פעמון רוח הוא כלי הקשה אדיופוני הבנוי על פי רוב מצינורות מתכת או במבוק חלולים, וביניהם דיסקית עץ קשורה למפרש.
את הפעמון תולים בדרך כלל במקום פתוח, הרוח המנשבת מניעה את המפרש, וכך מופקים הצלילים.
מקורם של פעמוני הרוח בהודו, שם היו שמים התושבים את הפעמונים בגגות הבתים כדי לקבוע את עוצמת הרוח וכיוונה, וכן להבריח ציפורים ורוחות רעות. לאחר מכן הובאו לסין שם נתלו במקדשים, ארמונות ובתי מגורים. ליפן הגיעו הפעמונים על ידי נזירים בודהיסטים שחזרו מסין. בתקופת אדו החלו ביפן להכין את הפעמונים מזכוכית.
בתרבות הפנג שווי לפעמוני הרוח שימוש נרחב, הם נחשבים כסימן למזל טוב, ויש קשר בין החומר ממנו עשוי הפעמון למיקומו בבית:
פעמון ממתכת לאזורי מערב וצפון, פעמון מזכוכית לאזורי צפון ומזרח, פעמון מבמבוק לאזורי מזרח ודרום, פעמון מקרמיקה לאזורי דרום מערב, צפון מערב, וצפון מזרח.
ישנם סוגים רבים של פעמונים, בצורות שונות, וממגוון רחב של חומרים: עץ, פלסטיק, זכוכית, צדפות, חלוקי נחל, אלומיניום ונחושת.
צליל הפעמון תלוי באורכו של הפעמון, והחומר ממנו הוא מורכב.
מספר אמנים ידועים, ביניהם אוליבייה מסייאן, השתמשו בפעמון בנגינתם.
ליווילה
ליוויה יוליה (כונתה גם ליווילה; 13 לפנה"ס -31 לספירה) הייתה בת לשושלת היוליו-קלאודית, והיה לה קשר משפחתי לכל הקיסרים משושלת זו. היא הייתה בתם של דרוסוס ושל אנטוניה הצעירה. אוגוסטוס היה דודהּ מדרגה שנייה מצד אמהּ, אשתו, הקיסרית ליוויה (שעל שמה היא נקראת) הייתה סבתה מצד אביה, הקיסר טיבריוס היה דוד שלה מצד אביה, הקיסר קליגולה והקיסרית אגריפינילה היו אחייניה, הקיסר קלאודיוס היה אחיה, והיא הייתה דודתו מדרגה שנייה של הקיסר נירון.
שנות שלטונו של אוגוסטוס.
ליווילה נולדה במהלך שנות שלטונם של ליוויה ואוגוסטוס. אחיה הבכור היה גרמניקוס, לימים מצביא גדול באימפריה הרומית. כשהייתה בת שלוש נולד קלאודיוס, לימים קיסר רומא. ליווילה, על פי תיאורים שונים, תיעבה את אחיה קלאודיוס. כששמעה שהוא עתיד להיות קיסר רומא, הזדעזעה מהרעיון.
ליווילה שודכה לגאיוס, נכדו של אוגוסטוס. גאיוס נחשב במשך מספר שנים ליורשו העתידי של אוגוסטוס, והדבר שם את ליווילה עצמה בעמדת מפתח. לזוג לא נולדו ילדים. לאחר שגאיוס מת, התחתנה ליווילה עם בן-דודה מצד אביה, דרוסוס יוליוס קיסר. לזוג נולדה ילדה ושמה יוליה. (מוכרת גם בשם הלנה).
שנות שלטונו של טיבריוס.
טיבריוס, הדוד של ליווילה מצד אביה, נעשה קיסר בשנת 14 לספירה. על פי תיאורים היסטוריים שונים, ליווילה ניהלה רומן עם מנהל המשמר של טיבריוס, סיאנוס, שהיה בעל סמכויות רבות באימפריה. לליווילה נולדו שני תאומים בשנת 19 - טיבריוס גמלוס וגרמניקוס גמלוס, ועל פי דיווחים שונים, אביהם של התאומים היה סיאנוס ולא דרוסוס יוליוס קיסר. בשלב מסוים הורעל בעלה, וייתכן שהייתה לליווילה מעורבות בהרעלתו. ליווילה וסיאנוס רצו להתחתן, אבל טיבריוס לא אפשר להם לעשות זאת בשל הבדלי המעמדות. בסופו של דבר תכננו השניים למרוד בטיבריוס ולשלוט בצוותא במקומו, אך המזימה התגלתה.
מותה של ליווילה.
