מבקר בולטימור סאן, ג'יי די קונסדין, שיבח את השיר וכתב: "[Hero]" הוא בלדה מפוארת ומעוררת נפש, מסוג הדברים שזמרים אחרים היו משלמים לדיאן וורן לכתוב." בנוסף, הוא כינה את הפזמון שלו "מרומם" ו"ממריא", ושיבח הביצוע הקולי של קארי. לארי פליק מבילבורד תיאר את השיר כ"מעורר השראה עם מסר בטוח ומכובד שחוכמתו תואמת את הבהירות המסבירה שלו." הוא הוסיף, "השירה של קארי מעולם לא הייתה יותר טהורה ותובעת. התנגשות על פני הספקטרום, היא תישמע עוד שנים כי היא ראויה לכך." רוי ג'יי אוגוסטו מקאשבוקס כינה את השיר: "שיר מסודר שופע כוח פנימי ועוזר במציאת הערך העצמי של האדם." הוא ציין כי הוא "מתנגן השיר "Wind Under My Wings" של בט מידלר, עם פזמון גואה, ניסוחים קוליים עדינים ומסר כה עוצמתי ונצחי, שהוא עשוי להפוך לשיר נושא של גיוס תרומות, שיר נושא של ריקוד נשף, מסע פרסום של רשת כריכים או, ככל הנראה, כל האמור לעיל." ריק אמבל מ"קרולי ניוז" הצהיר שקארי "באמת במיטבה" בבלדות כמו "Hero". ב-Entertainment Weekly נכתב כי "לשיר אין זמן ספציפי, תמיד בכל סרט יהיה לנו את הגיבור הדמיוני הזה ולכן תמיד יהיה אפשר להזדהות עם השיר". אנט מ. לאי מ-"Gavin Report" אמרה כי השיר "פחות מסחרי" מפני שהפזמון שלו עדין למדי אך עדיין ראוי להזכיר אותו בגלל המסר המעורר השראה שלו על אמונה בעצמינו ובחלומותינו." רון פל, עורך אחר בעיתון "שיר נפלא על אומץ שמבטיח את עצמו". כתב מ"Pop Rescue" ציין כי שירתה של קארי היא "ללא פגם, והשיר זורם איתה בצורה מושלמת."
הוא זכה לביקורת מעורבת של עורך ה"וושינגטון פוסט", מייק ג'ויס, שאף על פי שהתרשם מהשיר, טען שהוא לא טוב כמו בלדות מתחרות של אז. פול גיטלמן מ"אורלנדו סנטינל" מתח ביקורת על השיר וכינה אותו חיקוי של השיר "Greatest Love of All" של וויטני יוסטון. סטיבן הולדן, מ"רולינג סטון" "ציין גם השראה ודמיון לשיר יוסטון וכינה את מילותיו "מורכב כולו מקלישאות פופ ומוזיקת נשמה".
גרסת אקס פקטור בריטניה 2008.
נבחרת אקס פקטור בריטניה בשנת 2008 הוציאה גרסת כיסוי של השיר באופן רשמי כסינגל אשר כל הכנסותיו הלכו לצדקה. בנוסף הם גם ביצעו את השיר בהופעה חיה בשבוע השלישי של התכנית. למחרת הוא יצא שוב כסינגל עם הביצוע של רביעיית הגמר להורדה דיגיטלית ולקנייה פיזית והכנסותיו הלכו לצדקה.
כ-3 ימים לאחר יציאת השיר שר האוצר בבריטניה הכריז כי לא יגבה מס על ההכנסות של השיר. לטענתו הוא אמר כי הוא "מעריך את המאמצים שעושים מתמודדי אקס פקטור" ולכן הוא מוותר על גביית מס על השיר. לשיר גם צולם קליפ אשר שודר בערוצי המוזיקה לפניי המופע החי של המתמודדים. בקליפ נראים המתמודדים שרים את השיר כאשר במהלך הקליפ יש תמונות סטילס של חיילים בעיראק. לאחר מכן המתמודדים שרו את השיר שוב בהופעה חיה כאשר נושא התכנית היה שירים של קארי וקארי עצמה שרה איתם את השיר.
הצלחה מסחרית.
גרסה זו הגיע לראש המצעד הבריטי כבר בשבוע הבכורה שלו, שם נשאר במשך 3 שבועות. בנוסף הוא גם שבר את השיא של השיר שנמכר הכי מהר בשנת 2008.
