המשחק נפתח בקצב מהיר, ובשליטה של בנפיקה שחיפשה שער כבר בפתיחה. בדקה התשיעית הייתה קרובה דווקא סביליה לשער ראשון, כאשר יצאה למתפרצת מהירה עם ראקיטיץ', אך המסירה שלו לבאקה מצאה את החלוץ בעמדת נבדל. בדקה ה-13, כדור חופשי של ניקולס גייטן הגיע לאסקיאל גאראי שבעט חלש ובטו היה במקום.
בדקה ה-25 נאצלה בנפיקה לבצע חילוף, כאשר מיראלם סולימאני נפצע ואנדרה אלמיידה עלה במקומו. 12 דקות אחר כך התקרבה סביליה לכיבוש כאשר המגן השמאלי אלברטו מורנו פרץ דווקא מאגף ימין של ההתקפה. הוא בעט כדור מסובב, אך יאן אובלק היה במקום וקלט. לקראת סיום המחצית חזרה בנפיקה ללחוץ את השער של סביליה. מקסימיליאנו פריירה הגיע למצב נוח כאשר קיבל כדור ברחבה מרובן אמורים וניסה להקפיץ, אך בטו הדף היטב. בתוספת הזמן של המחצית פרץ גייטן וחדר לתוך הרחבה. פדריקו פאסיו תיקל אותו מאחור ומנע מצב מסוכן, בנפיקה דרשה פנדל אך השופט קבע כי התיקול היה נקי.
0-0 בסיום המחצית הראשונה בטורינו.
מחצית שנייה.
המחצית השנייה נפתחה כפי שהסתיימה הראשונה, בלחץ פורטוגלי בחיפוש אחר שער היתרון. בדקה ה-48 פרץ מקסי פריירה באגף, עבר את מורנו והעביר ללימה. החלוץ הצליח להכניע את בטו בבעיטה לעבר השער, אך ניקולס פארחה הציל מהקו. רודריגו ולימה ניסו בכדורים חוזרים, אך ההגנה הספרדית נותרה איתנה וההתקפה הסתיימה ללא שער. חמש דקות אחר כך הגיעה סביליה למצב כיבוש מצוין, לאחר שרקיטיץ' שלח היטב את רייס. תחת הלחץ של לואיזאו, התקשה רייס לייצר בעיטה ראויה. רייס הגיע למצב נוסף בדקה ה-61 לאחר מסירה טובה של קוקה, אך אובלק קלט את הבעיטה של הקשר.
בדקה ה-84 התקרב לימה לשער המכריע, כאשר בעט היטב מ-25 מטרים. הכדור העוצמתי הלך למרכז השער, ובטו הגיב היטב והדף לקרן. דקה לאחר מכן הגביה רודריגו מאגף ימין, בטו טעה ופספס את הכדור שהגיע לגאראי, אך הבלם נגח מעל למשקוף.
עד לסיום לא הצליחה אף קבוצה למצוא את הרשת, והמשחק עבר להכרעה בהארכה.
הארכה ופנדלים.
ההארכה נפתחה בשליטה של בנפיקה. בדקה ה-99 הייתה קרובה לעלות ליתרון, כאשר לימה בעט היטב ממצב נייח, בטו השמיט, אך הכדור הורחק. שתי דקות אחר כך, מסירה נהדרת נוספת של רקיטיץ' השאירה את באקה לבד מול אובלק, אך מזווית קשה החמיץ את המסגרת. עד לסיום התקשו הקבוצות להגיע למצבים מסוכנים, וההכרעה עברה לדו-קרב בעיטות עונשין.
בנפיקה בעטה ראשונה, ולימה כבש עבורה את הפנדל הראשון, אך באקה איזן מן העבר השני. הבועט הבא, אוסקר קרדוסו, בעט חלש ובטו היה במקום כדי להדוף, בעוד סטפן מביה הכניע בקלות את אובלק מן העבר השני והעלה את סביליה ליתרון. גם רודריגו לא הצליח להכניע את בטו, וקוקה מן העבר השני קבע 3-1 לאחר שלוש בעיטות. לואיזאו השאיר סיכוי לפורטוגלים, אך קווין גאמיירו בבעיטה חזקה קבע 4-2 לאחר ארבע בעיטות. סביליה זוכה בליגה האירופית בפעם השלישית בתולדותיה.
