4. הפרק הרביעי מבקר תפיסות אחדות באסתטיקה של המאה העשרים, שלדעת אביטל רק מתימרות להרחיב את מושג האמנות; אולם בפועל הן משרתות רק את הממסד של האמנות המודרנית, על ידי כך שהן מתאימות את הגדרת האמנות למה שרצוי לממסד הזה, ובעיקר לסוחרי האמנות. הפרק הזה מציג את הטענה, כי האסתטיקה נכשלה לחלוטין בניסיונה להגדיר את האמנות. התוצאה של כישלון זה היא עמימות מופלגת, שנוצלה היטב על ידי האמנים, כביכול, על ידי הממסד של האמנות המודרנית ובעיקר על ידי סוחרי האמנות, כדי להציג ולשווק כל דבר כיצירות אמנות. במילים אחרות, אביטל סבור שהאסתטיקנים וההיסטוריונים הם האחראים העיקריים להסתאבות של האמנות במאה העשרים, כי תפקידם היה או להגדיר את האמנות באופן שאפשר יהיה להבחין בין אמנות לבין לא-אמנות, או להודות שאינם יכולים לעשות זאת ולכן אינם יכולים לתת שום צידוק תאורטי למודרניזם כאמנות. הפרק השביעי הוא המשלים של הפרק הרביעי, מבחינה זו שהוא מציג הפרכה יסודית ומקיפה ביותר ביחס לתפיסה הקונבנציונליסטית באסתטיקה, שהנזק שלה לאמנות כתחום תרבות הוא גדול במיוחד. פרק זה תוקף באופן ישיר וחריף את חלקם של התאורטיקנים באחריות למשבר ולהזניה של האמנות במאה השנים האחרונות.
5. הפרק החמישי הוא הפרק החשוב ביותר בספר, והוא גם שמעניק ערך וביסוס לכל יתר הפרקים. כאמור, ספרים רבים שללו בעבר את המודרניזם. אולם כולם טענו שזו אמנות גרועה מבחינה זו או אחרת, אבל אף לא אחד מהם טען שזו איננה אמנות. כתוצאה מכך, נוצר מצב של רלטיביזם קיצוני, הן ביחס לשיוך של דברים לאמנות, והן מבחינה האפשרות להעריך יצירות אמנות. דבר מה שבעיני האחד הוא יצירת אמנות, ואפילו יצירת מופת, עשוי להראות בעיני אחר כלא רלוונטי לאמנות, וחסר כל ערך תרבותי, מבלי שניתן יהיה להכריע בין שתי ההערכות. הסיבה למצב זה היא, שלא הייתה בידי השוללים של המודרניזם שום מערכת קריטריונים, בעזרתה יכלו להוכיח שהעבודות הללו אינן יצירות אמנות. הספר של אביטל שונה בכך, שהוא מציג מערכת קריטריונים חדשה לגמרי, שמאפשרת להבחין באופן מבוסס בין אמנות לבין לא-אמנות, ועל ידי כך לבנות מחדש את קווי התיחום בין האמנות לבין מה שאינו שייך לאמנות. במחקר רב שנים, אביטל גילה שישנם כעשרה מיבנים קוגניטיביים, שמופיעים בכל יצירות האמנות הפיגורטיבית, החל מהעידן הפרהיסטורי ועד היום. למבנים אלו הוא קרא "עקבות הרוח" (Mindprints), והם לדעתו הממשק הסטרוקטורלי בין הרוח לבין המציאות, Mind and reality. כלומר, אלו הם מבנים שה-mind מטביע בכל המוצרים של התרבות, ולכן הם משותפים לכל תחומי התרבות. מכאן, שכל תחומי התרבות הם גילומים שונים של אותן תבניות יסוד. להלן טבלה טנטטיבית של עקבות הרוח. למען הבהירות ובגלל קשיים ממשיים בתרגומה, היא מוצגת באנגלית:
A tentative table of mindprints:
