ב-25 ביוני 1678 הייתה אלנה קורנרו פיסקופיה לאשה הראשונה בהיסטוריה המסיימת לימודים אוניברסיטאיים, כאשר הוענק לה תואר בפילוסופיה.
בשנת 1873 הייתה האוניברסיטה לאחת מן האוניברסיטאות של ממלכת איטליה ומאז היא אחד מן המוסדות האקדמיים המובילים באיטליה, בזכות ההישגים המחקריים של מוריה.
בשלהי המאה ה-19 ידעה האוניברסיטה מגמה של ביזור, בניגוד למגמת הריכוזיות הניהולית שעבר המוסד במאה ה-16: הוקמו מרכזי מחקר בקמפוסים נפרדים; הוקם בניין חדש לפקולטה לפילוסופיה ואמנויות באתר אחר בעיר; המצפה האסטרו-פיזי נבנה מחוץ לעיר; ורחבת ה-Palazzo del Bo שוקמה לגמרי (1938–1945). בתקופה הפשיסטית הייתה מגמה של התערבות שלטונית בתכני הלימוד, הושלטו חוקי גזע, ועוד, צעדים שהשפיעו לרעה על פיתוחה של האוניברסיטה, כמו גם ההרס שהותירה אחריה מלחמת העולם השנייה. אף מהומות הסטודנטים בשנים 1968–1969 הותירו נזקים בשגרת הלימודים והמחקר של המוסד. אולם, באופן כללי, האוניברסיטה ידעה מגמה של צמיחה והתפתחות מהירה במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר הודות לשיתופי פעולה בינלאומיים עם מוסדות אקדמיים אחרים (במיוחד בשטחי המדעים והטכנולוגיה).
בשלהי המאה ה-20 התמודדה האוניברסיטה עם מחסור חמור בכיתות לימוד ולנוכח מצוקה זו החלו נפתחות שלוחות של האוניברסיטה ביישובים אחרים. בשנת 1990 קם המכון להנדסת ניהול בעיר ויצ'נצה; קורסי קיץ החלו מתנהלים בבריקסן (Brixen); בשנת 1995 הוקם המרכז למדעי החקלאות ורפואה וטרינרית בלנריו (Legnaro). עוד מנהלת האוניברסיטה תוכניות לימודים ביישובים נוספים בצפון איטליה. שינויים בחקיקה האיטלקית בשלהי המאה ה-20 אף העניקו לאוניברסיטאות מידה רבה יותר של עצמאות ובשנת 1995 אימצה אוניברסיטת פדובה חוקה חדשה המביאה לידי ביטוי חירויות אלה.
מחלקות האוניברסיטה.
הגן הבוטני בפדובה נוסד על ידי האוניברסיטה בשנת 1545 והיה הגן הבוטני השני בעולם והיום הוא הגן הבוטני הוותיק בעולם הפועל באתרו המקורי. בנוסף לגן, האוניברסיטה אף מנהלת תשעה מוזיאונים, כולל המוזיאון הנודע להיסטוריה של הפיזיקה.
מאז שנת 1595 נמשכו לאולם הניתוחים האנטומיים של אוניברסיטת פדובה אמנים ומדענים אשר חקרו את צפונות הגוף האנושי בעת שבוצעו נתיחות פומביות לאחר המוות. אולם הנתיחות האנטומיות של האוניברסיטה הוא האולם העתיק ביותר הקיים עדיין באירופה. בין התלמידים אשר הגיעו לאולם זה בולטים אנדריאס וסאליוס וויליאם הארווי.
הפקולטה לרפואה ממוקמת בקמפוס המודרני לצד הקמפוס העתיק הצמוד לבית החולים הראשי של המחוז. האוניברסיטה מהראשונות שפתחו חדרי דיסקציות למען למידה מעמיקה יותר והקנית מיומנות כירורגיות לתלמידיה, חרף התנגדות אנשי הדת הקתולים באיטליה. כיום נחשבת לפורצת דרך בתחום שימור הגופות והאנטומיה. כמו כן האוניברסיטה מחזיקה במוזאון אנטומיה מהגדולים בעולם.
האוניברסיטה כיום.
כיום האוניברסיטה מדורגת כאחת האוניברסיטאות המחקר הטובות ביותר באיטליה ובאיחוד האירופי. בשל התוכניות שהובילה מזה שנים בתחום החקר והמדע, בשנת 2018 זכתה האוניברסיטה ממשרד החינוך האיטלקי לתקצוב מיוחד ומתן מלגות לסטודנטים שמתקבלים לתארים ראשונים בשל הצלחתה הרבה בפרסום מחקרים רבים בין הפקולטות המפורסמות של האוניברסיטה הם הפקולטות לרפואה ולכירורגיה בעלת בוגרים בעלי השם המובילים את תחומי הבריאות באיטליה ומחוצה לה. בשל כך האוניברסיטה פתחה פקולטה חדשה ללמוד הרפואה והכירורגיה בשפה האנגלית בשנת 2019.
