רבי משה מרדכי נפטר בכ"ד בטבת ה'תשמ"ז ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים, לצד אדמו"רי בית לעלוב, אביו, סבו ואבי סבו. חלק מדברי תורתו כונסו בספרים "ברכת משה" "קדושת מרדכי" "אמרי קודש".
פאביו אאורליו
פאביו אאורליו רודריגז (בפורטוגזית: Fábio Aurélio Rodrigues; נולד ב-24 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן בקבוצות גרמיו, סאו פאולו, ולנסיה וליברפול. רשם 13 הופעות בנבחרת ברזיל עד גיל 23 בין השנים 1999–2000, בהן כבש שער אחד.
לאאורליו הייתה היכולת לשחק בעמדת המגן השמאלי וגם בעמדת הקשר השמאלי. הוא ייצג את ברזיל באולימפיאדת סידני בשנת 2000 בנבחרות עד גיל 17 ועד גיל 20, אך מעולם לא שיחק עבור נבחרת ברזיל הבוגרת.
כאזרח איטלקי, לאאורליו הייתה את האפשרות לשחק עבור נבחרת איטליה אך בחר במקום הולדתו, ברזיל.
אאורליו הצטרף לולנסיה הספרדית בזמן שהייתה סגנית אלופת אירופה. בשש שנותיו עם העטלפים, זכה בשתי אליפויות ספרד, בעונות 2001/2002 ו-2003/2004.
בשנת 2006 עבר לליברפול ובכך חבר למאמנו לשעבר בולנסיה, רפאל בניטס. אאורליו הגיע עם ליברפול לגמר ליגת האלופות בעונת 2006/2007, אותו הקבוצה הפסידה 1–2 למילאן. בשש שנותיו עם האדומים, זכה אאורליו עם ליברפול במספר גביעים מקומיים.
בקיץ 2012 שוחרר אאורליו מליברפול וחזר לשחק בארץ מולדתו, כשחתם בגרמיו הברזילאית. באפריל 2014 החליט לפרוש ממשחק פעיל לאחר סדרה ארוכה של פציעות.
אאורליו נשוי ואב לשני ילדים.
ראש עיריית מוסקבה
ראש עיריית מוסקבה הוא ראש השלטון המקומי בעיר מוסקבה, בירת רוסיה, והתואר הרשמי שלו הוא "ראש ממשלת מוסקבה".
לראשות העיר מוסקבה יכול להתמנות רק אזרח רוסיה, מגיל 30 ומעלה. מועמדות לתפקיד מוגשת בפני נשיא רוסיה, ולאחר מכן חייבת לעבור את אישור הדומה העירונית של מוסקבה, הגוף המחוקק של מוסקבה. ראש העיר מוסקבה הראשון היה טיכון סטרשנב שמונה ב-3 בפברואר 1709 למושל העיר. מאז 2010, ראש עיריית מוסקבה הוא סרגיי סוביאנין.
סמכויות.
בהתאם לחוקי העיר מוסקבה, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר מוסקבה ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
במידה ונשקפת סכנה לחיי תושבי העיר, בסמכות ראש העיר להטיל עוצר. עד ה-22 באוקטובר 2008 ראש העיר כיהן במשך קדנציה אחת של 5 שנים (ללא מגבלה על מספר הקדנציות). כיום הוא מכהן במשך כהונה בת 4 שנים.
הבחירות לראשות העיר.
מאז 2012, ראש עיריית מוסקבה נבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי העיר. הבחירות הראשונות לראשות העיר נערכו בשנת 1991, אז נבחר גבריאיל פופוב. לאחר התפטרותו נערכו ב-1996 בחירות שבסיכומן יורי לוז'קוב נבחר לכהן כראש העיר. בשנת 1999 הוא נבחר שוב ברוב קולות וכך גם בשנת 2003.
בשנת 2004 בוטלו הבחירות לרשויות המקומיות והוחלט כי ראש העירייה ממונה ומפוטר לתפקיד על ידי נשיא רוסיה, בהמלצת הדומה העירונית של מוסקבה. בשנת 2006 הדומה העירונית הציעה לחדש את הבחירות הישירות לראשות העיר מוסקבה, אך ההצעה לא יצאה לפועל עד שנת 2012. לאחר מכן נערכה מערכת בחירות בספטמבר 2013, כאשר ממלא מקום ראש העיר, סרגיי סוביאנין, נבחר ברוב קולות.
