כדי לבצע את המשימות הללו נדרש להקים סביבת עבודה, הכוללת רכיבים, מוצרים ומשאבי מחשב:
סביבת עבודה היא מושג לוגי, משום שהסביבה נבנית על פי המשימות המוגדרות לה, ולא על פי המיקום הפיזי של מרכיבי הסביבה, שלרוב איננו רלוונטי.
שגעון בחלל
שלמה מן-ההר
פיגוע בנשק קר
פיגוע בנשק קר הוא פיגוע המתבצע בנשק קר לרוב באמצעות דקירה בסכין, או גרזן.
פיגוע דקירה אינו מצריך הכנות מורכבות להשגת הנשק, משום שהפיגוע מתבצע בעזרת אמצעי ביתי נפוץ. לעיתים נשלח המחבל לפיגוע דקירה על ידי ארגון טרור, אך פעמים רבות נעשה הפיגוע ביוזמה אישית של מבצעו.
מספר הנפגעים בפיגוע דקירה לרוב נמוך יחסית למספר הנפגעים בפיגועים אחרים, ובלא מעט מהמקרים נפגע אדם יחיד. פעמים רבות מבצע הפיגוע נלכד או נהרג תוך כדי ביצועו, או מיד לאחריו.
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע.
ב-8 במרץ 1973 נדקר חייל צה"ל בעת שהמתין בתחנת הסעה במזרח ירושלים ונשקו האישי, מסוג עוזי, נגנב על ידי הדוקר. היה זה ככל הנראה פיגוע הדקירה הראשון נגד חייל צה"ל בירושלים.
ב-7 ביולי 1983 - רצח אשר אהרן גרוס - נדקר בחברון תלמיד ישיבת שב חברון על ידי חוליית מחבלים אשר ניסתה גם לחטוף אותו.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הפכו פיגועי דקירה לתופעה חמורה ומתמשכת, שכונתה "סכינאות". ב-21 באוקטובר 1990 רצח עאמר אבו סרחאן את החיילת איריס אזולאי, את אלי אלטרץ ואת לוחם הימ"מ צ'רלי שלוש בדקירות סכין.
בפיגוע "ליל הקילשונים", שאירע ב-14 בפברואר 1992, נרצחו שלושה חיילי צה"ל, במאהל באזור קיבוץ גלעד ברמות מנשה ב"שטח אש 105", בידי ערבים-ישראליים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה הסמוך. לפיגוע שימשו סכינים, גרזנים וקלשון שבהם היו מצוידים הרוצחים.
ב-17 במרץ 1992 נרצחה בפיגוע כזה ביפו אילנית אוחנה, ויחד אתה עבד אל-ג`אני, ערבי תושב יפו שקם לסייע לה, ונפצעו שמונה עשר אנשים נוספים, ברובם תלמידים שחגגו במסיבת פורים. באותה שנה נרצחה גם הנערה הלנה ראפ בבת ים ב-24 במאי, אירוע שהביא להפגנות זעם ומחאה של אלפי תושבי בת ים.
בין 2000 ל-2010 התרחשו 152 פיגועי דקירה בהם נרצחו 17 ישראלים, רובם (16) אזרחים. פיגועי דקירה היוו באופן יחסי חלק קטן מכלל הפיגועים, הן במספר האירועים הכולל והן במספר ההרוגים, במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-1 ביולי 2005 דקר ישי שליסל, יהודי חרדי בן 30, שלושה משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ופצע אותם באופן בינוני. שליסל טען במשפטו כי בא "לרצוח בשליחות השם", הורשע בניסיון לרצח ונדון ל-10 שנות מאסר בפועל ולתשלום 280,000 ש"ח לקורבנות.
ב-11 במרץ 2011 נרצחו בביתם שבהתנחלות איתמר חמישה מבני משפחת פוגל, בהם ילדים קטנים על ידי פלסטינים מהכפר עוורתא.
ב-26 בנובמבר 2012 חדר מחבל פלסטיני מרצועת עזה ליישוב שדי אברהם וניסה לרצוח אם וילדיה. האם נאבקה בתוקף, שדקר אותה, והצליחה לנעול את המחבל בחדר האמבטיה ולקרוא לעזרה. כוח צה"ל שהגיע למקום ירה במחבל למוות.
ב-30 באפריל 2013 מחבל פלסטיני דקר למוות בצומת תפוח שבשומרון את אביתר בורובסקי תושב יצהר, בעקבות מעצר של אחיו.
ב-13 בנובמבר 2013 נרצח בעפולה עדן אטיאס, חייל בן 18, על ידי פלסטיני בן 16 מג'נין, שדקר אותו בעורפו ומספר פעמים בגופו, בעת שישן באוטובוס. נוסעי האוטובוס השתלטו על הרוצח, שביצע את הרצח כמחאה על כך ששניים מבני משפחתו נמצאים בכלא הישראלי כאסירים ביטחוניים. הרוצח נידון למאסר עולם ועוד שלוש שנים מאסר בפועל.
