הוא עצמו היה אלכימאי, והיות שהאמין באפשרות להתמיר מתכות, ביצע ניסויים במטרה להצליח בכך. ב-1689 היה לו חלק חשוב בביטול התקנה שהתקין הנרי הרביעי נגד הכפלת זהב וכסף. למרות כל הישגיו החשובים בפיזיקה - ניסוח חוק בויל, גילוי חלקו של האוויר בהתפשטות הקול, מחקריו על כוח ההתרחבות של מים בעת שהם קופאים, על הצפיפות היחסית של החומר ועל שבירה, על גבישים, על חשמל, על צבע, על הידרוסטטיקה, ועוד - תחום המחקר החביב עליו היה דווקא הכימיה. ספרו הראשון בנושא זה היה "הכימאי הספקן", שפורסם בשנת 1661 ובו מתח ביקורת על "אלכימאים המוניים הנוהגים לנסות ולהציג את המלח, הגופרית והכספית כחומרי היסוד האמיתיים". עבורו הכימיה הייתה המדע של הרכב החומרים, ולא רק נספח לאומנויות האלכימיה והרפואה. הוא התקדם לעבר תפיסה מודרנית של היסודות כמרכיבים בלתי ניתנים לפירוק של גופים; ובהבינו את ההבדל בין תערובות לתרכובות, השיג התקדמות של ממש בשיטות לגילוי מרכיביהן, תהליך אותו כינה "אנליזה". הוא אף הניח שהיסודות עצמם מורכבים מחלקיקים בסוגים וגדלים שונים, אולם לא ניתן לפרק את היסודות לחלקיקים אלה באף דרך ידועה. הכימיה השימושית חבה לו חוב על שיטות המחקר המשופרות שפיתח, ועל המידע המקיף שגילה בדבר חומרים שונים. הוא חקר גם את הכימיה של הבעירה והנשימה, וערך ניסויים ברפואה, אולם שם עמד לו לרועץ "טבעו העדין" שמנע ממנו לבצע ניתוחים אנטומיים, בעיקר בבעלי-חיים חיים, אף על פי שידע שניתוחים אלה "מרבים ידע מאוד".
בנוסף להיותו חוקר טבע עסוק, הקדיש בויל זמן גם לתאולוגיה, שם הראה נטייה חזקה לצד המעשי של הדברים ואדישות לפולמוסים ולמחלוקות. הוא הוציא סכומים גדולים על קידום והפצת הנצרות, ובכלל זה תרומות לארגונים מיסיונריים, והוצאות על תרגום התנ"ך והברית החדשה, או חלקים מהם, לשפות שונות. בצוואתו הורה על הקמת מוסד "הרצאות בויל", כדי לעזור לדת הנוצרית נגד "כופרים ידועים, דהיינו אתאיסטים, דאיסטים, פגנים, יהודים ומוסלמים", בתנאי שמחלוקות בין הנוצרים לא יוזכרו.
מבחינה גופנית היה בויל גבוה, רזה ובעל ארשת-פנים חיוורת. בריאותו הייתה רחוקה מלהיות טובה, ובמהלך חייו סבל רבות מבעיות בריאות וממצבי-רוח רעים. עבודתו המדעית יצרה לו מוניטין נהדר בקרב עמיתיו, ואופיו האישי, נימוסי החברה שלו, שנינותו וכושר השיחה שלו חיבבוהו על מעגל רחב של חברים אישיים. מימיו לא נישא לאישה.
עבודותיו החשובות.
בויל היה כותב פורה ביותר, ופרסם ספרים רבים. סגנונו היה ברור וישיר.
בין ספריו המדעיים:
בין כתביו הדתיים והפילוסופיים:
על הספר "Occasional Reflections upon Several Subjects" פורסמו שתי פארודיות: "A Pious Meditation upon a Broom Stick" מאת ג'ונתן סוויפט, ו-"Occasional Reflection on Dr Charlton's Feeling a Dog's Pulse" מאת סמואל באטלר.
שלום שטרייט
שלום שְטְרייט (כ"ו בסיוון תרמ"ח, 5 ביוני 1888 – כ"ד בסיוון תש"ו, 23 ביוני 1946) היה סופר, מבקר ספרות ומחנך ארץ-ישראלי.
חייו.
שטרייט נולד בשנת 1888 בעיר טלומאץ' שבגליציה המזרחית, בן ליעקב שטרייט ולצביה לבית הבר ואחיו הצעיר של ישעיהו שטרייט.
