נבחר כסרט השנה 2019 בסקר אתר ביקורות הקולנוע "עין הדג". בעקבות הסרט אלון גור אריה נבחר כאחד מחמישים אנשי השנה בתרבות ובבידור של "מאקו". "המוסד" היה הסרט שהגיע למקום השמיני לשנת 2019 במנוע החיפוש גוגל ישראל.
פסטיבלי קולנוע.
פסטיבלי קולנוע.
״המוסד״ נבחר לסרט הראשון שפתח את פרויקט משרד החוץ ולישכת העיתונות הממשלתית להקרין סרטים ישראלים נבחרים לתא הכתבים הזרים, העיתונאים הזרים שיושבים בישראל ומסקרים אותה. היוצר אלון גור אריה והשחקן הראשי צחי הלוי ענו לשאלות הכתבים בתום ההקרנה שהתקיימה בירושלים ב-19.9.2019 בסינמה סיטי זו הפעם הראשונה שמשרד החוץ עורך הקרנה של סרט ישראלי.
"המוסד" היה מועמד ל-4 פרסי אופיר בשנת 2020 על עריכה, עיצוב אומנותי, עיצוב תלבושות ואיפור.
גרסת DVD ובלוריי מתוכננת לצאת בחג המולד 2020 בגרמניה.
משחק מציאות מדומה.
לסרט פותח משחק מציאות מדומה בשם "חוויית אהרון-מן" בו השחקן הופך להיות בן דמותו של טל פרידמן ומנהל שיחות עם דמותו של צחי הלוי.
המשחק הושק עם יציאת הסרט במתחמי סינמה סיטי בירושלים, גלילות וראשון לציון. בכל מתחם הוקמו ארבע עמדות, 16 בסה"כ ברחבי הארץ.
סרט המשך.
הסרט מסתיים בכתובית "המשך יבוא" כשלוויין מצלם את גיא מורן ולינדה האריס (בגרסת הבמאי קיים סיום אלטרנטיבי בו גיא מורן נורה ולא ברור אם שרד את ההתנקשות).
במהלך מפגש מעריצים בסינמטק תל אביב ציין גור אריה שנשקלות אפשרויות להמשיך את הסיפור או לייצר פריקוול, על הימים לפני שדמותו של אהרון רחמים הפך לרובוט.
אנה (לשבור את הקרח)
אנה מארנדל (באנגלית: Anna of Arendelle) היא דמות בדיונית שהופיעה לראשונה בסרט האנימציה ה-53 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "לשבור את הקרח". את אנה מדבבת באנגלית קריסטן בל כמבוגרת, ובתחילת הסרט הראשון מדבבות אותה ליבי סטאבנראוץ' ואגאת'ה לי מון כילדה.
אנה נוצרה על ידי הבמאים כריס באק וג'ניפר לי, והיא מבוססת באופן רופף על דמויותיהם של גרדה וקאי מהאגדה "מלכת השלג", מעשייה דנית מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. בעיבוד הקולנועי של דיסני מוצגת אנה כנסיכת ממלכת ארנדל, אחותה של המלכה אלזה (אידינה מנזל). בתחילת הסרט מכניסה אלזה את ארנדל לתוך חורף נצחי בטעות בערב הכתרתה. במהלך הסרט מחפשת אנה את אלזה על מנת להשיבה, תוך הפקדת האחריות על הממלכה בידי הנסיך הנס.
דמותה של אנה זכתה לקבלות חיוביות רבות ממבקרי קולנוע, ששיבחו את אפיונה ואת פגיעותה המורכבים. כמו כן, גם קריסטן בל זכתה לשבחים רבים על ביצועה הקולי בדמותה של אנה, ובפרט על רקע ביצועה לשיר "Love Is an Open Door".
אנה הופיעה בכל סרטי "לשבור את הקרח": "לשבור את הקרח" (2013), "קדחת הקרח" (2015), ההרפתקה של אולף" (2017) ו"לשבור את הקרח 2" (2019).
בסוף הסרט "לשבור את הקרח 2" מוכתרת אנה כמלכת ארנדל, ואלזה מוכתרת כמלכת נורתדיה.
