ב-9 באוקטובר 1959 פלין טס לוונקובר, בחברת בוורלי אדלנד, כדי להחכיר את היכטה שלו למיליונר ג'ורג' קלדו. ב-14 באוקטובר, עת קלדו הסיע את פלין לשדה התעופה, חש האחרון ברע. הוא נלקח לדירת ידיד של קלדו ועד מהרה התכנסה במקום מסיבה עליזה, כשפלין מבדר את האורחים בסיפורים ובחיקויים. לפתע חש שוב וברע, פרש לחדר השינה כשהוא מודיע לאורחים כי עוד ישוב. חצי שעה אחר כך בדקה אדלנד לשלומו ומצאה שהוא מחוסר הכרה. פלין, שהיה מעשן כבד, מת בדירה כתוצאה מהתקף לב. פלין נקבר בבית הקברות פורסט לואן בלוס אנג'לס.
האשמות ושמועות לאחר מותו.
בשנת 1980 פרסם צ'ארלס היגהאם ביוגרפיה על ארול פלין, "ארול פלין: הסיפור שלא סופר" (Errol Flynn: The Untold Story), אשר עוררה מחלוקת רבה. בספר טען היגהאם כי פלין גילה אהדה לרעיונות פשיסטים וכי ריגל עבור הנאצים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה. בספר אף נטען כי פלין היה ביסקסואל, טענה שעלתה גם בביוגרפיה שחיבר דייוויד ברט. לעומת זאת האחרון דחה את הטענה בדבר קשרים עם נאצים. בשנת 2000 פרסם היגהאם מאמר ובו טען כי פלין הואשם כבר בחייו על גילויי אהדה לאדולף היטלר וזאת על יסוד יחסיו עם ד"ר הרמן ארבן, אוסטרי ששירת בשירותי המודיעין הצבאי הגרמני, וכי ממסמכי CIA שהותרו לפרסום ניתן ללמוד כי במכתב מספטמבר 1933 כתב פלין לארבן: "יהודי חלקלק מנסה לרמות אותי... הייתי רוצה שנוכל להביא את היטלר לכאן כדי ללמד את ה"יצחקים" הללו דבר או שניים. הממזרים חסרי כל יושרה עסקית או כבוד.". מנגד נטען כי במסמכי MI5 שהותרו לפרסום עולה כי ארול פלין ריגל במהלך מלחמת העולם השנייה עבור בריטניה ובעלות הברית.
בביוגרפיות מאוחרות יותר בהן זו של טוני תומאס "ארול פלין - המרגל שלא היה" (Errol Flynn: The Spy Who Never Was), וזו של בסטר ויילס "ימי עם ארול פלין: אוטוביוגרפיה של איש פעלולים" (My Days With Errol Flynn: The Autobiography of a Stuntman), נדחו השערות אלה כהמצאה גמורה. על פי ביוגרפיות אלה, דעותיו של פלין היו בשמאל הפוליטי, הוא תמך ברפובליקה הספרדית בעת מלחמת האזרחים הספרדית ובמהפכה הקובנית בשלהי שנות ה-50, ואפילו תרם קולו כקריין לסרט דוקומנטרי בשם "האמת על מהפכת פידל קסטרו" (The Truth About Fidel Castro Revolotion), זמן קצר בטרם מותו.
אדגר רמירס
אדגר פיליברטו רמירס ארייאנו (בספרדית: Édgar Filiberto Ramírez Arellano; נולד ב-25 במרץ 1977) הוא שחקן ונצואלי. מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בתור הטרוריסט איליץ' רמירס סאנצ'ס במיני סדרה "קרלוס" ומועמד שוב פרס גלובוס הזהב ופרס אמי לשחקן משנה על תפקידו כג'אני ורסצ'ה בסדרת הטלוויזיה "".
ביוגרפיה.
רמירס נולד בסאו קריסטובל בירת טאצ'ירה שבדרום מזרח ונצואלה, בנם של סודי ארייאנו, עורכת דין במקצועה ושל פיליברטו רמירס, קצין בצבא ונצואלה. יש לו אחות בשם נטלי. בשל שירותו הצבאי של אביו, גדל והתגורר במקומות שונים בעולם, בהם אוסטריה. בשנת 1999 סיים את לימודי התואר הראשון בעיתונאות ותקשורת המונים מהאוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו בעיר הבירה קראקס, ואגב כך החל בקריירת משחק בסרטי סטודנטים
קריירה.
