בשנת 1999 מוס דורגה על ידי הירחון "מקסים" במקום התשיעי במצעד הנשים הסקסיות ובמקום השמיני בשנת 1995. במצעד דומה בירחון "Celebrity Sleuths" משנת 2004 דורגה במקום השמיני. במרץ 2007 זכתה בפרס "האשה הכי סקסית" של NME.
בשנת 2007 הופיעה בפעם הראשונה ברשימת הנשים העשירות ביותר בבריטניה של מגזין "Sunday Times", בו דורגה במקום ה-99 עם הון של 45 מיליון ליש"ט.
בשנה שקדמה ליולי 2007 הרוויחה מוס 9 מיליון דולר, והמגזין פורבס דירג אותה במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות ביותר.
סגנון.
מוס הובילה את ה"הרואין שיק" בשנת 1993 בקמפיין של קלווין קליין, כולל תמונת עירום לבושם "אובססיה". תמונות שלה ושל דוגמניות דומות הובילו לביקורת מאת נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון שהתבטא נגד ההרואין שיק. מוס נעשתה למהפכנית בתחום תעשיית האופנה ושינתה את המוסכמות לגבי גוף אידיאלי וגובה לתצוגות אופנה. בתחילת שנות ה-2000 דגמנה בתצוגות אופנה.
מעצבת אופנה.
ב-1 במאי 2007 קולקציה שעוצבה על ידי מוס הופצה ברשת החנויות "טופשופ" והגיעה בתפוצה קטנה גם לישראל. טופשופ דיווחו ששילמו למוס 3 מיליון ליש"ט עבור הקולקציה. הקולקציה כללה 50 פריטים וביניהם בגדים, תיקים, נעליים וחגורות במחירים בין 12 ליש"ט ועד 150 ליש"ט. מוס עיצבה גם קולקציית הלבשה תחתונה לטופשופ שהופצה ברשת החנויות "טופשופ" ב-25 באוקטובר 2007.
עבודת צדקה.
מוס תומכת באגודות שונות למחקר הסרטן. ב-1990 היא הופיעה בקמפיין לחולצות של אגודה למחקר סרטן השד, וב-2007 עיצבה קמע לשרשרת כדי לסייע לעמותת חקר הסרטן בבריטניה.
שערוריית הקוקאין.
ב-15 בספטמבר 2005 חשף ה"דיילי מירור" סרטון אשר בו נראית מוס מסניפה קוקאין. עקב חשיפת הסרטון החליטו מספר חברות אופנה מובילות למשוך את החוזים שנחתמו עמה. בין החברות היו שאנל, H&amp;M ובורברי. במקביל הגישה מוס תביעה נגד העיתון וזכתה.
חיים אישיים.
לאחר מספר מערכות יחסים עם ידוענים כמו מריו סונרטי וג'וני דפ, נכנסה מוס להריון מבן זוגה לשעבר ג'פרסון האק. ב-29 בספטמבר 2002 נולדה בתם, ליילה גרייס מוס.
זמן לא רב קודם ללידת בתה נפרדה מוס מג'פרסון האק. לאחר מכן הייתה במערכת יחסים ארוכה עם הזמר פיט דוהרטי, סולן הליברטינז. דוהרטי תכנן להתחתן עם מוס בקיץ 2007, אך ביולי 2007 הם נפרדו.
כיום מוס מתגוררת בלונדון עם בתה. ביולי 2011 התחתנה עם ג'יימי הינס, גיטריסט להקת "הקילז". הם התגרשו בשנת 2015.
מוס היא הסנדקית של הדוגמנית והשחקנית איריס לאו בתו של השחקן ג'וד לאו.
נינט דה ולואה
דיים נינט דה ולואה (Dame Ninette de Valois; נולדה בשם אדריס סטאנוס; אנגלית: Edris Stannus; 6 ביוני 1898 – 8 במרץ 2001) הייתה רקדנית, מורה, כוריאוגרפית ומנהלת אומנותית של בלט קלאסי, בריטית ילידת אירלנד. היא ידועה בעיקר כמי שרקדה באופן מקצועי, עם להקת הבלט בלט רוס, בניהולו של סרגיי דיאגילב, ומאוחר יותר נודעה כמי שייסדה את הבלט המלכותי, אחת מלהקות הבלט הבולטות ביותר במאה ה-20 ואחת מלהקות הבלט המובילות בעולם. בנוסף לכך, היא ייסדה את בית הספר המלכותי לבלט, וכמו כן את הסדלר'ס ולס, מה שיהפוך לימים לבלט המלכותי של ברמינגהאם. היא נחשבת בקרב הקהל הרחב כאחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של הבלט וכן ל"סנדקית" של הבלט האנגלי והבלט האירי.
