הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס הבווארי ה-1. כמפקדו הראשון מונה קרל פון פאסבנדר, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה. הקורפוס נטל חלק בקרב לורן, ובאוקטובר 1914 הועבר צפונה, שם נטל חלק בקרב אראס. בקיץ 1915 הצליח הקורפוס לבלום את הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה השני, ובקיץ 1916 נטל חלק בקרב על הסום. באביב 1917 ניהל הגנה מוצלחת ברכס וימי כנגד הבריטים במהלך קרב אראס, ובאביב 1918 ניהל מתקפה כושלת באזור אראס במסגרת מתקפת האביב. לאחר מכן לחם הקורפוס נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
אלברט פון שוך
אלברט פון שוך (בגרמנית: Albert von Schoch; 23 ביולי 1860 – 8 במרץ 1943) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון שוך נולד ב-23 ביולי 1860 במינכן, לקרל וילהלם שוך שהיה אוברסט במטכ"ל הבווארי ולמריה היינה היימן מנירנברג. סבו יוהאן ארהרד שוך היה מנהל מנזר שטינגינגן, ואילו הסבא רבא שלו היה יוהאן פליקס שוך, שהיה מהפכן שווייצרי שנידון למוות. אחיו גוסטב, אמיל וקרל היו אף הם גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית. ב-1879 התגייס לצבא הבווארי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1904 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים הבווארי ה-11 (פון דר טאן). בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים הבווארי ה-3 (קרל, נסיך בוואריה). עבור שירותיו הוענק לו עיטור מסדר הכתר של בוואריה, והוענק לו תואר האצולה פון שוך.
בשנת 1911 הוא ירש את אחיו קרל כמנהל האקדמיה למלחמה, ובשנת 1912 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-3 באאוגסבורג. בשנת 1913 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שוך מפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, אשר נערכה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה, והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. בשנת 1915 הועבר רגימנט מהדיוויזיה לקורפוס האלפיני, אשר נשלח לחזית האיטלקית. הדיוויזיה לקחה חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הדיוויזיה השתתפה בקרב ורדן וב, ובינואר 1917 הועלה פון שוך לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-63 ברומניה, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פרש פון שוך מהצבא והתגורר במינכן, עד מותו ב-8 במרץ 1943.
ביצית שדופה
ביצית שדופה (באנגלית: Blighted ovum) הוא סוג של היריון בו למרות התפתחות שק היריון, לא מתפתח עובר או שהוא נספג ברחם בשלב מאוד מוקדם של ההתפתחות. היריון זה מסתיים בהכרח בהפלה טבעית.
בהיריון תקין, ניתן להבחין באמצעות בדיקת אולטרה סאונד להיריון, בשק היריון לאחר כ-5 שבועות ובעובר, לאחר כ-6 שבועות מעת הווסת האחרונה. במצב של ביצית שדופה, ניתן יהיה לראות באותן נקודות זמן שק היריון, אך ללא שק חלמון וללא עובר. בשלב מוקדם, כאשר שק ההיריון קטן מדי, לא ניתן להבחין האם מתפתחים בו שק חלמון ועובר. לכן, אבחון ודאי של ביצית שדופה יכול להיעשות רק לאחר ששק ההיריון מגיע לגודל כזה שניתן לראות בבירור שהוא ריק.
כיוון שבדרך כלל ההורמון hCG ממשיך להיות מופרש גם במצב של ביצית שדופה, השליה ושק היריון ממשיכים להתפתח ללא עובר. כיוון שהורמון זה מהווה אינדיקציה לקיום היריון בשלביו הראשונים, עלייתו עלולה להטעות נשים שסבורות שההיריון תקין.
לעיתים הגוף אינו פולט את שק ההיריון בעצמו (מצב שמכונה "הפלה נדחית") ויש לבצע הפלה תרופתית או גרידה, אך ללא צורך באישור וועדה להפסקת הריון, אלא באישור רופא בלבד.
הגורמים לאי התפתחות עובר לא תמיד יכולים להיות מאובחנים בצורה מדויקת בזמן ההפלה, אך הם זהים לשאר הגורמים להפלות טבעיות בשליש הראשון של ההיריון. למעלה ממחצית המקרים משויכים לבעיות כרומוזומליות של העובר וגורמים נוספים הם אנטומיים, כגון הפרעות במבנה הרחם, זיהומיים, הורמונליים, קרישיות מוגברת או עישון ושתיית אלכוהול וקפה בכמויות גדולות. במקרים של הפלות חוזרות, מופנות נשים למרפאת הפלות חוזרות בקופות החולים, שם מנסים לבדוק האם יש קשר בין ההפלות, ואם כן, מה הוא הגורם לכך.
בת הרב ואמה
בַּת הָרַב וְאִמָהּ היא בלדה עברית, שנכתבה על ידי שאול טשרניחובסקי וראתה אור ב-1942. זוהי השנייה משבע בלדות במחזור "ב", שנכתבו בידי המשורר בעיצומה של מלחמת העולם השנייה והשואה.
היצירה פורסמה לראשונה בעיתון הארץ ב-8 במאי 1942, ולאחר מכן הופיעה בקובץ שיריו כוכבי שמים רחוקים (תש"ד 1944).
תוכן הבלדה.
