הקרב על המצר.
במהלך סוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-14 נלחמו הקסטיליאנים, המרינים ממרוקו והנאסרים מגרנדה על השליטה במצר גיברלטר. קרב זה (בספרדית: "la Cuestión del Estrecho") מהווה פרק ראשי בהיסטוריה של הרקונקיסטה הנוצרית בספרד.
עם קריסתה של ח'ליפות אל-מוואחידון והתגברותן של המתקפות הנוצריות על חצי האי האיברי בין העשור השני לעשור הרביעי של המאה ה-13, עברה הגדה הצפונית של מצר גיברלטר לשליטתה של האמירות הנאסרית של גרנדה. בשנת 1274 (או 1275) העניק הסולטאן הנאסרי מוחמד השני את הערים אלחסירס וטריפה, וככל הנראה גם את גיברלטר יחד איתם, לח'ליף המריני אבו יוסף יעקוב כתשלום על תמיכתו בגרנדה נגד ניסיונות פלישה קסטיליאניים. המרינים ניסו להשיג לעצמם דריסת רגל בחצי האי האיברי ושליטה מוחלטת על הסחר במצר גיברלטר, ושלושת הערים הללו יועדו לשמש כבסיסים ימיים. בשנת 1292, כחלק ממאמציו להשיג את השליטה במצר גיברלטר, הטיל סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה מצור על העיר טריפה וכבשהּ. שנתיים לאחר מכן, ב-1294, הטילו המרינים מצור על העיר אך העיר, תחת פיקודו של אלונסו פרז דה גוזמן, הצליחה לעמוד במצור ונותרה בידיים נוצריות. כתוצאה מכך החליטו המרינים לסגת למגרב ומכרו את הערים הנותרות, אלחסירס וגיברלטר, לגרנדה.
על אף שאין בנמצא מסמכים המתעדים את התקופה שלאחר פרויקט מדינת אל-פאת', יש סיבה להאמין כי עיירה מבוצרת קטנה התקיימה בגיברלטר, וכי עובדת קיומה היא תוצאה ישירה של נפילתה של טריפה בשנת 1292. המרינים ציפו שלאחר שכבש את העיר, ימשיך סנצ'ו השני מלך קסטיליה ויטיל מצור על אלחסירס (דבר שבפועל לא התרחש) במטרה לנתק את קווי האחיזה הישירים שלהם בחצי האי האיברי. קיומו המאיים של מבצר נוצרי ממערב הוביל לייסוד מבצר וחיל מצב ממזרח לאלחסירס. כך תוכל גיברלטר להגן על המשמר העורפי הנמצא באלחסירס ולהוות כוח עתודה אם אלחסירס תותקף. בד בבד, ועם הנוכחות הגוברת של ספינות נוצריות במצר, תוכל גיברלטר להוות נקודת תצפית מצוינת על המצר.
בשנים 1309–1310 איחדו פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה וחיימה השני, מלך אראגון את צבאותיהם על מנת לתקוף את אמירות קורדובה. המאמץ העיקרי שלהם התרכז באלמריה במזרח ובאלחסירס, ובמקביל הטילו הקסטיליאנים גם מצור על גיברלטר. המצור היה קצר ונמשך מיולי ועד ל-12 בספטמבר 1309. המצור על גיברלטר אמנם צלח, אך המתקפה העיקרית של קסטיליה על אלחסירס כשלה. על פי הדו"ח הקסטיליאני שנמסר על המצור בגיברלטר, בעת ההתקפה שהו בגיברלטר רק 1,125 חיילים מוסלמים. לאחר שכבשהּ וגירש את אוכלוסייתהּ, הורה פרדיננד הרביעי לחזק את החומות בגיברלטר, לבנות מגדל עוז מעל העיר וכן מספנה בה יוצבו גליאות.
נפילתה של גיברלטר הביאה להדחתו של הסולטאן הנאסרי של גרנדה בידי אחיו נאסר. הסולטאן החדש הכריז על "ג'יהאד" נגד הנוצרים בחצי האי האיברי, אך במהלך תקופת שלטונו איבדו הנאסרים זמנית את השליטה באלחסירס וברונדה, ובשנת 1314 הודח נאסר על ידי אחיינו איסמעיל הראשון. בשנת 1315 הטיל איסמעיל הראשון מצור על גיברלטר, אך הוא נאלץ לסגת מאחר שכוחות קסטיליאניים התקיפו באותו הזמן את גרנדה, וכך נותרה גיברלטר בידיים נוצריות.
