ווסטוק 1 (ברוסית : Восто́к, "מזרח") הייתה הטיסה המאוישת הראשונה לחלל. כחלק מתוכנית ווסטוק, ווסטוק 1 שוגרה ב-12 באפריל 1961, כשהיא נושאת את הקוסמונאוט הרוסי יורי גגארין. זו הייתה הפעם הראשונה בה אדם שייט מעבר לאטמוספירה, והפעם הראשונה בה אדם שהה במסלול סביב כדור הארץ.
כישלונות.
אף ששיגור לוויינים לחלל מתבצע באופן תדיר החל משנת 1957, עדיין נכשלים מעת לעת שיגורים של לוויינים וחלליות. דוגמה לכישלונות מסוג זה:
פורט נוקס
פורט נוקס (באנגלית: Fort Knox), או בשמו הרשמי אוצר המטילים של ארצות הברית (באנגלית: United States Bullion Depository), הוא בניין כספת מבוצר הנמצא ליד הבסיס הצבאי פורט נוקס בקנטקי. משמש לאחסון חלק גדול מרזרבות הזהב הרשמיות של ארצות הברית, ומדי פעם פריטים נוספים השייכים לממשל הפדרלי של ארצות הברית או שהופקדו בידיו.
פורט נוקס מכיל מטילי זהב במשקל כולל של כ-4,587 טונות (147.4 מיליון אונקיות טרוי). הוא שני בארצות הברית רק לכספת התת-קרקעית של הבנק הפדרלי במנהטן, ניו יורק, המכילה פיקדון של בערך 5,000 טון מטרי של זהב עבור מדינות זרות רבות, בנקים מרכזיים וארגונים בינלאומיים.
היסטוריה.
לפני בחירתו לנשיאות של פרנקלין ד. רוזוולט בשנת 1932, מטבעות זהב היו נפוצים במחזור הכספים בארצות הברית כחלק מההילך החוקי, ומטילי זהב היו בבעלות בנקים וגופים פרטיים אחרים. בתחילת שנת 1933, כחלק מתוכנית הניו דיל, הקונגרס האמריקאי חוקק מקבץ של חוקים שהסירו את הזהב ממחזור הכסף בארצות הברית, והפכו בעלות פרטית של זהב (למעט אוספי מטבעות או תכשיטים) לאי חוקית. כל הזהב שבמחזור נתפס בידי הממשל, והומר בדולרים בערך נקוב של 20.67$ לאונקייה. בעלים של מטילי זהב בארצות הברית נדרשו להמיר אותו בסוגים שונים של כסף. כל התהליך השאיר את הממשל בארצות הברית עם כמות גדולה של זהב, ובלי מקום לאחסן אותו.
בשנת 1932, מחלקת האוצר האמריקנית החלה לבנות את אוצר המטילים של ארצות הברית, בפורט נוקס, קנטקי, על אדמה שהתקבלה מצבא ארצות הברית. כספת הזהב הושלמה בדצמבר 1936 במחיר של $560,000, שהם בערך 7.5 מיליון דולרים לפי שער המטבע של 2007. האתר ממוקם ברחוב שנקרא כיום "שדרת המטילים", בצומת עם רחוב "כספת הזהב".
משלוחי הזהב הראשונים נעשו בין ינואר ליולי 1937. רוב רזרבות הזהב של ארצות הברית נשלחו בהדרגה לאתר, כולל מטילי הזהב הישנים, ואלו החדשים שהותכו ממטבעות הזהב. כמו כן, אוחסנו במקום גם מטבעות זהב במצבם המקורי. ההעברה דרשה 500 קרונות רכבת, נשלחה בדואר רשום, ואובטחה על ידי שירות האבטחה של מחלקת הדואר של ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו מאוחסנים במתקן המסמכים המקורים של הכרזת העצמאות האמריקאית והחוקה האמריקאית. הוא הכיל גם חלק מייתרות הזהב של מדינות אירופאיות, ומספר מסמכי מפתח של ההיסטוריה המערבית; לדוגמה, הכתר של סטפן הקדוש וחלק מתכשיטי הכתר ההונגרי, שניתנו לחיילים אמריקאים כדי למנוע את נפילתם בידי הסובייטים. במאגר נשמר גם אחד מארבעה עותקים מאושרים של המגנה כרטה, שנשלח להצגה ביריד העולמי בניו יורק ב-1939, ונשמר בארצות הברית עם פרוץ המלחמה.
מבנה ואבטחה.
פורט נוקס נחשב כמקום המאובטח ביותר בעולם, ומשמש כדוגמה נפוצה לאבטחה כבדה.
