משלבים- התוכנית הוותיקה ביותר בתחום זה אשר מאפשרת לצעירים עם מוגבלויות קוגניטיביות, פיזיות ונפשיות בגילאי 18–24, לעשות שירות לאומי במגוון תחומים ייחודיים הפתוחים בפניהם ונבחרים על ידם בהתאם ליכולתם ולשאיפתם האישית. התוכנית מהווה גשר לעולם העבודה והחברה ובסיס להמשך השכלה ורכישת מקצוע. התוכנית תורמת לשילובם בחברה בהפיכתם מנתרמים לתורמים.
נערות- תוכנית המיועדת לנערות מרקע של מצוקה וסיכון אשר קיבלו פטור בנסיבות אלו משירות צבאי. הנערות משתלבות במערך שירות לאומי מותאם, המספק ליווי ותמיכה רציפים במהלך השנה ועד שנתיים מסיום השירות, בהן הן משתלבות במעגל התעסוקה ויוצאות לחיים בוגרים.
אחווה- מכינות המיועדות לבנות הפריפריה החברתית והגאוגרפית, לקראת לימודים באוניברסיטה. בתוכנית זו המתנדבים משפרים את סיכויי הקבלה ללימודים אקדמיים באמצעות השלמת בגרויות לצד שנת שירות מעצימה בקהילה ופיתוח כישורי מנהיגות חברתית.
של"י- שירות לאומי ישראלי, המיועד לצעירים וצעירות בגילאי 18–24, יהודי ושאינם יהודים, חילוניים, מסורתיים ובנים דתיים אשר קיבלו פטור מצה"ל ומעוניינים להתנדב בשירות לאומי ולתרום לחברה במגוון תחומים מאתגרים. השירות מהווה בין היתר כרטיס כניסה שלהם לחברה הישראלית.
המגזר הערבי, בדואי ודרוזי- תוכנית המאפשרת לצעירים ממגזרים אלו להתנדב בקהילה בה הם חיים, תוך קבלת ליווי והכשרה מקצועיים. המתנדבים זוכים להכרה על היותם כח מוביל בקהילה ומייסדים את תשתית ההתנדבות בקרב הדור הצעיר במגזר.
קלאו פפואן
ג'וני מת'יס
ישכר בער לייפר מסאטמר
האיי גאון
אלזאר אביי דה פראן
אלזאר עמנואל ארנה אביי דה פראן (בצרפתית: Elzéar Emmanuel Arène Abeille de Perrin; 3 בינואר 1843 - 9 באוקטובר 1910) היה אנטומולוג וחוקר טבע צרפתי.
אביי נולד לפאול-אמנואל פראן (1797–1868) סוחר עשיר ממרסיי חובב גננות ובוטניקה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים בהצלחה בחר לעסוק בעריכת דין בעיר מולדתו. הופעותיו המוצלחות בבית המשפט ניבאו לו קרייה מצליחה אך הוא נמשך לידיעת הטבע ושאף לחקור את העולם. באותו הזמן אחיו הבוגר איבד את אשתו בטרם עת והמקרה ערער את נפשו. אביי החליט להקדיש את זמנו הפנוי לטיפול באחיו ובמשפחתו הגדולה ובשל כך לוותר על הקמת משפחה משל עצמו. בתקופה זו פסק מלעסוק בעריכת דין אך לא הצליח לזנוח את אהבתו למדע, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי ללימודי הטבע וב-1864 התקבל לאגודה הצרפתית לאנטומולוגיה והחל לפרסם מחקרים על מינים נדירים שאסף ביערות האלונים בסביבה. אחת הבעיות הנפוצות בזיהוי והגדרה היא היכולת להבדיל בין וואריאציות אקראיות בתוך אותו המין לבין שינויים המלמדים על שוני גנטי בין מינים שונים. אביי גילה כישרון בתחום זה והצליח לזהות מינים רבים שתוארו כמינים חדשים למדע אך למעשה היו שמות נרדפים למינים ידועים אחרים. במשך הזמן הצליח לאסוף אוסף חרקים מרשים למדי וחוקרים רבים נהגו לפקוד את האוסף או לבקש פרטים מסוימים מתוכו לצורך מחקר מדעי. ב-1869 עזר לחברו פֵּרוֹן(Peyron) בפרסום מונוגרפיה על מלכיתיים. ב-1870 יצא לחקור את המערות של הרי הפירנאים לאחר ששמע על גילויים של מינים חסרי עיניים במערות. במהלך מסע זה חקר יותר מ-200 מערות ותגליותיו עודדו חוקרים רבים אחרים לצאת ולחקור את מארג החיים בבית גידול ייחודי זה.
