בשנת 2000 הוקמה בצרפת הקרן לזכר השואה בכסף שהוחרם מיהודים צרפתיים שנרצחו בשואה. מטרות הקרן דומות - חינוך, תיעוד ושימור זכר הנספים והתרבות והסולידריות היהודיות. נשיאת הכבוד של הקרן היא סימון וייל.
פרויקט DNA שואה (The DNA Shoah Project) הוא פרויקט של איסוף DNA מקרובי משפחה של ניצולי השואה כדי למצוא התאמות גנטיות וכך לסייע באיחוד משפחות של ניצולי השואה בארצות הברית ובעולם, ולסייע בזיהוי יהודים שנרצחו בשואה באמצעות בדיקות שרידי DNA באתרי רצח. המטרה היא לאסוף 10,000 דוגמיות, ועד כה נאספו כאלף.
בלוק 11
בלוק 11 הוא שמו של מבנה בשטח מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ששימש לענישת אסירי המחנה בעינויים פיזיים. הבלוק הוצב באזור שנקרא "שטאמלאגר" (המחנה הראשי של אושוויץ). בין בלוק 10 לבלוק 11 עמד "קיר המוות" (ששוחזר לאחר מלחמת העולם השנייה), מולו הועמדו אלפי אסירים בטרם הוצאו להורג על ידי כיתות ירי. בפי האסירים נקרא הבלוק "בלוק העינויים" או "בלוק המוות". הבלוק הכיל חדרי עינויים שבהם עונו האסירים. בין שיטות העינויים היו כליאה בחדר אפל למספר ימים וכן "חדר עמידה" בשטח 81 סנטימטרים רבועים, לו היה פתח של 5 סנטימטרים רבועים לכניסת ויציאת אוויר, בו אולצו האסירים לעמוד עד עשרים שעות רצופות ביחד ולמחרת להמשיך בעבודות הכפייה כרגיל, ללא קבלת מנוחה.
חקירות.
בבלוק 11 נערכו גם חקירות אסירים על ידי שימוש בעינויים. שיטת חקירה שפותחה בבלוק על ידי וילהלם בוגר, כללה הכנסה של האסיר לחדר החקירה ערום והנחתו על מוט ברזל שהיה מחובר בכבלים לתקרה. האסיר נוענע קדימה ואחורה תוך כדי שחוקר שואל אותו שאלות בעוצמת קול הולכת וגדלה וחוקר נוסף הולם באחוריו במוט ברזל אחר. במקרה שהאסיר לא שיתף פעולה, החוקר הנוסף החל להכותו באיברים אחרים בגופו. אסירים שנחקרו בשיטה זו התעלפו והמשיכו לספוג חבטות עד למותם.
בבלוק 11 נערכו הניסויים הראשונים של המתת בני אדם בגז ציקלון בי.
סאניקוב
סאניקוב (Санников) – שם משפחה רוסי. מקור המילה על פי אחת הגרסאות הוא "סאניק" ("санник") – בונה מזחלות ("סאני", ברוסית "сани", פירושה מזחלת)
ארץ סאניקוב (רומן)
טקג'י אוצוקי
טקג'י אוצוקי (Ōtsuki Takeji 大槻武二, 2004–1906) היה המייסד של כנסיית ישו הקדושה, שהיא הכנסייה העצמאית השלישית בגודלה ביפן.
אוצוקי נולד באיאבה בשנת 1906. בצעירותו המיר את דתו לנצרות. הוא הצטרף אל כנסיית Japan Holiness Church בשנת 1930, והוסמך כאב מנזר.
הוא עבד ברחבי יפן, ובשנת 1936 קיבל על עצמו עבודה מיסיונרית במנצ'וריה.
בשנת 1938 הוא התנסה בהתגלות אלוהית שעל פיה נדרש להתפלל למען קום מדינת ישראל, התקומה והגאולה של עם ישראל, שלום ירושלים וביאת המשיח. הוא המשיך את פועלו גם בתקופת מלחמת העולם השנייה שבה יפן לחמה לצד גרמניה הנאצית, חרף הרדיפות שסבל בעקבות אמונתו ואהדתו לישראל.
בשנת 1946 הוא ייסד את "אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל".
לאחר המפגש הראשוני שלו עם זוג ישראלי בשנת 1962, הוא הגה רעיון לבנות בית הארחה עבור ישראלים המגיעים לבקר ביפן. בעקבות זאת, נוסד בשנת 1971 בית ההארחה "בית שלום", אשר ממשיך להיות פעיל גם לאחר מותו.
בשנת 1995 הקימה האגודה מרכז חינוך לשואה, אשר בשנת 2007 עבר לביתן חדש על שמו של האב טקג'י אוצוקי.
בפארק יצחק רבין נמצא גן יפני על שם האב טקג'י אוצוקי, אשר פותח בסיוע אגודת "בית שלום".
ארץ סאניקוב
סינדרום פרה-נאופלסטי
טורקהיים
טורקהיים (בצרפתית: Turckheim) היא קומונה במחוז או-רן בחבל גראנד אסט, צרפת. היא ידועה בעיקר בזכות כרמיה.
גאוגרפיה.
טורקהיים ממוקמת ברגלי הרי הווז' בכניסה לעמק הפשט, כשני קילומטרים ממערב לקולמר, בירת המחוז. העיירה נמצאת על דרך היין של אלזס (Route des vins d'Alsace).
העיר נבנתה בצורת משולש מוקף חומה בו שלושה שערים בהם ניתן להיכנס לעיר. הכניסה הראשית נמצאת מדרום לעיר ונקראת שער צרפת (Porte de France). הכניסה המזרחית נקראת שער בראן (Porte du Brand), על שם הגבעה המשקיפה על השער. השער המערבי נקרא שער מונסטר, על שם העיר מונסטר שהשער פונה לכיוונה.
