בשנת 2004, עבר שרביט ניהול הלהקה הבוגרת לבנה יניב הופמן. יניב המשיך את הישגיה של אימו, חיזק את הלהקה מבחינה טכנית והוסיף רפרטואר מודרני ברמה טכנית גבוהה.
בין יצירותיו ללהקה: "שלל שרב", "ארץ אחרת", "טנגוס", "ריקוד סוף המאה" וכן "חד גדיא", שזיכתה את הלהקה במקום הראשון בתחרות הארצית ע"ש לאה פורת גור לשנת 2011.
במקביל פעלה בכל אותן שנים להקת "נעורי מחולה ירושלים", ששימשה כמקור גידול וטיפוח של רקדנים מצטיינים בעיר ירושלים. רקדניה הופיעו ברחבי הארץ והעולם.
לאורך השנים נוצר ללהקת הנעורים רפרטואר ייחודי וליווה אותה צוות אמנותי נפרד מהלהקה הבוגרת.
החל משנת 2002 ניהלה אותה אמנותית דורית הופמן עד לשנת 2010. בשנים אלה יצרה דורית עבור הלהקה את יצירותיה הבולטות עד היום: קול תפילותיי, שיר ארץ, רוקסן, מעגל מתופפים, ילדותי השנייה ועוד. לצידה של דורית עבדו מנהלים אמנותיים שותפים, המורים הבכירים יורם כרמי ויוני סוטחי. בכל אותן שנים (2002–2010), לצד יצירותיהם ולצד השחזורים לריקודיה של שוקי, דאגו יניב ודורית לקדם טכנית את רקדני הלהקות עם חומרים ושחזורים גם של יוצרים בעלי שם ארצי ועולמי, ובין היתר שיחזרו יצירות של עידו תדמור, יורם כרמי, רמי באר וג'רום רובינס, איתם הופיעה הלהקה בהפקות ומופעים שונים. ממחזורים אלו צמחו בוגרים רבים של מחולה שהשתלבו בלהקות המקצועיות הטובות בארץ (בהמשך).
בסוף שנת 2010 עזבו יניב ודורית את העיר, והעבירו את שרביט הניהול האמנותי של להקות "מחולה ירושלים" לרקדניהם ותלמידיהם: תומר יפרח, איציק עמר נטע קל וחן לשר, שהמשיכו את הקו האמנותי של שוקי, יניב ודורית בתוספת ניואנסים של ג'אז והיפהופ בלהקה הבוגרת, עולמות מחול בהם מתמחה תומר. הוא הטביע חותמו עם ריקודים כמו: דבה-דבה, עד שתעזוב ואסתריקה. ואיציק יצר לנעורים את פישנזון ו"בוא לים".
ב-2013 הגיעו לעבוד עם הלהקות המורים-רקדנים-כוריאוגרפים הצעירים, גם הם בוגרי "מחולה" אביב שם טוב ונועה הופמן. הלהקה פועלת בבית הנוער העברי בירושלים.
להקת מחולה רמת השרון.
בשנת 2004, הקימו שוקי ויניב את הלהקה הבוגרת של "מחולה תל אביב". בלהקה נבנה צוות רקדנים חדש וכעבור זמן מה, החלו להצטרף אליו רקדנים שצמחו בעברם ב"מחולה-ירושלים" ועזבו בבגרותם את הבירה לכיוון המרכז. בשנת 2010 אומצה הלהקה הבוגרת של תל אביב על ידי רשת "מגוונים רמת השרון" של המרכזים הקהילתיים. מאז עברה להתאמן ברמת השרון, היא זוכה לתמיכה תקציבית של העיר.
הלהקה מתאמנת ברמת השרון ומהווה כלהקת הדגל של העיר. הלהקה מופיעה באירועי העיר ובמקביל הופיעה מאז ועד היום ברחבי הארץ וכן בחו"ל. משנת הקמתה ב-2004 ועד היום ממשיך לנהל אותה אמנותית יניב, ובמהלך השנים הללו המשיך בשיחזור יצירות שלו, של שוקי אמו, של דורית אשתו, וכן יצירות של רקדניו המוכשרים, ביניהם גם שתי אחיותיו שהפכו גם הם והן ליוצרים מצליחים.
לאור ההצלחה, גדלה הלהקה הבוגרת ומ-2013 היא כוללת שני צוותים של רקדנים בוגרים: "הלהקה הבוגרת מחולה רמת השרון" וכן ולהקת בוגרת 2, המשמשת כאנסמבל לרקדנים בוגרים. בשנים אלה הוסיף יניב ללהקה הבוגרת את היצירות: "שקרים קטנים", "מחוברים", "Marry you", "רגשות בבת אחת", ו"יפה כלבנה".
