ככלל, עירוב חצרות נתקן לגבי שבת ולגבי יום הכיפורים. לגבי יום טוב נאמר בגמרא "אין עירוב והוצאה ליום טוב". נחלקו המפרשים בביאור משפט זה. המגיד משנה הסביר בדעת הרמב"ם שאין צורך בעירוב חצרות ביום טוב, וההוצאה מחצר לחצר מותרת גם ללא עירוב. לעומת זאת לדעת הרשב"א יש צורך בעירוב חצרות ליום טוב לשם הוצאת דברים שאין בהם צורך היום. השולחן ערוך פסק כדעת הרמב"ם שאין צורך בעירוב עבור יום טוב ואילו הרמ"א פסק כדעת הרשב"א. דעה שלישית היא דעת הריטב"א, לפיה אין היתר לטלטל ביום טוב דברים שאין בהם צורך היום ואפילו עשה עירוב חצרות אין הדבר מועיל. המשנה ברורה מביא בשם מהרש"ל שלא נהגו להניח עירוב חצרות ליום טוב, אך טוב שכאשר מניחים עירוב חצרות בערב פסח לצורך כל שבתות השנה יאמרו שעירוב זה מועיל גם לימים הטובים שבה.
דינים נוספים.
קידוש.
ביום טוב עורכים קידוש גם בלילה וגם ביום. נוסח הקידוש שונה מהנוסח של שבת וישנם שינויים קלים מחג לחג. כמו כן, בכל יום טוב מברכים ברכת שהחיינו (נשים מברכות בהדלקת נרות וגברים יוצאים ידי חובה בברכה שבקידוש) חוץ מיום טוב אחרון של פסח.
הבדל נוסף בין יום טוב אחרון של פסח לבין שאר הימים טובים הוא באמירת ההלל. בכל הימים טובים אומרים הלל שלם בברכה, חוץ מיום טוב אחרון של פסח בו אומרים הלל בדילוג ולשיטת הספרדים אף לא מברכים, משום סברת מעשה ידי טובעים בים ואתם אומרים שירה.
סעודות החג.
בהלכה נפסק כדעת הראשונים שביום טוב אין מצוות שלוש סעודות כמו בשבת וניתן להסתפק בשתיים. עם זאת היו שהחמירו לאכול סעודה שלישית ואף מלווה מלכה גם ביום טוב ויש חצרות חסידיות בהן נוהגים לאכול סעודה שלישית ולהאריך בסעודה עד מוצאי החג, בשביל "להמשיך את קדושת החג" הלאה. כמו כן, יש הנוהגים לאכול סעודה שלישית ביום טוב אחרון של פסח, על בסיס דעת הגאון מווילנה שכל אכילה של מצה במשך ימי הפסח היא מצווה, על כן אוכלים עוד סעודה כדי להיפרד מן המצה. בחסידות חב"ד מייחסים חשיבות רבה לסעודה זו מסיבות אחרות ומכנים אותה סעודת משיח.
תפילות החג.
בכל יום טוב מתפללים ארבע תפילות - ערבית, שחרית, מוסף ומנחה.
תפילות העמידה כוללות שבע ברכות (בניגוד ליום חול בו יש תשע עשרה ברכות), אך שונות בנוסחן מתפילות שבת. גם בין יום טוב אחד למשנהו יש שינויי נוסח קלים - תפילת העמידה של יום טוב.
בתפילת מוסף של יום טוב מזכירים ברוב הקהילות את קרבן המוסף שהיה קרב בבית המקדש באותו יום.
בכל יום טוב קוראים בתורה פרשה המיוחדת לאותו יום, ובמפטיר קוראים את פרשת קרבן המוסף של אותו יום. בכל יום טוב שאינו חל בשבת עולים לתורה חמישה קרואים ואחד נוסף למפטיר והפטרה.
הבדלה.
גם במוצאי יום טוב עורכים הבדלה כמו במוצאי שבת, אך אם היום טוב לא חל בשבת מדלגים על ברכת "מאורי האש", מכיוון שהיא נבראה במוצאי שבת, וכן על ברכת "בשמים" שכן ביום טוב אין נשמה יתירה כמו בשבת. יש נוהגים לדלג גם על הפסוקים שנהוג לומר לפני הבדלה, משום שהם סגולה להצלחת השבוע, והם כבר נאמרו במוצאי שבת.
