דיים אמה תומפסון (באנגלית: Emma Thompson; נולדה ב-15 באפריל 1959) היא שחקנית קולנוע ותסריטאית בריטית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, שני פרסי באפט"א ופרס אמי.
ביוגרפיה.
תומפסון נולדה בשכונת פדינגטון, לונדון, הממלכה המאוחדת. אביה היה השחקן אריק תומפסון ואמה - השחקנית פילידה לאו. גם אחותה, סופי תומפסון, היא שחקנית.
תומפסון למדה ספרות אנגלית בניונהם קולג' בקיימברידג' והייתה חברה במועדון "Footlights".
קריירה.
אחרי האוניברסיטה זכתה להכרה כשהופיעה לצדו של קנת בראנה בסדרת טלוויזיה דרמטית של ה-BBC, "תהפוכות מלחמה" (Fortunes of War), המבוססת על ספר של אוליביה מנינג. תומפסון ובראנה התחתנו באוגוסט 1989, וגילמו יחד דמויות של בני-זוג בסרטים "רצח מן העבר", "הנרי החמישי" ו"מהומה רבה על לא דבר". הם התגרשו באוקטובר 1995, תומפסון נישאה לשחקן גרג וייז, ונולדה להם בת בשנת 1999.
תומפסון גילמה תפקידים בקומדיות רומנטיות כמו "ארוך ומשגע" (The Tall Guy) וגם בסרטים רציניים יותר: "זיכרונות מאחוזת הווארד", "שארית היום" ו"אורחת בחורף" בבימויו של אלן ריקמן ובהשתתפות אמה.
ב-1992 זכתה בפרס האוסקר כשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה ב"זיכרונות מאחוזת הווארד", והייתה מועמדת לפרס גם עבור תפקידיה בסרטים "בשם האב" ו"שארית היום". בשנת 1996 זכתה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור התסריט שכתבה לסרט "על תבונה ורגישות" לפי הרומן של ג'יין אוסטן. בסרט זה גם גילמה את התפקיד הראשי של אלינור דשווד, כשאת בן זוגה בסרט, אדוארד פררס, מגלם יו גרנט.
ב-2003 שיחקה בסרט "חטופים בארגנטינה". הופיעה בסרטים הארי פוטר והאסיר מאזקבאן והארי פוטר ומסדר עוף החול בתפקיד סיביל טרלוני.
בשנת 2008 שיחקה תומפסון בדרמה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצד דסטין הופמן.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991. במאי אותה שנה שיחקה לצד אדם סנדלר ובן סטילר בקומדיה "סיפורי מאירוביץ" בבימויו של נוח באומבך.
תומפסון פעילה בקרן למלחמה באיידס שייסד הזמר אלטון ג'ון.
ביוני 2018 זכתה תומפסון בתואר גבירה-מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (DBE) מטעם המלכה אליזבת' השנייה, במסגרת טקס הענקת תוארי הכבוד ביום הולדתה של המלכה.
חתול אמריקני מקורזל
חתול אמריקני מקורזל (מאנגלית: American Wirehair) הוא גזע של חתול הבית שמוצאו ממדינת ניו יורק.
היסטוריה של הגזע.
הגזע התפתח מחתול משק בשם אדם, שהתגלה בשנת 1966 בצפון מדינת ניו יורק. אדם, שנולד להורים לא גזעיים (יש הטוענים שהוריו היו אמריקניים קצרי שער) בשגר שמנה 6 גורים, היה יוצא דופן בשל פרוותו הדלילה והקפיצית. מגדלת בשם ג'ואן אושה רכשה את אדם וחתולה נוספת מאותו השגר, והחלה בתוכנית גידול של חתולים מקורזלי פרווה. בתוכנית הגידול השתתפו גם קצרי שיער אמריקניים שהוכלאו עם המקורזלים. תקן הגזע נקבע בשנת 1967 והחל משנת 1977 הגזע הוכר באופן רשמי על ידי חלק מאגודות החתולים.
המוטציה הנדירה שגרמה לפרווה המקורזלת לא דווחה בשום מקום נוסף בעולם, ולכן כל המקורזלים החיים כיום, הם צאצאים של החתול אדם.
מבנה כללי.
משקלם של הזכרים הוא 5-7 קילוגרמים, ואילו משקל הנקבות הוא 3.5-5.5 קילוגרמים.