תחומי התרבות השונים עושים זאת באמצעות מערכות סמלים שונות: ורבליות, מושגיות, פיקטוריאליות או פורמליות. מערכות אלו הן ממילא גם שונות ברמת ההפשטה וההכללה שלהן. הייחוד של האמנות הפיגורטיבית הוא בזה, שהיא מגלמת את עקבות הרוח, mindprints, בעזרת מערכת סמלים פיקטוריאלית ואלמנטים אסתטיים. במאמר של אביטל משנת 1998
הוא הציג השוואה בין קריאה של עקבות על ידי הומינידים לפני כארבע מיליון שנים, ציור פרהיסטורי, מדע מודרני ואמנות מודרנית. ההשוואה מראה, שעקבות הרוח מופיעות בכל התחומים הללו, חוץ מאשר באמנות המודרנית, שבה עקבות הרוח מופיעות בחלקן בלבד ובצורה מעוותת או הרוסה. ביתר התחומים, עקבות הרוח מופיעות
ברמת הפשטה שהולכת ועולה ככל שמתקדמים מהפרהיסטוריה אל ימינו. במילים אחרות, אביטל מעגן את טבעה של התרבות בכלל ואת טבעה של האמנות בפרט בטבעה של הרוח, ה-mind. יתר על כן, הוא רומז לאפשרות, שמערכת עקבות הרוח הזו, mindprints, היא הבסיס לכל אפיסטמולוגיה ואונטולוגיה כלליים, ושהיא מתקיימת כנראה בכל הרבדים של ההוויה: פיזיקלית, ביולוגית, חברתית ונואטית; ברמת ה כמו גם ברמת המיקרו.
הפרקים החמישי, שישי ושמיני מראים בהתאמה כיצד כל אחד מן ה-mindprints, כמו Connectivity-Disconnectivity, Hierarchy-Randomness, Symmetry-Asymmetry, מאפשרים להבחין בין אמנות לבין לא-אמנות. לדוגמה: ציור המתאר סוס מציג מכנה משותף גרפי בין כל הסוסים מאותו סוג. כלומר, מצד אחד הסמל הפיקטוריאלי של הסוס מקשר בין כל הסוסים בעלי אותן תכונות ויזואליות, אך הוא גם מפריד את קבוצת הסוסים הללו מכל בעל חיים או אובייקט אחר. במילים אחרות, הסימטריה-אסימטריה היא עקרון הקישוריות של הציור הפיגורטיבי. ככל שציור מתאר סוס ביתר פרוט, הרי שהציור כולל יותר רמות ארגון, או רמות ריבוד, או היררכיה. מצד שני, בכל ציור כזה ישנם אינספור גורמים אקראיים. כלומר, בציור נוצרת היררכיה של סמלים ושל תת-סמלים ותת-תת-סמלים, וכו'. מכאן, שהיררכיה היא תוצאה של קישוריות רקורסיבית, ואילו האקראיות היא תוצאה של הפרדה רקורסיבית. כאן הודגמו רק שלושה מעשרת עקבות הרוח, ודי בזה לצורך העניין. לדעתו של אביטל, די בקריטריון של היררכיה-אקראיות, כדי להבחין בין אמנות לבין פסוודו-אמנות. בלשון פשוטה, ההבדל בין ציור אמיתי לבין פסוודו-ציור דומה מאוד להבדל שבין פרה לבין המבורגר. פרה חיה היא מערכת-על שכוללת בתוכה מאות או אלפי תת-מערכות, וכולן קשורות בינן לבין עצמן באופן ישיר או באופן עקיף. עובדה זו היא שמאפשרת לפרה לתפקד כאורגניזם. לעומת זאת, המבורגר הוא התוצאה של הרס מוחלט של כל המערכות שהיו קודם לכן בפרה, ושל הרס כל הקשרים ביניהם. זוהי משמעות מותה של הפרה. בדומה לזה, ציור פיגורטיבי הוא מערכת-על של סמלים, תת-סמלים ותת-תת-סמלים וכו'. ככל שהציור יותר מפורט, כך יש בו יותר רמות ארגון. לעומת זאת, ציור הקרוי "אבסטרקט אקספרסיוניסטי" הוא גיבוב שרירותי או אקראי של צבעים וצורות. אין בו היררכיה, אין בו סימטריה ביחס למושא כלשהו, והוא אינו מקשר שום דבר מלבד היותו מרוח על בד.
