אמנת מאסטריכט הציע, בין היתר, להקים אזורים לאומיים בכל מדינה לצורך בחירת נציגים למועצת האזורים של האיחוד האירופי. ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד היו אזורים בפני עצמם לצורך ועדה זו, אולם באנגליה נדרשה חלוקה לאזורים יותר קטנים. ניצחון מפלגת הלייבור בשנת 1997 הביא לחלוקת אנגליה לאזורי ממשל בהתאם למצע המפלגה (וכן להשבת הבחירה הישירה באזור לונדון רבתי).
סמכויות.
בשנת 1998 הוקמו האסיפות האזוריות של אנגליה בכל אחד ואחד מאזורי אנגליה. למעט באזור לונדון רבתי, האסיפות אינן נבחרות בבחירות ישירות, וסמכויותיהן מוגבלות.
בכל אזור ואזור יש משרד ממשלתי אזורי בעל סמכויות בתחום התעשייה, התעסוקה, החקלאות, התחבורה ואיכות הסביבה.
חברי האסיפות האזוריות ממונים על ידי חברי מועצה בכל אזור.
מאז 1999 ועד 2020 כל אחד מהאזורים היווה אזור בחירה לפרלמנט האירופי.
אסיפות נבחרות.
בשנת 1998 נערך באזור לונדון רבתי משאל עם בו הוחלט על הקמת אספה נבחרת לאזור (אספת לונדון) וזו הוקמה בשנת 2000 במסגרת רשות לונדון רבתי (בראשה עומד ראש עיריית לונדון). משאל עם בעניין נערך בשנת 2004 בצפון אנגליה, ובצפון מזרח אנגליה, אולם ההצעה להקים אספה נבחרת נדחתה במשאלים אלה. התוכנית לקיים משאלים בייתר האזורים בוטלה בעקבות ההחלטה.
בעקבות כישלון משאלי העם הוחלט לבטל את האסיפות הנבחרות עד שנת 2010 (למעט באזור לונדון רבתי), ולהעביר את סמכויותיהן לרשויות המקומיות.
תת-חלוקה.
כל אזור ואזור מחולק לאזורי מטרופולינים ואזורים שאינם מטרופולינים בהתאם לחלוקות ההיסטוריות של האזורים השונים. במסגרת חלוקה זו האזורים מחולקים למחוזות מטרופוליניים, מחוזות שייר ורשויות יונטריות. אלה, בתורם, מחולקים למחוזות המחולקים בתורם לתת-מחוזות. אזור לונדון רבתי מחולק לרבעים.
תורה אור ולקוטי תורה
הספרים תורה אור ולקוטי תורה הם מספרי היסוד של חסידות חב"ד, אשר בהם מכונסים מאות מאמרי חסידות של מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, אדמו"ר הזקן על פרשיות השבוע, המועדים, מגילת אסתר ושיר השירים. הספרים יצאו לאור בשני כרכים בשמות שונים. הראשון על ספר בראשית ושמות בשם תורה אור והשני על ויקרא, במדבר ודברים בשם לקוטי תורה. הספרים נערכו ויצאו לאור על ידי נכדו של המחבר, האדמו"ר השלישי לשושלת החב"דית, רבי מנחם מנדל שניאורסון המוכר בשם אדמו"ר הצמח צדק.
שם הספר.
שמו של הספר ("תורה אור") הוא סמלי, ורומז לשמו של מחבר הספר ר' שניאור זלמן. כפי שגם רמז לכך אדמו"ר הצמח צדק שערך את הספר, במכתבו אודות הוצאת הספר (נדפס בהוספות לספר).
החלק הראשון (תורה אור) הודפס לראשונה בשנת תקצ"ז (1837). החלק השני של הספר היה אמור לצאת לאור באותה שנה, אולם בעקבות הלשנה שהביאה לסגירת מרבית בתי הדפוס היהודיים ברוסיה, נדחתה הדפסתו והודפס רק בשנת תר"ח (1848) בשם "לקוטי תורה". הסיבה לשינוי השם הייתה כנראה שהשלטונות לא יזהו קשר לחלק הראשון. שני הספרים נחשבים מספרי היסוד של חסידות חב"ד וזכו למהדורות רבות.
רקע.
