על מנגנון האכיפה המנהלית של רשות ניירות ערך נמתחה ביקורת רבה בשל חוסר המידתיות שבו, במיוחד בשל האיסור על ביטוח ושיפוי על קנסות אכיפה מנהלית. פורום CFO, שחבריו עלולים להיפגע מאיסור זה, הוביל את המאבק בנושא ומתח במספר הזדמנויות ביקורת נוקבת על החוק ונאבק לשינויו בעת החקיקה. טענתו המרכזית היא כי "חוק אכיפה מנהלית מעניק לרשות סמכויות חקירה וענישה מרחיקות לכת ובלתי מידתיות והופכת למעשה את רשות ניירות ערך לגוף חוקר, תובע, שופט ומעניש בעת ובעונה אחת, וכל זאת תוך ביטול ושיסוע האיזונים והבלמים הקיימים כיום במשפט הפלילי. ההצעה יוצרת ניגוד עניינים מובנה, אשר בו הרשות לניירות ערך יכולה מצד אחד להחליט לתבוע אדם - ומצד שני לחרוץ את דינו ולפעול כבית משפט לכל עניין ודבר". לדברי הביקורת הצטרפו גם משפטנים: השופטת ורדה אלשיך, סגנית נשיאת בית המשפט המחוזי בת"א, אמרה כי "התוצאה של אכיפה מנהלית היא קשה מאוד. מי שיורשע יסתובב עם טלאי צהוב או תמרור אדום מעל הראש. באכיפה מנהלית מדובר על סבירות ההחלטות, אך מי יקבע מהו הסביר? האם יהיו אלה אנשי רשות ניירות ערך שמפקחים על החברות? האם הסבירות של רשות ניירות ערך תעמוד מול הסבירות של מנהלי הכספים? אני לא יודעת מחשבתו של מי יותר סבירה". עו"ד דוד חודק אמר כי אכיפה המנהלית ללא יכולת שיפוי וביטוח אינה צודקת ואינה סבירה.
ח"כ הרב משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת, אשר דנה ואישרה את החוק, אמר כי "הרשות לניירות ערך מקבלת הרבה כוח ועוצמה לטובת המשקיעים, אבל עליה להתייחס לתפקידכם ברגישות ולא לשכוח את האנשים שעומדים מאחורי הדברים. גם אם טעו – לא תמיד ייקוב הדין את ההר". בנוסף גם מציין גפני כי במידה ורשות ניירות ערך תסטה מכוונת המחוקק ותנצל את כוחה ב"דרך לא סבירה", הוא יפעל לתיקון החקיקה הקיימת.
לאחר יישום החוק חלה ירידה חדה במחזורי המסחר בשוק ההון הישראלי. יש הגורסים שירידה זו חלה בין השאר בשל הסיכון הגבוה בהעסקת סוחרים בשוק הון, מכיוון שסוחר שמבצע פעולה אסורה יכול להוביל לאכיפה לא רק כלפי עצמו אלא גם כלפי מנהליו עד לדרג מנכ"ל, וכן כנגד הגוף עצמו. כתוצאה מכך, יש גופים הנמנעים ככל הניתן מהעסקת סוחרים ושדורשים ניירת רבה מכל סוחר המבצע פעולה כלשהי (בשביל הגנה עתידית מאכיפה).
תגובת הרשות לניירות ערך לביקורת ותוכנית ציות פנימית.
בתשובה לביקורת, התחייב יו"ר רשות ניירות ערך כי האכיפה המנהלית תופעל במידתיות. "אין לנו אינטרס לאכיפת יתר. עונשי מקסימום מיועדים רק למקרים חמורים".
רשות ניירות ערך הציגה תוכנית אכיפה פנימית וולונטרית, שאם היא תיושם, תקנה לחברות הגנה מסוימת מפני החוק. מטרתה של תוכנית אכיפה פנימית יעילה היא להביא להטמעת הדין ולבסס בתאגיד תרבות של ציות לדינים הרלוונטיים. על פי התוכנית, הנהלת התאגיד אחראית על גיבוש תוכנית אכיפה פנימית והבאתה לאישור הדירקטוריון. עם זאת, על הדירקטוריון, כגורם המפקח על הנהלת התאגיד, לעקוב ולפקח אחר גיבושה ויישומה של התוכנית בתאגיד, בין השאר, על ידי איתור ומיפוי סיכונים בפניהם ניצב התאגיד, מעורבות פעילה בתהליך גיבוש מהותי ויסודי של תוכנית האכיפה הפנימית בתאגיד, אישור מנגנוני האכיפה הפנימית שקבע התאגיד, וידוא התנעתה של תוכנית האכיפה הפנימית מן הכוח אל הפועל, קבלת דיווחים תקופתיים באופן שוטף מהגורם הממונה בתאגיד על תוכנית האכיפה המנהלית ומהנהלת החברה, בחינה תקופתית של הצורך ברענון תוכנית האכיפה הפנימית, וידוא קיומו של גורם האחראי על בקרה שוטפת של תוכנית האכיפה ווידוא קיומו של טיפול הולם בכשלים המתגלים בתאגיד בעקבות גיבוש תוכנית האכיפה הפנימית, ונקיטת אמצעים מתאימים נגד מפירים, אם ישנם.
