למד בבית הספר הריאלי ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. בשנות לימודיו בישיבה כתב מספר מאמרים על הגות הרב דוד כהן (הרב הנזיר).
שירת בצה"ל כחובש.
בשנת 1986 החל ללמוד באוניברסיטת בר-אילן. בשנה השנייה ללימודיו מונה בהתראה קצרה ללמד שלושה קורסים במקום מרצה שחלה. כארבע שנים לאחר שהחל את לימודיו האקדמיים סיים לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת פרופסור אברהם נוריאל בנושא "משנתו הפילוסופית-הדתית של ר' שמואל אבן צרצה". כיהן בעבר כראש המחלקה לפילוסופיה יהודית בבר-אילן וכדיקן הפקולטה למדעי הרוח.
שוורץ מתגורר בגבעת שמואל עם אשתו גילה וששת ילדיהם.
עבודתו.
שוורץ כתב למעלה מ-30 ספרים וכמאתיים מאמרים. הוא לא נתפס לסגנון או פרק זמן מסוים אלא עוסק במגוון תקופות של מחשבת ישראל, מהוגי ימי הביניים ועד פילוסופיה יהודית מודרנית ופוסט-מודרנית.
תחומי המחקר המרכזיים של שוורץ הם הפילוסופיה היהודית בימי הביניים, הגות הציונות הדתית, חסידות חב"ד ועוד.
חלק מחידושיו עוררו מחלוקת בעת פרסומם אך עתה התקבלו בעולם האקדמי. טענתו כי יש להבין את משנת הרב קוק כחלק מחוג רעיוני הכולל את תלמידיו הקרובים (בנו הרב צבי יהודה, הרב דוד כהן והרב יעקב משה חרל"פ), הייתה מנוגדת לגישה המקובלת באוניברסיטה העברית שטענה כי יש להפריד בין הגות הרב קוק עצמו לבין זו של ממשיכיו. ככלל, בכתביו, שוורץ חותר למצוא מכנה רעיוני משותף בין הוגים ותקופות שונות ולהבינם על רקע זה.
בספריו ובמאמריו על הציונות הדתית טוען שוורץ כי כדי להבין לעומק את התנועה, יש להכיר את שורשיה התאולוגיים ואת הוגיה הראשונים. הוא התעסק וכתב פירוש על הגותו של הרב סולובייצ'יק ומשמש כראש הקתדרה להוראת משנתו באוניברסיטת בר-אילן.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
על כתביו:
יעד (הכנסת השמינית)
דנאריוס
דנאריוס או דנריוס (בלטינית: denarius, ריבוי: denarii) היה שמו של אחד המטבעות במערכת הכספים הרומית. דנאריוס היה מטבע כסף ששימש את הרומים אחרי שנת 211 לפנה"ס. הדנאריוס היה מקבילו של הדרכמה היוונית ברפובליקה הרומית. במקורות העבריים הוא נקרא דינר, ולעיתים זוז, ושוויו הגיע ל-1/4 סלע.
הדנאריוס הוכנס לשימוש בתקופת המלחמה הפונית השנייה ולצורך מימונה. משמעות שמו היא "מכיל עשר", והדינאריוס היה אמור לשקול כמו 10 יחידות אס. בראשיתו, היה קוטרו של המטבע כסנטימטר, הוא הוטבע בכסף טהור ומשקלו היה כ-3.5 גרם. 6250 דנארי שוו כיכר בארץ ישראל. במשך השנים הופחת בהתמדה חלקו של הכסף במשקלו של הדנאריוס, ובמשקל האס, לא תמיד היה כך, ובסביבות 141 לפנה"ס הדנאריוס היה שווה ערך ל-16 אס. בהמשך, חלקו של הכסף הופחת עד כדי מחצית משקלו בשנת 200, ועד כדי אחוז אחד בסוף המאה ה-3.
באמצע המאה ה-3, איבד הדנאריוס את מקומו לטובת האנטוניניאנוס.
הפעם האחרונה בה הוטבע דנאריוס הייתה בשנים 270 ל-275, בתקופת שלטונו של אורליאנוס ובשנים הראשונות לשלטונו של דיוקלטיאנוס.
אולם השימוש בו המשיך גם בתקופה הקרולינגית ובמהלך ימי הביניים.
במערב אירופה ובעיקר בצרפת המשיך תיאור מטבעות מסוימים כ"דֶנְיֶיה" (denier, דנריוס בצרפתית) עד למהפכה הצרפתית. הסימן d לפני המטבע הבריטי עד 1971 נבע ממורשת זו. שמו של המטבע המודרני דינר נובע משמו של הדנאריוס.
