לאור ההצלחה הרבה של הספר, לאורך השנים, על בסיס הרעיון המקורי של הספר, הופקו מספר רב של סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, רומנים נוספים, סדרות קומיקס ומשחקי וידאו.
סדרות טלוויזיה.
בשנות השבעים הופקו גם שתי סדרות בטלוויזיה - בשנת 1974 הופקה סדרת לייב אקשן ובשנת 1975 הופקה סדרת אנימציה לילדים.
קומיקס.
לאורך השנים הופקו מספר סדרות קומיקס שהרחיבו את העלילה המקורית.
מרשל אולמן
מרשל סקוט אולמן (באנגלית: Marshall Scot Allman; נולד ב-5 באפריל 1984) הוא שחקן אמריקאי, שידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" בתור אל. ג'יי. בורוז, ובזכות תפקידו בסדרה "דם אמיתי" בתור טומי מיקנס.
ביוגרפיה.
אולמן נולד באוסטין, טקסס שבארצות הברית, בנם של איידנל (לבית בראון) וג'יימס מרטין אולמן הבן. כשגדל, אולמן שיחק כדורגל במועדונים ובבית הספר והתעניין מאוד במוזיקה עכשווית. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון אוסטין ב-2002, הוא בחר להמשיך בקריירת משחק בלוס אנג'לס על פני לימודי אמנות בניו יורק.
קריירה.
אולמן שיחק בסדרות טלוויזיה רבות בתפקידי אורח: "ללא עקבות", "מלקולם באמצע", "הפרקליטים", "תקועים בזמן" ועוד, ביניהם התארח אולמן בשנת 2007 - בעונה הרביעית של הסדרה הידועה "האנטומיה של גריי". תפקידו המשמעותי ביותר היה בסדרת הטלוויזיה "נמלטים". הוא גם השתתף בעונה השלישית של הסדרה "דם אמיתי".
בשנת 2009 שיחק בסרט הקומדיה "התפיסה ללא רבב של דיזל קטן" לצד נטשה ליון. בשנת 2012 שיחק לצד קלייר הולט בסרט הדרמה "כחול כמו ג'אז" שמבוסס על ספר באותו שם, ובסרטו של בילי בוב תורנטון "המכונית של ג'יין מנספילד". בשנת 2014 השתתף בקומדיה הרומנטית "סקס וסקס מרומם", לצד שרה פקסטון. בשנת 2015 התארח בסדרת הטלוויזיה "אקווריוס" בכיכובו של דייוויד דוכובני.
חיים אישיים.
ב-17 ביוני 2006 נישא לשחקנית ג'יימי אן אולמן (בראון במקור). לזוג יש תאומים שנולדו ב-2013; המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
סאלי מאייר
סאלי מאייר (1875 גרמניה - 1953 מילאנו, איטליה) היה תעשיין, פילנתרופ ומנהיג ציוני. הוא התיישב באיטליה בשנת 1891. היה בעל תעשיות הנייר "ויטה" (Vita) באיטליה. בימי מלחמת העולם השנייה היה נשיא איחוד הקהילות היהודיות בשווייץ. לאחר המלחמה היה נשיא קהילת יהודי מילאנו. ביוזמתו ובמימונו אורגנה מחדש הקהילה היהודית בעיר, שוקם בית הכנסת והקהילה הייתה מסוגלת לקלוט את אלפי הפליטים ממחנות העקורים שהגיעו לאיטליה.
כאשר היה נציג הג'וינט בשווייץ בשנות מלחמת העולם השנייה מייחסים לו יחס קשוח כלפי המהגרים היהודים. יחס שנבע מחששו לגורלם של היהודים שכבר הגיעו לשווייץ.
בשנת 1964 נקרא על שמו בית הספר היהודי החדש במילאנו וכן הוצאת ספרי מורשת יהדות איטליה -"מוסד שלמה מאיר, מכון למדעי היהדות, מילאנו". . על שמו מוסדות חינוך יהודיים ואחרים בצפון איטליה.
