שטחי המחיה שלו הם השטחים הפגיעים ביותר באמזונאס בעקבות הפיתוח התעשייתי ולכן אוכלוסיית מין זה נמצא בירידה מתמדת.
הטמרין השחור חי בקבוצות של 4 עד 15 פריטים אבל בדרך כלל הקבוצות הן של 5-8 פריטים. הקבוצה מכילה נקבה דומיננטית אחת, שהיא היחידה שמתעברת.
צבע גופו של הטמרין השחור הוא שחור ברובו, מלבד הגב לו שילוב של צבע שחור ולבן. אוזניו גדולות יחסית למיני טמרין אחרים.
הטמרין השחור כמו שאר המינים בסוג טמרין הוא אוכל-כול כאשר כ-90% ממזונו הם פירות, נקטר וגומי והשאר חרקים.
ועידת אורליאן הראשונה
ליגת העל הראשונה בכדורסל
קראנאכאן
קראנאכאן או קראנאחאן (בסקוטית: Cranachan) הוא קינוח מסורתי מהמטבח הסקוטי.
קינוח זה מורכב מקצפת המעורבבת עם ויסקי, דבש, פטל אדום, שעליהם מפזרים שיבולת-שועל קלויה. בעבר נעשה שימוש בגבינת קרוודי בהכנת המאכל, במקום בקצפת.
מקובל להגיש את המאכל כאשר כל אחד ממרכיביו מובא לשולחן וכל אחד מהסועדים מרכיב את הקינוח. כיום נהוג להגיש את הקינוח בכוסות גבוהות.
קינוח זה נאכל לרוב בשלהי הקיץ ובסתיו, אולם כיום מקובל לאכלו בכל השנה, וכן מקובל להגישו בחתונות בסקוטלנד.
קראנאחאן
2007 בישראל
2007 בישראל (ה'תשס"ז-ה'תשס"ח) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 59 שנה מיום היווסדה.
אירועים בולטים.
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים.
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים אשר בוצעו נגד פעילי טרור פלסטינים במהלך 2007:
פיגועי טרור פלסטינים בולטים.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 2007:
טמרין ג'ופריי
טמרין ג'ופריי (שם מדעי: "Saguinus geoffroyi") הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בפנמה וקולומביה. טמרין זה, בדומה לשאר סוגי הטמרין, הוא פעיל יום ושוכן עצים.
טמרין ג'ופריי אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים (בעיקר גומי) רוב מזונו הוא חרקים ופירות אך גם תפליט עץ חשוב לתזונתו כיוון ששיניו לא מאפשרות לו לחדור אל העץ, הוא אוכל תפליטי עצים כאשר פשוט להגיע אליהם. בנוסף, הוא שותה מים מעלי הכותרת של צמח הבלזה.
הטמרין חי בקבוצות של 2 עד 40 פרטים כאשר יש לפחות אחד מכל זוויג. גודל סטנדרטי של קבוצה הוא 7 באזור הפסיפי של תעלת פנמה ו-5 בצד האטלנטי. בכל קבוצה נקבה שולטת אחת שמתעברת. לאחר הריון של 145 ימים נולדים בדרך כלל תאומים. הזכרים אמונים על טיפול בגורים. הגורים מגיעים לבגרות מלאה בגיל שנתיים וחיים כ-13 שנה.
מיון טקסונומי.
כמו שאר הטמרינים, טמרין ג'ופריי הוא פרימאט מסדרת קופים רחבי-אף אשר תפוצתם בעולם החדש. ב-2001 הטמרינים נכללו במשפחת צבוסיים שבה נמצאים בין השאר סוגי קפוצ'ין, קוף עכביש וקוף סנאי. ב-1977 פיליפ הרשקוביץ סיווג את טמרין ג'ופריי כתת-מין של טמרין לבן-קודקוד אולם מחקרים חדשים יותר הראו כי שני המינים שונים מבחינה טקסונומית והפרידו בין המינים.
תיאור.
אין הבדל ניכר בין שני המינים. גבם, זנבם והחלק העליון של הידיים שחור עם קווים לבנים או צהובים, גפיים וקדמת הגוף צהובים או לבנים, העורף אדמדם. הפרצוף שחור ללא שיער מלבד שערות לבנות באזור הגבות. רצועת שיער שמתחילה מעל העיניים ועד העורף, מה שנותן למין זה מראה מוהיקני.
תקשורת.