ליווילה נענשה על כך שניסתה למרוד בקיסר. על פי אחת הגרסאות הבולטות המתארות את מותה, היא הורעבה למוות על ידי אמהּ, אנטוניה הצעירה, כעונש על המעשים שאותם עשתה.
ליווילה בספרות ובמדיה.
דמותה של ליווילה הופיעה בספר אני, קלאודיוס וכן בסדרת הטלוויזיה שהתבססה על ספר זה. היא מתוארת כאישה יפהפייה אך אכזרית ושאפתנית מאוד. את דמותה גילמה השחקנית פטרישיה קווין.
פעמוני רוח
גבריאל נארוטוביץ'
יער ראשוני
יער ראשוני, או יער בתולי, הוא יער עתיק שמפגין מאפיינים אקולוגיים ייחודיים ושבו התפתח קלימקס מסוים. בדרך כלל מוגדר יער ראשוני כיער שלא הושפע מפעילות האדם ושבו לא התפתח קיטוע בתי גידול, אבל כיום ידוע כי קיימת השפעה של בני-האדם גם על כ-10% מיערות העד באזור האמזונאס, שנחשבים ל"יערות ראשוניים", וכן במקרים רבים אחרים. עם זאת, קיים הבדל בין "יער ראשוני" ל"יער עתיק", שהוא יער שהושפע מפעילות האדם (ולעיתים אף ניטע בתקופות קדומות על ידי בני אדם).
העצים המתים באופן טבעי ביער ראשוני יוצרים פערים בחופה שנוצרת על ידי העצים החיים; בכך הם מאפשרים חדירת קרני השמש ופוטוסינתזה בצמחיית השכבה העליונה. בגלל פעילות אנושית, שטחי יער ראשוני ברחבי העולם הפכו לנדירים.
יער משני הוא יער שמושפע מתהליכים כמו בינוי, דילול מכוון, אקופרקמינג או דילול בשיטת "חתוך ושרוף".
טקלובן
העיר של טקלובן או טקלובן סיטי (בפיליפינו Lungsod ng Tacloban, העיר של טקלובן) היא עיר נמל באי לייטה שבפיליפינים, הממוקמת במפרץ סן פדרו בכניסה הדרומית למיצר סן חואניקו. בעיר חיים למעלה מ-200,000 איש על פני שטח של 201.72 קמ"ר.
גאוגרפיה.
טקלובן היא בירת פרובינציית לייטה, והעיר הגדולה ביותר בגודל אוכלוסייתה במחוז מזרח ויסאיאס.
בשנת 1901 נפתחה העיר לסחר עם שאר העולם. בנובמבר 1912 הכתה בעיר סופה טרופית שגרמה לאלפי הרוגים. עד מלחמת העולם השנייה שימשה העיר כמרכז חברתי, מסחרי ופוליטי של המחוז. בשנים 1942–1944 העיר הייתה תחת כיבוש האימפריה היפנית. טקלובן שימשה כמושב ממשלת הפיליפינים לתקופה קצרה בין 23 באוקטובר 1944 (שלושה ימים בלבד אחרי כיבוש העיר בידי כוחותיו של דאגלס מקארתור) ל-27 בפברואר 1945.
ב-8 בנובמבר 2013 נפגעה העיר קשות מטייפון האיאן. אלפים מתושביה נהרגו, ורוב הבתים בעיר נפגעו. ב-17 בינואר 2015 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בעיר ופגש את ניצולי הטייפון.
מבחינה דתית, מרבית מתושביה של העיר (88.52%) משתייכים לכנסייה הקתולית ו-6.12% הם מוסלמים.
הממשל בעיר מורכב ממועצה עירונית בת עשרה חברים הנבחרים מדי שלוש שנים, וראש עיר הנבחר מתוך המועצה.
טקלובן סיטי
העיר של טקלובן
המועצה האזורית הליפקס
צדקיה בן אברהם
רבי צדקיה בן רבי אברהם הרופא ממשפחת הענוים (ד'תתק"פ-ה, 1220-1225, רומא – בערך ה'ם', 1280), מן הראשונים, חי ופעל ברומא שבאיטליה, מחבר הספר שיבולי הלקט בו ליקט פסקי הלכה ומנהגים של חכמי צרפת וגרמניה.
חייו.
אביו ודודו היו מנהיגי קהילת רומא. אחיו הם: רבי משה בן אברהם (פייטן, ממנו ידועות לנו שתי סליחות שחיבר על שריפת התלמוד בפריז), רבי בנימין בן אברהם - המפורסם שבאחים, ר' יחיאל בר אברהם, והוא עצמו היה צעיר האחים. ר' צדקיה חי מרבית ימיו ברומא, עיר משפחתו, אבותיו ורבותיו.