הלהקה הבוגרת לוקחת חלק במיזמי מצוינות והופיעה ביצירות של להקת המחול הקיבוצית, של להקת ורטיגו, של עידו תדמור ועוד, כל זאת בחסות המוסד התומך - מגוונים אלון. הלהקה מופיעה מדי שנה בהפקות מחול גדולות, באירועים מוזמנים בישראל ומחוצה לה, באירועים קהילתיים של העיר רמת השרון ובאירועים ארציים גדולים. הלהקה הוזמנה פעמיים לחגיגות העצמאות של ישראל בקרואטיה לצד להקות מקצועיות ישראליות נוספות.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, בכל שלוחות מחולה פועלות להקות תיכוניות, כהכנה ללהקה הבוגרת. הלהקות זכו וזוכות לליווי של מספר מורים מרכזיים של "מחולה": יעל הופמן (2008–2014), טלי ווהל (2004–2013), איציק עמר (2010–2014), דורית ויניב הופמן (2010–2014), אבי מצליח (2011–2015), נועה הופמן וחן ריינשטיין (2013-2018) ואביב שם טוב (החל מ-2011).
הלהקות הבוגרות של מחולה ירושלים ומחולה רמת השרון פועלות במקביל, כאשר כל אותן שנים, מלווה שוקי הופמן את כלל העשייה באופן שוטף וצמוד - בכל הפקה ובכל יצירה ושחזור שנעשים.
אירועים והופעות.
לאורך השנים השתתפו רקדני "מחולה" במאות פרויקטים ומופעים ברחבי הארץ והעולם וכן העלו עשרות הפקות מקוריות:
היסטוריה.
את "מחולה" מנהלים בני משפחת הופמן. ייסדו אותה בני הזוג שוקי ושלומי הופמן - שוקי הייתה האחראית על הניהול האמנותי ושלומי על הפן האדמיניסטרטיבי. בהמשך הדרך הצטרפו כל הילדים לבית משפחת הופמן (יניב ודורית אשתו, יעל ונועה הופמן) למפעל החיים המשפחתי הגדול - בהתחלה כרקדנים-סולנים ובהמשך כמורים בכירים, כוריאוגרפים ומנהלים אמנותיים. יניב ודורית אף משמשים כמנהלי שלוחות גדולות של מחולה ברחבי הארץ.
"מחולה" פועלת ב-4 מוקדים עיקריים: בירושלים (מ-1988), בתל אביב (מ-2003), ברמת השרון (מ-2008) ובבקעת אונו (מ-2010). בחלק מהמוקדים, מתנהל בית הספר בשיתוף ותחת חסותו של גוף עירוני גדול ומרכזי, ובחלק מתנהל כגוף עצמאי.
"מחולה ירושלים" פועלת במתחם "בית הנוער העברי", "מחולה רמת השרון" פועלת כחלק מ"רשת מגוונים" העירונית (מיסוד רשת המרכזים הקהילתיים רמת השרון), "מחולה סביון" פועלת בחסות "בית התרבות והמועצה המקומית סביון", מחולה תל אביב פועלת כחלק ממרכז הספורט של אוניברסיטת תל אביב ונקראת מחולה תל אביב - האוניברסיטה של המחול.
"מחולה מרכז" פועלת כגוף עצמאי.
בוגרי מחולה.
בית ספר ולהקות מחולה מטפחים מספר רב של רקדנים שהשתלבו בעולם המחול המקצועי בישראל ובעולם במהלך השנים. להלן רשימה חלקית:
רקדני מחולה השתלבו גם בעולם הבידור והתיאטרון:
סכר עצירה
סכר עצירה הוא מונח מתחום הנדסת משאבי מים וסביבה, סכר או מחסום זמני הבנוי בתוך גוף מים או זוג מחסומים הבנויים לאורך גוף מים היוצרים מתחם מגודר והמאפשרים לשאוב את המים מהמתחם על מנת ליצור סביבת עבודה יבשה כדי לבצע מיזמי בנייה גדולים. מתחמים מגודרים בעזרת סכרי עצירה משמשים בדרך כלל לבניית אסדות קידוח, נציבים של גשרים ומבני תמיכה הנבנים בתוך או מעל למים. סכרי עצירה אלו הם בדרך כלל מבני פלדה שרותכו עם מרכיבים הבנויים מקִיר-מִשְׁגָּמִים (sheet pile wall) וקורות עץ. לאחר שעבודת הבנייה מסתיימת נוהגים לפרק מבנים אלו.