זנאבווורק
וווֹיזֵארוֹ זֶנֵאבּוווֹרְק הייתה אשתו של המירדאזמאץ' של ממלכת שאווה ווסאן סגד, אמו של המלך האתיופי סהלה סלאסי, השליט הראשון של שאווה שנשא בתואר נגוס (מלך), סבתו של המלך היילה מאלכות והסבתא רבה של הקיסר מנליק השני. ווויזרו זנאבווורק החזיקה במחוזות מאנז וטגלט כאחוזה פיאודלית פרטית.
זנאבווורק הייתה האישה החזקה ביותר בשוואה במשך שלטונם של בעלה, בנה ונכדה. חרף המאמצים של סהלה סלאסי לפתור את הוויכוחים הממושכים על טבעו של ישו הנוצרי שהשפיעו על הכנסייה האתיופית בשאווה, היא התערבה למען הסוסת לדת ("שלוש הלידות"), שהוליך לצו ב-24 בנובמבר 1841 שגירש את כל הכמרים שלא אימצו את גישתה על טבעו של ישו הנוצרי.
היא הצטרפה לכלתה באזאביש, ובגדה בנכדה היילה מאלכות, בזמן הפלישה של הקיסר תוודרוס השני לשאווה ב-1855 על מנת להשליט את המרות של האימפריה האתיופית בממלכת שאווה.
מורשתה נשמרה בשפה האמהרית -זנאבווורק הוא כינוי שניתן לנשים אצילות, תואר זה מתאר כיום נשים נשואות בדרך כלל (גברת).
הכרזה האדומה
חאק א-דין השני
חאק א-דין השני היה שליט יפאט לקראת סוף המאה ה-14, ובנו של אחמד אבן עלי. טאדסה טמרת כותב על שליט זה "המייסד של ממלכת אדאל כפי שאנו מכירים, שהחלה את מאבקה הארוך כנגד הממלכה הנוצרית (אתיופיה).
אף על פי שאל-מקריזי מציין שחאק א-דין ואחיו סעאד א-דין השני נולדו בבית המלוכה האתיופי, שניהם נהפכו להיות השליטים הגדולים של האסלאם בקרן אפריקה. חאק התחיל את הקריירה כפושע בעקבות מחלוקת בין סבו עלי אבן סאבר א-דין לדוד מולה אספה. טאדסה טמרת מזכיר שחאק היה איש שלמד הרבה מאוד תורה איסלאמית ובאותו הזמן נעשה המנהיג של הקבוצות האסלאמיות.
תוך שהוא מוקף בחסידים מרובים, הוא הכריז על מלחמה כנגד שני קרובי משפחתו. הוא פנה לקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס לעזרה, בסדרת התנגשויות הוא הביס את הצבא המשולב שלהם, ודוד מולה אספה נהרג בקרב. הקיסר האתיופי נכנס ליפאט, על מנת לוודא שסבו של חאק עדיין השליט של העיר, על אף שהוקמה בירה חדשה הנקראת וואהאל. (טרימינאם קורא לעיר זאת בשם וופאט). טאדסה טמרת כותב שהעברת הבירה עזרה לשמר את עצמאותה של יפאט, והחלה להשפיע על הממלכות השכנות דאווארו, האדייה ובלה.
חאק א-דין השני מלך כעשר שנים, עד שהוא נהרג בפעולה כנגד חייליו של הקיסר האתיופי. ישנו וויכוח לגבי שנת המוות שלו: אל-מקריזי כותב שחאק נהרג בשנת 776 על פי הלוח המוסלמי (לפי חישוב יוצא שהוא נהרג ב-1373 או 1374), אבל בספר ההיסטוריה של שושלת וואלשמה הוא מת בשנת 1386. הוויכוח ממשיך ואל-מקריזי טוען שהקיסר ששלט בחייו של חאק היה דווית הראשון, בזמן שהמקורות האתיופיים מציינים שמלכותו של חאק החלה בשלטונו של הקיסר ניואיה קראסטוס. טאדסה טמרת טוען שאל-מקריזי צודק בשנת המוות של חאק אך בילבל את הקיסר ניואיה מאריאם עם יורשו המפורסם יותר דווית הראשון, ריצ'רד פאנקהארסט, מקבל את התאריך והזיהוי של אל-מקריזי.