ב-1 במאי 2014 נרצחה שלי דדון, תושבת עפולה בת 19, באזור התעשייה במגדל העמק. לאחר כמה חודשים נעצר חוסיין ח'ליפה, נהג המונית שבה נסעה דדון באותו היום, כחשוד ברצח. ב-9 בספטמבר 2015 קבע בית המשפט המחוזי בנצרת כי הנאשם רצח את דדון על רקע לאומני וגזר עליו מאסר עולם.
ב-10 בנובמבר 2014 רצח פלסטיני את החייל אלמוג שילוני (ששירת כמפקד כיתה בפלגת הנגב) בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. בהמשך אותו יום דרס פלסטיני את דליה למקוס- צעירה יהודיה- בתחנת אוטובוס באלון שבות ולאחר מכן ירד מרכבו ודקר אותה למוות.
ב-21 בינואר 2015 ביצע פלסטיני פיגוע דקירה באוטובוס של חברת דן בתל אביב, ופצע 12 אזרחים.
31 ביולי 2015 - הרצח במצעד הגאווה בירושלים - ישי שליסל, לאחר שהשתחרר מהכלא, דקר שוב שישה אנשים במצעד הגאווה בירושלים. אחת מהנדקרים, שירה בנקי, מתה מפצעיה.
באוגוסט 2015 ביצעו מחבלים פלסטינים מספר פיגועי דקירה בהם הם פצעו מספר ישראלים. המחבלים נורו על ידי הלוחמים בשטח, שניים מהם מתו מפצעיהם והשאר נעצרו.
מספטמבר 2015 גאו פיגועי הדקירה של ערבים נגד יהודים. פיגועי דקירה בוצעו בירושלים, קריית ארבע, עפולה, פתח תקווה, קריית גת, תל אביב-יפו, רעננה, נתניה, ראשון לציון, באר שבע, גן שמואל ובית שמש. במשך כחצי שנה, עד מרץ 2016, נרצחו כ-11 ישראלים בפיגועי דקירה. גל פיגועים זה, שכלל גם פיגועי דריסה ופיגועי ירי, כונה בין השאר "אינתיפאדת הסכינים".
ב-26 באוגוסט 2020 רצח מחבל ערבי, חליל עבד אלחאלק מחמד דויכאת, תושב הכפר רוג'יב הסמוך לשכם ובעל היתר עבודה בישראל, את הרב שי אוחיון בפתח תקווה.
בשנת 2021 ביצעו מחבלים פיגועי דקירה שהובילו לפציעתם של ישראלים רבים, ביניהם פיגוע דקירה בחודש אפריל כנגד חייל בצומת הגוש, פיגוע דקירה בחודש מאי כנגד חייל ואזרח בירושלים, דקירת חיילת בתחנת אוטובוס בבקעת הירדן בחודש יולי, פיגוע דקירה כנגד שוטרי מג"ב בעיר העתיקה בירושלים בנובמבר ופיגוע דקירה כנגד אזרח ישראלי ביפו באותו חודש, פיגוע דקירה בשער שכם בחודש דצמבר, פיגוע בה דקרה מחבלת בת 14 את שכנתה היהודיה בשייח גראח',
ופיגוע דקירה בחברון ב-18 בדצמבר בה דקרה מחבלת מתפלל. ב-31 בדצמבר ניסה מחבל פלסטיני לדקור ישראלי ליד אריאל ונוטרל.
בשנת 2022 ב-17 בינואר ניסה מחבל לבצע פיגוע דקירה בצומת גוש עציון.
ב22- במרץ 2022, בפיגוע משולב בבאר שבע, רצח מחבל ארבעה בני אדם ופצע שניים נוספים. המחבל חוסל בידי אזרחים.
הבן האובד
הבן האובד (הידוע גם בשם הבן האבוד, שני האחים, האבא האוהב, או החוזר בתשובה) הוא אחד המשלים הידועים בנצרות, שסופר על ידי ישו, ומופיע בבשורה על-פי לוקאס פרק ט"ו, בברית החדשה.
זהו השלישי מתוך סידרה של שלושה משלים המדברים על קבלת החוטאים על ידי האל אם יחזרו בתשובה. שני המשלים הקודמים בסדרה זו הם משל הכבש האובד ומשל המטבע שאבד. על פי המסורת הנוצרית, נוהגים לקרוא קטע זה ביום א' השלישי של התענית (לנט) שלפני חג הפסחא.
רקע למשל.
