מסמך זה מסכם את מחקרה של קבוצת ה-APG, העוסקת בניתוח הקרבה האבולוציונית בין סוגים שונים של צמחים בעלי פרחים. מחקר זה הוא עדכון של מחקר מלא יותר מ-1998 של אותה קבוצת מחקר, שהפך להיות קונצנזוס מדעי בתחום הטקסונומיה הספציפי, על פני שיטות מיון מוקדמות יותר כמו שיטת קרונקוויסט מ-1981.
המסמך פורסם בשנת 2003 בעלון Botanical Journal of the Linnean Society מס' 141, עמ' 399–436. שמו המלא הוא:
Angiosperm Phylogeny Group (2003). An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II.
המחקר המקורי זמין ברשת.
בשנת 2009 פורסם מסמך שלישי בסדרת המחקרים בשם APG III, ובשנת 2016 פורסם מסמך רביעי בשם APG IV.
המיון.
המיון הניתן כאן הוא מיון עד רמת המשפחה בלבד. הוא מתואר כהיררכיה של קבוצות גנטיות, הקרויות Clade. משמעות Clade בתחום זה הוא קבוצה של מינים בעלי אב-קדמון משותף. למען הבהירות בלבד, ייקרא Clade "קבוצת-אב" במסמך זה. ניתן לקנן קבוצת אב אחת בקודמת לה. קבוצת אב יכולה להיות קבוצה טקסונומית ידועה (למשל מחלקה או סדרה), או שילוב של קבוצות קיימות. הסימון "+" בין משפחות מעיד כי מבחינה גנטית מדובר במשפחה אחת, אך ההפרדה היא מסיבות של מראה חיצוני או שימור מיונים קודמים.
קבוצות האב.
מכוסי הזרע
פירוט.
תוך שמיטת משפחות שלא מוינו בוודאות לקבוצת אב:
קבוצת אב מכוסי הזרע:
תל רחוב
תל רחוב (תל א-צארם) הוא אתר ארכאולוגי בעמק בית שאן, כ-5 ק"מ מדרום לתל בית שאן מהתקופה הכנענית והתקופה הישראלית. שטח התל כ-100 דונם והוא הגדול באזורו ואחד הגדולים בארץ ישראל.
היסטוריה וממצאים.
זיהוי התל עם רחוב הקדומה נעשה בתחילת המאה ה-20 על ידי פליקס-מארי אבל. בראשית שנות ה-50 התקיימה חפירה ארכאולוגית במקום. בין הממצאים היו שלושה כבשנים, ששימשו ככל הנראה לייצור כלי חרס.
ב-1973 נתגלתה במקום כתובת רחוב על רצפת פסיפס של מבנה שמשערים שהיה בית כנסת. הכתובת מתוארכת לסוף התקופה הביזנטית, ועניינה הסוגיה ההלכתית במשנה ובתלמוד על הכללתה, או החרגתה, של בית שאן ב"תחום עולי בבל", בתקופה שבין שיבת ציון לבין לסיום תקופת בית שני, לעניין מצוות התלויות בארץ. בנוסף, נתגלו בתל שלוש כתובות בעברית המתוארכות למאות ה-10 וה-9 לפנה"ס ועליהן השם "נמש", המזכיר את שם משפחת יהוא, "נמשי" ו"אלישע", כשמו של הנביא.
היישוב בתל עצמו חדל להתקיים עד התקופה הערבית הקדומה, עת קם על פסגתו כפר ששרד עד לשלהי ימי הביניים.
על שם היישוב הקדום הוקם המושב רחוב ב-1951.
העיר רחוב נזכרת גם במספר כתובות מצריות. היא הייתה עיר חשובה בתקופת הברזל, במאות ה-10 וה-9 לפנה"ס, ימי ראשית המלוכה בישראל. לאותה תקופה מתוארכות עשר כתובות על קנקנים, שנתגלו בתל, מהן שלוש בעברית.