בסוף הספר מופיעה טבלת סיכום בת עשרה עמודים, המציגה הנגדה בין אמנות פיגורטיבית לבין Nonrepresentational Art, וזאת לאורן של כחמישים תכונות שמופיעות באמנות הפיגורטיבית, אך לא מופיעות או מופיעות באופן מעוות באמנות האחרת.
ביבליוגרפיה.
הספר:
את תוכן העניינים והמבוא ניתן לקרוא בלינק:
הספר ראה אור גם בשפה הספרדית:
הספר ראה אור גם בשפה הסינית בהוצאה:
Filename: FOOTPRINTS.pdf
Filename: MINDPRINTS.pdf
יאספר סילסן
יאספר סילסן (בהולנדית: Jasper Cillessen; נולד ב-22 באפריל 1989) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בניימכן ובנבחרת הולנד.
קריירה.
סילסן החל לשחק כדורגל בגיל 7 שיחק בקבוצה חובבנית מקומית בשם "דה טרפרס", מעיירת הולדתו גרושבק הסמוכה לגבול גרמניה. בגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ניימכן. במרץ 2008 חתם על חוזה מקצועני במועדון ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. את משחקו הראשון בקבוצה הראשונה ערך ב-28 באוגוסט 2010 מול הירנביין לאחר שהשוער הראשון גאבור באבוס נפצע בגבו, סילסן קפץ על ההזדמנות ורשם משחק טוב ונבחר לאיש המשחק. את המשך עונת העביר בתור השוער הראשון של הקבוצה וגם לאחר החלמתו של באבוס נותר בתפקיד. סילסן נבחר גם לשחקן העונה באחד מגופי התקשורת ההולנדיים. חוזהו בניימכן הוארך עד לשנת 2014 אולם בתחילת עונת עבר לאייאקס אמסטרדם.
באייאקס התחיל סילסן בעיקר כגיבוי לשוער הראשון קנת' ורמיר, עד שעשה את פריצת הדרך שלו במהלך עונת , ותפס את עמדת השוער הראשון באייאקס. שזכתה באליפות שלישית מאז הגיע לקבוצה וראשונה שבה הוא לוקח חלק משמעותי. בעונה זו סילסן תפס את עמדת השוער הראשון גם בנבחרת הולנד אליה זומן על ידי המאמן לואי ואן חאל, תפקיד שהוא מילא גם במונדיאל 2014 אותו סיימה הולנד במקום השלישי.
ב-25 באוגוסט 2016 הודיע סילסן על הצטרפותו לברצלונה בחשבון האינסטגרם. ב-10 בספטמבר ערך סילסן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לדפורטיבו אלאבס במסגרת המחזור השלישי בליגה. בשלוש עונותיו בברצלונה סילסן שימש שוער מחליף למארק-אנדרה טר שטגן ומיעט לשחק בלה ליגה. עם זאת, סילסן שיחק באופן קבוע במשחקי גביע המלך הספרדי והיה שותף לשתי זכיות רצופות של ברצלונה בגביע המלך בשנת 2017 ובשנת 2018.
ב-25 ביוני 2019 חתם בולנסיה.
ב-8 באוגוסט 2022 חזר לליגה ההולנדית וחתם במועדון נעוריו ניימכן.
יספר סילסן
רובר מלך החווה
רובר מלך החווה (באנגלית: Rover Dangerfield) הוא סרט אנימציה אמריקאי משנת 1991 שהופץ על ידי חברת האחים וורנר והשתתף בו הקומיקאי רודני דיינג'רפילד שדיבב את הגיבור הראשי, רובר הכלב, וכתב והפיק את הסרט. הסרט מספר על כלב רחוב קומי בשם רובר אשר מתגורר בלאס וגאס עם נערת מופעים בשם קוני, אולם הוא נזרק מסכר הובר על ידי רוקי, החבר המרושע של קוני, וכאשר ניצל, רובר מנסה להתרגל לחייו החדשים בחווה.
עלילת הסרט.