מלבד ארבע הכנסיות הללו החליטה הוועדה הפיליפינית הלאומית לתרבות ואמנות (NCCA) להכריז על 26 כנסיות נוספות מתקופת השלטון הספרדי כבעלות חשיבות, ולהכיר בצורך לשמר אותן ולהגן עליהן. הכנסיות הוכרזו כולן כאוצרות תרבות לאומיים. מעמד זה הוענק להן בגלל חשיבותן ההיסטורית ובגלל הייצוג הגאוגרפי של מגוון אזורים במדינה.
כנסיית אגוסטין הקדוש במנילה.
כנסיית ההתעברות הקדושה של אגוסטין הקדוש נבנתה ב-1571, והייתה לכנסייה הראשונה על האי לוזון. הכנסייה נבנתה זמן קצר לאחר שהספרדים כבשו את מנילה. המסדר האוגוסטיני קיבל חלקת אדמה במחוז אינטראמורוס, ובכך הוא היה לארגון הראשון שהפיץ את הנצרות בפיליפינים. המבנה הארעי מעץ דקל הוחלף ב-1587 על ידי כנסייה ומנזר מאבן, כאשר המנזר הופך לבסיסם הראשי של האוגוסטינים בפיליפינים וכתוצאה מכך זוכה לתרומות רבות. הכנסייה היא המבנה היחיד ששרד את שחרור מנילה ב-1945.
מבנה הכנסייה דומה לקופסה פשוטה. שני מגדלי הפעמונים הוספו לחזית הכנסייה ב-1854, אך המגדל הצפוני נסדק ב-1880 כתוצאה מרעידת אדמה והיה צורך להרוס אותו. פנים הכנסייה חשוב יותר לעומת הצד החיצוני שלה. ציורי הקיר מתוארכים למאה ה-19, אך לפי מחקר שנערך עליהם התברר כי ככל הנראה הם מכסים טמפרות. לאורך שני הצדדים של הספינה נמצאות מספר קפלות, והקירות המפרידים בין קפלה לקפלה משמשים גם כתומכות. התמיכות הדואות, הכיפה והמסדרון הקשתי נחשבים לייחודיים בפיליפינים. מתחם המנזר חובר לכנסייה באמצעות סדרה של קלויסטרים, ארקדות, חצרות וגנים, אך למעט בניין אחד כולם נחרבו ב-1945. לאורך השנים בוצעו בכנסייה מעט עבודות שיפוץ ושימור, ותחזוקת הכנסייה ממומנת גם על ידי המסדר האוגוסטיני.
כנסיית עליית גבירתנו לשמים.
כנסייה זו נבנתה ב-1765 על גבעה הנמצאת במישור שטוח בין הים ורכס ההרים המרכזי של לוזון, והייתה נקודת המוצא של תהליך ההמרה לנצרות של חלקי הארכיפלג הצפוניים. הכנסייה נבנתה ביחד עם המנזר על גבעה עם חומה חזקה, ובכך היא שונה מכנסיות אחרות בפיליפינים שנבנו בסגנון הספרדי במרכז כיכר עירונית. מאפיין ייחודי נוסף הוא בנייתו של המנזר במקביל לחזית הכנסייה ומגדל הפעמון הנמצא בנקודת האמצע של קיר הספינה. הסידור המיוחד הזה היה אילוץ של טופוגרפיית השטח.
חזית הכנסייה המונומנטלית נבנתה מאבן, והיא ממשכת את קו הגג הישר המכסה את הבניין. נטען כי הכנסייה נבנתה על אזור קשיח כהגנה מפני נזקי רעידות האדמה. על קירות הכנסייה אין קישוטים, אך בכניסות לכנסייה יש תחריטים עדינים ותומכות חזקות שעוצבו גם כן כאמצעי הגנה נגד רעידות אדמה. מוטיב הגמלון מופיע גם בבית הספר ובית הקברות הסמוכים לכנסייה.
רמת השימור של פנים הכנסייה היא טובה, אך כתוצאה מטעות שהתרחשה בשנות ה-60 הסטוקו הוסר מהקירות החיצוניים, והקירות החלו להתפורר באיטיות.
כנסיית תומאס הקדוש מווילנובה.