החפירות במקום החלו ב-1997, תחת פיקוח הארכאולוג עמיחי מזר מן האוניברסיטה העברית. היישוב היה קיים כנראה מאז תקופת הברונזה המוקדמת, כנראה כיישוב כנעני. החפירות העלו גם ממצא המעיד על קשר מסחרי-תרבותי עם קפריסין, וממצאים נוספים כמשקולות, נול, וחרסים דו־גוניים, המעידים על קשרים דומים גם עם הפלשתים. העיר הייתה בירת עיר-מדינה כנענית בתקופת הברונזה המאוחרת, מן המאה ה-13 עד המאה ה–16 לפנה"ס. העיר מוזכרת גם במכתבי תענך, במכתב מס' 2. בחפירות בבית שאן הקדומה נמצאה אסטלה המתארת מרד של ערים באזור עמק בית שאן נגד שלטון פרעה סתי הראשון; האסטלה מציינת כי רחוב לא הצטרפה למרד. ממצא חשוב נוסף היה תנור אפייה שהשתמר מתקופת הברונזה המאוחרת עד המאה ה־8 לפנה"ס. התנור השתמר בשלמות ואיפשר לחוקרים לאמת את ההשערות בנוגע לצורתו ומידותיו של התנור, וכן לערוך בדיקות שרידנות מחלקיו הפנימיים.
ממצאים מן המאה ה-10 לפנה"ס (תקופת הברזל II-א) מלמדים כי העיר קיימה יחסי מסחר עם הפיניקים. כתובת מכיבושי שישק הראשון (925 לפנה"ס) מעידה כי המצרים כבשו את העיר, בתל עצמו נמצאה שכבת חורבן, אך לא ברור אם יש לייחסה לשישק, או שמא כיבושו לא הביא לחורבן העיר. ממצאים מהמאה ה־10 או ה־9 לפנה"ס, המעידים על דבוראות, הם המוקדמים ביותר במזרח התיכון והיחידים המכילים כוורות (כ-30 במספר נמצאו, וניכר כי היו קיימות עוד עשרות מספר). מתקופות מאוחרות יותר נמצאו קברים, שנראה כי שייכים לפקידים או קציני צבא של האימפריה האשורית שכבשה את העיר במסגרת כיבושיה ב־732 לפנה"ס. העיר הכנענית נחרבה ולא נבנתה מחדש.
על צדו הצפוני של התל התקיים כפר בתקופת ימי הביניים.
העיירה היהודית.
בשדות קיבוץ עין הנציב, כ-800 מטרים בערך מצפון-מערב לתל רחוב, נתגלו ממצאים מן התקופה הביזנטית, ובהם מבנה המשוער כבית כנסת שהקמתו מתוארכת לתחילת המאה ה-4 לספירה. האתר נחשף במסגרת חפירות שנערכו בין 1974–1979, בהן נתגלה מטמון ובו אוסף אבני בניה, סורג עם מנורת שבעת הקנים, רצפות פסיפס, ציורים וכן שמונה כתובות על טיח אומנות המבנה ועל קירותיו.
גודלו של המבנה 18 מטר על 24 מטר; המתחם כולו היה מרוצף בפסיפס. אובחנו שלוש שכבות של רצפות ונראה שהמבנה שוקם מחדש פעמיים. רוב המבנה שימש כאולם תפילה והיו בו שני טורי עמודים עשויי בזלת. סמוך לקיר הדרומי, לכיוון ירושלים, עמדה בימה גדולה ומשני עבריה חדרים. מצפון לבית התפילה נמצא אולם מבוא ("נרתכס"), אשר התווסף למבנה המקורי בשלב מאוחר. לחדר המבוא הייתה כניסה יחידה, וממנו עברו אל אולם התפילה דרך שלוש כניסות. ברצפת הפסיפס של אולם הכניסה נקבעה הכתובת.
כתובת רחוב.
כתובת רחוב היא כתובת הלכתית ארוכה, מיוחדת במינה, שנמצאה ברצפת הפסיפס, באולם המבוא של המבנה המשוער כבית הכנסת.