עם זאת, הגורם שמחליט האם תוכנית אכיפה פנימית היא מספקת היא אותה רשות שגם חוקרת, גם תובעת, גם שופטת, וגם אוכפת את הסנקציות.
ב-25.5.11 הורה יו"ר רשות ניירות ערך הנכנס, פרופ' שמואל האוזר, באחד מצעדיו הראשונים בתפקידו, על החלפת שני נציגי רשות ניירות הערך בוועדת האכיפה המנהלית בשני נציגים מחוץ לרשות. בהודעה מטעם הרשות לניירות ערך הוסבר כי "מטרת המהלך, המתבצע כחלק מההכנות ליישום האכיפה המנהלית, היא הפרדה מרבית בין תהליך הבירור המנהלי והליך ההעמדה לדין לבין הליך האכיפה שמבצעת ועדת האכיפה המנהלית". בכך מיתנה הרשות לני"ע את הביקורת על היותה הגוף המחוקק, החוקר והשופט, אולם עדיין לא ניתן מענה לשאלת השיפוי והביטוח של נושאי משרה.
כתב הזכויות של קאליש
כתב-הזכויות של קאליש הוא כתב זכויות שהוענק ליהודי העיר קאליש שבפולין ב-10 בספטמבר 1264 על ידי הנסיך בולסלב החסיד משושלת פיאסט. כתב-הזכויות, המכונה בפולנית "סטאטוט קאליש" ומכיל 37 סעיפים, היה במשך מאות שנים מסמך הבסיס להבטחת זכויותיהם של יהודים ברחבי פולין עד שנת 1795, שבה הסתיימה חלוקת פולין באופן סופי בין האימפריה הרוסית, פרוסיה ואוסטריה.
כתב-הזכויות של קאליש כולל הגנה נרחבת על האינטרסים של האוכלוסייה היהודית, יותר מאשר במסמכים דומים מערים אחרות באירופה, ומשום כך, יש המתייחסים אליו כאל ה"מגנה כרטה" של יהודי פולין.
הרקע להתקנת כתבי-הזכויות.
החל מהמאה העשירית הכירו השליטים הפאודלים בערכן הכלכלי של הערים המתפתחות וביקשו לעודד את תהליך העיור באמצעות הזמנת מתיישבים חדשים אליהן ובמתן זכויות - פריווילגיות - לאוכלוסייתן. מסמך הזכויות של קאליש נערך במתכונת כתבי-זכויות שהעניקו מסוף המאה העשירית, שליטים מקומיים במרכז אירופה, לערים שבשליטתם על מנת להסדיר אוטונומיה פנימית מוגבלת בתחומן. כתבי-זכויות כאלה התפתחו כבר בימיו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וזכו לכינוי חוקי-מגדבורג (Magdeburg laws) לאחר החלתם בעיר הגרמנית בשנת 1261. במקביל התפתחו גם כתבי-זכויות שכללו פריווילגיות ייחודיות לתושבים היהודים שנועדו להביא לשילובם בחיי הכלכלה, להבטיח את שלומם ולהגדיר את בידולם מהאוכלוסייה הנוצרית. כתב-הזכויות ליהודי קאליש מבוסס על תקנות שנוגעות ליהודים אשר הותקנו בגרמניה, הונגריה, אוסטריה והוא ככל הנראה העתק והרחבה של כתב-הזכויות שהעניק המלך בשנת 1254 ליהודי צ'כיה (בוהמיה).
התיישבות היהודים בקאליש.
