לצד השירים המקוריים המופיעים באלבום, יש גרסת כיסוי ללהיט של קורין אלאל, "זן נדיר". חברות הלהקה הקליטו את השיר וביקשו ממנה את רשותה לכלול אותו באלבום. אלאל אהבה את הביצוע המחודש שלהן ונתנה את ברכתה, והשיר נכלל באלבום כרצועה החותמת (לא כולל הרמיקסים שצורפו בסוף האלבום).
הסרט הדוקומנטרי "הכי רמלאי" של ג'קי לוי, שסיקר באופן חלקי גם את להקת הדיימונד'ז, הכיל מספר משירי האלבום, ששימשו כפסקול שלו.
רשימת השירים באלבום.
כל שירי האלבום, למעט הרצועה "זן נדיר", הופקו והולחנו על ידי איתן אלבז. בסוגריים צוינו כותבים ומלחינים נוספים.
ביקורות.
האלבום, כמו גם הלהקה עצמה, קיבל ביקורות מעורבות, שחלקן העלו לסדר היום התקשורתי את ההתייחסות לפערי המעמדות בישראל, המתבטאים גם בתחום המוזיקה. בביקורת שפורסמה באתר "ynet" נכתב כי מדובר באלבום שהוא "תוצר פריפריאלי מובהק". בדברי הביקורות הללו הייתה התייחסות מרומזת לעובדה שכל חברות הלהקה הן ילידות העיר רמלה. אף על פי שאין מדובר באלבום מסוגת הז'אנר הים-תיכוני או המזרחי, שעלול להוביל לחשיבה כי מדובר בלהקת בנות המבצעת שירים ים-תיכוניים או מזרחיים, בכל זאת צוין בביקורת כי "הקיטלוג הים-תיכוני אולי עושה להן עוול תדמיתי". כמו כן, נשאלה השאלה האם חברות הלהקה הן "פרחות מבית טוב או הרכב חתונות משודרג". את הביקורת הזו, ודומות לה, חברות הלהקה ניסו להדוף ללא הרף בראיונות שהעניקו. אמרה ידועה שלהן על הנושא, שאותה תמיד היו אומרות בשעה שהיו נשאלות על היותן בנות העיר רמלה, הייתה: "העובדה שאנחנו מרמלה, לא הופכת אותנו לבעלות קרניים על הראש".
בכתבת תחקיר שפורסמה במגזין "7 ימים" של עיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2007, שהייתה גם הכתבה הגדולה האחרונה אי פעם שפורסמה על הלהקה בטרם פירוקה, הייתה התייחסות ישירה לביקורות שליליות מסוג זה. בכתבה נטען על ידי חברות הלהקה כי התקשורת התייחסה בעוינות יתרה לאלבום וליצירתן, ושהן נאלצו להיאבק זמן ארוך וממושך מידי בשביל לזכות בהכרה. בעיקר, נאמר על ידיהן כי במקום להתייחס לעשייתן המוזיקלית, התקשורת בחרה לשפוט את מוצאן התרבותי והסוציו-אקונומי ולקטלג אותן בהתאם. בכתבה אחרת ששודרה בחדשות ערוץ 2, נטען כי הדיימונד'ז הן מקרה מייצג לדפוס רחב היקף של תעשיית הבידור בארץ, כלפי אמנים שתחנות רדיו כדוגמת "גלגלצ", נוטות לקפח אותם בשל סיבות שלא קשורות לאמנות שלהם. לראיה – אי השמעת ולו סינגל אחד מהאלבום (והבאים אחריו) בתחנה.
אך לא כל הביקורות היו שליליות. מגזין "רייטינג" למשל שיבח דווקא את הלהקה על כך שהן מקדמות את ז'אנר הפופ בארץ, ומבצעות שירים בעלי אווירה שמחה בעיקר.
מצעדים.
מהאלבום יצא לאורו שלושה סינגלים רשמיים: "כח האהבה", "בוא נזרום" ו-"לא זה לא". כמו כן, שוחרר סינגל פרומו, המיועד להשמעות בודדות או לשדרנים בלבד, עבור "רוצה אל החופש". כל השירים לוו בקליפים, ולשניים מהם, "בוא נזרום" ו"לא זה לא" הוקצו תקציבי שיא, בהתייחס לתקופה שבה שוחררו. ערוץ 24 אף נטל על עצמו שותפות במימון והפקת הקליפים הללו, בזכות תמיכתו של עורך המוזיקלי הראשי דאז, יואב קוטנר בלהקה.
