הספר מכיל בתוכו 1,001 ספרי וחוברות קומיקס שנחשבו בעיני הכותבים פול גרווט וטרי גיליאם כספרי הקומיקס הטובים ביותר מאז המאה התשע עשרה. אלו ספרים ממדינות שונות, בעיקר מארצות הברית וצרפת, אך גם קומיקס ישראלי, ערבי, בלגי, בריטי, יפני ועוד. הספר הוא חלק מתוך סדרה בהוצאת "quintessence editions" שנקראת "1001 Before you die" (1001 לפני המוות), שכוללת ספרים פורצי דרך בתחום הקומיקס העולמי. בכל אחד מעמודי הספר יש תקציר על ספר אחד או שניים ומדי פעם יש עמוד שכולו מוקדש לשער של ספר כלשהו. מתחת לכל תקציר יש ציטוט של משפט אחד חשוב מתוך הספר שעליו מדובר.
עיצוב וחלוקה.
העמודים עוסקים כל אחד בקומיקס אחד או שניים. הכותרת של כל קומיקס כתובה מעל התקציר, ולידה הכותרת המקורית, המדינה שבה נכתב, המוציא לאור, ז'אנר והכותב/ים. לחלק מהקומיקסים המוזכרים מצורפת גם תמונה (ראו משמאל) קטנה או תמונה גדולה ש'תופסת' עמוד שלם. במקרים כאלה מדובר כנראה בקומיקס מפורסם, חשוב או עם כריכה מוכרת ומושכת את העין. בשער הספר (ראו למעלה) מצויר גיבור על קלאסי, שאורות זרקורים מאירים על השמים מעליו והוא מחזיק רובה גדול. זהו בעצם גיבור על סטנדרטי כפי שאנו רגילים לדמיין כאשר מתארים לנו "קומיקס". את הקומיקס בספר מחלקים לפי שנים, מהעבר הרחוק ביותר ועד לשנת 2011 (שנת ההוצאה של הספר). להלן טבלת החלוקה:
מתן זכות בחירה לנשות קליפורניה (1911)
בהצבעה של כלל בוחרי קליפורניה אושר באוקטובר 1911 תיקון של חוקת קליפורניה , שהעניק לנשים את זכות הבחירה בקליפורניה. האישור היה תוצאה של מאבק ממושך של נשים מקליפורניה.
לפי חוקת קליפורניה, תיקון החוקה הועמד להצבעת כלל הבוחרים - משאל עם. התיקון אושר ברוב קטן של 50.7% בלבד. הרוב הושג בזכות פעילות נמרצת של ארגוני סופרג'יזם.
במשאל קודם שנערך בשנת 1896 רק 44.6% מהבוחרים תמכו בהצעה להעניק זכות הצבעה לנשים. בשנת 1911 ההצעה נתמכה על ידי קואליציה של חקלאים, פועלים וסופרג'יסטיות.
תמיכה חזקה בהצעה הייתה באזורים כפריים ואילו בערים ההצעה עוררה התנגדות רבה. לדוגמה - בסן פרנסיסקו רק 38% מהבוחרים תמכו בהצעה. שני העיתונים המובילים "לוס אנג'לס טיימס", "סן פרנסיסקו כרוניקל" התנגדו להענקת זכות בחירה לנשים ואף פרסמו קריקטורות הלועגות לסופרג'סטיות.
לאחר אישור התיקון רבים מהפעילים שפעלו לקבלת ההצעה עברו למאבק ברמה הפדרלית. הם סייעו בכך שבשנת 1920 אושר התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית שהעניק זכות הצבעה לנשים בכל מדינות ארצות הברית.
התנגדויות.
מאמרי מערכת של "לוס אנג'לס טיימס"
עידן הרפורמות.
זכות הבחירה של הנשים הייתה חלק ממגמה של העברת נושאים רבים יותר להכרעת הבוחרים. באותו יום בו אושרה הצעה 4 למתן זכות בחירה לנשים, אישרו הבוחרים גם את הצעה 7 - המנגנון של דמוקרטיה ישירה בקליפורניה, ואת הצעה 8 - האפשרות להדיח נבחרי ציבור.