יצר ההרפתקנות שלו לחקר מקומות נידחים בשילוב סקרנותו לגבי האירועים שהתרחשו בתחילת הנצרות הובילו אותו ב-1874 לצאת למסע לכיוון ארץ ישראל. באותה שנה הגיעה ליפו והתארח אצל הקונסול הצרפתי של העיר ושם גם פגש את בתו של הקונסול שהקסימה אותו וגרמה לו לזנוח את החלטתו בעבר ולקחת אותה לאישה. לאחר שביקר במקומות הקדושים יצא למסע לאורך החוף עד לביירות, לטקיה ואיסכנדרון. במהלך מסע זה נאלץ לעבור בביצות החוף וחלה במלריה, למרות זאת הצליח לאסוף מספר עצום של חרקים ( יותר מ-40,000 ) ולהגיע מותש לביתו שבצרפת. לרוע המזל כמעט כל החרקים שאסף אבדו ובריאותו התערערה בשל כך. ב-1879 החליט לצאת למסע זה בשנית והפליג ליפו. הוא שלח את אשתו לביירות בדרך החוף הבטוחה יחסית ויצא צפונה לכיוון אגם הכנרת ומדבריות סוריה המשתרעים מאחורי הרי מול הלבנון. בניגוד לדרכים הראשיות לאורך החוף המסע לפנים הארץ היה מסוכן מאוד באותה תקופה מאחר שבדואים נוודים שלטו באזור ונהגו לשדוד ולהרוג זרים שנקלעו לדרכם. אביי עטה על עצמו ביגוד מקומי רכש סוס זקן ושכר צעיר ערבי שלמד בבית ספר צרפתי כדי שישמש לו כמתורגמן. במהלך המסע הציג את עצמו כרופא הודי שנקרא לעזרה וביקש מהבדואים שלא לעבור על מנהג הכנסת האורחים ולתת לו לעבור בבטחה. במשך ארבעת חודשי המסע חלה פעמים רבות ואף ביקש מהמתורגמן לנטוש אותו למוות לאחר שחשב כי כוחותיו אזלו. בסופו של דבר הצליח להגיע לביירות בכוחותיו האחרונים ובמצב גופני כל כך רעוע עד שאשתו לא הצליחה לזהותו. ולמרות זאת לימים יתבהר שמסעו הניב הישג אדיר של כ-600 מינים חדשים למדע.
לאחר המסע בריאותו לא חזרה אליו כפי שהייתה והוא החליט לעבור ליֵר עיר נופש קטנה בדרום צרפת בעלת מזג אוויר נוח. שם פגש את ז'.ב. ז'וֹבֵּר (J.-B. Jaubert) וביחד הקימו מוזיאון טבע בעיר. המוזיאון נהפך במהרה למרכז מחקרי שעסק לא רק בחרקים אלא גם בארכאולוגיה, ציפורים ונושאי ידיעת טבע אחרים. ב-1891 פרסם את עבודתו על המלכיתיים של אירופה והסביבה וב-1892 העניקה לו על כך, האגודה הצרפתית לאנטומולוגיה, את פרס דולפוס (Dollfus).
ב-1893 כאשר שמונת ילדיו התבגרו יצא למסע נוסף עם חברו א. שוֹבּוֹ (A. Chobaut) לאלג'יר ושנה אחר כך ביחד עם אשתו לתוניס, את המינים הרבים שאסף פיזר בין מומחים שונים באירופה. ב-1908 קיבל תואר של כבוד מהאגודה האנטומולוגית.
במשך חייו הגדיר יותר מ-1000 מינים חדשים למדע ולאחר פטירתו אוסף החרקים שלו שכלל חיפושיות, דבוראים, זבובאים וחגבאים עבר לרשות מוזיאון הטבע בפריז.