רוני טהרלב
רוני טהרלב (נולדה ב-1964) היא ציירת פיגורטיבית ישראלית. טהרלב הציגה במגוון מוזיאונים וגלריות בישראל ובעולם, בין השאר במוזיאון ישראל ובגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון ובתערוכה של אוצר מוזיאון הלובר בגראנד פאלה בפריז. טהרלב מלמדת באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה.
רוני טהרלב נולדה בשנת 1964 בקיבוץ יגור, לפזמונאי יורם טהרלב ולמשוררת נורית זרחי. בשנת 2012 הוצגה עבודתה בגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון, וכן בגלריות הפורטרטים הלאומיות בסקוטלנד ובוויילס. היא הציירת הישראלית הראשונה שהציגה בתערוכה שנאצרה על ידי אוצרי מוזיאון הלובר: התערוכה "הירח. מסעות ממשיים ומדומיינים" אשר התקיימה במוזיאון הגרנד פלה בפריז בשנת 2019. בשנה זו התקיימה גם תערוכתה "עורבים לבנים" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
טהרלב עוסקת בציור פיגורטיבי ריאליסטי, בעיקר דיוקנאות. המייחד את ציוריה של טהרלב הוא היכרות העומק עם מסורת הציור הקלאסי לדורותיה והיכולת להתכתב עם מסורת זו מתוך נקודת מבט מודרנית-עכשווית, והפיכתה לשפת אמנות אישית, בתהליך שנמשך שנים רבות.
טהרלב משתמשת בציור דמויות ודיוקנאות על מנת לחקור חוויות זהות בסיסיות בחברה המודרנית, כגון: החפצת נשים, בינאריות מגדרית והשאיפה התרבותית לדטרמיניזם מול אמביוולנטיות ומשחק.
לטהרלב ארבעה ילדים. ביניהם, הסופר ובמאי הקליפים והפרסומות יונתן ורדי והזמרת וכותבת השירים קמה ורדי. במשך כעשרים שנה התגוררה טהרלב במצפה מתת שבגליל, כיום מתגוררת ביפו עם בן זוגה, ההיסטוריון דרור ורמן.
מצודת ברסט (סרט)
"מצודת ברסט" (בבלארוסית: Брэсцкая крэпасць; ברוסית: Брестская крепость) הוא שמו של סרט עלילתי בלארוסי-רוסי משנת 2010 המגולל את קורות ההגנה של מבצר ברסט במהלך מלחמת העולם השנייה ביוני-יולי 1941. הסרט שווק בתור הפרויקט הקולנועי הראשון של איחוד רוסיה ובלארוס.
ב-22 ביוני 1941 כוחות צבא גרמניה חצו את הגבול אלברית-המועצות. מבצר ברסט היה הראשון לספוג את הפלישה. לאחר ההפצצות מהאוויר מתחילים גלי ההסתערות של כוחות הרגלים והשריון הגרמנים. המגנים המועטים (יחידות הצבא האדום, יחידות משמר הגבול והנקוו"ד) על נשקם הדל מצליחים להדוף בקרבות פנים מול פנים את הפולש הנאצי, אך לא לאורך זמן. הסרט מספר את סיפורם ואת קרבות המגנים.
תסריט הסרט נכתב על בסיס עובדות היסטוריות והדמויות הראשיות מבוססות על אישים אמיתיים. הסרט מתמקד בסיפור הפלישה מנקודת מבטם של מפקד גדוד חיל-הרגלים ה-44, מייג'ור פיוטר גברילוב, קומיסר הצבא מגדוד חיל-רגלים ה-84, יפים פומין, וראש יחידת משמר הגבול התשיעית, לוטננט אנדריי קיז'וואטוב.
הסרט הוקרן בשתי גרסאות: סרט קולנוע, אשר שוחרר ב-2010, וגרסת הבמאי, ששודרה כמיני סדרה בת 4 פרקים בשם "המבצר", אשר שודר בטלוויזיה ב-2011.
רקע.
מבצר ברסט ליטובסק היא מצודת ענק, שנבנתה בשנות הארבעים של המאה ה-19 בפאתי העיר ברסט-ליטובסק, במעין אי שיוצרים יובלי הנהר מוּחאבייץ לפני שהוא נשפך אל נהר בוג (המערבי). המבצר היווה מערכת מסועפת של מבנים, שבהם התגוררו אלפי חיילים ובני משפחותיהם. הייתה זו מעין עיר עצמאית שהשתרעה על פני כארבעה קמ"ר ולה ארבעה שערי כניסה.
ערב הפלישה הגרמנית התגוררו במבצר בין 8,000-7,000 איש וכשלוש מאות משפחות של אנשי צבא.