הבלדה בנויה מדיאלוג בין בת הרב מחוזרת על ידי אביר העומד בצל מחוץ לביתם. הבת מצטטת את דברי האביר על עמה - "אָרוּר עַמִּי מֵאֵל,
בָּעוֹלָם הַזֶּה, בָּעוֹלָם הַבָּא, חֶלְאַת יוֹשְׁבֵי תֵבֵל." דבריו מזכירים את התעמולה הנאצית האנטישמית. הבת מוחמאת מחיזוריו של האביר, ומדבריו על אהבתו אליה, ומהבטחתו למתנות יקרות שיעניק לה. מאידך היא אינה מתחננת לאמה לאפשר לה את הזוגיות שנוצרה ביניהם.
מנגד אשת הרב מזועזעת מהסיטואציה. היא מסבירה לבת שהדבר לא ייתכן כיוון שהיא בת עשרים דורות של רבנים. האביר שייך לדת שעל מייסדה נאמר "אָרוּר הָאִישׁ
אֲשֶׁר יִקְּבֶנּוּ אֵל" (רמז ל"אותו האיש" – ישו). על חיזורי האביר אומרת האם - "אוֹי לִי, וְלָךְ אֲבוֹי! סָגַר עָלֵינוּ הַמָּצוֹר", האם לא מאמינה להבטחות לתכשיטים יקרים והיא כאשה ריאליסטית רואה בדבר סכנת מוות "כי ישרפוך באש".
בנוסף,בלדה עוסקת בחוויה משמעותית של גיבורי הסיפור.
מקומה של הבלדה ביצירת טשרניחובסקי.
הבלדה בת הרב ואמה פורסמה לראשונה בעיתון הארץ ב-8 במאי 1942.
הבלדה "בת הרביצומה של השואה בשנת 1942. אף על פי שהן מתארות לכאורה את האירועים בעיר וורמייזא בימי הביניים בה היו פרעות בידי הצלבנים בשנת תתנ"ו (1096) ובמאה ה-14 עקב מגפת הדבר השחור, יש בהן רמז עבה לשואת יהודי אירופה, שמאורעותיה ומוראותיה הגיעו כבר באותו זמן לארץ ישראל. השיר השלישי במחרוזת הבלדות, העוקב על בלדת בת הרב ואמה הוא "בתו היפה של הרב". כאן כבר מתואר גורלה של בת הרב היפה שהאבירים חושקים בה.עם פתיחת קברו של הרב מתברר ש-"עַל יַד הָרַב מוּטֶלֶת, בִּּתוֹ זוֹ הַיָפָה". בשיר מוקדם (מ-1924) מתאר המשורר גם את גורל בת הרב. בשיר – "בת הרב" מנסה מנהיג של הקוזאקים (כנראה בגזירות ת"ח ת"ט) לשכנע את בת הרב להתנצר ולשאת אותה לאשה. שם בת הרב מבקשת ממנו לירות בה כדור, באמתלה שבלחש כלשהו היא מסוגלת לעצור את הכדור.
לחן הבלדה.
זמן קצר אחר פרסומו זכה השיר ללחן של נחום נרדי והוא זכה להצלחה רבה בקרב הקהל.
הראשונה ששרה אותו הייתה שושנה דמארי בהופעתה בקונצרט מיצירות נרדי ובליוויוֹ בפסנתר בחודש אוגוסט (1942).
.לחן נוסף נכתב על ידי שמוליק קראוס ושמעון שגיא, והוא הושר בפי ג'וזי כץ.
המשורר שאול טשרניחובסקי שנכח בקונצרט, הביע את התפעלותו מכך שחודשים ספורים לאחר שפרסם לראשונה את השיר הוא כבר הולחן על ידי נרדי וכבר הושמע על הבמה.
השיר הושר לראשונה ככל הנראה ב-1942 על ידי שושנה דמארי בפני בערב מפגש עם משוררים שהתקיים בבית החולצות,בו נוכח גם המשורר.
ב-1947 היא שרה אותו שוב בפסטיגיל הנוער בפראג, וזכתה לשבחים רבים. טשרינחובסקי נפטר באוקטובר, 1943. חודש לפני מותו זכה לשמוע מפיה של שרה יעירי,
שהקליטה אותו על תקליט מסחרי.
קהילת יהודי מקנס
קהילת יהודי מֶקְנֶס או מכּנס (בערבית: مكناس; העיר נקראת לעיתים בעברית, על פי שמה הערבי, מכנאס) היא קהילה בעלת עבר יהודי מפואר. היישוב היהודי בעיר קדום מאוד. החל מגירוש ספרד (הרנ"ב, 1492) ובמשך 100 שנה, התרחב והתבסס היישוב היהודי בעיר עקב נדידת מגורשים ואנוסים. החיים הדתיים, החברתיים, הכלכליים והמשפטיים נוהלו על ידי הקהילה.
בשנת 1728 נערכו ביהודי מקנס פרעות, שבמהלכן נהרגו 180 יהודים, וכל בתיהם נבזזו. גם בשנת 1790 התחוללו פרעות, בעידודו של הסולטאן יזיד (1790–1792). רכוש רב אבד ובתי הכנסת נהפכו למסגדים. בפרעות של 1811 הציתו הפורעים בתי כנסת, וגם ב־1894. באותה תקופה חיו בעיר 4,600 יהודים. במהלך השנים בסוף המאה ה-19 חל שיפור במצב הקהילה היהודית, היהודים צברו נכסים. הכיבוש הצרפתי (1912) הביא שיפור נוסף. ב־1931 היו במקנאס 9,510 יהודים. בתקופת ממשלת וישי (1943-1940), בימי מלחמת העולם השנייה, סבלו היהודים מפרעות והצקות. בראשית המאה ה-21 נותרו במרוקו עצמה כ-2,500 יהודים. נכון ל-2014, נמצאו בעיר 2 יהודים.
תחילת הקהילה היהודית במקנאס.