ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'תרכ"א או ה'תרי"ז לאביו הרב מנוח אליאשווילי, שכיהן כרב העיירה סוג'ונה שבנפת אבאשה במשך למעלה מארבעים שנה. למד בקולאשי מפי הרב יצחק גאנאשווילי. בילדותו גילה כישרון מזהיר, וגמר מהר את ה"חדר". למד מפי רבי יצחק בנאשווילי והוסמך לרבנות. כבר בגיל 16 התמנה לחזן ושוחט בסוג'ונה. בסביבות שנת ה'תר"ם התמנה לרב העיירה, תחת אביו. בסוג'ונה ניהל ישיבה שבה למדו כחמישים נערים. בשנת ה'תרס"ז (1907), התעורר ויכוח בינו לבין רבה של צחינוואלי, הרב יוסף אליהו הנקין, אודות מנהגם של יהודי גאורגיה שהחתן מעניק לכלה במסיבת האירוסים מתנות. הרב הנקין סבר שפעולה זו נחשבת לקידושין, ואי אפשר לבטלה אלא על ידי גט, בעוד המנהג הרווח לא היה כך. הרב הנקין פנה על כך לגדולי הרבנים במזרח אירופה, הרב חיים סולובייצ'יק והרב מלכיאל צבי טננבוים, שהסכימו עם דעתו, ולרבני ירושלים הרב שמואל סלנט (בשנת ה'תרס"ז) והרב חיים ברלין (בשנת ה'תרע"ב), אשר הפנו את השאלה לבירורו של הרב צבי פסח פרנק, שהכריע כדעת הרב אליאשווילי. בנוסף, התכתב בהלכה עם רבנים נוספים, בהם ר' אליהו ילוז (שכינה אותו "המלאך מיכאל"), הרב יעקב שאול אלישר, הרב איסר זלמן מלצר, הרב רפאל אהרן בן שמעון ועוד.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, עבר לכהן כרב הקהילה היהודית בעיר פותי. בשנת ה'תרצ"ח נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד., והוצא להורג בשריפה יחד עם ספרייתו, במסגרת "הטיהורים הגדולים".
תשובות הגאונים
עיסוקם הספרותי העיקרי של הגאונים היה להשיב תשובות ליהודים ברחבי תבל. תשובות רבות שרדו והודפסו בספרים שונים, הנקראים באופן קיבוצי תשובות הגאונים.
לפי הערכות שונות, קיימות בידינו בין 4,000 ל-10,000 תשובות הגאונים בנושאים מגוונים: הלכה, פרשנות תלמוד, אגדה, השתלשלות התורה, ועוד.
תיארוך.
כבר בתלמוד הבבלי מוצאים הדים לכך שמרכזי התורה שלחו תשובות כתובות לשאלות שהופנו אליהם. עם זאת, תופעה זו הפכה לרחבת היקף רק לאחר עליית האסלאם, אז הפכו רוב יהודי העולם להיות תחת שלטון אחד, ובפרט לאחר עליית בית עבאס שהפך את אזור עיראק של היום להיות מרכז האימפריה. גורם נוסף שהגדיל את כמות השאלות היה הפצת התלמוד בקהילות היהודיות. התשובות הקדומות ביותר שישנן בידינו הן מרב ששנא גאון, אמצע המאה ה-7.
כתיבת התשובות על ידי הגאונים נמשכה עד סוף תקופת הגאונים, אז הגיעה לשיאה, כאשר כמחצית מכלל התשובות המצויות בידינו נכתבו על ידי אחרוני גאוני פומבדיתא, רב שרירא ובנו רב האי.
נמעני התשובות.
לישיבות הגאונים היו פונים בשאלות מכל מרחבי העולם היהודי, ובפרט מצפון אפריקה (בעיקר לקירואן, אליה נשלחו למעלה ממחצית התשובות המצויות בידינו, אך גם לקהיר, פאס, גאבס, תלמסאן, סיג'ילמסה, טהראת ועוד) וספרד. מעטות השאלות שנשלחו מקהילות בבל ופרס. הרב שמחה אסף מונה לכך מספר סיבות אפשריות:
צורת השאלות והתשובות.