האדייה
אוביטיוארי
סם יוסטון
סמואל "סם" יוסטון (באנגלית: Samuel "Sam" Houston; 2 במרץ 1793 - 26 ביולי 1863) היה פוליטיקאי ומצביא אמריקאי, מושל טנסי, מפקד צבא רפובליקת טקסס ונשיא רפובליקת טקסס הראשון, מושל טקסס וסנאטור מטעמה לאחר הצטרפותה לארצות הברית והאדם היחיד אי פעם שהיה מושל של שתי מדינות שונות בארצות הברית. על שמו נקראת העיר יוסטון שבטקסס.
חייו.
נעוריו ותחילת דרכו.
יוסטון נולד במטע של משפחתו, בפאתי העיר לקסינגטון שבווירג'יניה. הוא היה אחד מבין תשעת ילדיהם של אליזבת פקסטון ומייג'ור סמואל יוסטון, לוחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
לאחר מות אביו ב-1807, עברה משפחתו למאריוויל שבטנסי, משם עברו לעיירה בייקר קריק, גם היא בטנסי. ב-1809 ברח יוסטון מביתו, חי לתקופה עם שבט הצ'ירוקי בראשותו של הצ'יף אולוטקה וקיבל את הכינוי "העורב". ב-1812, בהיותו בן 19, חזר יוסטון למאריוויל וייסד בית ספר שפעל בחדר בודד.
באותה שנה התגייס יוסטון לצבא ולחם בבריטים במלחמת 1812. בדצמבר 1812 קודם לדרגת לוטננט. יוסטון השתתף בקרב עיקול הפרסה שנערך ב-1814 ואף נפצע מפגיעת חץ. במהלך המלחמה חיפש הגנרל אנדרו ג'קסון מתנדבים לסילוק קבוצת אינדיאנים מבוצרים, יוסטון התנדב, ובזמן המבצע נפצע מכדור שפגע בידו ובזרועו. אף על פי שלא הצליח להשלים את המבצע, יוסטון התקרב לג'קסון, שלימים הפך לנשיא ארצות הברית, וב-1817 אף הצטרף לסניף הבונים החופשיים בו היה ג'קסון חבר. לבסוף, במרץ 1818, עזב יוסטון את הצבא.
ב-20 בדצמבר 1837 עמד יוסטון בראש הבונים החופשים שנפגשו בלשכת הסנאט של טקסס והחליטה להקים את הלשכה הגדולה של הרפובליקה של טקסס. עד אז עבדו שלוש לשכות בטקסס בחסות הלשכה הגדולה של לואיזיאנה: Holland Lodge No. 36, Milam Lodge No. 40 at Nacogdoches, and McFarland Lodge No. 41 at San Augustine.  יוסטון עמד בראש ועידה עם נציגי שלוש הלשכות הללו בעיר יוסטון, ובחר באנסון ג'ונס לנשיא הגדול הראשון של הבונים החופשים בטקסס.
כניסה לפוליטיקה.
לאחר פרישתו מהצבא התמחה יוסטון במשרדו של השופט ג'יימס טרימבל במשך שישה חודשים. לאחר מכן עבר את הבחינה בבית הספר למשפטים של נאשוויל, בירת טנסי, ופתח משרד בעיירה לבנון שבמדינה. בשלהי 1818 מונה יוסטון לתובע הכללי של מחוז נאשוויל וקיבל פיקוד על מיליציית המדינה.
ב-1822 נבחר יוסטון לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם טנסי, שם היה תומכו הנאמן של אנדרו ג'קסון, שהיה גם הוא נציג מטעם טנסי וחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1824 נבחר יוסטון לכהונה נוספת שנמשכה עד ל-1827, אז החליט לא להתמודד פעם נוספת על מקום בבית הנבחרים, בו כיהן בסך הכל מה-4 במרץ 1823 עד ה-3 במרץ 1827. עם פרישתו מבית הנבחרים התמודד יוסטון על משרת מושל טנסי, וזכה כשגבר על המושל המכהן וילי בלאונט. שנה לאחר מכן החל יוסטון להתכונן לבחירות הבאות למושלות, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ עקב נישואיו לאלייזה אלן בת השמונה-עשרה, שיצאו לפועל לאחר לחץ כבד מצד אביה, הקולונל ג'ון אלן, אך בין השניים לא התפתחה מערכת יחסים אמיתית, והם נפרדו זמן קצר לאחר החתונה והתגרשו סופית ב-1837, לאחר שהתמנה לנשיא טקסס.