רנה קנוקוג'י נולדה ב-1935 למשפחה קשת יום מקוני איילנד, ניו יורק. כבר בגיל שבע נאלצה לצאת לעבוד בעבודות מזדמנות. סביבת המגורים והעוני הובילו אותה בנעוריה להנהיג חבורת רחוב שנקראה "אפאצ'י". ב- 1950 היא החלה להתאמן בהרמת משקולות, עם משקולות שהיו שייכות לאחיה, והתאמנה עם שק האיגרוף באולם ההתעמלות, פעילות שלא היה מקובלת לנשים בתקופה זו. באמצע שנות ה-50 היא התחתנה לראשונה וקבלה את שם משפחתו של בן זוגה, סטיוארט. לזוג נולד בן בשם כריס סטיוארט, שמאוחר יותר שינה את שם משפחתו לשם משפחתו של בעלה השני של רנה. היא התגרשה לאחר זמן קצר. באותה תקופה היא עבדה כמרכזנית במוקד.
בשנת 1955 ידיד שלה הראה לה מהלכים בג'ודו והיא מיד התאהבה באמנויות הלחימה. היא נמשכה לתורת לחימה זו מפני שהיא מצאה עיסוק זה מרגיע, ועוזר בפיתוח שליטה עצמית. היא למדה ג'ודו בסניף ימק״א המקומי וניסתה להתקבל לתחרויות, אך הדבר לא עלה בידה מפני שלא היו תחרויות לנשים או תחרויות מעורבות.
הקריירה בג'ודו.
בשנת 1959 השתתפה קנוקוג'י באליפות הג'ודו של ימק״א ביוטיקה, ניו יורק, שם התחזתה לגבר. לא היה איסור מפורש על נשים להשתתף בתחרות, אך אף אישה לא ביקשה להתחרות לפני כן. היא קיצצה את שערה והשטיחה את החזה על מנת ליצור לעצמה מראה גברי. תפקידה בנבחרת היה מחליפה, במקרה של פציעה או פסילה של חבר נבחרת אחר. כך מצאה עצמה משתתפת בתחרות, ובמהלך האליפות ניצחה את היריב שלה והביאה ניצחון לנבחרת. בסיום התחרות התברר למארגנים שקנוקוג'י היא אישה והמדליה נלקחה ממנה.
מאחר שלא היו לה אפשרויות להתפתח בג'ודו בארצות הברית, בחרה קנוקוג'י בשנת 1962 לנסוע להתאמן ב- מכון קודוקאן, בית הספר והמרכז החשוב לג'ודו בעולם בטוקיו, יפן. בקודוקאן התאמנו נשים בג'ודו מאז 1926, אך בקבוצות נפרדות מהגברים. לאחר שגברה בקלות על התלמידות האחרות שהיו איתה בכיתה, הייתה לאישה הראשונה שהתאמנה עם קבוצת גברים במוסד. במהלך שהותה ביפן הועלתה לדרגת דאן 2. בקודוקאן היא הכירה את מי שלימים הפך לבעלה השני, Ryohei Kanokogi שהיה בעל חגורה שחורה (דאן 5) בג'ודו ובקראטה וחבר נבחרת אוניברסיטת ניהון. הזוג התחתן ב- 1964 בניו יורק.
עם חזרתה לארצות הברית, הובילה קנוקוג'י פעילויות מגוונות לחיזוק הג'ודו בניו יורק ובארצות הברית תוך התמקדות בפעולות שיעודדו נשים לבחור להתמקצע כג'ודוקא. היא ארגנה את טורניר הג'ודו הראשון לילדים, תחרויות מקצועיות לנשים ועוד. ב- 1976 אמנה קנוקוג'י את נבחרת הנשים הלאומית בג'ודו של ארצות הברית. בשנת 1980 ארגנה ומימנה מכספה הפרטי את התחרות ג'ודו העולמית הראשונה לנשים במדיסון סקוור גרדן.
קנוקוג'י הייתה הכח המניע שהוביל לשילוב תחרויות ג'ודו נשים באולימפיאדת סיאול בקיץ 1988. ג'ודו הנשים שולב אז במעמד של ענף הדגמה, לאחר שקנוקוג'י איימה לתבוע את הוועד האולימפי. היא גם אימנה את נבחרת הנשים לאולימפיאדה זו.
