לבסוף הופסק הדו-קרב המרתוני משום שלה בורדונה נאלץ לחזור לצרפת כדי לטפל בענייניו הפיננסיים. ההכנות לחידושו נקטעו ב-1835 עם מותו של מקדונל כתוצאה מזיהום בכליות. גם כך, אם כוללים את כל שש ההתמודדויות השונות, היה זה הדו-קרב הארוך ביותר בהיסטוריה של המשחק.
מקדונל ולה בורדונה היו שקולים זה לזה ביכולותיהם השחמטאיות על גבי הלוח, אך נבדלו זה מזה בצורה קיצונית בסגנון המשחק. הצרפתי היה ידוע במהירות המשחק שלו, לעיתים קרובות ענה על מסעי יריבו בתוך שניות, בשעה שהאירי השקיע לעיתים שעתיים לחישוב מסע בודד.
למרות ההתלבטות שליוותה כל מסע, היה מקדונל שחקן פזיז. בשעה שהצרפתי העדיף לטעות מטעמי זהירות, לא יכול היה האירי להימנע מלנקוט בתוכניות פראיות ולעיתים התקפות לא שקולות, דבר שפעל נגדו במהלך הדו-קרב.
גם האופי של שני השחקנים היה שונה. לה בורדונה היה טיפוס פטפטן ומשולהב. כאשר עמדתו הייתה עדיפה, הוא הפך ליותר ויותר דברן וחביב, אך כאשר עמדתו התחילה להתערער הוא קילל קללות נמרצות בקול רם. מקדונל לעומתו היה קר רוח ומסוגר. בין אם ניצח או הפסיד, לא הביעו פניו כל רגש ליד שולחן השחמט, הרגל שעצבן את יריבו חם המזג.
בדו-קרב הראשון של הסדרה, חוסר ניסיונו של מקדונל בדו קרבות ברמה הגבוהה פעל נגדו, והוא הובס +5 -16 =4. הוא התאושש במהירות וזכה בדו-קרב השני +5 -4.
אלוף העולם.
למרות שהתואר של אלוף העולם בשחמט לא נוצר עד שנת 1886, שחקני השחמט המובילים של הזמנים המוקדמים מוכרים כיום כאלופי עולם לא רשמיים. לה בורדונה מוכר כיום כאלוף בין השנים 1821 ועד למותו בשנת 1840.
לעיתים קרובות נטען שלה בורדונה הביס את מקדונל בדו-קרב הארוך ביניהם. למעשה אליפות העולם של שנת 1834 לא הייתה דו-קרב אחד, אלא סדרה של שישה דו קרבות. את השני בהם ניצח מקדונל. אפשר לטעון כי יש להכיר במקדונל כאלוף העולם הלא רשמי לפרק הזמן הקצר שבין הדו-קרב השני לשלישי.
אלוף העולם מקס אויבה שניצח את אלכסנדר אלכין בדו-קרב על אליפות העולם בשנת 1935, אך הפסיד בדו-קרב בשנת 1937 נחשב לאלוף העולם, הגם שמעטים סבורים שהוא היה שחקן טוב יותר מאלכין.
לה בורדונה זכה בדו-קרב השלישי בתוצאה +6 -5 =1 וכן זכה בדו-קרב הרביעי והחמישי +8 -3
ו- +7 -4 בהתאמה.
הדו-קרב השישי הופסק בנסיבות מעורפלות. לה בורדונה כנראה נאלץ לחזור לצרפת לטפל בבעיות עם הנושים שלו. מקדונל הוביל בשלב זה +5 -4. ככל הנראה היה בין השחקנים סיכום להמשיך את הדו-קרב בתאריך עתידי.
מקדונל לא היה אדם בריא. הוא סבל ממחלת כליות קשה. בקיץ 1835 הורע מצבו והוא מת בלונדון ב-15 בספטמבר 1835. שני היריבים לא נפגשו יותר על לוח השחמט, אך צירוף מקרים מוזר הביא לכך ששניהם קבורים בסמיכות מקום באותו בית קברות בלונדון.
פחית שתייה
אראו (כדורגל)
מועדון הכדורגל אראו (בגרמנית: Fussball-Club Aarau) הוא מועדון כדורגל שווייצרי שנוסד בשנת 1902 וממוקם בעיר אראו, שווייץ. המועדון משחק בליגת המשנה השווייצרית.
