דרך מרתה, מגייסת מרי לעזרתה את אחיה הקטן של מרתה, דיקון, הידוע בכישרונו ובקשריו המיוחדים עם בעלי חיים וצמחים. דיקון עוזר למרי להחזיר את הגן לקדמותו, מספק למרי, באמצעות כסף שהיא מביאה לו, כלי גינון וזרעי פרחים, ועוזר לה להחזיר לחיים את הוורדים.
כאשר דודה של מרי בא לביקור באחוזה ופוגש את מרי לראשונה, מבקשת מרי ממנו חלקת אדמה בשביל עצמה, ומר קרייבן מסכים ואומר לה שהיא יכולה לקבל כל חלקת אדמה שהיא רוצה באחוזה (בלי לדעת, שלמעשה הוא מעניק לה את הגן הנעלם).
לאחר ביקור דודה, שומעת מרי במשך מספר לילות קולות בכי. למרות הכחשת המשרתים את קיומו של הבכי, מחליטה מרי לחקור את פשר העניין. כאשר היא מתחילה לחקור את בית האחוזה בעצמה היא מגלה את חדר בנו של מר קרייבן, בן דודה קולין.
קולין מתגלה כילד חולני מאז הולדתו, מפונק ומריר, כמו שמרי הייתה בתחילת הספר (אופי שהשתנה בהדרגה אצל מרי במקביל לשיקום הגן). אביו של קולין מתעלם ממנו, משום שהוא מזכיר לו את אשתו המנוחה והאהובה, ומפקיר אותו לטיפולה של הגברת מדלוק, שרואה בו נטל, ולטיפולו של רופא זקן, שמתייחס אליו כאל נכה וכולא אותו בחדרו ובמיטתו, ללא הצדקה רפואית של ממש, אלא רק מתוך בורות ושיקולים אחרים.
קולין ומרי מבינים שהמשרתים, בראשות גברת מדלוק, לא אפשרו להם לדעת זה על קיומו של זה, בגלל החשש שקולין הרגיש יחלה וילקה באחד מהתקפי הרעידות וההיסטריה שלו, אם תופרע מנוחתו.
מרי וקולין, ששניהם היו עד עכשיו בודדים מאוד, קושרים עד מהרה קשרי חיבה ורעות, וקולין מכריח את המשרתים להרשות למרי לבקר אותו לעיתים קרובות. במהלך הביקורים מספרת מרי לקולין על הגן הנעלם.
עם בוא האביב, עונת הפריחה בגן הנעלם, מתחילה מרי לבלות יותר ויותר זמן בגן ובעבודה עליו. קולין מתרעם על כך שחברתו היחידה מבלה יותר זמן בגן ועם דיקון מאשר איתו, ובאחד מביקוריה הוא נתקף רעד, אחרי שמרי מסרבת להיענות לבקשותיו.
מרי, בניגוד למשרתים, מסרבת להיכנע להתקף ההיסטריה ועומדת על שלה, וכאשר קולין נרגע, הוא מבקש ממנה לקחת אותו לבקר בגן. מרי, שזה מכבר תכננה עם דיקון להביא את קולין לגן, מסכימה בשמחה, מתוך תקווה שהגן ישפר את מצבו של קולין.
דיקון מגיע לבקר את קולין, ומביא איתו כמה חיות בר שאימץ, ושלושת הילדים מתכננים בקפידה את הוצאתו של קולין מהבית אל הגן בלי שגברת מדלוק והמשרתים יגלו את הדבר. הילדים מצליחים לשכנע את רופאו של קולין, ולאחר מכן את מדלוק, שאם מרי ודיקון ייקחו את קולין לטיול בכיסא גלגלים בגן, מצבו ישתפר.
כאשר השלושה יוצאים אל גני האחוזה, פוקד קולין על הגננים והמשרתים לא להפריע להם ולהימנע מלעקוב אחריהם בזמן שהם מטיילים, וכך מצליחים השלושה להתחמק לתוך הגן הנעלם בלי שאיש יפריע להם או יגלה אותם.
לגן יש השפעה חיובית מאוד על קולין, שנהנה ממנו מאוד, והשלושה מבקרים בגן בכל פעם שמזג האוויר מאפשר זאת. במקביל לתחייתו ופריחתו של הגן, פורחת חברותם של השלושה, ומצב בריאותו של קולין משתפר.