לאחר שהכנסייה והמנזר במיאג אאו נבנו ב-1731 המיסיון האוגוסטיני המקומי הפך לקהילה עצמאית. לאחר שהעיר נהרסה על ידי פיראטים מוסלמים ב-1741 ו-1754 היא נבנתה מחדש במקום יותר בטוח. בניית הכנסייה החדשה התרחשה בין 1787 ל-1797, והיא נבנתה בצורת מבצר. אולם, הכנסייה נפגעה ב-1898 במהלך המרד נגד הספרדים ובמלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו עבודות שיקום חלקיות בתוך הכנסייה על ידי הכומר המקומי, ולאחר שהכנסייה הוכרזה כציון דרך היסטורי-לאומי ב-1973 הן בוצעו על ידי המכון להיסטוריה לאומית. במסגרת העבודות תוקנו החזית החלקים החיצוניים של הכנסייה.
מגדלי הכנסייה (שגובהם לא זהה) שימשו למטרות תצפית על האזור המקיף אותה, וביחד עם המראה השטוח שלה הם חיזקו את דימויה כמבצר. חזית הכנסייה המפוארת מייצגת את הגרסה הפיליפינית לאלמנטים קישוטיים, כאשר דמותו של כריסטופורוס הקדוש המופיעה על גמלון בלבוש טבעי, נושאת את ישו התינוק על גבה, ונשענת על עץ קוקוס.
כנסיית אגוסטין הקדוש בפאואיי.
הקהילה בעיירה פאואיי הפכה לעצמאית ב-1686, ובניית הכנסייה הנוכחית החלה ב-1694 והסתיימה ב-1710. הכנסייה נפגע מרעידות אדמה שהתרחשו ב-1865 וב-1885, אך שוקמה מיד לאחר מכן. הצד החיצוני של הכנסייה ספג נזקים כתוצאה מגדילת עלים לא-מבוקרת על הקירות ועל מגדל הפעמון. הסטוקו המכסה את הקירות מתפורר וחושף חלקים מאבני הבנייה המקוריות. פנים הכנסייה שופץ באופן מלא.
בכנסייה יש 14 תומכות המסודרות לאורך וולוטה גדולה שעליה נמצאות תומכות קטנות יותר שמעליהן גימורים בצורת פירמידה. בנקודת האמצע של כל ספינה יש זוג תומכות המשמשות כמדרגות המובילות אל הגג. החלק התחתון של האפסיס ורוב הקירות נבנו מאבן אלמוגים והחלקים העליונים מלבנים. חזית הכנסייה נבנתה בצורה הפוכה. מגל הפעמון, שנבנה כחמישים שנים לאחר השלמת הכנסייה עצמה, ניצב במרחק קצר ממנה כהגנה מפני נזקי רעידות האדמה.
כנסיית אגוסטין הקדוש במנילה
כנסיית אגוסטין הקדוש (אנגלית: San Agustín Church) היא כנסייה רומית-קתולית המשתייכת למסדר האוגוסטיני, ונמצאת במחוז אינטראמורוס ההיסטורי של מנילה, בירת הפיליפינים. בניית הכנסייה הסתיימה ב-1607, והיא הכנסייה העתיקה ביותר בפיליפינים.
הכנסייה הוכרזה על ידי ממשלת הפיליפינים כציון דרך היסטורי-לאומי בשנת 1976. הכנסייה, ביחד עם שלוש כנסיות נוספות שנבנו בתקופת השלטון הקולוניאלי הספרדי, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1993, ונקראו בשם כנסיות הבארוק של הפיליפינים.
היסטוריה.
המבנה הנוכחי של הכנסייה הוא למעשה הכנסייה האוגוסטינית השלישית שהוקמה באתר. הכנסייה הראשונה הייתה מבנה הדת הראשון שנבנה על ידי הספרדים באי לוזון. בניית הכנסייה הסתיימה ב-1571, ונעשה שימוש בחזרן ודקל המנגרובה. הכנסייה נהרסה בדצמבר 1574 לאחר ניסיון פלישה כושל למנילה מצד כוחותיו של הפיראט לימאהונג. הכנסייה השנייה נבנתה מעץ, אך היא נהרסה לאחר שרפה שהתחוללה ב-1583 כתוצאה מנר שהוצב בתנוחה לא נכונה בזמן הלווייתו של המושל הכללי הספרדי גונזאלו רונחיליו דה פנייסולה.