רבי שניאור זלמן מליאדי אמר בתקופת נשיאותו כאלפיים דרושי חסידות ("מאמרים") בשבתות וחגים. את המאמרים רשמו אחיו רבי יהודה ליב, בנו רבי דובער, אחדים מחסידיו, ובתקופה מאוחרת יותר גם נכדו רבי מנחם מענדל, הצמח צדק. מתוך רשימות אלו קיבץ הצמח צדק, קרוב לארבע מאות דרושים שנאמרו החל משנת ה'תקנ"ו, סידרם לפי פרשיות השבוע וערך אותם לדפוס.
לחלק הראשון, "תורה אור", בחר הצמח צדק דרושים בעיקר מרשימותיו של דודו, רבי יהודה ליב אחיו של רבי שניאור זלמן שראה אותם כמדויקים. עריכתו הייתה מינימלית והתמקדה בעיקר בציון הפניות לדרושים אחרים של אדמו"ר הזקן שיש בהם תוספת ביאור. המאמרים בחלק השני, "לקוטי תורה", עברו על ידו עריכה מקיפה שכללה גם תוספת רבה של מראי מקומות וציונים לספרי קבלה, מדרשים, ותוספת הגהות, הערות וביאורים משלו. לעיתים צירף והרכיב מספר דרושים לדרוש אחד אם כי הקפיד לשמור על לשון ונוסח דברי הרב כפי שנאמרו ונרשמו על ידי הכותבים.
מבנה ותוכן הספר.
הספר בנוי מדרושים ("מאמרים") על פסוקי פרשיות התורה ופסוקים מן ההפטורה. הספר תורה אור כולל 155 דרושים. מספר דרושים על כל פרשה מפרשיות התורה בחומשים בראשית ושמות, שמונה-עשרה דרושים על מגילת אסתר, שש-עשרה מאמרי חסידות על חנוכה ואלה מופיעים בפרשת וישב ומקץ ודרוש על פסח בפרשת ויקהל. דרושים על פרשת בשלח ופקודי נדפסו בתחילת הספר לקוטי תורה.
הספר לקוטי תורה כולל כ-230 דרושים ("מאמרים") על פרשיות התורה בחומשים ויקרא, במדבר, דברים. במסגרת זו נוספו לספר מאמרים על ספירת העומר וחג השבועות (בפרשת במדבר), על חודש אלול (בפרשת ראה), ועל חגי תשרי: ראש השנה, עשרת ימי תשובה, יום הכפורים, סוכות ושמיני-עצרת. בסוף הספר באים 42 דרושים על מגילת שיר השירים.
סגנון אמירת דרושי החסידות של רבי שניאור זלמן מבוסס בעיקרו על לשון הקבלה בפרשנות החסידית המאפיינת את חסידות חב"ד. קרי, עיסוק הן בהיבטים התאולוגיים והן בהיבטים פסיכולוגיים-נפשיים של האדם על בסיס יסודות תורת הקבלה והחסידות. בכך מהווה הספר המשך, השלמה והרחבה ליסודות חסידות חב"ד המבוארים בספר היסוד של חסידות חב"ד - ספר התניא והלימוד בו נחשב על ידי החסידים כלימוד משלים לאחר לימוד התניא, כאשר במקביל לפרשת השבוע נוהגים החסידים ללמוד כל שבת וחג במאמרי הספר השייכים לאותה פרשה וחג והוא נקרא בפיהם "הפרשה החסידית".
מהדורות.
תורה אור ולקוטי תורה יצאו במשך השנים בכעשרים מהדורות. בהוצאות החדשות של הספר נוספו על ידי הוצאת קה"ת בסוף הספר: מאמרים נוספים, מראי מקומות, מפתחות, השוואות למאמרים אחרים של אדמו"ר הזקן, הגהות והערות של אדמור"י חב"ד על מאמרי הספר ועוד, חלק מההערות והמפתחות נערכו על ידי הרבי מליובאוויטש
חיית מעבדה
נעם
אאודוקיה
חואן מרטינס דה רוסאס
חואן מרטינס דה רוסאס קוראה (ספרדית: Juan Martínez de Rozas Correa; 1759 - 3 במרץ 1813) היה פוליטיקאי ומנהלן, מראשוני הנאבקים למען עצמאות צ'ילה.
ביוגרפיה.
