לאחר שלקחה פסק זמן ממשחק חזרה סטו כדי להשתתף בקומדיה "משחקים מהלב" ולככב בתפקיד הראשי בדרמה הצבאית "בת הגנרל" בתפקיד שרה סאנהיל, קצינה ומומחית לחקירות אונס שמצטרפת לחקירתו של החוקר הצבאי פול ברנר (ג'ון טרבולטה).
ב-2001 גילמה במותחן העתידני "פצצה המלכת" את מאיה אשתו של המדען ספנסר אולהם (גארי סיניז) שנחשד בהיותו אנדרואיד.
ב-2002 שיחקה סטו את ג'ולי מור אשתו של גיבור המלחמה האמריקאי קולונל האל מור (מל גיבסון) בסרט המלחמה "חיילים היינו", באותה השנה שיחקה בתפקיד ראשי לצד סילבסטר סטאלון בסרט "נקמתו של אנג'לו".
בשנת 2011 הועמדה סטו לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת הדרמה "נקמה" בתור ויקטוריה גרייסון.
בשנת 2019 היא חזרה לשחק כאשר כיכבה כשחקנית הראשית בסדרת הדרמה המוזיקלית של נטפליקס, "פסקול" כמרגו ווסטון, אימה של נלי וחמותו של סם. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
חיים אישיים.
סטו נשואה משנת 1982 לשחקן בריאן בנבן וחובקת עמו בת (מאי תיאודורה בנבן; נולדה ב-1996). הזוג, יחד עם בתם מתגוררים במערב אוסטין, ליד העיר ג'ונסון סיטי, טקסס.
בשנת 2008 נסעה סטו להאיטי וסייעה בהקמת הארגון "Artists for Peace and Justice" שייסד פול האגיס. כיום היא חברת דירקטוריון של הארגון.
מבצע המגן המאוחד
המגן המאוחד
מבצע מגן מאוחד
מגן מאוחד
ג'מצ'י
מחנה הריכוז אמרספורט
מחנה הריכוז אמרספורט (בהולנדית: Kamp Amersfoort, בגרמנית: Durchgangslager Amersfoort) היה מחנה ריכוז קטן שפעל בהולנד הכבושה בידי הגרמנים משנת 1941 ועד לשנת 1945. במהלך תקופה זו נכלאו בו כ-35,000 איש, בהם יהודים שהיו בדרכם למחנות ההשמדה בפולין.
המחנה.
מחנה הריכוז שכן סמוך לשוליה הדרומיים של העיר אמרספורט שבמרכז הולנד, כ-45 קילומטרים מדרום-מזרח לאמסטרדם.
לפני מלחמת העולם השנייה שימש המחנה כבסיס של הצבא ההולנדי. הוא הפך לאחד ממספר מחנות מעצר מאולתרים שפתחו הגרמנים בהולנד הכבושה לשם כליאת עצורים, בדרך כלל בהתבסס על מתקנים צבאיים קיימים. שמו הרשמי היה "מחנה המעבר המשטרתי אמרספורט".
המחנה נפתח ב-18 באוגוסט 1941. במרץ 1943 הועברו ממנו כמעט כל האסירים למחנה פיכט שבדרום הולנד על מנת לאפשר את הרחבתו והגדלת קיבולת האסירים שלו. בחודש מאי 1943 החלו הגרמנים להביא אליו שוב עצורים.
קודם להרחבת המחנה היו בו 17 צריפי עץ, כל אחד באורך של 60 מטר. במהלך הרחבת המחנה נוספו לו עשרה מבני אבן גדולים ומתקנים נוספים.
בתקופה הראשונה לפעילות המחנה (עד מרץ 1943) נכלאו בו 8,800 איש ו-2,200 מהם שולחו ממנו למחנות ריכוז בגרמניה. בתקופה השנייה לפעילותו (ממרץ 1943 ועד סיום המלחמה) נכלאו בו 26,500 איש ומהם נשלחו מזרחה כ-18,000 (לפי גרסה אחרת – יותר מ-20,000).
האסירים במחנה והתנאים בו.
אוכלוסיית האסירים במחנה לא הייתה אחידה והורכבה מן הקבוצות העיקריות שנרדפו על ידי הגרמנים. נכלאו בו יהודים, צוענים, הומוסקסואלים, עדי יהוה, שבויים סובייטיים, אנשי המחתרת ההולנדית ואנשי דת. נכלאו בו גם סוחרים בשוק השחור ומבריחים. כל אסיר נשא על מדיו משולש בד בצבע שסימל את השתייכותו הקבוצתית.
