במאי 2021 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפי שווי של 1.8 מיליארד דולר.
ויטיאז פודולסק
בית הכנסת בית ישראל בבלגרד
בית הכנסת בית ישראל (בסרבית: Синагога Бет Исраел) היה בית הכנסת הספרדי המרכזי של יהודי בלגרד ופעל מ-1908 ועד 1941.
היסטוריה.
בראשית המאה ה-20 התגוררו בבלגרד 3,730 יהודים אשר היו מאוגדים בשתי קהילות מרכזיות: ספרדית ואשכנזית. ועד הקהילה הספרדית בראשות דוד אלקלעי ערך מגבית לצורך הקמת בית כנסת מרכזי לקהילה בשכונת דורצ'ול עילית (Zerek). בהמשך, זכה האדריכל ויקטור עזריאל במכרז לתכנון והקמת הבניין. ב-1907 הניח פטר הראשון, מלך סרביה את אבן הפינה להקמת המבנה ושנה מאוחר יותר השתתף ביחד עם שרי ממשלת סרביה בחנוכת בית הכנסת.
המבנה היה בן שלוש קומות ובתוכו היו בית מדרש ומקווה. בחזית הבניין שולבו לבנים בצבעים שונים והוא עוטר בתבליטים ועיטורים מטרקוטה. המבנה הפך לאחד הסמלים הבולטים של האזור.
הליך בניית בית הכנסת חולל סכסוך כבד ופילוג בקרב הקהילה הספרדית בבלגרד. האדריכל ויקטור עזריאל, היה בנו של יושב ראש הקהילה הספרדית חיים דוד עזריאל. הועלו טענות לגבי תקינות המכרז בו זכה ויקטור עזריאל, טענות לגבי שכרו המופרז של האדריכל וכן הועלו האשמות לגבי שימוש בכספי התרומות שלא למטרות בניין בית הכנסת. ב-1909 סיים חיים דוד עזריאל את תפקידו כיושב ראש הקהילה ובמקומו מונה אברהם עוזרוביץ'. בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה גויסו רבים מיהודי בלגרד לצבא הסרבי והסכסוך שכח.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. באותו היום נערכה הפצצה כבדה על בלגרד ובית הכנסת נפגע. ב-1944 פוצץ המבנה על ידי חיילי הצבא הגרמני הנסוג. לאחר המלחמה שוקם מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה לאמנות.
שנות ה-80 של המאה ה-6
שנות ה-80 של המאה ה-6 היו העשור התשיעי של המאה ה-6, החלו ב־1 בינואר 580 והסתיימו ב־31 בדצמבר 589.
580–589
שנות ה-70 של המאה ה-6
שנות ה-70 של המאה ה-6 היו העשור השמיני של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 570 והסתיימו ב-31 בדצמבר 579.
570–579
נדיה בוארי
נדיה בוארי (באנגלית: Nadia Buari; נולדה ב-21 בנובמבר 1982) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גנאית.
ביוגרפיה.
בוארי נולדה בסקונדי-טקורדי שבגאנה, לאב לבנוני ולאם גנאית. היא למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת גאנה, שם השלימה תואר ראשון לאמנויות.
קריירה.
הופעת הבכורה של בוארי בטלוויזיה הגנאית הייתה בסדרה Games People Play בסוף 2005, עליה קיבלה מועמדות לשחקנית הטובה ביותר. התפקיד הגדול הראשון שלה בסרט היה ב- Mummy's Daughter, אחריו היא כיכבה בסרט Beyonce: The President's Daughter. היא כיכבה ביותר מ-20 סרטים. ב-2013, היא יצרה סרט משלה, The Diary of Imogen Brown.
נוליווד.
בוארי עברה מסרטים גנאים אל נוליווד בסביבות שנת 2008. פריצת הדרך שלה הייתה בסרט Beyonce &amp; Rihanna בתפקיד ביונסה לצד שחקנית נוליווד אומוטולה ג'לאדה אקיינדה אשר שיחקה את ריהאנה. הסרט היה ללהיט בניגריה וגם בגאנה. סרטי נוליווד בולטים אחרים ששיחקה בהם כוללים את Rough Rider, Beauty and the Beast, Holding Hope ו- Single and Married.
