נעמה סיקוּלר (נולדה ב-23 במרץ 1981) היא עיתונאית ישראלית, עורכת העיתון "גלובס". קודם לכן, שימשה כראש מערכת החדשות של העיתון "כלכליסט" וכתבת בכירה בו. וכן הגישה תוכנית שבועית בת שעתיים "נעמה סיקולר ושלום קיטל", בכאן ב.
ביוגרפיה.
סיקולר נולדה וגדלה בחיפה. את שירותה הצבאי עשתה כמאבחנת מחקר בשייטת 13 ולאחר מכן, השלימה תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2006 הוסמכה כעורכת דין, לאחר שהשלימה התמחות במשפטים, בתחום הליטיגציה המסחרית. זמן קצר לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית באתר ynet והתלתה את רישיון עריכת הדין.
עם הקמת היומון הכלכלי "כלכליסט" הצטרפה סיקולר לצוות הכותבים של העיתון, תחילה ככתבת תעשייה ושוק ההון ובהמשך, ככתבת ופרשנית בכירה. בשנת 2012 מונתה לראש מערכת החדשות ב"כלכליסט". באותה השנה, השלימה גם לימודי תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
סיקולר מרבה לכתוב בנושאים הקשורים לכלכלה פוליטית ולרגולציה כלכלית. לאורך השנים חשפה מסמכים פנימיים ודו"חות של ועדות ציבוריות והעלתה לסדר היום הציבורי אירועים הקשורים בפוליטיזציה של השירות הציבורי בישראל.
סיקולר היא משתתפת קבועה בפאנל "שישי" של ערוץ 13 בהנחיית איילה חסון ומשמשת לעיתים קרובות כפרשנית כלכלית בתוכניות רדיו וטלוויזיה.
ביולי 2017, מונתה על ידי אלונה בר און ויובל סיגלר לעורכת העיתון "גלובס" והיא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה.
סיקולר היא אם לבת.
חוגי סיירות של קק&quot;ל
חוגי סיירות של קק"ל ע"ש סמל ראשון (צה"ל) אורי מימון היא עמותה רשומה ללא מטרות רווח ומשמשת כארגון נוער. עמותת חוגי סיירות של קק"ל מאמינה בהעברת ערכים באמצעות לימוד מיומנויות שטח, טיולים והכרת ארץ ישראל על כל מרכיביה.
רקע.
לאחר מותו של אורי מימון, התכנסו חבריו והחליטו על הקמת מפעל חינוכי אשר יוקדש לזכרו וישמר את רוחו. הרעיון גובש להקמת מרכז פעיל לטיפוח אהבת הסיירות בקרב הנוער הישראלי ולגרום לאיחוד העם לאחר הפירוק במלחמת יום כיפור.
החוגים נפתחו ב-1974. תחילה, היו החוגים גוף עצמאי אשר אותו הפעילו וניהלו בהתנדבות חבריו של אורי מימון והצליחו להוציא טיול להרי ירושלים. לאחר שהתפתחו החוגים, והגיעו לסדרי גודל שלא אפשרו לגרעין ההקמה לפקח על החוגים רק במשרה חלקית, הם חיפשו גוף כלכלי שיעזור להם לכלכל את החוגים, ולכן התחברו לחברה להגנת הטבע.
ב-1997, בשל חילוקי דעות בין החוגים לחברה להגנת הטבע, התפצלו החוגים מהחברה להגנת הטבע. תחילה ניסו החוגים להיות עצמאיים, אך כעבור שנה, בשל קשיים כלכליים חתמו על הסכם עם קק"ל כדי שקק"ל תעזור לחוגי הסיירות בבניית המבנה הארגוני.
מאז פועלים חוגי סיירות בשיתוף קק"ל וכיום יש כ-3,700 חניכים בחוגי סיירות של קק"ל.
פעילות החוגים.
הבסיס לפעילות חוגי הסיירות הוא החוג הבודד המאוגד באזור. החוג הבודד מונה 7-17 חניכים ומודרך על ידי מדריך בוגר או זוג מדריכים צעירים (בכתות י"א-י"ב) או מדריך בשנת שרות.