חלק מן האסירים שוחררו בסופו של דבר מן המעצר במחנה. אסירים ששולחו ממנו לגרמניה הועברו למחנות בוכנוואלד, מאוטהאוזן ונויגמה. החל מה-15 ביולי 1942 החלו לעבור דרך המחנה יהודים הולנדים שנעצרו על ידי הגרמנים ושולחו אל מחנות ההשמדה במזרח אירופה. בין אלו היו מרביתם של 800 יהודי העיר אמרספורט.
המחנה נוהל על ידי אנשי סגל מן האס אס, בסיוע אסירים ששימשו כקאפואים. יחס השומרים לאסירים היה אכזרי ביותר וכלל מעשי התעללות שונים, כולל הכאה, הרעבה והעמדה במסדרים במשך שעות רבות, עד לשתי יממות ברציפות. היחס לאסירים יהודים היה אכזרי במיוחד, וגם חלק מהאסירים האחרים התנכלו להם.
האסירים במחנה שוכנו במבנים על גבי דרגשים בשלוש קומות ובצפיפות רבה. הם הועבדו בעבודות כפייה כשהם מוכים באלות ובשוטים, וסבלו מהיעדר תנאי היגיינה נאותים וממחסור במזון ובטיפול רפואי. התפשטו בקרבם גם מחלות מידבקות - דיפטריה, דיזנטריה ושחפת - עקב הצפיפות והתנאים הירודים במחנה. במחנה נערכו גם הוצאות להורג.
ב-19 באפריל 1945, כשבועיים לפני שחרור הולנד, הועברה השליטה במחנה לצלב האדום ההולנדי. בעת שחרורו נמצאו בו כ-500 אסירים, מעטים מהם יהודים.
מספרם המדויק של האסירים שמתו במחנה איננו ידוע, בין השאר משום שלפני שחרורו השמידו הגרמנים את מרבית מסמכיו. מספרם הוערך בכ-700 לפחות, שיותר ממחציתם הוצאו להורג על ידי הגרמנים. בין המוצאים להורג היו בני ערובה שנאספו ונרצחו על ידי הגרמנים כתגמול על פעולות המחתרת ההולנדית.
לאחר שחרור המחנה התגלו בו מספר קברי אחים.
אחרי המלחמה.
ב-1948 נערך בהולנד משפט לאנשי סגל של המחנה. קרל פטר ברג (Karl Peter Berg), שהיה מפקד המחנה מינואר 1943 ונודע לשמצה בשל אכזריותו, נידון למוות והוצא להורג ב-1949. שומר בכיר, יוזף יוהאן קוטלה (Josef Johann Kotälla), סדיסט ידוע שהיה אחראי לרבים ממעשי ההתעללות במחנה, נידון גם הוא למוות, אך עונשו הומר למאסר עולם והוא סיים את חייו בכלא.
משנת 2000 משמש המחנה כאתר הנצחה לאשר התחולל בו. מרבית מבני המחנה המקוריים נהרסו עם השנים, ונותרו בו רק כעשירית מהם, ובהם צינוק בטון ומגדל שמירה.
מאז 1953 ניצב במחנה הפסל "אסיר בפני כיתת יורים", שפיסל פריץ סיחר (Frits Sieger). הוא ניצב באתר שבו נערכה הוצאה המונית להורג של 50 בני ערובה ב-8 במרץ 1945.
מדי שנה, ב-19 באפריל, מתקיים טקס זיכרון במחנה.
I'm Glad
I'm Glad (בעברית: אני שמחה) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה השלישי של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז This Is Me... Then. השיר הוא בין השירים הפחות מוצלחים ביותר של הזמרת כיוון שלא גרף את הצלחת הסינגלים הקודמים לו מהאלבום גם מבחינת מצעדים שלא נכנס לצמרות המצעדים כמו קודמיו, וגם מבחינה מסחרית כאשר לא מכר עותקים רבים באף מדינה. השיר נכתב על ידי טרוי אוליבר, מר דאיו, ג'ניפר לופז והופק על ידי רוני קורי, ואוליבר טרויה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ נוהל, צולם ובוים על ידי דוד לה צ'אפל. הכוריאוגרפיה נוהלה על ידי ג'פרי הורנדי והיא הותאמה אישית, מעבודתו על הסרט פלאשדאנס בכיכובם של ג'ניפר בילס. בקליפ ניתן לראות תחילה את לופז, רוקדת על כיסא ובנוסף מזמרת בתוך בית. רוב השיר כעטיפת הסינגל, מראה את לופז כשהיא מלאת שמחת חיים רוקדת ושרה. השראת קליפ השיר נלקחת מן קליפ השיר "Flashdance... What a Feeling" של איירין קארה. בדומה לכך, גם עטיפת הסינגל "Flashdance... What a Feeling" היא ההשראה לעטיפת סינגל זה. השיר לא זכה לכמות צפיות נכבדות כמו שיריו הקודמים. השיר הועלה שנים רבות לאחר יציאתו המקורית לערוצה של הזמרת, דבר אשר פגע בצבירת הצפיות. הווידאו קליפ נחשב כבין הקליפים הטובים של הזמרת כאשר הקליפ זכה לביקורות טובות ולארבע מועמדויות בטקס פרסי הווידאו קליפים של ערוץ ה-MTV. (ביניהן "הקליפ הנשי הטוב ביותר") הקליפ היה גם בעייתי כיוון שבעקבות הדימוי הרב בין הקליפ לסרט ב-2003 תבעו את לופז על אי זכויות יוצרים אך, התביעה נדחתה ב-2006.
