בקיץ 1996 עזב שטיל את פ.צ. ציריך וחזר לפ.צ. סנט גאלן, ושימש בקבוצה זו כשוער הראשי במשך חמש עונות רצופות. בשלוש העונות הראשונות לאחר החזרה לסנט גאלן, סיים שטיל עם הקבוצה במרכז הטבלה. בעונת 1999/00 זכה שטיל עם סנט גאלן באליפות ליגת העל השווייצרית. הזכייה באליפות הקנתה לסנט גאלן ולשטיל השתתפות במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הקבוצה הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי גלאטסראיי, והמשיכה לגביע אופ"א. סנט גאלן ושטיל הדיחו את צ'לסי מגביע אופ"א, אך הודחו לאחר סיבוב נוסף על ידי קלאב ברוז'. בליגת העל השווייצרית סיימו סנט גאלן ושטיל את העונה במקום השלישי.
בקיץ 2001 עזב שטיל את סנט גאלן, וחתם בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. עם הגעתו לקבוצה, הדיח שטיל מההרכב את השוער הוותיק אובה קאמפס, ושימש כשוער ראשון. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2001/02, סיימה גלדבאך במקום ה-12 בליגה, וכך גם בעונת 2002/03. עונת 2003/04 הייתה האחרונה של שטיל כשחקן פעיל. בעונה זו, סיימו שטיל וגלדבאך במקום ה-11 בבונדסליגה. בתום עונה זו, פרש שטיל ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
שטיל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בשנים הראשונות שלו בנבחרת, היה שטיל השוער המשני לפסקל צוברבולר, אך עם הזמן תפס את עמדת השוער הראשון, ואף שימש קפטן ביורו 2004. בטורניר זה, שטיל נבחר כאיש המשחק בתיקו 0-0 מול קרואטיה במשחק הראשון של שווייץ בשלב הבתים. במשחק השני, בו הפסידה שווייץ 3-0 לאנגליה, נרשם לחובתו של שטיל שער עצמי, שכן כדור של ויין רוני פגע בו ונכנס לשער, אך בהמשך נזקף השער לזכותו של רוני. בהמשך שטיל עמד בשער גם בהפסד 3-1 לצרפת. שטיל ושווייץ הודחו מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. הופעתו של שטיל מול צרפת הייתה ה-21 והאחרונה שלו במדים הלאומיים ובקריירת המשחק בכלל.
לאחר הפרישה.
שטיל עבד לאחר פרישתו כמאמן שוערים בריינדורף אלטאך החל משנת 2006, ובשנת 2009 החל למלא תפקיד זה בבורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 2014 מונה לתפקיד מאמן השוערים בקבוצות הנוער של פ.צ. בזל.
בומברדייה CRJ-900LR
בומברדיה CRJ700
בומברדיה דאש 8
שארית מנחם
ניגוני בעלזא
ניגוני חסידי בעלז
ניגוני חסידי בעלזא
לינקולן זפיר
לינקולן זפיר (באנגלית: Lincoln-Zephyr) היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר רב של תצורות, מתוצרת חטיבת "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" ) השייכת ליצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1936–1948.
תצורות "לינקולן זפיר".
תצורותיה השונות של מכונית "לינקולן זפיר":
יחסי ארצות הברית–ניקרגואה
יחסי ארצות הברית–ניקרגואה הם יחסים הדדיים בין ניקרגואה וארצות הברית.
היסטוריה.
משנות ה-90.
לאחר שהוקעה בטרור, ארצות הברית נועדה לתמוך בגיבוש התהליך הדמוקרטי בניקרגואה עם בחירתו של הנשיא צ'מורו בשנת 1990. ארצות הברית קידמה פיוס לאומי, ועודדה את ניקרגואה לפתור את בעיותיה באמצעות דיאלוג ופשרה. היא מכירה בכוחות פוליטיים לגיטימיים הפועלים על-פי התהליך הדמוקרטי ונמנעים מאלימות. הסיוע האמריקני מתמקד בחיזוק המוסדות הדמוקרטיים, בגידול הצמיחה הכלכלית בת-קיימא ובתמיכה בבריאות ובחינוך הבסיסי.
