העיר נוסדה בשנת 1907 על ידי מתיישבים גרמנים בזמן הקמתו של הציר הראשי של טנזניה. בשנת 1973, הודיעה ממשלת טנזניה על העברתם של משרדי הממשלה מדאר א-סלאם (בירת טנזניה הקודמת) למיקום יותר מרכזי. דודומה נבחרה למטרה זו בעקבות מספר סיבות. דודומה נמצאת במרכז טנזניה, מיקומה הרבה יותר נגיש למרבית הציבור ולכן בעקבות ההעברה היו משרדי הממשלה אמורים לענות באופן טוב יותר על צורכי התושבים. סיבה סמלית נוספת היא שדאר א-סלאם נבחרה על ידי המעצמות הקולוניאליות כדי להקל על המסחר (בעיר קיים נמל). פיתוח הארץ ואחדות אזרחי טנזניה לא עמד בראש מעיינם של האירופאים. העברת הבירה היה אמור ליצור הפרדה סמלית בין דודומה המייצגת קדמה ופיתוח לבין דאר א-סלאם, עיר בעלת מורשת קשה של סגרגציה ועבדות. בנוסף, דודומה נבחרה גם עקב היותה עיר מרכזית ומבוססת בעלת אקלים נוח, נוף מרשים ופוטנציאל צמיחה גבוה.
בשנת 1986 פיתח הארכיטקט האמריקאי ג'יימס רוסנט תוכנית-אב לפיתוח הבירה החדשה, זאת בעזרת מימונן של האומות המאוחדות. העיר שתוכננה על גבי 2500 דונם יועדה להיות "הכפר הראשי באומה של כפרים" ונבנתה מתוך כוונה שיהיה ניתן להגיע בה ממקום למקום ברגל.
עם זאת רוב התכנונים הראשוניים לא הגיעו לכדי מימוש. התקציב שהוקצה למהלך העברה התברר כלא ראלי. נוסף לכך, המדינה נאלצה להתמודד עם הוצאות נוספות אותן לא צפתה מראש (למשל מלחמה מול אוגנדה ב-1979).
כתוצאה מאותם גורמים כלכליים, משרדים ממשלתיים רבים נשארו בדאר א-סלאם בזמן שהאסיפה הלאומית של טנזניה עברה לדודומה בפברואר 1996.
ב-2016 נשיא טנזניה ג'ון מגופולי הצהיר שבכוונתו להשלים את העברת כל משרדי הממשלה לדודומה עד תום כהונתו.
כלכלה.
כלכלת העיר מתבססת בחלקה על ייצור יין. דודומה היא האזור היחיד במזרח אפריקה בו מגדלים גפנים.
גאוגרפיה.
דודומה ממוקמת במרכז הארץ 486 ק"מ מערבית לבירה הקודמת דאר א-סלאם ו-441 ק"מ דרומית מארושה, המטה של הקהילייה המזרח-אפריקנית.
בנוסף, במרחק 259 קילומטרים נמצאת העיר אירינגה.
העיר משתרעת על שטח של 2,669 קמ"ר (1,031 מ"ר) מתוכם 625 קמ"ר (241 מ"ר) הוא עירוני.
דמוגרפיה.
מתוך כלל תושבי העיר 48.5% גברים ו51.5% נשים. גודל משק הבית הממוצע הוא 4.4 איש. 19.2% מהאוכלוסייה הם קתולים.
היותה של דודומה מרכז ממשלתי מרכזי הובילה לכך שהיא מאוכלסת על ידי מספר קבוצות אתניות שונות. המרכזיות שבהן: אנשי גוגו, ראנגי וסנדאווי.
כמו כן, קיים בעיר מיעוט הודי.
תחבורה.
בדודומה מספר דרכים מרכזיות המחברות בינה למרבית הערים החשובות בטנזניה.
לעיר כביש מרכזי לכיוון מזרח החוצה את אזור מורוגרו ומחבר בינה לבין דאר א-סלאם. לכיוון מערב קיימים כבישים המובילים למונוזה וקיגומה (ערים במערב טנזניה). כביש מרכזי בצפון מחבר את העיר לארושה ועובר דרך מחוז קונדואה.
בעיר פועלת הרכבת המרכזית של טנזניה. מסילת הרכבת מובילה למרחק של 465 קילומטרים לכיוון דאר א-סלאם.
שדה התעופה של העיר הוא בתחום אחריותה של רשות התעופה האזרחית של טנזניה. כל הטיסות בשדה התעופה הן לדאר א-סלאם, ופועלים בו בעיקר כלי טיס קטנים. קיימות תוכניות לבניית שדה תעופה נוסף מחוץ לעיר.