טמרין ג'ופריי משמיע כ-10 צלילים שונים. התדר (1-1.5 קילוהרץ) נמוך משאר המרמוסטיים (5-10 קילוהרץ). בנוסף לצלילים קיימת תקשורת ויזואלית כדוגמת הוצאת הלשון או הרמת הזנב.
מצב שימור.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש, וזאת אף על פי שהוא נחשב כחיית מחמד. באמריקה הצפונית הוא אף מתרבה בשבי, אך הוא כמעט לא מתרבה באירופה. על אף מצבו הטוב, אוכלוסיית מין זה נמצאת בירידה במקומות חיותו המקוריים בעקבות ציד וכריתת יערות.
ויליאם קנדי דיקסון
ויליאם קנדי לאורי דיקסון (באנגלית: William Kennedy Laurie Dickson; 3 באוגוסט 1860 – 28 בספטמבר 1935) היה ממציא בריטי, מהחשובים ביותר בין ראשוני מפתחי הקולנוע. פעל בארצות הברית ואירופה והיה זה שתכנן ובנה לחברת את מכונות הסרטים הראשונות ואולפן ההסרטה הראשון. דיקסון הוא ממציא המוטוסקופּ ומכשירי צילום והצגה, יוצר סרטים מצליח ופורה ומורה לדור של מסריטים בראשית דרכו של הקולנוע.
ראשית חייו.
דיקסון נולד ב -3 באוגוסט 1860 ברן, ברטאן, צרפת. אמו, אליזבת קנדי-לאורי (1823?-1879), הייתה מוזיקאית מחוננת. היא ככל הנראה נולדה בווירג'יניה ומוצאה היה מסקוטלנד. אביו, ג'יימס וייט דיקסון, היה אמן סקוטי, אסטרונום ובלשן. ג'יימס טען שהוא צאצא ישיר של הצייר הוגארת, ושל השופט ג'ון וייט, האיש שדן את צ'ארלס הראשון למוות בנוסף לכך שהיה בעל קרבה משפחתית לבית סטיוארט.
קריירה.
ב-1879, דיקסון יחד עם אמו ושתי אחיותיו עברו מבריטניה לוירג'יניה. בשנת 1888, הממציא האמריקאי תומאס אלווה אדיסון המציא מכשיר שיעשה "לעין את מה שפטיפון עושה לאוזן". באוקטובר, הגיש אדיסון תביעה ראשונה למשרד הפטנטים האמריקאי ובה תיאור התוכנית עבור המכשיר. במרץ 1889, תביעה שנייה הוגשה, שבה למכשיר המוצע ניתן שם קינטוסקופ. דיקסון, אז הצלם הרשמי של חברת אדיסון, שובץ כדי להפוך את הרעיון למציאות.
כי גודלו יהיה 35 מ"מ, גודל שעדיין נמצא בשימוש.
דיקסון וצוותו עבדו במעבדת אדיסון על הפיתוח של הקינטוסקופ במשך מספר שנים. אבטיפוס ראשון נחנך במאי 1891 ועיצוב המערכת הסתיים בסוף 1892. הגרסה השלמה של הקינטוסקופ נחנכה רשמית במכון ברוקלין לאמנויות ולמדעים ב-9 במאי 1893. שלא בדומה למערכת הקרנה, זו הייתה מכונת הצצה המציגה לולאה רציפה של הסרט שדיקסון המציא, מוארת על ידי מקור אור של אדיסון, וכל זה נצפה בנפרד דרך החלון של דיור ארון מרכיביו. הקינטוסקופ הציג את הגישה הבסיסית שהייתה לסטנדרט עבור כל הקרנות קולנועיות לפני הופעתו של הוידאו.
זה יוצר אשליה של תנועה על ידי שינוע רצועת סרט מחוררת ועליה תמונות על גבי מקור אור במהירות תריס גבוהה. דיקסון וצוותו גם המציאו את הקינטוגרף, מצלמה חדשנית המעבירה תמונות במהירות לסירוגין, מפסיקה וממשיכה את תנועת הסרט, כדי לצלם סרטים עבור ניסויים ביתיים ובסופו של דבר עבור מצגות מסחריות של הקינטוסקופ.
דיקסון היה האדם הראשון שיצר סרט בשביל האפיפיור, והמצלמה שלו בורכה על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר.