חברות הלהקה היו חלוצות בזמנו באופן שחרור הסינגלים שלהן – עוד בטרם שהסינגל היה נשלח אל תחנות הרדיו, הוא היה מלווה קודם בקליפ ששודר בערוץ המוזיקה, ורק לאחר מכן היה מופץ לשדרנים.
"כח האהבה" הגיע למקום ה-1 במצעד של ערוץ המוזיקה, אך נדחה ולא הושמע בקרב תחנות הרדיו המרכזיות "גלגלצ" ו"רשת גימל". הסינגל השני, "בוא נזרום", הפך ללהיט בקנה מידה ארצי, והגיע למקומות הראשונים בכל תחנות הרדיו האזוריות וגם למקום ה-1 במצעד ערוץ 24, אך לא נכנס אל הפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ, כמו קודמו וזה שאחריו: "לא זה לא", שהגיע למקום ה-13 במצעד של "רדיו לב המדינה". גם הקליפ שלו הגיע למקום ה-1 במצעד ערוץ 24.
למרות שלא צעד ברדיו, אלא רק בערוץ המוזיקה, הקליפ עבור "רוצה אל החופש" זכה גם כן להצלחה בערוץ ושודר בתדירות גבוהה.
הופעות חיות.
האלבום הושק פעמיים: הופעת ההשקה הרשמית נערכה במועדון "VOX" בהשתתפות סלבריטאים ועובדים בתעשיית הבידור הישראלית, ובערב זה הלהקה ערכה מופע מלא שכלל את מרבית שירי האלבום. הופעת ההשקה השנייה הייתה "המופע הביתי" – הופעה מלאה, עם כל שירי האלבום, שנערכה בהיכל התרבות בעיר ילדותן, רמלה, כהוקרה לתושבי העיר ותמיכתם בהן. הופעה זו צולמה ועלתה בהמשך להזמנה בספריית הווידאו של "הוט VOD".
מלבד הופעות בתוכניות אירוח שונות בערוצי הטלוויזיה בישראל, בהן הופיעו עם הסינגלים, הלהקה פצחה בסיבוב הופעות שנמשך מ-2005 ועד ל-2007, וכלל מועדונים ברחבי הארץ, אירועי גאווה, אירועים ציבוריים, פסטיבלים שונים, ובהם הופיעו עם שיריהן.
הלהקה קידמה גם יתר השירים באלבום, שלא יצאו כסינגלים, בפני הקהל הרחב, שלא נחשף כמו רוכשי האלבום אליהם. אחדים מן השירים שלא יצאו כסינגלים, זכו לחשיפה בהזדמנויות שונות: חברות הלהקה ביצעו במשדר מיוחד של ערוץ המוזיקה את "תעתועים". את "זן נדיר" הן ביצעו בהופעות מצולמות בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 וברצועת הנוער "אקזיט" של ערוץ "הוט 3". השיר "להיות איתך" קיבל עיבוד אקוסטי, השונה מהגרסה המופיעה באלבום, ואיתו הופיעו בשידור חי ב"רדיו לב המדינה".
אפקטים מיוחדים בקולנוע
קאפלמייסטר
קאפלמייסטר (בגרמנית: Kapellmeister או באיטלקית "מאסטרו די קאפלה") הוא תוארו של הממונה על יצירת מוזיקה. המילה היא הלחם של המילים "קאפלה" (מלטינית: מקהלה, תזמורת או, מילולית, "בית תפילה") ו"מייסטר" שמשמעו מומחה או רב-אמן. מכאן שבמקורו התייחס המונח לממונה על המוזיקה בקאפלה, או בית התפילה. מכל מקום, המונח התפתח ומשמעותו השתנתה במידה רבה בהתאם לתמורות שחלו במקצועות המוזיקה.
שימוש היסטורי.
בארצות דוברות גרמנית, בתקופה שבין 1500 ל-1800 בקירוב, המילה "קאפלמייסטר" הייתה במקרים רבים תוארו של הממונה על המוזיקה בחצרו של שליט או אציל. הייתה זו משרה רמה, שהייתה כרוכה בפיקוח על מוזיקאים אחרים. יוהאן סבסטיאן באך עבד משנת 1717 עד 1723 כקאפלמייסטר בחצרו של הנסיך לאופולד מאנהלט-קטן. יוזף היידן עבד במשך שנים רבות כקאפלמייסטר של משפחת אסטרהאזי, משפחת אצולה רמת-דרג באימפריה האוסטרית. גאורג פרידריך הנדל שירת גם הוא כקאפלמייסטר בחצרו של גאורג, הנסיך הבוחר של האנובר, שהיה בהמשך לג'ורג' הראשון, מלך אנגליה.