ג'אורג'ה אנסקו
טישה פניצ'יירו
מומינאבא והים
מומינאבא והים (בשוודית: Pappan och havet) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר הוא השמיני בסדרת המומינים ויצא לאור ב-1965 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". הספר לא תורגם לעברית.
תקציר העלילה.
מומינאבא, משועמם וחש צורך בהרפתקאה חדשה, ומחליט לצאת עם משפחתו למסע למגדלור מרוחק. כשמשפחת מומין מגיעה למגדלור הם מגלים כי זהו מקום שומם ומבודד, בו התושב היחיד הוא דייג שלא מעוניין בחברה. מומינטרול מפתח מערכת יחסים עם הגרוק.
מיקום הספר.
לפי מפה המופיעה בספר, המגדלור ממוקם כביכול בפינלנד כאשר ליד המגדלור מצוינות הקוארדינטות - . בפועל, קואורדינטות אלו הן של מקום בלב ים בארכיפלג פורבו שבמפרץ פינלנד הנמצא במרחק של 5.5 ק"מ מהאי קלובהארון (Klovharun), בו היה בית הנופש של ינסון.
עיבודים.
הספר זכה לשלושה עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים:
מהרי&quot;ץ
קרפתוס
Abeille de Perrin
אביחי בקר
אביחי בֶּקֶר (נולד ב-28 בפברואר 1951) הוא עיתונאי, פובליציסט ומדריך טיולים ישראלי.
ביוגרפיה.
בקר נולד בשנת 1951 בחדרה ובה גדל. הוא בוגר מחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בנעוריו היה אלוף הנוער בריצת 800 מטרים. בשנת 1969 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני, זאת בעקבות סיורי היכרות ואימונים משותפים עם לוחמי החטיבה שנערכו בתקופת לימודיו בפנימיה. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב בקר לחטיבה כמפקד מחלקה. כן לקח בקר חלק בפעילות מבצעית בלבנון. בהמשך שימש בקר כמפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק). ערב מלחמת יום הכיפורים היה בקר עם פלוגתו בפארק הירקון ככוח חלוץ להכנת העצרת לציון 25 שנים לחטיבת גולני. עם פרוץ הקרבות עלה עם פלוגתו לרמת הגולן והוביל אותה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה, וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית במהלך המלחמה. במהלך הקרבות נפצע בברכו ופונה לעורף. לאחר הפציעה עבר תהליך שיקום ארוך במיוחד.
בשנים 1985–2004 שימש בקר כתב בעיתונים "העיר", "חדשות", "מעריב" ו"הארץ". בשנת 1998 הוענק לבקר פרס פרלמן ליצירה עיתונאית בנושא צבא וביטחון. בשנת 2003 יצא לאור ספרו "אינדיאנים על גבעה 16 – פלוגה בקרב החרמון", המתאר את לחימתה של פלוגה ג' בגדוד 51 בקרב על החרמון. לבקר תואר ראשון בלימודי ביטחון והחוג להיסטוריה של עם ישראל בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב. כמו כן שימש כמורה להיסטוריה צבאית בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. מאז קיץ 2006 עוסק בקר בהדרכת סיורים ברחבי ברלין.
חסידות נדבורנה חדרה
עמק המומינים בנובמבר
עמק המומינים בנובמבר (בשוודית: Sent i november, מילולית: מאוחר בנובמבר) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ופורסם לראשונה בשנת 1970 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר התשיעי והאחרון בסדרת ספרי המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
זהו הספר היחיד בסדרת הספרים אשר איננו מתמקד כלל במשפחת מומין. במקום זאת, עלילת הספר מתמקדת בקבוצת דמויות משנה, אשר מחכות שמשפחת המומינים תחזור לביתם, והעלילה מתמקדת באינטראקציות השונות בין הדמויות.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת לקראת סוף הסתיו. מר המיולין, סנופקין וגברת פיליונק ושני חברים נוספים של משפחת מומין הולכים לבית המומינים לבקר את משפחת מומין. אף על פי כן הם מגלים כי המומינים נעלמו מבלי להשאיר עקבות (הסיפור מתרחש מבחינה כרונולוגית באותה העת בה מתרחשת עלילת הספר "מומינאבא והים"). הם מחליטים לחכות למשפחת המומינים בביתם.