היתרון המובהק של תחזוקת המבנה הנ"ל הוא ביכולת להפעיל את חברי הקהילה מול חבר הקונגרס שלהם.
חבר בית הנבחרים, המייצג מחוז בחירה (כיום כ־700,000 בעלי זכות בחירה), בו פעילים מספר מוסדות יהודיים, המרכזים כמה אלפי חברים במצטבר, יכולים להיות ההבדל בין הפסד לניצחון. אשר על כן, לארגונים הללו קיימת חשיבות מהותית ומיוחדת בהפעלה של הפעילים כלפי חבר/ת הקונגרס המייצגת את האזור, בבית בו יושבים 435 חברים וחברות קונגרס. דוגמה לכך ניתן למצוא בעדותו של חבר הקונגרס סמואל פרידל.
קנן היה זה שגם הניח את התשתית להפעלת סטודנטים יהודיים ככח פוליטי בקמפוסים עוד בשנות ה - 60.
קיר התמך השלישי: מגזין חדשות.
קיר התמך השלישי של הפירמידה היה הפצת מגזין חדשות (בתחילה נקרא 'חדשות מוושינגטון') ולאחר מכן שונה לשמו הנוכחי NEAR EAST REPORT. מעבר להפצה של העיתון ששימש ככלי חשוב להפצת תעמולה, היה העיתון גם דרך נוספת להפעלה של פעילים שלא היו פעילים במסגרת ארגון ארצי או ארגון קהילתי. היכולת להפעיל בצורה ישירה את הקוראים באמצעות העיתון, נתנה את היכולת לייצר מעטפת של יהודים או נוצרים ציוניים שלא יכלו לשלם או שהעדיפו שלא לשלם את דמי החברות באחד מהארגונים הלאומיים או האזוריים.
בהמשך, במבנה הפירמידה שנוצר, החלו קהילות להוציא באופן עצמאי עיתונים לעידוד התמיכה בישראל, במסגרות קהילתיות בהן פעלו.
מכיוון שמדובר במוטת שליטה שהגיעה (לפחות באופן תאורטי) לכמויות של מאות אלפי עד מיליוני ציונים אמריקאים, המופעלים במבנה רזה במיוחד של משרדים בוושינגטון בלבד בהתחלה (ורק בהמשך כתוצאה מעבודתו של קנן להרחבה לסניפים נוספים), היה זקוק קנן לשיטה אפקטיבית ויעילה, המסוגלת לפעול במהירות עצומה, כמענה לבעיות הצצות באופן פתאומי, במרחק של אלפי מייל במזה"ת, באמצעי תקשורת פרימיטיבים ביחס לאלה הקיימים היום.
השיטה אותה בנה, אפשרה לו לתחזק את המערכת באופן באופן שהשפיע בצורה מהותית על הזירה הפוליטית בארצות הברית והברית האסטרטגית בין ארצות הברית לישראל.
כיצד פעלה הפרמידה ההפוכה בכל אחד מקירות התמך?
בתחילה המדובר בגיבוש המסר בצורה כללית, המובאת במסגרת הדירקטוריון להחלטה אם קיים זמן לביצוע, או דיווח בדיעבד אם מדובר בתגובה למצב מתגלגל. משם, המסר עובר בשרשרת ההפצה על פי שלביות המדרגית של כל אחד מקירות התמך הרלוונטיים, ולבסוף בקשת קבלת דיווח, המאפשרת מעקב ובקרה, הן מול הסנטור או חבר הקונגרס נשוא השתדלנות והן מול המשוב החוזר אל הדירקטוריון.
דוגמה להצלחה של מודל הפעולה היא זו שסיכלה יוזמה של ועדת הכספים וועדת החוץ של הקונגרס האמריקאי תחת ממשל אייזנהאואר בשנות החמישים לקצץ סכום של 500 מיליון דולר מסיוע החוץ האמריקאי הכללי, שעמד על 2.2 מיליארד דולר. כדי למנוע את רוע הגזירה הוציא קינן 100 מברקים לקהילות יהודיות בארצות הברית, והקיצוץ בוטל.
קנן פעל גם בקרב הקהילה הנוצרית- ציונית של אמריקה והקפיד לתחזק את הקשר עם חברי קהילה זו.
פעילותו של קנן לפני ואחרי מלחמת ששת הימים.