קאפלמייסטר יכול היה להיות גם מנהל מוזיקלי בכנסייה. גאורג רויטר, למשל, היה קאפלמייסטר בקתדרלת שטפאן הקדוש בווינה, שעם זמרי מקהלת הנערים שלה נמנו הן יוזף היידן והן אחיו, מיכאל היידן.
מינוי למשרת קאפלמייסטר נחשב להישג מכובד למוזיקאים מקצועיים בשנים ההן. לדוגמה, הביוגרף של היידן, גאורג אוגוסט גריזינגר, מספר כי יוזף היידן ציין פעם כי הוא שמח שאביו, יצרן אופני העגלות מתיאס היידן מרוראו, האריך ימים וזכה לפני מותו לראות את בנו מתמנה לקאפלמייסטר. עם התפתחות החברה ודעיכת יוקרתו של מעמד האצולה, החלו המוזיקאים להעריך יותר את חירותם, ומעמד הקאפלמייסטר איבד מיוקרתו הקודמת. לודוויג ואן בטהובן, למשל, לא עבד מעולם כקאפלמייסטר והעדיף לבנות לו קריירה של מוזיקאי עצמאי.
שימוש בימינו.
המונח "קאפלמייסטר" משמש כיום לציון מנצח בבית אופרה או בתיאטרון, שאיננו המנהל המוזיקלי הכללי. בין חובותיו - הכנת הזמרים לפני עבודה עם התזמורת (קורפטיטור), החלפת המנהל המוזיקלי כשזה נעדר, ואף ניהול מוזיקלי של חלק מן ההצגות המועלות.
מקרה מוצרט.
מוצרט לא היה מעולם קאפלמייסטר במובן שלעיל. בשנת 1787 קיבל משרה בשכר בחצרו של קיסר אוסטריה כ"מלחין הלשכה" (Kammercompositeur), אבל הסמכות בנושאי מוזיקה בחצר הייתה מסורה בעיקר לאנטוניו סליירי. עם זאת, בסקירות, ביומנים ובפרסומים מוזכר מוצרט בדרך כלל כ"(הר) קאפלמייסטר מוצרט". נראה שיוקרתו של מוצרט, לצד העובדה שהוא הרבה להופיע בציבור כמנצח על נגנים אחרים, הביאו לשימוש ב"קאפלמייסטר" כתואר כבוד.
באפריל 1791 פנה מוצרט בבקשה להתמנות לקאפלמייסטר בקתדרלת שטפאן הקדוש, ומועצת העיר ייעדה אותו לקבל את המשרה לאחר מותו של לאופולד הופמן, שהיה חולה. תוכנית זו לא התממשה, משום שמוצרט מת בדצמבר 1791, לפני הופמן, שהלך לעולמו ב-1793.
סינבאד המלח
המערכה על בורמה
המערכה על בורמה התרחשה בין ינואר 1942 ויולי 1945, כחלק מהזירה הדרום-מזרח אסייתית במלחמת העולם השנייה. במערכה זו נלחמו כוחות חבר העמים הבריטי, כוחות סינים ואמריקאים כנגד כוחות האימפריה היפנית, תאילנד והצבא ההודי הלאומי בבורמה (כיום מיאנמר).
למערכה היו מספר מאפיינים בולטים. התנאים הגאוגרפיים של האזור, כגון מזג אוויר ותנאי שטח, השפיעו על השתלשלות המערכה. המערכה הייתה מורכבת אף מבחינה פוליטית, שכן לכל אחת מבעלות הברית שפעלו בה הייתה עדיפות שונה.
אזור בורמה מאופיין באקלים מונסוני, והדבר אומר שלחימה אפשרית רק במחצית מכל שנה. עובדה זו, בשילוב העדיפות שניתנה ל אצל בעלות הברית, הביאה להתארכות המערכה, ולחלוקתה לארבעה שלבים: הפלישה היפנית ב-1942, שהביאה לסילוק הכוחות הבריטים והסינים מבורמה; ניסיונות הנפל של בעלות הברית לפתוח במתקפת-נגד בסוף 1942 וראשית 1944; ניסיון הפלישה הכושל של יפן להודו ב-1944; ולבסוף, מתקפת בעלות הברית שהובילה לכיבוש בורמה מחדש מסוף 1944 ועד אמצע 1945.
כיבוש בורמה על ידי היפנים.