הנטינגטון-וייטלי נולדה בפלימות', אנגליה, שבממלכה המאוחדת להוריה פיונה (לבית ג'קסון) מאמנת כושר, ולצ'ארלס, שמאי. סביה היו ממשפחות נוצריות ממוצא אנגלי. אולם סבתה של אמהּ, אניד כהן, הייתה ממשפחה של יהודים-פולנים שנמלטו בשנות ה-70 של המאה ה-19 מתנאי החיים הקשים והפוגרומים בפולין אל בריטניה. סבתה מצד אביה, גיליאן, גם היא הייתה ממשפחה יהודית מסאסקס. אבי סבה היה הברון הרברט הנטינגטון-וייטלי, פוליטיקאי אנגלי.
הנטינגטון-וייטלי גדלה בחווה ליד טביסטוק שבדבון. התקבלה לסוכנות הדוגמנות "פרופיל" בשנת 2003 במהלך לימודיה בטביסטוק קולג'.
קריירה.
כדוגמנית.
עבודת הדוגמנות הראשונה שלה הייתה בגיל 16 עבור חברת האופנה לוי'ס. בשנת 2004 הצטלמה עבור אברקרומבי אנד פיץ'. פרסומה העיקרי בעולם האופנה בא לאחר שייצגה בשנת 2008 את עונת הסתיו/חורף של חברת ברברי.
הנטינגטון-וייטלי הופיעה כנערת שער בשורה של מגזינים מובילים, בהם "ווג" הבריטי (מרץ 2011), "FHM", "GQ" ו-"Elle". במאי 2011 נבחרה על ידי מגזין "Maxim" לאישה הסקסית בעולם.
ביולי 2011 נבחרה להציג את הבושם החדש של ברברי בודי, לצד השחקן סם ריילי.
כשחקנית.
ביוני 2010 ליהק אותה הבמאי האמריקאי-יהודי מייקל ביי לשובר הקופות השני הכי המצליח ב-2011 "" (במקום מייגן פוקס), לאחר ששניהם שיתפו פעולה בעבר, ב-2006 בפרסומת בשם "אלף פנטזיות" עבור ויקטוריה'ס סיקרט.
בסרט זה הופיעה בתפקיד קארלי ספנסר חברתו החדשה של סם ויטוויקי אותו מגלם שיה לה-באף.
בשנת 2015 השתתפה בסרט הפעולה הפוסט-אפוקליפטי "" בכיכובה של שרליז ת'רון.
חיים אישיים.
החל מאפריל 2010 הנטינגטון-וייטלי במערכת יחסים עם השחקן הבריטי ג'ייסון סטיית'האם. ביוני 2017 נולד לזוג בן.
טובה אשר
טובה אשר היא עורכת סרטים ישראלית. חברה בוועד האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. זוכת פרס אופיר לעריכת הסרט "ההסדר".
קורות חייה.
טובה אשר נולדה בנתניה, בת להורים שהיגרו מצ'כוסלובקיה והכירו בישראל. בתום לימודיה בבית הספר התיכון בנתניה עברה לתל אביב והחלה בלימודיה האקדמיים, שנשלמו בקבלת תואר ראשון בפילוסופיה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
אשר עבדה כעוזרת עריכה עם העורך דב הניג בסרטים שונים. עבודת העריכה הראשונה שלה הייתה הגרסה העברית לסרט "Diamonds", הפקה בינלאומית בבימויו של מנחם גולן.
הסרט התיעודי הראשון שערכה היה טרילוגיה בשם "בית שמש" עבור הערוץ הראשון, בבימויה של אסתר דר; אחריו ערכה סרטים תיעודים עם עמוס גיתאי ועם רם לוי. באותה תקופה אף ערכה עבור רם לוי את הדרמה "חירבת חיזעה", המבוססת על סיפור מאת ס. יזהר.
לאחר מכן ערכה את "קובי ומאלי" בבימויו של יצחק צפל ישורון, סרט עלילתי באורך מלא שנעשה עבור הטלוויזיה.
