בדומה לתוכנית המתקפה הסורית, לא הוכנה על ידי המצרים תוכנית המשך לניצול הצלחה אפשרית של תוכנית בדר לכיבוש סיני או לכיבוש ארץ ישראל.
ההכנות.
המצרים ביקשו להפיק לקחים ממלחמת ששת הימים וממלחמת ההתשה. הם ביצעו הכנות להגדלת סיכויי ההצלחה של המבצע. בעיקר חיפשו פתרונות להתמודדות עם חיל האוויר הישראלי שהפגין עליונות מוחלטת, עם כוחות השריון הישראליים שנקטו טקטיקת שריון עדיפה וכן, התמודדות עם המשימה ההנדסית המורכבת של צליחת תעלת סואץ שהייתה מכשול טבעי רחב שנשלט על ידי רמפות ישראליות, מעוזים ואמצעים ישראלים אחרים לסיכול צליחה.
פעולות ההכנה כללו: סודיות מוקפדת מאוד בכל הקשור למבצע, נקיטת אמצעי הונאה להבטחת הפתעה, תיאום מתקפה בו זמנית עם סוריה שתחייב פיצול כוחות צה"ל לשתי חזיתות, הגדלת הסיוע והידוק הקשר עם ברית המועצות, קבלת סיוע ממדינות ערב בכסף ובחילות משלוח, נקיטת טקטיקה שתקטין את עליונות חיל השריון הישראלי ושילוב של טילי קרקע אוויר חדישים לביטול העליונות הישראלית באוויר.
הבטחת גורם ההפתעה.
תוכנית בדר נשמרה בסודיות רבה ולא נחשפה אף לא בפני דרגי השדה הבכירים ביותר.
לצורך שמירת הסודיות כללה תוכנית המבצע גם סדר חשיפתו בפני הדרג המבצע, כך שכל דרג נחשף בתורו לדבר התוכנית שעות בלבד לפני תחילת הקרבות. עד לחשיפתו נמסר לכוחות שמדובר בתרגיל גדול שדומה לתרגילים אחרים שביצע הצבא המצרי בשנת 1973. בחלק מהדיונים נאסרה עריכת פרוטוקולים כתובים של דיונים בנושא ההכנות למלחמה.
במקביל יזמה מצרים תוכנית הטעיה שנוהלה על ידי צוות משותף של משרד המלחמה, משרד החוץ ומשרד ההסברה. בין היתר יזמו המצרים גיוסים רבים של אנשים מילואים ושחרורם (ב-20 בינואר 1973) ובכך גרמו לצה"ל להתייחס אליהם כאל גיוסים שגרתיים, פורסמו בעיתונות שמות קצינים שיעלו למכה בתקופה שתוכננה למתקפה ועוד.
פיצול כוח צה"ל לשתי חזיתות.
המצרים תיאמו את התקיפה עם הסורים.
ב-10 בינואר 1973 הוחלט בדיון משותף בקהיר למנות את שר המלחמה המצרי פריק אחמד איסמעיל עלי למפקד הכללי של הכוחות המאוחדים המצריים והסוריים, ובמרץ 1973 הוא ביקר בדמשק לצורך תיאום מועד המלחמה ודרכי ההכנה עד לפתיחה באש.
החל ממאי 1973 נפגש שר המלחמה בהזדמנויות שונות עם הסורים לצורך תיאום "מבצע בדר".
גיוס מדינות ערב למאמץ המלחמתי.
המצרים פנו למדינות ערב תוך שחשפו בפניהם את כוונתם הכללית לתקוף את ישראל וביקשו סיוע בחילות משלוח.
מדינות ערב שלחו כוחות סיוע גדולים טרם המלחמה ובמהלכה:
מענה לאיום חיל האוויר הישראלי.
חיל האוויר הישראלי הפגין עליונות אווירית מלאה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
התקפה כוללת, ללא טיפול ביתרון זה, בתנאי לחימה מדבריים פתוחים פירושם השמדה של הכוח התוקף. המטכ"ל המצרי בחר שלא להתחרות בישראל בתחום שבו עוצמתה הייתה בולטת ובלתי מעורערת זה שנים רבות. במקום זאת בחרו המצרים להשתמש במערך הגנה אווירית צפופה. מערך זה כלל סוללות טילי קרקע-אוויר נייחים מדגם SA-2 ו-SA-3, סוללות ממונעות מדגם SA-6 ותותחי נ"מ ניידים על גבי רכב קרבי משוריין מסוג ZSU-23-4. חיל הרגלים צויד בטילי כתף מסוג 9K32 סטרלה-2. טילי הנ"מ הרבים הקשו מאוד על פעולתו של חיל האוויר הישראלי וכונו לימים "מסך האש". המצרים הכינו במשך מספר שנים מחפורות רבות לאמצעי נ"מ אלה ושיקמו אותם מחדש בכל פעם שהותקפו על ידי צה"ל.