בישראל ישנם בוגרים רבים בעלי שם שלמדו בפקולטות השונות ובפרט בפקולטה לרפואה וכירורגיה של פדובה. ומובילים את חנית הרפואה הישראלית כך התייחס משנה לשר הבריאות בשנת 2016 בכנס המתמחים השנתי.
חברי הסגל והתלמידים הבולטים באוניברסיטה.
ורבים אחרים.
תחומי הלימוד.
הלימודים באוניברסיטת פדובה מתנהלים ב-13 פקולטות המציעות מגוון של מקצועות לימוד:
רמי דה גורמון
רמי דה גורמון (בצרפתית: Remy de Gourmont; 4 באפריל 1858 - 27 בספטמבר 1915) היה סופר, משורר ומבקר ספרות צרפתי.
חייו.
רמי דה גורמון נולד ליד העיר ארז'נטן (כיום במחוז אורן שבחבל נורמנדי תחתית בצרפת) כנצר למשפחה נורמנית עתיקה שעסקה בהוצאה לאור ובהדפסה. אביו היה הרוזן אוגוסט-מארי דה גורמון, ואמו - הרוזנת מתילד דה מונפור. בין 1868 ו-1876 למד בבית הספר התיכון של העיר קוטאנס (כיום במחוז מאנש בחבל נורמנדי תחתית). הוא היה תלמיד מצטיין שמוחו היה תמיד מלא דמיון. ב-1876 עבר להתגורר בעיר הנמל קאן שבחבל מולדתו, שם למד משפטים. ב-1879 קיבל תואר ראשון במשפטים ועבר להתגורר בפריז.
בנובמבר 1881 השיג משרה בספרייה הלאומית שבעיר, והתחיל לפרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם "לה מונד". החל ב-1882 פרסם יצירות היסטוריות שונות וב-1886 פרסם את הרומן הראשון שלו "מרלט" שעלילתו מתרחשת במחוזות ימי ילדותו, אך לא זכה להצלחה בציבור. באותה שנה רמי דה גורמון שעד אז התעניין בהיסטוריה ובספרות עתיקה, גילה את תנועת הסימבוליזם באמצעות כתב העת "לה ווג" של המשורר הסימבוליסטי גוסטב קאהן.
רמי דה גורמון פגש בברט דה קורייר (ששימשה כמודל בסדנתו של הפסל אוגוסט סלזינגר) והיא הפכה למאהבתו. במשך 1887 הוא כתב לה מכתבי אהבה נלהבים שאחרי מותו התפרסמו בשם "מכתבים לסיסטין". הוא עבר להתגורר בביתה והשניים חיו שם יחדיו עד מותם. ברט דה קורייר נשארה תמיד נאמנה לו ובהשראתה כתב את הרומן "סיסטין" (1890).
ב-1889 רמי דה גורמון היה אחד המשוררים הסימבוליסטים שייסדו את כתב העת לספרות "מרקור דה פראנס", אשר לו תרם במשך עשרים וחמש שנה ואשר נקשר בשמו קשר אמיץ. ב-1892 פרסם את ספרו "המיסטיקן הלטיני" שבו תיאר את משוררי המזמורים הנוצריים ואת השירה הסמלית של ימי הביניים. ב- 1896 פרסם את "ספר המסכות" הכולל תיאור ממקור ראשון של חיי המשוררים הסימבוליסטים בפריז.
באותה תקופה נתקף בזאבת העור שפגעה בפניו ובראייתו והשאירה צלקות. מאז נשאר מסוגר בביתו אך יצא מדי פעם למשרדו ב "מרקור דה פראנס". מכאן ואילך לא היו בעבורו אלא ספריו ועבודתו בכתב העת שבו פרסם קטעי רומנים, מחזות, שירים, מסות ומאמרים שבהם גילה את בקיאותו הרבה בספרות בשירה ובאמנות.