ממלכת קסטיליה אחזה בגיברלטר למעלה מ-20 שנה, עד ל-1333, אז נרקמה ברית בין מוחמד הרביעי, סולטאן גרנדה ובין השליט המריני אבו אל-חסן עלי איבן עותמאן. צבא שמנה 7,000 חיילים בפיקודו של עבד אל-מליק, בנו של אבו אל חסן, הועבר בחשאיות דרך מצר גיברלטר ונפגש עם כוחותיו של הסולטאן הנאסרי מוחמד הרביעי בעיר אלחסירס בפברואר 1333. באותו הזמן הייתה ממלכת קסטיליה עסוקה בהכתרתו של אלפונסו האחד עשר כך שצבאותיה לא היו זמינים, וכן אוצרות המזון בגיברלטר היו מרוקנים עקב שחיתותו של המושל, דון וסקו פרז דה מיירה. המצור השלישי על גיברלטר נמשך 4 וחצי חודשים, וב-17 ביוני 1333 נכנע חיל המצב הנוצרי של גיברלטר.
מייד לאחר מכן, הותקפה גיברלטר על ידי צבא קסטיליאני גדול בניסיון להשיב את השליטה הנוצרית שם. לאחר חודשיים של מצור בהם לא הצליח אף אחד מהצדדים להגיע להכרעה, התפשרו הקסטיליאנים והמוסלמים וחתמו על הסכם הפסקת אש שאיפשר לשני הצדדים לסגת בכבוד מהמצור. על אף שגיברלטר נותרה בידיים (ב-24 באוגוסט 1333) מוסלמיות על פי הסכם זה, הדבר עלה למוחמד הרביעי בחייו; ביום שלאחר חתימת ההסכם נרצח מוחמד הרביעי על ידי אצילים מוריים שכעסו על כך שהסולטאן אכל עם נוצרים וחששו שמא הוא התנצר.
לאחר שהשקט הושב, הורה אבו אל-חסן לבצר את גיברלטר. פרטים רבים על העיר החדשה של גיברלטר ידועים מעבודתו של הכרוניקאי המורי איבן מרזוק, "מוסנד" (נכתבה בשנים 1370–1371), המתארת את בנייתה מחדש של גיברלטר. העיר נתרחבה, חומות הגנה חדשות נבנו על מנת להגן מדרום וממערב ולהם נתווספו מגדלים ומעברים. גם הביצורים שכבר היו קיימים שופצו וחוזקו. הנקודות החלשות בגיברלטר אותן ניצלו הקסטיליאנים במתקפתם בוצרו גם הן.
המאה האחרונה של גיברלטר המוסלמית.
העיר המבוצרת החדשה של גיברלטר, שלמעשה הייתה הגלגול האחרון של גיברלטר המוסלמית, הייתה ממוקמת בחלק הצפון-מזרחי של גיברלטר המודרנית, והיא חולקה לשלושה רבעים עיקריים. החלק העליון נקרא "מגדל הכבוד", שאמנם היה רק חלק אחד מהמצודה המורית אך שמו מתייחס לרובע כולו, ומתחתיו הייתה קסבה גדולה. מגדל הכבוד הוא המגדל הגבוה ביותר שנבנה באל-אנדלוס (320 מ"ר), והוא נבנה על בסיסו של מגדל מתקופה מוקדמת יותר; ניתן עדיין להבחין בסימני ירי בחומה המזרחית שלו, שנגרמו מקליעים שירו הקסטיליאנים בזמן המצור ב-1333. לקסבה ניתן היה להיכנס דרך שער יחיד ששרד עד היום; הקדשה מהמאה ה-18 מייחסת את בנייתו ליוסוף הראשון, סולטאן גרנדה.
מתחת לקסבה היה אזור שנקרא לאחר מכן על ידי הספרדים "וילה וייחה" (בספרדית: "Villa Vieja"; תרגום: "העיר הישנה"), והגישה אליו הייתה דרך באב אל-גרנדה ("שער גרנדה"). מתחת לוילה וייחה היה אזור הנמל שנקרא מאוחר יותר על ידי הספרדים "לה ברקינה" (La Barcina). לחלק זה הייתה אפשרות גישה מ-3 שערים שונים.
Shazam
פרסום בזמן אמת
פרסום בזמן אמת, או מכירה בזמן אמת (באנגלית: RTB - Real Time Bidding) היא טכנולוגיה המאפשרת לאתרי תוכן ברשת האינטרנט לפרסם מודעות המתבססות על דפוסי העניין של הגולשים בזמן אמת וברמת החשיפה הבודדת.