במהלך המאות 12–13 הלכה וגברה הגירת יהודים לפולין בעקבות הפרעות והרדיפות שחוללו מסעי הצלב בעיקר בגרמניה. ייתכן שראשוני היהודים התיישבו בקאליש כבר בשנת 1139. מטבעות עם טביעה בעברית "יוסף קאליש" המיוחסים לתקופת שלטונו של דוכס פולין ", בין השנים 1173–1202, מעידים על נוכחות בעלי מקצוע יהודים במטבעה בקאליש. השלטון בקאליש עבר מיד ליד תוך כדי מלחמות ירושה שהתחוללו בקרב שושלת פיאסט מסוף המאה ה-12 עד מחצית המאה ה-13. כשהשתלט בולסלב החסיד על העיר הוא החליט להעביר אותה לאתר חדש והזמין מתיישבים חדשים לאכלסה. מהלך זה הגביר ככל הנראה הגירת יהודים לקאליש והחל להתבסס בה ישוב מאורגן. ב-1264 העניק הנסיך, ביזמתו, את כתב-הזכויות אשר בניסוחו ניכרת ככל הנראה השפעת הציבור היהודי.
תוכן כתב-הזכויות.
37 סעיפי "סטאטוט קאליש" עוסקים בנושאי משפט, כלכלה ודת. מעמדם של היהודים מוגדר במסמך כ"" (servi camerae) ולמעשה חייהם ורכושם הם קניינו של הנסיך. הנסיך רשאי להטיל מיסים על היהודים אך מוטל עליו להעניק לנתיניו היהודים הגנה. לרשויות המשפט בעיר אין סמכות לשפוט את תושביהן היהודים. בדינים פליליים עומדים היהודים למשפט בפני הנסיך ובנושאים אזרחיים ידון בעניינם רוזן החצר שלו (הוויאבודה) או "שופט היהודים" הממונה לכך במיוחד (סעיף 8 במסמך). ענייני הפנים של הקהילה, בין יהודים לבין עצמם, יידונו בבית הכנסת בפני בית-דין יהודי לפי המשפט העברי. באי כוחו של השליט, רוזן החצר או "שופט היהודים", רשאים להתערב בדיוני בית הדין לבקשת אחד הצדדים (סעיף 23 במסמך). אסור לשפוט יהודים בימי חגיהם, ואם נוצרי תובע יהודי, עליו להביא גם עד יהודי לצד עדיו הנוצרים (סעיף 1 במסמך). מי שפוצע יהודי (שהוא רכושו של הנסיך) חייב בקנסות לאוצר השליט ובתשלום פיצוי ליהודי. מי שרוצח יהודי חייב בדין מוות ורכושו יוחרם. סעיפים אחרים דנים בעונשו של מי שיפצע יהודייה, יחלל את בית העלמין היהודי, ירגום את בית הכנסת או יחלץ באלימות משכון מיהודי. 13 סעיפים- כשליש המסמך- דנים בפירוט בענייני משכונות וריבית ושני סעיפים במסחר. נושא ההלוואות נידון למשל בסעיף 26, בו נאמר כי יהודי המלווה כסף בתמורה למשכון קרקע, יוכל להפוך לבעליה של האדמה לאחר שיוכיח את טענתו באמצעות שטרות (חוזים) חתומים. במסגרת העיסוק המפורט במסמך בענייני משכונות, קיים בו איסור למשכן בגדי קודש נוצריים אצל היהודים (סעיף 5 במסמך), או ההוראה כי מותר ליהודי לקבל סוס כמשכון רק לאור היום (סעיף 34 במסמך).הסעיפים המסחריים אמנם מתומצתים אך מבטיחים כי היהודים לא ישלמו מכס גבוה יותר מהנהוג בעיר, יש להם חופש תנועה והם רשאים לסחור – לקנות ולמכור ללא הגבלות. תקנות המסחר והמכס מעידות כי היהודים עסקו במסחר, שהיה חיוני להתפתחות הערים, ולא רק בענייני כספים והלוואות.
סעיף מיוחד במסמך (סעיף 32) דן בעונשם של המעלילים עלילות דם כנגד יהודים. בשנת 1247, בעקבות עלילת הדם שהתפשטה בעיר פולדה שבגרמניה (בשנת 1235), אשרר האפיפיור אינוצנטיוס הרביעי את הבולה האפיפיורית בעניין היחס ליהודים () וקבע שאין להאשים את היהודים ברצח לשימוש פולחני בדם אדם. הציווי האפיפיורי בא לידי ביטוי באופן נחרץ במסמך קאליש, בו נאסר בתוקף להאשים האשמות שווא את היהודים בעניין זה ונקבע עונש למעליל שקר.
אשרור זכויות היהודים.