לנטוס היה תומך נלהב במלחמת עיראק מעת תחילתה, אולם החל משנת 2006 החל בהתבטאויות ביקורתיות על אופן ניהול המלחמה ובכהונתו כיושב ראש ועדת יחסי החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית הוא קיים בשנת 2007 עשרים ישיבות לסקירת היבטים של המלחמה.
לנטוס יצא בקריאה לרפורמה במערכת הבריאות האמריקאית, לקיצוץ בגרעון התקציב הלאומי והחוב הלאומי, הוא התנגד ליוזמות הפרטה בתחום הביטחון הסוציאלי. לנטוס תמך בהכרה בנישואים חד-מיניים ובהתרת שימוש במריחואנה לצרכים רפואיים והביע תמיכה נמרצת בהגבלת רישוי הנשק בארצות הברית ובזכות האשה להפלה.
לנטוס היה ידוע בתמיכתו בקידום שימור הסביבה וזכה להערכה על פעילותו בתחום זה מארגונים סביבתיים. פעילותו הסביבתית במחוז בחירתו הביאה להגדלת השטחים הציבוריים הירוקים ולשימור החי והצומח בהם. לנטוס אף קידם בהצלחה פרויקטים גדולים בתחום התחבורה הציבורית במחוז בחירתו, זאת הודות לוותק וההשפעה שלו בבית הנבחרים.
פעילותו בתחום יחסי החוץ.
לנטוס שירת כיושב ראש ועדת בית הנבחרים ליחסי חוץ ואף היה יושב ראש משותף לוועדה לזכויות אדם של הקונגרס. בתוקף תפקידיו הוא הגן על זכותם של נוצרים לשמור על אמונתם בערב הסעודית ובסודאן וכן תמך בזכותו של העם הטיבטי לשמר את תרבותו ודתו, כמו גם עמים נרדפים אחרים. ביטוי למאמציו של לנטוס להגן על חופש הדת חוק שהתקבל בבית הנבחרים לעצירת התפשטות אנטישמיות בעולם.
בתוקף חברותו בוועדת יחסי החוץ של בית הנבחרים לנטוס היה מעורב בהחלטות רבות אשר השפיעו על היבטים שונים במדיניות החוץ של ארצות הברית. לנטוס מתח ביקורת על הבזבוזים ומעשי המרמה המתרחשים במסגרת המאמצים לשקם את הכלכלה העיראקית וכן הזהיר כי ארצות הברית עלולה להפסיד במלחמה באפגניסטן אם לא תנקוט צעדים לייצוג המשטר המקומי. לנטוס ניסה להפסיק את הסיוע הצבאי האמריקאי למצרים בטענה כי הצבא המצרי לא עשה די מאמצים כדי לעצור זליגת כסף וכלי נשק לחמאס ברצועת עזה וכן לא שלח חיילים לכוחות שלום באפגניסטן ובמקומות אחרים.
לנטוס היה תומך נלהב במדינת ישראל, אולם הדגיש כי תמיכתו זו באה על רקע תמיכתו במדינות דמוקרטיות בעולם כולו ולא בגלל מוצאו היהודי.
מחלוקות שנקשרו בשמו.
בשנת 1996 בעת שישב בוועדת חקירה של הקונגרס בפרשת השימוש שעשה ממשל קלינטון במידע של ה-FBI, אמר לנטוס לעד קרייג ליווינגסטון כי "לאחר שירות ציבורי העולה על שלך במידה רבה, אדמירל בורדה התאבד לאחר שייתכן וביצע שגיאה פעוטה." בורדה, שהיה ראש מחלקת מבצעים בצי האמריקאי, התאבד באותה שנה לאחר שהתעוררו ספקות באשר לזכותו לענוד מדליה המעידה על אומץ בשעת קרב. לנטוס ספג ביקורת ציבורית על אמירה זו אשר היו שפרשוה כקריאה לליווינגסטון להתאבד.
ב-3 במאי 2000 לנטוס היה מעורב בתאונת דרכים בעודו נוהג בבירה וושינגטון. בדרכו הוא דרס את כף רגלו של נער צעיר ולאחר מכן המשיך בנסיעתו מבלי לעצור. הוא נמצא אשם בנהיגה לא זהירה ונקנס.
בשנת 2002 בעת שלנטוס אירח את חברת הכנסת קולט אביטל, הוא נטל אותה בזרועו ואמר: "קולט יקירתי, הסירי דאגה מלבך. לא תהיינה לכם עוד בעיות עם סדאם. אנו נפטר מן הממזר בקרוב ובמקומו נשים דיקטטורה פרו-מערבית, שתהיה טובה לנו ולכם". לנטוס הכחיש מאוחר יותר את הדברים, אולם קולט אביטל אישרה אותם.