ביוגרפיה.
חיים וקריירת בלט מוקדמים.
נינט דה ולואה נולדה ב-6 ביוני 1898, כאדריס סטאנוס, לקצין אשר שירת בצבא הבריטי ולאם אשר עסקה בייצור בקבוקי זכוכית. היא נולדה בעיירה בלסינגטון שבמחוז ויקלו, באירלנד של היום, שבאותם ימים הייתה עדיין שייכת לממלכה המאוחדת. היא החלה לקחת שיעורי בלט, בשנת 1908, באקדמיית לילה פילד המיועדת לילדים (Lila Field Academy), בהיותה בת 10. בתארה לימים את אקדמיית לילה פילד, היא העידה שהיה זה בית ספר טיפוסי לתיאטרון וכמו כן היא למדה שם קצת מכל דבר. בסביבות שנת 1913, אדריס סטאנוס החליפה את שמה לנינט דה ולואה, זאת כאשר היא מתחילה לצאת לסיבובי הופעות בלט במסגרת להקת ילדים שכינויה היה "ילדי הפלא". להקה זו ביצעה הופעות בלט מצומצמות, על בסיס מחזות שנכתבו בעבור אותן הופעות, במגוון אולמות. דה ולואה דיברה מאוחר ביותר על תחושת גאוותה שהיא הופיעה ורקדה כמעט בכל התיאטראות ששכנו לאורך חופיה של אנגליה. אחד מהביצועים הפופולריים ביותר עליה, היה מופע הבלט המבוסס על היצירה The Dying Swan, מאת אלפרד לורד טניסון, וכן התרשמותה מאנה פבלובה, רקדנית הבלט הראשית שהשתתפה במופע זה. סיבוב הופעות זה היה אמנם מייגע אך הוא הטביע בנינט דה ולואה את משמעת הברזל ואת הסיבולת הדרושות כל כך בעבור המשך התקדמות הקריירה שלה כרקדנית וככוריאוגרפית של בלט.
המשך הקריירה המקצועית כרקדנית בלט.
בסתיו 1914, דה ולואה הבטיחה לעצמה את החוזה המקצועי הראשון בחייה, עם ה-Lyceum Theatre , לונדון, חוזה במסגרתו היא הופיעה בתיאטרון במשך חמש שנים, זאת לצד תיאטראות אחרים. בקיץ 1919, היא התקבלה לעבוד בלהקת הבלט של בית האופרה שבקובנט גארדן, דבר אשר יעצב את נסיונה, לא רק מבחינה מוזיקלית אלא גם ובעיקר מבחינת הקריירה העתידית שלה ככוריאוגרפית של בלט. דה ולואה הייתה נחושה לשפר את טכניקת הריקוד שלה והתלמדה עם מורי הבלט המשפיעים ביותר באותו הזמן, ביניהם ניתן למנות את אדוארד אספינוסה , אנריקו צ'קטי וניקולאי לגאט . כל אחד מהם, השפיע, בתורו, על סגנון הריקוד שלה: אספינוסה לימד אותה לפתח עבודת רגליים נקייה וחזקה; מצ'קטי היא הפנימה את חשיבות העבודה על הסימטריה והדיוק הפרטני וכן את אופן תנועת זרועות הידיים, במהלך ריקוד הבלט, מה שמכונה בעגה המקצועית של עולם הבלט, פור דה ברה; לגאט אימן אותה להפוך את הריקוד לפחות מתוח ומכווץ והטביע בה את תחושת הערך העצמי שלה כרקדנית. מאוחר יותר היא הזמינה את לגאט להעביר שיעורי בלט בסדלר'ס ולס, במהלך שנות ה-1930.
מפרש (קבוצת כוכבים)
מפרש היא קבוצת כוכבים בשמי הדרום אחת מבין ארבע הקבוצות שאליהן פורקה קבוצת הכוכבים הספינה ארגו - ספינתם של הארגונאוטים (שלוש הקבוצות האחרות הן מצפן, ירכתי הספינה ושדרית). בשל חלוקת הקבוצה לארבעה חלקים השתבש לחלוטין סימון הכוכבים באותיות יווניות על פי ציון באייר. שביל החלב עובר בקבוצה ומכיל צבירי כוכבים רבים.
כוכבים מעניינים.
