ברזוויל (בצרפתית: Brazzaville) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקה של קונגו.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1880 על כפר מקומי על ידי חוקר איטלקי-צרפתי בשם פייר סבורניאן דה בראזה ומכאן גם שם העיר. העיר נבנתה ארבע שנים מאוחר יותר במטרה להתחרות בלאופודוויל (כיום קינשאסה), שנבנתה על ידי הבלגים בצד השני של נהר הקונגו.
האזור עבר באופן רשמי לשליטת צרפת בועידת ברלין, ב-1884. העיר הפכה תחילה לבירה של קונגו הצרפתית ולאחר מכן לבירה של אפריקה המשוונית הצרפתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה אפריקה המשוונית הצרפתית, וברזוויל בפרט, נותרו מחוץ לשליטת משטר וישי. בשנת 1944 העיר אירחה פגישה של צרפת החופשית ונציגים מהקולוניות הצרפתיות באפריקה. תוצאת הפגישה הייתה הצהרת ברזוויל שבה הוגדרו מחדש היחסים בין צרפת לבין הקולוניות שלה באפריקה לאחר מלחמת העולם השנייה.
עד שנות ה-60 של המאה העשרים העיר הייתה מחולקת לאזורים אירופאים (מרכז העיר) ולאזורים אפריקנים (Poto-Poto ,Bacongo ,Makélékélé). בעיר היו עימותים תכופים, בכללם עימותים בין המורדים לבין כוחות הממשלה, וכן עימותים בין כוחות הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה. בנוסף, העיר לקחה חלק במלחמות האזרחים העקובות מדם במהלך שנות ה-90 בהם נהרגו אלפי אזרחים וגרמו למאות אלפים להפוך לפליטים ולהימלט מהעיר.
כלכלה.
כבירת הרפובליקה של קונגו, הרבה חברות וארגונים ממשלתיים מחזיקים סניפים אזוריים שלהם בעיר. גם ארגון הבריאות העולמי מחזיק את הסניף שלו לאפריקה בעיר.
העיר היא נמל מפתח בנהר הקונגו ומשמשת להעברת סחורות לייצוא אל נמל פואנט נואר בחוף המדינה.
גאוגרפיה.
העיר שוכנת בגדה הצפונית של נהר הקונגו בעוד שבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – קינשאסה – שוכנת בגדה הדרומית.
תחבורה.
בעיר יש את שדה התעופה מאיו מאיו (Mayo-Mayo Airport), כמו גם תחנת רכבת. העיר היא גם נמל חשוב וממנה יוצאות מעבורות לקינשאסה.
מורסיה (עיר)
מורסיה (בספרדית: Murcia, הגייה: ) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית של אזור מורסיה בספרד. בעיר עצמה, השוכנת על גדות נהר הסגורה, יש כ-409,810 תושבים, לפי הערכות מ-2005, ובאזור המטרופוליני כולו ישנם 558,000 תושבים. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית מורסיה בקצב מהיר מאוד.
השם היהודי-ספרדי או מורסיאנו (Murciano) מיוחס לעיר הזו.
העיר משמשת בעיקר כמרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי. השטחים שמסביב לה מושקים במימי הנהר ומנוצלים לחקלאות. כן נמצאים בסביבה מכרות בדיל ומפעלים מסוגים שונים.
במורסיה יש בניינים רבים בסגנון המורי. האתרים הבולטים בעיר:
חגיגות השבוע הקדוש במורסיה מפורסמות בכל ספרד. תושבי העיר נוהגים באותה עת להוציא מהמוזיאונים את פסליו של סלסיו, המתארים את הפסיון של ישו, וצועדים איתם ברחבי העיר, מקושטים בפרחים ובנרות. העיר מפורסמת גם במיניאטורות עבודת-יד של תמונת לידתו של ישו.
היסטוריה.
