ב-1891 הוא עבד בתערוכה העולמית של שיקגו (1893), על תערוכת "משחקים בעולם". באותה שנה הוא פרסם גם שני מאמרים שנושאם היה משחקי רחוב של ילדים עירוניים, ומשחקי הימורים סיניים. במהלך היריד הוא נפגש עם ג'ורג המילטון, אנתרופולוג נודע, והשניים התחברו ולקחו על עצמם ליצור תיעוד מצטבר ראשון על המשחקים בעולם.
ב-1892 הפך קולין למנהל מוזיאון פנסילבניה לארכאולוגיה ופלאונטולוגיה.
ב-1893 כתב דיווח על תערוכת המשחקים שהתקיימה ביריד העולמי בשיקגו. ב־8 במרץ באותה שנה התחתן עם הלן באנקר. ב-1894 פרסם מאמר על המשחק האפריקאי מנקלה.
ספרו הראשון של קולין יצא לאור ב-1895, ונושאו היה משחקים קוריאניים. הספר נכתב בהשראת חברו המילטון, שהיה באותו זמן חבר במחלקה האתנית של מוזיאון וושינגטון. קולין החל להתעניין במשחקי קלפים ובשחמט, ובשנה שלאחר הוצאת ספרו פרסם מאמר בנושאים אלה.
קולין והמילטון החלו לעבוד על משחקי חץ וצורותיהם השונות באמריקה ובמזרח, אולם המילטון חלה וקולין סיים ופרסם את עבודתם לבד, בתור שלושה מאמרים מקושרים: "משחקים של אינדיאנים אמריקאים" ב-1898, "משחקים הוואיים" ב-1899, ו"משחקים פיליפיניים" ב-1900. המילטון מת ב-1900. מהדורה מתוקנת של "משחקים של אינדיאנים אמריקאים" פורסמה ב-1903
ב-1903 התפטר קולין מאוניברסיטת פנסילבניה והתמנה כאוצר האתנוגרפי של המוסד לאמנות ומדעים של מוזיאון ברוקלין בניו יורק. הוא החל לצאת לשורה של מסעות חקר ואיסוף למטרת מחקר של ילדי אמריקה בצפון מערב אמריקה, החוף הדרום מזרחי, ובקליפורניה. מאוחר יותר הוא יצא למטרות מחקר לארצות אסיה ומזרח אירופה.
ממצאיו ורכישותיו במסעות אלה למען המוזיאון קוטלגו באופן קפדני לפי שם היוצר, שימושו של המוצג, מעמדו החברתי של המוכר, נסיבות הרכישה ומקורה.
ב-1907 איחד וריכז קולין את כל עבודתו במשך 14 השנים האחרונות בספר מרכזי אחד, "המשחקים של האינדיאנים האמריקאים", שבו חילק את המשחקים לשתי קטגוריות, "משחקי מזל" ו"משחקי כישרון".
לאחר פרסום ספרו המקיף הזה החל להראות עניין הולך וגובר באמנות דקורטיבית שכללה לבוש, אופנה וריהוט, וכתב מספר מאמרים בנושא. קולין יצר במוזיאון ברוקלין, בשיתוף עם מגזין האופנה "בגדי נשים" תערוכה של אופנה בת זמנו, ויצר מספר חדרים במוזיאון לחקר טקסטיל ועיצוב. בנוסף הוא יצר גם שורה של תערוכות נודדות בנושא.
ב-1920 פרסם קולין עוד ארבעה מאמרים נוספים בנושא המשחקים האסייתיים, ופרש ממוזיאון ברוקלין.
קולין נפטר בשנת 1929.
התבגרות
התבגרות היא שלב החיים בהתפתחותו של אדם, בין הילדות לבגרות.
תקופת גיל ההתבגרות.
תקופת המעבר בין הילדות לבגרות נקראת "גיל ההתבגרות".
אמנם אין הגדרה אחידה ומקובלת על הכול לגבי משכה של ההתבגרות, אך על פי רוב, תקופת ההתבגרות מוגדרת מגיל 11 או 12 עד גיל 18.
על פי רוב מקובל לקבוע את גיל ההתחלה של תקופת ההתבגרות בהיסמך על הביולוגיה, בעוד שאת גיל הסיום של תקופה זו מגדירה החברה.
מקובל לחלק את תקופת ההתבגרות לתת-תקופות:
שינויים המתרחשים בתקופת ההתבגרות.