הפעילות בחוגים מיועדת לחניכים בכתות ד' עד י"ב. הקבוצות נבנות על בסיס גילאי ופעילותן מתבססת על מפגש שבועי (פעולה) בן שעתיים-שלוש, טיולים חודשיים בני יום וחצי ועל מחנות בני 3-5 ימים בחופשות הארוכות מבית הספר.
הפעולה השבועית היא עמוד השדרה של החוגים ועליה מבוסס הקשר הרציף בין המדריך לחניכים ובין החניכים עצמם. בפעולה מועברים תכנים שונים, הקשורים למטרות חוגי הסיירות על ידי משחקים ובאופן חווייתי ומהנה.
בטיולים ובמחנות מועברים תכנים שמטרתם הכרות עם אזור הטיול על המיוחד בו (לדוגמה - הגאולוגיה, הבוטניקה, הזואולוגיה, האקולוגיה, ההיסטוריה של האזור) וכמו כן תכנים הקשורים למיומנויות סיירות כגון ניווט, התמצאות, מעבר מכשולים, שדאות, והישרדות.
מבנה ניהולי.
חוגי סיירות של קק"ל פועלים ופעילים בכל הארץ.
ג'יימס לין
ג'יימס תומאס לין (באנגלית: James Thomas Lynn; 27 בפברואר 1927 - 6 בדצמבר 2010) היה איש הקבינט של ארצות הברית ופקיד ממשל אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית משנת 1973 עד 1975 וכמנהל משרד הניהול והתקציב משנת 1975 ועד 1977.
ביוגרפיה.
לין נולד בקליבלנד שבמדינת אוהיו ב-27 בפברואר 1927, לפרידריך רוברט לין ולדורותי אסטל לין (לבית פטרסן). ב-1948 הוא סיים את חוק לימודיו בכבוד רב ביותר באוניברסיטת ווסטרן ריזרב (כיום "קייס ווסטרן ריזרב"), ובשנת 1951 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד היה לין העורך של כתב העת המשפטי של הרווארד. לין נישא לג'ואן מילר ב-5 ביוני 1954. היו להם שתי בנות ובן אחד.
הוא עבד עבור משרד עורכי הדין ג'ונס דיי, משרד עורכי הדין הגדול ביותר בקליבלנד, הפך לשותף בחברה ב-1960 ועבד שם עד 1969, עת התמנה ליועץ המשפטי של מחלקת המסחר של ארצות הברית. ב-1971 הוא התמנה לתת מזכיר המסחר.
הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה את לין לתפקיד מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, מיום 2 בפברואר 1973 ועד 5 בפברואר 1975. הנשיא ג'רלד פורד, מחליפו של ניקסון, מינה אותו למנהל משרד הניהול והתקציב מיום 10 בפברואר 1975 עד ה-20 בינואר 1977.
לין הצטרף למועצת המנהלים של חברת אטנה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ושימש כיושב ראש ונשיאה שלה במהלך שנות ה-80. בשנים 1978–1988 היה לין ראש "מועצת העיר הפדרלית", מוסד ללא כוונת רווח החותר לפיתוח כלכלי בוושינגטון הבירה ושמשפיע רבות על הקונגרס של ארצות הברית. לין היה גם היועץ המשפטי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנת 1979 ונשיא קרן ג'יימס ס. בריידי הנשיאותית בתחילת שנות ה-80. בשנות ה-90 שימש לין כחבר במועצת המנהלים של מספר חברות, ביניהן חברת פייזר. כמו כן, לין היה עמית כבוד של מכון ברוקינגס.
הוא נפטר משבץ מוחי בביתו בבת'סדה שבמרילנד, ב-6 בדצמבר 2010.
בועז בן משה
בועז בן משה (נולד ב-13 באוגוסט 1962) הוא מוזיקאי, מרצה, מורה למוזיקה, מלחין וגיטריסט ישראלי.
קורות חיים.
בן משה נולד ב-13 באוגוסט 1962 בתל אביב לשחקנית עדנה פלידל ולמוזיקאי רפי בן משה. למד בבית הספר היסודי "יהודה המכבי". בן משה השתלם בצעירותו בנגינה בפסנתר אצל וולטר אופהויזר ושוש רייזמן; ובנגינה בגיטרה ככלי הנגינה המרכזי שלו אצל אגון קרטן, יוסי ירושלמי וגיל דור.