מענה לאיום השריון הישראלי.
חיל השריון הישראלי נהנה מטקטיקה עדיפה מיריביו הערבים. אימוני הקליעה המתקדמים של צה"ל ובמיוחד נקיטת היוזמה על ידי דרג הפיקוד הזוטר שלא היה כבול לקונספציה מוכתבת מראש על ידי הדרגים הבכירים היוו יתרון משמעותי. חיסרון בולט של חיל השריון הישראלי היה הנטייה להסתער ללא תמיכה מספקת של חי"ר וכך היו הטנקים חשופים למארבי חי"ר ולפגיעות מצד נשק נ"ט קל שנשאו חיילי החי"ר ומהיעדר חיל תותחנים חזק לחיפוי. צה"ל הועיד את מלאכת הסיוע לחיל האוויר, שבדיעבד התקשה לספק סיוע נוכח ריבוי המשימות שנדרש אליהן ואמצעי הנ"מ הצפופים שהופעלו נגדו.
במטרה להתמודד עם יתרונות השריון הישראלי הוחלט לצייד את יחידות החי"ר בנשק נ"ט רב. היו אלה טילי סאגר ורקטות RPG-7 סובייטיים, שהיו מהמתקדמים והיעילים בזמנם. הטילים הופעלו במארבים בסמוך לצירי תנועה צפויים של השריון הישראלי ויצרו איום חמור על השריון הישראלי, איום שצה"ל לא התגבר עליו עד סוף המלחמה.
המבצע.
המתקפה הפתיעה את ישראל הפתעה מוחלטת כמעט (רק מספר שעות קודם לפריצת המלחמה הבינו באמ"ן שכל ההתראות שהתקבלו אכן אמיתיות ושהיא תפרוץ באותו יום).
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים בוצעה תוכנית בדר כמתוכנן ובאופן מוצלח:
המתקפה הכוללת שפתחה את מלחמת יום הכיפורים נפתחה בתיאום מלא עם צבא סוריה, ב-6 באוקטובר, סמוך לשעה 14:00 בצהריים. המתקפה בוצעה על ידי מעל 200 מטוסי יירוט ותקיפה שהפציצו מטרות איכות ישראליות בסיני בשילוב עם הנחתת כוחות קומנדו על ידי מסוקים וצליחת תעלת סואץ.
השלב הראשון בתקיפה הצליח כמתוכנן, ובחסות ההרעשה הארטילרית הצליח צבא מצרים לצלוח את התעלה ולהשתלט על רצועה של כ-12-10 ק"מ תוך ניתוק המעוזים.
מסך האש שבנו המצרים הגביל משמעותית את חופש התנועה של חיל האוויר ואת יכולתו לסייע לכוחות הקרקע הישראלים שביקשו סיוע דחוף. מטוסים ישראלים רבים הופלו באמצעות סוללות הנ"מ המצרי. ההתקפה על מערך הנ"מ המצרי לא יצאה כלל אל הפועל לנוכח ריבוי המשימות שהוטלו על חיל האוויר.
חוליות החי"ר המצריות המצוידות בטילים נגד טנקים פגעו קשה ביחידות השריון הישראלי ומנעו הדיפת כוחות היבשה המצריים.
החל מיום 14 באוקטובר השתבשה תוכנית בדר:
מתקפת השריון המצרית הגדולה נבלמה כאשר למצרים נפגעו כ-200 טנקים ולצה"ל כ-20 בלבד. היוזמה ההתקפית המצרית צומצמה. יעד קו המעברים נזנח וצה"ל החל יוזם התקפות.
ביום 15 באוקטובר יזם צה"ל את מבצע אבירי לב - הצליחה לצידה המערבי של התעלה ("אפריקה"). בסופו של מבצע זה נכבשו שטחים נרחבים בשטח מצרים וכותרה הארמייה השלישית. יעדים טקטיים נוספים שהוגדרו במבצע בדר לתקיפת יעדים צבאיים ואסטרטגיים ישראלים עמוקים נכשלו. כמעט כל טילי השיוט שנורו לישראל יורטו על ידי חיל האוויר (שני טילים פגעו מתוך 25). המבצעים להנחתת כוחות קומנדו נכשלו ברובם כאשר חלק גדול מהמסוקים הופלו על ידי מטוסי חיל האוויר, הותקפו על ידי כוחות קרקע ומסיבות נוספות.