חג'אג'
דיוויזיית המילואים ה-11 (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המילואים ה-11 (בגרמנית: 11. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-6, שהיה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים. לאחר מכן היא לחמה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה ב. הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
קהילת יהודי טומשוב לובלסקי
הקהילה היהודית בטומשוב לובלסקי (בפולנית: Tomaszów Lubelski), שבדרום מזרח פולין, התקיימה משנות העשרים של המאה ה-17 ועד שהושמדה בשואה. הקהילה היהודית נוצרה מאיחוד של שני כפרים מקומיים, יליטוב ורוגוז'נו, ותושביה השתייכו על פי רוב לזרם החסידות. בשנים 1648–1649 היא כמעט חוסלה בפרעות חמלניצקי, בהן נרצחו וגורשו יהודים רבים, ורק כעבור מאה שנים חזרה לממדיה. באמצע המאה ה-18 מנתה הקהילה כ-800 איש, וערב מלחמת העולם השנייה מנתה מעל 6,000 איש, יותר מחצי מכלל האוכלוסייה בעיירה. בשנת 1939 פלש הצבא הגרמני לטומאשוב לובלסקי. הגרמנים התעללו ביהודים, ופגעו בממון ובנפש. בשנת 1942 שולחו יהודי הקהילה למחנה ההשמדה בלז'ץ. רבים מבני הקהילה ברחו לצד הסובייטי ב-1939 וכך ניצלו.
תולדות הקהילה.
אזכור של נוכחות יהודים בטומשוב לובלסקי קיים כבר משלהי המאה ה-16, הרוזן זמויסקי הכיר בכישוריהם הכלכליים, ולכן עודד את התיישבותם והבטיח להם חופש אישי וכלכלי. בראשית המאה ה-17 גדלה והתבססה הקהילה היהודית. תושביה בנו בית כנסת חדש וחידשו בית עלמין. תושבי הקהילה היהודית עסקו בעיקר במסחר בבקר ובאריגים, בייצור ושיווק משקאות חריפים ובמלאכת יד.
במהלך גזרות ת"ח–ת"ט (המכונות גם פרעות חמלניצקי), שחלו בין השנים 1648–1649, יהודים רבים נרצחו, אחרים גורשו או ברחו. הקהילה כמעט נמחקה, ונשארו מעטים בלבד. כעבור כמאה שנה הקהילה התאוששה, וחזרה לממדיה. באמצע המאה ה-18 מנתה הקהילה כ-800 נפש. בתחילת המאה העשרים מנתה הקהילה כ-3,700 נפש, וערב מלחמת העולם השנייה מעל 6,000 נפש.
בשנת 1846 אסרו שלטונות רוסיה על התיישבות יהודים בטומשוב לובלסקי בגלל קרבתה לגבול האוסטרי. בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 רבים מיהודי טומשוב לובלסקי עבדו בתעשייה הזעירה המקומית. כמחצית מ-18 המפעלים בעיירה היו בבעלות יהודים, ורבים אחרים הועסקו בבתי המלאכה המקומיים. מעטים עבדו כספקים לצבא הרוסי שחנה בפאתי העיירה או כקבלנים שסיפקו לו שירותים שונים.
במאות ה19 וה20 היוו היהודים כמחצית מהאוכלוסייה בעיירה. מספרם גדל, ותוך מאה שנה מ-1827 עד 1931, הוכפלה האוכלוסייה היהודית בעיר פי חמישה.
רבנים.