היסטוריה.
לפי הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו בעיר, משערים כי העיר נוסדה בתקופה הרומית.
כשהשבטים הגרמאניים פלשו לאימפריה הרומית וחצו את הריין, הטורינגים התיישבו באזור זה. משארים כי שם העיר נובע משם השבט כאשר בתחילה נקראה העיר "Thorencohaime" ולאחר מכן "Thuringheim". לקראת סוף ימי הביניים העיר הייתה בשליטת מנזר מונסטר.
ב-1312 קיבלה העיר מעמד של עיר קיסרית חופשית של האימפריה הרומית הקדושה, וב-1354 הצטרפה לדקאפול (Décapole), קואליציית הערים הקיסריות החופשיות של אלזס.
בעקבות שלום וסטפליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים, ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית ועברה לשליטתה של צרפת, שקיבלה את אלזס מידי בית הבסבורג. יחד עם שאר ערי הדקאפול, העיר לא הסכימה להשלכות חוזה זה שהסיר את החופש היחסי שהיה לה והחזיר את העיר לשלטון האצילים. העיר עמדה בסירובה להצטרף לצרפת עד להסכמי ניימכן בשנת 1678. במסגרת הסירוב הזה נערך קרב טורקהיים ב-1675 בו הובסו כוחותם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ופרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, בידי כוחותיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.
טורקהיים היא אחת הערים הבודדות בצרפת שגם היום יש בה שומר לילה היוצא לסיבוב שלו כל יום ב-10 בלילה בין 1 במאי ל-31 באוקטובר וכן בחצות של ה-31 בדצמבר.
פיקו-שנייה
כלי פוליפוני
לאבר קורנילוב
קייזרסברג
קייזרסברג (בצרפתית: Kaysersberg) הייתה קומונה במחוז או-רן בחבל אלזס, צרפת. העיר אוחדה ב־1 בינואר 2016 עם קינפהיים (Kientzheim) וסיגולשהיים (Sigolsheim) לקייזרסברג ויניובל (Kaysersberg Vignoble).
גאוגרפיה.
קייזרסברג ממוקמת לרגלי הרי הווז' בכניסה לעמק הוייס, כעשרה קילומטרים מצפון-מערב לקולמר, בירת המחוז. על העירה שולטות שתי פסגות כשעל אחת מהן נמצאות הריסות טירת שלוסברג (Schlossberg).
היסטוריה.
עמק הוייס שמתחבר לעמק אורבה (Orbey) שימש כמעבר חשוב של הרי הווז'. כמעבר חשוב הוא לא הוזנח על ידי הרומאים שהקימו במקום מחנה צבאי בשם "Caesareum castrum".
השם קייזרסברג (Kaysersberg) מוזכר לראשונה בשנת 1227 כאשר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הורה לרכוש ארמון קטן על מנת לשלוט על עמק הוייס שמחבר בין לורן לאלזס דרך מעבר הרים די בונום (Col du Bonhomme). המבצר שנבנה היה אחד המבצרים החשובים שנבנו על מנת להגן על האימפריה הרומית הקדומה מפני דוכסי לורן.
בשנת 1247 הנרי, בישוף שטרסבורג, ניסה ללא הצלחה להשתלט על העמק שנלקח שנה מאוחר יותר על ידי דוקס לורן ושנכבשה ב-1261 על ידי רודולף הראשון לבית הבסבורג שהשתלט על חלק מבישופות שטרסבורג בניגוד לדעתו של הבישוף ולאחר שמונה לקיסר הוא שב למבצר ב-1285. הקיסר שהחליפו, אדולף מנסאו, שינה את הסטטוס של העיר לעיר קיסרית חופשית ב-1293, על מנת להראות את חשיבותה לאימפריה. משנה זו, העיר הייתה נתונה לשליטתו הבלעדית של הקיסר ולא תלויה בשלטונו של אציל.
ב-1354 הצטרפה לדקאפול, קואליציית הערים הקיסריות החופשיות של אלזס שיצר קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בעקבות שלום וסטפליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים, ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית ועברה לשליטתה של צרפת שקיבלה את אלזס מידי בית הבסבורג. יחד עם שאר ערי הדקאפול, העיר לא הסכימה להשלכות חוזה זה שהסיר את החופש היחסי שהיה לה והחזיר את העיר לשלטון האצילים. העיר עמדה בסירובה להצטרף לצרפת עד להסכמי ניימכן בשנת 1678.
בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, אלזס סופחה מחדש לצרפת.
במסגרת הרפורמה לשינוי מנהלתי בצרפת בשנת 2016, העיר אוחדה עם קינפהיים (Kientzheim) וסיגולשהיים (Sigolsheim) ויצרו קומונה חדשה (commune nouvelle) בשם קייזרסברג ויניובל (Kaysersberg Vignoble).
מעבר די בונום
מעבר די בונום (בצרפתית: Col du Bonhomme) הוא מעבר הרים ברכס הווז' שמהווה מעבר הרים בין עמק אלזס לעמק לורן בגובה 979 מטר מעל לגובה פני הים.
חשיבותו האסטרטגית של המעבר הביאה להקמת העיר קייזרסברג למרגלות המעבר, במישור אלזס, על ידי הרומאים. שליטה על העיר כמו על המעבר היה יעד חשוב לכל הכובשים באזור זה.
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871, המעבר שימש כגבול בין צרפת לגרמניה, והיום הוא משמש כגבול בין אלזס ללורן.
היום עובר במעבר כביש לאומי 415 (RD415) שמחבר בין סן-דייה-דה-ווז' שבלורן לברייזאך שבגרמניה דרך קייזרסברג וקולמר.
פנים אמיתיות