בניגוד למראה הרגוע והלא-רשמי שלו (מכנסיים מתרחבים, ללא נעליים), ג'קסון הוא פרפקציוניסט בסגנון הבימוי שלו. הוא דורש לצלם כל סצנה מספר רב של פעמים (כולל "עוד פעם, בשביל המזל"), דוחף את אנשי האפקטים לקצה גבול היכולת על מנת לקבל עבודה שתשתלב היטב בסרט, ומתעקש על דיוק במיניאטורות ודגמים, אף אם הם מופיעים בשולי הסצנה ולא יגיעו לסרט עצמו. על אף נטייה זו, ג'קסון ידוע בכך שהוא מצלם בתקציב נמוך יותר מאשר במאים מקבילים.
ולד הטומאה
בדיני טומאה וטהרה, ולד הטומאה הוא דבר שנטמא מכח אב הטומאה.
מקורות בתורה.
המקור התורני למושג ראשון לטומאה מופיע בספר במדבר; . הטמא פירושו אדם בדרגה של אב הטומאה וכל אשר יגע בו היינו חפץ שמוכשר לקבל טומאה.
בתלמוד ירושלמי נחלקו בכך רבי יוחנן ובר קפרא, לפי רבי יוחנן ולד הטומאה הוא טומאה מהתורה, ולפי בר קפרא הוא מדברי חכמים. המפרשים מסבירים כי המחלוקת היא אודות שני לטומאה, כלומר - האם וולד הטומאה יכול לטמא אובייקט אחר בטומאה מהתורה. לפי בר קפרא מהפסוק "וכל אשר יגע בו הטמא יטמא" משמע שרק אב הטומאה יכול לטמא ראשון לטומאה, אבל אין מקור לכך שהראשון לטומאה הופך את הנוגע בו לשני לטומאה, ואילו לפי רבי יוחנן מכיוון שכתוב "והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל", שמכך משמע "כל טמא" - גם ראשון לטומאה, יש להוכיח ששני לטומאה גם הוא מהתורה.
חמישי לטומאה.
במסכת פסחים (דף י"ח) מובא שייתכן שיהיה חמישי לטומאה לפי שיטת רבי עקיבא, אולם הרמב"ם (בהלכות שאר אבות הטומאות יא, ד) פוסק נחרצות: "הרביעי פסול ואינו מטמא ואין רביעי עושה חמישי לעולם".
שבת בראשית
שבת כלה
שבת כלה היא השבת שלפני החתונה, שבה נהוג שחברותיה של הכלה חוגגות איתה לקראת נישואיה הקרובים.
מצווה לאכול קינוחים בשבת כלה.
רקע.
בקרב האשכנזים, השבת שלפני החתונה היא שבת חתן, שבה החתן עולה לתורה למפטיר ולהפטרה, ולאחר מכן נערך בבית הכנסת קידוש לכבוד החתן. מאחר שהכלה אינה משתתפת באירוע זה, בשל המנהג בציבור הדתי והחרדי, שהחתן והכלה אינם נפגשים תקופה מסוימת לפני החתונה. אך לעומת זאת, משפחתה של הכלה משתתפת בדרך כלל בשבת החתן, ונוצר מצב שהכלה נותרת לבדה, בשבת חתן.
על מנת לפתור את בעיית בדידותה של הכלה, נהגו שהכלה נותרת בביתה עם חברותיה המשמחות אותה. מנהג זה הוא מנהג מחודש מעשרות השנים האחרונות. בשנים האחרונות, ישנן משפחות בהן לא כל משפחת הכלה משתתפת בשבת החתן. אף שבכך כבר אין סיבה לקיום מנהג זה, אך למעשה מנהג זה ממשיך להתקיים.
בקרב הספרדים שבת חתן היא לאחר החתונה, ולא קיימת אצלם הבעיה של בדידות הכלה בשבת קודם הנישואין, אך גם אצלם נהוגה שבת כלה בשבת שלפני החתונה.
לעיתים מאופיינת שבת כלה בחלק מסממני מסיבת רווקות שמשמעם מסיבת התפרקות קודם לחיי הנישואין, דבר שגורר ביקורת מצד גורמים שונים.
