למרות שהרגיש שהשיג את כל מה שחלם, מאט באזבי, המאמן, שכנע אותו להישאר עוד שתי עונות. העונות הללו לא היו מוצלחות במיוחד - בעונה הראשונה יונייטד סיימה במקום ה-11. לאחר פרישתו של מאט באזבי, ווילף מקגינס החליפו. פולקס שיחק שלושה משחקים בלבד תחת מקגינס, ששיחק ביונייטד ביחד עם פולקס בשנות החמישים המאוחרות. פולקס אימן את קבוצת הנוער של יונייטד משנת 1970 עד 1975 ומשם המשיך בקריירת אימון. כיום, ניצב פולקס במקום השלישי בשיאני ההופעות של מנצ'סטר יונייטד, אחרי ריאן גיגס ובובי צ'רלטון, עם 688 משחקים.
בנבחרת.
פולקס שיחק פעם אחת בלבד במדי נבחרת אנגליה, במשחק מול צפון אירלנד באוקטובר 1954.
שנותיו כמאמן.
פולקס אימן קבוצות שונות מ-1975 ועד 1992, אך ללא הצלחה יתרה. הוא לא זכה באף תואר עם שום קבוצה בכל שנותיו כמאמן.
סטוקהולם (תסמונת)
מרכז ציוד לחימה וחלפים
מרכז ציוד לחימה וחלפים (בראשי תיבות: מצל"ח 6800) היה הגוף הצה"לי האחראי על אחסון, תחזוקה ורכש של חלקי חילוף וציוד לחימה.
מצל"ח היה מרכז לוגיסטי באט"ל, שהתפרס ברחבי הארץ בכעשרה בסיסים. כמרכז היה אחראי גם על הדרכת יחידות צה"ל השונות באשר לשימוש בצל"מ.
המרכז היה כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל החימוש שבאגף. כמו במרכזי אט"ל האחרים, חולק מצל"ח לשלושה מרחבים: בה"ח (בסיס החסנה) מרכז (6820), הגדול מבין הבה"חים, בה"ח צפון (6810), ובה"ח דרום (6830).
ב־2017 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בית תומכי הלחימה.
ב־29 ביוני 2020 נערך טקס סגירת מצל"ח שהתמזג למרכז הספקה אחוד (מרה"ס).
הבסיסים.
מפקדת מצל"ח (6800) נמצאת במחנה צריפין, והמפקד הוא קצין בדרגת אל"ם. מפקד מצל"ח הנוכחי הוא אל"ם הרצל איסקוב.
בה"ח צפון (6810) ממוקם ליד מחלף גולני ולו בסיס לוויין - "הרדוף" שממוקם בבית שאן.
בה"ח מרכז (6820) ממוקם בצריפין ולו בסיסי משנה לוויין - "גפן" שממוקם ליד רמלה, ו"סביון" שממקום בצריפין.
בה"ח דרום (6830) ממוקם בבאר שבע ולו בסיס לוויין - "צלף" הממוקם במחנה פלוגות.
גב-ים
חברת גב-ים לקרקעות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר "גב-ים", היא חברה העוסקת בתכנון, הקמה, שיווק, השכרה, תחזוקה וניהול פארקים לתעשיות עתירות מדע, מבנים לתעשייה, מסחר, לוגיסטיקה וחניונים, משרדים ומגורים.
ניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה.
חברת גב-ים נוסדה ביוני 1928 על ידי "החברה הכלכלית לארץ ישראל", שנוסדה על ידי סיעתו של השופט לואי ברנדייס. החברה הכלכלית לארץ ישראל הקימה את חברת גב-ים כדי שזו תפתח 5,000 דונם שאותם רכשה במפרץ חיפה מידי "חברת הכשרת מפרץ חיפה" ושעל חלקם הוקמה קריית ים. חברת גב-ים הוקמה במטרה לפתח תשתית לתעשייה בארץ ישראל.
