העונה הסדירה של 1988 לא הייתה מהמוצלחות ביותר במונחים של מונטנה, הוא מסר ל-2,981 ו-18 טאצ'דאון, בפחות מ-60% הצלחה במסירות, לראשונה בקריירה שלו כפותח. עם זאת הצליחו ה-49' להעפיל לפלייאוף, ובגמר החטיבה הוביל מונטנה את קבוצתו לניצחון חוץ על שיקגו ברס במשחק שהתקיים בתנאי מזג אוויר קשים. בסופרבול עצמו חזרה סן פרנסיסקו מפיגור ברבע האחרון לניצחון 20–16 על סינסינטי באנגלס. מונטנה סיים את המשחק עם שיא סופרבול חדש של 357 יארד ו-2 מסירות לטאצ'דאון, כולל מסירת הניצחון בשניות הסיום.
ב-1989 נבחר מונטנה ל-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוביל את ה-49' למאזן של 12–2, כשהוא מוסר ל-26 טאצ'דאונים ורושם יחס יעילות של 112.4, שיא NFL לאותה תקופה. סן פרנסיסקו העפילה בהנהגתו לסופרבול, והביסה במשחק את הדנוור ברונקוס 10-55 עם תצוגת שיא של מונטנה ש-5 פעמים מסר לטאצ'דאון. בסיום המשחק נבחר מונטנה בפעם השלישית ל-MVP של הסופרבול.
בעונת 1990 הוביל מונטנה את קבוצתו למאזן 14–2, במשחקו האחרון בעונה הסדירה השיג את ניצחונו המאה והיה בכך לקוורטרבק המהיר ביותר שמגיע להישג זה, ב-139 משחקים בלבד (השיא נשבר על ידי טום בריידי בעונת 2010). ה-49' העפילו למשחק הגמר של חטיבת ה-NFC נגד הניו יורק ג'איינטס, במהלך הרבע הרביעי נאלץ מונטנה לעזוב את המגרש כשה-49' הובילו 13–9 לאחר שתוקל על ידי שחקן הגנה, סדק את צלעותיו ושבר את מרפקו. סן פרנסיסקו הפסידה במשחק ולא העפילה לסופרבול. בעקבות הפציעה החמיץ מונטנה את שתי העונות הבאות, למעט משחק בודד ב-1992, ואת מקומו בהרכב תפס סטיב יאנג.
בתום עונת 1992, עבר מונטנה בעסקה לקנזס סיטי צ'יפס וחתם על חוזה חדש ל-3 עונות בסך 10 מיליון דולר. הוא שיחק רק 11 משחקים ב-1993 ומסר ל-13 טאצ'דאונים, אבל היה חלק חשוב בהצלחת הצ'יפס להעפיל לפלייאוף. בסיבוב הראשון גברו הצ'יפס על פיטסבורג סטילרס בהארכה 27–24, במשחק מסר ל-276 יארד וטאצ'דאון אחד. בחצי גמר החטיבה מסר ל-3 ט'אצדאונים שהבטיחו ניצחון על היוסטון אוילרס 20-28. בגמר ה-NFC הפסידו מונטנה והצ'יפס לבאפלו בילס 13-30.
עונת 1994 הייתה האחרונה בקריירה של מונטנה, הוא שיחק ב-14 משחקים בעונה הסדירה והוליך את הצ'יפס פעם נוספת לפלייאוף, אך במשחקו האחרון ב-NFL הפסיד עם הצ'יפס למיאמי דולפינס בהנהגת יריבו דן מרינו. באפריל 1995 הודיע מונטנה על פרישתו ממשחק, במהלך טקס מיוחד שנערך לכבודו בסן פרנסיסקו.
חייו האישיים.
מונטנה התחתן שלוש פעמים, בפעם הראשונה ב-1974 עם אהובת נעוריו קים מוזס, נישואים שהחזיקו מעמד שלוש שנים. ב-1981 התחתן בשנית עם קאס קסטילו (Cass Castillo) אך התגרש כעבור זמן קצר. ב-1986 התחתן בפעם השלישית עם השחקנית-דוגמנית, ג'ניפר וולאס (Jennifer Wallace), אותה הכיר בזמן צילומי פרסומת לסכיני גילוח. לזוג נולדו ארבעה ילדים והם מתגוררים בקליפורניה.