אליזבת השנייה
ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת
ג'ורג' השישי (באנגלית: George VI, שמו המלא: אלברט פרדריק ארתור ג'ורג'; 14 בדצמבר 1895 – 6 בפברואר 1952) היה מלך הממלכה המאוחדת והדומיניונים של חבר העמים הבריטי וקיסר הודו מ-11 בדצמבר 1936 ועד מותו ב-1952.
ג'ורג' נולד בתקופת מלכותה של סבתו הגדולה, המלכה ויקטוריה ונקרא על שם בעלה וסבו הגדול, אלברט. כבנו השני של המלך ג'ורג' החמישי, הנסיך הצעיר לא היה צפוי לרשת את אביו, אלא אחיו הבכור אדוארד. כנער למד במכללה של הצי המלכותי ושירת בשורותיו ובשורות חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 הוכתר לדוכס יורק ובשנת 1923 נישא לאליזבת בווס-ליון, ממנה נולדו לו שתי בנות - אליזבת ומרגרט. באמצע שנות ה-20 החל לעבור טיפול אצל קלינאי תקשורת לבעיית הגמגום ממנה סבל, אך לא התגבר עליה מעולם. אחיו אדוארד הוכתר למלך לאחר מות אביהם ב-1936 - אך עוד באותה השנה התפטר וויתר על הכס על מנת להינשא לאשת החברה הגבוהה האמריקאית, ווליס סימפסון. בעקבות עזיבתו את כס המלוכה, אלברט הוכתר למלך תחתיו ב-12 במאי 1937 כג'ורג' השישי.
בספטמבר 1939 האימפריה הבריטית וחבר העמים הבריטי (מלבד אירלנד) הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית עם תחילת מלחמת העולם השנייה. מלחמה עם ממלכת איטליה והאימפריה היפנית הוכרזה ב-1940 וב-1941 בהתאמה. ג'ורג' נתפס בדעת הקהל הבריטית כשותף לקשיי העם - ארמון בקינגהאם הופצץ במהלך הבליץ בעוד המלך והמלכה שוהים בו ואחיו הצעיר, ג'ורג', נהרג במהלך שירות בחיל האוויר המלכותי. הפופולריות של המלך האמירה במהלך המלחמה והוא הפך לסמל הנחישות הבריטית לניצחון בה. הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה ניצחו במלחמה ב-1945 אך במחיר התדרדרותה של האימפריה הבריטית. ג'ורג' היה אחרון קיסרי הודו עד הכרזת עצמאותן של הודו ופקיסטן ב-1947, והאחרון שנשא בתואר מלך אירלנד עד לפרישתה של זו מחבר העמים הבריטי ב-1949. במקום תארים אלו, הוא אימץ בשנת 1949 את התואר ראש חבר העמים הבריטי. המלך סבל מבעיות בריאותיות רבות שנבעו מעישון סיגריות והוא נפטר מפקקת כלילית ב-6 בפברואר 1952. תחתיו הומלכה בתו אליזבת השנייה.
ראשית חייו.
ילדותו.