לקראת 22 ביוני 1941 במבצר ברסט נפרסו שמונה גדודי רובאים, גדוד סיור, אגד ארטילרי, שני גדודים ארטילריים (נ"ט ונ"מ) ויחידות נוספות של צבא והנקוו"ד.
בצד הגרמני ההתקפה הוטלה על דיוויזיית חי"ר ה-45 (כשבע עשר אלף איש) שקיבלה סיוע מהעוצבות הסמוכות. על פי התוכנית כיבוש המבצר היה אמור להסתיים בשעה 12 של היום הראשון למלחמה.
ב-22 ביוני בשעה 03:15 הארטילריה הגרמנית פתחה בהפגזה מסיבית על המבצר. כתוצאה מכך הושמדו מחסנים, תשתית מים, קשר ונגרמו אבדות קשות לחיל המצב. בשעת 03:45 החלה ההסתערות. גורם ההפתעה הביא לכך שהכוחות לא הצליחו לארגן מגננה כללית אלא בכמה מוקדים שונים. למרות זאת, חיל המצב החזיק מעמד עד ה-30 ביוני ומגינים בודדים גם מעבר לזה (עד תחילת אוגוסט על פי עדויות שונות).
תקציר עלילת הסרט.
הסרט נפתח ביום שבת, 21 ביוני 1941. סשה אקימוב, הוא מוזיקאי בן 15 ויחד עם אחיו הבכור אנדריי (שהוריהם מתו במלחמת האזרחים בספרד) משרת בגדוד חיל הרגלים ה-333 של הצבא האדום במבצר ברסט ליטובסק. לא הרחק משם, הקומיסר יפים פומין מגלה שהוא לא יכול להביא את משפחתו למבצר בעקבות מחסור בכרטיסי נסיעה ברכבת. קצין אחר, גברילוב, ממשיך להביע את דאגותיו באשר למוכנות המבצר בפני מתקפות, חרף אזהרות חברו, קצין המחלקה המיוחדת בנקוו"ד, לויטננט ויינשטיין, לאפשרות למתקפה שכזו מצד גרמניה הנאצית. באותו הערב, במועדון של הגדוד מוקרן הסרט החבר'ה העליזים, כשלפתע החשמל במבצר מפסיק לעבוד בשל חבלה של הכוחות הגרמנים הפולשים.
בבוקר המחרת, בשעה 03:58, כוחות ורמאכט פולשים לברית המועצות. המבצר סופג הרעשה ארטילרית כבדה מצד הגרמנים ומצד מפציצי השטוּקה, שגורמים להרג חיילים ואזרחים סובייטים רבים. בשעה 06:30, חיל הרגלים הנאצי תוקף את המבצר, תוך השתלטות על בית חולים שדה שבו הם הורגים את הצוות והמטופלים. פומין נוטל את הפיקוד על הגנת המבצר סביב לשער חולם, בעוד גברילוב יוצא עם היחידה שבפיקודו לצד המזרחי של המבצר. כאשר יחידות משמר גבול בפיקוד לויטננט קיז'וואטוב חודרים למבצר בעוד ויינשטיין מנסה באמצעות יחידת 132 של הנקוו"ד לעצור את הקומנדו הנאצי. כאשר הנאצים מטילים מצור על המבצר, סשה מוצא את עצמו תקוע בתוככי המבצר. במהלך הלחימה בצד המזרחי, הלויטננט הצעיר אנדריי אקימוב (אחיו של סשה) נהרג בעודו משמיד שני פאנצרים סימן 3 בעזרת תותח נ"ט 45 מ"מ, תוך סיוע ליחידתו של גברילוב.
לקראת שעות הערב של ה-22 ביוני, המגינים הסובייטים התפצלו לשתי קבוצות: האחת בפיקודו של פומין התמקמה בשער חולם, השנייה בפיקודו של גברילוב, הגנה על הצד המזרחי. כאשר קיז'וואטוב הגן על עמדת המשמר התשיעית, יחד עם קבוצת אזרחים ולצד וויינשטיין וגדוד 132 של הנקוו"ד. ביום המחרת, הלחימה נמשכה וסשה הצליח להגיע אל שער חולם. מפציץ סובייטי מדגם I-16 של גדוד התעופה הלוחם ה-123 הופל מעל המצודה והטייס מחולץ על ידי אנשיו של פומין. הוא מגלה שהצבא האדום נסוג אל מינסק ופומין מבין שאנשיו הושארו במצודה למות וכי אין לצפות לתגבורת, ומתחיל לרקום תוכנית.