שושנה ברמן
שושנה ברמן לבית שמידט (נולדה ב-15 במרץ 1934) היא שופטת בית המשפט המחוזי בדימוס. חצי יובל שנים ישבה על כיסא המשפט, תחילה בבית משפט השלום ברחובות, מאז מינויה בחודש מאי 1968 ובהמשך, מאז 1980 בבית המשפט המחוזי בתל אביב. במקביל, בשנים 1978 עד 2008 שימשה כמרצה למשפט מינהלי, חקלאי, איכות הסביבה וביו-משפט במחלקה לכלכלה, בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. במשך שנים אחדות שימשה גם כמרצה ל"משפט ואמנות" באקדמיה בצלאל לאמנות ועיצוב וגם בבית הספר הגבוה "שנקר" בעיקר בתחום הקניין הרוחני. מאז פרישתה משמשת כשופטת בבית הדין הציוני העליון וגם עוסקת במחקר משפטי אקדמי בפורומים בינלאומיים. משמשת כחברה בוועדה לביו-אתיקה ליד האקדמיה הלאומית למדעים ומכהנת כיו"ר הוועדה לאתיקה רפואית של בתי חולים אסותא . בוררת, מרצה בתחום הקניין הרוחני ובסוגיות בביו-אתיקה.
תקופת ילדות ונערות.
נולדה בפינסק בפולין (כיום בבלארוס). הוריה מלכה וחיים שמידט היו בעלי בית מלון, מה שגרם להגליית המשפחה ביוני 1941 לסיביר על ידי הקומוניסטים, אשר ראו אותם כמשתפי פעולה קפיטליסטים. השהות בסיביר נמשכה עד 1946, ואז הועברה המשפחה למחנות העקורים בגרמניה. שם למדה ברמן הנערה קצרנות, תפירה וכל שניתן היה ללמוד. ב-29 באוגוסט 1949 עלתה המשפחה ארצה. בהיותה נערה בת 15 התפרנסה כפקידה בעיתון על המשמר ומעבודות נוספות, כשבשעות הערב המשיכה בלימודי התיכון בגימנסיה השכלה בתל אביב.
שירות צבאי, לימודי משפטים, התמחות.
ב-1952 התגייסה ברמן לשירות המשפטי בצה"ל, וב-1953 סיימה קורס קצינות קרביות. במהלך השירות ברמן המשיכה בלימודיה וסיימה את הפקולטה למשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב בשנת 1955.
ברמן התמחתה במשרדו של עו"ד יצחק אדרת בתל אביב, אצל השופט מיכאל הרפזי בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וסיימה את התמחותה במשרד כונס הנכסים הרשמי בתל אביב. קיבלה את רישיון עריכת הדין בדצמבר 1957. בעשר השנים הבאות, עבדה ברמן כעורכת דין במשרד משה מרון. בין השנים 1963 ל־1967 שימשה ברמן גם ככתבת לענייני משפט בעיתון "הארץ".
מערכת בתי המשפט.
ב־1968 נבחרה לכהונת שופטת בבית משפט השלום ברחובות. ב־1980 נבחרה לכהונה בפועל כשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, וב־1981 לכהונת שופטת, עד לפרישתה ב־1993.
פעילות ציבורית.
ברמן עסקה בפעילות ציבורית במהלך שנותיה כשופטת וגם לאחר פרישתה:
קנין רוחני.
בשנים 1982–2007 הייתה ברמן עמיתת מחקר במכון מקס פלאנק במינכן, גרמניה, העוסק בקניין רוחני. חקרה והתמחתה בנושא הזכות המוסרית של אמנים על יצירותיהם והשתתפה בכנסים בינלאומיים רבים בתחומי משפט בינלאומי פרטי, פטנטים, זכויות יוצרים, והשבת רכוש יהודים שנגזל על ידי הנאצים. ב־2003 מונתה ברמן כחברה בוועדת ברוורמן לבדיקת מעמד המוזיאונים בישראל, שאבישי ברוורמן עמד בראשה, ואשר הוקמה על ידי השר מתן וילנאי, ושימשה גם כחברת הוועדה להענקת פרס א.מ.ת בתחום המשפט והחברה. בין השנים 1995–2017 הייתה יו"ר הוועדה להענקת פרס המתרגם לשפות זרות של המכון לתרגום ספרות עברית.
ביו-טכנולוגיה.
ברמן הייתה חברת הוועדה הארצית לביו אתיקה וחברת ועדה מייעצת בנושא ביו-הגנה מפני ביו-טרור אשר ליד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
אקדמיה.