γ במפרש (רגור) הוא למעשה מערכת של לפחות שישה כוכבים שונים במרחק של כ-800 שנות אור. שניים מהכוכבים הם זוג ענקים במרחק של יחידה אסטרונומית אחת זה מזה וההבחנה ביניהם היא על ידי מדידה ספקטרוסקופית בלבד. אחד מהם הוא כוכב וולף-ראייה הקרוב ביותר לכדור הארץ. הבהירות נראית של הזוג היא מדרגה 1.75. במרחק קטן מהם ניתן להבחין במשקפת בכוכב נוסף בבהירות מדרגה 4.27. שלושה כוכבים נוספים במערכת הם בעלי בהירויות מדרגות 8, 9 ו-13.
δ במפרש הוא כוכב כפול במרחק של כ-80 שנות אור. הכוכב הבהיר מבין השניים הוא בעל בהירות נראית מדרגה 2 ולבן הזוג בהירות מדרגה 6 וניתן לראותו רק בטלסקופ. הכוכב הבהיר יותר הוא בעצמו כוכב כפול ספקטרוסקופי לוקה. זהו הכוכב הלוקה הבהיר ביותר והקרוב ביותר שידוע כיום.
λ במפרש (סוהייל) הוא על-ענק כתום במרחק של כ-544 שנות אור. כמו כן הוא משתנה לא-סדיר איטי שבהירותו נעה בין דרגות 2.14 ו-2.3.
גרמי שמיים מעניינים נוספים.
IC2391 הוא צביר כוכבים בהיר שניתן לראייה ללא ציוד עזר, אך במשקפת הוא מרשים יותר. הוא כולל כ-30 כוכבים בעלי בהירות מדרגה 4 הנמצאים סביב הכוכב ο במפרש.
מיתולוגיה.
מכיוון שהקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17 אין לה מיתולוגיה משל עצמה. לפני כן היא הייתה חלק מהקבוצה ארגו (ראו ירכתי הספינה).
אולה גונר סולשייר
אולה גונאר סולשייר
אולה גונר סולשיאר
פאביו קפלו
פביו קפלו
פביו קאפלו
אטאנקון
אַטִּנְקוּן (אמהרית: "አትንኩኝ" אתנכנְיְ, עברית ישירה: "אל תנגְעוני", עברית ישראלית: "אל תיגע בי") הוא הכינוי שניתן לפסק ההלכה שהוציא הנזיר אבא צברה באמצע המאה ה-15 המצווה שאין לגעת באדם גוי. שם זה שימש מאוחר יותר גם ככינוי לקהילת ביתא ישראל על ידי שכניהם הנוצרים.
הרקע לפסק הלכה זה נטוע עוד בשלטונו של הקיסר יסחק כאשר הכריז על גזירת הפלאשים בתחילת המאה ה-15 וגרם ליהודים רבים להתנצר באזורים שנכבשו מאת ממלכת ביתא ישראל בייחוד באזור פוגרה על חופה המזרחי של ימת טאנה. באזורים שנכבשו הוקמו כנסיות וקהילות נוצריות, וכן גברו ההתנכלויות ליהודים שתרמו למגמת ההתנצרות בקרב היהודים. לאחר מכן תחת הקיסר הנוצרי זרע יעקב, ביתא ישראל ניהלו את מרד ציפורה העקוב מדם כנגד צבאות אתיופיה הנוצרית, לחימה כושלת שגרמה רק להטלת גזירות נוספות כנגד היהודים. הקיסר הוסיף לשמו את הכינוי "משמיד היהודים". על מנת לשמר את הקהילה היהודית ולמנוע מגמה של התבוללות והתנצרות הוציא הנזיר אבא צברה את פסק ההלכה המחייב כל אדם מהקהילה שבא במגע עם נוכרים להיטהר בטבילה בנהר לפני שובו אל הקהילה. פסק הלכה זה הנשען על דיני הטומאה והטהרה הקיימים נהפך לחוד החנית של טהרת הקהילה היהודית מפני גורמים נוכריים. חומרה הלכתית זו מצויה גם בדברי חז"ל ביהדות הרבנית שהגדירו את הגויים בחזקת טמאי זב, ולפיכך הנוגע בגוי נטמא אף הוא בטומאת זיבה, עד שיטבול. אמנם מעולם לא היה איסור הלכתי לאדם להיטמא בטומאת זיבה, אך בימים שהיה בית המקדש קיים היו השלכות מרחיקות לכת להיותו של אדם מישראל טמא או טהור, במיוחד בקרב הכהנים, ולכן גזירה זו למעשה הביאה להימנעות מנגיעה בגויים.
השלכות.