תפקידו בשווייץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה החזיק סאלי מאייר בגישה של 'דינא דמלכותא דינא', וסירב לשתף פעולה עם נסיונותיהם של יהודים מגרמניה ומאוסטריה להבריח את הגבול לשווייץ שהייתה מקום מקלט אידיאלי בתקופה ההיא, לאחר ששווייץ על אף שבאופן רשמי הסכימה לקלוט פליטים, מנעה מקלט מפליטים יהודים (שזוהו באמצעות האות J שהוטבעה על תעודת הזהות של יהודים גרמנים), מאייר אף תמך בהשבת הפליטים שהצליחו להבריח את הגבול אל ארצות מוצאם, כחלק מגישה זו אף מנע מאייר את פעילותם של אחרים שסייעו ליהודים להבריח את הגבול לשווייץ, כך חסיד אומות העולם פאול גרינינגר שהיה מפקד משטרת הגבולות בסנט גלן בשווייץ, הצהיר כי מאייר הפריע לפעילות הצלת יהודים, בכך שמסר דו"ח על הפעילות שלו עם רחה שטרנבוך ובעלה יצחק להצלת יהודים לשלטונות שווייץ, ובכך הביא לפיטוריו ממשרתו כמפקד המשטרה במקום, ולמאסרה ומשפטה של שטרנבוך.
סאלי מאייר מוזכר גם בהקשר ליהדות סלובקיה. כאשר חיים מיכאל דב ויסמנדל הציע כי תמורת 50,000 דולר שהג'וינט הבטיח להעביר, יפסיקו המשלוחים להשמדה, נטען כי סאלי מאייר נציג הג'וינט, ונתן שוואלב מנהל משרדי הסוכנות היהודית, לא הסכימו לכך בטענה כי סלובקיה היא מדינה קטנה ו-50,000 דולר הוא סכום גדול יחסית. וכן, עקב החוק האמריקני, האוסר הוצאת כספים למדינת אויב.
גירושם של יהודי בודפשט תוכנן ליום 25 באוגוסט 1944. היינריך הימלר ניהל משא ומתן עם סאלי מאייר, ובתמורה להבטחה מעורפלת של סאלי מאייר הורה היינריך הימלר ברגע האחרון לבטל את גירושם של יהודי הבירה
אסטורה מאייר.
בנו, המהנדס דר' אסטורה מאייר, היה קונסול לשם כבוד של מדינת ישראל במילאנו בשנים הראשונות למדינה. במשרדיו במרכז העיר היו משרדי הקונסוליה הישראלית שבמילאנו. בעסקות עסקי תעשיית הנייר הנרחבים שהיו לו בצפון-איטליה, הוא יזם בשנת 1953 את הקמת מפעלי נייר אמריקאיים ישראליים בחדרה והיה שותף בחברה. הוא נמנה עם המייסדים של החברה לישראל אשר הוקמה בשנת 1968 בעקבות הוועידה הכלכלית הראשונה שהתקיימה בירושלים. יחד עמו היו משקיעים מוכרים כמו: בנו גיטר, ויקטור קרטר, הברון אדמונד דה רוטשילד, סר זיגמונד ורבורג ושאול אייזנברג.
בשנת 1980 נקרא על שמו רחוב בירושלים בשכונת נווה יעקב.
לקריאה נוספת.
MAYER, SALLY, Scritti in memoria di Sally Mayer (1875-1953). Saggi sull' Ebraismo Italiano. Ed. by Umberto Nahon. Jerusalem, Fondazione Sally Mayer, 1956, Or.cloth. with dustjacket, 361, 231 pp. and 14 plates. Italian and Hebrew
Subway
קשר עשרים ביולי
קשר 20 ביולי
מעסה
קריית שמואל (ירושלים)
קריית שמואל היא שכונה במרכז העיר ירושלים, הגובלת בשכונות רחביה בצפון, קטמון בדרום וטלביה במזרח. השכונה קרויה על שמו של הרב שמואל סלנט, שהיה רבה של הקהילה האשכנזית בירושלים.
שכונת קריית שמואל נוסדה בשנת 1926 על ידי "אגודת אוצר החסד קרן שמואל". קרן זו הוקמה במטרה להקים שכונה יהודית שתתנהל על פי רוח התורה ותיקרא על שמו של הרב שמואל סלנט שהיה הרב הראשי האשכנזי של העיר.
היסטוריה.
רכישת הקרקע.
לצורך הקמת השכונה אותר ונרכש (בעסקה סיבובית) שטח אדמה שגודלו 54 דונם ונמצא מדרום לשכונה הוותיקה יותר רחביה ממסדר נוצרי קתולי.
תכנון השכונה.
מלבד הרוח הדתית של השכונה שאפו מייסדיה להקים אף הם שכונת גנים כמו תלפיות, רחביה, בית הכרם, קריית משה, בית וגן ומקור חיים שהוקמו מספר שנים קודם לכן.