כמו קצר השער האמריקני, המקורזל מופיע במגוון גדול של צבעים ודוגמאות פרווה. לא כל החתולים שנולדים להורים מקורזלי פרווה יהיו בעלי פרווה מקורזלת בעצמם.
לחתול שערות מגן, שערות פלומה, ושערות זיפיות. כל שלושת הסוגים קצרים וזיפיים מאוד, וכמה מהשערות מסולסלות לצורת קפיץ. לשערות הזיפיות צורה של חולץ פקקים.
הולוגרמה
חתול אמריקני קצר-שיער
חתול אמריקני קצר-השיער הוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע.
מקורו המדויק של הגזע אינו ידוע, אך חתולים אלה דומים לקצר-השיער האירופאי שהובא לאיים הבריטים על ידי הרומאים בתחילת המאה העשירית לספירה, סבורים שצבעו המקורי של חתול זה הוא טאבי חום. עם השנים חתולים מבויתים נוספים הובאו לאנגליה והתרבו באופן טבעי, מה שהוסיף מגוון הן לצבעי החתולים והן למבנה.
המתיישבים שהגיעו מאירופה לצפון אמריקה לקחו עמם בספינותיהם חתולים כדי שיגנו על החוות ומחסני המזון מפני עכברים. קיימות עדויות שעל המייפלאור היו חתולים שנלקחו על מנת לצוד עכברים. בבואם לאמריקה, נאלצו החתולים הללו להתאים את עצמם לסביבה החדשה, ותוך כדי זיווג בינם לבין עצמם, פיתחו מאפיינים ומראה ייחודיים. בראשית המאה העשרים גזעי חתולים זרים שיובאו לאמריקה (ארוכי-פרווה וסיאמיים) איימו לשנות את "חתולי החווה" היפים ובעלי האופי הנוח. בניסיון להציל את הזן, מגדלים בחרו את החתולים הטובים ביותר והחלו בתוכנית של גידול בררני, על מנת לשמר את המראה והאופי כשהדגש היה על דוגמת הפרווה המרהיבה. גזע זה הוא אחד מחמשת הגזעים הראשונים שנרשמו והוכרו כגזע על ידי אגודת חובבי החתולים האמריקאית, בשנת 1906. במקור, נקרא הגזע "קצר-שיער מבוית" (Domastic Shorthair). בשנת 1966 הוחלט לשנות את שם הגזע ל"קצר-שיער אמריקני" (American Shorthair) כדי להדגיש את האפיון האמריקאי שלו, ולהבדילו מגזעים קצרי-שיער אחרים. זהו חתול גזעי לכל דבר שאינו דומה לחתולי האסמים והמשוטטים האמריקאיים. החתול הגזעי הראשון שנרשם היה מסוג עשן כחול שנקרא באסטר בראון. הגזע התקבל על ידי כל ארגוני החתולים האמריקניים בשנות ה-60. חתולים אלה מוצגים בתערוכות החתולים בהצלחה רבה בכל רחבי ארצות הברית.
מבנה כללי.
לעומת קרובו הבריטי קצר השיער, האמריקאי הוא חתול אתלטי, בעל גוף גדול ומוצק יותר. זהו חתול חזק ובריא, אשר אינו מצריך טיפוח מיוחד, כמו כן הגזע אינו סובל ממחלות גנטיות אופייניות.
גודל ומשקל: הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, משקלם של הזכרים הוא 5–7 ק"ג, והנקבות שוקלות בין 3.5–5.5 ק"ג. החתול מגיע לגודלו המלא בגיל 3–4 שנים.
תוחלת החיים של הגזע היא 15–20 שנים.
מוכרים כמעט 80 צבעים ודוגמאות פרווה שונות לגזע. צבעים חלקים: שחור, כחול, אדום, קרם ולבן, עשן, קמיאו ושיידד, ביקולור, קליקו וואן.
דוגמת הפרווה הפופולרית היא הטאבי על כל גווניו כאשר הפופולרי ביותר הוא הטאבי הכסוף.
אפקט פלסבו
רולר בליידס
מחלקיים
חתול בריטי קצר-שיער
החתול הבריטי קצר-השיער הוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע.