בן משה כיהן כדקאן הפקולטה למוזיקה הרב-תחומית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובוגר אוניברסיטת פנסילבניה. בין מוריו ניתן לציין את ריצ'רד וורניק, מרק קופיטמן, צבי אבני וג'ורג' קראמב.
בועז הלחין מספר רב של יצירות להרכבים שונים. רוב יצירותיו האחרונות הוזמנו ובוצעו בידי מיטב התזמורות וגופי הביצוע בארץ: התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הערבית-יהודית של נוער מוסיקלי בישראל והתזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער. בנוסף ליצירותיו הקונצרטנטיות, הוא מרבה לעבד ולהקליט מוזיקה קלה וג'אז.
כמו כן יצירותיו בוצעו בפסטיבלים ובאירועים שונים: פסטיבל מספרי סיפורים, פסטיבל ישראל, פסטיבל צלילים במדבר ופסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
בועז זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2003), פרס מוזיקה ליטורגית (1993), פרס הלן וויס (1994), פרס בתחרות של מקהלת אמדיאוס, טורונטו (1993) ופרס ראשון בתחרות GTM בלוס אנג'לס.
בועז בן משה שימש כמנהל האמנותי של חג המוזיקה הישראלית בין השנים 2012–2017.
בעבר לימד בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה והיה סגן מנהל לעניינים אקדמיים בבית הספר "רימון" לג'אז ומוזיקה בת זמננו.
מגן אכילס
מגן אכילס הוא מגנו המפורסם של גיבור היצירה איליאדה, אכילס בו השתמש בעת הקרב מול הקטור. המגן עוצב במיוחד עבורו בידי הפיסטוס לאחר שמגנו נבזז באחת הקרבות כשחברו, פאטרוקלוס מת. חלק נכבד משיר שמונה העשרה מוקדש לתיאור והכנת המגן.
הכנת המגן.
במהלך המלחמה, אכילס נעדר לתקופה ארוכה לצאת אל המלחמה בשל סכסוכו עם אגממנון שלקח את פילגשו, בריסאיס. לאחר קרבות ממושכים בין היוונים לבין הטרויאנים, כשהכף נטתה לטובת הטרויאנים והיו היוונים הולכים ונהדפים לעבר קו החוף שבו עגנו אוניותיהם, התיר אכילס לרעו הטוב פטרוקלוס לקחת את שריונו ולצאת לעזרת היוונים מיד צר. הקטור מצליח להדוף ולהרוג את פטרוקלוס.
תטיס הפצירה באכילס כי ימתין עד הבוקר, ובמהלך הלילה עלתה שוב לאולימפוס, הפעם כדי לפגוש את הפיסטוס, נכה הרגליים, אל האש ופטרונם של הנפחים וחרשי המתכת, על-מנת שיחשל עבור אכילס כלי מלחמה חדשים. הפיסטוס הכין לאכילס מגן מפואר, שריון, קסדה ומְצחות (מגיני רגליים), ובסיוע כלי מלחמה אלו, כמו גם סיועה של אתנה, לכד לבסוף אכילס את הקטור והרגו.
תיאור המגן באיליאדה.
חלק נכבד משיר שמונה עשרה מוקדש עבור תיאור מגנו של אכילס. זהו אקפרסיס ביצירה מתאר בפרוטרוט את התבליטים והקישוטים אותם נושא המגן ממרכזו כלפי חוץ, שכבה אחר שכבה ונותן רוח ליצירה האמנותית שנמצאת על המגן.
מעגל חיצוני (שורות 89–484): המעגל החיצוני מתאר את השמים, הים, הארץ, הירח והכוכבים.
המעגל הערים (שורות 490–540): שתי ערים מעצב הפיסטוס. האחת עורכת חתונה ומשפט. היא סמל לחיים, סדר ושלטון. השנייה היא עיר הנמצאת במצור, חילות של שני הצבאות נלחמים זה בזה ומתכננים אמבושים על הרועים. עיר זו מזכירה לנו את מצבה הנוכחי של טרויה. כמו גם, האמבוש על הרועה מזכיר לנו את סיפור משפחתה של אנדרומאכה. קטע זה מזכיר גם את תיאור הפרות בספר 11, כיצד ניתן להנאות בשדה וברגע הבאה להיאכל בו. התגרה המתפתחת בין הרועים מזכירה את המאבק על מגן הרקלס.