נשורת רדיואקטיבית
תיאוריית התכנון המכניסטי
תיאוריית המשאב הקוגניטיבי
שכונת אם המושבות
רפובליקה עממית של מערב אוקראינה
וולפגנג טירזה
הקסגרם
רם לוי
רם לוי (נולד ב-1 באוגוסט 1940 בתל אביב) הוא במאי ויוצר טלוויזיה ישראלי, המתמחה בבימוי סרטים עלילתיים ותיעודיים ופרופסור אמריטוס בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. חתן פרס ישראל לתקשורת.
ביוגרפיה.
לוי נולד וגדל בתל אביב. לדבריו, גדל "בסביבה מאוד ציונית-ישראלית-אשכנזית-צפון תל אביבית רגילה, צופים, תיכון עירוני א'. התגייס לחטיבת הצנחנים, ועם שחרורו מהצבא למד בחוגים לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן גם בבית הספר לקולנוע בלונדון. היה עמית ניימן באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1968-1999 עבד כבמאי במחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית ויצר עשרות דרמות וסרטי תעודה. כיום הוא יוצר עצמאי.
את בסיס ההשראה ליצירותיו, שרובן עסקו באנשים בשולי החברה, בפערים החברתיים ובנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני שאב לדבריו מהשואה שהשפיעה עליו מצעירותו:
כבר בסרט הראשון שהפיק, "אני אחמד" מ-1966 (במאי: אבשלום כ"ץ), עסק לוי בבעיה הפלסטינית וביחסים בין יהודים לערבים, כשגיבורו התיעודי היה פועל ערבי בדרכו מן המשולש לתל אביב. אחד מסרטיו הידועים שעסקו בנושא הפלסטיני היה "חרבת חיזעה", דרמה עלילתית המבוססת על סיפורו של ס. יזהר שעסקה בגירוש תושבי כפר ערבי במהלך מלחמת העצמאות. הדרמה שודרה בטלוויזיה ב-1978 לאחר התנגדויות וויכוחים רבים. סרטו התיעודי "הסרט שלא היה" מ-1994, הביא עדויות של ערבים שעונו על ידי השב"כ. סרט תיעודי אחר, "סכנין חיי", גולל את סיפורה של קבוצת הכדורגל בני סכנין על רקע הזכייה בגביע המדינה והטענות לקיפוח.
לוי עסק בחלק מסרטיו בעוני ובפערים החברתיים בישראל. יצירתו הבולטת ביותר הייתה הדרמה "לחם" מ-1986, העוסקת במשפחה המצויה במשבר חברתי וכלכלי. סרט אחר, "אינדיאני בשמש" (1981), על פי סיפור של אדם ברוך ותסריט של דיתה גרי שעליו זכה לוי בפרס "כינור דוד". הסרט מתאר מפגש בין שני עולמות שונים: חייל צפון-תל אביבי וחייל מושבניק ממוצא הודי.
בשנת 1972 עיבד לטלוויזיה את סיפורו של גדעון תלפז "מי ורדים מפורט סעיד" על משפחה יהודית בתקופת המנדט הבריטי שחוזרת לארץ לאחר שנים במצרים.
לוי עיבד לטלוויזיה גם מחזות תיאטרון, בהם "הכלה וצייד הפרפרים", הילד חולם ו"כתר בראש", ויצר את הסדרה "מר מאני" (1996) על פי ספרו של א. ב. יהושע, העוסקת בתולדותיה של משפחה יהודית במשך מאה שנה. בשנת 1988 ביים לטלוויזיה את הדרמה "משחקים בחורף" על פי סיפור של יצחק בן נר. בשנת 1992 ביים את סרט הטלוויזיה "בוצ'ה", בהפקת הערוץ הראשון על פי תסריט של גלעד עברון, שעובד מיידי המחזאי יוסף בר-יוסף, בכיכובם של יגאל נאור ושמואל וילוז'ני.
בשנת 1993 זכה לוי בפרס ישראל לתקשורת על מכלול עבודותיו.
בשנת 2000 ביים לוי סדרת טלוויזיה בשם "רצח, מצלמים" (על פי תסריט של הסופרת בתיה גור). הסדרה כללה, בין השאר, תיאור מקרה של רצח שבויי מלחמה מצריים בראס סודר במלחמת ששת הימים, כפי שסיפרו ללוי חבריו ליחידת הצנחנים בה שירת.
בשנת 2009 יצא מארז DVD שכלל את כל סרטיו, בהוצאה מחודשת.