החברה עודדה את הקמתם של מפעלים על קרקעותיה במפרץ חיפה ונתנה סיוע פיננסי למפעלים שונים לשם הקמת אזור תעשייתי מפותח. גב-ים הייתה שותפה פעילה בפיתוח נמל הקישון והעמידה לרשות נמל זה רזרבות קרקעיות רבות שעמדו בבעלותה. עם קום המדינה, השתלבה גב-ים בפיתוח אזורי תעשייה במקומות שונים בארץ, חכרה שטחים ממינהל מקרקעי ישראל, ובעידוד משרד המסחר והתעשייה המשיכה בהקמת מבני תעשייה ומסחר להשכרה. בשנת 1939 החלה גב-ים בהקמת שכונת מגורים בקריית ים (אשר נקראה במקור "גב-ים"), שכונה שבהמשך הפכה לעיר. בשותפות עם חברה אחרת הקימה גב-ים שכונת מגורים הכוללת מרכז מסחרי בקריית אליעזר בחיפה. בנוסף, בנתה גב-ים בכרמל. החברה השתתפה בגאולת קרקעות מפרץ חיפה ביחד עם הקרן הקיימת לישראל. במסגרת זו תכננה גב-ים את בניית אזור המפרץ, סללה כבישים והקימה תשתית תעשייתית.
בין השנים 1954 ל-1968 השתתפה גב-ים בהקמה והניהול של נמל הקישון.
בעלות.
בשנת 1970 עברה גב-ים לבעלותה המלאה של החברה לנכסים ולבניין (מקבוצת IDB). בחודש יוני 1978 פרסמה החברה לראשונה תשקיף להנפקת מניות לציבור ומניותיה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מאז גייסה מהציבור הון נוסף במהלך השנים.
ב-1 ביולי 2019 שיעור החזקתה של נכסים ובניין בהון המונפק של החברה ירד מכ-51.7% לכ-40.0%. כיום שיעור החזקתה של נכסים ובניין כ-29.9%.
בשלהי 2020 אקוויטי פייננס קורפ, בבעלותו של אהרון פרנקל, רכשה את השליטה בחברה.
בדצמבר 2021 מכר פרנקל את אחזקו בגב-ים (37.2%) לחברה לנכסים ולבנין, תמורת 3.1 מיליארד ש"ח.
החל מיום 8 במרץ 2022, בעלת השליטה בחברה היא חברה לנכסים ולבנין בע"מ.
נכסים מרכזיים.
נכון לשנת 2019, בבעלות חברת גב-ים נמצאים הנכסים הבאים:
פיסלדייר
פיסלדייר או פיסאלאדייר (בצרפתית: Pissaladière) הוא מאפה מהמטבח הצרפתי, המקובל בדרומה של צרפת באזור פרובאנס, ובייחוד באזור הערים ניס, מרסיי וטולון, וכן בצפון מערב איטליה באזור ליגוריה.
המאכל הוא מאפה שטוח, העשוי בצק הדומה לבצק פיצה, עליו שמים בצלים מבושלים או מאודים וכן שום, ואנשובי (דגים שלמים או ממרח אנשובי). באיטליה, באזור סן רמו נהוג להגיש את המאפה שעליו מוצרלה.
המאפה נאפה באופן הדומה לאפיית פיצה, ומוגש כשהוא חם.
כיום המאפה מוגש כמתאבן בראשית הארוחה, אולם בעבר נאכל כארוחת בוקר.
שמו של המאכל מקורו בשילוב בין המילה הצרפתית הקדומה "pescion", מלטינית: "piscis" - דג, ו"salat" - מלח, היינו "דג מומלח" בשל האנשובי המלוח המצוי על המאפה.
חסידות פינסק קרלין
קולנוע ניסיוני
ראס גמב
ראס גמב (בגעז: ራስ ግምብ - "טירת הראס") היא טירה השוכנת בעיר גונדר, כ-350 מטרים צפונית-צפונית-מזרחית לפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי של השושלת הגונדרית. הטירה שימשה, בין היתר, כמעונו של מיכאל סהול שהיה הראס של תיגראי בשנים 1748-1771 ו-1772-1779, ונחשב לדמות פוליטית חשובה החל בתקופת הקיסר ייאסו השני ועד מותו ב-1779. מסיבה זו מכונה המבנה גם בשם "טירת מיכאל סהול".
היסטוריה.
