פירוס מלך אפירוס. הקרב נחרת בהיסטוריה באימרה "עוד ניצחון כזה ואבדנו", המיוחסת לפירוס לאחר שניצח בקרב במחיר השמדה של רוב צבאו. בשנת 268 קיבלה העיר זכויות חלקיות, כבעלת ברית לרומא. במלחמת בעלות הברית הצטרפה העיר, שנקראה אז אסקולום, למרד ברומאים, והייתה נתונה למצור ארוך תחת מחנהו של גנאיוס פומפיוס סטראבו. בשנת 89 לספירה נכנעה העיר ותושביה זכו לזכויות אזרח מלאות.
במהלך ימי הביניים נפגעה העיר מהאוסטרוגותים ומאוחר יותר מהלומברדים בפיקודו של המלך פארוד (Faroald). לאחר כמאתיים שנה שבהן נשלטה העיר כחלק מדוכסות ספולטו (593–789), עברה אסקולי לשליטת הפרנקים.
במהלך המאה ה-16 בעיר פעל כומר של המסדר הקפוצ'יני סראפינו ממונטהגרנרו. הוא נטמן בכנסייה בעיר. בתחילת המאה ה-20 הכנסייה עוטרה בציורים של אוגוסטו מוסיני במתארים את חייו של סראפינו שקיבל הכרה כקדוש.
אסקולום
סם ריימי
סמואל מ. "סם" ריימי (באנגלית: Samuel M "Sam" Raimi; נולד ב-23 באוקטובר 1959) הוא במאי קולנוע, מפיק, שחקן ותסריטאי יהודי-אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות בימוי סרט פולחן-האימה "מוות אכזרי", סרט מותחן פעולה "דארקמן", סרט אימה "קחי אותי לגיהינום", והטרילוגיה המקורית של גיבור העל "ספיידרמן". בנוסף היה מפיק של סדרות הטלוויזיה "", "זינה הנסיכה הלוחמת", "אגדת המחפש" ו"".
ביוגרפיה.
ריימי נולד ברויאל אוק, מישיגן שבארצות הברית למשפחה יהודית-קונסרבטיבית ממוצא אשכנזי. אביו הוא לאונרד רונלד ריימי ואימו היא סיליה ברברה (אברמס) ריימי. שם משפחתם המקורי היה ריינגבירץ, אך קוצר לריימי לאחר שסבו היגר לארצות הברית.
לריימי שלושה אחים ואחות, המבוגרים ממנו - סאנדר, אייבן, טד ואנדריאה. אחיו הבכור, סאנדר, מת מטביעה בבריכת שחייה בגיל 15 כשהיה בחופשה בישראל בשנת 1968; אחיו אייבן הוא דוקטור ותסריטאי, שמשתף פעולה עם אחיו סם בכתיבה; אחיו טד ריימי הוא שחקן שגילם את הופמן (עוזרו של ג'יי ג'ונה ג'יימסון) בשלושת סרטי "ספיידרמן", וכן את ג'וקסר בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת"; אחותו אנדריאה היא כתבת לענייני בתי המשפט ואינה משויכת לעסקי הקולנוע.
ריימי למד בבית ספר התיכון ע"ש ויילי א. גרובס ובאוניברסיטת המדינה של מישיגן, אך עזב לאחר שלושה סמסטרים לצילום סרטו "The Evil Dead".
מאז שנת 1993, ריימי נשוי לג'יליאן דיל גרין, בתו של השחקן המנוח לורן גרין, ולהם חמישה ילדים.
קריירה.
בקולנוע.
ריימי החל להתעניין בעשיית הקולנוע לאחר שאביו קנה מצלמת 8 מ"מ והתחיל לעשות סרטים בעזרת חבר ילדות בשם ברוס קמפבל. בשנת 1978, בהיותו בקולג', ריימי חבר לשותפו לחדר של אחיו, רוברט טאפרט, ולקמפבל כדי לצלם את "Within The Woods", סרט אימה בן 32 דקות בנוסף לסרט קומדיה קצר בשם "!It's Murder", והצליחו לגייס 350,000 דולר ליצירת הסרט "The Evil Dead" בשנת 1981, שזכה להצלחה מיידית והזניק את הקריירה של ריימי לגבהים חדשים.
בהיותו חובב קומיקס מושבע, ריימי החל לעבוד על סרטו השני, "Crimewave", שהיה סרט קומיקס לייב אקשן, אך לא נחל הצלחה בקופות. ריימי חזר לז'אנר האימה עם הסרט השני בסדרת "The Evil Dead", שכעת הפחית ברמת האלימות שבו לטובת הומור סלפסטיק (בהיותו של ריימי חובב שלושת המוקיונים).