באופן כללי השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר מסחרית באותו עשור בבריטניה. דובר HMV, גנארו קסטאלדו אמר כי הם לא ראו כזה טירוף סביב שיר מאז השיר
"A Moment Like This" של ליאונה לואיס ושבעקבות הביקוש הרב לשיר הם היו צריכים להזמין במהירות עוד עותקים שלו וכי הטירוף סביב השיר הוא אפילו יותר גדול משירי חג המולד בזמן של חג המולד. השיר הוכתר כשיר השני המצליח ביותר במדינה לשנת 2008 וכשיר ה-19 הכי מצליח בכל העשור בבריטניה. נכון להיום מכירותיו עומדות על 1.2 מיליון עותקים בבריטניה.
כריסטופר רובין מילן
כריסטופר רובין מילן (באנגלית: Christopher Robin Milne; 21 באוגוסט 1920 – 20 באפריל 1996) היה בנו של הסופר אלן אלכסנדר מילן. כילד, שימשה דמותו כהשראה ליצירת דמותו של כריסטופר רובין, בסדרת הספרים שכתב אביו, פו הדב ובספר השירים לילדים פעוטים היינו.
ראשית חייו.
כריסטופר רובין מילן נולד בבית מספר 11 ברחוב מלרוד שבשכונת צ'לסי שבלונדון, אנגליה, לאביו, הסופר אלן אלכסנדר מילן ולאמו דורותי לבית סלינקורט. הוריו ציפו שתיוולד להם בת ובחרו בשם רוזמרי. כאשר התברר שנולד להם בן, הם התכוונו בתחילה לקרוא לו בשם בילי, אך החליטו ששם זה יהיה בלתי רשמי מדי. הם העניקו לו שני שמות פרטיים כדי להבחינו מבני משפחה אחרים, כל אחד מהם בחר בשם. אף על פי ששמו הרשמי היה כריסטופר רובין, קראו לו הוריו לעיתים קרובות בשם בילי. כאשר הוא החל לדבר, הוא הגה את שם משפחתו כ"מון" (Moon) במקום מילן. מאז כונה מילן לעיתים קרובות בכינויים "בילי", "מון" או "בילי מון". בבגרותו הוא כונה פשוט "כריסטופר".
ביום הולדתו הראשון קיבל מילן דוב צעצוע מתוצרת חברת פרנל שאותו הוא כינה "אדוארד". צעצוע זה, יחד עם דובה שחורה בשם ויניפג, שאותה ראו מילן ואביו בגן החיות של לונדון, הפכו להשראה לדמותו של פו הדב.
כילד זלזל מילן ביכולותיו השכליות וכינה את עצמו פעמים רבות "טיפש", אך הוא היה ילד נבון מאוד לגילו. הוא הפחית מערך עצמו מאחר שהוא היה מסוגל לפתור תרגילי חשבון מסובכים כמעט ללא שום קושי, אך היה עליו להתרכז כדי לפתור תרגילים פשוטים.
מאמו ירש מילן את הכישרון למלאכות יד. ברשותו הייתה ערכת כלי עבודה קטנה, שבאמצעותה הוא פירק את מנעול דלת חדרו כאשר הוא היה בן שבע. בגיל עשר הוא ידע לתקן שעון מטוטלת ולגרום לאקדח קפצונים לירות כדורים אמיתיים.
לימודים.
בית הספר הראשון בו למד מילן היה בית ספר גיבס, בית ספר פרטי בלונדון. ב-1929, כאשר היה בן תשע, הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי בוקסגרוב שבעיירה גילדפורד שבמחוז סארי ובגיל 13 הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי לבנים סטאו שבבקינגהאמשייר, שם הוא למד איגרוף כדרך התגוננות מפני ההקנטות שסבל מאת חבריו לספסל הלימודים. ב-1939 הוא זכה במלגת לימודים למתמטיקה בטריניטי קולג' בקיימברידג'.
חייו הבוגרים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מילן את לימודיו כדי להתגייס לצבא, אך הוא נפסל בבדיקות הרפואיות. אביו הפעיל את השפעתו כדי שהוא יוצב בגדוד האימונים השני של חיל ההנדסה המלכותי וביולי 1942 הוא הוצב עם יחידתו בזירת הים התיכון.
