בערך באותה תקופה התחילו גם הוגו דה וריס (de Vries) ,קארל אריך קורנס (Correns) ואריק צ'רמק פון זייזנג, בעריכת ניסויים דומים בצמחים. אולם, להבדיל מבייטסון הם כבר התוודעו לניסויי הרבייה המקיפים בצמחים שערך מנדל בשנות ה-60 של המאה ה-19 והם לא ציטטו את עבודותיו של בייטסון. ביולי 1899 נכח דה וריס בהרצאה בחברה הבריטית להורטיקולטורה, שבה הציג בייטסון את מחקריו על המגוון הבלתי רציף, על ההצלבות הניסוייות שערך ועל משמעות מחקרים אלה להבנת התורשה. בייטסון האיץ בעמיתיו לערוך מחקרים בהיקף רחב, מתוכננים בקפידה ומנותחים סטטיסטית, מן הסוג שבלי ידיעתו, כבר נערכו על ידי מנדל ו"נתגלו" מחדש על ידי דה וריס וקורנס חצי שנה קודם לכן.
מדע הגנטיקה.
בייטסון תרם להפצת רעיונותיו של גרגור מנדל בעולם האנגלו-סאקסי. נתקל בהתנגדותו של מורו לשעבר, הזואולוג וולטר פרנק רפאל ולדון, וכן של המתמטיקאי קרל פירסון (1857–1936), שפיתחו את הביומטריה.
פולמוס בין המדענים התמקד גם בניגוד בין תורת הקפיצות האבולציוניות המהירות (saltationism), שגם בייטסון דגל בה מול האבולוציה האיטית, ההדרגתית, בה דגל דרווין.
מאוחר יותר, רונלד פישר וג'ון הלדיין הראו שמוטציות דיסקרטיות אינן בסתירה עם אבולוציה הדרגתית ועזר להביא לסינתזה באבולוציוניזם המודרני.
בשנים 1908–1910 כיהן בייטסון כפרופסור לביולגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
לאורך השנים 1900–1910 ניהל בייטסון בקיימברידג' מעין בית ספר בלתי פורמלי לגנטיקה. תלמידיו היו בעיקר תלמידות הקשורות לקולג' ניונהם וכללו, בין השאר, את אשתו, ביאטריס, ואת אחותה, פלורנס מרגרט דרהם, שהייתה לגנטיקאית. הן עזרו לו בתוכנית המחקר שלו בתקופה שהמנדליזם לא הוכר עדיין כתחום מחקר לגיטימי.
חוקרות כמו הביוכימיאית מוריאל ולדייל (לימים אונסלו) ביצעו בשנים 1902–1910 סדרות ניסויי רבייה במינים שונים של צמחים ושל בעלי חיים. ממצאיהן תמכו והרחיבו את חוקי התורשה של מנדל. הילדה בלאנש קילבי, בוגרת הקולג' ניונהם, עזרה לבייטסון לשחזר את הרבייה המוצלבת שערך מנדל באפונים. היא ערכה ניסויי רבייה עצמאיים גם בארנבים ובעופות בנטם.
בייטסון היה הראשון שהציע את השם "גנטיקה" (מהמילה היוונית "גנו" γεννώ = להוליד) עבור חקר התורשה ומדע המגוון הביולוגי, זאת במכתב שכתב ב-18 באפריל 1905 לזואולוג אדם סדג'וויק (1854–1913) מקיימברידג'.
בפומבי השתמש בייטסון לראשונה במונח "גנטיקה" בכנס הבינלאומי השלישי לרביית כלאיים בצמחים שהתקיים בלונדון ב-1906. זה קרה שלוש שנים לפני שווילהלם יוהנסן השתמש במונח "גן" כדי לתאר את יחידות המידע התורשתי.
דה וריס השתמש למעשה באותו מונח בשנת 1889, אך כינה אותו "פאנ-גן" והייתה בו הקבלה למושג "פאנ-גנסיס" של דרווין.
כמתרגם של כתבי מנדל לאנגלית, בייטסון טבע יחד עם אדית סונדרס (1945-1865) את המילה "אללומורף" (allelomorph - צורה אחרת, מיוונית) שקוצר בהמשך ל"אלל" (allele) עבור גורמים שנתגלו על ידי מנדל. הוא הנהיג גם את המונחים "הומוזיגוטי" ו"הטרוזיגוטי".