השאלות היו מועברות על ידי שיירות סוחרים, לצד תרומה כספית להחזקת הישיבה. מכיוון שכך, היו מגיעות לישיבות בבת אחת שאלות (לפעמים אפילו יותר ממאה) בנושאים שונים. רק הגאון (ראש הישיבה) עצמו היה מורשה להשיב על השאלות, ולא שאר חכמי הישיבה, אך הגאון היה נמלך בתלמידים בשאלה הנדונה ולכן התשובות מנוסחות תמיד בלשון רבים. הגאונים היו עונים על צרור השאלות שהגיעו בבת אחת, ושולחים אותן לשולחיהן בחזרה עם השיירות. כך נוצרו קובצי תשובות המכונים "קונטרסים" ("דרג" בערבית), הכוללים את כל התשובות שנענו יחד. לעיתים קרובות הקהילות השואלות היו שומרות קונטרסים אלו במעין ספריה, לשם תיעוד או לימוד. קהילות רבות שהסוחרים היו עוברים דרכן במסעם, היו נוהגות להעתיק לעצמן את התשובות או קיצוריהן, על מנת לשמור אותן בספריותיהן. כך, השתמרו תשובות רבות בגניזת קהיר, משום שקהיר יושבת על צומת דרכים מרכזי ותשובות למקומות שונים עברו דרכה. לפעמים היו עורכים מפתח לתשובות המצויות בכל קונטרס. בשל צורת תקשורת זו, היה חולף זמן רב, לרוב כשנה, עד שהתשובות היו מגיעות ליעדן.
בדרך כלל, בכל קהילה היה נציג של הישיבה הבבלית, שתפקידו היה לאגד את השאלות וכספי התרומה ולשולחם לבבל, ולקבל בחזרה את התשובות. אחד החכמים המפורסמים שנשא תפקיד זה בקירואן היה רבי יעקב בן נסים.
נושאי השאלות והתשובות.
מרבית השאלות עוסקות בהלכה למעשה. נושא נוסף שחוזר תדיר הוא פרשנות התלמוד, כאשר בדרך-כלל הם נשאלו על סוגיות בלתי מובנות או מסכתות שלמות, וכן בירורי גרסאות ושאלות על כללי התלמוד והפסיקה. במקרים נדירים יותר נשאלו על סתירה בין מקורות תלמודיים שונים או בין התלמוד לבין המנהג (שאלה מפורסמת שנועדה להסדיר את המנהגים הקיימים בחום התפילה היא שאלה מספרד שהתשובה אליה נודעה בתור סדר רב עמרם גאון). עוד יותר נדירות (ומאוחרות) הן שאלות בנושאי אמונה ותאולוגיה, פרשנות פסוקים ותולדות מסירת התורה (המפורסמת שבהן היא שאלת חכמי קירואן שהתשובה אליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון).
השאלות, ובהתאמה גם התשובות, נכתבו לעיתים בערבית יהודית, לעיתים בארמית ולעיתים בעברית, ולעיתים ערבוב ביניהן.
שימוש בתשובות הגאונים כמקור היסטורי.
לתשובות הגאונים חשיבות היסטוריוגרפית רבה. מתוכן השאלות, ניתן ללמוד על התפתחותם של מרכזי התורה בתפוצות, על עולמם הרוחני והתרבותי של יהודי התפוצות. מהפרטים הריאליים ניתן ללמוד על חיי החברה והכלכלה. עם זאת, יש חוקרים שהסתייגו משימוש כזה בתשובות הגאונים, בעקבות הנטייה של פרטים מסוג כזה להיעלם או להשתנות במהלך ההעתקות, שכן מעתיקי כתבי היד חפצו לשמר בעיקר את התשובה ההלכתית ולא ייחסו חשיבות לפרטים האחרים.
קבצים שיצאו לאור.
על מנת לשמר את התשובות, החלו בימי הביניים להעתיק את קונטרסי התשובות. לעיתים, המעתיקים שמרו ברמה כלשהי על המבנה המקורי של הקונטרסים, ולעיתים בוצעו עריכות שמטרתן סידור וארגון החומר באופן שיקל על איתור תשובה על פי נושא (ולעיתים רחוקות על פי סדר הש"ס), וכן קיצורים התשובות תוך השמטת פרטים שאינם רלוונטיים מבחינה הלכתית.
כתבי היד שהגיעו לאירופה היו ברובם מהסוג השני. כתבי יד אלו הם שהגיעו לדפוס, וכל הקבצים שהודפסו עד למחצית המאה ה-19 מקורם בהם. מקור נוסף לקבצים אלו הוא מתוך חיבורים של הראשונים (בעיקר ספר העיתים לרבי יהודה אלברצלוני) שהרבו לצטט מתשובות הגאונים בתוך דבריהם.