היסטוריה.
המועדון, שהוקם בשנת 1902 זכה שלוש אליפויות שווייצריות (1912, 1914 ו-1993). כאשר לאורך השנים נחשב לאחד המועדונים הגדולים במדינה, ביחד עם מועדונים בעלי שם אירופי כגון פ.צ. בזל, גראסהופרס ציריך, יאנג בויז ברן ופ.צ. ציריך. בשנת 1982 זכתה הקבוצה בפעם היחידה בגביע הליגה השווייצרית לאחר ניצחון במשחק הגמר על קבוצת סנט גאלן. כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע השווייצרי (עונת 1985) ועוד פעמיים סיימה כסגנית מחזיקת הגביע (1930 ו-1989).
עובדה מעניינת לגבי הקבוצה, היא העובדה שמאז שנת 1933, עמדו בראש הקבוצה הזאת מעל 40 מאמנים, כאשר רק חלקם זכו ליותר מקדנציה אחת בקבוצה בעוד שאחרים כיהנו פחות מחצי עונה בלבד. בין המאמנים ניתן למנות את אנדרה אגלי, מרטין רודה ואלן גייגר השווייצרים, ג'ילבר גרס הצרפתי וורנר אולק הגרמני.
הופעות אירופיות.
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע המחזיקות בעונת 1985/86, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד היוגוסלבית. בעונת 1988/89 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לוקומוטיב לייפציג ממזרח גרמניה. הקבוצה הגיעה לליגת האלופות בעונת 1993/94, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מילאן האיטלקית.
בעונת 1994/95 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את הקבוצה הסלובנית מורה מורסקה סובוטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מאריטימו הפורטוגלית. בעונת 1995 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות HB טורסהאבן מאיי פארו, גרמינל אקרן הבלגית, קלוז' מרומניה וטרומסה הנורווגית. הקבוצה סיימה באותו בית במקום הראשון עם שני ניצחונות ושתי תוצאות תיקו וללא אף הפסד והמשיכה לשמינית הגמר, בו הוגרלה מול קבוצת קארלסרוהה הגרמנית והפסידה לה ולא העפילה לסיבוב הבא. בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה לגביע אופ"א, בו עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת לאנטנה טאלין האסטונית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ברונדבי הדנית.
בעונת 1997 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה מול קבוצות מכבי פתח תקווה מישראל, קלן מגרמניה, קורק סיטי מאירלנד וסטנדארד ליאז' מבלגיה. הקבוצה סיימה אחרונה בבית עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא ניצחון אחד. במשחק מול פתח תקווה, שנערך בשווייץ, סיימה פתח תקווה בניצחון 1-0.
אראו (קבוצת כדורגל)
חינוך ממלכתי דתי
חינוך ממלכתי-דתי (חמ"ד) ניתן בישראל על פי חוק חינוך ממלכתי משנת 1953 בבתי ספר המוגדרים בתור "ממלכתיים-דתיים", ובראשי תיבות ממ"ד, לעומת החינוך ה"כללי" החילוני. הוא הוקם על בסיס "זרם המזרחי" - זרם החינוך של תנועת המזרחי שהוקם בשנת 1902 ופעל כזרם חינוך רשמי בהסתדרות הציונית בתקופת המנדט הבריטי ועד לחקיקת חוק חינוך ממלכתי.
זרם המזרחי - שורשי החינוך הממלכתי דתי.
חינוך "המזרחי" בארץ ישראל החל כשהגיע הרב יהודה לייב מימון בתרס"ה (1905), אז הוקם בית הספר תלמוד תורה אחווה ביפו, שהפך ל"תחכמוני". גם בתי ספר נוספים של זרם המזרחי ולאחר מכן של החינוך הממלכתי-דתי נקראו בשם "תחכמוני". המגמה החינוכית של "זרם המזרחי" הייתה חינוך דתי אורתודוקסי בשילוב רוח הציונות והמודרניזם. בניגוד לנהוג בבתי ספר חרדיים ובחדר לימדו בבתי הספר של המזרחי גם מקצועות חול: מדעים, מקצועות הומניים ושפות.