שבת שירה
ביהדות, שַׁבַּת שִׁירָה הוא כינוי לשבת שפרשת השבוע שלה היא פרשת בשלח, שבה מופיעה שירת הים ששרו בני ישראל על נס קריעת ים סוף. בהפטרת הפרשה קוראים את שירת דבורה.
בפרשה זו מוזכר גם כן סיפור המן שירד לבני ישראל במדבר, וכזכר לכך ישנם מנהגים מיוחדים בחלק מן הקהילות. על פי הסבב השנתי של פרשיות השבוע, שבת שירה חלה תמיד בשבת הסמוכה לט"ו בשבט.
קריאת השירה.
בחלק מן הקהילות נהוג לקרוא את שירת הים שבקריאת התורה בציבור במנגינה מיוחדת. ישנם שנהגו גם לקרא את שירת הים שנאמרת בפסוקי דזמרא באותה מנגינה. ברוב קהילות האשכנזים, נוהגים לעמוד בשעת קריאה זו.
בקהילות גאורגיה נוהגים שבפסוקי דזמרה מוסיפים את הקטע "ותיקח מרים הנביאה.." (מנהג שנשמר גם בקרב מתפללי הנוסח השאמי ביהדות תימן - אמנם מתפללי הנוסח הבלדי מוסיפים את הקטע בכל השנה, אך מתפללי הנוסח השאמי מוסיפים אותו רק בימים בהם קוראים בתורה את שירת הים), וקוראים את "שירת הים" בניגון ייחודי כשכל ציבור המתפללים עומד.
מנהגים שונים.
מנהגים שונים הונהגו לשבת זו. בין היתר ניתן למצוא את המנהג של אמירת הפיוט "יום ליבשה" בברכת גאל ישראל, אכילת חיטים והוצאת אוכל לציפורים.
המהר"ל מפראג קבע מנהג לאסוף בשבת שירה את הילדים לחצר בית הכנסת אלטנוישול שם למדו את סיפור קריעת ים סוף, כיצד הצטרפו הציפורים לזמרת בני ישראל. לאחר מכן קטפו הילדים פירות מהאילנות שבים והאכילו את הציפורים, על פי הסיפור במדרש לפיו כל פירות היבשה היו זמינים לבני ישראל בעת מעברם בים.
המנהג הידוע ביותר הוא להוציא את שאריות האוכל לציפורים. המנהג נתון במחלוקת בין פוסקי ההלכה. מחבר הספר "מגן אברהם" התנגד למנהג משום איסור האכלת בעלי חיים שאין מזונותיהם עליו. עם זאת רבים מהפוסקים החזיקו במנהג זה, וניתנו לכך כמה טעמים. בספר המטעמים (ורשא תר"ט) מובא טעם בשם רבי בונים מפשיסחה לפי מדרש המספר כי בשבת הראשונה לירידת המן אמר משה כי בשבת לא ירד מן, וביום שישי תרד כמות כפולה גם בשביל שבת. דתן ואבירם פיזרו מהמן של יום שישי בשבת כדי להפריך את דברי משה, אך ציפורים אכלו את המן שפוזר, וכך עם ישראל ראה את מימוש נבואת משה. בזכות זו שאכלו הציפורים את המן נותנים להם שכר ומאכילים אותם בחיטה בשבת זו בה קוראים בתורה גם על ירידת המן.
הרב מנחם מנדל כשר כותב שלא נמצא במקורות מדרש זה. טעם זה הובא בספרי החסידות משמם של רבי מנחם מנדל מרימנוב, החוזה מלובלין, ורבי מאיר מפרמישלאן .
כדי לצאת חובה לכל הדעות ישנם שנהגו לתת לילדים קטנים להוציא את האוכל לציפורים במקום המבוגרים.
בקהילות גאורגיה, נוהגים לאכול מאכל חיטה מיוחד שנקרא "קורקוטי", וזאת מפני "פרשת המן" המוזכרת בפרשה זו.
מנהגים הקשורים לט"ו בשבט.