יחד עם רג'ינלד פונט (Punnet) הראה בייטסון כי יש תכונות העוברות בתורשה ביחד, תופעה שנקראה תאחיזה (linkage)
עובדה זו שנראתה לכאורה מנוגדת לממצאי מנדל, נובעת, כפי שהוכח מאוחר יותר, מהימצאותם של גנים קרובים זה לזה על אותו הכרומוזום.
בייטסון מצא בניסוייו גם תלות של תכונות מסוימות בשניים גנים או יותר. זמן רב לא הסכים בייטסון עם הסבר התאחיזה והתנגד לתאוריית הכרוזמוזומית של תומאס הנט מורגן, תוך שימוש בתאוריה תהודתית של התורשה, המבוססת על חוקי כוח ותנועה.
בסופו של דבר אחרי ביקורו אצל מורגן השתכנע וקיבל את התאוריה הכרומוזומית ואת זו של התאחיזה.
בייטסון היה גם זה שטבע את המונח "אפיסטזה" המתאר אינטראקציה גנטית בין שני מיקומים עצמאיים על הגן.
בשנת 1907 לימד בייטסון באוניברסיטת ייל, אחר כך בקיימברידג' בשנים 1908–1909. בשנים 1910–1929 ניהל את המכון ג'ון אינס להורטיקולטורה במרטון פארק במחוז סארי ועבר לגור שם עם משפחתו. נשאר בתפקיד עד יום מותו בפברואר 1926.
בזמן שעבד במכון התעניין בתורה הכרומוזומית של התורשה וקידם את המחקרים הציטולוגיים על ידי מינוים של ו.ס.פ. ניוטון וסיריל דין דרלינגטון.
בשנותיו האחרונות התיידד עם ארווין באור והרבה להתכתב איתו בנושא האאוגניקה. בסך הכל הסתייג בייטסון מהעיסוק באוגניקה.
חייו הפרטיים.
ויליאם בייטסון היה נשוי משנת 1896 לקרוליין ביאטריס דרהם, אם שלושת ילדיו - מרטין, ג'ון, וגרגורי שנודע כאנתרופולוג וקיברנטיקאי. בנו הבכור, ג'ון בייטסון (1918-1898) נהרג בסוף מלחמת העולם הראשונה בגיל 20 . הבן השני, מרטין (1922-1900) התנגד לשאיפות אביו שיעסוק במדע ורצה להיות משורר ומחזאי. הוא שרד את מלחמת העולם אבל אחרי אהבה נכזבת, התאבד ב-22 באפריל 1922, בתאריך יום הולדתו, באמצעות ירי עצמי, מתחת לפסל של אנטרוס בכיכר פיקדילי בלונדון ,
לבייטסון היו שתי נכדות ונכד מבנו השלישי, גרגורי (1980-1904), והם נולדו אחרי מותו.
הביולוג והאטולוג פטריק בייטסון (2017-1938) היה נכד לאחי סבו של ויליאם בייטסון.
ויליאם בייטסון היה אתאיסט מושבע.
מבחר ספרים ומאמרים.
Punnet, Hurst, Saunders and Bateson (1905): Experimental studies in the physiology of heredity. Rep. Evol. Comm. Roy. Soc. 2.
קישורים חיצוניים.
James D.Watsion, David A.Micklo et al "DNA from the beginning" Concept 5 2002-2011
"The Pattern that connects:Gregory Bateson and the Ecology of Mind" Journal of Wild Culture, 27.10.2019 ,
ארז דוד מייזל
ארז דוד מייזל (נולד ב-3 בספטמבר 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש כראש החטיבה לקשרי חוץ.
ביוגרפיה.
מייזל סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בשנת 1987. עם גיוסו לצה"ל התנדב מייזל לצנחנים ושובץ בפלחה"ן צנחנים. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך עבר לחיל המודיעין ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל. בשנת 2016 מונה לראש החטיבה לקשרי חוץ, ומילא תפקיד זה עד נובמבר 2019. במסגרת התפקיד, יזם והוביל את פרויקט מורשת קשרי החוץ של צה"ל - "חץ הדורות". ב-24 בנובמבר 2019 הוענק לו מטעם כוח המשקפים הרב-לאומי (כמ"ר - MFO) את אות מנכ"ל הכמ"ר להצטיינות.