הרשות העירונית של דודומה אחראית גם לתחזוקת סכר הובלו הסמוך לעיר. הסכר הוקם על ידי הממשלה הקולוניאלית בשנת 1957 למטרות השקיה, אספקת מים ביתית ומים למשק החי.
אקלים.
בעיר קיים אקלים צחיח למחצה כשלאורך השנה הטמפרטורות הן בעיקר גבוהות. הטמפרטורות הנמוכות ביותר נמדדות בדרך כלל ביולי ועומדות על ממוצע של 13 מעלות צלזיוס.
העונה הרטובה מתרחשת בדרך כלל בין נובמבר לאפריל. יתרת השנה כוללת את העונה היבשה.
חינוך.
ישנן מספר אוניברסיטאות בדודומה. ביניהן: אוניברסיטת סנט ג'ונס (בבעלות הכנסייה האנגליקנית של טנזניה) אוניברסיטת דודומה ואוניברסיטת מיפנגו.
הכנסייה האנגליקנית מחזיקה גם בבית הספר הבינלאומי היחיד בדודומה: בית הספר על שמו של אנדריאה מוואקה. בית הספר, שהוקם ב-1950, מספק חינוך ל-280 ילדים מגיל ינקות ועד לגילאי 9–10. תוכנית הלימודים מועברת באנגלית ומרבית המורים הם מתנדבים בינלאומיים בעלי הכשרה מתאימה.
תרבות וספורט.
משחק הכדורגל זוכה לפופולריות רבה בקרב הילדים ובני הנוער בדודומה. העניין בענפי ספורט נוספים (כגון כדורעף, כדורסל, ואפילו רוגבי) עולה בהדרגה.
לעיר קיימות מספר נציגויות בליגת העל הטנזנית.
אתרים חשובים בעיר.
בית הפרלמנט של טנזניה.
מבנה בסגנון אפריקני מסורתי המהווה את מקום מושבה של האספה הלאומית של טנזניה.
אוניברסיטת דודומה.
אוניברסיטת דודומה (UDOM) היא אוניברסיטה ציבורית במזרח העיר.
האוניברסיטה הוקמה רשמית במרץ 2007 ועד סוף 2025 מתוכננת להכיל כ-50,000 תלמידים.
אצטדיון ג'מהורי.
אצטדיון רב תכליתי המשמש בעיקר עבור משחקי כדורגל. בתפוסה מלאה מכיל כ-10,000 איש.
הכנסייה האנגליקנית של טנזניה.
לשיתוף האנגליקני (ארגון עולמי של כנסיות אנגליקניות) קיימות כנסיות רבות ברחבי טנזניה כשהמרכזית בהן ממוקמת בדודומה.
מסגד ג'מאטחנה.
ממוקם ממול לכנסייה האנגליקנית של טנזניה. נבנה ב-1954 ומשמש את הקהילה המוסלמית של דודומה.
המבנה הוא בעל עיצוב נאו-קלאסי בריטי מובהק.
ברנאר מקלרבו
ברנאר מקלרבו הידוע גם כברנרדוס הקדוש (1090 - 21 באוגוסט 1153) היה איש דת קתולי צרפתי, אב מנזר ותאולוג נוצרי חשוב. הוא נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית, וכן מוכר על ידי הקתולים משנת 1830 כ"מורה כנסייה". המייסד העיקרי של מסדר הנזירים הציסטרציאנים ואחד הדוחפים העיקריים לחיזוק מסדר אבירי היכל שלמה.
שנותיו הראשונות.
ברנאר נולד בפונטן-לס-דיז'ון, על יד דיז'ון שבחבל בורגונדיה (בורגון) שבצרפת, בזמנו דוכסות בורגונדיה. אביו, אביר בשם טסלין, נהרג במסע צלב. אמו אלת (אדלהיד), בתו של אציל מבית מון-בר שהייתה ידועה באדיקותה, מתה כאשר ברנאר היה עדיין ילד.
ברנאר היה חולני מכדי להיות איש צבא, ומות אמו הוביל אותו אל הכנסייה. רצונו להיעשות לנזיר נתקל בהתנגדות מצד קרובי משפחה, והם שלחו אותו ללמוד בשאלון על מנת לקבל תפקיד כנסייתי גבוה יותר. אף על פי כן, רצונו של ברנאר להיות נזיר לא פחת, וכאשר החליט להצטרף לקהילה של רובר ממולם בסיטו בשנת 1108, הוא לקח עמו את אחיו ורבים מקרוביו וחבריו.
ברנאר כנזיר.