לקבצים אלו הוכנסו גם חומרים שאינם "תשובות הגאונים" אלא חומרים מגאוני ארץ ישראל, חיבורים גאוניים שאינם תשובות ותשובות של ראשוני הראשונים בתפוצות, משלהי תקופת הגאונים.
החל מ-1887 התחילו להתפרסם קובצי תשובות שמקורם בגניזת קהיר ולא בכתבי היד. קבצים אלו לא עברו את העריכות שעברו כתבי היד, ונשמרת בהן על פי רוב הצורה המקורית. בגניזה נמצאו אלפי תשובות חדשות, אך גם נמצאו נוסחיהן המקוריים של תשובות שפורסמו כבר בקבצים קדומים יותר, וכן ניתן לשייכן לגאון שהשיב אותן. קטעי תשובות רבים מהגניזה עדיין לא פורסמו, והם הולכים ומתפרסמים מעת לעת.
תוספתא כפשוטה
תוספתא כפשוטה הוא פירוש מחקרי-מדעי לתוספתא שכתב פרופ' שאול ליברמן.
הפירוש.
הספר בנוי על מהדורה המדעית של התוספתא שהוציא לאור ביחד עם החיבור, שם הוא מפרש את התוספתא עצמה באופן קצר, עם שינויי נוסח.
הפירוש בנוי על הספר "תוספת ראשונים" שהוציא לאור בשנת תרצ"ז, שם אסף את כל דברי הראשונים המפרשים את דברי התוספתא.
בהקדמתו לספר הוא מסביר את הצורך בפירוש רחב לתוספתא, בגלל החוסר במפרשים קודמים מלבד "חסדי דוד". כמו כן, גילויים של כתב יד ערפורט וכתב יד וינה ועדי נוסח נוספים, שכולם לא היו למראה עיני המפרשים שקדמוהו, יצר צורך בפירוש עדכני המתייחס לנוסח המדויק יותר של התוספתא.
עקרון פרשני נוסף שהנחה אותו בכתיבת פירושו היה לפרש את התוספתא על פי המקורות הארץ ישראליים ובראשם תלמוד ירושלמי, גם במקומות שבהם ההלכה המקובלת נפסקה באופן אחר, בין היתר על פי התלמוד הבבלי.
ליברמן לא הספיק לסיים את פירושו על כל התוספתא והספיק להוציא לאור שמונה כרכים המסתיימים באמצע סדר נזיקין (עד סוף מסכת בבא בתרא). כאשר את החלק על סדר נזיקין הוציא לאור תלמידו שמא פרידמן על פי הכתבים שהשאיר אחריו.
קישורים חיצוניים.
סדר זרעים, סדר מועד,סדר נשים חלק א',סדר נשים חלק ב'.
סדר זרעים חלק א',
סדר זרעים חלק ב',
סדר מועד חלק ג',
סדר מועד חלק ד',
סדר מועד חלק ה',
סדר מועד חלק ו',
סדר נשים חלק ז',
סדר נשים חלק ח'.
מנחם סופר
הרב מנחם סופר (ה'תר"ם, 1880, סנט מיקלאש - ט' בסיוון ה'תש"ד, 1944, אושוויץ) היה רבה של וואשוהי שבטרנסילבניה, מחבר שו"ת "מנחם משיב". נספה בשואה.
תולדות חייו.
נולד בסנט-מיקלאש בשנת ה'תר"ם לצירל ורבי ישראל מרדכי אפרים פישל סופר, רבה של שארוואר ובעל "זיכרון אפרים". נתייתם מאביו כשהיה בן 12, וגדל בבית דודו ר' יוסף לייב סופר מדרטשקע , בעל "ילקוט סופר", שם למד בישיבה המקומית. בגיל 18 נסע ללמוד אצל סבו רבי אליעזר זוסמן סופר בפאקש, שם למד במשך שנתיים, ולאחריהן למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר (בעל "שבט סופר").
בשנת ה'תרס"ב הוסמך על ידי אב"ד פרשבורג, הרב דוד ניימן-לאקנבך. שנה לאחר מכן הוצעה לו משרת הרבנות בדרטשקע במקום דודו (שעבר למלא מקום אביו בפאקש), אך הוא סירב מפאת כבוד דודו הנוסף רבי שמואל בנימין סופר.
נשא את בתו של רבי שמחה בונים ארנפלד ממטרסדורף (בעל "מענה שמחה"), ובשנת ה'תר"ע התמנה לרבה של ביהרנאג'באיום. בשבתו שם, סידר לדפוס את הספר "חתן סופר" של סב אשתו, וכן כתב הקדמה לספרו של חמיו "מענה שמחה".