רוסאס נולד במנדוסה, אז חלק מממלכת צ'ילה לאביו חואן מרטינס דה סוטו רוסאס (Martínez de Soto Rozas), שנשא במספר משרות ציבוריות רמות דרג בפרובינציה של קוז'ו, ולאימו מריה פרודנסיה קוראה וילגאס (Correa Villegas). רוסאס למד תאולוגיה ופילוסופיה בקולג' מונסראט (colegio de Monserrate) שבקורדובה (Córdova) ובשנת 1780 העתיק את מגוריו לסנטיאגו דה צ'ילה. בשנת 1781 השלים את לימודיו בחוק אזרחי וקנוני באוניברסיטת סן פליפה (Universidad de San Felipe). מיד עם סיום לימודיו לתואר הראשון קיבל את הקתדרה (אקדמיה) לפילוסופיה בקולג' המלכותי של סן קרלוס (colegio Real de San Carlos) ובו בזמן, לראשונה בצ'ילה, לימד פיזיקה. בשנת 1784 הורשה בידי האודיינסייה המלכותית של צ'ילה לשאת את התואר עורך דין ובשנת 1786 השיג את תואר הדוקטור בחוק קנוני.
בשנת 1787 התקבל רוסאס ל"אקדמיה למשפטים" (la Academia de Leyes) והיה למזכירה. בשנת 1788 נתמנה רוסאס לעוזרו (asesor letrado) של האינטנדנטה של קונספסיון, אמברוסיו או'היגינס. במסגרת תפקידו זה עסק בחיזוק המבצרים שלאורך גבולה הדרומי של צ'ילה, כנגד בני המפוצ'ה, שרטט את התוכנית לבנייתה של העיירה סן אמברוסיו דה לינארס (villa de San Ambrosio de Linares) ופעל לשיפור ההיגיינה של העיר קונספסיון. בתמורה לשירותיו זכה לדרגת קורונל ונתמנה למפקדה של יחידת פרשים במיליציה של קונספסיון.
בשנת 1795 נשא לאשה את מריה דה לאס נייבס אורוטיה אי מנדיבורו (de las Nieves Urrutia y Mendiburu), בתו של חוסה אורוטיה אי מנדיבורו, הסוחר העשיר ביותר בקונספסיון, ונכנס לאריסטוקרטיה המקומית. בשנת 1796 שב לסנטיאגו ונתמנה לממלא מקום עוזרו (asesor interino) של הקפיטן-חנרל ומושל צ'ילה גבריאל דה אבילס אי דל פיירו (de Avilés y del Fierro), אולם מינויו הקבוע לא אושר במדריד. לאחר מכן חזר לקונספסיון לתפקידו הציבורי (consejero letrado), תפקיד שגם אותו עזב במהרה עקב ניגוד אינטרסים בין המשרה לתפקידו כעורך דינה של משפחת אורוטיה אי מנדיבורו. בשנים שלאחר מכן נכשל בנסיונותיו להתמנות לאינטנדנטה של קונספסיון ואף לחזור לתפקידו הציבורי כעוזרו של האינטנדנטה, אותו נשא בעבר, משום ש"סומן" בידי המושל כמי שמקדם רעיונות של עצמאות.
רוסאס שב לעשייה ציבורית בשנת 1808 כאשר תמך בפרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו (García Carasco) במאבקו להתמנות כממלא מקום המושל וזה מינה אותו למזכירו (secretario). בתפקידו זה השפיע על קרסקו להרחיב את הקבילדו (מועצת עיר) של סנטיאגו ולמנות לתפקיד קריאולים, ולא פנינסולרים, על מנת להחליש את כוחה של האודיינסייה, צעד שלאחר מכן חיזק את התומכים בשלטון עצמי בצ'ילה. באוקטובר 1808 היה מעורב בפרשת הסקורפיון שעוררה התמרמרות רבה כנגד קרסקו, והתפטר בעקבותיה.
רוסאס היה מהאחראים להתפטרותו של קרסקו ולהקמתה של החונטה הלאומית הראשונה של צ'ילה ב-18 בספטמבר 1810, שהיה מנהיגה האמיתי. לאחר מותו של הנשיא מטאו דה טורו סמברנו (de Toro Zambrano) נתמנה לממלא מקומו. תחת הנהגתו הועברו מספר רפורמות חשובות, כגון פתיחת נמלי צ'ילה לסחר חופשי, ארגון הצבא, קשירת קשרים אמיצים עם החונטה שקמה בבואנוס איירס וזימונו של הקונגרס הלאומי הראשון של צ'ילה ביולי 1811. שלטונו החל להתערער בעקבות מרד פיגרואה (Figueroa) ולקראת כינוס הקונגרס בספטמבר 1811 נתגלעו קרעים בין תומכי רוסאס, שרובם היו מקונספסיון, ומתנגדיו מסנטיאגו, ורוסאס ותומכיו פרשו מהחונטה ומהקונגרס ופנו דרומה לקונספסיון.