ב-2003 החל את דרכו המקצועית במישור הלאומי, כשהשתתף באופרת הסבון "קוסטה ריקה" ובקומדיה "פונטו אי ראיה". ב-2005 השתתף לראשונה בהפקה הוליוודית, דרמת האקשן הביוגרפית של טוני סקוט "דומינו", בה גילם את דמותו של צ'וקו, צייד ראשים אלים שמאוהב ברוצחת דומינו הארווי (קירה נייטלי). בהמשך הופיע במותחן הריגול שובר הקופות של פול גרינגראס "זהות אבודה", בו גילם את דמותו של המתנקש פאס ובמותחן הפעולה הפוליטי "שמונה צדדים לאמת" בתור הצלף חאוויר. ב-2010 גילם את התפקיד הראשי במיני סדרה "קרלוס", בבימויו של אוליבייה אסאיאס המבוססת על סיפור חייו של הטרוריסט הוונצואלי קרלוס התן. בעקבות השתתפותו בסדרה זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במיני סדרה.
בשנת 2015 שיחק בסרט "נקודת פריצה", חידוש לסרט המקורי משנת 1991.
בשנת 2016 שיחק בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של רוברט דה נירו, אשר, וג'ון טורטורו. באותה שנה שיחק במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, היילי בנט ולוק אוונס. בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה "מכורים לזהב", לצד מתיו מקונוהיי, טובי קבל וברייס דאלאס הווארד.
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ג'אני ורסצ'ה ב-"" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי".
פליסיטי הופמן
ואן רפובליק
מאזוז
חסידות קמינקא-מיראפאל
חסידות קמינקא היא שושלת חסידית מיסודו של רבי צבי הירש תלמיד הבעל שם טוב, מהעיירה קמינקה-מירופול שבווהלין.
תולדות השושלת.
צאצאים נוספים שכיהנו באדמו"רות היו:
ארגוט
ארגוט (שם מדעי: "Claviceps purpurea") הוא מין של פטריות טפילי רעיל, הנראה כעובש הצומח על דגנים (בעיקר שיפון). תזונה מפטריות הארגוט גורמת להרעלת הארגוטיזם המתבטאת בתחושת בעירה, עוויתות בלתי נשלטות בגוף, ולעיתים אף נמקים ומוות.
סם ההזייה LSD מסונתז מארגוט.
היסטוריה.
עוד מתקופת העת העתיקה וימי הביניים היו פטריות הארגוט ידועות כמסוכנות וגורמות למחלות. כך לדוגמה בשנת 944 לספירה מתו בצרפת בלבד כ-40,000 איש כתוצאה מאכילת הפטריות או דגנים הנגועים בהם.
במנזרי אירופה הנוצרית של ימי הביניים אשר שימשו גם כבתי חולים, נפוצו סיפורי החלמת חולים שנפגעו כתוצאה מאכילת הפטריות, מאוחר יותר התברר כי סיבת החלמתם היא החלפת לחם השיפון הנגוע אותו אכלו עד הגעתם למנזר, בלחם חיטה אשר היה נגוע הרבה פחות ונפוץ יחסית במנזרים, כך או כך הדבר תרם להעלאת קרן הכנסייה הנוצרית כמחוללת ניסים וישועות.
בשנת 1957 נצפתה בישראל עליה תלולה בהימצאות פטריות הארגוט על דגנים בשדות.
שימושים.
הארגוט בשילוב צמחי מרפא נוספים שימש בעת העתיקה להקלת כאבי צירי לידה, קימים גם שימושים מודרניים
יותר לפטריות הארגוט ובכללם;
מלחמת פינלנד
פטריות ארגוט
וידויים של שופהוליק
וידויים של שופהוליק (באנגלית: Confessions of a Shopaholic) הוא עיבוד קולנועי לסדרת הספרים "שופהוליק" שכתבה סופי קינסלה. את הסרט ביים פי. ג'יי הוגאן. בסרט מככבים איילה פישר, המגלמת עיתונאית מכורה לקניות (shopaholic-שופוהוליק) ויו דנסי, המגלם את הבוס שלה.
עלילה.