מורסיה הוקמה בידי עבד אל-רחמן השני, אמיר קורדובה, במאה ה-9. השם מורסיה (مرسية) נגזר משורש שמשמעותו "קבוע" או "יציב". הייתה בירת חליפות קורדובה, ומאוחר יותר בירת הטאיפה של מורסיה. מלך אראגון חיימה הראשון כבש אותה ב-1266 ומסר אותה לידי אלפונסו העשירי מלך קסטיליה. הייתה בירת אזור מורסיה, שכללה בנוסף לפרובינציית מורסיה גם את פרובינציית אלבסטה של היום. ב-1982 נקבעה כבירת הקהילה האוטונומית, שכוללת את פרובינציית מורסיה בלבד.
לוח השנה הרפובליקני
נציב הדורות הבאים
נציב הדורות הבאים היה יועץ מיוחד לכנסת, שתפקידו על פי חוק לפקח שהחקיקה בישראל לא תפגע בדורות הבאים. תפקיד זה נוצר בשנת 2001 באמצעות תיקון לחוק הכנסת שיזם טומי לפיד. תפקידו, סמכויותיו והליך בחירתו של נציב הדורות הבאים לכנסת נקבעו בחוק הכנסת. בסוף 2006 הסתיימה כהונתו של נציב הדורות הבאים הראשון, התפקיד נותר לא מאויש, עובדי הנציבות הועברו לתפקידים אחרים בכנסת או פוטרו, ונציבות הדורות הבאים חדלה, למעשה, להתקיים. בדצמבר 2010 ביטלה הכנסת גם את הוראות חוק הכנסת שהסדירו את פעולותיו.
נציב הדורות הבאים.
תפקיד וסמכויות.
יעודו של הנציב היה יצירת "מרחב עתידי" והכללתו בחקיקה ובחקיקת המשנה, על פי החוק הנציב יעץ לכנסת ב-12 תחומים: איכות הסביבה, משאבי הטבע, מדע, פיתוח, חינוך, בריאות, משק וכלכלה, דמוגרפיה, תכנון ובנייה, איכות חיים, טכנולוגיה ומשפטים. בנוסף לכך הנציב היה רשאי לפעול בכל תחום שוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת קבעה שיש לו השפעה ניכרת על הדורות הבאים. בפועל, תפקיד הנציב הוא לעיין בחקיקה העומדת על הפרק, וכאשר החוק בעל עניין מיוחד ל"דורות הבאים", לצרף חוות דעת בנוגע להשפעתו הצפויה בעתיד. כמו כן נציב הדורות הבאים מגיש לכנסת דו"ח שנתי על פעולותיו.
על פי סעיפים 34–35 לחוק הכנסת, הנציב היה רשאי להשתתף בכל דיון בכל ועדה בכנסת, למעט דיונים חסויים שבהם הורשה להשתתף רק אם קיבל אישור מיושב ראש הוועדה. לנציב הייתה סמכות לקבל כל ידיעה, מסמך או דו"ח שנמצאים בתחום סמכותו של גוף המבוקר על ידו, והדרושים לנציב לביצוע תפקידיו, למעט המקרים הבאים:
על פי סעיף 44 לחוק הכנסת, נציב הדורות הבאים היה רשאי להיעזר, בנוסף לעובדיו הקבועים, בעובדי הכנסת.
הליך מינוי.
נציב הדורות הבאים לכנסת נבחר מתוך רשימת מועמדים מומלצים שמגישה ועדה ציבורית, על ידי יושב ראש הכנסת, והחלטתו מובאת לאישור ועדת הכנסת. הוועדה הציבורית מורכבת משישה חברים: 3 חברי כנסת (יושב ראש ועדת הכנסת, יושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, ויושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת) ו-3 חברי סגל אקדמי המומחים באחד התחומים שנמצאים תחת אחריותו של הנציב. הנציב נבחר לכהונה בת 5 שנים. אין הגבלה בחוק למספר הכהונות שבהם אדם יכול לשמש כנציב הדורות הבאים לכנסת.
גופים מקבילים בעולם.
אמנם, תפקיד נציג הדורות הבאים הנמצא תחת הפרלמנט היה ייחודי לישראל, אך קיימים תפקידים דומים במקצת בכמה ממדינות המערב, למשל:
סיום דרכה של נציבות הדורות הבאים.