גם סדרות הסרטים ששיחקה מול שחקן נוליווד ג'ים אייקה זכו לפופולריות. הם כוללים את Hot Romance ו- Behind a Smile.
בשנת 2013 היא זכתה בפרס השחקנית הפאן אפריקאית הטובה ביותר בפרסי הבידור של ניגריה.
מועמדויות פרסים.
בוארי הייתה מועמדת פעמיים לפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע, בשנים 2001 ו-2009. היא זכתה בפרס לשחקנית הפאן אפריקאית הטובה ביותר בפרסי הבידור של ניגריה, המכירים במצוינות בתעשיית הבידור האפריקאית. בשנת 2014, היא זכתה ב"פרס הכרה מיוחד" בפרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק".
חיים אישיים.
בוארי הייתה בעבר במערכת יחסים עם הכדורגלן, מייקל אסיין, שחקן נבחרת גאנה וקבוצת צ'לסי מאנגליה. בשנת 2014, הייתה בזוגיות עם השחקן הנוליוודי, ג'ים אייקה, עמו כיכבה במספר סרטים. מאז, נולדו לבוארי שתי בנות תאומות, אך היא שומרת בסוד את זהות אביהן (לא הבנות של אייקה) ואת הסטטוס של מערכת היחסים שלה.
שנות ה-60 של המאה ה-6
שנות ה-60 של המאה ה-6 היו העשור השביעי של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 560 והסתיימו ב-31 בדצמבר 569.
560–569
שנות ה-50 של המאה ה-6
שנות ה-50 של המאה ה-6 היו העשור השישי של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 550 והסתיימו ב-31 בדצמבר 559.
550–559
שנות ה-40 של המאה ה-6
שנות ה-40 של המאה ה-6 היו העשור החמישי של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 540 והסתיימו ב-31 בדצמבר 549.
540–549
שנות ה-30 של המאה ה-6
שנות ה-30 של המאה ה-6 היו העשור הרביעי של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 530 והסתיימו ב-31 בדצמבר 539.
530–539
שנות ה-20 של המאה ה-6
שנות ה-20 של המאה ה-6 היו העשור השלישי של המאה ה-6, החלו ב-1 בינואר 520 והסתיימו ב-31 בדצמבר 529.
520–529
העשור השני של המאה ה-6
העשור השני של המאה ה-6 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 510 והסתיים ב-31 בדצמבר 519.
510–519
העשור הראשון של המאה ה-6
העשור הראשון של המאה ה-6 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 500 והסתיים ב-31 בדצמבר 509.
500–509
ינס שפאן
ינס שפאן (בגרמנית: Jens Spahn; נולד ב-16 במאי 1980 באהאוס, נורדריין-וסטפאליה) הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כשר הבריאות בממשלתה הרביעית של קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל. שפאן חבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).
שפאן היה לחבר הצעיר ביותר בבונדסטאג, כאשר נבחר לראשונה לתפקיד ב-2002, והוא בן 22. הוא כיהן מאז כחבר בבונדסטאג ה-15, ה-16 וה-17, והוא אחד מהתומכים המרכזיים ברפורמת הפנסיה בגרמניה, כחבר בוועדת הבריאות בבונדסטאג ה-17, ויושב ראש קבוצת העבודה לבריאות ומדיניות בריאות, כמו גם דובר הקבוצה הפרלמנטרית בנושאי בריאות של קואליציית ה-CDU/CSU.
ב-2018 הצהירה מרקל כי אין בכוונתה להתמודד שוב בבחירות לתפקיד מנהיגת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. שפאן הודיע מיד על כוונתו להיבחר כמחליפהּ של מרקל בבחירות בדצמבר 2018, אך הוא הפסיד בסיבוב הראשון.
שנותיו הראשונות וקריירה מוקדמת.
שפאן סיים את לימודיו בבית ספר אפיסקופלי באהאוס, נורדריין-וסטפאליה, ב-1999. ב-2001 סיים התמחות כבנקאי ב-WestLB, בנק מסחרי אירופי שמקום מושבו בדיסלדורף, ועד 2002 עבד בבנק כטלר. ב-2003 החל ללמוד מדע המדינה ומשפטים באוניברסיטת האגן. ב-2008 סיים את התואר הראשון, וב-2017 סיים את התואר השני, באותו התחום.
