שתי התחפושות "הפרח" ו"הגוג" נוצרו ליצירה הארוכה של ג'נסיס "ארוחת הערב מוכנה" Supper's Ready.
גבריאל השתמש בתחפושת "Britannia" (בריטניה) לשיר Dancing with the Moonlit Knight.
תחפושת "האיש הזקן" הייתה בשיר "תיבת הנגינה" The Musical Box.
התחפושות "איש הסליפר" ו"רייל" היו לסיבוב ההופעות לקידום האלבום The Lamb Lies Down on Broadway. רייל הוא הדמות הראשית באלבום.
עזיבתו של גבריאל את ג'נסיס.
במהלך העבודה על האלבום "The Lamb" גבריאל לא היה נוכח בכתיבת לחני השירים. לחני שירי האלבום נכתבו על ידי חברי הלהקה האחרים (טוני בנקס, פיל קולינס, מייק רת'רפורד וסטיב האקט). גבריאל התעקש לכתוב את הסיפור והמילים בעצמו, מה שגרם לקרע בלהקה. במיוחד כאשר ראת'רפורד הציע במקור פרויקט אחר ללהקה - אלבום המבוסס על הספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי. גבריאל נעדר מפגישות הכתיבה ומהחזרות בשל בעיות אישיות - לאשתו ג'יל היו בעיות עם הריונה הראשון - מה שהוסיף למתח בין חברי הלהקה. עם זאת, באנקס וראת'רפורד היו אלו שכתבו את המילים לשיר "The Light Dies Down on Broadway", מאחר שגבריאל לא היה יכול למצוא קישור בין "Ravine" ו-"Riding the Scree".
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט. עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה בעידודו של מנהל הלהקה, טוני סטראון-סמית'.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס. למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb. כך ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, השם שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, המשיך גם אחר-כך, עם רמות הצלחה שונות.
חיים אישיים.
גבריאל נישא פעמיים, ולו ארבעה ילדים.
יחסו לישראל.
גבריאל מביע מחאה נגד ממשלת ישראל בנושא הפלסטיני, ובנושא זכויות הבדואים בנגב. ב-2014 הוציא לאור אלבום בשם "2 Unite All" לגיוס כספים למען ארגוני סיוע ברצועת עזה, ובעזרת שירים מ-26 אמנים נוספים, כמו סרג' טנקיאן, סטיוארט קופלנד, ריק אלן, פורל (פרל) תומפסון, וסשה קוק. עם זאת, גבריאל אומר שהוא אינו אנטי-ישראלי או אנטישמי, אלא מתנגד למדיניות הישראלית ולכיבוש הישראלי. ב-2019 קרא להחרים את האירוויזיון בישראל.
ג'ו ג'יטסו ברזילאי
ג'ו ג'יטסו ברזילאי, או BJJ, היא אמנות לחימה וענף ספורט שפותחה בברזיל בידי הליו וקרלוס גרייסי ממשפחת גרייסי. את אמנות זו האחים פתחו על-פי ידע ואימונים אותם עברו אצל מאמנים מקומיים שהתאמנו בעצמם אצל ג׳ודוקא יפני בשם מיטסויו מאידה. אמנות הלחימה מתמקדת בגראפלינג, בעיקר גראפלינג קרקע, ומטרתה להגיע לעמדת שליטה ביריב ומשם להכניעו בעזרת בריחים או חניקות. בג'ו ג'יטסו, מנצל המתחרה את הטכניקה הנכונה ואת השימוש בתנופה ובמנוף, ופחות בכוחו, ולכן בתחילת דרכה של האמנות חברי משפחת גרייסי, ובעיקרם רויס גרייסי שמשקלו 80 קילוגרם, ניצחו יריבים גדולים וחזקים בהרבה על במת אליפות הלחימה האולטימטיבית (רויס גרייסי התחרה וניצח שלוש פעמים באליפות הלחימה האולטימטיבית לפני שהחלו בה חלוקות לפי משקל).
כיום, ג'ו ג'יטסו ברזילאי מהווה חלק בלתי נפרד מתחרויות הלחימה המשולבת (MMA) ויש אלפי מתחרים בענף זה בכל רחבי העולם. כמו בג׳ודו, הגי הוא חלק בלתי נפרד מהאמנות, אך בזכות חשיבות הג׳יו ג׳יטסו ב-MMA, נערכות תחרויות ג׳יו ג׳יטסו ללא חליפה (No-Gi) וישנם אפילו מועדוני לחימה רבים שמתאמנים בשיטה זו בלבד.