בספטמבר 2018 נערכה מערכת הבחירות הששית במספר וסוביאנין זכה שוב לכהן כראש העיר לחמש שנים נוספות.
היסטוריה.
תפקיד ראש העיר של מוסקבה תמיד היה בין התפקידים הראשיים ברוסיה. בשנת 1709 מינה פיוטר הגדול את אחד המקורבים שלו - טיכון ניקיטיץ' סטרשנב לתפקיד המושל.
עם הקמת הגוברניות באימפריה הרוסית הוקמה גוברניית מוסקבה שכללה את העיר בלבד ובראשה עמד מושל. זה היה השם הרשמי בכל תקופת קיומה של האימפריה הרוסית.
בתקופת ברית המועצות ראש העיר היה יו"ר סניף המפלגה הקומוניסטית בעיר היה מעשית פקיד הממשל הבכיר, למרות שרשמית היה קיים גם תפקיד ראש מועצת העיר.
לראש העיר סמכויות רבות. בהתאם לצו נשיאותי של בוריס ילצין מה-28 באוגוסט 1991, הורחבו סמכויות ראש העיר מוסקבה, ביניהן: ניהול הרכוש העירוני במוסקבה, ניהול הליכי הפרטה של רכוש העיר, ארגון הרשות המבצעת של מוסקבה, ניהול קרקעות העיר ועוד.
ב-27 בספטמבר 1995, הדומה העירונית של מוסקבה קיבלה את הצעת החוק אודות הבחירות לעיריית מוסקבה וסגן ראש העיר. ב-7 ביולי 1999, נתקבלו הצעות חוק נוספות על הבחירות לגוף המחוקק העירוני וליועצי ראש העיר וסגנו. המינימום לקביעת מנצח בבחירות לראש העיר הורד מ-50% ל-25%.
ב-11 בדצמבר 2004, נערכו שינויים רדיקליים בחוק הפדרלי "אודות עיקרי ארגון זרועות הרשות המבצעת המחוקקת בשלטון המקומי בסובייקטים של רוסיה" שהתבטאו בביטול הבחירות הישירות לראשות העיר ועל פי התיקונים החדשים - ראש העיר נבחר בהמלצת המפלגה החזקה ביותר בגוף המחוקק של השלטון המקומי, הנשיא בוחר את המועמד המתאים ולאחר אישור הדומה העירונית הוא הופך לראש העיר. ב-15 בפברואר 2006 נערכו שינויים נוספים בחוק הפדרלי אודות השלטון המקומי ולפיו - ראש העיר מכהן בקדנציה בת 4 שנים בלבד. הדומה העירונית אף החליטה לבטל את החוק העירוני האוסר על ראש העיר מוסקבה לכהן יותר משתי קדנציות ועל פי התיקון החדש לחוק, הותר לראש העיר לכהן יותר משתי קדנציות רצופות.
ראש העיר הנודע ביותר הוא יורי לוז'קוב שניהל את העיר כאילו הייתה התאגיד הכלכלי שלו. באוקטובר 2010 דמיטרי מדבדב פיטר אותו מתפקיד ראש העיר ותבע להכניס שינויים נוספים בחוק השלטון המקומי ולפיו על כל ראש מחוז ועיר ברוסיה לרכוש את אמון הציבור על מנת להמשיך לכהן כראש השלטון המקומי.
ב-2011 נערכו שינויים בחקיקה שאפשרו בחירות ישירות לראשות העיר מוסקבה, ובספטמבר 2013, לראשונה מאז 2003, נערכו הבחירות לראשות העיר מוסקבה.
מספר רינולדס
חטיבה 679 במלחמת יום הכיפורים
חטיבה 679 היא חטיבה שריון במילואים אשר לחמה במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן והשתתפה בקרבות בחזית הסורית. החטיבה הוקמה בשנת 1970 וצוידה בטנקי שוט עם מנוע בנזין. החטיבה הייתה חלק מאוגדה 36, ומפקדה היה אל"ם אורי אור, שמונה חודשיים קודם.
נלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, בקרב על נפח ואחר כך לקחה חלק בהבקעה לסוריה ובלחימה במובלעת הסורית.
החטיבה ערב המלחמה.
