בינואר 1862 נשלח פלויד אל הזירה המערבית כדי להתייצב בפני הגנרל אלברט סידני ג'ונסטון והוא מונה לפקד על דיוויזיה. ג'ונסטון שלח את פלויד לתגבר את פורט דונלסון ולקחת על עצמו את הפיקוד שם. הוא קיבל את הפיקוד של המבצר ב-13 בפברואר, יומיים לאחר שצבא האיחוד הגיע למקום והוא היה למפקד המקום השלישי תוך שבוע אחד. פורט דונלסון הגנה על נהר קמברלנד החיוני, ובאופן עקיף על עיר התעשייה נאשוויל ועל שליטת הקונפדרציה במרכז טנסי. היה זה המבצר השכן פורט הנרי ששכן על טנסי, שב-6 בפברואר נכבש על ידי כוחות צבא האיחוד בפיקודו של יוליסס סימפסון גרנט ועל ידי ספינות תותחים. פלויד לא היה הבחירה המתאימה להגנת נקודה חיונית כזאת, שכן הייתה לו השפעה פוליטית, אך לא את הניסיון הצבאי המתאים. לגנרל ג'ונסטון היו גנרלים אחרים בעלי ניסיון ובכירים יותר כמו פ. ג. ט. בורגארד וויליאם ג'. הארדי, שהיו זמינים והוא שגה שגיאה חמורה כאשר בחר בפלויד. לפלויד הייתה השפעה מועטה על קרב פורט דונלסון והוא נכנע לקצינים הכפופים לו המנוסים יותר, גדעון ג'ונסון פילו וסיימון בוליבר באקנר. כאשר כוחות האיחוד הכניעו את המבצר ואת העיירה של דובר, שיגר צבא הקונפדרציה מתקפה ב-15 בפברואר בניסיון לפתוח נתיב מילוט. אף על פי שבתחילה המתקפה הייתה מוצלחת, ההססנות מצדו של פילו הותירה את כוחות הקונפדרציה בחפירות, כשהם מתמודדים עם תגבורות הולכות וגוברות שקיבל גרנט.
בשעה מוקדמת בבוקרו של ה-16 בפברואר החליטו הגנרלים וקציני השדה להורות לכוחותיהם להיכנע. פלויד, שחשש שהוא ייעצר בעוון בגידה אם הוא יישבה על ידי צבא האיחוד, העביר את הפיקוד לפילו, שמיד העבירו לבקנר. קולונל נייתן בדפורד פורסט וכל רגימנט הפרשים של טנסי שבפיקודו נמלטו בעוד שפילו נמלט על סירה קטנה אל מעבר לנהר קמברלנד. בבוקר המחרת נמלט פלויד באמצעות אוניית קיטור עם רגימנטי הרגלים ה-36 וה-51 של וירג'יניה, עם שתי סוללות תותחים וחלקים של יחידות נוספות שהיו תחת פיקודו. הוא הגיע בשלום לנאשוויל ועלה בידו להימלט זמן קצר לפני שבקנר נכנע בפני גרנט באחד התבוסות האסטרטגיות הגדולות ביותר של הקונפדרציה במלחמה. פלויד שוחרר ב-11 במרץ 1862 מהפיקוד על ידי הנשיא דייוויס מבלי שהוקם גוף שיחקור את מעשיו. הוא חזר לתפקידו כמייג'ור גנרל במיליציה של וירג'יניה, אך עד מהרה התדרדרה בריאותו. ג'ון פלויד נפטר שנה מאוחר יותר באבינגדון, וירג'ניה ונטמן בבית הקברות סינקינג ספרינג.
יחסי יוון–מונגוליה
יחסי יוון–מונגוליה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין מדינת מונגוליה.
היסטוריה.
בין הרפובליקה ההלנית לבין מדינת מונגוליה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ היווני, "הרפובליקה ההלנית ומדינת מונגוליה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים המאופיינים בקשרי ידידות טובים בין הממשלות והעמים אף על פי ההיעדרות של קשרים על בסיס רגולרי בין שתי המדינות".
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יוון למונגוליה כוננו לראשונה בשנת 1967. האינטרסים היווניים במונגוליה מיוצגים על ידי השגרירות היוונית בסין, שאמונה דיפלומטית גם על מונגוליה. מן הצד השני, האינטרסים המונגוליים ביוון מיוצגים על ידי השגרירות המונגולית בבולגריה, שאמונה דיפלומטית גם על יוון.