תהליך ההתבגרות כולל פיתוח של שליטה עצמית של אדם על התנהגותו, ובמידה רבה על מחשבותיו ורגשותיו. בהתאם לכך, במהלך תקופת ההתבגרות מתרחשים אצל המתבגרים תהליכים פיזיולוגיים, שינויים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים המשפיעים אלה על אלה.
המתבגרים מפתחים מודעות גבוהה יותר למראה החיצוני שלהם ומראים עיסוק גובר בקוד הלבוש ובצורות אחרות של ביטוי עצמי.
שינויים ביולוגיים.
תקופת ההתבגרות מאופיינת בשינויים פזיולוגיים פנימיים וחיצוניים.
התפתחות מוחית ונירולוגית.
במהלך גיל ההתבגרות חלים שינויים במבנה המוח. שינויים אלו משקפים התמקצעות גבוהה יותר של המרכזים המוחיים, המובילה לעלייה ביעילות תפקודם.
בתקופה זו המערך הסינפטי באונות המצחיות עובר "גיזום", המוביל לירידה בהתעבות הסינפסות. תהליך זה מחדד את תפקודי הרקמה המוחית במרכזים במוח ומשפר את התפקוד של המעגלים הסינפטיים.
בעוד שהחומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, התפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור. כתוצאה מכך יש אזורים שבהם החומר האפור יתעבה עקב גידול במספר הסינפסות ויש אזורים שבהם החומר האפור יירד בעוביו עקב הגיזום בסינפסות. במחקר שפורסם בשנת 2004 נטען כי החומר האפור משתנה בהתאם להתפתחות קליפת המוח הקדם-מצחית שמתרחשת בתקופת ההתבגרות, אזור מתקדם יותר מבחינה אבולציונית.
התבגרות מינית.
שינויים רבים מתרחשים במסגרת תהליך ההתבגרות המינית.
עקב הפרשה מוגברת של הורמוני המין הזכריים - אנדרוגנים, והורמוני המין הנקביים - אסטרוגנים, מתרחשים מספר שינויים ביולוגיים. איברי המין של המתבגרים מתפתחים. אצל הבנות מתחיל מחזור הווסת סביב גיל 12, ואצל הבנים מיוצר הזרע לראשונה בגיל 12 ומעלה. גוברת התשוקה המינית. כמו כן, מופיעים שיער פנים וגוף, הזעה ולפעמים פצעי עור (פצעי בגרות; "אקנה"). כתפי הבנים מתרחבות, הם בונים מסת שריר וקולם מתחלף ונעשה עמוק יותר. ההתבגרות הגופנית של הנערה מפגישה אותה עם ההיבטים של הנשיות ותהליכי הפריון, הטעונים רגשות מעורבים; המחזור החודשי, גדילת החזה וסממני המין האחרים טעונים משמעויות אישיות וחברתיות חשובות עבורן.
צמיחה לגובה.
בתקופת ההתבגרות ישנה צמיחה לגובה, אשר לרוב מלווה בעלייה במשקל.
בנים גובהים במשך זמן רב יותר, אך הצמיחה שלהם מתחילה מאוחר מזו של הבנות. בנות גובהות בקצב מהיר עד גיל 16, ובנים – עד גיל 18. הצמיחה המואצת מביאה לשינויים ביחסים בין חלקי הגוף, דבר העלול להוביל לבעיות בדימוי העצמי, במיוחד בקרב נערות שקצב התפתחותן הגופנית מהיר מהממוצע. כאשר נערה מקבלת את המחזור החודשי, קצב הצמיחה שלה נעשה איטי יותר. אחרי קבלת המחזור החודשי, הנערות מתפתחות מבחינה גופנית. השדיים שלהן גדלים ושער הערווה צומח, מסתלסל ומתכהה.
שינויים חברתיים.
בני נוער נוטים לבלות זמן רב יותר משעות הפנאי שלהם עם בני גילם (קבוצת השווים) ופחות זמן עם ההורים. קבוצת השווים שונה מבני המשפחה בכך שהיא מאפשרת לפעול ללא השגחתם הישירה של ההורים, תוך עצמאות (חלקית). סוד קסמה של קבוצת השווים היא מתן היכולת לחבריה לעסוק בפעילויות שנאסרו עליהם על ידי עולם המבוגרים (לרוב הורים ומורים).
יחד עם החשיבות הגוברת של קבוצת השווים מתעורר הצורך בהשתייכות המגביר את ההשפעה של לחץ חברתי.