מועד הקמתו של המבנה הצופה אל פאסיל גמב, אינו ידוע בוודאות, וייתכן אף שהוקם כבר בימיו של הקיסר פאסילידס, בערך באמצע המאה ה-17. לחלופין ייתכן כי הוקם על ידי הקיסר ייאסו הראשון, נכדו של פאסילידס, כאשר יצר את תפקיד הראס. עם זאת, מיכאל סהול שהיה האיש החזק בקיסרות בעשור השמיני של המאה ה-18 התגורר בו, ומאז הוא מזוהה בעיקר עמו. לפני שהטירה שוחזרה על ידי הכובש האיטלקי בשנות ה-30 של המאה ה-20, היא הייתה הרוסה כמעט לחלוטין. האיטלקים הפכו את המבנה למעון המושל, ומאוחר יותר שימש את הקיסר היילה סלאסי בעת ביקוריו בעיר. בעת שלטון החונטה הצבאית האתיופית שכן במבנה בית סוהר.
הטירה.
המבנה הרבוע מתנשא לגובה של שתי קומות, ובצידו המזרחי צמודים לו שני מגדלים עגולים אופייניים לסגנון הגונדרי. אחד המגדלים נושא כיפה ואילו גגו של האחר עשוי בצורת אוכף. בפינתו הדרום-מזרחית של המבנה מתנשא מגדל רבוע נושא שינות, כמו גג המבנה העיקרי, ומרפסות עץ תולות ממנו. גרם מדרגות חיצוני הוביל אל הפינה הדרום-מערבית של הקומה הראשונה. בקומת הקרקע שלושה חדרים, אחד מהם קטן ורבוע וניצב בבסיסו של המגדל הרבוע. בקומה השנייה ארבעה חדרים וגרם מדרגות מוליך ממנה אל הגג. גרם מדרגות נוסף עשוי עץ מוקם במגדל הרבוע.
טלפון לבן
פליישר (מחזה)
פליישר הוא מחזה מאת יגאל אבן אור.
עלילה.
המחזה עוסק בבני הזוג ברטה ואריה פליישר (קצב בגרמנית וביידיש), שכשמם כן הם - עובדים באטליז. העלילה נפתחת בניסיונם של בני הזוג פליישר להתמודד עם המציאות החדשה שנכפית עליהם, עת עוברים חרדים רבים אל השכונה שבה הם מתגוררים. אמנם, בתחילה, המעבר עורר בבני הזוג כמיהה לשגשוג כלכלי, אך עם הזמן הם העלו חרס בידם. אדרבה - בני העדה החרדית, ובפרט נשותיה, מנהלים מאבק נגד בני הזוג ולא בוחלים בדבר ובכלל זה חרמות על מקור פרנסתם היחיד. מפאת מצבם הכלכלי הירוד, שנבע במישרין מההתנכלות לעיל, נדרשים בני הזוג להשיב את בנם המפגר אל ביתם. הקהילה החרדית מוקיעה אותו מתוכם. הבן, שלוימל‘ה, סובל במיוחד מהטרדותיה של בת הרב פוקס, ראש העדה החרדית. הוא אונס אותה אפוא ובתום המחזה גם מעלה באש את בית הוריו.
מאפייני המלודרמה, לרבות מלודרמת מחאה כ"פליישר", קשורים להיותה ז'אנר המציג מציאות דרך פריזמה רגשית, בה את מקומו של הריאליזם מחליפים מלחמות אידאולוגיות של טוב מול רע.
במחזה, על תקן הצדיק, מתפקדים הזוג פליישר - מבוגרים ניצולי שואה בעלי אטליז שנלחמים בסביבת המחיה המשתנה שלהם בעקבות מעבר של חרדים ו"התחרדות" השכונה הישנה. כדי לשרוד הם נאלצים להיענות לתכתיבי השכנים החדשים, להשיג הכשר לאטליז במעט כספם ומנסים למראית עין להתחזק ביהדותם, אך כל אלא לא מועילים, החרדים לא קונים באטליזם וסופם הוא טראגי בשריפה כאשר החרדים מנצחים במאבק. בהצגה קיימת הפרדה ברורה באפיונן של הדמויות. הדמויות החילוניות (הטובים) – הזוג פליישר, בעלות מטען עבר וזהות ברורה, דוגמה לכך הוא הבעל שלחם במלחמת העצמאות והיותם ניצולי שואה. זהו אפקט שמייצר הזדהות בקהל של מצוקתם וקרבה לדמויות. לעומתם, החרדים (המייצגים את הרעים) הם חסרי זהות ועבר מגיחים לפתע ומתפקדים על תקן האיום הגדול העומד להשתלט וכוחם מייצר כעס בקהל.