נולד כפרנץ קניגסברגר בבויטן שבשלזיה עילית, אז חלק מן הקיסרות הגרמנית (כיום בפולין). כחבר בתנועת-נוער ציונית עלה לארץ ישראל ב-1935, והחל מיד בלימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 1938 הורה היסטוריה, גאוגרפיה, לשון ועוד במספר בתי ספר תיכוניים בחיפה, בעיקר בבית הספר המקצועי התיכוני שעל יד הטכניון (בסמ"ת) ובבית-הספר הימי בחיפה, ושנים אחדות אף היה מנהלו בפועל של בסמ"ת. ב-1958 השלים דוקטורט בנושא "האוריינטאציות הפוליטיות של היהודים בגרמניה במאה ה-19", והתחיל ללמד באוניברסיטה, תחילה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית ואחר-כך בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1983 יצא לגמלאות. לאחר פטירתו נתרמה ספרייתו העשירה למכון לתולדות היהודים ותרבותם ע"ש שמעון דובנוב שליד אוניברסיטת לייפציג (גרמניה).
בשנים ששימש מורה בתיכון חיבר שורה של ספרי לימוד בהיסטוריה ואוספי מקורות היסטוריים בשביל בתי הספר התיכוניים בישראל. לתפוצה רבה במיוחד זכו הסדרות שהוציא יחד עם בן דודו דן ה' שמידט (בכותרת "תולדות העמים בזמן החדש", 3 כרכים, 1951–1957) ועם המפקח על הוראת ההיסטוריה במשרד החינוך, מיכאל זיו (בכותרת "דברי הימים – הזמן החדש", 2 כרכים, 1957–1958).
תחום מחקרו העיקרי היה תולדות היהודים בגרמניה במאות האחרונות. נוסף על האוריינטציות הפוליטיות שלהם, שבחקירתן המשיך גם לאחר חתימת הדוקטורט, חקר היבטים שונים בתולדות העיתונות היהודית בגרמניה, גילויים של התגוננות יהודית, עיסוקים שונים של יהודי גרמניה, בראש ובראשונה טקסטיל, והיבטים נבחרים של תרבות ולשון.
בנו, גדעון טורי, היה פרופסור בחוג למחקר התרבות שבאוניברסיטת תל אביב. רשימת פרסומים בעריכת גדעון טורי כלולה ב-Tel-Aviver Jahrbuch für deutsche Geschichte 1991; הכרך כולו הוקדש ליעקב טורי ביום הולדתו ה-75.
הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות
אינשושינאק
אינשושינאק (Inshushinak) היה אחד מהאלים המרכזיים של עילם והיישות האלוהית המגינה על שושן. הזיגוראת בצ'וגהא זנביל מוקדש לאינשושינאק.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:אלים מסופוטמיים]]
אינשושינק
אונטאש-נאפירישה
אונטאש-נאפירישה היה מלך עילם בין השנים 1275 עד 1240 לפנה"ס. הוא היה בנו של המלך הקודם, חומבאן-נומנה. שמו המקורי היה 'אונטאש-חומבאן', אך מאוחר יותר הוא שינה את החצי השני של שמו לנאפירישה (בעילמית: "אל דגול" או "אל גדול").
אונטאש-נאפירישה ידוע בעיקר בגלל היותו המלך שבנה את מתחם דור אונטאש (צ'וגהא זנביל).
למרות שהבנייה בעיר לא נמשכה לאחר מותו, האתר לא ננטש, והמשיך לתפקד עד שנחרב על ידי המלך האשורי אשורבניפל בשנת 640 לפנה"ס. מספר מומחים משערים, על סמך מספר המקדשים הגדול שנבנה, שאונטאש-נאפירישה ניסה להקים מרכז דתי חדש (שככל הנראה היה מיועד להחליף את סוסה) שייאחד את האלים השמימיים והארציים של עילם באתר אחד.
גדעון טורי
גדעון טוּרי (באנגלית: Gideon Toury; 6 ביוני 1942 – 4 באוקטובר 2016) היה פרופסור לתורת הספרות, ספרות השוואתית ותורת התרגום בבית הספר למדעי התרבות שבאוניברסיטת תל אביב, הופקד על הקתדרה לתורת התרגום ע"ש מ. ברנשטיין.
חייו ופועלו.
גדעון טורי נולד בחיפה, בן בכור להיסטוריון יעקב טורי ולחוה לבית אהרן. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר הריאלי העברי בחיפה (1960). ביוני 1958 שימש כראש עיריית חיפה ליום אחד, במסגרת "יום שלטון הנוער" שנערך אז בפעם הראשונה בישראל על ידי עיריית חיפה בראשות אבא חושי וביזמת "מעריב לנוער". את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ובצנחנים, ולאחר שש שנות חברות בקיבוץ בית העמק, שבמהלכן שימש גם כמדריך שליח בתנועת הצופים (בחיפה, יפו וירושלים) וכעורך ביטאון התנועה "היה נכון", יצא ללימודים גבוהים.