ב-16 ביוני 2011, בבודפשט, נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות בנושא שיתופי פעולה. הגורם שחתם על מזכר ההבנות היה משרדי החוץ של שתי המדינות. בשנת 2013 נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה בין מונגוליה לבין האיחוד האירופי, יוון כלולה באיחוד האירופי ולפיכך חתומה גם היא על הסכם שיתוף הפעולה.
מונגוליה אירחה ועידה באולן בטור ביולי 2016, שר החוץ של יוון הגיע למקום ונפגש עם עמיתו המונגולי.
הדרך ההיסטורית יפו-ירושלים
הדרך ההיסטורית יפו-שכם
סאמג'יון
סאמג'יון (בקוריאנית: 삼지연군) הוא שמה של עיר במחוז ריאנגאנג שבצפון קוריאה. שמו נובע משלושה אגמים במחוז, הידועים ביחד כסאמג'יון. העיר שוכנת בסמוך להר פאקטו וקבוצות תיור טסות לשדה התעופה של המחוז כדי לראות את ההר, שיש לו משמעות במיתולוגיה של צפון קוריאה.
בתים ומבנים רבים בסאמג'יון שודרגו לאחרונה, ובניינים חדשים רבים, כולל מרכז בילוי לנוער, הושלמו בשנת 2005. פעילויות פופולריות בסאמג'יון הן סקי ופעילויות שונות עבור תלמידי בתי הספר בסביבת ההר, לפעילויות שונות כמו צופים בשילוב חופשות או טיולים בהנהלת בית הספר. בדצמבר 2019, קים ג'ונג-און חנך הרחבה שהושלמה, שתוארה על ידי התקשורת הממלכתית כעיר "מודרנית" עם מגורים ופארקי תעשייה.
תחבורה.
תעופה.
בסאמג'יון ממוקם בסיס של חיל האוויר הצפון קוריאני יחד עם שדה תעופה ממנו יוצאות טיסות של חברת התעופה הלאומית אייר קוריו המפעילה טיסות סדירות ושירותי צ'רטר בין סאמג'יון ופיונגיאנג, וונסן וצ'ונגג'ין. בשנת 2005 נסגר שדה התעופה בגלל שיפוצים גדולים שבוצעו בחלקם על ידי תאגיד יונדאי.
רכבת.
אל סאמג'יון מוביל קו הרכבת סאמג'יון של רכבת המדינה הקוריאנית. בניית קו חדש, באורך 78 קילומטרים הושלמה ביוני 2015; תחנת רכבת חדשה נבנית אף היא.
תחנת הרכבת הראשונה הוקמה בשנת 1985, אך כפי שנצפה בקלות מסין, בשנת 1989 היא נהרסה ועברה לאתר שני, 2 קילומטרים צפונית לאתר השלישי הנוכחי שמשמש את הרכבת. עם זאת, בבדיקת המתקנים שהושלמו, קים איל-סונג החליט שהיא לא מתאימה, לנוכח הרי סין. בהזמנת בנייה מחדש שלישית, התחנה השנייה הועברה לאחריות מפעל מכונות הדיוק סאמג'יון (מפעל התחמושת מספר 95) לאחר השלמת האתר השלישי בשנת 1992. תחנה שלישית זו ממוקמת ישירות על דרך התיירים בהר פקטו, המעניקה גישה ישירה למתחם הארמון של קים איל-סונג. 20 אזרחים ושתי חוליות צבאיות מגנים על האזור. במהלך הביקור השנתי של המנהיג העליון ביולי או באוגוסט, כל האוכלוסייה האזרחית מועסקת כדי לנקות את מערכת התחבורה והסביבה המקומית.
תיירות.
אנדרטת סאמג'יון הגדולה מורכבת מארבע קבוצות פסלים.
ארמונות השרד הממשלתיים.
סאמג'יון היא אתר נופש ויעד לשני נשיאי צפון קוריאה. גם קים איל-סונג וגם קים ג'ונג-איל הקימו ארמונות ומתחמים באזור, אליהם ישנה גישה מתחנת רכבת מפותחת ובלעדית במיוחד לרכבת של המנהיג העליון המובילה לארמונות השרד הממשלתיים ובהם גם מעונות המגורים שלו.
אקלים.
לסמג'יון אקלים תת-ארקטי (סיווג אקלים: "Dwc" ) עם קיץ קריר וחורפים קרים ויבשים.
ספורט.
העיר מהווה לאתר נופש סקי מהבולטים במדינה.