היסטוריה.
ב-1915 הגיע לברזיל אומן הג'ודו מיטסוּיוֹ מַאֶדַה. מאדה היה אחד ממומחי הג'ודו שנשלחו על ידי ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, לתור את העולם ולהדגים את התורה החדשה. מאדה התחיל את נעוריו בקריירת סומו, אך לאחר ששמע על ההצלחה של מתאמני האמנות החדשה ג'ודו מול אמני הג'ו ג'יטסו הקלאסי, החליט להמיר את אימוניו באימוני ג'ודו, והתחיל להתאמן תחת קאנו בבית הספר קודוקאן. מאדה עזב את יפן בשנת 1904 וביקר במספר מדינות בהן הדגים את אמנותו ואתגר מתאבקים, מתאגרפים ואמני לחימה אחרים לפני שהגיע לברזיל ב-14 בנובמבר 1914.
גסטאו גרייסי, אביו של הליו גרייסי, היה שותף עסקי בקרקס מקומי בעיר בלם שבברזיל. בשנת 1916, קרקס איטלקי ארגנטינאי הרים מופע בקרקסו של גסטאו שבחלקו הופיע מאדה באחת ההדגמות שלו. ב-1917 קרלוס גרייסי, הבן הבכור במשפחת גרייסי, צפה במאדה במופעו והחליט להתאמן בג'ודו. לפי משפחת גרייסי, קרלוס התאמן אצל מאדה מספר שנים, ואף אימן את אחיו הקטנים. מקורות מהתקופה מראים שהאחים גרייסי כנראה התאמנו למעשה אצל תלמידים מקומיים של מאדה, להם העביר היפני את סגנון הג׳ודו שלו.
בגיל ארבע-עשרה, הליו גרייסי, הקטן באחים, עבר לגור עם אחיו הגדולים שחיו ואימנו בג'ודו בעיר בּוטאפוגו. לפי משפחת גרייסי, הליו היה ילד חולני, ובהמלצת רופא, לא התאמן עם אחיו מכיוון שהיה בעל מבנה גוף שברירי, אך נהג לצפות בהם מתאמנים באופן קבוע. מקורות מהתקופה מראים שהליו גרייסי היה מתחרה מוצלח בשחייה ובחתירה.
ב-1931 חזר לריו ופתח את אקדמית גרייסי הראשונה לג'ו ג'יטסו. מתוך מטרה להוכיח את עליונות הג'ו ג'יטסו ולהפיץ את המסורת המשפחתית, לחמו קארלוס, הליו וג׳ורג׳ נגד מתאבקים בברזיל באותה התקופה וגם החל לנהל את הקריירה של אחיו. האחים לחמו נגד יריבים כבדים מהם בעשרים עד שלושים קילוגרם, ובמהרה זכו לאהדה והכרה לאומית בברזיל.
על אף שג'ו-ג'יטסו ברזילאי מזוהה בעיקר עם משפחת גרייסי, ישנו עוד מקור להתפתחות האומנות. לויס פרנקה שהתאמן כנראה גם הוא אצל חניכים של הג׳ודוקא מיטסויו מאידה, אימן את אוסוולדו פאדה. פאדה ותלמידיו התפרסמו בעולם הג'ו-ג'יטסו בזכות בריחי הקרסוליים שלהם, ומורשתם מיוצגת היום על ידי בתי ספר שונים כדוגמת נובה יונאו ועוד.
ג'ו ג'יטסו המשגשג הביא לנדידת ברזילאים רבים ממוצא יפני לריו דה ז'ניירו, אך, עם זאת, שמרה אקדמיית גרייסי על מעמדה בשוק הג'ו ג'יטסו בריו.
שנים מאוחר יותר, גרסת הג'ו ג'יטסו בה התאמנו האחים גרייסי זכתה לכינוי "Gracie Jiu-Jitsu" או "Brazilian Jiu-jitsu".
ישנו דמיון רב בין האמנות הברזילאית המודרנית ובין סגנונות ג׳ודו מוקדמים, שנפוצו בעולם ונשתמרו ביפן עד ימינו.
התפשטות.
הג'ו ג'יטסו הברזילאי החל להתפרסם בעולם בעקבות תחרות הלחימה המשולבת: UFC- Ultimate Fighting Championship שהתקיימה בארצות הברית.
