ב-2012 גילם את קפטן הוק במחזמר "פיטר פן" שכתבו נועה ברנר וירון כפכפי. ב-2015 גילם את איש הקש בגרסה השלישית למחזמר "הקוסם" שביים ירון כפכפי.
ב-2016 השתתף באופרטה "העטלף", הפקה הונגרית המלהקת קומיקאי מקומי, בה גילם את פרוש - הסוהר השיכור, בבימויו של מיקלוש גאבור. באותה שנה, בפסטיגל 2016, גילם את בעל המזנון ב"היי סקול פסטיגל 2" - הגמר הגדול, שביים חנוך רוזן. ב-2019 גילם את ברמן, בעל חנות התקליטים במחזמר ״כמו גדולים״ המבוסס על שיריו של אריק איינשטיין, בבימויו של עידן עמית וכתיבה של אילן רוזנפלד. ב-2021 גילם את מרגלית המאפיונרית בקומדיה "פיפטי פיפטי פיפטי" של תיאטרון דימונה, בבימויו של נתן דטנר. באותה שנה, בפסטיגל 2021, גילם את מנהל האקדמיה למלאכים שומרים ב"סקיי היי פסטיגל", שביים חנוך רוזן.
ברדיו, בטלוויזיה ובקולנוע.
בתחילת שנות ה-90 גילם את דמותו הקומית של "צוגה", בתוכנית הרדיו של דידי הררי, "דידי לוקאלי", ברדיו ללא הפסקה.
ב-1997 הגיש פינה קומית בתוכנית "שישי וחצי", בהנחייתה של עינת ארליך, תוכנית ששודרה בערוץ 2.
ב-1998 הנחה בערוץ 2 את התוכנית "כולם שווים". ב-1999 שיחק בסדרת הטלוויזיה "כל העולם במה" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2004 גילם את יוסי בסרט "סוף העולם שמאלה" שביים אבי נשר. באותה שנה, הנחה בערוץ 2 את תוכנית הטלוויזיה "משפחת קמיצ'לי" שביים קובי חביה.
ב-2005 גילם דיין בבית דין רבני בסרט "שושלת שוורץ" שכתב אמיר הספרי וביימו אמיר ושמואל הספרי.
ב-2007 שיחק בסרט "התנתקות" - הפקה צרפתית-ישראלית בבימויו של עמוס גיתאי. בין השנים 2008–2011 גילם את ד"ר חי בסדרה "הפיג'מות" שביים רובי דואניאס.
בין השנים 2008–2019 משתתף כחבר קבוע בפאנל התוכנית הקומית "מועדון לילה" שמנחה ארז טל בערוץ 2. ב-2011 דיבב לעברית את החתול במגפיים בסרט "" בבימויים של פסקל הרולד וג'רום דשאן.
ב-2012 גילם את בינו כהן בסרט "העולם מצחיק" שכתב וביים שמי זרחין.
ב-2013 שיחק בסרט "כידון" שכתב וביים עמנואל נקש. באותה שנה גילם את התפקיד הראשי בסדרה הקומית "ישראל" שאותה יצר קטורזה ושביים רועי פלורנטין, שודרה בערוץ 10 ואף נמכרה לרשת ABC האמריקאית.
ב-2015 הנחה, לצידו של ארז טל, את השעשועון "מי למעלה?", ששודר בערוץ 2.
ב-2016 שיחק בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון" בתפקיד אלוף-משנה יעקב מלכה, בבימוים של בן בכר ואיציק קריכלי.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "המלון של פיני" ששודרה בערוץ הילדים בבימויו של רועי פלורנטין.
ב-2019 דיבב לעברית את הקוף פינאט בסרט "פלא של פארק" בבימויו של דייוויס פיס.
ב-2020 השתתף בתוכנית "סיפורים מהכורסה" ששודרה בכאן 11.
ב-2021 גילם את ז'אן פייר בקומדיית המצבים "לבד בבית" ששודרה בכאן חינוכית. באותה השנה החל להגיש לצידו של ארז טל את תוכנית הבידור "זה לא אולפן שישי" ששודרה בקשת 12. בהמשך אותה השנה החל שידורה בקשת 12 של הסדרה "מה שבע" אותה כתב ומבוססת על חייו. הוא מגלם בה אב לשבעה ילדים, לצידם של מיה דגן ויניב ביטון, ומשחקים בה גם שניים מילדיו הביולוגיים. ב-2022 השתתף בסדרה הקומית "פשע לא מאורגן" בתפקידי אורח, ששודרה בקשת 12.