בימים המתוחים שקדמו למלחמת ששת הימים, הפעיל קינן לחץ על הממשל ועל האו"ם באמצעות משלוח המוני של מכתבים ועצרות תפילה המוניות. מיד לאחר המלחמה, במבצע בזק, גויסו פעילים להסברת הנרטיב של תוצאות המלחמה ולהדגשת החשיבות של התמיכה ביחסי ישראל ־ ארצות הברית. בשנת 1968 הקונגרס אימץ את ההחלטה שקידם קנן על ידי 257 חברי בית נבחרים, ו- 78 סנטורים שקוראת להעביר את מטוסי הפנטום לישראל את מכירת הנשק ההתקפי הראשון לישראל, וקבע תקדים בתמיכת ארצות הברית בתפיסה שנודעה מאוחר יותר כתפיסת יתרון צבאי איכותי (Qualitative Military Edge –QME) של ישראל על שכנותיה במזרח התיכון.
פעילותו בקונגרס במהלך מלחמת יום הכיפורים והגדלת תקציב העברות לישראל אחרי המלחמה.
קנן פעל כדי לנסות להביא את הממשל האמריקאי להתערב באספקת נשק במהלך המלחמה באמצעות פעילות אינטנסיבית בקונגרס האמריקאי, שלבסוף היה בין הגורמים שהביאו להפעל מבצע "ניקל גראס" להזרמת הרכבת אווירית של נשק לצה"ל. קנן הצליח בעבודתו עד כדי כך, שיושב הראש של ועדת החוץ של הסנאט, הסנטור ויליאם פולברייט, (שלא היה מגדולי התומכים בישראל שידע הקונגרס), התראיין לאחר מלחמת יום הכיפורים לתוכנית "פגוש את האומה" וסיפר כי ""התפיסה הישראלית חולשת על הסנאט [...] הקשרים הפוליטיים והרגשיים חזקים מדי. בכל נושא שחשוב לישראל יש בין 75 ל־80 סנטורים שיצביעו בעד ישראל".
פירוט שיטת העבודה של קנן המביאה להישגים פוליטיים, באה לידי ביטוי בכתבה שנעשתה לאחר שבית הנבחרים הצביע בעד סיוע לישראל בגובה של 2.2 מיליארד דולר לישראל בשנת 1974 לאחר מלחמת יום -הכיפורים. הכתב הנרי טיילור פרסם כתבת מגזין המסבירה לקוראים מי האיש שעומד מאחורי הלובי הישראלי ומפרט את האופן בו פעל קנן:
אחרית ימיו.
בכתבה פרופיל שנכתבה על ידי בוריס סמולר, עורך סוכנות הידיעות JEWISH TELEGRAPH AGENCY והתייחסה לפעילותו של קנן לאורך 30 שנות פעילות: "חברים מבית הנבחרים ומהסנאט, משני צידי המתרס, שאותם אני פוגש מתוקף תפקידי בוושינגטון, כולם מדברים בשבחו של סי. קנן. בגבעת הקפיטול כולם מכירים את קנן, ומודים שהידע כל כך עמוק, שכאשר הם מחפשים עזרה בנושאים אלה הם פונים ישירות אליו. הם מעריצים את הענווה שלו ונהנים מהאפקטיביות שלו, בעיקר באמצעות החומרים אותו הם קוראים במגזין בו הוא כותב הנייר איסט רייפורט. עיתון הנייר איסט ריפורט הפך לעיתון שבו כולם קוראים את מדיניות במזה"ת והפך לאוטריטה החשובה ביותר לאזור".