ההחלטה על תביעות אזרחיות אמריקניות הנובעות מהפקעות מתקופת סנדיניסטה עדיין מהווה מכשול ביחסים בין המדינות. סעיף 527 של חוק ההסמכה ליחסי חוץ (1994) אוסר על סיוע ותמיכה אמריקניים מסוימים בממשלה של מדינה שהחרימה רכוש אזרחי אמריקני, אלא אם כן נקטה הממשלה צעדים מתקנים מסוימים. ביולי 2007 פרסם מזכיר המדינה כתב ויתור לאומי ארצי על זכותה של ניקרגואה בפתרון תביעות אזרחיות של ארצות הברית, וכן על התקדמותה הכוללת ביישום רפורמות פוליטיות וכלכליות.
יעדים מרכזיים אחרים במדיניות ארצות הברית בניקרגואה הם:
מאז 1990, ארצות הברית סיפקה למעלה מ -1.2 מיליארד דולר כסיוע לניקרגואה. כ-260 מיליון דולר מתוכם היו להקטנת חובות, ועוד 450 מיליון דולר לתמיכת איזון התשלומים. ארצות הברית גם סיפקה 93 מיליון דולר בשנים 1999, 2000 ו-2001 כחלק מתגובתה הכוללת להוריקן מיץ'. בתגובה להוריקן פליקס, ארצות הברית סיפקה למעלה מ -400 אלף דולר לסיוע ישיר לניקרגואה כדי לתמוך בפעולות התאוששות מהנזק שנגרם בספטמבר 2007. מלבד המימון של הוריקנים מיץ' ופליקס, רמות הסיוע ירדו בהדרגה כדי לשקף את השיפורים בניקרגואה. הסיוע התמקד בקידום השתתפות אזרחית יותר, פשרה ושקיפות ממשלתית; יציבות בצמיחה ובהכנסות; וטיפוח משפחות משכילות ובריאות טובות יותר. חברת המילניום אתגר חתמה על קומפקט של 5 שנים בהיקף של 175 מיליון דולר עם ניקרגואה ב-14 ביולי 2005. "המילניום אתגר קומפקט" נועד לצמצם את העוני ולדרבן את הצמיחה הכלכלית על ידי מימון פרויקטים באזורי ליאון וצ'ינדאנגה, שמטרתם לצמצם עלויות תחבורה ושיפור הגישה לשווקים עבור קהילות כפריות; הגדלת השכר והרווחים ממפעלים חקלאיים ומפעלים הקשורים באזור; הגדלת ההשקעות על ידי חיזוק זכויות הקניין. הגדלת השכר והרווחים ממפעלים חקלאיים ומפעלים הקשורים באזור; הגדלת ההשקעות על ידי חיזוק זכויות הקניין. הגדלת השכר והרווחים ממפעלים חקלאיים ומפעלים הקשורים באזור; הגדלת ההשקעות על ידי חיזוק זכויות הקניין.
חוק ניקרגואה.
בשנת 2016, הועבר חוק התנאים להשקעה בניקרגואה על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית, אולם הוא לא אושר על ידי הסנאט או על ידי הנשיא בשל 2016 לנשיאות. הצעת החוק באה כתגובה להונאת בחירות שבוצעה על ידי הנשיא דניאל אורטגה במהלך בחירות 2016, ומטרתה למנוע מניקרגואה לקבל הלוואות נוספות עד שהם מוכנים. "לנקוט [צעדים] יעילים על מנת לקיים בחירות חופשיות, הוגנות ושקופות." הצעת החוק הועלתה שוב לבית הנבחרים שוב במהלך מושב חדש בשנת 2017.