קריירה פוליטית.
תפקידים מפלגתיים.
ב-1995 הפך שפאן לחבר ב-Junge Union (תנועת נוער המשותפת ל-CDU ול-CSU), והוא בן 15. שנתיים מאוחר יותר הצטרף ל-CDU. הוא כיהן כיושב ראש מחוז בורקן של ה-Junge Union בין השנים 1999 ל-2006. מ-2005 כיהן גם בתפקיד יושב ראש ה-CDU במחוז בורקן, המאגד תחתיו כ-6,500 חברים.
בדצמבר 2014 התמודד שפאן במפתיע על מקום בממשלה מטעם ה-CDU, נגד שר הבריאות הרמן גרוהה, בהתמודדות שנראתה כמזקקת את המתח הבין-דורי במפלגה. הכרזתו על ההתמודדות זכתה לתמיכה משר האוצר דאז, וולפגנג שויבלה, בן ה-72. זמן קצר לפני הבחירות, בכנס השנתי של ה-CDU, הסיר גרוהה את מועמדותו, ושפאן נבחר לתפקיד.
שפאן הוזכר כמועמד אפשרי להחלפתה של אנגלה מרקל בתפקיד קנצלר גרמניה.
חבר המועצה המחוקקת - 1999 עד היום.
מאז 1999 היה שפאן חבר מועצת העיר אהאוס.
שפאן הפך לחבר הבונדסטאג בבחירות 2002. מאז ניצח בשלוש מערכות בחירות ברציפות: ב-2002, ב-2005 וב-2009, במחוז הבחירה סטיינפורט I בורקן I. ב-2005 זכה ב-51.2% מקולות העדיפות הראשונה (במערכת בחירות בה יכול כל אדם להצביע עבור יותר ממועמד אחד). בבחירות שהתקיימו ב-27 בספטמבר 2009 זכה שוב שפאן עם 44.5% מהקולות, מה שהעניק לו מנדט ישיר.
החל בנובמבר 2005 שימש שפאן כסגן יו"ר קבוצת העבודה של CDU/CSU לנושאי מדיניות בריאות, ובה בעת כיו"ר הקבוצה הפרלמנטרית של ה-CDU–CSU, בוועדת הבריאות. שפאן אף היה חבר בקבוצת העבודה הקואליציונית של ה-CDU–CSU–SPD, אשר הנהיגה את רפורמת הבריאות של 2007. מאז 2009 מכהן שפאן כיו"ר קבוצת העבודה לנושאי בריאות ומדיניות בריאות, כמו גם כדובר קבוצת העבודה של CDU–CSU בנושא מדיניות בריאות.
שפאן היה חבר מחליף בוועדת התקציב. הוא היה חלק מ"קבוצת הצעירים" של הקבוצה הפרלמנטרית של ה-CDU–CSU. שפאן הוא מייסד שותף של קבוצת חברי פרלמנט צעירים חוצת מפלגות, אשר דוחפת להטמעת ההון הבין-דורי כמטרה לאומית לתוך חוקי היסוד של גרמניה.
בשנים 2005 - 2013 שימש שפאן כסגן יו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית הולנד-גרמניה. מאז 2014 מכהן שפאן כיו"ר הקבוצה.
במשא ומתן הקואליציוני שהתנהל בעקבות הבחירות הכלליות בגרמניה 2013, הוביל שפאן את משלחת ה-CDU–CSU לקבוצת העבודה בנושאי בריאות.
מזכיר המדינה במשרד האוצר, 2015 - 2018.
ב-2015 הפך שפאן למזכיר המדינה במשרד האוצר, תחת השר וולפגנג שויבלה, בקבינט השלישי של קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל. בתפקידו זה, פיקח על אופן הביצוע של התקציב השנתי של ממשלת גרמניה. שפאן היה אחראי על ייצוג גרמניה במשא ומתן אודות תקציב האיחוד האירופי.
שר הבריאות הפדרלי, 2018 - היום.
בקבינט הרביעי של אנגלה מרקל, מוּנה שפאן, במרץ 2018, לתפקיד שר הבריאות. הוא החליף בתפקיד את הרמן גרוהה.
עמדות פוליטיות.
זכויות אדם.