הזרם הפך לזרם רשמי בחינוך הציוני כשוועידת לונדון של ההסתדרות הציונית ביולי 1920 אישרה הכרה בסוגים שונים של בתי ספר במערכת החינוך העברי בארץ ישראל. ההסדר נקבע מתוך חשש ש"המזרחי" יקים מערכת חינוך דתית נפרדת מההסתדרות הציוניות ומתוך תקווה כי מפלגת המזרחי תפעל לקרב את החוגים האורתודוקסים באירופה לציונות ולארץ ישראל.
בשנת 1950 חל משבר בעקבות תלונות קשות בדבר כפייה אנטי-דתית בחינוך הילדים במחנות העולים, ובפרט ילדי העולים מתימן. בעקבות כך הוקמה ועדה בראשות השופט גד פרומקין. הוחלט כי לילדי עולי תימן במחנות יוענק חינוך דתי. הדבר חיזק את דרישת המפלגות הדתיות לשמור על עצמאות החינוך הדתי.
חזון החמ"ד.
חזון החמ"ד נכתב על ידי מועצת החמ"ד בשיתוף הנהלת החמ"ד המורחבת בשנת 2013, בהובלת ראש מינהלת החינוך הדתי מאז 2010 הרב ד"ר אברהם ליפשיץ.
מטרות החינוך הממלכתי דתי:
הבסיס החוקי.
חוק חינוך ממלכתי, שאושר בכנסת באוגוסט 1953, בא לבטל את שיטת הזרמים בחינוך, והביא להחלפת "זרם המזרחי" בחינוך הממלכתי דתי, שבניהולו של משרד החינוך. בחוק נקבעו פריבילגיות מסוימות לחינוך הממלכתי-דתי והוחלט שיהיה עליו ממונה דתי אורתודוקסי וששר החינוך יידרש להתייעץ עם מועצה מיוחדת בכל הקשור בחינוך זה. בתי הספר של החינוך העצמאי של הזרמים החרדיים ובתי הספר של אגודת ישראל הוכרו כזרם נפרד מהחינוך הממלכתי-דתי.
בחוק חינוך ממלכתי התשי"ג-1953 נכתב:
המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך והתרבות הוא הממונה על הפעלת המסגרת החינוכית של בתי הספר המוגדרים "ממלכתיים דתיים": הכשרת המורים ואישורם לפעול במוסדות הנכללים במסגרת זו, קביעת תוכנית לימודים ועקרונות פדגוגיים. סעיף 18 קובע: בהתאם, אנשי ההוראה בזרם הממלכתי-דתי הם רובם ככולם דתיים, וכל מורה נדרש לחתום על הצהרה שהוא מקיים אורח חיים דתי. כמו כן אין במערכת מורים ערבים.
מאפייני החמ"ד ותלמידיו.
בשנת הלימודים התשע"א למדו במערכת החינוך בישראל מגן טרום חובה ועד כיתה י"ב כ-1.57 מיליון תלמידים, כאשר 266,000 (17%) מתוכם למדו במערכות החינוך של החמ"ד. בבתי הספר עצמם (ללא הגנים) מהווים תלמידי החמ"ד 14% מכלל התלמידים במדינה. ב-80% מבתי הספר העל-יסודיים בחמ"ד נהוגה הפרדה מגדרית בין בנים ובנות, כאשר בבתי הספר היסודיים מגמות ההפרדה התעצמו מאוד מאז שנת 2000: בעוד בשנת 2000 רק 43% מתלמידי החמ"ד בחינוך היסודי למדו בכיתות נפרדות בשנת 2015 כבר 61% למדו בכיתות נפרדות. עם זאת, אף על פי שמדובר בחינוך דתי, כ-25% מהתלמידים בחמ"ד מגיעים מבתים מסורתיים או חילוניים.
הרקע החברתי-כלכלי של תלמידי החמ"ד מגוון וישנם פערים אשר תלויים במוצא האוכלוסייה ומקום המגורים. אחוז התלמידים מהעשירון העליון בחמ"ד הוא נמוך ומנגד אחוז התלמידים מהעשירון התחתון גבוה באופן ניכר. כמו כן, מרבית אוכלוסיית יוצאי אתיופיה לומדת במוסדות החמ"ד וכך גם כרבע מהתלמידים בעיירות הפיתוח הם תלמידי מוסדות החמ"ד.
מאפיינים לימודיים.