בשנותיו הראשונות למד בעיר וירצבורג שבגרמניה אצל תלמידי ר' שמשון משאנץ, מבעלי התוספות. בהמשך חזר לעיר הולדתו, רומא, שם למד תורה מפי גדולי העיר ובעיקר מבן דודו ר' יהודה בן ר' בנימין (הריבב"ן).
מרבותיו היה גם בן משפחתו רבינו שבתי בן רבי שלמה מן הענוים (סביב ה' אלפים-ה'ק'), מחבר פירוש על שאילתות דרב אחאי. בספרו מביא ר' צדקיה פסקים רבים מרבי ישעיה דטראני (הרי"ד).
את הספר "שיבולי הלקט" חיבר ר' צדקיה לא מוקדם משנת 1244 (הנזכרת בספר) ולא יאוחר משנת 1260 (שנתו המתוארכת של כתב יד של הספר שהגיע אלינו).
המקובל ר' אברהם אבולעפיה סיפר כי בשהותו ברומא ב-1280 (לרגל עלייתו לפגוש את האפיפיור) לימד את הספר מורה נבוכים לשני הרבנים הישישים של העיר, האחד מהם הוא רבי צדקיה (השני הוא ר' ישעיה, כנראה ריא"ז), והוא מעיד כי הם נפטרו זמן קצר לאחר מכן.
לפי הסברה המקובלת, לא היו לרבי צדקיה ילדים.
יאשיה
ריברה (עיר)
ריברה (בספרדית: Rivera) היא העיר השישית בגודלה באורוגוואי, וגם בירתו של מחוז ריברה במדינה. היא ממוקמת על הגבול עם ברזיל וביחד עם העיר הברזילאית הסמוכה, סנטנה דו ליברמנטו יוצרות הערים שטח עירוני רציף המכיל כ-200,000 תושבים.
היסטוריה.
מאז תחילת המחצית השנייה של המאה ה-19, היה אינטרס לשלטונות אורוגוואי להקים יישוב באזור כדי לחזק את הנוכחות האורוגוואית ליד הגבול עם ברזיל, וכמשקל נגדי לעיירה הברזילאית סנטנה דו ליברמנטו שהוקמה באזור ביולי 1823.
ב-21 במרץ 1860 נשאו המאמצים פרי וכפר בשם פרירה הוקם במקום. הליך הקמתו התאפיין באיטיות וקושי רב בשל מיקומו באזור מרוחק ולא נגיש, שהתאפיין בנוכחות עוינת של אינדיאנים, ומעבר תדיר של מבריחים. בחודש יולי 1867 קיבל את השם הרשמי "ריברה" (על שם ברנבה ריברה - מושלת אזור ריו דה לה פלטה), ובאתה שנה קיבלה מעמד של עיר.
בשנת 1943 נבנתה הכיכר הבינלאומית ריברה - ליברמנטו (בתמונה), כדי לחגוג את קיומו של הכנס החמישי של ועדת מיקסטה לגבולות מעורבים וכתקווה לשילוב העתידי בין שתי הערים. משנת 1851 ועד היום, תושבים של שתי הערים חופשיים לעבור את הגבול בכל עת שיחפצו (מכס ונקודות ביקורת נמצאים מחוץ לערים). כיום, חנויות פטורות ממס הן אחת ממקורות ההכנסה הראשיים של העיר.
אוכלוסייה ומיקום.
ריברה היא העיר הראשית במחוז ריברה שבאורוגוואי. היא ממוקמת בצפון אורוגוואי. בשנת 2011 אוכלוסיית העיר מנתה 64,465 איש.
(נתונים מתוך מפקד אוכלוסין, 2004).
תחבורה.
בעיר ריברה קווי אוטובוסים סדירים שמגיע לבירה מונטווידאו, רכבות שמגיעות לטקוארמבו וכן שדה תעופה למטוסים קלים שנפתח ב-16 ביוני 1979.
הגבול והיחסים.
הגבול בין ריברה לסנטנה דו ליברמנטו שנקרא Frontera De la Paz (בעברית: גבול השלום) הוא מעבר חופשי בו ניתן לעבור את הגבול דרך רחוב ובלי שום ביקורת כאשר אורוגוואים רבים מבצעים את קניותיהם בברזיל.
היחסים בין שתי הערים מצוינים מה שבא לידי ביטוי במשחקי כדורגל תדירים בין שתיהן.
ערים תאומות.
הערים התאומות של ריברה הן:
המשפחה