הקהילה הקטנה של בנדיקטינים שהאמינו ברפורמה, שכמעט והוכחדה בשל מחסור בחברים חדשים, התעוררה לחיים בזכות כניסתם של כשלושים גברים צעירים מהמשפחות הטובות ביותר בסביבה. אחרים הלכו בעקבותיהם, והקהילה גדלה כה מהר שתוך זמן קצר יכלה לשלוח שלוחות למקומות אחרים. אחד מהמנזרים הקטנים הללו היה קלרבו, שנוסד בשנת 1115 על אדמות שנתן הרוזן איג מטרואה. ברנאר מונה לאב מנזר זה.
על פי האמנה החדשה של המסדר הציסטריני, קלרבו היה למנזר העיקרי, ולו חמישה ענפים. קלרבו נעשה למנזר החשוב ביותר למסדר, בשל הפרסום וההשפעה של ברנאר.
תכונותיו הנזיריות של ברנאר, העינויים העצמיים שלו וכוחו כמטיף ודרשן עשוהו מפורסם. עולי רגל רבים הגיעו לקלרבו בעקבות השפעתו, וחולים רבים הגיעו על מנת שירפא אותם במגעו. בתוך זמן קצר ברנאר, שהתכוון להקדיש את חייו לעבודה במנזר, נמשך לתוך אירועי העולם הגדול. כאשר האפיפיור הונוריוס השני נבחר בשנת 1124, ברנאר כבר נחשב לאחד מבכירי אנשי הכנסייה בצרפת - באחד הדיונים החשובים בהם השתתף, ביקשו שליחי האפיפיור את עצתו.
פועלו במסדר אבירי היכל שלמה.
בשנת 1128 הוזמן בידי הקרדינל מתיה מאלבנו לסינוד של טרואה, שם חיכה לו תפקיד חשוב בהקמת המסדר הטמפלרי החדש, שמקובל כי הוא כתב את חוקיו. עד אז נאסר על נזירים להילחם בטענה ששפיכות דמים נוגדת את עקרונות הברית החדשה. ברנאר מצא דרך לעקוף את האיסור וטען כי גם ישו עצמו נלחם כשהיה צורך בכך. בדרך זו הוסר המחסום והתאפשרה הקמת המסדר הטמפלרי שנזיריו היו גם אבירים לוחמים.
בשנה שלאחר מכן, בסינוד של שאלון-על-המארן, הוא סיים את המשבר שנבע מהאשמות שהובאו כנגד אנרי, בישוף ורדן, על ידי כך ששכנע את הבישוף לפרוש. עם זאת, חשיבותו של ברנאר באירופה החלה בעיקר עם מותו של האפיפיור הונוריוס השני (בשנת 1130), והבחירות המפוקפקות שבאו לאחר מכן. בסינוד שכינס לואי השמן באפריל באותה שנה, טען ברנאר בהצלחה בעד האפיפיור אינוקנטיוס השני כנגד מתחרהו אנקלטוס השני, ומרגע זה נעשה לתומך המשפיע ביותר של אפיפיור זה. בעוד אנקלטוס ישב ברומא ושלט בה, אינוקנטיוס נתמך על ידי צרפת, אנגליה, ספרד וגרמניה, ונסע ממקום למקום כשברנאר מימינו. האפיפיור אף התגורר בקלרבו עצמה, למרות מבניה הצנועים ולאחר מכן נסע עם ברנאר להתדיין עם לותאר השלישי , קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בלייז'.
פועלו באיטליה.
בשנת 1133 פתח הקיסר במסעו הראשון לרומא, וברנאר עצמו שהה באיטליה בזמן זה, תוך שהוא מנסה לשכנע את אנשי ג'נובה להשלים עם אנשי פיזה, מכיוון שהאפיפיור "שלו" היה צריך את תמיכת שניהם. הוא ליווה את אינוקנטיוס לרומא ודחה הצעות לפתוח במשא ומתן עם אנקלטוס. לות'ר, ראש האימפריה הרומית הקדושה הוכתר בכנסיית סט. פטרוס, וברנאר לא יכול היה לעזור לאפיפיור אינוקנטיוס עקב ריב עם בית הוהנשטאופן. ברנאר שוב בא לעזרתו, ובאביב 1135 נסע לבמברגר ושכנע את פרידריך הוהנשטאופן להיכנע בפני הקיסר. ביוני חזר לאיטליה ולקח חלק חשוב במועצה של פיזה, שם החרימו את אנקלטוס. בצפון איטליה ההשפעה של דרשותיו ואישיותו הייתה עצומה. אפילו מילאנו הגאה נכנעה לפניו ולפני הקיסר והאפיפיור שלו, וניסתה לשכנע את ברנאר לעמוד בראש סט. אמברוס , הקתדרלה הגדולה של מילאנו.