בעת שירותו הצבאי הוא החל לסלוד ממה שהוא ראה כניצול ילדותו על ידי אביו והחל לשנוא את הספרים שחשפו אותו לעיני הציבור. לאחר שחרורו מהצבא הוא חזר לקיימברידג' כדי להשלים את לימודיו. הוא סיים את לימודי השפה האנגלית כמצטיין בדרגה שלישית.
ב-24 ביולי 1948 נשא מילן לאישה את בת דודתו, לסלי סלינקורט. אמו של מילן לא הייתה שבעת רצון מנישואין אלו, בין השאר בשל יחסיה הלא טובים עם אחיה, אביה של לסלי. שאיפתה הייתה שבנה יישא לאישה את חברת ילדותו, אן דרלינגטון.
ב-1951 עקרו מילן ורעייתו לעיר דארטמות' שבמחוז דבון כדי להקים חנות ספרים. החנות הפכה לסיפור הצלחה, אף על פי שאמו של מילן הייתה סבורה שזה רעיון מוזר, שכן לא נראה היה שהוא מוכשר לעסקים ושכמוכר ספרים הוא ייתקל באופן תדיר בחובבי ספרי פו הדב. אף על פי ששתי הסוגיות האלו גרמו להם לתסכול, ניהלו מילן ורעייתו את החנות שלהם במשך שנים ללא צורך להיעזר בתמלוגים ממכירת ספרי פו הדב. לאחר שמילן פרש מעסקי מכירת הספרים, פתחה אשתו יחד עם שותף לעסקים חנות למכירת ספרים יד שנייה.
לאחר שבריאותו של אביו התרופפה, ביקר אותו מילן לפעמים, אך לאחר מותו של אביו הוא לא שמר על שום קשר עם אמו ב-15 השנים עד למותה. גם כאשר הייתה אמו על ערש דווי, היא סירבה לראות את בנה. ב-1956, חודשים ספורים לאחר מותו של מילן האב, נולדה למילן בת בשם קלייר. קלייר מילן אובחנה כמי שסובלת משיתוק מוחין ולימים היא ניהלה קרן צדקה לסיוע לנכים שנקראה על שמה.
ב-1974 פרסם מילן את הראשונה מתוך שלוש האוטוביוגרפיות שלו. בספר זה, "המקומות הקסומים" (The Enchanted Places), הוא סיפר על ילדותו ועל הבעיות שבהן הוא נתקל בהקשר לספרי פו הדב. מילן העביר את הבובות הממולאות המקוריות ששימשו כהשראה לספרי פו הדב למוציא לאור של הספרים, שתרם אותם לספריית העיר ניו יורק. בספרה "חברים דמיוניים וכיצד ילדים יוצרים אותם", ציינה מרג'ורי טיילור שרבים היו מאוכזבים מצעדו זה של מילן, שהסביר כי הוא מעדיף להתרכז בנושאים המעניינים אותו. מילן סלד מהמסחור של ספרי וסרטי פו הדב.
בשנותיו האחרונות סבל כריסטופר רובין מילן מתסמונת מיאסטניה גראביס ומת בשנתו ב-20 באפריל 1996, בגיל 75.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות משפחת מילן המתמקד בדמותו של כריסטופר רובין מילן בשם "להתראות כריסטופר רובין" (Goodbye Christopher Robin).
בקיץ של 2018 חברת וולט דיסני הוציאה לאקרנים את הסרט כריסטופר רובין (Christopher Robin) אשר עוסק בכריסטופר רובין כמבוגר ועל שובו ליער מאה העצים עם פו הדוב וכל החברים. את תפקיד כריסטופר רובין מגלם השחקן יואן מקגרגור.
סוקס
סוקס (אביב 1989 – 20 בפברואר 2009) היה החתול של משפחתו של נשיא ארצות הברית ה-42, ביל קלינטון, בתקופת נשיאותו. סוקס נקרא כך בשל הכתמים הלבנים המופיעים בקצות רגליו השחורות, המזכירים בצורתם גרביים (באנגלית: Socks).
ביוגרפיה.
סוקס אומץ בשנת 1991 על ידי צ'לסי קלינטון, בתו של ביל קלינטון, כאשר הוא קפץ לזרועותיה בזמן שיצאה משיעור הפסנתר הפרטי שלה. באותם רגעים שיחק סוקס עם אחותו, מידנייט, שאומצה בסופו של דבר על ידי משפחה אחרת.