בין התאוריות המקובלות בתחום הרפואה הקשורות לכאבי הראש המקבציים, התאוריה של הפרעה בהיפותלמוס היא המקובלת ביותר. סיבה זאת יכולה להסביר מדוע כאבי הראש קורים דווקא בשעה מסוימת כל יום בדיוק מפליא ובעונה ספציפית. ההסבר הוא שאחד מתפקידיו של ההיפותלמוס הוא הפעלת השעון הביולוגי של הגוף.
ההיפותלמוס אחראי בין היתר על השעון הביולוגי, חוש הריח, תחושת העייפות, קבלת אותות הנשלחים מהלב ומהקיבה ועוד.
גנטיקה.
ישנם מחקרים הטוענים להשפעת הגנטיקה של האדם על כאבי הראש המקבציים. עם זאת, לא נמצא גן "אשם" הגורם למחלה. הסיכוי לקבל את המחלה בתורשה מקרובים מדרגה ראשונה הוא גבוה, לעומת תורשתיות המחלה בין קרובים מדרגות רחוקות יותר שהסיכוי הוא נמוך. למרות החששות של התערבות הגנים בגרימה למחלה, מסתבר שהשפעת הגנים על כאבי הראש המקבציים נמוכה בהשוואה לכאבי ראש אחרים.
גורמים נוספים.
רוב החולים יכולים להעיד על גורמים שמעוררים את כאבי הראש בזמן המקבץ ("טריגרים"). הטריגר השכיח ביותר הוא צריכה של משקאות אלכוהולים. מספיק לצרוך משקה עם אחוז נמוך של אלכוהול ובכמות קטנה על מנת לעורר את כאב הראש.. טריגרים חזקים נוספים הם ניטרוגליצרין (המשמש לשיכוך כאבי חזה והורדת לחץ דם), וכדורים ממשפחת PDE5 כמו ויאגרה, סיאליס ודומיהם, הרחה של בשמים שונים, חומרי ניקוי, וריחות חריפים אחרים. נמנום בשעות הצהריים יכול לגרום לכאב בשעה שלחלק אחר חוסר שעות שינה יכול לגרום לכאב. חלק מהסובלים מעידים על טריגרים במזון, כגון שוקולד, בננות, גבינות שמנות, חומץ ועוד.
החלק הדיאטתי של הגורמים תמיד נתון לוויכוח מכיוון שיש חולים עליהם לא משפיעים גורמים תזונתיים.
בין הסובלים מכאב ראש מקבצי ישנו שיעור גדול של מעשנים, אך גמילה מסיגריות לרוב לא משפרת את מצבם.
איבחון.
שכיחותה הנמוכה של התופעה ותסמיניה המזכירים את תופעת המגרנות, הנפוצות בהרבה, מקשים על תהליך האבחון. מטופלים רבים מקבלים טיפול תרופתי המותאם למגרנות, אשר אינו מוביל לתוצאות, ובהמשך נשלחים לבדיקות ראייה, הסתכלות פסיכולוגית, עקירת שיניים, בדיקות סינוסים ועוד. מסיבה זו רבים הסובלים מהתופעה מאובחנים רק לאחר שנים רבות.
תיאור הכאב, תכיפותו ותגובתו של המטופל עשויים לעזור לרופא לאבחן את התופעה ולהבדיל אותה ממגרנות או כאבי ראש אחרים. לדוגמה, מאפיין בולט של כאבי הראש המקבציים הוא התנהגות היפראקטיבית הכוללת תנועות רבות, במיטה, על הכיסא או אף בהליכה מהירה בחדר, תוך כדי הפעלת לחץ על אזור הכאב ואף דפיקות על האזור, זאת בניגוד למגרנות אשר הסובלים מהם לרוב מנסים לנוח ללא תזוזה לטובת הקלה על הכאב.
מאפיין בולט נוסף הוא תכיפות ההתקפים, לרוב התקף אחד עד חמישה ביום למשך תקופה של מספר ימים עד מספר שבועות, ואחריהם הפסקה ארוכה. מאפיין זה, אף על פי שאינו ייחודי באופן מוחלט לכאבי הראש המקבציים, עוזר בתהליך האבחון.
טיפול.
משככי כאבים רגילים המשמשים לטיפול בכאבי ראש ומיגרנות (כמו אספירין, איבורופן, קודאין וכו') נמצאו כלא יעילים נגד כאב מקבצי.&lt;br&gt;
הטיפול בכאבים מקבציים מתחלק לטיפול קוטל (שמפסיק את הכאב כשהוא קורה) וטיפול מונע (שעוסק בצמצום משך הכאב, תקופת המקבץ ותדירות הכאבים).