מצטיין שר הביטחון
מצטיין שר הביטחון הוא תעודת הצטיינות למשרתי הקבע בצה"ל. התעודה מוענקת בטקס על ידי שר הביטחון ובמעמד הרמטכ"ל וראש אגף כוח אדם. התעודה מוענקת מדי שנה סמוך לראש השנה לנגדים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל. במעמד הטקס המצטיינים מקבלים תעודת הצטיינות אישית.
בוועדות קבלת מצטיין שר הביטחון על המועמד לעמוד בקריטריונים הבאים אשר נקבעו על ידי אכ"א:
על אף האמור לעיל, רשאי אכ"א - רמ"ח הסגל לאשר בחירתו של משרת קבע שאינו עומד בתנאים המפורטים.
בתעודה כתוב: תעודת הוקרה והערכה מוענקת בזאת ל..., ...על הצטיינותך האישית "והאנשים טובים לנו מאוד" (שמואל א', כה', טו')
מצטייני שר הביטחון.
2013 - אייל שוימר, יאיר צוקרמן
ארכיפלג אלכסנדר
ארכיפלג אלכסנדר (ברוסית: Архипелаг Александра) הוא ארכיפלג באורך של כ-480 קילומטרים הממוקם בצפון אמריקה, מול החוף הדרום-מזרחי של אלסקה. הוא מכיל כ-1,100 איים, שהם פסגות הרי החוף השקועים ויורדים באופן תלול מהאוקיינוס השקט. תעלות ופיורדים עמוקים מפרידים בין האיים ומנתקים אותם מהיבשת. החלק הצפוני של המעבר הפנימי מוגן באיים כשהוא מתפתל דרכם.
באיים יש חופים לא סדירים, תלולים ויערות גשם ירוקי-עד וצפופים, ורובם נגישים רק באמצעות סירה או מטוס. הרוב המכריע של האיים הם חלק מהיער הלאומי טונגס.
על פי סדר שטח קרקע, האיים הגדולים כוללים את איי נסיך ויילס, אי צ'יצ'גאגוב, אי האדמירליות, איי בראנוב, איי רווילאגיגדו, האי קופריאנוב, איי קויואי, איי אטולין, האי דאל, וראנגל, מיטקוב, זארמבו, קוסיוסקו, קרוזוף, אנט, גרווינה ואיי יעקובי. כל האיים מחוספסים, מיוערים בצפיפות ויש בהם שפע של חיות בר.
עמי טלינגיט וקאיגן היידה הם ילידי האזור. תושבי הצימשיאן שנמצאו באי אנט אינם במקור מהאזור, לאחר שהיגרו לכאן מקולומביה הבריטית בסוף המאה ה-19.
קטצ'יקן וסיטקה הם הערים הגדולות על האיים. השכונות המאוכלסות ביותר בעיירה הגדולה ביותר באזור, ג'ונו, נמצאות ביבשת, אם כי חלקים מהעיר שוכנים גם באי דאגלס, שהוא חלק מהארכיפלג.
תיירות, דייג וכריתת עצים הם הענפים העיקריים של האיים.
היסטוריה.
האירופי הראשון שפקד את הארכיפלג היה הנווט הרוסי אלכסיי צ'יריקוב בשנת 1741, שראה את חופי נויס ואיי בייקר (שניהם מול החוף המערבי של איי הנסיך ויילס), כמו גם את קרוזוף, בראנוב, צ'יצ'אגוב ואיי יעקובי. בשנת 1774 ראה חואן חוסה פרז הרננדס את החוף הדרומי של אי דאל, ואילו חואן פרנסיסקו דה לה בודגה וקודארה נכנס למפרץ בוקארלי מול איי נסיך ויילס בשנה שלאחר מכן. בשנת 1792 ג'קינטו קאאמניו ראה את האי רווילאגגיידו ואת איי גראווינה וגילה את מיצר קלרנס. ג'ורג' ונקובר ואנשיו עשו סקר מקיף של הארכיפלג בשנת 1793 ובשנת 1794, תוך שהם ממפים את איי הארכיפלג. תוך עשור הרוסים יחצו את מיצר פריל המפריד בין איי צ'יצ'אגוב ובראנוב ובעשורים שלאחר מכן ימצאו את המיצרים והמעברים המפרידים בין כמה מהאיים הגדולים האחרים. תרשים רוסי משנת 1844 מציג את קופריאנוב שנפרדו מאי מיטקוף ואתולין, וראנגל, וורונקובסקי ואיי זארמבו נפרדים זה מזה.