ערב המלחמה הייתה חטיבה 679 חטיבת מילואים צעירה שהוקמה ארבע שנים קודם. החטיבה הייתה שייכת לאוגדה 36 הסדירה של פיקוד הצפון. באוגוסט 1973, כחודשיים לפני המלחמה, מונה אורי אור, שחזר זמן קצר קודם לכן מקורס שריון מתקדם בארצות הברית, למפקד החטיבה. סגנו היה סא"ל לוי מן, סמח"ט ותיק יחסית בחטיבה. החטיבה כללה 3 גדודי טנקים: גדוד 57 בפיקוד משה הראל, גדוד 93 בפיקוד רן גוטפריד, וגדוד 289 בפיקוד רפאל שפר. בחודשיים מאז מינויו טרם הספיק המח"ט החדש להכיר את אנשי החטיבה ואת סגל הפיקוד.
החטיבה הייתה מצוידת בטנקים מסוג שוט מטאור, דגם חלש ופגיע יותר מאשר הדגמים המשודרגים של טנק זה הידועים בשם "שוט קל". טנקים אלה היו מהדגם המיושן של טנק הצנטוריון הבריטי, והיה להם מנוע בנזין (שנטה להתלקח בקלות) ותיבת הילוכים מיושנת שעשתה בעיות.
בעקבות כוננות כחול לבן הורה אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי לקרב את מחסני החירום של החטיבה לרמת הגולן. כשלושה חודשים לפני המלחמה, הועברו מחסני החירום של החטיבה מיקנעם למחנה יפתח (סמוך לאליפלט). מחסני החירום החדשים של החטיבה היו עדיין בשלבי בנייה. בסככות הטנקים טרם חובר החשמל ובכל מקום היו תעלות פתוחות. הטנקים אף הם, לא היו מסודרים לפי הציוות הקרבי, לא מזוודים, מתודלקים או חמושים. התחמושת עצמה הייתה מאוחסנת בבונקר באזור עין זיתים (מרחק של כ-20 ק"מ) והבאתה בזמן גיוס החירום עיכבה את התארגנות החטיבה.
התייצבות והכנות לקרב.
היות שהייתה זו חטיבת גיוס רגיל (ללא עדיפות בהסעות וציוד כמו חטיבה 179), היה מקובל שהזמן שעובר מרגע הקריאה ועד התייצבות רוב האנשים הוא לפחות 12 שעות, כאשר שעות נוספות עוברות עד שהצוותים מתארגנים (מזוודים, מתדלקים ומתחמשים) ויוצאים לקרב. המודיעין הלקוי של אמ"ן שהתריע על המלחמה רק לפנות בוקר של 6 באוקטובר, הביא לכך שגיוס המילואים החל רק בסביבות 10:00 ביום הכיפורים. אי לכך, רק בשעות הצהריים המאוחרות החלו להגיע ראשוני חיילי החטיבה אל המחנה בצפון כאשר מרביתם הגיעו רק במהלך הלילה.
ככל שחלפו השעות גברה ההתייצבות כמו גם הלחץ הסורי על הכוחות הסדירים והדרישה של הפיקוד להעלות כוחות לרמה. בשל קוצר הזמן יצאו לקרב צוותי טנקים מעורבבים (צוותים שלא התאמנו יחדיו בטנק אחד) ופעמים רבות האנשים כלל לא ידעו את שמותיהם של אנשי הצוות האחרים.
כוחות החטיבה עולים לרמת הגולן.
לאחר חצות הלילה בין ה-6 ל-7 באוקטובר החלו לעלות ראשוני הטנקים של החטיבה לרמת הגולן. הכוח הראשון היה בן 4 טנקים בפיקודו הסמ"פ ניצן יוצר שעלה דרך גשר אריק במטרה לחבור לכוחות חטיבה 188 שנלחמה בשריון הסורי שחדר למרכז הרמה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור צומת קצביה.
התוכנית המקורית, על פיה הייתה החטיבה אמורה לעלות לרמת הגולן דרך גשר אריק, שונתה, וכוחות החטיבה החלו להישלח דרך גשר בנות יעקב על בסיס כביש קונייטרה - דמשק (ציר "אמריקה"). בסביבות 04:30 עלה הכוח השני לרמה. היה זה כוח המח"ט שכלל 25 טנקים ואת זחל"ם הפיקוד של המח"ט. עם המח"ט עלו שני מג"דים, רפול שפר ומשה הראל, כאשר הסמח"ט לוי מן והמג"ד השלישי רן גוטפריד נשארו בימ"ח וחיכו לחיילים תחמושת וטנקים נוספים שיגיעו, ושאיתם יעלו לרמה מאוחר יותר.