בגיל הפוריות יש מגוון של טיפולים, בדיקות ופעולות לקידום בריאות, שהאישה יכולה לנקוט על מנת לקדם את בריאותה. במרפאות הנשים הייעודיות לנשים בגיל הפוריות, ניתן למצוא מענה רחב לצרכים רפואיים. בין הטיפולים המוצעים: ביצוע בדיקות סקר לאיתור מחלות ממאירות אצל נשים (כגון משטח PAP), ייעוץ גנטי לקראת היריון, מעקבי היריון ומעקבי היריון בסיכון, אורו- גיניקולוגיה, שיקום וחיזוק רצפת האגן, צוואר הרחם, מעקב פרינאום לאחר לידה, ועוד.
בנוסף, מומלץ לכל אישה בגיל הפוריות לפנות לייעוץ דיאטני, וכן לייעוץ פעילות גופנית, על מנת לשמור על אורח חיים בריא ולהימנע ממצבי חולי.
תקופת ההיריון וההנקה.
במהלך תקופת ההיריון ולאחר הלידה, עוברת האישה שינויים גופניים רבים. שינויים אלו באים לידי ביטוי במשקל ובמבנה הגוף, במאזן ההורמונלי, ובהופעת סימפטומים כגון בחילות, צרבות, הופעת דליות, הופעת פיגמנטציה ועוד. כ-70-80% מהנשים יסבלו מבחילות בשלב זה או אחר של ההיריון וכ־0.3-1.5% מהנשים יסבלו מ-Hyperemesis gravidarum, תופעה של הקאות יתר בהיריון. שינויים אלו גוררים איתם לרוב אי נוחות ועשויים להיות בעלי השלכות נפשיות. יש צורך בליווי ומתן מענה הולם לנשים ההריוניות, להכיר בקשייהן מתוך אמונה ואמפתיה, ולהציע להן טיפול המתאים למצבן. כיום יש היצע רחב של טיפולים הניתנים לנשים בהיריון ברפואה הקונבנציונלית וברפואה המשלימה, שעשויים להקל על התסמינים ולשפר את מצבה הגופני והנפשי של האישה ההרה. הרופא המטפל, פסיכולוג ומטפלים מתחום הרפואה המשלימה יכולים לסייע בכך. גם נשים לאחר לידה זקוקות לליווי מקצועי הולם כיוון שתקופה זו כרוכה בקושי רב, הן מצד ההחלמה מהלידה והן מצד הטיפול ביילוד וההורות הראשונית. כ-50-70% מהנשים יחוו דכדוך לאחר הלידה ואילו כ-10-15% מהיולדות יפתחו דיכאון לאחר לידה. יש להדגיש כי מצבים אלו לא מעידים על חוסנה הנפשי של היולדת ועשויים להופיע אצל כל אישה ובכל היריון, ללא קשר לעברה המיילדותי של היולדת. דכדוך ודיכאון לאחר הלידה הן תופעות שניתן לטפל בהן, והצלחת הטיפול תלויה בין היתר באבחנה נכונה ותחילת טיפול מוקדם ככל האפשר.
גיל המעבר.
גיל המעבר, הנקרא גם מנופאוזה, מוגדר כתקופה השלישית בחיי האישה לאחר תקופת הילדות והפריון. בקרב רוב הנשים שלב זה מתחיל סביב גיל 40 עקב תחילת תהליך ירידה הדרגתית ברמות ההורמונים אסטרוגן ופרוגסטרון הגורמים לשינויים בוסת. הורמונים אלו אחראים על תקינות הנרתיק והרחם וכן על מחזורי הוסת והפריון. האסטרוגן גם תורם לשמירת תקינות העצם ולרמות מבוקרות של כולסטרול בדם.
לתהליך הפסקת המחזור החודשי שלושה שלבים: פרה - מנופאוזה - שלב מקדים בו מתרחשת ירידה הדרגתית בייצור והפרשת ההורמון אסטרוגן המיוצר בשחלות, ובמקביל ירידה בייצור ההורמון פרוגסטרון. בשלב זה עדיין יש ביוץ, אולם הוא אינו תקין ולכן המחזור אינו סדיר. השלב השני הוא המנופאוזה - שלב שבו השחלות מפסיקות לתפקד לחלוטין, והאישה אינה יכולה להיכנס להיריון. בשלב זה לא מופיעה וסת במשך 6 חודשים רצופים או יותר. השלב השלישי נקרא השלב המשלים - בו נפסקות תופעות הלוואי של הפסקת המחזור.