המבוגר הראשון שמגלה את סוד הילדים הוא הגנן הזקן בן מוטמטר, שהיה חביב על אמו של קולין, וביקר בסודיות את הגן בכל השנים האלה, פעם או פעמיים בשנה, לאחר שטיפס על חומותיו. כאשר הוא מבקר בגן בפעם הראשונה מאז בואה של מרי אל האחוזה, הוא מוצא את השלושה ומתרגז. אבל עד מהרה, כשהוא נוכח בשיפור שחל במצבו של קולין ובמצב הגן, הוא נרגע, ומסכים לא לגלות לאף אחד אחר את סודם של הילדים.
קולין נחוש בדעתו לשפר את מצבו, כך שבפעם הבאה שאביו יחזור ממסעותיו, הוא יראה את קולין הולך ורץ כמו ילד נורמלי. קולין מצליח לעמוד וגם ללכת, אולם רק בן, דיקון ומרי יודעים על כך.
הסיפור מסתיים עם חזרתו של מר קרייבן לאחוזה. הוא מגיע בזמן ששלושת הילדים נמצאים בחוץ ומשחקים. מר קרייבן מוצא את עצמו נמשך אל הגן הנעלם, ובהגיעו לשם הוא נדהם לראות את בנו, אותו חשב לגוסס, רץ במהלך משחק, ואף מנצח את מרי בתחרות ריצה.
הילדים לוקחים את אביו של קולין לתוך הגן, מראים לו את כל מה שעשו שם, ומספרים לו על כל מה שקרה. כאשר מר קרייבן והילדים חוזרים לאחוזה, גברת מדלוק ושאר המשרתים לא מאמינים למראה עיניהם, קולין בריא והולך, ואביו מחזיק בידו, מאושר.
ברנדנבורג
ברנדנבורג (בגרמנית: Brandenburg, ) היא אחת מ-16 המדינות הפדרליות המהוות את גרמניה. שטח המדינה הוא 29,654 קמ"ר, החמישית בגודלה בגרמניה. אוכלוסייתה מונה, נכון ל-2018, כ-2.51 מיליון תושבים (מקום 10 בגרמניה).
בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא פוטסדם, הנמצאת בפאתי ברלין. מדינת ברלין עצמה שוכנת כמובלעת בתוך ברנדנבורג. עריה של ברנדנבורג קטנות ואלמוניות יחסית. בהן קוטבוס, פרנקפורט על נהר האודר (השוכנת ליד הגבול עם פולין) וברנדנבורג על נהר האפל. חלק מהמקומות, בפרט בדרום-מזרח המדינה, הם מקומות של המיעוט הסורבי, עם סלבי שנטמע בחלקו בגרמניה ובחלקו בפולין, אך בעל שפה משלו, סורבית, הדומה במידה מסוימת לפולנית. לחלק מהמקומות שם סורבי לצד שמותיהם הגרמניים (לדוגמה, Chośebuz הוא שמה הסורבי של קוטבוס).
היסטוריה.
בעת העתיקה הייתה ברדנבורג באזור גרמאניה ההיסטורית. עד המאה ה-7 האזור כנראה יושב במידה חלקית על ידי עמים סלאביים אשר ברחו מההונים והאווארים. בתחילת המאה ה-10 מרבית מאזור ברדנבורג נכבש על ידי השושלת האוטונית. שושלת זו החלה לנהוג באופן אימפריאלי עם התושבים המקומיים אשר התקוממו כנגד השלטון בסוף המאה. סכסוכים אלו נמשכו גם במאות שלאחר מכן. במהלך המאה ה-12 הוקמה העיר ברנדנבורג.
בשלהי ימי הביניים ובתחילת העת החדשה הייתה ברדנבורג אחת משבע הנסיכויות באימפריה הרומית הקדושה. יחד עם פרוסיה, הייתה ברדנבורג הבסיס העתידי לקיסרות הגרמנית. בשנים 1323–1415 היה האזור בשליטת בית ויטלסבאך כחלק מכתר בוהמיה. בשנת 1415 הפכה ברדנבורג לחלק מבית הוהנצולרן אשר הכיל את הבירה העתידית ברלין.
בשנת 1539 הפך האזור לפרוטסטנטי בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, וזרם דתי זה פרח במהלך המאה ה-16.
בשנת 1618 מרקיזות ברנדנבורג ודוכסות פרוסיה התאחדו ויצרו את ברנדנבורג-פרוסיה שנשלטה גם היא על ידי בית הוהנצולרן. בשנת 1701 הפכה ישות זו לממלכת פרוסיה. בממלכה זו ברדנבורג קוימה במסגרת פרובינציית ברנדנבורג. בשנת 1881 הופרדה ברלין מהמחוז. בשנת 1919 הפך גבולה המזרחי של המדינה לגבול הלאומי, כחלק מקו אודר-נייסה.