בשנת 1991 היא צורפה להיכל התהילה הבינלאומי של הספורטאיות וב- 2011 להיכל התהילה של הספורטאים היהודים. קנוקוג'י הייתה האישה הראשונה שהועלתה לדרגת דן 7 בג'ודו.
שנותיה המאוחרות.
קנוקוג'י שימשה כפרשנית של רשת NBC בתחום הג'ודו באולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
בשנת 2008 היא קיבלה את עיטור מסדר השמש העולה, דרגה רביעית. זהו אחד מאותות ההצטיינות האזרחית הגבוהים ביותר ביפן. באוגוסט 2009, כ-50 שנים לאחר שנלקחה ממנה המדליה בתחרות ימק״א, היא חזרה וקיבלה את המדליה כהוקרה למפעל חיים בתחום הג'ודו·
בנובמבר 2009 נפטרה רנה קנוקוג'י ממיאלומה נפוצה. היא הותירה אחריה בעל, שני ילדים, ושני נכדים. מאז מותה, מחלקת קרן הספורט לנשים מענקים על שמה של קנוקוג'י לג'ודוקא מצטיינות.
תמז
בית התמז
מועדון התיאטרון (תל אביב)
סטיוארט פירס
סטיוארט פירס (באנגלית: Stuart Pearce; נולד ב-24 באפריל 1962) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן, פירס מזוהה יותר מכל עם מועדון נוטינגהאם פורסט, במדיו שיחק 12 שנים, מתוכן עשר כקפטן. הוא רשם 78 הופעות במדי נבחרת אנגליה, וייצג אותה במונדיאל 1990.
כמאמן, הוביל פירס את נבחרת אנגליה עד גיל 21 במשך כשש שנים, וכן אימן בין היתר במנצ'סטר סיטי, נוטינגהאם פורסט והנבחרת האולימפית של בריטניה.
קריירת משחק.
פירס החל את הקריירה במדי הקבוצה המקומית החצי-מקצוענית ווילדסטון, וזאת לאחר שנכשל במבחנים לקבוצת קווינס פארק ריינג'רס ודחה הצעה מהאל סיטי. פירס, שעבד במקביל כחשמלאי, שיחק במועדון עד לשנת 1983, אז צפה בו המאמן בובי גולד והחתים אותו כמגן שמאלי בקבוצת קובנטרי סיטי.
לאחר שנתיים במדי קובנטרי, חתם פירס בנוטינגהאם פורסט אותה אימן אז בריאן קלאף. פירס עדיין לא היה בטוח בעתידו ככדורגלן, עד כדי שפרסם לאחר ההעברה את שירותיו כחשמלאי בתוכנייה שחולקה לאוהדים בימי המשחקים. למרות זאת, פירס הפך להיות מהמובילים שבשחקני הקבוצה, ובמיוחד בכל הנוגע לפן המנטלי וליכולות המנהיגות. הוא מונה לקפטן הקבוצה בשנת 1987, תפקיד בו שימש עד לעזיבתו ב-1997. הוא זכה עם המועדון פעמיים בגביע הפוטבול ליג, ואף כבש שער בגמר גביע ה-FA מול טוטנהאם הוטספר ב-1991, אך קבוצתו הפסידה במשחק בתוצאה 1-2. בין האירועים המכוננים בכדורגל האנגלי היה אסון הילסבורו באפריל 1989, ופירס היה משחקני נוטינגהאם שהיו על המגרש בזמן האסון.