הירידה ברמות ההורמונים עשויה לגרום למגוון תסמינים היכולים להמשך על פני מספר חודשים או שנים. חלק מהנשים יסבלו מאי- נוחות בעקבות תסמינים אלו ואילו חלק אחר מהנשים לא יסבול כלל. התסמינים העיקריים כוללים שינויים במחזור החודשי, שינויים בנרתיק ובשלפוחית השתן, הופעת גלי חום, יובש בנרתיק, וירידה בליבידו
קיימות מספר המלצות רפואיות לנשים בגיל זה על מנת לשמור על מצב בריאותי תקין, והן כוללות הפסקת עישון, התאמת דיאטה המבוססת על מזון דל שומן וכולסטרול, עשירה בסיבים, ומועשרת בוויטמינים ומינרלים (ובכלל זה סידן), פעילות גופנית לפחות כ-3 פעמים בשבוע, הפחתה במשקל, שימוש בחומרי סיכוך על בסיס מימי במקרים של יובש נרתיקי, וביקורות שגרתיות אצל רופא הנשים לצורך בדיקה גינקולוגית, בדיקת שד, משטח PAP מצוואר הרחם, ממוגרפיה ובדיקת צפיפות העצם.
בנוסף, קיימים מספר טיפולים המותאמים לנשים בגיל המעבר, כשהבולט ביניהם הוא טיפול בהורמונים שנועד להשלים את החוסר ההורמונלי האסטרוגני, במיוחד כאשר חסר זה מלווה בתסמינים מנופאוזה או באוסטאופורוזיס.
כיוון שגיל המעבר מאופיין בשינויים כה רבים, הדבר עלול לגרום גם להשלכות נפשיות, שגם עליהן יש לתת את הדעת ולטפל בהן בהתאם. קיימות כיום מגוון שיטות ברפואה המשלימה לטיפול רגשי ונפשי ייעודי לנשים בגיל המעבר.
היבטים נוספים בתחלואה נשית.
נשים וגברים חווים חוויות שונות מאותן מחלות, בעיקר מחלות לב וכלי דם, סרטנים למיניהם, אוסטיאופורוזיס, דיכאון, אנמיה ודמנציה, והן מועדות יותר לדלקות בדרכי השתן מאשר גברים. נוסף על כך יש לתת את הדעת לגבי הנושא של אלימות במשפחה בהתייחסות לבריאות האישה. נפרט על כל אחד מהם:
מחלות לב וכלי דם.
מחלות לב וכלי דם הן גורם המוות המוביל (30%) בקרב נשים בארצות הברית, כמו גם הגורם המוביל למחלות כרוניות, בהשפעה של כמעט 40% מהתחלואה הכרונית. הופעת המחלות הכרוניות מתרחשת בגיל מאוחר יותר אצל נשים מאשר אצל גברים. למשל, שכיחות השבץ המוחי בקרב נשים מתחת לגיל 80 נמוכה מזו אצל גברים, אך גבוהה יותר בקרב האוכלוסייה מעל גיל 80. בסך הכל, הסיכון של נשים ללקות בשבץ מוחי לכל אורך החיים עולה על זה אצל גברים. הסיכון למחלות לב וכלי דם בקרב הסובלים מסוכרת ובקרב מעשנים גם הוא גבוה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים. היבטים רבים של מחלות לב וכלי דם משתנים בין נשים לגברים, כולל גורמי סיכון, שכיחות, פיזיולוגיה, תסמינים, תגובה להתערבות הטיפולית ותוצאותיה.
סרטן.