בשנים 1947–1989 ברדנבורג הייתה חלק מגרמניה המזרחית ולא התקיימה באופן רשמי, זאת מכוון שגרמניה המזרחית לא הייתה פדרציה. העיירות התעשייתיות הסובבות את ברלין היו חשובות לכלכלת המדינה. מדינת ברנדנבורג הנוכחית הוקמה מחדש ב-3 באוקטובר 1990 עם איחוד גרמניה. הפרלמנט המקומי התכנס שוב כשלושה שבועות לאחר מכן.
כמו בחלקים אחרים של מזרח גרמניה שלאחר האיחוד, העדר תשתית מודרנית וחשיפה למערכת הקפיטליסטית של המערב הביאו לאבטלה נרחבת וקשיים כלכליים. בשנים האחרונות, התשתית המקומית עברה תהליך מודרניזציה והאבטלה ירדה אט אט. בשנת 1995 הוצע לאחד מחדש את ברדנבורג עם ברלין, אך הרעיון נדחה במשאלי עם.
פוליטיקה.
במדינה ישנם 14 מחוזות וארבע ערי מחוז עצמאיות.
בפרלמנט ישנם כ-88 מושבים.
ראש ממשלת ברנדנבורג הוא דיטמר ווידקה (Dietmar Woidke), המשמש בתפקיד מאז 2013. הוא משתייך ל-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית.
ההמנון הלא רשמי של המדינה הוא Märkische Heide, märkischer Sand.
גאוגרפיה.
המדינה גובלת במקלנבורג-מערב פומרניה בצפון, פולין במזרח, סקסוניה בדרום, סקסוניה-אנהלט במערב, ובסקסוניה התחתונה בדרום מערב. הגבול המזרחי וזה המערבי תחומים במידה מסוימת על ידי הנהרות אודר ואלבה.
כלכלה.
התיירות מהווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים בברנדנבורג. המדינה מיושבת בדלילות ויש בה שטחי נוף נרחבים ורבים, שמורות טבע ופארקים לאומיים, כגון אזור שפרוולד (Spreewald) מדרום לברלין. לעיר הבירה פוטסדם מגיעים תיירים רבים כחלק מביקורם בברלין; בעיר ארמונות וגנים רבים מהמפוארים בגרמניה, בהם ארמון סנסוסי אשר נבחר לאתר מורשת עולמית.
בברנדנבורג, שוררת אבטלה של 10.6%, נכון ל-2013. למרות זאת, היא המדינה היחידה ממדינות מזרח גרמניה לשעבר, בה מספר התושבים עולה באיטיות; בשאר מדינות המזרח קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. כך למשל בעיר שוודט שעל נהר האודר (Schwedt an der Oder), אליה הועברו אלפי תושבים כדי לעבוד במפעלים הפטרוכימיים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי, ישנם אזורים שלמים המלאים בבניינים גבוהים נטושים לחלוטין.
דמוגרפיה.
כמעט 80% מהאוכלוסייה אינם דתיים.
חברת קש
חברת קש היא חברה הפועלת בחסותה של חברה אחרת במטרה להסתיר פעילויות מסוימות של החברה החוסה. חברת הקש פועלת ברבים בצורה רגילה לחלוטין, כאשר למעשה היא מבצעת פעילויות שאינן תואמות קו לקו עם מטרת החברה מבחינת הציבור.
את חברות הקש מייסדים לרוב ארגונים שונים המחפשים להסתיר דבר מה. בין ארגונים אלו נכללים סוכנויות ביון, תאגידים, ארגוני פשיעה וארגונים המצויים בחרם.
תחומי ההשפעה העיקריים.
חברות הקש מציגות את עצמן כחברות עצמאיות בעוד שלמעשה הן פועלות לסיוע חברת האם. פעילות זו יכולה להתקיים בפוליטיקה, במסחר, בדת ובתחומים דומים אחרים. בתחום היחסים הבינלאומיים, ממשלת בובות היא ממשלה הנראית לכאורה כממשלה רגילה, ובה ראש ממשלה ושרים, אך היא אינה השליטה האמיתית במדינה, אלא פועלת על פי הוראות של כובש זר או של מעצמה זרה, כך שגם היא לאמיתו של דבר סוג מסוים של חברת קש.