בשנת 2016 ביים לערוץ הראשון את סדרת הדרמה "גירושים מאוחרים" על פי ספרו של א.ב. יהושע.
בשנת 2019 יצר את סרט הקולנוע הראשון שלו, "המתים של יפו". הדרמה עוסקת בזוג נטול ילדים, ג'ורג' וריטה, המתגורר ביפו. את חייהם השלווים ואת יחסיהם מערערים שלושה ילדים פלסטינים המגיעים אליהם לאחר שאמם מתה ואביהם נשלח לכלא. את התסריט כתב גלעד עברון לפני פטירתו. בתפקידים הראשיים מופיעים יוסף אבו ורדה ורובא בלאל-עספור. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע ירושלים ויצא לאקרנים בישראל ב-30 בינואר 2020.
אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ
בתורת ההסתברות, אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ הוא אי-שוויון החוסם את המרחק בין התפלגות דגימה לבין ההתפלגות התאורטית שממנה נלקחת הדגימה. אי-השוויון קרוי על-שם המתמטיקאים אריה דבורצקי, ג'ק קיפר וג'ייקוב וולפוביץ שגילו אותו ב-1956. בגרסה המקורית הופיע באגף ימין של אי-השוויון גורם קבוע C, שערכו לא הוגדר. ב-1990 מצא Pascal Massart
את ערכו המדויק של הקבוע, והראה שלא ניתן לשפר את התוצאה מעבר אליו.
אי-השוויון.
עבור מספר טבעי formula_1, יהיו formula_2 משתנים מקריים ממשיים, בלתי תלויים ושווי התפלגות, עם פונקציית התפלגות formula_3. נסמן ב- formula_4 את פונקציית המדרגות המתקבלת מן הדגימה: formula_5. אי-שוויון דבורצקי-קיפר-וולפוביץ חוסם את הסיכוי שהפונקציה המקרית formula_4 תהיה רחוקה מ-formula_3 ביותר מקבוע formula_8 במקום כלשהו על הישר הממשי. ליתר דיוק,formula_9 לכל formula_8. תוצאה זו מחזקת את משפט גליבנקו-קנטלי, בכך שהיא קובעת את קצב ההתכנסות של המרחק כאשר n גדל לאינסוף. אי-השוויון מספק גם אומדן להסתברות הזנב של הסטטיסטי של קולמוגורוב-סמירנוב.
לדוגמה, אם דוגמים formula_11 ערכים מהתפלגות לא ידועה formula_3, ומגדירים formula_4 כמקודם, אז הסיכוי לכך שתהיה נקודה ממשית שבה formula_14 קטן מ-formula_15. השגיאה יורדת בקצב אקספוננציאלי בגודל המדגם.
משפחת מלבסקי
משפחת מַלַבְסקי (באנגלית: Malavsky Family) הייתה משפחה יהודית-אמריקאית אשר הופיעה ברחבי העולם היהודי בתפילות ובתוכניות של חזנות ומוזיקה יהודית עממית. אבי המשפחה, שמואל מלבסקי, (1894–1985) חזן ומלחין, שימש כסולן, ואותו ליוו כמקהלה ארבע בנותיו ושני בניו.
שמואל מלבסקי.
החזן שמואל מלבסקי נולד בעיירה סמילא (Смела) שבקרבת קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1894. כבר באוקראינה נודע כילד פלא וזכה לכינוי "שמוליק'ל מסמילא". בשנת 1914, בהיותו בן 20, היגר לארצות הברית, שם פרש עליו את חסותו החזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט, בביתו גר כשמונה שנים. מלבסקי החל את דרכו בקהילה אורתודוקסית ברובע בנסונהרסט בברוקלין, ניו יורק, לאחר מכן בקהילת "מגן אברהם" בדטרויט, וכן התפלל בבורו פארק. הוא הקליט פרקי חזנות בליווי אורגן וללא מקהלה, ואף הקליט ארבעה דואטים עם מורו ורבו רוזנבלט. רוזנבלט אף הכיר לו את אשתו לעתיד – הפסנתרנית הארייט (אַלטֶה).
שמואל מלבסקי התאפיין בקול שתואר כרחב, חם ורווי רגש. הוא ניחן בכישרון הלחנה ואלתור, ורבות מיצירותיו נמנות עם הקלאסיקות של עולם החזנות.
המקהלה המשפחתית.