תוכנית השכונה הוכנה על ידי האדריכל יהושע סלנט שחילק את השטח מספר פעמים ולבסוף נקבעה חלוקה ל-130 חלקות כל אחת בגודל של 250 מטר רבוע. כן נשמר מקום לכמה מגרשים לצורכי ציבור. כאשר המרכזי שבהם הוא מגרש מספר 1 עליו הוקם בית הכנסת אוהל רבקה.
תכנון השכונה הושפע רבות מהתלילות הטופוגרפית ולכן כלל שלושה רחובות אורכיים כאשר ביניהם מחברות מספר סמטאות שחלקן מדרגות העבירות להולכי רגל בלבד.
רחובות השכונה.
קרן החסד ביקשה לקרוא לשמות הרחובות על שם רבני ירושלים האשכנזים בדור האחרון, מרבית השמות שונו כך למשל הרחוב המרכזי נקרא בתחילה על שם הרב קוק אך לאחר קום המדינה החליטה עיריית ירושלים לקרוא לרחוב הסמוך לישיבתו במרכז העיר על שמו, ושם הרחוב הוחלף ונקרא על שם תלמידו הרב חרל"פ. רחובות אחרים נקראו על שם רבנים נוספים - האדר"ת (חותנו של הרב קוק), הרב ברלין, הרב חן, סמטת רוטנברג נקראה על שם אחד ממנהלי קרן החסד קרן שמואל, רחוב האר"י שהחליף שלושה שמות, רחוב איתמר בן-אב"י נקרא כך לכבוד רעייתו לאה אבושדיד שהתגוררה ברחוב.
בניה.
מכיוון שנרשמו לרכישת מגרש 150 איש נערכה הגרלה בה נקבע מי יהיו 126 האנשים שיוכלו להצטרף לאגודה ולבנות בשכונה את ביתם. מרבית המתיישבים הראשונים היו יוצאי היישוב הישן. "אוצר החסד קרן שמואל" העמיד לרשות המתקבלים לאגודה הלוואה ללא ריבית בסך 200 לירות מצריות שהן כשני שלישים מעלות הרכישה והבנייה, הלוואה זו ניתנה להחזרה במשך 12 שנים כאשר רק במועד החזרתה המלאה תעבור הקרקע להיות רשומה בטאבו על שם הרוכשים.
הנחת אבן הפינה לשכונה נערכה במרכז השכונה במקום בו נבנה בית הכנסת המרכזי "אוהל רבקה" מנדבתה של רבקה רוטברג, בראש חודש ניסן תרפ"ט, בנוכחות הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ונכבדים נוספים.
פרעות תרפ"ט לא פסחו על השכונה הצעירה ששכנה בסמוך לשכונות הערביות של מערב ירושלים.
בשנת תרצ"ב הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי אוהל רבקה בנוכחות הרב קוק וקהל רב.
עם שוך המהומות המשיכה תנופת הבניה בשכונה והחלו להיבנות בה בתים משותפים בגובה 3 קומות שנועדו לשמש להשכרת דירות. עד תחילת מלחמת העצמאות הוקמו בשכונה כ-50 בתים. בבית קדימה שנבנה ברחוב הרב ברלין בשכונה, גובשו בחודש אוגוסט 1947 המלצות ועדת אונסקו"פ להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר אושרו לאחר מכן בהחלטת כ"ט בנובמבר באו"ם.
השכונה במלחמת העצמאות.
בעת מלחמת העצמאות עבר קו החזית בסמוך לשכונה שגובלת בשכונת קטמון "הישנה" – אז עדיין שכונה ערבית מבוססת. ביחד עם שכנתה הצמודה שכונת מרחביה נקראה בהגנה שמואלי, על השכונה פיקד תושב מרחביה וולטר כץ אשר בביתו ברחוב הפלמ"ח 9 בוצעה קבוצת הפקודות לקראת כיבוש שכונת סן סימון.
הלחץ על השכונה הוסר עם כיבוש גבעת שהין, קטמון וטלביה במאי 1948.
עם השנים, והגידול של ירושלים והתפשטות השכונות הסמוכות, השתנה אופי השכונה והיא כמעט והתמזגה בשכונת רחביה הידועה יותר.
אתרים סמוכים.
בסמוך לשכונה הוקם בשנת 1971 משכן הנשיא (הידוע גם בשם "בית הנשיא" או "משכן נשיאי ישראל"), שהוא מעונם הרשמי של נשיאי מדינת ישראל.
כמו כן נמצאים בסמוך לשכונה תיאטרון ירושלים, בית הכנסת "אוהל נחמה", המוזיאון לאמנות האסלאם ולשכת עורכי הדין.
קרב וואינה דאגה