ב-1910 פגש בסופרת האמריקנית נטאלי קליפורד בארני שהתגוררה בפריז. הוא התאהב בה וכתב לה מכתבי אהבה נלהבים, "מכתבים לאמזונה" שפורסמו ב-1914. אתה הוא ניאות לצאת מביתו ואפילו לערוך מסע קטן בנורמנדיה, אך מחלה שבה לקה מספר שנים לפני כן הגבילה את יכולתו להתנועע. מלחמת העולם הראשונה גרמה לו לשברון לב, כי רוב חבריו יצאו לחזית וכתב העת "מרקור דה פראנס" לא הופיע מזה שנה תמימה.
רמי דה גורמון מת ב-1915 כתוצאה משבץ מוחי, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז. ברט דה קורייר ירשה את כל כתבי ידו ואת ספרייתו שאותם העבירה לאחיו, ז'אן דה גורמון, לפני שנפטרה שנה מאוחר יותר. כעבור מספר שנים אחיו פרסם כמה מיצירותיו שעד אז לא ראו אור.
סרג'י בוסקטס
סרז'י בוסקטס
הוסאברג
הוסאברג (Husaberg) היא יצרנית שוודית של אופנועי שטח וסופרמוטו מקצועיים בעלי מנועי ארבע פעימות ושתי פעימות. אופנועי החברה נודעים בנפח המנוע הגדול מהמקובל ובמוכנות למרוצים גם בדגמים החוקיים לרכיבה בכביש הציבורי.
היסטוריה.
לאחר שיצרנית האופנועים השוודית הוסקוורנה נמכרה בשנת 1987 לחברת קג'יבה האיטלקית והועברה כולה לאיטליה, פרשו ממנה מספר מהנדסים כשבראשם עמד תומאס גוסטוואסון שהחליטו להישאר בשוודיה ולהקים, עוד באותה שנה, את Husaberg Motor AB. את האופנוע הראשון מתוצרתה הציגה החברה כבר בפברואר 1988. שנה לאחר מכן (1989), זכה ג'ימי אריקסון במרוץ הבינלאומי הראשון עבור החברה השוודית הצעירה, עם ההוסאברג FE501 באליפות אירופה.
הצבעים המייצגים את הוסאברג היו מאז ומתמיד שילוב של כחול וצהוב, בדומה לדגל שוודיה, זכר לצבעים הרשמיים של הוסקוורנה לפני שעברה לאיטליה ושינתה את צבעיה לצבעי הדגל האיטלקי. גוסטוואסון סיפר כי נאלץ להחליט על שם החברה רק כאשר החליט להשתתף במירוץ אנדורו מקומי ונדרש לכנות בשם את חברת האופנוע אותו פיתח, בנה ותכנן להתחרות עמו באותו המירוץ. פירוש השם הוסאברג משוודית הוא "הבית שעל ההר".
בהיעדר משאבים כספיים רבים, לא יכלה הוסאברג לגייס רוכבים מקצועיים בעלי שם כדי להתחרות על גבי אופנועים מתוצרתה, ולכן בחרה ברוכבים צעירים ובלתי מוכרים. אחד הרוכבים היה ג'ואל סמטס, לימים אלוף העולם במרוצי מוטוקרוס עם הוסאברג בשנים 1995, 1997 ו-1998 (עם הדגם FC500). כמו כן, זכתה הוסאברג ב-6 אליפויות עולם באנדורו ב-1990, 1991 (ב-2 קטגוריות נפרדות), 1995, 1996 ו-1998. העדר תזרים מזומנים, דחף את מהנדסי החברה לפתח פתרונות יצירתיים במיוחד לתקלות ולבעיות בהן נתקלו במהלך תכנון האופנועים.
רכישת החברה על ידי KTM.
ההצלחות במסלול המרוצים לא תרמו למכירות שנותרו נמוכות, ולכן בשנת 1995 נמכרה החברה ליצרנית האופנועים האוסטרית KTM. במשך השנים השתמשה KTM בהוסאברג ככר פיתוח ובדיקה לפיתוחים שונים של מנועים וחלקי אופנועים אחרים. לאחר שפיתוח מסוים היה מסתיים בהצלחה באופנועי ההוסאברג, עבר הפיתוח החדש לייצור סדרתי באופנועי KTM. סדרת ה-Racing המפורסמת של KTM שהוצגה בשנת 1999, נחשבת לטכנולוגיה שהחלה דרכה בהוסאברג, פותחה לרמה גבוהה ב-KTM, ולאחר שהסתיימה מסכת הבדיקות, הוצגה סדרת האופנועים החדשה של KTM תחת השם EXC Racing.
בשנת 2003 עבר קו הייצור של האופנועים משוודיה למפעל KTM במאטינגהופן, אוסטריה. עם זאת מחלקת המחקר והפיתוח ומטה קבוצות המרוצים של הוסאברג נותרו בשוודיה.