Come to Me
אביב אלדמע
אביב אַלדֶמַע (נולד ב-10 במרץ 1964) הוא מעצב פסקול ישראלי, מבכירי מעצבי הפסקול לטלוויזיה ולקולנוע בארץ. זוכה 4 פרסי אופיר, 7 פרסי פורום היוצרים הדוקומנטריים ו-2 פרסי האקדמיה לטלוויזיה לעיצוב הפסקול הטוב ביותר. בין עבודותיו הבולטות ניתן למצוא את ואלס עם באשיר, שבעה, כנס העתידנים, מישהו לרוץ איתו, אביבה אהובתי, טרילוגיה על אהבה והנערים.
ביוגרפיה.
אביב אלדמע נולד לויקי וגיל אלדמע. אביו היה מלחין ומעבד מוזיקלי, חתן פרס ישראל לזמר עברי. סבו, אברהם אלדמע, היה אמן ומורה לאומנות, מראשוני פעילי ההגנה. דודו, רן אלדמע, היה מוזיקאי ואיש חינוך.
לאלדמע יש שלושה אחים: ירון, לירית ורינת. ירון אלדמע הוא מוזיקאי ומנהל אולפן ההקלטות של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה.
אלדמע הוא בוגר תיכון תלמה ילין, במגמת אומנות פלסטית, מחזור 1982.
אלדמע נשוי ואב ל-3 בנות.
קריירה.
אלדמע הוא אוטודידקט ללא הכשרה פורמלית בתחום. לאורך הקריירה שלו הוא עבד עם מיטב יוצרי הקולנוע בארץ; בין הבמאים שמרבים לשתף איתו פעולה ניתן למנות את ארי פולמן, מיכל אביעד, יאיר קדר, נדב לפיד, טל גרניט ושרון מימון, שמי זרחין, דינה צבי-ריקליס, ירון שני ורבים אחרים.
בין השנים 1991 ל-1999 היה אלדמע אחד הבעלים של אולפני קיו-טון בתל אביב. שם ערך ועיצב פסקולים לפרסומות, פרומואים, תוכניות טלוויזיה (בין השאר כל פרקי החמישייה הקאמרית), סרטים דוקומנטריים וסרטי קולנוע.
מאז 1999 עובד באולפני דיבי בתל אביב.
אלדמע כתב בעברו ב"דבר אחר", המוסף הסאטירי של עיתון "דבר".
פרסים ומועמדויות.
בין השנים 2001–2019, אלדמע היה מועמד 26 פעמים לפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר, מתוכן זכה 4 פעמים. 10 פעמים הוא היה מועמד לפרס עבור שני סרטים במקביל ולמעשה התמודד גם נגד עצמו.
בספטמבר 2016, אלדמע והעורך אריק להב ליבוביץ קיבלו ביחד עם היוצרים את פרס הסרט הטוב ביותר של האמי הדוקומנטרי עבור הסרט "ירד הלילה".
באותן השנים זכה פעמיים בפרס האקדמיה לטלוויזיה ו-7 פעמים בפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים, עבור הפסקול הטוב ביותר.
קישורים חיצוניים.
ראיונות
פדרבורן
מחול מטורף
מחול מטורף הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ביולי 1989 ומאוחר יותר נכלל באלבום אוסף "תחנות בזמן". השיר נכתב על ידי מירי פיגנבוים, הולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי לואי להב ומשה לוי.
השיר נכתב עבור סיבוב ההופעות של ריטה לאחר צאת אלבומה "ימי התום", הוקלט בהופעה חיה ומלווה בוידאו קליפ.
בית הלן קלר
ג'רום חאבייר
ג'רום חאבייר (Jerome Xavier, 1549 - 27 ביוני 1617), היה מיסיונר ישועי ספרדי בחצר המוגול של אכבר (1542–1605) ובנו ג'הנגיר. הוא בחר להיקרא ג'רום חאבייר.
ראשית חייו.
ג'רום חאבייר נולד "בטירת אביו מיגל דה איזפלטה" בצפון מחוז נווארה, ספרד, בשנת 1549. דודו של חאבייר, סנט פרנסיס חאבייר, היה חבר קרוב של איגנטיוס מלויולה ומייסד שותף של אגודת ישו.