טיפולים קוטלים.
כאבי הראש המקבציים מפריעים לניהול שגרה בחיי היומיום (ראו תסמינים וכאב). לכן הטיפולים הקוטלים הם בסדר העדיפויות של החולים. בין הטיפולים הנפוצים ניתן למצוא :
חמצן.
בזמן התקף, חולים רבים טוענים ששאיפה של 100% חמצן יכולה לקטול את הכאב. כדי שהחמצן יהיה יעיל צריך לשאוף אותו בלחץ של לפחות 7 ליטרים בדקה בעזרת מסיכת הנשמה (כמובן שבמקרים מסוימים ניתן לשאוף גם בלחץ של 15 ליטר לדקה או יותר אם הכאב לא עובר). השימוש בחמצן נעשה בין דקה ל-15 דקות. חשוב לציין שהחמצן עוזר לרוב רק בתחילתו של ההתקף ושימוש בחמצן בשיא ההתקף יכול שלא לעזור. כמובן ששימוש בחמצן יעיל רק במקרים שההתקף קורה בבית מכיוון שמכלי החמצן לא ניידים במיוחד. &lt;br&gt;
בישראל, הטיפול בחמצן כלול בסל הבריאות. ניתן לפנות לרופא נוירולוג כדי שירשום מרשם לשימוש בחמצן רפואי. לא ניתן להשיג חמצן רפואי ללא מרשם.
טריפטנים.
שימוש בתרופות ממשפחת הטריפטנים כמו סומטריפטן (אימיטרקס) נמצאו יעילים בהקלת הכאבים והתסימנים בשעת התקף. אך לאור הזמן הארוך יחסית עד להתחלת הפעולה של כדורים הם לא מתאימים לטיפול בכאב ראש מקבצי ולכן צורכים את הטריפטנים בצורה של זריקה עצמית, תרסיס לאף או טבלית מסיסה.
לאחרונה יש עניין גובר של הרפואה בסמים פסיכדליים כגון LSD, פטריות פסילוסיבין קטאמין ואחרים, שנמצאו כיעילים מאד למניעת התקפים, לפרק זמן שיכול לנוע בין שבועות אחדים לשנתיים. סמים אלה משתייכים למשפחה ששמה טריפטמינים והם קרובים מבחינה כימית לטריפטנים. Bromo LSD, וריאציה לא-פסיכדלית של הסם הידוע, נחשבת לפתרון מבטיח שעשוי להיכנס לשימוש בשנים הבאות.
טיפולים נוספים.
טיפולים אלו הוכחו כפחות יעילים אך עדיין עוזרים לחלק מהסובלים.&lt;br&gt;
שימוש בלידוקאין וחומרים בעלי אופי הרדמתי נוספים נמצאו יעלים כאשר משפריצים אותם לאף, ההשפעה מתרחשת כעבור דקות ספורות. שימוש ממושך בחומרים מרדימים לא מומלץ בגלל תופעות לוואי העלולות להופיע עקב השימוש ופגיעה בתעלות האף.
טיפול נוסף הוא בעזרת נגזרות של ארגוטאמין (ergot derivatives).
ישנן עוד דרכים שהציעו אנשים הסובלים מהמחלה כגון: מקלחות חמות, הנחת קרח על האזור הכואב, נשימה של אוויר קר בימים חורפיים (כפי שהוזכר בתחילת הערך הכאב נגרם עקב שינוי בכלי הדם כאשר לחלק מהאנשים הוא נגרם מהתכווצות כלי הדם ולחלק מהתרחבות כלי הדם ולכן לאנשים בעלי בעיית התרחבות כלי הדם מומלץ להניח דבר קר על האזור הכואב כגון קרח כדי שכלי הדם יתכווצו מהקור וכן להפך לאנשים שסובלים מהתכווצות כלי הדם יש לשים משהו חם. פעולה הפוכה עלולה לגרום להחמרה של הכאב אך כמובן ניתן לדעת ממה סובלים רק ע"פ ניסוי וטעיה), קפאין, טאורין, שתייה מרובה של מים ואף אורגזמות.&lt;br&gt;
כל אלו הן דרכי התמודדות הנמצאות בשימוש על ידי רוב הסובלים, אך כמובן לכל חולה יש את הדרכים הייחודיות לו וניתן תמיד לחפש עוד דרכים להקל על הכאב על ידי ניסיון וטעייה.
טיפולים מונעים.
