ב-24 במאי 1866, יום הולדתה ה-47, העניקה המלכה ויקטוריה לבנה אלפרד את התואר "דוכס אדינבורו, רוזן אלסטר וקנט", עם הקצבה שנתית של 15,000 ליש"ט. ביוני של אותה השנה תפס אלפרד את מקומו בבית הלורדים. בשנת 1867 יצא הדוכס למסע מסביב לעולם, והיה לנסיך הבריטי הראשון שביקר באוסטרליה.
ניסיון התנקשות.
ב-12 במרץ 1868, במהלך מסיבה בסידני, נורה הנסיך אלפרד בגבו על ידי מתנקש במה שנחשב לניסיון הרצח הפוליטי הראשון באוסטרליה. הנסיך נפגע קרוב לעמוד השדרה אולם הצליח להתאושש מפציעתו כעבור מספר שבועות ושב לבריטניה ביוני. בשנת 1869 יצא הנסיך למסע נוסף במסגרתו היה לנסיך הבריטי הראשון שביקר בניו זילנד, הודו, ציילון והונג קונג.
נישואים וילדים.
ב-23 בינואר 1874, בארמון החורף שבסנקט פטרבורג, נישא אלפרד למריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ילדתם השלישית ובתם השנייה של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ורעייתו מריה, נסיכת הסן. הנישואים של בני הזוג לא היו מאושרים, ומריה נחשבה למתנשאת בעיני החברה הלונדונית. יותר מכך, דרישתו של הצאר אלכסנדר השני כי יתייחסו לבתו בתואר "הוד מעלתך הקיסרית" (בניגוד לתואר "הוד מעלתך המלכותית", שהיה נהוג לדוכסית בבריטניה), וכי מעמדה יהיה גבוה משל נסיכת ויילס, הנסיכה אלכסנדרה, הכעיסה ביותר את המלכה ויקטוריה.
למריה ואלפרד נולדו שישה ילדים, מתוכם בן אחד מת בלידתו. חמשת הילדים הנותרים היו:
המשפחה חילקה את זמנה בין אחוזתם בקנט, ביתם שבלונדון (בית קלרנס) והאחוזה המשפחתית בקובורג, גרמניה. בנוסף, המשפחה התגוררה מספר שנים בארמון סנט אנטון שבמלטה, שם שירת אלפרד, שקודם לדרגת אדמירל, כמפקד הצי הים-תיכוני.
דוכס סקסה-קובורג-גותה.
ב-22 באוגוסט 1893 נפטר ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה, דודו של אלפרד. הדוכס ארנסט, שהיה אחיו הגדול של הנסיך אלברט, מת ללא יורשים, ומכיוון שאדוארד, נסיך ויילס ויתר על זכותו לדוכסות, הפך אלפרד לדוכס סקסה-קובורג-גותה החדש והמשפחה עברה באופן קבוע להתגורר בקובורג. הוא ויתר על הקצבה השנתית שלו, שניתנה לו כבן משפחת המלוכה הבריטית, ועל מקומו בבית הלורדים ובמועצת המלך, אולם הוא המשיך לקבל קצבה של 10,000 ליש"ט בשנה על מנת להמשיך להחזיק בבית קלארנס שבלונדון.
בינואר 1899, במהלך חגיגות יובל הכסף לנישואיהם של מריה ואלפרד, ירה בעצמו בנם היחיד, אלפרד, לאחר שהיה מעורב בסקנדל עם מאהבתו. הוא שרד את הפציעה הראשונית והוריו המבויישים שלחו אותו למראנו כדי להחלים, שם נפטר מפצעיו שבועיים לאחר מכן. הדוכס אלפרד נפטר שנה לאחר מכן, ב-30 ביולי 1900, מסרטן הגרון. תואר הדוכסות עבר לאחיינו, צ'ארלס אדוארד.
מורשת.
אדינבורו על שבעת הימים, היישוב העיקרי באי טריסטן דה קונה שבדרום האוקיינוס האטלנטי, נקרא על שם הנסיך אלפרד לכבוד ביקורו באי בשנת 1867. וכן העיירה פורט אלפרד , שבדרום אפריקה.
אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה
ורבה
קרב האוויר של 8 ביולי 1969
מדליית ווטרלו
מדליית ווטרלו (באנגלית: Waterloo Medal) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא אשר נלחמו במהלך שלוש המערכות של 'מלחמת מאה הימים'; קרב ליני, קרב קאטר ברה וקרב ווטרלו. זוהי המדליה הראשונה אשר הוענקה על ידי הממשל הבריטי לכל החיילים אשר השתתפו במערכה ולא רק לקצינים הגבוהים (כמו מדליית הזהב הצבאית). בנוסף, המדליה היא הראשונה אשר שם המקבל נכתב על הדופן שלה באופן רשמי.
תיאור.
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 37 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקידמי של המדליה מתוארת דמותו של העוצר ג'ורג' הרביעי, כאשר מקיפה אותו האימרה; 'ג'ורג' נסיך עוצר' (GEORGE P. REGENT). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותו של 'הניצחון' המכונפת כאשר היא ישובה. מעל הדמות נכתב 'וולינגטון' (WELLINGTON) על שם ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המפקד העליון של כוחות הברית כנגד נפולאון ומתחת לדמות נכתב 'ווטרלו' (WATERLOO) והתאריך '15 ביוני 1815' (JUNE 15 1815) לציון השם ותאריך הקרב של קרב ווטרלו אשר היה הקרב הסופי במערכה כנגד נפולאון.
סרט העיטור, בדומה לסרט העיטור של המדליות הנוספות בתקופה כמו מדליית השירות הצבאי הכללי ומדליית הזהב הצבאית, הורכב מסרט אדום בעל שני פסים כחולים בקצוות. צורה זאת הונהגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור שהורכבה מפס צבעוני).
איסמעיל קאדארה
ריצוף המישור
פרס עוז ציון
מנחם שמידט
גוסטב יאנוך
גוסטב יאנוך, (בגרמנית: Gustav Janouch; 1 במרץ 1903 - 7 במרץ 1968) היה מלחין וסופר יליד סלובניה. זכה להכרה כמלחין מוזיקה פופולרית וככותב ספרים בנושאי מוזיקה וביוגרפיות על מוזיקאים. את עיקר פרסומו קנה בשל הזכרונות שכתב בעקבות פגישותיו ושיחותיו עם פרנץ קפקא שנערכו בפראג החל משנת 1920 עד 1924. זכרונות אלו נערכו ויצאו לראשונה לאור בשנת 1951 כספר בשם "שיחות עם קפקא". הספר תורגם לשפות רבות ונחשב לאחד מהמסמכים החשובים בספרות המחקרית על קפקא וככזה המטיל אור חדש על אישיותו ואורח מחשבתו.
חייו ופועלו.
יאנוך נולד בעיר מארבורג (היום מריבור). בשנת 1908, עברה משפחתו להתגורר בפראג, שם חי ועבד עד יום מותו. הוא למד בפראג, באלבוגן (היום לוקט) ובווינה. החל משנת 1920, עת היה בן 17, החל להיפגש עם קפקא, לאחר שאביו שעבד עמו במחלקה המשפטית של המוסד לביטוח עובדים מפני תאונות עבודה בפראג, הציג בפניו שירים שכתב בסתר. במהלך שנות הכרותם, ניצל קפקא את קשריו עם אנשי הרוח של פראג ופתח בפני יאנוך דלתות להוצאות ספרים ולעיתונים שאפשרו לו לפרסם דברים שכתב. ב-1926, פנה יוזף פלוריאן, בעל הוצאת הספרים דוברה דילו, ליאנוך וביקש ממנו לערוך את זכרונותיו שכתב על קפקא. יאנוך מסר לידיו את כתב היד הצ'כי והגרמני שערך, אך רשימות אלה נגנזו לפי עדותו של יאנוך, בשל התרחקותו מיוזף פלוריאן.
מאז חלה הידרדרות נוספת במצבו הנפשי והפיזי של גוסטב יאנוך, שהחלה עם מותם של קפקא ואביו שנתיים קודם, כפי שתיאר זאת בכתב בשנת 1947: . בתום מלחמת העולם השנייה, הואשם יאנוך שהיה חבר בתנועת ההתנגדות, במעשי שחיתות על ידי פקידים של המשטר הישן, ונכלא במשך 13 חודשים בבית הסוהר פאנקראנץ. תקופה זו הוא תיאר כאימת מוות, רדיפות, רעב בהמי, זוהמה וקור. לאחר שחרורו נוכח זיכויו המוחלט מההאשמות נגדו, הוא חיפש את רשימותיו שהיו מפוזרות בביתו ואצל ידידים. לבסוף הוא מצא עותקים מהנוסח הצ'כי והגרמני של כתב היד, אותו מסר בזמנו לפלוריאן והחל לנפות חלק מהרשימות ולערכן מחדש. מתוך הזכרונות שכתב, עולה בנוסף לתמונת הדיוקן של קפקא, מידע על יאנוך, על אישיותו ועל התקופה בה חי.