בחודש יוני 2007, בעת שנכח בטקס חנוכת אנדרטה לקורבנות הקומוניזם, לנטוס כינה את קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר, "פרוצה פוליטית". דבריו גרמו לתגובה חריפה של ממשלת גרמניה. בדבריו כיוון לנטוס לקשריו ולעסקיו של שרדר עם תעשיית האנרגיה ברוסיה והעיר כי הכינוי בו השתמש מעליב את הפרוצות.
בחודש אוקטובר 2007 התלוננו חברי פרלמנט הולנדיים כי לנטוס העליבם בעת שדנו במלחמה בטרור, כאשר הכריז כי הולנד חייבת לסייע לארצות הברית, כיוון שזו האחרונה שחררה אותה מעול הנאצים במלחמת העולם השנייה, והוסיף כי המהומה באירופה בנושא מתקן הכליאה במפרץ גואנטנמו גדולה יותר מזו שהייתה בנושא מחנה הריכוז אושוויץ בזמנו.
יהודה ליב נווחוביץ'
יהודה ליב בן-נח נווחוביץ' (או: נבחוביץ'; ברוסית: לב ניקולאייביץ' נבחוביץ', Лев Николаевич (Лейб Бен Ноах) Невахович;&amp;רלמ; 26 ביוני 1776 - 13 באוגוסט 1831), מראשוני המשכילים באימפריה הרוסית, מחבר "קול שוועת בת יהודה"; לאחר שהמיר דתו, מחזאי ומתרגם רוסי.
נולד בעיירה לטיטשב בפודוליה. בגלל קרבתה של העיירה לתחומי גרמניה, קיבל השכלה מודרנית יחסית ולמד גרמנית ורוסית. היה מורהו וידידו של אברהם פרץ בבית חותנו, יהושע צייטלין בשקלוב. הוא עבר עם פרץ לעיר הבירה סנקט פטרבורג ושם עסק במסחר, ובמקביל שימש מתרגם מסמכים מעברית לרוסית עבור הממשלה; בין השאר תרגם תעודות הנוגעות למעצרו של "בעל התניא", רבי שניאור זלמן מלאדי ב-1797.
ב-1803, על רקע הדיונים בעניין מעמדם החוקי של היהודים באימפריה הרוסית, הוציא חוברת ברוסית בשם Вопль дщери иудейской ("זעקת בת יהודה") ובה קריאה נגד שנאת היהודים ובעד סובלנות דתית. ב-1804 תרגם ועיבד את החוברת לעברית בשם "קול שוועת בת יהודה", עם הוספות המיועדות לקוראים היהודים. בחיבור זה, הראשון מסוגו ברוסיה ובשפה הרוסית, טען שהיהודים יכולים להיות אזרחים נאמנים של האימפריה, וקרא לסובלנות מצד האזרחים הרוסים כלפי היהודים. הוא אף דרש בשבחם של האימפריה הרוסית ושל הצאר אלכסנדר הראשון. בהשקפתו המובעת בחוברת היה מושפע מהשכלת ברלין, ובפרט ממנדלסון ומווייזל, וכן מן הנאורות האירופית הלועזית ובפרט מלסינג.
ב-1809 היה בין החתומים על ההוצאה החדשה של "המאסף", אך בסביבות אותה שנה המיר את דתו, ביחד עם ידידו אברהם פרץ, לנצרות לותרנית. לאחר המרתו חדל מעיסוק ביהדות ובעברית; הוא חיבר דרמות ברוסית ותרגם ספרות יפה מגרמנית לרוסית, וכן עסק בפקידות ובמסחר. ב-1817 עבר לוורשה; ב-1831 חזר לסנקט פטרבורג לקראת העלאת אחד ממחזותיו על הבמה, ושם מת באותה שנה.
נכדו (בן בתו) הוא המדען זוכה פרס נובל איליה מצ'ניקוב.
נווחוביץ', פרץ וידידם נתן נטע נוטקין היו ההופעות המוקדמות ביותר של תנועת ההשכלה בתחומי מזרח אירופה, והם החלוצים של העברת ההשקפות והחיבורים של השכלת ברלין אל תחומי האימפריה הרוסית. המרת דתם הוסיפה לתדמיתה השלילית של ההשכלה כתנועה שסופה המרת דת. מלבד פעילות הבוסר של רבי מנשה מאיליה, חדירה ממשית יותר של ההשכלה לרוסיה באה רק עם פעילותו של יצחק בר לווינזון בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19.