מיקומי שיא.
במצעדים השיר לא הגיע לאף צמרת של אף מצעד, אך בכל זאת זכה להצלחה בינונית כאשר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 למקום ה-30, ובנוסף נכנס למצעדים רבים אחרים.
אד איגנורנטיום
שנה שלמה
שנה חסרה
שנה כסדרה
אני אוהב כסף (סדרת מציאות אמריקאית)
קרידי אינגליש
קרידי אינגליש (באנגלית: CariDee English, נולדה ב-22 במאי 1985) היא ידוענית ודוגמנית אופנה אמריקאית, זכתה בדצמבר 2006 בעונה השביעית של "הטופ מודל הבאה", כשהפרסים שקיבלה במסגרת זכייתה היו חוזה בסך 100,000 דולר עם רשת הקוסמטיקה "קאברגירל", חוזה דוגמנות עם "עלית מודלס" ו-6 עמודים כולל שער במגזין "סבנטין". היא הבלונדינית הטבעית הראשונה שזכתה בתוכנית, והזוכה השנייה שהגיעה מדקוטה הצפונית. הייתה המנחה של "Pretty Wicked" מבית "Oxygen".
ביוגרפיה.
אינגליש נולדה בפארגו, דקוטה הצפונית לאנסטסיה קלייר אינגליש ולגרנט דייוויס אינגליש. מוצאה שוודי, דני ונורווגי. לפני השתתפותה ב"הטופ מודל הבאה", עבדה כצלמת, והייתה חלק מקבוצת התיאטרון "The 4th Option", שהופיעה מדי שבוע במורהד, מינסוטה. ב-13 בדצמבר 2004 הופיעה עם להקת "באניין". ב-2001 חתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות שפועלת בדקוטה הצפונית, ב-2002 אצל סוכנות הדוגמניות, השחקנים והטלנטים "מילי לואיס", ובקיץ 2003 אצל סוכנות "מגה מודלס" שפועלת במיאמי, כשבהמשך חזרה להתגורר בפארגו. סבלה ממחלת העור פסוריאזיס במשך 15 שנים.
במהלך השתתפותה בתוכנית "הטופ מודל הבאה", אישיותה הבולטת הקסימה את שופטי התחרות, והיא נודעה כבעלת דמיון בולט לרבקה רומיין ולקרולינה קורקובה.
לאחר שזכתה במשימת המשחק במסגרת התוכנית, אורגן לה תפקיד באחד מפרקי הסדרה של CW "מגרש ביתי", בו הופיעה במספר רב של סצנות. במסגרת התוכנית סיפרה כי היא "ידועה כלחוצה", ושקלה בעבר להתאבד מסיבה זו.
באחד מפרקי התוכנית בוקרה על ידי השופטים לאחר שהתבדחה בגסות על אחד מהם, צלם האופנה נייג'ל ברקר. באותו מקרה היו המתמודדות בצילומים, שבמהלכן שאלה בצחוק את ברקר "האם הזזת את המקל שהיה לך בתחת מהפאנל האחרון?" לדבריה, "הוא למעשה צחק בחזרה" ולא באמת כעס. במהלך השיפוט בפרק זה בכתה והתנצלה בפניו.
בשלבים המאוחרים של התחרות החלו השופטים לדאוג מהתנהגותה, שלטעמם הייתה יותר מדי מוגזמת, ותהו אם היא ראויה לקבל את תואר הזוכה. בסופו של דבר, זכתה בתואר לאחר שגברה על המתמודדת מלרוז ביקרסטאף בתוכנית הגמר.