ברמן פיתחה קורסים ולימדה במוסדות להשכלה גבוהה, והשתתפה בכנסים אקדמיים רבים בארץ ובעולם. יזמה כנסים בנושאים בין תחומיים כמו הגנה על נכסי תרבות בפני זיוף, והגנה משפטית להמצאות בביו-טכנולוגיה.
חיים אישיים.
ברמן הייתה נשואה לאמן ראובן (ברמן) קדים, אשר נפטר ב-2014. לזוג שתי בנות. ברמן מתגוררת ברחובות.
קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי
קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (German-Israeli Foundation - GIF) הוקמה על פי הסכם בין שרי המדע של גרמניה וישראל שנחתם בשנת 1986, ועניינו הקמת קרן שתשמש לקידום ומימון של מחקר מדעי אזרחי ומיזמי פיתוח בנושאים המשותפים לשתי המדינות. לשם כך התחייבו שתי המדינות לתרום לקרן הון ראשוני בן 75 מיליון מארק גרמני כל אחת (סכום זה הוכפל בהמשך), שפירותיו ישמשו את הקרן במילוי משימותיה.
על ניהול הקרן אמונים שני גופים – מנהל הקרן, ומועצת נגידים בת שמונה חברים:
שרי המדע של שתי המדינות או נציגיהם מכהנים כיושבי ראש משותפים של מועצת הנגידים. לפחות אחד מתוך שלושת החברים הנוספים במועצה, שעל כל אחד מהם למנות, צריך להיות מהקהילייה המדעית. בשנת 2022 יושבי הראש של מועצת הנגידים היו הילה חדד חמלניק, מנכ"לית משרד החדשנות המדע והטכנולוגיה, וינס ברנדנברג, סגן שר החינוך והמחקר של גרמניה.
מעמדם של הקרן וההסכם להקמתה עוגנו בחוק קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי, התשנ״ד–1994.
החל משנת 2001 מפעילה הקרן גם תוכנית מיוחדת למדענים צעירים. בשנת 2016 הופעלה יוזמה של סדנאות למדענים צעירים.
למידע עדכני ניתן לגשת לאתר הקרן: www.gif.org.il
ניוארק (קנדה)
שמעיה דמאיו
שמעיה דִמָאיוֹ (בסרבית: Шемаја Демајо; 27 באוקטובר 1877, בלגרד, נסיכות סרביה - 24 ביולי 1932, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי סרבי-יוגוסלבי, חבר הפרלמנט היוגוסלבי ונשיא הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת יאלייה בבלגרד למשה ולז'מילה. למד משפטים באוניברסיטת בלגרד ויצא לשנתיים התמחות בווינה. עם שובו פתח משרד עורכי דין עצמאי בבלגרד. ב-1910 נבחר לוועד הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד. ב-1911 נמנה עם מייסדי סניף ארגון בני ברית בבלגרד. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה לחם כחייל בצבא הסרבי באזור קומאנובו. בהמשך, במהלך מלחמת הבלקן השנייה הוסמך לקצונה, לחם באזור מקדוניה ועוטר במספר עיטורים מטעם הצבא הסרבי על אומץ ליבו. סיים את המלחמה בדרגת קפטן. לאחר מלחמות הבלקן, נכנס לחיים הפוליטיים והצטרף למפלגת העם הרדיקלית. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית יריבתה של ממלכת סרביה, נעצר והושם במחנה הסגר.
לאחר המלחמה כיהן כמזכיר סניף בלגרד של מפלגת העם הרדיקאלית וכן כסגן יושב ראש מועצת עיריית בלגרד. נמנה עם מקימי "איגוד הקהילות היהודיות של יוגוסלביה". ב-1923 מונה לסגן ראש עיריית בלגרד. ב-1927 נבחר לפרלמנט היוגוסלבי והיה לחבר הפרלמנט היהודי הראשון ביוגוסלביה. ב-1930 נבחר לנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד. נמנה עם חוג נאמניו הקרובים של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. כיהן גם כיושב ראש מועצת הנאמנים של הבנק למסחר ולתעשייה בבלגרד. בשלהי 1931 חלה במחלה קשה ויצא לטיפול רפואי בווינה. דמאיו הוזמן על ידי השלטונות היוגוסלביים לבלגרד כדי שיתמודד שוב בבחירות לפרלמנט, אך הוא דחה את הבקשה בשל מצבו הרפואי. נפטר בבלגרד ב-1932 והוא בן 54 שנים.