מתחת למבנה דמוי מבצר נמצאת כספת הזהב, מוגנת על ידי קירות גרניט ודלתות במשקל 22 טון מוגנות מפיצוץ. קומבינציית הכספת אינה מופקדת בשלמותה אצל אדם אחד. כדי לאפשר גישה לכספת על מספר אנשי צוות להזין קומבינציות נפרדות הידועות רק להם. מעבר לכניסה הראשית, ממוקמות יחידות קטנות המספקות הגנות נוספות.
המבנה מוקף עם מספר גדרות ונמצא תחת שמירה חמושה של שוטרי משטרת המטבעה של ארצות הברית. שטח המתקן נמצא בתוך המתקן הצבאי של פורט נוקס, כך שכוחות הצבא האמריקני הממוקמים במקום מספקים הגנה נוספת. המתקן מאובטח על ידי מספר שכבות של אבטחה פיזית, אזעקות, מצלמות וידאו, שומרים חמושים ויחידות הצבא הממוקמות בפורט נוקס, ובכללם יחידת מסוקי אפאצ'י המוצבת בנמל תעופה צבאי סמוך, יחידות הכשרה של הצבא ויחידות שריון, סך הכול למעלה משלושים אלף חיילים עם טנקים, נגמ"שים, מסוקי קרב וארטילריה.
פקדונות זהב ומטבעות.
שיא פקדונות הזהב היה בזמן מלחמת העולם השנייה ועמד על 649.6 מיליון אונקיות טרוי (20,205 טון מטרי). נכון ל-2017 סך הפקדונות הם בסביבות 147.3 מיליון אונקיות(4,570 טונות) בערך 368,000 מטילים סטנדרטים של 400 אונקיות טרוי (12.4 ק"ג). לפי מחיר הזהב באוגוסט 2017 מדובר בשווי של כ-186 מיליארד דולר, בהשוואה לתקופת מלחמת העולם השנייה, לפי אותו מחיר שווי של 649.6 מיליון אונקיות טרוי עומד על 593 מיליארד דולר.
המתקן מכיל בנוסף מטבעות זהב. בנוסף המתקן מכיל מספר פריטים של מטבעות "סקאג'וויה" ("Sacagawea dollar") עשויים 22 קרט (91.6% טהור) זהב שנטבעו למטרה לא ידועה. כמו כן המתקן הכיל את מטבע "הנשר הכפול משנת 1933" לאחר שהועבר מבניין יריד הסחר העולמי מספר 7 ביולי 2001 ועד למכירתו ביולי 2002 תמורת 7.59 מיליון דולר. במהלך 2004, הועברו 10 מטבעות נשר כפול, לכאורה גנובים, לשמירה בפורט נוקס.
לא לכל הזהב במתקן איכות זהה. המטילים שהותכו במטבעה הראשית הם מזהב כמעט טהור. לעומת זאת מטילים שנעשו ממטבעות שהופקדו, נשמרו באותה מידת טוהר של המטבעות.
אילו ניקח את כל הזהב במתקן ונביא אותו לדרגת טוהר מקסימלית, נוכל ליצור קובייה בעלת צלעות באורך 6 מטר ובנפח של 216 מטר מעוקב. לשם השוואה, אם ניקח את כל הזהב שנחצב אי פעם, נוכל תחת אותם תנאים ליצור קובייה בעלת צלעות באורך 19.6 מטר ובנפח של 7500 מטר מעוקב.
ארצות הברית מחזיקה יותר מטילי זהב מכל מדינה אחרת, בערך פי 2.37 יותר מהמדינה הבאה בתור, גרמניה.
השפעה תרבותית.
המתקן הפך לסמל לכספת בלתי ניתנת לפריצה, וכתוצאה מכך – למטפורה למקום שאינו ניתן לפריצה. אמירות כגון "נעול כמו בפורט נוקס" או "יותר בטוח מפורט נוקס" נפוצות.
מהירות המילוט
ועדת העבודה
פייר דה מאריבו
פייר קרלה דה שאמבלן דה מאריבו (בצרפתית: Pierre Carlet de Chamblain de Marivaux; 4 בפברואר 1688, פריז – 12 בפברואר 1763, פריז) היה מחזאי, סופר ופובליציסט צרפתי. כותב הקומדיות הצרפתי החשוב ביותר של המאה ה-18, מנציגי עידן האורות המוקדם.
ימי ילדותו ונעוריו.