הכתובת כוללת 365 מילים (כמנין ימות שנת החמה) המחולקות לשמונה סעיפים, ערוכים ב-29 שורות, ובהם ברייתא תנאית המופיעה בנוסחים שונים גם בתלמוד הירושלמי (מסכת שביעית פרק ו' הלכה א'), בתוספתא (מסכת שביעית פרק ד') ובספרי (סוף פרשת עקב), ומתארת את תחום עולי בבל לעניין המצוות התלויות בארץ. זוהי הכתובת הארוכה ביותר שנמצאה בארץ. לדעת חוקר ארץ-ישראל צבי אילן, כתובת זו היא "הממצא החשוב ביותר מזה שנים רבות בארכאולוגיה היהודית".
יעקב ניצני
יעקב ניצני (צ'יצ'ק) (6 בדצמבר 1900 – 15 בספטמבר 1962) היה איש ציבור ישראלי, ראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הכנסת השנייה והשלישית מטעם מפא"י.
ביוגרפיה.
ניצני נולד בשנת 1900 לשרה פניז'ל ולשלמה צ'יצ'ק בפלובדיב שבבולגריה, ובה רכש השכלה תיכונית ויסודית. במהלך לימודיו היה ממייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות עברית" ומהפעילים הבולטים בה בתום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובסמינר למורים לעברית. בין השנים 1920–1925 עסק בהוראה, לצד ראשית פעילותו הציונית, בהיותו מייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית" וממייסדי תנועות "השומר הצעיר" ו"פועלי ציון" בבולגריה. כיהן כמזכ"ל ההסתדרות הציונית בבולגריה מ-1925 ועד עלייתו לארץ ישראל ב-1935. עם עלייתו הצטרף תחילה למושב בית חנן, וב-1936 עבר לתל אביב.
בארץ היה ניצני פעיל בקליטת עלייה מבולגריה, יוון וטורקיה. הוא עמד בראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית, ונבחר לחבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מרכז מפא"י וחבר מזכירות מועצת הפועלי תל אביב. ב-1951, לאחר קום המדינה, היה ניצני ממייסדי הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות וכיהן כמזכיר ההנהלה הישראלית של הפדרציה.
ניצני נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת. אל הכנסת השנייה נכנס ב-8 בדצמבר 1952 במקום יצחק בן-צבי שפרש מהכנסת בעקבות בחירתו לנשיא מדינת ישראל, ואל הכנסת השלישית נכנס ב-14 בנובמבר 1955, במקום יעקב שמשון שפירא שפרש מהכנסת. בין 1960 ל-1962 כיהן כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב יפו. ניצני הרבה לפרסם מאמרים בעיתון "דבר", "דבר השבוע", ב"הפועל הצעיר" וב"שבט עם".
בשנת 1927 נישא לסופי (שמחה) לבית בזרנו. ב-1937 נפטרה אשתו, ובשנת 1938 נישא לרבקה לבית לודמר.
יעקב ניצני נפטר ב-1962 בתום מחלה קצרה, בגיל 62. הותיר את אשתו וילדיו.
נקבר בלוויה המונית בבית העלמין נחלת יצחק.
קישורים חיצוניים.
לאחר מותו:
מפרי עטו:
ראובן פלדמן
ראובן פלדמן (29 בדצמבר 1899 - 7 באפריל 1990), איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י.
ביוגרפיה.
פלדמן נולד בקרקוב שבפולין ולמד בישיבות בעלז וגור ובמקביל למד בבית הספר הגבוה למסחר וכלכלה בקרקוב. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפעיל תמחוי כשר עבור חיילים יהודיים. בשנת 1920 הצטרף להתאחדות "הפועל הצעיר - צעירי ציון" והחל בפעילות ציבורית, בהיותו יו"ר "תרבות" בקרקוב, חבר הוועד הגלילי של ההתאחדות בגליציה המערבית ובשלזיה וכיושב ראש "ועדת השקל" (הפועלת לגיוס כספים עבור הקונגרס הציוני) בגליציה המערבית.