בסוף 1894 או בתחילת 1895, הפך דיקסון ליועץ ראינוע של האחים לייתם ואביהם, שניהל את אחת החברות המובילות לקינוטוסקופים. בחיפושים אחר מפתח למערכת של הקרנה, הם שכרו את העובד לשעבר של אדיסון יוג'ין לאוסט, ככל הנראה בעקבות הצעתו של דיקסון. באפריל 1895, דיקסון עזב את אדיסון ומצטרף לצוות של לייתם. לצד לאוסט הוא סייע להמציא את מה שעתיד להיות מוכר כ"לולאת לייתם", המאפשרת צילום רצועות סרט ארוכה מבעבר. צוות של מקורבים לשעבר אדיסון פיתחו את מקרן האיידולוסקופ (Eidoloscope), אשר שימש בהקרנת הקולנוע המסחרי הראשונה בעולם, ב -20 במאי 1895.
יחד עם האחים לייתם היה דיקסון חלק מהקבוצה שהיוותה בסיס למוטוסקופּ האמריקאי וחברת ביוגרף, לפני ששב לצמיתות לעבוד בבריטניה בשנת 1897.
דיקסון עזב את החברה של אדיסון והקים חברה משלו שיצרה את המוטוסקופּ, מכונת הצצה עם ידית מסתובבת שמציגה את הסרט תוך כדי הסיבוב. מכונות אלה הניבו תמונות נעות באמצעות תוף מסתובב של איורים, שנלקחו בפועל מסרט. הם הופיעו לעיתים קרובות בחופי הים, והראו רצפים של נשים מתפשטות או מתנהגות כמו מודל של אמן. בבריטניה, המכונות נודעו בשם "מה שבאטלר ראה", על שם אחד הסלילים הראשונים והמפורסמים ביותר של הפורנו הרך.
היכל הספורט האוניברסלי של צסק&quot;א
קומפלקס הספורט האוניברסלי של צסק"א על שם אלכסנדר גומלסקי (ברוסית: Универсальный спортивный комплекс ЦСКА имени А. Я. Гомельского) היה מבנה ספורט רב-תכליתי במוסקבה, בירת רוסיה, שנבנה בשנת 1979.
היסטוריה.
ההיכל נבנה כדי לארח את משחקי הכדורסל של אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשנת 1979 והחל לשמש כאולם הבית של מועדון הכדורסל המוערך צסק"א מוסקבה וקבוצת הקטרגל צסק"א מוסקבה. הלכה למעשה, הוא נבנה כאולם ספורט רב תכליתי המכיל משטחי טניס, מגרשי כדוריד, קטרגל, כדורסל, בריכות שחייה ושימש בית לאליפויות עולמיות ויבשתיות בשחייה ובתחומים שונים, כאשר התחרויות נערכות במוסקבה.
לאחר מותו של אלכסנדר גומלסקי באוגוסט 2005, ההיכל החל לשאת את שמו של מאמן הכדורסל המוערך של צסק"א ובאוקטובר 2006 רשמית החל לשאת את השם "קומפלקס הספורט האוניברסלי של צסק"א על שם אלכסנדר גומלסקי". בינואר 2021 הודיע משרד ההגנה של רוסיה על כוונתו להרוס לגמרי את ההיכל לצורך בניית קומפלקס ספורט חדש מאפס.
שמורת אלוני יצחק
שְׁמוּרַת אַלּוֹנֵי יִצְחָק היא שמורת טבע השוכנת בדרומה של רמות מנשה, בין גבעת עדה מצפון לכפר גליקסון מדרום. השמורה שהוכרזה ב-18 בדצמבר 1969, משתרעת על-פני שטח של 157.3 דונם, מהם 124 דונם מוכרזים והיתר מאושרים.
השמורה עשירה בעצי אלון התבור שנותרו מיער השרון שכיסה עד מלחמת העולם הראשונה את מרבית שטחו של השרון, ולצידם עצי לבנה רפואי, עוזרר קוצני ואשחר ארץ ישראלי. לצד העצים צומחים בשמורה צמחים מטפסים דוגמת שרביטן, פואה מצויה ואספרג החורש, והיא עשירה בפריחת רקפות בעונה. בסתיו ובחורף פורחים בשמורה רקפת מצויה, כרכום חורפי, כלנית מצויה, עירית גדולה ועוד.
למעט מסלול מעגלי משולט בדרום השמורה, שלאורכו שלטי מידע אודות הצומח, אין בשמורה שירותים למטיילים, דוגמת ברזיות או פינות פיקניק. בקצה הדרום-מערבי של השמורה הוקמה בשנת 2003 פינת זיכרון לרויטל אוחיון ושני בניה, שנרצחו בפיגוע בקיבוץ מצר ב-10 בנובמבר 2002. בשמורה נמצאת גם אנדרטה לרצח השלושה מגבעת עדה בשנת 1938.