בכתבת מערכת של העיתון הפוליטי Quarterly Congressional ,שהופיעה בשנת 1975 תחת הכותרת "למה הלובי היהודי עושה את עבודתו בוושינגטון"?" פורסמה כתבת פרופיל שניסתה לפצח את סוד הצלחתה של השדולה:
הכתבה נפתחת בעדותו של הסנטור ממוצא לבנוני של דרום דקוטה, ג'יימס אבו ראזק, המצוטט בכתבה כאומר: "אני מקנא בהם. ביכולת הבלתי נתפסת של השדולה והצלחתה בתחום החקיקה". לאחר מכן, מונה הטור את ההצלחות האחרונות של השדולה בשנת 1975, הכוללות את העברת סיוע חירום של יותר משני מיליארד דולר בשנת 1973, החלטות ומכתבי תמיכה בישראל בקונגרס, הפעלת לחץ על ברית המועצות בחקיקה עד שתסכים לשחרר את יהדות ברית המועצות לעלות לישראל ועצירת מכירת מערכות טילי קרקע-אוויר מהפנטגון לצבא הירדני. ואז מנסה העיתון להסביר את ההצלחה של איפא"ק: ""לנסות להסביר את הכח של הלובי של ישראל, במונחים של חברת לובי רגילה, הפועלת בענייני יהודים או המזרח התיכון, תהיה החטאת המטרה. בוושינגטון מבצעת איפא"ק את שיטות הלובי המסורתי באמצעות גוף קטן הכולל שלושה לוביסטים רשומים הפועלים לשם קידום היחסים עם ישראל ויחסי יהדות ארצות הברית". ואז פונה העיתון לראיין אנשי מקצוע מתוך המערכת הפוליטית ומצטט סנטור בעילום שם האומר: "הג'וב כאן הוא לנצח הצבעות, והם מקבלים פה ציונים גבוהים בהקשר זה. מדובר בגוף מאוד יעיל ביחס לגודלו, ככה למשל לאחרונה הם השיגו 40 אצבעות בסנאט למנוע את מכירת הנשק לירדן"". ואז מגיעה אחת העדויות החשובות של הכתבה מפי ריצ'רד פרל, מי שהיה לימים היועץ של רייגן וג'ורג' בוש ובאותה התקופה העוזר של חבר הקונגרס ממדינת וושינגטון הנרי ג'קסון, על חשיבות פעילות השטח (GRASS ROOTS) של איפא"ק: ""ההשפעה של הלובי היהודי הוא לא בהכרח הימצאותם של אנשים במסדרונות הקונגרס, אלא דווקא האנשים שבבית." ומוסיף: "מה שקורה בוושינגטון הוא באמת צנוע ביחס למה שקורה במחוז. תקרית במזה"ת או כתבה בעיתון, מעוררים מיד תגובות מצד הבוחרים". וכדי לחזק את טענה זו, מוסיף הסנטור הרפובליקני צ'ארלס פרסי מאילינוי המצוטט כאומר: "קבלתי אלפי מכתבים שסירבתי לחתום עבור עצומה התומכת בישראל שהצעתי שהממשלה בת"א תפעל בצורה יותר גמישה בהתייחסותה לעניינים במזה"ת"". "גם העוזר של חבר הקונגרס מניו-יורק, הדמוקרט סטפאן סולארז מסביר בכתבה כי: "הקהילה היהודית מאוד מעורבת ומאוד מבינה בענייני החוץ, והיא דואגת שגם נדע את זה".
לאחר שפרש מתפקידו כמנכ"ל איפא"ק בשנת 1974, והוחלף על ידי מוריס אמיתי, כיהן קנן כיושב ראש איפא"ק במשך שנתיים נוספות, עד שנת 1976.
ב־24 במרץ 1988 נפטר קנן מהתקף לב בביתו ונקבר בוושינגטון.
ב־29 במאי 2019 החליטה עיריית נתניה להנציח את פועלו של קנן באמצעות קריאת רחוב על שמו באזור התעשייה פולג.
איומי טאנימוטו
איומי טאנימוטו (ביפנית: 谷本歩実; נולדה ב-4 באוגוסט 1981) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, האלופה האולימפית מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008.
קריירה.
טאנימוטו התחרתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה באיפון את סעידה דחארי התוניסאית ובשלבי שמינית ורבע הגמר ניצחה שוב באיפון יריבות מאקוודור וקנדה כאשר הצליחה להפיל אותן בעזרת תרגילי אוצ'י-מטה. בחצי הגמר היא התמודדה מול דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית ולאחר שעלתה ליתרון של יוקו, כדקה וחצי בתוך הקרב, הצליחה טאנימוטו להוריד לריתוק את קרוקובר, שנפגעה במהלך התרגיל במרפק, ונאלצה להיכנע. בגמר טאנימוטו ניצחה את קלאודיה הייל האוסטרית כאשר 54 שניות מפתיחת הקרב הצליחה להטיל את האוסטרית על גבה וקיבלה ניקוד ווזארי, משם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון וניצחון.