בחסידויות רבות נערך בשבת זו טיש מיוחד ("פירות טיש"), ובו מחולקים פירות ארץ ישראל, בשל סמיכות שבת שירה לט"ו בשבט.
התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית ביטל את קיומה של העבדות בכל המדינות וכיום אוסר על קיומה. הוא אושר בסנאט ב-8 באפריל 1864 ובבית הנבחרים ב-31 בינואר 1865. לנשיא אברהם לינקולן היה חלק מכריע בהעברתו.
תוכן התיקון.
מקור.
Section 1"Neither slavery nor involuntary servitude, except as a punishment for crime whereof the party shall have been duly convicted, shall exist within the United States, or any place subject to their jurisdiction."
Section 2Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation."
תרגום.
סעיף 1
לא תתקיים עבדות או העסקה בכפייה, למעט כענישה על פשע שאדם הורשע בו על פי דין, בתחומי ארצות הברית או בכל מקום הנתון לשיפוטה.
סעיף 2
בסמכותו של הקונגרס לאכוף סעיף זה בחקיקה מתאימה.
גורמים לביטול העבדות.
העבדות בארצות הברית הייתה חלק מההיסטוריה של מדינות הדרום החל מהמאה ה-17. הרצון לבטל את העבדות התעורר במדינות הצפון שלא נזקקו לעבדים והדגישו את ההיבט המוסרי השלילי בקיום העבדות. ההתנגדות המוסרית לעבדות הייתה הגורם העיקרי להגעתו של אברהם לינקולן לפוליטיקה. היחסים בין הצפון לדרום הידרדרו בהדרגה בגלל חילוקי דעות ואינטרסים, עד שפרצה מלחמת האזרחים האמריקנית מיד לאחר בחירתו של לינקולן לנשיאות ב-1861. מדינות הדרום הודיעו על פרישתן ולינקולן יזם את המלחמה כדי להחזירן לאיחוד.
במהלך מלחמת האזרחים הנהיג לינקולן את האיחוד. המלחמה הייתה קשה וארוכה והיה צורך במטרה נעלה יותר משמירה על האיחוד, כדי להעלות את המורל של הלוחמים. לכן לינקולן הוסיף את שחרור העבדים למטרות המלחמה.
ב-1863 הוא פרסם הצהרה על שחרור העבדים, אבל הייתה לה רק משמעות סמלית ולא מעשית, שכן היא חלה רק על מדינות הדרום שלא ראו עצמן חלק מהאיחוד ולכן לא הקשיבו ללינקולן. לאחר ההצהרה היה צורך בתיקון חוקת ארצות הברית בנושא, שכן ההצהרה לא הייתה תקפה מבחינה חוקית. לכן לינקולן יזם את התיקון ה-13 לחוקה, שקבע את ביטול העבדות בארצות הברית.
מהלך העברת התיקון בבית הנבחרים.
בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית באפריל 1864 לקביעת המועמד לנשיאות, הציע לינקולן שמצע המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות יאמץ את התיקון ה-13 לחוקה על מנת להבטיח את שחרור השחורים מעבדות. ההצעה הפתיעה רבים מחברי המפלגה הרפובליקנית, שמיהרו להתנער מהתחייבות לשינוי גדול שכזה במיוחד לקראת הבחירות הקרבות.
לינקולן, כראש המפלגה והמועמד לנשיאות לקדנציה השנייה, התעקש ושכנע את חברי המפלגה בחשיבות של אותה הצעה דווקא בזמן הזה, תוך כדי המלחמה, כי למדינות הדרום שפרשו לא הייתה נציגות בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית ולכן לא הייתה להן השפעה על ההצבעה. לבסוף, התיקון אכן הוצע בסנאט של ארצות הברית והתקבל, אבל לא אושר בהצבעה בבית הנבחרים שדרשה רוב מיוחס של שלושה רבעים. זאת משום שחברי שתי המפלגות (הרפובליקנית והדמוקרטית) חששו מהשינוי הצפוי עקב שחרור העבדים, שכן אם מעניקים להם שוויון זכויות יש להעניק להם גם זכות הצבעה, כמו לשאר האזרחים.