רבקה בלומווד (פישר) היא בחורה שמכורה לקניות, וגרה עם חברתה הטובה, סוזי. היא עיתונאית במגזין גינון, אך חולמת לעבוד במגזין האופנה "אלט". בדרך לראיון ב"אלט", היא מתפתה לקנות צעיף ירוק חרף החובות הרבים שצברה. כרטיס האשראי שלה מסורב, ולכן היא הולכת לדוכן נקניקיות, ומציעה לקנות את כל הנקניקיות בצ'ק, אם המוכר בדוכן יחזיר לה כסף במזומן. המוכר מסרב והיא משקרת שהיא רוצה לקנות את הצעיף בשביל דודתה החולה. המוכר עדיין מסרב, אך בחור אחד נותן לה 20$.
כשרבקה מגיעה לראיון, היא מגלה שהמשרה שהייתה מעוניינת בה כבר נתפסה. עם זאת, פקיד הקבלה אומר לה שיש משרה פנויה במגזין "Successful Saving" וכך היא יכולה לסלול את דרכה בעתיד ל'אלט'. רבקה מתראיינת אצל לוק ברנדון (דנסי), העורך של "Successful Saving", הבחור שתרם לה את 20$. היא מסתירה את הצעיף שלה מחוץ למשרד כשהיא מזהה אותו, אך העוזר של לוק בא למשרד ומחזיר לה את הצעיף. רבקה מובכת ועוזבת את הריאיון.
באותו ערב, כשהיא וסוז שיכורות, הן כותבות מכתבים ל"אלט" ו"Successful Saving", אך הן שולחות את המכתבים למגזינים הלא נכונים כך שכל מגזין מקבל את המכתב שנכתב עבור רעהו. לוק אוהב את המכתב שרבקה כתבה ל"אלט", ובו היא מדברת על קניית נעליים כהשקעה, ומחליט לשכור אותה. רבקה ממשיכה להיות מובלת על ידי ההתמכרות שלה ובמקום לכתוב במדור החדש במגזין, היא הולכת למכירת בגדים. לאחר אכזבה בקניית עוד מעיל מיותר, היא מגלה שהוא לא עשוי מ-100% קשמיר ושהיא רומתה. התקרית מביאה לה רעיון למדור, אשר ניתנת לו הכותרת "הבחורה עם הצעיף הירוק". המדור נהפך להצלחה מסחררת.
כל משך הזמן הזה מוצגת לפרקים פרשיית החובות אליהן נקלעה רבקה עקב היותה מכורה לקניות, וכן התחמקותה כל העת מגובה החובות שלה, סוז שולחת אותה למפגש עם קבוצת תמיכה של שופהוליקים. באחד מן הימים נקבע עבור רבקה ראיון טלוויזיוני והיא רוכשת עבורו שמלה יקרה ביותר, באותו יום היא גם קונה שמלת שושבינה לחתונתה של סוז, לאחר מסע הקניות היא מגיעה למפגש של קבוצת התמיכה ומגלה שם מדריכה חדשה ותקיפה מאוד. מדריכת הקבוצה, גברת קורץ', לוחצת על רבקה לתרום את כל בגדיה שקנתה באותו יום, כולל שמלת השושבינה שלה לחתונה של סוז, והשמלה שקנתה לריאיון בטלוויזיה. רבקה מוותרת רק על שמלת השושבינה. במהלך הריאיון בטלוויזיה, רבקה מואשמת על ידי גובה החובות שלה על כך שלא שילמה את חובותיה, והיא מפוטרת מעבודתה. סוז נפגעת כשהיא מגלה שרבקה תרמה את שמלת השושבינה שלה. אלט, העורך הראשית של המגזין "אלט", מציעה לרבקה משרה במגזין, אבל רבקה דוחה את הצעתה. היא מוכרת את רוב בגדיה, כולל את הצעיף הירוק, בשביל לשלם את חובותיה לבנק. בינתיים, לוק פותח חברה חדשה, "ברנדון קומיוניקיישנס".
בסופו של דבר, רבקה מצליחה לשלם את חובותיה. היא מגיעה לחתונתה של סוז לאחר שהצליחה להחזיר את שמלת השושבינה שלה, וסוז סולחת לה. רבקה ולוק נפגשים ברחוב, והוא מחזיר לה את הצעיף הירוק לאחר שרכש אותו במכירה הפומבית של בגדיה בעזרת סוכנו. לוק ורבקה מתאהבים, והיא מתחילה לעבוד בחברה החדשה שלו.
הפקה.