למד בחדר ובישיבה, ולאחר מכן נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות.
בשנת 1908 עלה לארץ ישראל וכאן עבד בחקלאות. הוא היה ממייסדי עין-חי, שנקרא אחר כך כפר מל"ל. בנה את ביתו בפתח תקווה. ביתו היה בית מכניס אורחים, חם ופתוח לכל סופרי העלייה השנייה וכן לבני משפחה שהיגרו לארץ ישראל.
ייסד יחד עם ברוך גורדון את תיכון אחד העם, בית הספר התיכוני הראשון בפתח תקווה, ושימש גם כמנהלו. הוא עודד סופרים ומשוררים צעירים שבקשו ממנו ביקורת על יצירתם.
בשנת תרפ"ט נישא לשרלוטה (לוטה) לבית גולדשלגר, והיה אב לשניים: אסתר שטרייט-וורצל (1932–2013), סופרת, ושמואל יריב (נולד ב-1934), פרופסור לכימיה ומשורר.
על שמו ועל שם אחיו ישעיהו שטרייט (פעיל "צעירי ציון") נקרא רחוב האחים שטרייט בפתח תקווה.
כתביו.
כן כתב מאמרי ביקורת בעיתוני התקופה – "גליונות", "מאזנים", "דבר".
הארי פוטר - יצורים
רוק כבד
החרב הקסומה - המסע לקמלוט
החרב הקסומה - המסע לקמלוט (באנגלית: Quest for Camelot, "המסע לקמלוט") הוא סרט הנפשה שהופק על ידי חברת "האחים וורנר", ויצא לאקרנים בשנת 1998. הסרט היה כישלון קופתי וביקורתי אבל זכה להצלחה בזכות השירה והמוזיקה שהייתה בסרט ואף זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שיר הנושא הטוב ביותר.
הסרט מספר על נערה צעירה בשם קיילי, השואפת להיות אחת מאבירי השולחן העגול, כמו אביה.
עלילת הסרט.
סר ליונל, אביה של קיילי, נהרג בידי רובר הרשע – אחד מאבירי השולחן העגול בעת שהגן מפניו על המלך ארתור. קיילי רצתה להיות גיבורה כמוהו ולהציל את קמלוט (לפי השיר "על כנפי אבי").
כעבור מספר שנים, הגריפין של רובר פורץ לטירה וגונב את "אקסקליבר", החרב הקסומה, אך איידן הנץ פגע בגריפין וגרם לו להפיל את החרב אל "היער האסור". בינתיים רובר פורץ לכפר שבו קיילי גרה ומתחיל לבנות צבא של אנשי מתכת (וכמובן את "מקור-תער"), כמו כן רובר משתלט על הכפר וחוטף את ג'וליאנה, אמהּ של קיילי.
כאשר קיילי בורחת מהצבא של רובר, היא פוגשת את גארט, הנער העיוור, שהפיל עליה מלכודת בטעות, ואת איידן, הנץ בעל כנפי הכסף. בהתחלה גארט לא רוצה שקיילי תצטרף אליו אבל הוא מתחרט על כך בגלל שהיא שכנעה אותו.
כאשר הם מגיעים לארץ הדרקונים הם פוגשים בשני דרקונים מחוברים ומצחיקים בשם דבון וקורנוול שלא יכולים לנשוף אש ולעוף, וכמובן שלא רוצים להיות מחוברים (לפי השיר "מה אני צריך אותך"). בטענה שהם הפרו את "חוק הברזל" של הדרקונים ("לא לעזור לבני אדם"), ביקשו דבון וקורנוול מקיילי להצטרף אליהם, קיילי הסכימה אבל גארט לא הסכים ואז בזכות השכנוע של קיילי גארט שינה את דעתו.
כשהחבורה הגיעה ליער החשוך גארט לא רוצה להמשיך בלילה ומציע שיחנו, הוא אומר שאיש אינו נכנס ליער החשוך בלילה, קיילי אומרת שאביה סר ליונל נכנס ליער האסור בלילה. גארט מספר לקיילי שהוא הכיר את אביה ושלא היה לו סיכוי להיות אביר לאחר שאביה מת, אבל קיילי מעודדת אותו ואומרת לגארט שהוא יותר אמיץ ממה שהוא חושב, וגארט מלמד אותה איך להילחם טוב. במהלך הלימוד הם מתאהבים.