ביקורת על יאנוך.
יאנוך זכה לביקורות דואליות, אוהדות מחד ונוקבות מאידך, בעקבות פרסום הספר שיחות עם קפקא. אחד מהמאמרים החריפים שנכתבו על יאנוך, הוא פרי עטה של העיתונאית Alena Wagnerová, הכותבת באופן קבוע על נושאים הקשורים בקפקא. במאמר הנושא את הכותרת "כשיאנוך פגש אותי" ("Als Janouch mir entgegenkam"), היא טוענת שהספר "שיחות עם קפקא" משקף באופן מושלם מערכת יחסים הנובעת מפער גילאים בין סטודנט שאפתן, בלתי יציב ואינטליגנט אשר לו שאיפות ספרותיות, לבין קפקא המבוגר. ספר זה, עונה לדעתה על הצורך המיתולוגי להתייחס לקפקא כאל מורה דרך בחיפוש אחר האמת. היא אף הוסיפה כי כל חייו של יאנוך נבעו מתוך צרכים פתולוגיים להכרה. "הוא החל עם שאיפות גדולות, אך נכשל בכל, אפילו כסופר". בסיום דבריה, טענה כי יאנוך היה יכול להיות אחד מהגיבורים הספרותיים של קפקא.
Daily Mail
תפילה זכה
תפילה זכה היא תפילה שנהוג לאומרה ברבות מקהילות אשכנז בפתיחת תפילות יום הכיפורים, קודם תפילת כל נדרי.
מחבר התפילה.
התפילה חוברה על ידי הרב אברהם דנציג והובאה בספרו חיי אדם (כלל קמ"ד, סימן כ'), במהדורה השנייה שנדפסה בשנת תקע"ט (1819). וכך כתב: "אחר זה (=סעודה מפסקת) ילך לבית הכנסת באימה ורעדה… וכבר נדפס בחמדת הימים התפילה שסידר, ואמנם לא כל אדם מבין הדברים רק למי שבא בסוד ה' ומי שאינו יודע הוא להם כספר החתום, ולכן העתקתי מספרים קדמונים תפילה בלשון קל, כי בלאו הכי לדעת הרבה פוסקים מצות וידוי הוא סמוך ללילה דווקא, וראוי לכל אדם לאומרה... ואשרי מי שיאמר אותה גם בשחרית". התפילה התפשטה בקרב יהודי אשכנז, הודפסה בקונטרסים נפרדים ובהמשך הוכנסה לתוך המחזורים.
בעקבות פנייה של הרב בן ציון שטרנפלד אל הרב ישראל מאיר הכהן, פעל האחרון להקדים את החלקים העוסקים ב"בין אדם לחברו" בתפילה זכה, לתחילת התפילה, בשל חשיבות עניינים אלו והאפשרות שאנשים לא יאמרו את התפילה כולה והמודעות לחשיבות המצוות שבין אדם לחברו תיפגע.
תוכן התפילה.
התפילה מנוסחת כפנייה אישית של המתפלל לבוראו וכל אחד אומר אותה בשקט בינו לבין בעצמו. נוסח התפילה כולל וידוי וחרטה על חטאי השנה שחלפה ובקשה לקבלת יסורי התענית והרהורי תשובה. באחת הפסקאות מופיע נוסח הבעת מחילה מצד המתפלל לכל מי שפגע בו במשך השנה. היו שכתבו שאם הזמן קצר כדאי לומר לפחות את הפסקה הזאת.
אליהו כי טוב בספר התודעה כותב על התפילה:
תפילות יום הכיפורים
משמר היום
מרטין שורט
מרטין הייטר שורט (באנגלית: Martin Hayter Short; נולד ב-26 במרץ 1950), הוא שחקן, קומיקאי, סופר, זמר ומפיק קנדי-אמריקאי. הוא מפורסם בגין תפקידיו הקומיים, בעיקר במסגרת תוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב" ובסרטי הקולנוע "שלושה אמיגוס", "יום במלכודת", "אבי הכלה" ו"הפלישה ממאדים".
הפועל עירוני קריית שמונה
אנתוני בורדיין