בעולם אמנויות הלחימה היו רבים שרצו לקיים תחרות שתפגיש בין שיטות לחימה שונות, ובעזרת קרבות ביניהן יקבע מהי האומנות הטובה ביותר. התחרות המאורגנת הראשונה שהייתה כזו, הייתה "Vale Tudo" הברזילאית, שם לחמו בני משפחת גרייסי וניצחו פעמים רבות.
בארצות הברית, חברו יחד ארט דייבי (Art Davie) ורוריון גרייסי כדי להקים תחרות שתהיה דומה באופייה ל-Vale Tudo - תחרות לחימה בעלת איסורים מינימליים. בשנת 1993 התקיימה התחרות הראשונה, שנקראה UFC. בתחרות הראשונה השתתפו אומני לחימה שונים: מתאגרף, לוחמי קארטה, לוחמי סבאט, מתאבק סומו ואחיו הצעיר של רוריון, רויס גרייסי.
גרייסי הביס יריבים כבדים וחזקים ממנו בהרבה, בעזרת לוחמת הקרקע שמחוץ ליפן
איש כמעט לא ידע עליה וכיצד להתגונן מפניה. בעזרת ג'ו ג'יטסו ברזילאי, ניצח רויס ב-UFC 1, UFC 2 ו-UFC 4. שלוש מתוך ארבע אליפויות ה-UFC הראשונות. ניצחונות אלה הקנו מקום קבוע לג'ו ג'יטסו הברזילאי בתחרויות לחימה. עם הזמן, הוקמו בתי ספר בארצות הברית שלימדו ג'ו ג'יטסו ברזילאי. ככל שהלוחמים העוסקים בג'ו ג'יטסו ברזילאי הפגינו את עליונותם בקרבות אחד על אחד ב-UFC, כך התפשטה הפופולריות של האומנות ברחבי העולם.
הג'ו ג'יטסו הוא כיום ספורט הצומח במהירות הרבה ביותר בברזיל: כ-350,000 איש מתאמנים בשיטה ב-1500 מוסדות, וזאת רק בבירות המדינות בברזיל. התורה נלמדת גם במסגרת קורסי בחירה בחינוך גופני באוניברסיטאות בברזיל.
החל מ-1996 מתקיים מונדיאל הג'ו ג'וטסו בריו דה ז'ניירו, וב-2006 עבר לקליפורניה.
בישראל ישנם מועדוני ג'ו ג'יטסו ברזילאי באבן יהודה, פרדס חנה-כרכור, חדרה, רמת השופט, מעיין צבי, חיפה, טירת כרמל, כרמיאל, נהריה, עכו, הרצליה, רעננה, תל אביב, פתח תקווה, רמת גן, בת ים, ירושלים, באר שבע ואשדוד. חלקם נציגים של אקדמיות מברזיל כמו רוילר גרייסי -גרייסי הומייטה, רוייס גרייסי, רנזו גרייסי, אליאנס, בהרינג, אוסוואלדו אלווס, סטראוש, דה לה ריווה וג'ו מוריירה. ליד מכון וינגייט פועל קורס מדריכים בהנחיית איתי ליבוביץ.
החל משנת 2010, הספורט תפס תאוצה באירועי הנו-גי (ללא חליפה), באירועים אלו (KASAI, Metamoris ו-ADCC), הקרבות ארוכים מן הרגיל ולמנצח מוענק פרס כספי בתקציב שלא היה בשנותיו הראשונות של ה-BJJ.
עקרונות.
אף על פי שהג'ו ג'יטסו ברזילאי התפתח מהג'ודו, בימינו קיימים מספר הבדלים מהותיים בינו לבין הזרם העיקרי בשיטה הזאת. ההבדל המרכזי הוא שהטלה מוצלחת אינה מסיימת את המשחקון, ושאין מגבלת זמן לקרבות קרקע. המשמעות הספורטיבית של שינויים אלו מייצרת ספורט בו רוב הקרבות מסתיימים בהכנעה על הקרקע ולא בניקוד, בשונה מג'ודו, ולכן שם יותר דגש על אספקט זה של המשחק מאשר על ההפלה.
משפחת גרייסי עבדה לפי שני העקרונות וזכתה להצלחה רבה בקרבות אחד על אחד עם נציגי שיטות אחרות.
טכניקות הכנעה בסיסיות.