בראשית כהונתה של הכנסת ה-17 החלו להתעורר סימני שאלה סביב המשך דרכה של הנציבות. עם היבחרה, הביעה יו"ר הכנסת, דליה איציק, את כוונתה לסגור את הנציבות, בשל עלותה הכלכלית. מאחר שהנציבות פועלת מכוח חוק, לא ניתן היה לבטלה, אלא בתיקון חקיקה.
ב-1 בנובמבר 2006 אישרה הכנסת בקריאה טרומית הצעת חוק של חבר הכנסת אביגדור יצחקי שקראה לביטול הנציבות. במהלך הדיון במליאה טען יו"ר הכנסת לשעבר, ראובן ריבלין, כי יש מקום לביצוע רפורמות בנציבות, אך לא לבטלה לחלוטין. הצעת החוק הועברה לדיון בוועדת הכנסת.
ב-31 בדצמבר 2006 הסתיימה כהונתו של נציב הדורות הבאים הראשון, השופט בדימוס שלמה שהם. התפקיד נותר לא מאויש, ונציבות הדורות הבאים חדלה, למעשה, לפעול.
באמצע שנת 2010 קודמה בכנסת הצעת חוק לביטול הנציבות. מול ההצעה התנהל מאבק ציבורי רחב שהובילו ארגון הגג חיים וסביבה והתאחדות הסטודנטים שבראשה עמד אז איציק שמולי. המאבק כלל עצומות מדענים ואישי ציבור, עשרות מאמרי דעה בעיתונים, וכן מספר דיונים בוועדות הכנסת ובמליאה. מתנגדי הנציבות טענו שהיא מהווה דריסת-רגל לרשות השופטת בתוך הרשות המחוקקת, והנציב מהווה מעין חבר כנסת ה-121. התנגדות לביטול נשמעה גם מצד משרדי ממשלה, מרכז השלטון המקומי והתאחדות התעשיינים. למרות המאבק, אושרה הצעת החוק והתפקיד בוטל גם דה יורה.
פורט וילה
פורט וילה היא עיר הבירה של ונואטו. העיר ממוקמת על החוף הדרומי של האי Éfaté.
במהלך מלחמת העולם השנייה פורט וילה הייתה בסיס אווירי אמריקני. בשנת 1987 ציקלון פגע קשות בעיר.
בפורט וילה ישנם שדה תעופה ונמל ימי חשובים שהופכים את פורט וילה למרכז כלכלי מסחרי. בעיר, נכון ל-2008, חיים כ-39,800 תושבים.
היסטוריה.
האזור היה מיושב בידי מתיישבים מלזיים במשך אלפי שנים, ייתכן כי המתיישבים הראשונים הגיעו למקום באמצעות סירות קאנו לפני כ-3,500 שנה, מגינאה החדשה ומאיי שלמה.
בשנת 2004 נערכו חפירות ארכאולוגיות במקום, ונמצאו בו שרידים של אתר קבורה הכולל 25 מערות המכילות כ-36 גולגולות המשויכות לתרבות לפיטה.
המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפורט וילה בשנת 1606, כשמשלחת פורטוגזית שבראשה עמד פדרו פרננדש דה קיירוש. לאחר זמן קצר עזבו המתיישבים, וחזרו רק בשנת 1774, עם משלחת בראשות לואי אנטואן דה בוגנוויל. בשנה זו ג'יימס קוק קרא לאיים "ההברידים החדשים", שם שנותר עד שזכו בעצמאות.
ערים תאומות.
הערים התאומות של פורט וילה הן:
מונאדה (לייבניץ)
המונאדה (מיוונית μονάς, יחידה) היא מושג אותו טבע הפילוסוף הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ, כיחידה הראשונית בפילוסופיה שהציג. המונאדה אינה חומרית, אינה ניתנת לחלוקה, וחסומה מלהשפיע על מונאדות אחרות או להיות מושפעת מהן. דוגמה אחת למונאדה היא נפש האדם. לייבניץ השתמש במושג זה כדי להסביר את העולם, תוך כדי התמודדות עם קשיים מרכזיים שעלו בתיאוריות פילוסופיות מאז דקארט.
מקור התיאוריה.