השיטה היא מעין בורסה הפועלת בדומה לבורסה לניירות ערך, המתנהלת באמצעות מערכת ממוחשבת המבצעת תיווך בזמן אמת בין גורמים המעוניינים למכור שטחי פרסום באתרי אינטרנט וגורמים המעוניינים לקנותם. השיטה מאפשרת עלויות נמוכות יותר בהשוואה לקניית שטחי פרסום במדיה הדיגיטלית באופן המסורתי, וניצול תקציבי הפרסום באופן מקסימלי תוך היחשפות לשוק מפולח וממוקד יותר.
אופן פעולת השיטה.
מערכת ה-RTB בנויה על אלגוריתמים מורכבים המחקים עוגיות ספציפיות, בעיקר כאלה הכוללות נתונים דמוגרפיים והתנהגותיים של הצרכן. המערכת מאפשרת למפרסמים לבחור את מאפייני הגולש אשר אליו מעוניינים לפנות ולשלם מחיר משתנה בעבור חשיפה לגולש, וזאת על פי מידת התאמתו לדרישותיהם.
תהליך הפרסום בזמן אמת.
ישנם שלושה שחקנים עיקריים בתהליך:
תחילה מבקש הגולש להיכנס באמצעות הדפדפן לאתר שבו פועלת מערכת הפרסום בזמן אמת (RTB). לאחר מכן מתקבלים מאפייני הצרכן במערכת ומתקיים מכרז בזמן טעינת הדף בדפדפן. המערכת הממוחשבת בוחרת את המפרסמים המתאימים על פי פרופיל הגולש שאותו הזינו המפרסמים ב-DSP, ופותחת מכרז על מאגר שטחי הפרסום הפועלים בשיטה זו. הזוכה במכרז הוא המרבה במחיר ומודעתו מוצגת לגולש, ובכך משיגים חשיפה מפולחת לגולשים.
הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה
הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה (באנגלית: Alliance of Liberals and Democrats for Europe Group, ALDE/ADLE, בגרמנית: Allianz der Liberalen und Demokraten für Europa, ALDE, בצרפתית: Alliance des démocrates et des libéraux pour l’Europe, ADLE) היא מפלגת מרכז-שמאל אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות ליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו. כיום המפלגה היא השלישית בגודלה בפרלמנט האירופי.
אחרי הבחירות האירופיות בשנת 2019 המפלגות המלוכדות בברית ALDE התחברו עם "רנסאנס" (התחייה), רשימה מורכבת ממפלגתו של נשיא צרפת, עמנואל מקרון "הרפובליקה בתנועה! ומהברית USR-PLUS מרומניה כדי להקים את הסיעה Renew Europe (לחדש את אירופה). הסיעה החדשה כוללת 108 חברי פרלמנט, 39 יותר מסיעת ALDE. הסיעה Renew Europe ויתרה על הבלטת המילה "ליברליזם".
היסטוריה.
שורשיה של המפלגה נטועים היטב באמצע המאה העשרים, והיא התקיימה בצורות כאלו ואחרות בפרלמנט האירופי, ובמוסד שקדם לו - האספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית.
בתחילה, הייתה המפלגה בעלת אופי שמרני יותר, אך עם פרישתה של המפלגה הגוליסטית הצרפתית מהמפלגה בשנת 1975, היא קיבלה גוון ליברלי יותר.
במהלך מערכות הבחירות של שנות ה-80 (בחירות 1984 ו-1989), עמדה המפלגה סביב ה-80 מושבים בפרלמנט. בשנות ה-90 (בחירות 1994 1990), תקופת השפל של המפלגה, עמד הייצוג שלה בפרלמנט על כארבעים מושבים. בתקופה זו, המפלגה הייתה לשולית. בבחירות 2004, הצליחה המפלגה לשקם את מעמדה, וזכתה ב-88 מושבים בפרלמנט. הישג זה שומר גם במערכת הבחירות הבאה (בחירות 2009) אז זכתה המפלגה במעט פחות - 84 מושבים.
ביולי 2004 התאחדה המפלגה עם מפלגה ליברלית אחרת, המפלגה הדמוקרטית האירופית, ולמעשה באותה השנה היא נוסדה בתכונתה הנוכחית, כרשימת גג של שתי מפלגות מרכז ליברליות: הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה והמפלגה הדמוקרטית האירופית.