האוגוסטינים החליטו לשקם את הכנסייה באמצעות אבן, ובנוסף לבנות בסמוך אליה מנזר. הבנייה החלה ב-1586, בניהולו של חואן מסיאס. המבנה נבנה באמצעות לבני חימר מסותתות שנחצבו במיאקואיאן, בינאגונאן וסן מטאו שבמחוז ריזאל. העבודה הייתה איטית במגלל מחסור בתקציב וחומרי בנייה, אך גם בגלל המחסור בבעלי מלאכה המתמחים באבן. המנזר היה פעיל החל מ-1604, וההכרזה על השלמת הכנסייה התבצעה ב-19 בינואר 1607, ונקרא בשם כנסיית פאולוס הקדוש ממנילה. מסיאס, שמת לפני תום הבנייה, הוכר על ידי האוגוסטינים באופן רשמי כאדריכל הכנסייה.
הכנסייה נבזזה על ידי הכוחות הבריטים שכבשו את מנילה ב-1762 כחלק ממלחמת שבע השנים. הכנסייה שרדה את רעידות האדמה שפקדו את מנילה ב-1645, 1754, 1852, 1863 ו-1880. הכנסייה עברה תהליך חידוש ב-1854, בפיקוחו של האדריכל לוסיאנו אוליבר. ב-18 באוגוסט 1898 הכנסייה שימשה את המושל הספרדי הכללי פרמין חאודנס להכנת כתב הכניעה של מנילה בפני ארצות הברית, לאחר התבוסה במלחמת ארצות הברית–ספרד.
בזמן הכיבוש היפני במלחמת העולם השנייה הכנסייה הפכה למחנה ריכוז עבור אסירים. בימים האחרונים של הקרב על מנילה החיילים היפניים החזיקו בכנסייה מאות תושבים ואנשי כמורה ממנילה; רבים מבני הערובה נהרגו במהלך הקרב שנמשך שלושה שבועות. הכנסייה עצמה שרדה את ההפצצות של הכוחות האמריקניים והפיליפיניים, מלבד הגג שנהרס, והייתה הכנסייה היחידה באינטראמורוס שלא נחרבה. המנזר הסמוך לכנסייה נחרב עד היסוד, והוא נבנה מחדש בשנות ה-70 כמוזיאון על ידי האדריכל אנחל נאקפיל.
תיאור.
אורך הכנסייה הוא 67.15 מטרים ורוחבה 24.93 מטרים. בזכות היסודות האליפטיים הכנסייה שרדה את רעידות האדמה הרבות שהרסו כנסיות אחרות במנילה. נטען כי עיצובה של הכנסייה מבוסס על עיצובן של כנסיות אוגוסטיניות במקסיקו, וכן שהכנסייה היא העתק כמעט מושלם של קתדרלת פואבלה. בחזית הכנסייה אין קישוטים רבים, ולעומת זאת יש בה מספר אלמנטים של הבארוק, שהבולטים שבהם הם התחריטים על הדלתות. חצר הכנסייה מקושטת במספר פסלי אריות, שהוענקו במתנה על ידי סינים שהמירו את דתם לנצרות קתולית.
פנים הכנסייה נבנה בצורה של צלב נוצרי. בכנסייה יש 14 קפלות צדדיות ותקרה שנבנתה ב-1875 בסגנון "אחיזת עיניים" (Trompe-l'œil) על ידי האמנים האיטלקים צ'זארה אלברוני וג'ובאני דיבלה. הכנסייה מכילה את קבריהם של הקונקיסטאדורים הספרדים מיגל לופס דה לגאספי, חואן דה סאלסדו ומרטין דה גויטי, בנוסף לקבריהם של כמה מהמושלים הכלליים המוקדמים, ארכיבישופים ואנשים חשובים אחרים. עצמותיהם נקברו בקמרון קהילתי הסמוך למזבח הראשי.
כנסיות הבארוק בפיליפינים
סטיגמה (פירושונים)
קתרינה
קתרינה הוא שם פרטי נשי, שמוצאו מן השם היווני Αικατερινη ("איקטרינה"), ונפוץ בארצות נוצריות.
קתרין
קייטי פרי
קת'רין אליזבת' הדסון (באנגלית: Katheryn Elizabeth Hudson; נולדה ב-25 באוקטובר 1984), הידועה בשם הבמה קייטי פרי (Katy Perry), היא זמרת, פזמונאית, אשת עסקים ושחקנית אמריקאית. פרי משמשת כשגרירת כבוד של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, ופועלת בשיתוף קרנות צדקה שונות.