סרט הקולנוע הראשון שערכה היה "נועה בת 17", בבימויו של יצחק צפל ישורון. עבור עריכת הסרט קיבלה אשר את פרס העורכת המצטיינת לשנת 1982. בשנת 1984 ערכה את הסרט "מאחורי הסורגים" של הבמאי אורי ברבש; הסרט הגיע למועמדות לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, התקבל לתחרות בפסטיבל ונציה והיה לסרט הישראלי הראשון שהופץ על ידי חברת האחים וורנר בעולם. ב-1986 ערכה את "מלכת הכיתה" בבימויו של יצחק צפל ישורון. סרט בינלאומי נוסף שערכה היה "החולמים" בבימויו של אורי ברבש ובכיכובה של קלי מקגיליס. בשנת 1988 ערכה אשר את הסרט "נישואין פיקטיביים", סרטו הראשון כבמאי של חיים בוזגלו, וכן הייתה שותפה בעיבוד נוסף של התסריט. על הסרט קיבלה אשר פרס העורך המצטיין לשנת 1989.
בשנת 1991 ערכה את הסרטים "אחד משלנו" של האחים ברבש ו"שדות ירוקים" של יצחק צפל ישורון, שזכה בפרס וולג'ין (פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים). בשנת 1993 ערכה את הסרט "גולם במעגל", סרטו הארוך הראשון של הבמאי ענר פרמינגר. הסרט זכה בפרס וולג'ין (פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים). בשנת 1996 ערכה אשר עם הבמאי משה מזרחי את סרטו "נשים", המבוסס על ספור מאת הסופר חיים הזז ואת "קיצור תולדות האוהבים" של יצחק צפל ישורון, ובשנת 1998 ערכה את הסרט "קרקס פלשתינה" של אייל חלפון, שזכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר לשנת 1999. בשנת 2000 ערכה את סרטו העלילתי הראשון באורך מלא של יוסף סידר, "ההסדר". הסרט זיכה אותה בפרס העורכת המצטיינת לשנת 2000, ואת הסרט בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר לשנת 2000. בשנת 2003 החלה אשר לעבוד עם הבמאי ערן ריקליס; היא ערכה את הסרט "הכלה הסורית" שזכה בארבעה פרסים בפסטיבל מונטריאול, ובעוד פרסים רבים בעולם, וב-2007 ערכה את הסרט "עץ לימון" שהופץ בהצלחה גדולה באירופה. בשנת 2009 שוב שיתפה פעולה עם ריקליס וערכה את סרטו "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שזכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר לשנת 2010 ובעוד מספר פרסים.
בשנים 1998–2001 ערכה את הסדרה "טירונות" של האחים ברבש, ששודרה בערוץ 2 בטלוויזיה. כמו כן ערכה את הסדרה עטורת הפרסים של האחים ברבש "מיי פירסט סוני", המבוססת על ספרו של בני ברבש, הנושא את אותו הכותר. הסדרה זכתה בפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים. בשנת 2005 ערכה אשר סדרה עלילתית בשם "חדר מלחמה", סדרה בת תריסר פרקים אותה יצר יאיר לפיד.
אשר עבדה באופן קבוע עם הבמאים יצחק צפל ישורון, אורי ברבש, וערן ריקליס. מלבד זאת עבדה גם עם רם לוי, איתן ענר, עמוס גוטמן, חיים בוזגלו, אייל חלפון, יוסף סידר, דינה צבי ריקליס, ענר פרמינגר, משה מזרחי, מיכל בת-אדם, מנחם גולן ורבים אחרים.
בשנים 2007–2011 כתבה תסריט לסרט באורך מלא, "נדיה - שם זמני", ביחד עם ענת אשר. התסריט זכה במענק פיתוח מ"המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים" בשנת 2008, ובהמשך בשנת 2010 קיבל מענק הפקה. בשנת 2013 קיבל התסריט מענק הפקה נוסף מקרן הקולנוע הישראלי, והופק כקופרודוקציה ישראלית-אנגלית, בבימויה של אשר, בכיכובה של השחקנית נטע שפיגלמן, ובהשתתפות עודד לאופולד, עלי סלימאן, אלי קרן-אסף, רובא בלאל-עספור ואחרים. הסרט "נדיה - שם זמני" הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2015, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם "פורום מבקרי הקולנוע בישראל". את בכורתו הבינלאומית עשה בפסטיבל הקולנוע Black Nights Film Festival שבטאלין, אחד מחמישה עשר הפסטיבלים המדורגים ראשונים בעולם. מאז הוסיף הסרט והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים.
טובה אשר לימדה עריכה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1985-1980), וחנכה סרטי גמר בבית הספר לקולנוע "סם שפיגל" בירושלים (1996-1990). בבית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל, הייתה חלק מצוות ההקמה ושימשה מורה לעריכה וחונכת סרטי גמר (2006-1994).