ממשלת ניקרגואה וכל המפלגות הפוליטיות (כולל אלה שמלכתחילה הביעו דאגה על הבחירות) התנגדו להצעת החוק, וסגן הנשיא רוסאריו מוריליו קראל זה "פעולה ריאקציונרית והתערבות" אשר מטרתה "לערער את הזכות של ניקרגואה להמשיך לפתח את המודל הסוציאליסטי". כל המדינות החברות באלבה התנגדו אף הן להצעת החוק. האיגודים המקצועיים גם הביעו את התנגדותם להצעת החוק, על ידי חתימה על הצהרת סולידריות ותמיכה בממשלת ניקרגואה:
תקריות דיפלומטיות.
בשנת 1987 הסנטור האמריקני בוב דול ביקר במנגואה, ומתח ביקורת על הנשיא דניאל אורטגה על מעצרם של שני אסירים פוליטיים. אורטגה הציע לשחרר את שני האסירים הפוליטיים, שהיו עורכי דין אופוזיציונרים, בתמורה לשחרורו של רוי בורגני, שהיה עצור בארצות הברית.
בשנת 2012 ניקרגואה סיימה את יחסיה עם בית הספר של האמריקות, וסירבה לשלוח יותר חניכים אל המכון. בהודעה לעיתונות נמסר, כי הוא בית הספר של האמריקות לקח כקרבן את ניקרגואה (כנראה הוא התכוון לקונטראס, שהוכשרו במכון).
לינקולן SS–100–X
לינקולן SS–100–X (באנגלית: SS–100–X, קרויה גם: Lincoln Continental SS-100-X, קרויה גם Presidential state car (United States) ) הייתה המכונית הנשיאותית ששירתה את נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי מ-15 ביוני 1961.
דגם ה-"לינקולן SS–100–X" יוצר על ידי חטיבת מכוניות היוקרה "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" ), בבעלות קונצרן הרכב ה-אמריקאי פורד.
במכונית זו נסעו הנשיא קנדי ורעייתו ג'קלין קנדי-אונאסיס ב-22 בנובמבר 1963 בעת ההתנקשות בחייו, בדאלאס, טקסס.
המכונית שירתה את הנשיא לינדון ג'ונסון עד שנת 1967, והמשיכה לשרת בממשל הפדרלי עד שנת 1978.
שם הקוד "SS–100–X" ניתן על ידי השירות החשאי של ארצות הברית.
לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל
לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל (בקטלאנית: Elionor d'Aragó; 2 במאי 1402 - 19 בפברואר 1445), הייתה בתו של פרננדו הראשון, מלך אראגון ואשתו של דוארטה, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה.
לאונור נולדה במדינה דל קמפו ב-2 במאי 1402, לפרננדו הראשון, מלך אראגון וללאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
בשנת 1416 מת אביה פרננדו הראשון, מלך אראגון, ואחיה אלפונסו החמישי, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. ב-22 בספטמבר 1428 התחתנה לאונור עם דוארטה, נסיך הכתר של פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1433 מת חמיה ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל, ובעלה דוארטה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1438 מת בעלה, ובנה אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות. בהיותו קטין מונתה לאונור כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של בעלה. עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה באחי בעלה פדרו, דוכס קוימברה. בדצמבר 1440 גורשה לאונור מפורטוגל והיא התיישבה בקסטיליה, וב-19 בפברואר 1445 היא מתה בטולדו.
משפחתה.
ב-22 בספטמבר 1428 התחתנה לאונור עם דוארטה, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
ריקי שרודר
ריצ'רד ברטלט שרודר (באנגלית: Richard Bartlett Schroder; נולד ב-13 באפריל 1970), הידוע יותר כריקי שרודר (באנגלית: Ricky Schroder), הוא שחקן ובמאי אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב עבור הופעת הבכורה שלו כילד בסרט "סיפורו של אלוף" בשנת 1979.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות וקריירה כילד.
שרודר נולד בברוקלין, ניו יורק, ובילדותו התגורר בסטטן איילנד עם הוריו דיאן וריצ'רד, שניהם עבדו בתאגיד התקשורת AT&amp;T. אמו עזבה את עבודתה כדי לגדל אותו ואת אחותו דון. כבר כילד קטן השתתף בעשרות קטלוגים ופרסומות.