טיפולים אלו יכולים להיות חשובים ומשפיעים, בעיקר על אלו הסובלים מהמחלה בצורה כרונית.&lt;br&gt;
בין הטיפולים המונעים יש שימוש בסטרואידים כמו פרדניזון הניתן במינון גבוה למשך 30 ימים, כשתחילה ניתן מינון של 40 מ"ג למשך 5 ימים, ולאחר מכן המינון יורד בהדרגה למינון של 5 מ"ג ב-4 בימים האחרונים. קיימים גם שימושים בליתיום ומגנזיום שנמצא יעיל במיוחד במקרים מסוימים, אם כי להם תופעות לוואי רבות, וניתן לרשום אותן למטופלים הכשירים לכך מבחינה רפואית.&lt;br&gt;
בין הטיפולים המונעים ישנם גם כאלו שלא כוללים נטילת תרכובות שונות. הבולט שביניהם הוא עיסוק בפעילויות המאמצות את סיבולת הלב-ריאה, במיוחד ריצה.
ביצוע ריצות של 15-20 דקות 3-4 פעמים בשבוע יכולות להוריד את מספר ההתקפים בזמן מקבץ. הסיבה לכך היא כנראה הנשימה של המרובה של האוויר בעת ריצה שכאמור החמצן הוא יסוד היכול לקטול את הכאב והמאמץ המופעל על העצבים הגופניים ככל הנראה עוזר להנמכת התדירות של הכאבים. ביצוע ריצות, כמו שאר הטיפולים, לא בהכרח ישפיע על כל חולה אך בכל זאת עיסוק בפעילויות הכוללות מאמצי סיבולת בריא ומומלץ.
שכיחות המחלה.
בזמן שמיגרנות נפוצות יותר בקרב נשים, כאבי הראש המקבציים נפוצים יותר בקרב גברים, כשאר היחס הוא שעל כל 5 גברים בממוצע אישה אחת סובלת מהמחלה. המחלה מתפרצת בעיקר בשנות ה-20-50 של הגברים, כמובן שיש מקרים יוצאי דופן שהמחלה מתפרצת בגילאים יותר מוקדמים. לאחרונה הפער בין הגברים לנשים הסובלים מהכאבים הולך ומצטמצם. אך לא ברור אם זה בגלל ששכיחות המחלה בקרב נשים גדלה או שהאבחון נהיה יותר מדויק.
קישורים חיצוניים.
פוסט על טיפול בכאב ראש מקבצי בעברית
WWE Raw
WWE Raw, המכונה גם "Monday Night Raw", או בפשטות "Raw" היא תוכנית טלוויזיה של היאבקות מקצועית שבועית המשודרת ברשת USA Network ובישראל בערוץ ספורט 1 HD, ומופקת על ידי ארגון ההיאבקות הבידורי WWE, התוכנית נחשבת לאחד משני "מופעי הדגל של ה-WWE", יחד עם "SmackDown", המציג קרבות היאבקות ועלילות מפותלות המוצגות על ידי שלל דמויות מתאבקים.
היסטוריה.
התחלת השידורים.
בשנת 1993 החל ה-WWE לשדר אחת לשבוע פרק בתוכנית ששודרה באולם הומה קהל. התוכנית הועברה בשידור ישיר בניגוד לתוכניות היאבקות בעבר אשר הוקלטו ועברו עריכה.
מלחמת הרייטינג.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ארגון ה-WCW בבעלותו של טד טרנר, הפיק תוכנית טלוויזיה שבועית משלו אשר נקראה Monday Nitro, תוכנית זו הועברה בשידור חי ראש בראש מול Raw של ה-WWE ובכך החל עידן של מלחמת רייטינג בין שתי חברות ההיאבקות המתחרות.
ה-WCW שהיה בבעלותו של המיליארדר טד טרנר החל לרכוש מתאבקים רבים מה-WWE המתחרה, ובכך איזנו את כוחם אל מול ה-WWE והמאבק על קהל הצופים היה צמוד ביותר.
במהלך 1996, הכוכבים הראשיים של Monday Nitro האלק הוגאן, קווין נאש וסקוט הול הודיעו על הקמת קבוצת ה-nWo אשר עומדת "להשתלט" על ארגון ה-WCW. עלילה בדיונית זו גרמה לעלייה רבה ברייטינג של התוכנית והשליטה באותה תקופה בענף ההיאבקות הבידורית עברה לידיה של ה-WCW שבמשך 85 שבועות רצופים עקפה ברייטינג את Monday Night Raw של WWE.
העלילות החדשניות שהציגו ב-Nitro עשו את שלהם לעומת הסיפורים המיושנים והילדותיים של Raw.