רבה הראשון של טומשוב לובלסקי הידוע לנו בשמו, ר' נח, נפטר בשנת 1644. אחריו כיהן בקהילה ר' יעקב ב"ר אורי פייביש, שנהרג בפרעות ת"ח-ת"ט. במחצית השנייה של המאה ה-18, עם התפשטות החסידות בפולין, התמנו רבנים חסידיים, וטומשוב לובלסקי הפכה למרכז חסידי ומקום מושב לאדמו"רים. הוקמו בה בתי מדרש של חסידויות רבות: קוצק-גור, טוריסק, רדזין, בלז, צאנז ועוד. מהבולטים שבתלמידי החכמים שהיו בטומשוב לובלסקי הם ר' שמעיה, מחבר 'סיעתא דשמיא'; ר' יעקב ליינר ובנו ר' מרדכי יוסף (האדמו"ר מאיזביצה), מחבר 'מי השילוח'; ר' אליעזר בר גרבוביצר, הנואם של חסידי פשיסחה; ר' צבי הירש לייבל טומשובר, נאמן ביתו של ר' מנחם מנדל מקוצק ור' מאיר אברהם פרישרמן.
מוסדות וארגונים.
רוב התושבים השתכרו לפרנסתם, אך היו גם משפחות שנזקקו לסיוע ופנו לארגוני העזרה ההדדית היהודיים. לצד החברה קדישא פעלה חברת "ביקור חולים", שב-1880 הקימה בית חולים קטן, ו"לחם עניים", שחילקה לחמים לחסרי אמצעים. כמו כן ב-1884 הוקמה קופת גמ"ח שסייעה בהלוואות קטנות ללא ריבית לבעלי מלאכה וסוחרים זעירים.
בשנת 1909 הוקם בטומשוב לובלסקי סניף של "הבנק העממי", שהיה מראשוני מוסדות האשראי היהודיים בפולין.
חינוך ותרבות.
השלטון הרוסי לא פעל לקידום האזור שנמצא תחת שליטתו. נציגי הצאר פעלו למניעת חדירה של השכלה וקידמה לאזורי שליטתם. נוסף על כך הייתה התנגדות עקרונית להשכלה ולציונות בתוך הקהילה היהודית, שמנעה אף היא את קידום החינוך.
בסמוך לשנת 1910 החלו לנשוב בעיירה רוחות של קידמה. הגיעו לעיירה כמה בעלי מקצועות חופשיים שהקימו קבוצת תיאטרון והעלו הצגה בשם "באבע יאכנע".
קהילת טומשוב לובלסקי הייתה מראשוני הקהילות היהודיות שהקימו אגודת ספורט לנוער יהודי, בשנת 1911.
בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עד שנת 1915 הייתה טומשוב לובלסקי תחת שלטון רוסיה. בשנה זו כבשו האוסטרים והגרמנים את האזור. השלטונות מינו מועצת עיר בראשות יהודי בשם יהושע פישלזון. היהודים נאלצו להעלות מיסים כבדים, חלק גדול מרכושם הוחרם, והם סבלו מרעב כבד. ארגוני הצדקה הקהילתיים פעלו ככל יכולתם.
בשנת 1918, עם תום מלחמת העולם הראשונה, כבשו את טומשוב לובלסקי הפולנים, אך עד שביססו את שלטונם, סבלו היהודים מתקופה קשה. הכוחות ששחררו את העיר נהגו בהם באלימות, בזזו אותם וקצצו את פאותיהם וזקנם ברחובות.
בין שתי מלחמות עולם.
חינוך ותרבות.
גם בין מלחמות העולם שמרו היהודים על אורח חיים דתי חסידי כמיטב המסורת של הקהילה, אולם בראשית המאה ה-20 החלו לחלחל השפעות הציונות. הציונים ייסדו את מקהלת 'הזמיר' (1911) ומועדון התעמלות. במשך השנים למדו רוב הבנים היהודים בחדרים פרטיים ובתלמוד-תורה לבני עניים, וב-1913 נפתח בעיירה בית-ספר יהודי מודרני לבנים. בשנת 1916 נפתח "חדר מתוקן" שלמדו בו גם לימודי חול ועברית, ונוסדה ישיבה שלמדו בה כ-100 בחורים. הישיבה התקיימה רק זמן קצר, שכן בדלקה שפרצה בשנת 1918 עלו באש בית-המדרש בנוסף על 130 בתים של יהודים. 325 משפחות בעיר נותרו ללא קורת גג. לעזרתן התארגן ועד סיוע משותף של יהודים ופולנים.