הם בורחים מרובר ומשרתיו אך לא לפני שרובר פוצע את גארט בצדו, קיילי מרגישה אשמה ומובילה אותו למקום מסתור מהגשם, היא בוכה וטוענת שהיא לא מביאה לאיש תועלת, הוא מעודד אותה ואומר לה שזה לא נכון. היא מרפאה אותו בדמעותיה, בשלב הזה הם כבר ממש מאוהבים.
מיד אחר כך החבורה הגיעה למערה חשוכה שבה מתגורר ענק המחזיק ב"אקסקליבר", והחבורה הצליחה לקחת אותה, אך הם נקלעו למבוי סתום ובעזרת דבון וקורנוול הם הצליחו לצאת מהמערה בשלום.
כשהם הגיעו לקמלוט, קיילי רצתה שגארט יבוא איתה אך גארט סירב, פתאום רובר הגיע וגונב מקיילי את החרב מחבר את החרב ליד שלו וחוטף את קיילי, דבון וקורנוול, שראו את מה שקרה, רצו לגארט כדי שיעזור לקיילי, בסוף גארט הסכים ובזכותו הדרקונים למדו לעוף ולנשוף אש.
לאחר שרובר הובס וארתור נהיה שוב המלך, קיילי וגארט מונו לאבירי השולחן העגול והתחתנו.
הדמויות והמדבבים.
במאית ומפיקת הדיבוב בעברית הייתה שפרירה זכאי.
פסקול.
ב-31 בינואר 1996, קרול באייר סגר ודייוויד פוסטר נבחרו לחבר מספר שירים לסרט האלבום קיבל מקום #117 בבילבורד 200, וזכה בפרס גלובוס הזהב לשיר האהוב ביותר לשיר "התפילה", בנוסף השיר קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר אולם הפסיד לשיר "אם נאמין" מתוך הסרט "נסיך מצרים".
בפסקול, השיר "התפילה" בוצע על ידי סלין דיון באנגלית ועל ידי אנדראה בוצ'לי באיטלקית. הדואט הושר בשתי השפות באוקטובר 1998 באלבומה של דיון "These Are Special Times", השיר גם נמצא בסינגל באלבום של בוצ'לי "Songo" באפריל 1999.
ביקורות והכנסות.
תקציב הסרט היה 40 מיליון דולר, והוא הרוויח ממכירות הכרטיסים 22 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-38.1 מיליון דולר בכל העולם. בנוסף לכישלון בקופות, אתר עגבניות רקובות נתן לסרט דירוג של 35% המבוסס על 23 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 5.2/10.
יחידה טיפוגרפית
יחידה טיפוגרפית היא יחידה למדידת גדלים בטיפוגרפיה, בין היתר גדלים של גופן ושל רווחים בין אותיות ושורות. הנה כמה מהיחידות הטיפוגרפיות הידועות:
כל מידות אלה קשורות איזשהו קשר באינצ'ים, ביחידות שלפני המצאת השיטה המטרית.
יחידות טיפוגרפיות מטריות.
השימוש ביחידות מטריות לטיפוגרפיה נקבע בתקן הגרמני DIN 16507-2. בתקן זה קובעים את מידת הגופן לפי שני גדלים: גודל הגופן (Schriftgröße) וגובה הגופן (Oberhöhe). זה האחרון הוא הגובה של אות בגובה מלא, כגון H, והראשון נקבע ל-72% מהאחרון, במעוגל, כדי לתת רווח יפה של שורה אחת. ממדי הגופן ניתנים בשני מספרים המופרדים על ידי קו אלכסון: SG/OH, שניהם במילימטרים. למשל, טקסט בגודל 12 נקודות (מחשב) בערך ועם רווח ברירת מחדל של שורה אחת מוגדר כ-4.3/6.0 לפי התקן. אותו גודל עם רווח נוסף, לכדי שורה וחצי, נקבע כ-4.3/9.0. טקסט בגודל 14 נקודות בערך וברווח ברירת מחדל הוא 5.0/7.0.
אפשר להשתמש בתקן הגרמני כבר היום ב-CSS, לדוגמה:
לאון גמבטה
לאון גמבטה (צרפתית: Léon Gambetta; ) היה מדינאי צרפתי, מראשיה וממייסדיה של הרפובליקה הצרפתית השלישית, נשיא האספה הלאומית וראש ממשלת צרפת.
חייו.