חיים אישיים.
קטורזה מתגורר בתל אביב. נשוי ואב לשבעה.
קטורזה ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מ.ס. אשדוד ואף מגיע אל מרבית משחקי הקבוצה.
האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית
האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית (בגרמנית: Centralverein deutscher Staatsbürger jüdischen Glaubens, ובקיצור: CV) הייתה ארגון פוליטי יהודי שפעל בין השנים 1893–1938 בגרמניה (למעשה, בשלוש ישויות פוליטיות נבדלות: הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית). מטרתו הייתה לפעול כנגד עליית האנטישמיות בגרמניה, ובתוך כך גם להבטיח שוויון זכויות לכל אזרחי המדינה.
היסטוריה.
הארגון נוסד בתאריך 26 במרץ 1893 על ידי קבוצת אינטלקטואלים יהודים בברלין. זמן קצר לאחר היווסדו מנה הארגון 1,426 חברים ובתוך מספר שנים מועט הפך "לגוף הפוליטי המרכזי ביהדות גרמניה לצד הקהילות הדתיות". בנובמבר 1899 הגיע מספר החברים באגודה לכ-50,000. ב-3 בפברואר 1903 ציינו באגודה 10 שנים לקיומה עם 14,000 חברים בודדים ועוד מאה קהילות שלמות שהצטרפו כקהילות, באופן שנטען שהאגודה ייצגה מעל 100,000 איש.
בשנת 1924 הגיע מספר החברים באגודה ל-72,400, אשר אם סופרים גם את בני משפחותיהם, ייצגו לפחות 300,000 נפש, כלומר את רוב יהודי גרמניה.
בשנת 1933, שנת עלייתו המפלגה הנאצית לשלטון, ירד מספר החברים ל-64,000. בשנת 1933 קוימו שיחות עם ראשי האגודה על ארגון יהודי גרמניה שמהם תשלל האזרחות היהודית כעדה דתית שתנוהל על ידי האגודה. רעיון זה לא יצא אל הפועל. בנובמבר 1935, בעקבות חקיקת חוקי נירנברג שמנעו מיהודים להיות אזרחים גרמניים, שונה שם הארגון ל"האגודה המרכזית של היהודים בגרמניה" ("Centralverein der Juden in Deutschland"), ובשנת 1936 שונה השם שוב, הפעם ל"האגודה המרכזית היהודית" ("Jüdischer Centralverein"). לאחר ליל הבדולח ב-1938 פסקה הוצאת השבועון של האגודה, וזמן קצר לאחר מכן נאסרה פעולתה כליל.
פעילות.
האגודה שמה להּ למטרה לאחד את היהודים אזרחי גרמניה כדי להיאבק למען זכויות אזרח ליהודים וללחום באנטישמיות ואפליה נגד יהודים. האגודה נהגה לתבוע אנשים שפרסמו פרסומים אנטישמיים או לתבוע מהממשלה להעמיד את המפרסמים לדין. כן דרשה לפעול נגד אמירות אנטישמיות של עובדי המדינה, כמו שופטים וחיילים.
בשנות ה-20 הוציאה האגודה פרסומים שונים שיועדו לקהל נוצרי ונועדו לקרב את הגרמנים אל היהודים, למען שוויון זכויות מלא של היהודים בגרמניה. בין השאר הוצא לאור כתב עת בשם "C.V.-Zeitung" (גרמנית: "עיתון CV"), שיצא בכ-55,000 עותקים. בראשית שנת 1922 פרסם ה-"C.V.-Zeitung" שיחות עם הנשיא פאול פון הינדנבורג ועם מנהיגים כלכליים, על השתלבות היהודים בגרמניה.
בשנת 1928 הוקם בסיועו של אלפרד וינר (מייסד אוסף וינר לתיעוד הנאציזם באוניברסיטת תל אביב) "משרד רח' וילהלם" ("Büro Wilhelmstraße"), שעסק בתיעוד פעולות הנאצים ופרסם מידע אנטי-נאצי עד עליית הנאצים לשלטון ב-1933. עם זאת, חלק מפרסומי האגודה בשנים אלו בקשו להרגיע את יהודי גרמניה. ביוני 1932 טענו באגודה שהחלטת הלנדטאג הפרוסי על החרמת רכושם של יהודים שהגרו לגרמניה אחרי תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הצהרתית ולא תהיה לה נפקות מעשית.
