וייד החל בהרצה מוצלחת של חוברות ארבעת המופלאים בשנת 2002 עם האמן מייק וירינגו, איתו עבד בעבר על פלאש, כאשר חוברת הבכורה עלתה באוקטובר 2002 ("Fantastic Four Vol.3 #60"). הרצתו הפופולרית הייתה בסכנת נפילה כאשר עורכי מארוול ביקשו לשנות מספר אספקטים בסדרה. וייד ווירינגו מחו על השינויים, הוחלפו והוחזרו בעקבות תגובות זועמות ממעריצים. הם סיימו את הרצתם בחוברת מספר 524 (מאי 2005), והסדרה חזרה למיספורה הרגיל.
בשנת 2003 הוציא וייד סדרת קומיקס בשם "Empire" (יחד עם בארי קיטסון), בהם הוצג נבל-העל גולגות שהביס את כל גיבורי-העל והשתלט על העולם. הסדרה פורסמה בידי חברת "Gorilla Comics", שהוקמה בידי וייד, קורט בוזיאק וכמה אחרים, אך החברה התקפלה לאחר שתי חוברות בלבד. כעת הסדרה נמצאת ברישיון DC, והיא מציגה יקום בדיוני משלה.
וייד חזר לכתיבת לגיון גיבורי-העל בדצמבר 2004 וצוות מחדש לבארי קיטסון. הוא סיים את ההרצה בחוברת מספר 30 באמצע 2007. הוא שיחק תפקיד חשוב יחד עם יוצרים כג'ף ג'ונס, גרג ראקה וקית' גיפן בהובלת יקום DC לקראת המשבר האינסופי של שנת 2005. יחדיו, הם כתבו את הסדרה השבועית הארוכה "52" שנמשכה כשנה שלמה ועקבה את אירועי המשבר. באותה שנה, וייד חתם עם חברת DC על חוזה לשנתיים, בהם הריץ את הסדרות "The Brave and the Bold" עם ג'ורג' פרז, ושב באופן זמני לפלאש.
עבודותיו האחרונות של וייד כוללות השתתפות בכותרי ספיידרמן, כתיבת המיני סדרה של דוקטור סטריינג' "Strange", וכן מספר סדרות של סטודיו בום, ביניהם "Irredeemable" עם האמן פיטר קראוזה והספין-אוף "Incorruptible".
ביולי 2007 הכריזו אולפני בום בכנס קומיק-קון כי וייד יצטרף לחברה כעורך ראשי וכותב לאחר שחוזיו עם חברת DC הסתיימו. הוא קודם למנהל מחלקת הקריאייטיב באוגוסט 2010. חודשיים לאחר מכן הוא הודיע כי יעזוב את תפקיד זה ויחזור לכתיבה עצמאית.
קריית סנה
קרית סנה
אני מספר 4
חברת Google
ליל קוטב
ליל קוטב הוא תופעה המתרחשת בחוגים הארקטיים כאשר הלילה אורך מעל 24 שעות. התופעה ההפוכה – כאשר השמש לא שוקעת מתחת לקו האופק במשך פרקי זמן ארוכים – מכונה שמש חצות.
משך הזמן שבו השמש ממוקמת מתחת לקו האופק עשוי לנוע בין 20 שעות בסביבת חוגי הקוטב ועד 179 יום בשנה בקטבים עצמם. אומנם לא כל משך הזמן הוא ליל קוטב מוחלט שכן אור חיצוני רב מתקבל כתוצאה מאפקט השבירה. כלומר, השמש אינה שוקעת בקטבים 186 ימים בשנה שבמהלכם היא נמצאת מעל האופק. ההסבר לחוסר השוויון המספרי הוא מניין הימים שבהם השמש נמצאת חלקית מעל קו האופק כימי אור ולא כלילה.
השפעות אנושיות.
התקופות שבמהלכן מתרחשת תופעה זו עשויות לעורר דיכאונות באנשים המתגוררים באזורים אלה. אנשים הסובלים מדיכאון עונתי רגישים לכך במיוחד. נראה שתופעה זו היא אחת הסיבות לריבוי מקרים של סינדרום סוליפסיזם.
הפרוטקטורט המזרח אפריקאי
יוסי עדן
יוסי עדן (נולד ב-9 במרץ 1976) הוא זמר ישראלי ששר בסגנון מזרחי וטורקי.
ביוגרפיה.