פייר דה מאריבו נולד בפריז ב-4 בפברואר 1688 למשפחתו של ניקולא קרלה, משפטן ממוצא נורמנדי שמילא תפקידים מנהליים בצי הצרפתי, ושל מארי אן, לבית בולה, אחותו של האדריכל הפריזאי פייר בולה (1639–1716). בשל האחוזות שרכש בעיירה ריום שהייתה בירתו של חבל אוברן, ניקולא קרלה הוסיף מאוחר יותר את תוארי האצילות דה שאמבלן ודה מאריבו לשם משפחתו.
חלק מימי ילדותו בילה פייר דה מאריבו בפרובינציה, בעיר לימוז', ואחר כך בריום, שם אביו עבד במטבעה המקומית שכעבור זמן מה מונה למנהלה. פייר למד במכללה של המסדר הדתי "אורטואר" בריום, שם התוודע, בין השאר, לספרות הרומית. כמתבגר קורא את כתבי מיגל דה סרוואנטס, את יצירות מדלן דה סקודרי ואת אלה של לה קאלפרנד שהשפעתם ניכרת ברומנים הראשונים שלו. כמו כן הכיר את מחזותיהם של מולייר ושל ז'אן פרנסואה רנייאר. בגיל 22 התיישב מאריבו בפריז שם נרשם לפקולטה למשפטים.
שנות בגרותו.
ב- 1712 עזב מאריבו הצעיר את לימודי המשפטים על מנת להתמסר לפעילות ספרותית ועיתונאית. ב-1717 נישא ל קולומב בולון, בתו של עורך דין אמיד, וב-1719 נולדה לזוג בת בשם קולומב-פרוספר. באותה שנה נפטר אביו ומאריבו ניסה לרשת את משרתו כמנהל המטבעה בריום, אך מועמדותו נדחתה. היה עליו לוותר על שאיפות אלה ולהמשיך בעבודתו היצירתית בפריז. אולם נפלו עליו אסונות לא צפויים: ב- 1720, בעקבות מפולת השטרות של ג'ון לו שבהם השקיע הון רב מנדוניית אשתו, נותרו בני הזוג מאריבו ללא פת לחם. הוא חזר ללימודי המשפטים, קיבל תואר ראשון ב-1721, התקבל ללשכת עורכי הדין בפרלמנט של פריז, אבל בסופו של דבר לא עבד במקצוע זה. ב- 1723 מתה אשתו כתוצאה ממחלה.
מאריבו צפה בהתלהבות במופעי להקת הקומדיה האיטלקית ה"קומדי איטליין" - שחזרה לפריז מן הגלות הארוכה שנכפתה עליה על ידי לואי ה-14 ב- 1697, וכתב בעבורה מספר רב של מחזות, חלקם מושפעים על ידי מסורת הקומדיה דל ארטה.
הטרגדיה היחידה שכתב, "מותו של חניבעל" שהוצגה על במת הקומדי פרנסז לא זכתה להצלחה.
במקביל היה מאריבו פעיל בתחום העיתונות. ב- 1721 הקים את כתב העת "לה ספקטטר פראנסה" - "הצופה הצרפתי" (בהשראת כתב העת "ספקטייטור" האנגלי). מאריבו כתב וערך כתב עת זה לבדו: 25 גליונות עד 1734. החל ב- 1730 פקד מאריבו באופן קבוע את החוגים הספרותיים של פריז, ובמיוחד את אלה של מאדאם דה לאמבר, מאדאם דה טאנסן, מאדאם דו דפאנד ומאדאם ז'ופרן.
פעילותו הספרותית.
התקופה הראשונה.
המחזה הראשון שמאריבו כתב בחרוזים היה הקומדיה במערכה אחת "האב הזהיר וההוגן" (מרץ 1712}. אחריו באו הרומן "הענוג" בעל הצביון הפסיכולוגי,
"ההרפתקאות או התוצאות המפתיעות של האהדה" (1713–1714) והרומן "הכרכרה שנתקעה" (1714). באותה שנה פרסם את
הסיפור האלגורי "משחק הבילבוקה" הנחשב כדוגמה לאסתטיקה של הרוקוקו.
התקופה השנייה.
בהשראת ידידותו עם לה מוט ועם
פונטנל השתתף מאריבו בחידוש הפולמוס, ששארל פרו החל בו לפני כן, בין הסגנון המודרני לבין הסגנון ה"ישן" בספרות, כשהוא מתייצב לצד ידידיו,
חסידי הסגנון ה"חדש" נגד תכתיב החוקים הנוקשים של הספרות הקלאסית.
ברוח זו כתב את הפרודיות
"הומרוס בתחפושת או איליאדה בחרוזים בורלסקים" (1717) ואת "טלמכוס בתחפושת" (שנכתב ב-1714 אך פורסם ב-1736).
התקופה השלישית.