לנשים וגברים יש סיכון שווה בערך למות מסרטן, המהווה כרבע מכל מקרי המוות, והוא הגורם השני בשכיחותו למוות. עם זאת, השכיחות היחסית של סוגי סרטן שונים משתנה בין נשים לגברים. בארצות הברית שלושת סוגי הסרטן הנפוצים ביותר בשנת 2012 היו סרטן ריאות, סרטן השד וסרטן המעי הגס. בנוסף, גידולים סרטניים בעלי חשיבות בנשים, לפי סדר חשיבות, הם שחלות, רחם (כולל סרטן רירית הרחם וצוואר הרחם) ושד. נתונים דומים דווחו בשנת 2016. בעוד ששיעורי התמותה מסרטן עלו במהירות במהלך המאה ה-20, העלייה הייתה נמוכה בקרב אוכלוסיית הנשים בגלל הבדלים בשיעורי העישון. לאחרונה, שיעורי התמותה מסרטן החלו לרדת ככל שהשימוש בטבק יורד בשכיחותו. בתחילת המאה העשרים תמותה מסרטן הרחם (גוף הרחם וצוואר הרחם) הייתה הגורם המוביל למוות מסרטן בקרב נשים, וגרמה לתמותת סרטן גבוהה יותר מגברים. מקרי המוות מסרטן הרחם פחתו בעקבות זמינות בדיקת הסקר (משטח PAP) לאבחון סרטן צוואר הרחם, והדבר הביא להפחתה כוללת של מקרי המוות מסרטן בקרב נשים בשנות הארבעים לחייהן. בשנות השבעים של המאה העשרים העלייה בשיעור סרטן הריאות הובילה לעלייה כוללת בשיעורי התמותה. בשנות החמישים הירידה בסרטן הרחם הותירה את סרטן השד כגורם המוביל למוות מסרטן עד שאת הסוג המסוכן ביותר תפס סרטן הריאות בשנות השמונים. כל שלושת סוגי הסרטן (ריאות, שד ורחם) ממיתים פחות כיום, אך יותר נשים מתות מסרטן ריאות מדי שנה מאשר מסרטן שד, רחם ושחלות. בסך הכל כ־20% מהאנשים שנמצאו חולי סרטן ריאות אינם מעשנים אף פעם, ובכל זאת, בקרב נשים שלא מעשנות הסיכון לפתח סרטן ריאות גדול פי שלושה מאשר בקרב גברים שמעולם לא עישנו.
בנוסף לתמותה, סרטן הוא גורם לתחלואה ניכרת אצל נשים. לנשים יש סבירות נמוכה יותר לאבחון כחולה בסרטן (38% לעומת 45% אצל גברים), אך המאובחנות בתור חולות סרטן הן בעלות סיכוי גבוה יותר לקבל אבחנה זו בגיל מוקדם יותר.
סרטן השד.
סרטן השד הוא הסרטן השני בשכיחותו בעולם והשכיח ביותר בקרב נשים. היא גם בין עשר המחלות הכרוניות הנפוצות ביותר של נשים, ותורם משמעותית לאובדן איכות החיים. באופן גלובלי, גידול זה מהווה כ-25% מכל סוגי הסרטן. משנת 2016, סרטן השד הוא הסרטן השכיח ביותר שאובחן בקרב נשים במדינות מפותחות וגם מתפתחות, ומהווה כמעט 30% מכל המקרים. בעולם גידול זה מהווה כמיליון וחצי מקרים ולמעלה מחצי מיליון מקרי מוות, והוא החמישי ביותר מבין הגורמים השכיחים למוות מסרטן בעולם והגורם השני באזורים מפותחים. השונות הגאוגרפית בשכיחות הפוכה מזו של סרטן צוואר הרחם, היא הגבוהה ביותר בצפון אמריקה והנמוכה ביותר במזרח אפריקה ובמזרח התיכון, אולם שיעורי התמותה קבועים יחסית, וכתוצאה מכך קיים שינוי נרחב במקרי התמותה, הנע בין 25% באזורים מפותחים ל־37% באזורים מתפתחים, ועם 62% מקרי המוות מתרחשים במדינות מתפתחות.
סרטן צוואר הרחם.
באופן כללי, סרטן צוואר הרחם הוא הסרטן הרביעי הנפוץ ביותר בקרב נשים, ובמיוחד באלו עם מעמד סוציו אקונומי נמוך. נשים בקבוצה זו בעלות גישה מופחתת לטיפול רפואי, שיעורים גבוהים של נישואים בכפייה, ילודה והריונות בכפייה, פוליגמיה וחשיפה למחלות מין כתוצאה ממגעים מיניים מרובים של בני זוג. כל הגורמים הללו מציבים אותן בסיכון גבוה יותר. במדינות מתפתחות, סרטן צוואר הרחם מהווה 12% ממקרי הסרטן בקרב נשים והוא הגורם השני למוות. השכיחות הגבוהה ביותר מתרחשת במזרח אפריקה, כאשר במרכז אפריקה סרטן צוואר הרחם הוא הסרטן השכיח ביותר בקרב נשים. שיעור התמותה מסרטן זה (52%) הוא גם גבוה יותר במדינות מתפתחות מאשר במדינות מפותחות (43%), ושיעור התמותה משתנה פי 18 בין אזורים בעולם.