אף על פי שהמצרים ובני בריתם לא הצליחו להשלים את מבצע בדר או להכניע את ישראל במלחמת יום הכיפורים, נחשב מבצע בדר והמלחמה כהצלחה בעיני המצרים. ימי חג מצריים מציינים את הצלחת המבצע, עיר גדולה נקראה על שמו ומוזיאון הוקם לזכר צליחת התעלה המוצלחת על ידי הצבא המצרי והמלחמה בכלל.
לאלה סוליקה
ללה סוליקה
אלטר
הקלויז בברודי
קתרין, נסיכת אראגון
אלז'יר
דונלד מרטינו
דונלד מרטינו (באנגלית: Donald Martino; 16 במאי 1931 – 8 בדצמבר 2005) היה מלחין אמריקאי, זוכה פרס פוליצר.
חייו.
לימודים.
מרטינו נולד בפליינפילד שבניו ג'רזי. הוא למד לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת סירקיוז ולתואר שני באוניברסיטת פרינסטון, וכן למד הלחנה אצל ארנסט בייקון (Ernst Bacon), רוג'ר סשנס, מילטון בביט במלגת פולברייט בשנים 1954-56 והשתלם בפירנצה אצל לואיג'י דאלאפיקולה. רוב יצירותיו הבוגרות (בהן יצירות פסאודו-טונאליות כמו "מקהלות פאראדיזו" ו"שבעה קטעי קדושה") חוברו תוך שימוש בשיטת שנים-עשר הטונים; עולם הצלילים שלו דמה יותר לעולמו הלירי של דאלאפיקולה מאשר לאלה של יתר מוריו.
קריירת הלחנה והוראה.
הפסנתרן איזלי בלקווד ( Easley Blackwood) הזמין אצל מרטינו את היצירה "סונאטה פיאניסיסימו" בבקשה מפורשת, שתהיה זו אחת היצירות הקשות ביותר שנכתבו מאז ומעולם. התוצאה אכן מציבה דרישות נשגבות למבצע, אך אף על פי כן הוקלטה פעמים אחדות (אם כי לא בידי בלקווד, שנמנע מלנגן אותה).
מרטינו הגיש למילטון באביט לפחות שתי ברכות יום-הולדת מוזיקליות: "B,a,b,b,it,t" ביום הולדתו ה-50 ו"קונצ'רטו משולש" ביום הולדתו ה-60.
יש סבורים, שלו היה מרטינו אירופאי ולא אמריקאי, היה זוכה להכרה רבה פי כמה ולתמיכה ממשלתית, שהייתה מאפשרת לו להקדיש את חייו להלחנת דנטה, כפי שעשה ב"מקהלות פאראדיזו" שלו, לשנים סולנים, שתי מקהלות, סרט הקלטה ותזמורת. עם זאת, גדולתו באה לביטוי רק ב"סונאטה פיאניסיסימו" שלו.
בשנת 1978 הקים הוצאה לאור בשם דנטאליאן לקידום המוזיקה שלו. הדמיון העשיר וההקפדה על שלמות היצירה ניכרים בכתיבתו של מרטינו, הן ביצירות להרכבים מוזיקליים והן ביצירות סולו, שם הוא מוודא שלמות ודיוק בהפקת הצלילים ממש כפי שהתכוון להם בכתיבתו באמצעות הוראות ביצוע דקדקניות ככל האפשר. עם זאת, הוא מאפשר למבצע גמישות בלתי מבוטלת בתוך המסגרת הקפדנית שהוא מכתיב לו. לא זו בלבד, שמרטינו ידע לנצל כהלכה את סגולותיו המיוחדות של כלי נגינה מסוים, אלא שאף הרחיב אותן ליצירת רושם של כלי חדש, שלא היה קיים לפניו. האזנה למוזיקה של מרטינו העניקה לשומע חוויה חדשה, מעשירה ואפילו שונה מכל מה שהכיר, הן של כלי הנגינה והן של המוזיקה עצמה. הוא השתמש במצלול ובטכניקה הייחודים לכל כלי נגינה לביטוי דרמטי ורעיוני באמצעות המוזיקה, וכן למתן הזדמנויות לווירטואוזיות מרשימה.
מרטינו לימד באוניברסיטת ייל, בקונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה, באוניברסיטת ברנדייס ובאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1973 היה מלחין הבית במרכז ברקשייר למוזיקה, שם נשא כמה שנים הרצאות בנושא מוזיקה עכשווית בקורסי קיץ.