אידאולוגיה.
האגודה ייצגה בעיקר את היהודים הליברלים בגרמניה, שבקשו להיות חלק מהלאום הגרמני. הצבת הביטוי "אזרחים גרמנים" לפני "בני דת משה" נועדה לציין את היות חברי האגודה קודם כל אזרחים גרמנים. בהכרזה על הקמת האגודה נכתב:
בשנת 1901 תיאר הדער איזראעליט האורתודוקסי כנס של האגודה ככזאת שלא הגיעו אליה אורתודוקסים כלל. וגם הציונים לא הורשו להשתתף בה. עם זאת, היו באגודה גם יהודים אורתודוקסים שהאמינו בהשתלבות בעם הגרמני ועד שנת 1910 היו באגודה יהודים שהיו גם חברים בהסתדרות הציונית. באותן שנים, הגם שהאגודה שללה את היותם של היהודים עם והתנגדה לציונות, היא בקשה לייצג את כלל יהודי גרמניה ועל כן שמרה על נייטרליות בוויכוחים פנים יהודיים.
בשנת 1903 בכתבה לכבוד עשור לאגודה, נכתב בהמליץ, שהיה מזוהה עם הציונות, שאמנם היה עדיף אם שם האגודה הייתה מקדימה את התואר "יהודים" ל"אזרחים גרמנים" אך למרות זאת פעולות האגודה מקובלות על כל המפלגות בין יהודי גרמניה, כולל הציונים.
החל משנת 1910 נוצר עימות בין הציונים לאנשי האגודה. קביעת ועידה ציונית בפוזן בשנת 1912 שכל ציוני צריך לייעד את עצמו לעלייה לארץ ישראל, כמו גם הגידול בפעילות הציונית בגרמניה, הביאה את אנשי האגודה לצאת בפרסומים נגד הציונות, במה שהתפתח לעימות תעמולתי חריף בין הארגונים עד תחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1921, על רקע התגייסות של מנהיגים יהודיים מהמחנה הליברלי בעד קרן היסוד, קיבלה האגודה את ההחלטה:
החלטה זאת עוררה סערה בין תומכים למתנגדים בתוך האגודה.
בשנת 1928 קיבלה ועידת האגודה שנתכנסה בברלין החלטה הטוענת שהתעמולה הציונית מגבירה את ההבדלה בקרב הציבור בין גרמנים ליהודים, הבדלה שהאגודה פעלה במשך שנים לבטלו. עם זאת, הועידה סירבה לקבל החלטה האוסרת על חברי האגודה להיות חברים בוועד למען ארץ ישראל.
באפריל 1929 תיארו בדבר את התמורה שחלה בקרב האגודה על רקע ההצעה שהאגודה תהיה שותפה לא ציונית בסוכנות היהודית שהוקמה אז:
בפברואר 1930 קיבלה ועידת האגודה החלטה השוללת לאומיות יהודית או השתתפות במפעל למען ארץ ישראל, ומבהירה שגרמניה היא מרכז חייהם הפוליטיים והרוחניים של חברי האגודה.
פעילים מרכזיים.
בין מייסדי האגודה הייתה הנרייטה מיי שהייתה האישה הראשונה שכיהנה בוועד.
בתקופת רפובליקת ויימאר היה לודוויג ויימאר מהדמויות הבולטות באגודה. הוא הצטרף לאגודה בשנת 1907, נהיה למנכ"ל האגודה בשנת 1921 ובשנת 1923 היה למנהיג האידאולוגי שלה.
העולם הערבי
סוקטה TB-20 טרינידד
יאן דיסמאס זלנקה
יאן דיסמאס זלנקה (בצ'כית: Jan Dismas Zelenka, הידוע גם בשם יוהאן דיסמאס זלנקה, 16 באוקטובר 1679 - 23 בדצמבר 1745) היה מלחין צ'כי מתקופת הבארוק. זלנקה ניגן בוויולונה, הגדול והנמוך במשפחת הוויול, מקביל לקונטרבס במשפחת הכינור בקבוצת כלי הקשת.
חייו.