טבעות בצל
טבעות בצל הן סוג של מזון מהיר. אלו פרוסות בצל בצורת טבעות, שנטבלות בבלילה ומטוגנות לאחר מכן בשמן עמוק. צורת הטבעת של טבעות הבצל מועילה בשלב הטיגון. המנה שכיחה בארצות הברית, קנדה, בריטניה, אוסטרליה, הודו (כחלק מפקורה), מלזיה, ישראל ומקומות נוספים. לרוב טבעות הבצל מוגשות עם רטבים כלשהם בשביל "להוסיף טעם".
מקורן המדויק של טבעות הבצל אינו ידוע, אך כבר ב-1933 פורסם בפרסומת בעיתון הניו יורק טיימס מתכון לטבעות בצל שנטבלו בחלב וצופו בקמח.
עמאוד א-דין זנגי
זנגי
עמאד א-דין זֶנגִי, המוכר יותר בקיצור זֶנגִי (1085 - 14 בספטמבר 1146) (בערבית: عماد الدین زنكي) היה מצביא ומדינאי סלג'וקי ששלט בחלקים גדולים מסוריה ומצפון עיראק בימי הביניים. זנגי נחשב כאבי רעיון הג'יהאד נגד הצלבנים, שעל ידו הצליח ללכד את רוב מדינות הצפון למלחמה בצלבנים, ולהשמיד את רוזנות אדסה.
שנותיו המוקדמות.
אביו של זנגי א-סונקור קסים אַדַאוּלה היה מושל חלב מטעמו של מלכשאה, אותה קיבל מידיו בשנת 1086, לאחר קרב חלב. בכאוס ששרר אחר מותו של מלכשאה, נוצחו א-סונקור ומושל אדסה - אשר שמרו אמונים לסולטאן ברקירוק - על ידי תותוש, אשר ניסה לנשל את אחיינו מירושתו (1094). א-סונקור נתפס והוצא להורג בעריפה באשמת בגידה. זנגי נלקח לביתו של כרבוגא מושל מוסול, חברו של אביו, ושם גדל.
שליטי מוסול, כרבוגא, מודוד, ועוד, היו אלו שנתמנו על ידי הסולטאן הסלג'וקי כאחראים למלחמה בצלבנים (אם כי בעיני הסולטאן זו הייתה עדיפות משנית, ועדיפות ראשונה הייתה לנעשה באזורים יותר קרובים אל נהר הפרת). כנראה, שזנגי אשר שירת במוסול תחת נציבים אלו, ובפרט תחת מודוד, אשר יזם בתחילת העשור השני של המאה ה-11 מספר מסעות נגד הצלבנים, הושפע מכך.
איחוד מוסול וחלב.
בשנת 1126, כשהיה אחד מקציניו של א-סונקור בּוּרסוּקי מושל מוסול וחלב, סייע לסולטאן הסלג'וקי מוחמד לדכא ניסיון מרידה של הח'ליף העבאסי אל-מסתרשד, ובעקבות כך מונה לסוכנו של הסולטאן בבגדד. מכח משרה זו היה זנגי בעל עמדה מרכזית בכל הנעשה באזור עיראק.
שנה לאחר מכן, לאחר שבורסוקי נרצח על ידי כת האיסמעליה במוסול, סילק זנגי במעשה ערמה את אחיו של בורסקי ממועמדות לתפקיד המושל, ונתמנה בעצמו לשליט העיר. בה בעת, הייתה העיר חלב שרויה בתהו ובהו שלטוני, זנגי כבנו של מושל העיר לשעבר, הגיע לעיר, התקבל בשמחה על ידי התושבים, והצליח להשליט סדר בעיר (1128).
חלב באותה העת הייתה מאוימת על ידי הצלבנים, ובפרט על ידי נסיכות אנטיוכיה, המצב היה חמור עד כדי כך שהעיר העלתה מס לצלבנים. זנגי כבש בסדרת קרבות את את'ארב, וצר על חארים (1130), ובכך הרחיק את הסכנה של כיבוש חלב על ידי הצלבנים.
לאחר איחודם של מוצול וחלב, המשיך זנגי במאמציו לאחד תחת שלטונו את כל מדינות האזור, ובראשונה את חומס וחמאת. זנגי נעזר באמיר חומס ללכוד את אמיר חמאת, ובאותו לילה אסר את אמיר חומס וניסה לכבוש את עירו.