עדן גדל בפרדס כץ במשפחה חד הורית וכיום מתגורר ברמת גן. עדן כותב שירים ושר מגיל צעיר ולאחר הצבא החל להקליט אלבומים. בתחילה הוא פנה לזמרים במטרה שישירו את שיריו, ואלה סירבו מכיוון שלא היה מוכר. לכן החליט להפיק את האלבומים בעצמו. חברת "רותם הפקות" היו אלה שהפיקו לו את האלבום "היא לא אוהבת", ולאחר מכן אלבומים נוספים שאת רובם הלחין ואת כולם כתב.
בשנות ה-90 עדן נחשב לאחד הזמרים המצליחים בז'אנר "שירי הדיכאון". הוא הופיע במועדונים רבים בתפוסה מלאה, עם נושאי שירה בולטים הנוגעים בקשר בין גבר לאישה. מרבית שיריו עוסקים באהבה בכלל ובנושאי משפחה בפרט.
עדן היה שדר ברדיו הפיראטי "גלי הים התיכון". והוציא במהלך הקריירה כ-15 אלבומים. בשנת 2009 סיפר בראיון כי פרש מעסקי המוזיקה וכיום הוא מנהל משרד השקעות. מאז הוא מוציא מדי פעם סינגלים, אך שירים אלו אינם יוצאים על גבי תקליטורים.
עדן נשוי ואב לשניים.
ארכאוזואולוגיה
ארכאוזואולוגיה או זואוארכאולוגיה היא תחום מחקר המשלב בין ארכאולוגיה וזואולוגיה. התחום עוסק בחקר שרידי בעלי חיים מאתרים ארכאולוגיים, בעיקר עצמות, שיניים, קרניים, קונכיות, קליפות ביצים וכדומה, לצורך הבנת חברות אנושיות קדומות והתפתחותן. שרידי בעלי חיים הם ממצא שכיח בחפירות ארכאולוגיות. הם עשויים להעיד על הרכב מזונן של אוכלוסיות קדומות, אופן הכנת המזון, וההקשר התרבותי והחברתי שבו הוא נצרך. בנוסף, שרידי בעלי החיים עשויים לשקף את הסביבה הקדומה ודרכי ניצולה על ידי האדם. המחקר הארכאוזואולוגי משמש לאיתור תפניות מרכזיות באבולוציה של האדם, כגון אכילת בשר, התפתחות הציד והדיג וביות בעלי החיים. בנוסף, הארכאוזואולוגיה תורמת תרומה חשובה להכרת הכלכלה, האקולוגיה, התרבות וחיי הרוח בכל התקופות.
התפתחות המחקר.
תחום הארכאוזואולוגיה התפתח בהדרגה במהלך המאה ה-20. שורשיו של תחום המחקר נטועים עוד לפני כן, החל מאמצע המאה ה-19, כאשר הארכאולוג הבריטי ג'ון לובוק (John Lubbock; 1913-1834) השתמש במונח "zoologico-archaeologist" ככינוי לחוקרים הראשונים שבחנו עצמות בעלי חיים מחפירות ארכאולוגיות. חוקרים אלה היו פלאונטולוגים, שנתנו דעתם בעיקר על שחזור הסביבה הקדומה והאבולוציה של הפאונה העתיקה. ההיבטים הכלכליים והחברתיים של הממצאים הוזנחו בדרך-כלל, ועיקר הדגש הושם על זיהוי טקסונומי של העצמות. בארץ ישראל, החוקרת המשפיעה ביותר בהיבט זה הייתה הפלאונטולוגית הבריטית דורותיאה בייט (Dorothea Bate; 1951-1878), שהשתתפה באופן פעיל במספר חפירות של אתרים פרהיסטוריים. בשנת 1937 פרסמה בייט תיאור כמותי של שינויים בשכיחות הפרסתנים במהלך יישובו של נחל מערות, במטרה לשחזר את תהפוכות האקלים בתקופת הפליסטוקן.