את לימודיו לתואר הראשון בחוגים ללשון עברית ולספרות עברית באוניברסיטת תל אביב סיים בהצטיינות (1970), והמשיך בלימודיו במסלול הישיר לדוקטורט בתורת הספרות. תואר הדוקטור הוענק לו בשנת 1977, ומשלב זה והלאה הייתה התמחותו האקדמית העיקרית בתחום מחקר התרגום: תאוריה, מתודולוגיה, ומחקר היסטורי. הוא נודע במיוחד בהחלתו המקיפה של מושג הנורמה על הפעילות התרגומית בהקשריה החברתיים-תרבותיים, בדחיפה הגדולה שנתן למחקר התיאורי-הסברי של התרגום, ובמסגרת המתודולוגית שהעמיד על יסוד הרעיון של "התרגום המשוער". כמו כן הרבה לעסוק בתרגום מעשי, בעיקר של ספרות יפה, ברציפות מאז אמצע שנות ה-60. בסך הכול תרגם – מאנגלית ומגרמנית לעברית – כ-35 ספרים ועשרות מאמרים. טורי תרגם מספריהם של ארנסט המינגוויי, גינטר גראס, היינריך בל, סקוט פיצג'ראלד, תומאס מאן, פורד מדוקס פורד, אווה יונסון, וכן שורה של ספרי ילדים קלאסיים (בראש ובראשונה את שבעת הכרכים של 'הכרוניקה של נארניה' מאת ק.ס. לואיס).
עוד בהיותו סטודנט לתואר הראשון הוזמן להצטרף כעוזר הוראה לחוג החדש לתורת הספרות הכללית שהוקם בשנת 1967 באוניברסיטת תל אביב בידי בנימין הרשב ואחדים מתלמידיו. במסגרת זו פיתח במשך השנים תוכנית לימודים אקדמית בחקר התרגום וכן תוכניות להכשרת מתרגמים. ב-1986 פרש מהחוג לספרות כללית יחד עם אחדים מעמיתיו (איתמר אבן-זהר, זהר שביט, רקפת סלע-שפי) ויחד הקימו את היחידה למחקר התרבות (חוג לימודים לתואר השני). במסגרת חדשה זו הוא הרחיב את תחום מחקרו לכלל המגעים בין תרבויות, שהתרגום הטקסטואלי הוא רק אחד מגילוייהם המובהקים והחשובים ביותר. בשנת 1991 הוא היה לפרופסור מן המניין, ובשנים 1996–2000 שימש ראש בית-הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב והחל מ-1997 היה מופקד על הקתדרה לתורת התרגום ע"ש מ. ברנשטיין.
בשנים 1970–1983 היה פעיל בעריכת כתב-העת החלוצי לחקר הספרות, 'הספרות', לצד חוקרים חשובים ובהם בנימין הרשב, איתמר אבן-זהר ומנחם פרי; תחילה כמזכיר המערכת, אחר-כך כחבר המערכת עצמה, ולבסוף כעורך-שותף. בשנת 1989 ייסד כתב-עת בינלאומי לחקר התרגום בשם Target, ומאז שימש כעורכו הראשי. תחת הנהגתו הפך Target לכתב-עת חשוב המרכז סביבו את טובי החוקרים בתחום התרגום. בשנת 2008 פרש מעריכה פעילה. בשנת 1994 הוזמן להצטרף לצוות העורכים של BTL) Benjamins Translation Library), סדרת ספרים אקדמית חשובה בחקר התרגום, ובשנים 1996–2005 שימש כעורכה הראשי. לאחר מכן היה לעורך הכבוד של הסדרה. נוסף על כך היה חבר במועצת המערכת של כמה סדרות ספרים וכתבי-עת בחקר התרגום, בבלשנות ובספרות השוואתית (כגון: 'ספרות–משמעות–תרבות', "Łódź Studies in Language", Poetics Today, Arcadia, Palimpsestes, Hermeneus).
ב-1980 זכה בעיטור אנדרסן לספרות ילדים ונוער, בקטגוריית תרגום ספרי ילדים, על תרגומו לספרו של ק.ס. לואיס, "המסע בדורך השחר" (זמורה, ביתן, מודן, 1979).
בשנת 1989, עם ייסוד הקתדרה המחקרית CERA (לימים CETRA) באוניברסיטת לוון (בלגיה), מונה לפרופסור הראשון במסגרתה. קתדרה זו הפכה למסגרת חשובה בחקר התרגום והיחסים בין תרבויות. נוסף על כך הרצה בפורומים רבים ושונים של חוקרים, דוקטורנטים ומאסטרנטים בארצות רבות בעולם (ארצות הברית, קנדה, פינלנד, ספרד, הולנד, פולין ועוד).
בשנת 1999 מונה לעמית כבוד בקתדרה לתורת התרגום של אונסק"ו באוניברסיטת בראטיסלאבה (סלובקיה), ושנה לאחר מכן הוענק לו התואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת מידלסקס, לונדון (2000).
הוא מילא גם שורה של תפקידים ארגוניים בקהילת המחקר הבינלאומית. כך, למשל, כיהן שנים רבות בתפקיד יו"ר הוועדה המדעית לתרגום באגודה הבינלאומית לספרות השוואתית (ICLA) ובתפקיד המקביל באגודה הבינלאומית לבלשנות שימושית (AILA). בשנים 2001–2004 שימש סגן נשיא החברה האירופית לחקר התרגום (EST). בשנת 2010 נבחר כנשיא איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית.
ב-2008 הופיע קובץ של מחקרים לכבודו בכותרת Beyond Descriptive Translation Studies: Investigations in homage to Gideon Toury. בקובץ (בעריכת אנתוני פים, דניאל סימיוני ומרים שלזינגר) נכללים כשלושים מאמרים, פרי עטם של חוקרים חשובים בתרגום מארצות רבות בעולם.
נפטר בהרצליה בגיל 74.
מחקריו.
עיקר מחקרו של גדעון טורי בשלושים השנים האחרונות היה בתורת התרגום (תאוריה ומתודולוגיה) ובמחקר תיאורי של התרגום, עם דגש על תחנות שונות בתולדות התרגום לעברית מן המקרא ועד ימינו.
תיאור מחקרו.