הנסיך אלברט, או "ברטי" כפי שכונה בידי בני משפחתו, נולד בקוטג' יורק שבנורפוק בתקופת שלטונה של סבתו של אביו, המלכה ויקטוריה. בעת לידתו היו הוריו, ג'ורג' ומרי, הדוכסים מיורק ואביו היה במקום השני בסדר הירושה לכתר הבריטי. הורי אביו, אלכסנדרה ואדוארד היו נסיכי ויילס ואדוארד היה עתיד לרשת את אימו, ויקטוריה, כמלך הממלכה המאוחדת. תאריך לידתו של אלברט, ה-14 בדצמבר, היה יום השנה ה-34 למות אבי סבו, אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, ועל שמו הוא נקרא. כשדנו באפשרות לקרוא לנסיך החדש על שמו של אלברט, כתב הנסיך מוויילס לבנו, הדוכס מיורק כך: "אני חושב שירצה אותה (המלכה ויקטוריה) מאוד אם אתה בעצמך תציע לה את השם 'אלברט'". המלכה חשה שביעות רצון גדולה לנוכח ההצעה וכתבה בחזרה לדוכסים מיורק: "אני נרגשת לראות את החדש, שנולד ביום כה עצוב שהופך אותו לאף חשוב יותר עבורי, במיוחד מאחר שייקרא בשם היקר הזה, שמסמל עבורי את כל מה שטוב ונהדר בעולם". הנסיך הוטבל שלושה חודשים לאחר מכן בשם "אלברט פרדריק ארתור ג'ורג'". סנדקיו היו סבתו הגדולה המלכה ויקטוריה, דודיו של אימו - פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' והנסיך אדולפוס, דוכס טק ודודיו של אביו - ויקטוריה, הנסיכה המלכותית, פרדריק השמיני, מלך דנמרק, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן ולואיז, הנסיכה המלכותית. סבתו, הדוכסית מטק, לא חיבבה במיוחד את השם אלברט והעדיפה את שמו האחרון, ג'ורג', שבעתיד יהפוך לשם המלוכה שלו. כבנו השני של ג'ורג', היה אלברט הרביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי - אחרי סבו, אביו ואחיו הגדול, אדוארד.
אלברט אולץ בילדותו לכתוב ביד ימין אף על פי שהיה שמאלי, כפי שהיה מקובל באותה התקופה, וסבל מגמגום. כמו כן, סבל מבעיות קיבה כרוניות, כמו גם מברכיים עקולות, שאילצו אותו לחבוש לוחות יישור מכאיבים. ב-22 בינואר 1901, כשהיה אלברט בן חמש, נפטרה המלכה ויקטוריה. סבו הפך לאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, ואביו לנסיך מווילס. בכך, הפך אלברט לשלישי בסדר הירושה של הכתר הבריטי, אחרי אביו ואחיו הגדול.
חינוך וקריירה צבאית.
בשנת 1909 אלברט החל את שירותו הצבאי כצוער בצי המלכותי הבריטי במכללה הימית המלכותית שבבית אוסבורן. ב-1911 קיבל את הציון הנמוך ביותר במבחני הסיום בכיתתו, אך למרות זאת המשיך את לימודיו במכללה הימית המלכותית שבדארטמות'. כשסבו, המלך אדוארד, נפטר ב-1910, אביו הוכתר כג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. אחיו, אדוארד, הפך לנסיך מוויילס ואלברט היה לשני בסדר הירושה של הכתר הבריטי.
בשנת 1913 החל אלברט את שירותו הפעיל כקצין זוטר בצי הבריטי. את מחצית השנה הראשונה של שירותו העביר על סיפונה של אה"מ קמברלנד באיים הקריביים ולחופיה המערביים של קנדה. חצי שנה לאחר מכן הפך לפרח קצונה על סיפון אה"מ קולינגווד בים התיכון, אך סבל רבות ממחלת ים. שלושה שבועות לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא פונה מהספינה לאברדין, שם עבר ניתוח אפנדקטומיה. לאחר מכן שב לשירות פעיל במלחמה והשתתף בקרב יוטלנד ב-1916, אחד הקרבות הימיים הגדולים במלחמה, במהלכו אף אוזכר בשדרים. קשיים בריאותיים שנבעו מכיב פפטי מנעו את השתתפותו בקרבות נוספים, ובשנת 1918 הוא הוצב כמפקד במחנה האימונים של שירות האוויר של הצי המלכותי בלינקולנשייר. באותה שנה נוסד חיל האוויר המלכותי ומחנה האימונים על כל חייליו, כולל אלברט, הועברו ליחידת הבקרה של החיל החדש. אלברט שירת כמפקד מחלקה בחיל האוויר עד אוגוסט 1918, אז החל את לימודיו בבית הספר לצוערים של חיל האוויר המלכותי במזרח סאסקס. הוא השלים שבועיים של הכשרה והפך למפקד של טייסת צוערים. בכך, הפך אלברט לחבר בית המלוכה הראשון שהוסמך כטייס.