טובה אשר נשואה ליוני אשר, היסטוריון של אמנות הרנסאנס מאוניברסיטת חיפה. להם שני ילדים, ענת ויאיר (במאי ועורך).
מאסאקי קובאיאשי
מאסאקי קובאיאשי (באנגלית: Kobayashi Masaki; יפנית: 小林 正樹) (14 בפברואר 1916 – 4 באוקטובר 1996) היה במאי קולנוע יפני מפורסם מתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא זכה לאהדה בעולם המערבי ובמספר פרסים (בפסטיבל ונציה ועוד). הוא זכור פחות בגלל הטכניקה של סרטיו ויותר בגלל שביקר באופן חסר רחמים את הצד האפל של החברה היפנית במיוחד כפי שהתבטא במלחמה.
קורות חייו.
מאסאקי נולד ב-1916 באי הוקאידו. למד באקדמיה היסטוריה של אומנות מזרחית ואסייתית החל משנת 1933, הוא הצטיין בלימודיו ונלקח תחת חסותו של פרופסור בכיר בשם יאיצ'י אייזו. כשמלחמת העולם השנייה אימה לפרוץ, מאסאקי הרגיש שבתקופה כזאת לימודים אקדמיים הם טפלים. רצונו היה להשאיר את חותמו בהיסטוריה, לכן פנה לתעשיית הקולנוע. עם תחילת המלחמה נשלח לחזית הקרב במנצ'וריה וב-1944 הועבר לריוקיו שם חווה את סופה של המלחמה. שלא כמו הסנטימנטים של בני עמו באותה תקופה, קובאיאשי היה פציפיסט והתנגד למלחמה גם במהלכה, אותה ראה כמיותרת וחסרת טעם. לאורך כל המלחמה סירב קובאיאשי להתקדם מעל לדרגת טוראי. לאחר תבוסת יפן קובאיאשי נתפס על ידי האמריקאים ושהה במחנה ריכוז באוקינאווה. ב-1946 עם סיום המלחמה חזר לתעשיית הקולנוע ועבד תחת המנטור הקולנועי שלו קייסוקה קינושיטה.
סרטים ידועים (המשך ביוגרפיה).
תמימות וטוהר, הם נושאים שמאסאקי הרבה לעסוק בהם לאורך כל הקריירה שלו. הסרט הראשון שבו מאסאקי התרחק מקינושיטה הוא "החדר בעל הקירות העבים", הסרט דיבר גלויות על מחשבות של פושעי מלחמה, מה שהדאיג את הסטודיו שבו הופק הסרט ולכן יציאתו של הסרט לאקרנים נדחתה במספר שנים עד שיצא לאור בשנת 1956 וזכה ב"פרס השלום התרבותי". בסרטיו הבאים קובאיאשי דשדש בין סגנונו שלו לבין זה של קינושיטה עד יציאתה לאקרנים של טרילוגיית המצב האנושי (The Human Condition) שזיכה אותו בפרס יוקרתי בפסטיבל ונציה של 1960 והעלה אותו לרשימת הבמאים החשובים בקולנוע של המאה העשרים. הטרילוגיה המבוססת על הנובלה של ג'אמפיי גומיקאווה ומבוססת על המצב ש"הדרך לגיהנום רצופה בכוונות טובות", מספרת על פציפיסט בעל כורחו שנאלץ להתגייס לצבא ולהתאכזר לכפופים לו ולאסירים סינים, ולבסוף מקבל מוניטין של פושע מלחמה כשנתפס על ידי הסובייטים. קובאיאשי נעשה יותר ויותר מינימליסטי בסרטים שבאו אחר כך, הידועים שבהם הם ספוקו (1962), קאוואידאן (1964), ומרד (1967). החל משנות השבעים ביים פחות ופחות סרטים עד שלבסוף פרש. מאסאקי קובאיאשי מת מהתקף לב ב-1996.
שלום יורן
שלום יוֹרָן (Shalom Yoran; 29 ביוני 1925 – 9 בספטמבר 2013) היה ניצול שואה ופרטיזן יהודי. ספר זיכרונותיו מהשואה, "הקורא תיגר", יצא לאור בשנת 2003.
קורות חייו.
שלום יורן נולד בשם סלים שניצר (Selim Sznycer) בעיר רציונז' שבפולין.