על אף שהתיעוד בכתב של החתול קצר-השיער הבריטי החל רק בתחילת המאה העשרים, הגזע כבר קיים מאות שנים, ומקורו בחתולים המבויתים שחיו ברומא העתיקה. החתולים הראשונים הגיעו לבריטניה עם פלישת החיילים הרומאים והם מתוארים בתגליפים וציורים. כאשר נפלה רומא ונפסק המסחר עם בריטניה, החתולים באי הבריטי התרבו במסגרת מאגר גנים מוגבל, והתוצאה הייתה חתולים עם מאפיינים ייחודיים. במהלך המאה ה-18 בזמן שהגיעו לבריטניה חתולים אקזוטיים מהמזרח, שגשגה בבריטניה ההתעניינות בחתולים גזעיים. הדבר עורר מגדלים פטריוטיים אשר החליטו להפוך את קצר-השיער המקומי לגזע בפני עצמו. קצר-השיער התפתח בסוף המאה ה-19 כשהתחילו לקיים תערוכות חתולים. הוא נוצר על ידי גידול בררני של חתולי הרחוב הטובים ביותר.
עם התפתחות גזעי חתולים חדשים, ההתעניינות בקצר-השיער הבריטי פחתה, ובזמן מלחמת העולם השנייה הגזע היה בסכנת הכחדה. ההתעניינות המחודשת בגזע לאחר המלחמה עודדה מגדלים בריטיים לבצע שיפורים, וכך על ידי זיווגים עם חתולים פרסיים, הגזע קיבל את מראהו העגול והחסון, המוכר כיום. בשנת 1980 לאחר דיונים רבים החליטה אגודת החתולים הגדולה באמריקה להכיר בקצר-השיער הבריטי. כיום ישנם הבדלים בהגדרות הגזע בין אנגליה לארצות הברית.
מבנה כללי.
גזע חזק ובריא. אין בעיות גנטיות נפוצות אופייניות לגזע.
משקל הנקבה ינוע בדרך כלל בין 3 ל-5.5 קילו ומשקל הזכר בין 4 ל-7.5. החתולים אינם פעילים במיוחד, ולכן נפוץ מאוד לראותם מעל המשקל המומלץ. הפרווה דומה בצפיפות ובמגע לחתול הפרסי, אך קצרה בהרבה. הנשירה עונתית, ורצוי לסרק את החתול לפחות אחת לשבוע כדי לעזור לתהליך הנשירה ולמנוע הופעת כדורי שיער בקיבת החתול (ניתן גם לספר את החתול לקראת הקיץ הישראלי החם).
הארגון הבריטי לטיפוח סוג חתול זה מעריך שאורך החיים הממוצע הוא 14–20 שנים, אך מחקר שבדק את אורך החיים הממוצע של חתולים אשר קיבלו טיפול וטרינרי באנגליה, מצא שאורך החיים הממוצע הוא 11.8 שנים. מחקרים אחרים הצביעו על אורך חיים של 12 שנים או יותר.
אופי.
חתול טוב מזג, לרוב לא אוהב אנשים שהוא לא מכיר, רגוע, חברותי בדרך כלל ונבון מאוד. יהפוך למסור ונאמן לאחר שיתגבר על החשדנות הראשונית. טוב עם ילדים. בדרך כלל חתול זה לא דורש תשומת לב מתמדת מבעליו.
רוב החתולים הבריטים אוהבים תשומת לב וחום אך לא אוהבים להיות מוחזקים לאורך זמן על הידיים או לשבת בחיק בעליהם.
צבעים מוכרים של הבריטי קצר-השיער.
צבעי החתול הבריטי מגוונים מאוד. כמעט כל צבעי החתולים מוכרים לחתול הבריטי. לרוב צבע העיניים יהיה צבע כתום.
חלוקת הצבעים נחלקת למספר קטגוריות:
צבע חלק (Solid).
שחור, לבן, כחול, סגלגל, קרם, אדום, שוקולד ולילך. ללבן יכולות להיות גם עיניים בצבע כחול או ירוק. גם יכול להיות שתהיה עין אחת כתומה והשנייה כחולה.
כסוף וזהוב.
בעלי עיני הטורקיז. הצ'ינצ'ילה בעל פרווה תחתית לבנה וקצוות שיער שחורים. הצ'ינצ'ילה הזהוב בעל פרווה תחתית בגוון דבש וקצוות שיער שחורים. ישנם גם צ'יצ'ילה שיידד וזהוב שיידד הם נבדלים מהצ'ינצ'ילות בקצוות שיער עמוקים יותר. בדרך כלל לא יזווגו עם צבעים אחרים על מנת לא להרוס את צבע העיניים המיוחד.
שיידד ועשן (Smoke).