ב-1993 ירדה נוטינגהאם לליגת המשנה, אך פירס בחר להישאר בקבוצה, גם לאחר עזיבתו של המאמן קלאף. תחת המאמן החדש, פרנק קלארק, עלתה נוטינגהאם תוך עונה אחת בחזרה לפרמייר ליג, ועונה אחר כך הגיעה עד למקום השלישי בטבלה. בזכות המיקום בליגה השתתפה הקבוצה עונה אחר כך בגביע אופ"א, שם העפילה עד לרבע הגמר. בדצמבר 1996, בעקבות צניחתה למקום האחרון בליגה, התפטר קלארק מתפקידו, ופירס שימש כמאמן-שחקן עד לחודש מרץ 1997. במשחקו הראשון כמאמן-שחקן גברה נוטינגהאם על ארסנל בתוצאה 2-1, ופירס אף זכה בתואר מאמן חודש ינואר בפרמייר ליג. למרות זאת, נוטינגהאם לא הצליחה לשרוד בליגה הבכירה, ובסיום העונה עזב פירס את הקבוצה, עם 401 הופעות ליגה במדיה, ו-522 הופעות בכל המסגרות שממקמים אותו במקום הרביעי בטבלת ההופעות במדי נוטינגהאם פורסט בכל הזמנים.
לקראת עונת , הצטרף פירס בן ה-35 לניוקאסל יונייטד, בצוותא עם שני השחקנים הוותיקים ג'ון בארנס ואיאן ראש. ניוקאסל, עם המאמן קני דלגליש, הגיעה עד לגמר הגביע האנגלי. הייתה זו הופעה שנייה לפירס בגמר המפעל, אך שוב נחלה קבוצתו הפסד. עם פיטוריו של דלגליש והחלפתו ברוד חוליט, איבדו מספר שחקנים את מקומם בקבוצה, ואף נשלחו להתאמן עם קבוצת המילואים. בין השחקנים היו פירס, בארנס ורוב לי, וזאת אף על פי שהשלושה חולקים ביניהם מעל 150 הופעות במדי נבחרת אנגליה. גם פירס וגם בארנס פרסמו באוטוביוגרפיה שלהם כי ההחלטה נבעה מחשש של חוליט מהשחקנים הבכירים במועדון, ומתוך רצון למנוע מהם להתחרות איתו על משרת המאמן, אם תחרות כזו אכן תתרחש. פירס אף סיפר כי בעט בחוליט במהלך אימון קבוצתו.
לקראת עונת עבר פירס לווסטהאם יונייטד. הוא בילה שתי עונות מוצלחות בווסטהאם, ואף זכה להיות שחקן העונה של ווסטהאם ב-2001. לקראת עונת , האחרונה בקריירה המקצוענית שלו, היה פירס להחתמה הראשונה של המאמן קווין קיגן במנצ'סטר סיטי. הוא כבש כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה מול ווטפורד, ושימש כקפטן הקבוצה לאורך העונה עד להעפלה לפרמייר ליג בסיומה. פירס, ששיחק מעל לאלף משחקים בקריירה בהם כבש 99 שערים, רצה לכבוש את שערו ה-100 במשחקו האחרון בקריירה, מול פורטסמות'. הוא קיבל את ההזדמנות עם פנדל לזכות קבוצתו, שצעדה ביתרון 3-1, ארבע דקות בתוך תוספת הזמן, אך החמיץ במה שהיו דקותיו האחרונות כשחקן פעיל, ופרש מכדורגל בגיל 40.
במהלך הקריירה זכה פירס לכינוי "סייקו" (באנגלית: "Psycho", משוגע), בזכות סגנון המשחק הבלתי-מתפשר שלו. הכינוי, שניתן לו בתחילה על ידי אוהדי נוטינגהאם פורסט, דבק בהמשך גם בקרב אוהדי נבחרת אנגליה. שחקן העבר מת'יו לה טיסייה אמר על פירס בספרו האוטוביוגרפי כי הוא היריב המפחיד ביותר מולו שיחק, וחברו לנוטינגהאם פורסט בעבר, רוי קין, אמר עליו כי היה "גבר בין ילדים" בפורסט. כהכרה על יכולותיו ותרומתו למגוון גופי צדקה, זכה בינואר 1999 בתואר חבר מסדר האימפריה הבריטית.
נבחרת אנגליה.
פירס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-19 במאי 1987 באצטדיון ומבלי, במשחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 1-1, תחת המאמן בובי רובסון. הוא התחרה על המקום בהרכב עם קני סנסום, אך החמיץ את טורניר יורו 1988 עקב פציעה. לאחר הטורניר הפך לשחקן הרכב קבוע אצל רובסון, וכבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בהופעתו ה-21 במדיה, ב-25 באפריל 1990 בניצחון הביתי 4-2 על .