לחץ חברתי הוא שינוי בהתנהגות של הפרט כתוצאה מהקונפליקט בין רצונו לנהוג ככל העולה על רוחו לבין הצורך בהשתייכות והדחף להתאים עצמו לחברה שסביבו. ההשפעה החברתית המופעלת על האדם מצד האנשים הסובבים אותו, עשויה לגרם לו "להיכנע" ולבצע פעולות מסוימות, על אף שאינן תואמות את הרגליו, העדפותיו או מצפונו.
השפעות תרבותיות ותקופתיות.
בעבר אדם נחשב בוגר עם הבשלת מערכת הרבייה שלו, אך כיום נתפסת ההתבגרות כמורכבת יותר.
למעשה, לתחילתה של תקופת ההתבגרות ולסופה ישנן הגדרות רבות. על פי התפיסה הביו-פסיכו-חברתית, גיל ההתחלה של תקופת ההתבגרות מוגדר על ידי הביולוגיה ואילו את גיל הסיום מגדירה הבחינה החברתית.
אין מקום להכללה בקביעת גיל ההתחלה של תקופת ההתבגרות, משום שכל נערה או נער מתחילים תקופה זו בהתאם למהפך ההורמונלי המיוחד להם.
בנוסף, הגיל שבו המתבגר מגיע לעצמאות כלכלית, חברתית, תפקודית ומשפחתית משתנה בין חברות שונות.
בהתאם לכך, קיימים הבדלים תרבותיים בהגדרת נקודות הכניסה להתבגרות והיציאה ממנה. כך, למשל, ישנם שבטים בהם נהוגים "טקסי מעבר" שמטרתם להבדיל בצורה חדה מילדות לבגרות, ואילו בחלק ממדינות ארצות הברית מותרות התנהגויות הנחשבות בוגרות, כגון שתיית אלכוהול, רק מגיל 21.
בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות בעיני החברה ועל פי רוב גם בעיני המתבגר.
בהשוואה לעבר, ההתבגרות כיום ארוכה יותר, ומתחילה מוקדם יותר. הסיבות לתופעה זו מגוונות, ובהן שיפור בתנאי והרגלי התזונה וריבוי המיומנויות והידע שהחברה מצפה מאדם לרכוש בטרם ייחשב בוגר.
משבר גיל ההתבגרות.
תקופת גיל ההתבגרות מלווה בהתגברות של סערות ומתחים פנימיים כולל גם עליה דרמטית בשיעור הדיכאון. ההערכה היא שכ־10% מבני הנוער (12–18) יסבלו מאפיזודות של דיכאון ורבים מהם אף יהרהרו באפשרות לשים קץ לחייהם. בתרבות המערבית נתפס כיום גיל ההתבגרות כמאופיין במתחים ותחושות סותרות של המתבגר כלפי עצמו. לדוגמה: המתבגר עשוי לחוש צעיר ובוגר בו זמנית, או לחוש לעיתים שיש משמעות לחייו ולעיתים לחוש כלפיהם ניכור.
הזהות ההולכת ומתגבשת של הנער המתבגר מושפעת רבות מהתפיסות ומהעמדות של בני גילו וכאשר הוא חווה דחייה חברתית או שהוא הופך קורבן למעשי בריונות הוא עלול לחוש תחושות קשות של דיכאון, עד כדי מחשבות אובדניות. סכנה זו התעצמה בשנים האחרונות עם פרוץ עידן האינטרנט והסמארטפונים. חלק נכבד מהיחסים החברתיים של בני נוער בעידן הדיגיטלי מתקיימים ברשתות החברתיות המקוונות דו"ח המדיה השנתי על הרגלי השימוש של בני נוער בסמארטפונים ואינטרנט מצביע על כך שכ־70% מבני הנוער היו קורבן לבריונות רשת (למשל: הטרדות מיניות, ביוש, חרמות) יותר מפעם אחת. במקרים קיצוניים, הבריונות דחפה נערים צעירים לקצה והובילה אותם להתאבדות. המקרה הידוע ביותר של התאבדות בעקבות בריונות רשת בישראל הוא של דודאל מזרחי ששם קץ לחייו בעקבות מעשי בריונות בעולם האמיתי ובמרחב המקוון. האתגר המרכזי המסתמן במרחב המקוון הוא שלילדים יש פחות אסטרטגיות התמודדות עם הפגיעה בהשוואה לפגיעה במרחב הפיזי.