שלושת המשלים בברית החדשה, המדברים על קבלת החוטאים, נאמרו על רקע התנהגותו השנויה במחלוקת של ישו, שקיבל לשורות מאמיניו, בין השאר, גם חוטאים. ישו השתתף בארוחה עם מוכסים (גובי מס מטעם השלטונות הרומיים) וחוטאים. לפי הברית החדשה זכה ישו ליחס מבזה ולביקורת קשה מצד הפרושים והסופרים כשחלק שולחנו עם חוטאים; דבר שהביאו למשול את שלושת המשלים.
סיפור המשל.
חטאי הבן.
לאיש אחד היו שני בנים. הבכור נשאר עם האב בנאמנות ועבד עמו בשדותיו. לעומתו, הבן הצעיר לקח את חלקו בירושה ועזב את בית אביו. הוא יצא לדרכו וביזבז את כל הונו בחיי הוללות. לאחר שאזל כל כספו הוא נקלע לשנות רעב ומחסור, עד שנאלץ לעבוד ברעיית חזירים. הוא החליט לחזור אל בית אביו, אף על פי שידע כי החזרה לבית האב תהווה חרפה למשפחה. הבן החוזר מוכן לרע ביותר, ואף אומר לאב "אַבי, חָטָאתִי לַשָּׁמַיִם וּלְךָ. אֵינֶנִּי רָאוּי עוֹד לְהִקָּרֵא בִּנְךָ. שִׂים אוֹתִי כְּאֶחָד מִשְכִירֶיךָ".
עצם אזכור "רעיית החזירים" בעברו של הבן הוא מרכיב בהגדרתו כבן סורר. עם זאת, רעיית החזירים היא מושג זר ליהדות, באזורים בעלי רוב יהודי היה נחשב לטאבו, וסביר כי לא היה מקובל בסביבה בה חי ישו. לכן מפתיע לכאורה לראות את המושג במשל זה. אחד ההסברים שניתן לתת לכך הוא כי המשל נכתב על סמך היכרות של הכותב עם ערי הדקאפוליס. ערים אלה היו ערים הלניסטיות, שבחלק ניכר מתקופת בית שני היו בתחומי ממלכת יהודה. גידול חזירים התאפשר, אם בכלל, בסביבותיהן של ערים אלה.
תגובת האב.
האב מגיב באופן שונה ממה שציפה הבן. "רָאָהוּ אָבִיו וְנִכְמְרוּ רַחֲמָיו עָלָיו. הוּא רָץ אֵלָיו וְנָפַל עַל צַוָּארָיו וְנָשַׁק לוֹ". בעוד הבן אומר : "אַבִי, חָטָאתִי לַשָּׁמַיִם וּלְךָ וְאֵינֶנִּי רָאוּי עוֹד לְהִקָּרֵא בִּנְךָ"; האב מורה לעבדיו להביא את הגלימה הנאה ביותר, להלבישו בבגדי יקר, ולשחוט עגל מפוטם לסעודת שמחה.
תגובת הבן הבכור.
כששמע הבן הבכור על חזרת אחיו הצעיר, הוא כועס וקובל לפני אביו על כך שהוא, שעבד תמיד את שדות אביו, לא זכה מעולם לחגיגה לו ולרעיו, ואילו אחיו, "אשר בילע את נחלתך עם הזונות", זבחו למענו את עגל המרבק.
האב עונה לו: "בְּנִי, אַתָּה תָּמִיד אִתִּי, וְכָל אֲשֶׁר לִי שֶׁלְּךָ הוּא. אֲבָל עָל אָחִיךָ הנה רָאוּי לָשׂוֹּשׂ וְלִשְׂמֹחַ. כִּי בְּנִי זֶה הָיָה מֵת וְהִנֵּה חָזַר לַחַיִּים, אָבַד וְהִנֵּה נִמְצָא".
הנמשל: דיון.
גדלות הנפש האמיתית במשל היא של האב, המקבל את בנו שחזר בתשובה ומאמצו לחיקו. יש המקבילים את דמות האב בסיפור לאל, ואילו אחרים רואים בו את דמות המאמין הנוצרי הראוי.
הבן הבכור אינו מקבל את חזרת הבן ואת תגובת האב כלפיו. הוא משול לאותם אנשים, שאף אם הם נאמנים וישרים, הרי שעקשותם וקטנות אמונתם מונעת מהם לראות את הטוב הקיים בכל אדם ולמחול אף לחלש שמעד.
המסר הוא כי אנו בני האדם נדרשים גם אנו להיות מלאי רחמים ומוכנים לסלוח ולקבל באהבה את אלו החוזרים בתשובה כנה.
מסר נוסף ומשמעותי מסיפור הבן האובד הוא כי גם גדול החוטאים יכול לעשות חשבון נפש ולחזור בתשובה.