ההתייחסות לשרידי בעלי החיים כממצאים ארכאולוגיים של ממש, העשויים לתרום ללימוד אורחות החיים הקדומות של האדם, התפתחה במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר משנות ה-60 ואילך, בהשפעה חזקה של גישת הארכאולוגיה החדשה והמגמה הכללית של רתימת תחומים ממדעי הטבע לשירות הארכאולוגיה. חוקרים שהגדירו עצמם במפורש כארכאוזואולוגים או כאנתרופולוגים, ורבים מהם באו מרקע ארכאולוגי, השתמשו בשרידי בעלי החיים כדי להבין את התזונה הבשרית בימי קדם, את מנהגי האכילה ומשמעותם החברתית ואת אופי היישוב באתר הקדום. חוקרים אלה עשו שימוש נרחב בהתפלגות חלקי השלד השונים של בעלי החיים שהתגלו באתר (שמצביעה, למשל, אלו חלקי גוף של בעלי החיים הניצודים הובאו למחנה) ובמידע הדמוגרפי על חיות העדר באתר (לדוגמה, האם בעדרי הצאן נשחטו זכרים צעירים ונקבות בוגרות, מה שעשוי להעיד על ניצול העדר לחלב ולא רק לבשר).
בשלב הבא בהתפתחות המחקר שולבה הטפונומיה כתת-תחום של הארכאוזואולוגיה, בעיקר משנות ה-80 המוקדמות. הטפונומיה הארכאוזואולוגית עוסקת בזיהוי וכימות תהליכי השינוי, ההרס, הקבורה וההשתמרות שעובר שריד של בעל חיים מאז היותו אורגניזם חי ועד שהגיע למעבדתו של הארכאולוג. זיהוי וכימות תהליכי ההרס חיוניים להבנת המגבלות של פירוש הממצא הארכאוזואולוגי; לחלקי השלד או המינים שהובאו לאתר סיכוי בלתי שווה להשתמר ולהגיע לידי החוקר, תלוי בגורמי ההרס המופעלים עליהם (למשל, אם טורפים גדולים נשכו את מאסף העצמות לאחר נטישת האתר, עצמות רבות כחוליות, צלעות ומפרקים ייפגעו מכדי להשאיר שריד ארכאולוגי). בנוסף, המחקר הטפונומי עשוי לשפוך אור על התנהגות האדם ובעלי החיים, למשל הבדלה בין ציד לבין איסוף נבלות כטכניקה להשגת מזון מן החי אצל ציידים-לקטים.
המחקר הארכאוזואולוגי המודרני מתייחס בדרך-כלל לממצאי שרידי בעלי החיים כממצא ארכאולוגי שתכלית מחקרו היא להבין את החברה הקדומה שיצרה אותו, ומשלב שיטות כמותיות וטפונומיות להערכת רמת השימור של הממצא ולדליית מרב המידע ממנו. לאור שכיחותם של שרידי בעלי חיים בממצא הארכאולוגי ושפע המידע שמופק מהם על ההתנהגות האנושית בימי קדם, הארכאוזואולוגיה מוכרת כיום כאחת ההתמחויות הטכניות החשובות בארכאולוגיה. חוקרי התחום בעולם מאוגדים במועצה הבינלאומית לארכאוזואולוגיה, המונה יותר מ-500 חברים.
תחום המחקר.
המחקר הארכאוזואולוגי מתייחס לתקופת קיומו של האדם ולשאלות המחקר הקשורות אליו, להבדיל מהמחקר הפלאונטולוגי או הפלאו-זואולוגי שעוסק גם בשרידים קדומים בהרבה ובשאלות מחקר זואולוגיות ואקולוגיות. כך, המחקר הארכאוזואולוגי חובק את תור הפליסטוקן וההולוקן, או את התקופות הארכאולוגיות למן התקופה הפלאוליתית התחתונה ועד לעת החדשה. הארכאוזואולוג חוקר שרידי בעלי חיים שהצטברו בידי האדם (כגון פסולת שחיטה ואכילה), באתרי היישוב של האדם (כגון בעלי חיים מלווי-אדם) או מאספים טבעיים בזמן ובמקום הקשורים לאדם. יש המשתמשים במונח ecofact לשרידים ארכאולוגיים שמקורם ביולוגי, כעצמות בעלי חיים, להבדיל מ-artifact - חפצים מעשי ידי אדם. שרידי בעלי החיים המתגלים באתרי האדם מלמדים רבות על הנוף התרבותי ועולם הטבע שבו התקיים והתפתח, ועל אופן השפעתו על סביבות עתיקות מאז התהוות האדם בתקופות הפרהיסטוריות ועד התפתחות הציוויליזציות האנושיות בתקופות ההיסטוריות ובתקופה המודרנית. תחום מקביל מבחינות רבות הוא מחקר שרידי הצמחים מאתרים ארכאולוגיים (ארכאובוטניקה).