עבור בניית סכרים נוהגים לבנות שני סכרי עצירה. אחד במעלה הזרם מעל אתר הסכר המיועד והשני במורד הזרם, לאחר שנבנו קודם לכן מנהרות הטיה או תעלות הטיה במטרה שמי הנהר יוסטו מאתר בניית הסכר. מטרת סכר העצירה במעלה הנהר להסיט את מי הנהר אל תעלות ההטיה, ומטרת סכר העצירה במורד הנהר למנוע את חזרת המים ממוצא תעלת ההטיה אל אתר הסכר. סכרי עצירה אלו הם בדרך כלל סכרי סוללה קונבנציונליים הבנויים מאדמה וסלעים, אם כי במקרים מסוימים נעשה שימוש גם בבטון. בדרך כלל לאחר השלמת הסכר ומבני העזר שלו מסלקים את סכר העצירה שבמורד הזרם, והסכר שבמעלה הזרם מוצף לאחר שתעלת ההטיה נחסמת והמאגר מאחורי הסכר מתחיל להתמלא. כתלות בגאוגרפיה של אתר הסכר, בחלק מהמקרים בונים סכר עצירה בצורת האות U יחד עם בניית חצי מהסכר. כאשר חצי זה מושלם מסלקים את סכר העצירה ובונים סכר חדש דומה בצד הנגדי של הנהר על מנת לאפשר את בניית החצי השני של הסכר.
לעיתים משתמשים בסכרי עצירה במספנות, כאשר זה בלתי מעשי להציב ספינה במבדוק יבש לשם תיקונים או שינויים. דוגמה לסוג שינוי כזה הן פעולות מסוימות הנעשות לשם הארכת ספינה.
סנט-מארי (מרטיניק)
סנט-מארי (בצרפתית: Sainte-Marie) היא עיירה והקומונה החמישית בגודלה במחוז שמעבר לים הצרפתי, מרטיניק. העיירה שוכנת בצדו הצפון-מזרחי של האי, גובל בצפון על ידי עיריית מריגוט, בדרום מערב על ידי עיריית גרוס-מורן ובדרום על ידי טריניטי. שטח המחוז הוא 4456 דונם, והאוכלוסייה מונה 17,594 תושבים. הפעילות החקלאית היא הדומיננטית עם יותר מ -500 חוות, מזקקה וגנים קריאוליים רבים.
הפעילות התעשייתית עדיין קיימת במזקקת סנט ג'יימס המייצרת 4.5 מיליון ליטר רום מ -250 דונם של קנה סוכר.
קרינה פלואורסצנטית
פלואורסצנטיות
פלואורסנטיות
חוסה מרטי
אבדילקרים פאשא
אַבְּדִילְקֵרִים פָּאשָׁא (בטורקית: Abdülkerim Paşa; 1872, סלוניקי, האימפריה העות'מאנית - 16 בינואר 1923, איסטנבול, טורקיה) היה גנרל טורקי בצבא האימפריה העות'מאנית, אשר פיקד על הגיס ה-11 במהלך המערכה בקווקז ועל הגיס ה-20 בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
אבדילקרים פאשא לחם במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, ובהמשך במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד על הגיס ה-11 העות'מאני. ביולי 1915, בסמוך לעיר מלזגירט, לחם הגיס ה-11 בפיקודו של אבדילקרים פאשא ביחידות מתוך הארמייה הקווקזית של צבא האימפריה הרוסית תחת פיקודו של ניקולאי יודניץ'. קרב מנזיקרט הסתיים ללא הכרעה ברורה, תוך מניין נפגעים רב לשני הצדדים. במהלך מתקפת ארזורום נחלו הכוחות העות'מאניים בפיקודו תבוסה קשה ואבדילקרים פאשא הועבר מתפקידו.
בהמשך, מספטמבר 1916 ועד 30 ביוני 1917, פיקד על הגיס ה-20 של הצבא העות'מאני, אשר הועבר לחזית המקדונית ולא נטל חלק משמעותי בקרבות. ב-1922 סיים אבדילקרים פאשא את שירותו הצבאי, כשהוא בדרגת פֶרִיק, ובינואר 1923 הלך לעולמו באיסטנבול.
קגואס
קגואס (בספרדית: Caguas) היא עיר בפוארטו ריקו. העיר נמצאת במרחק של כ-32 קילומטרים מבירת פוארטו ריקו, סן חואן, והיא נחשבת לחלק מהאזור המטרופוליטני שלה.
היסטוריה.