באפריל 1945 שוחררה לנדאווה על ידי כוחות הצבא האדום ועם תום המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה ונקראה דוֹלְנְיָה לֶנְדָאוָוה (בסרבו-קרואטית: Dólnja Léndava). ב-1955, שונה שם העיירה ללנדאווה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פלש הצבא העממי היוגוסלבי לסלובניה לאחר שהכריזה על עצמאותה. לאחר התערבות האו"ם פסקה הלחימה, ב-1992 זכתה סלובניה להכרה רשמית כמדינה עצמאית ולנדאווה נכללה בשטחה.
אקלים.
בלנדאווה שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת ב-2013 עמדה על 11.1oc וערכי הקיצון הממוצעים עמדו על 2oc- בינואר ו-29.7oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 929.3 מילימטרים.
הקהילה היהודית.
ב-1773 התיישבו בלנדאווה יהודים שהגיעו מאזור בורגנלנד. בראשית המאה ה-19 הוקמה רשמית קהילה, ב-1830 הוקם בית עלמין וב-1866 הוקם בית הכנסת בלנדאווה לרווחת הקהילה. בהמשך, הוקם בית ספר יסודי יהודי שפעל עד תום מלחמת העולם הראשונה. מרבית יהודי העיירה עסקו במסחר ומקצת היו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1925 נמנו בלנדאווה 248 יהודים. העיירה הייתה מרכז ל-20 בני הקהילה היהודית שהתגוררו ב-8 כפרים באזור. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 155 נפשות שהיוו 5.16 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר הכיבוש הגרמני והסיפוח להונגריה, גויסו חלק מצעירי הקהילה לעבודות כפייה. בהמשך, במאי 1944 גורשו בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ. 29 נפשות ניצלו מהשואה, חלקם עלו בהמשך לישראל. בעיירה לא חודשה הפעילות הקהילתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם נזק כבד למבנה בית הכנסת. לאחר המלחמה הולאם המבנה ושימש כמחסן. ב-1994 שוקם המבנה והוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית. ב-1950 הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי. בראשית העשור ה-2 של המאה ה-21 עמד על תילו בית העלמין היהודי.
סטארי קרים (פירושונים)
ג'קסון (מחוז, אורגון)
מחוז ג'קסון (באנגלית: Jackson County) הוא מחוז בדרום החלק המערבי של מדינת אורגון בארצות הברית. נכון למפקד של 2010 התגוררו במחוז 203,206 תושבים. שטח המחוז הוא 7,257 קילומטרים רבועים ובירתו היא העיר מדפורד. המחוז קרוי על שם אנדרו ג'קסון הנשיא השביעי של ארצות הברית.
במחוז יש 11 ערים ועיירות ו-34 קהילות (unincorporated communities). היישוב הגדול ביותר הוא העיר מדפורד, המשמשת מושב המחוז מאז 1927.
היסטוריה.
במחוז שכנו בעבר כמה קבוצות אתניות של אינדיאנים: מודק (Modoc), שסטה, טקלמה (Takelma), לטגווה (Latgawa) ואומפקווה (Umpqua). בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 פלשו לאזור בני הקליקיטאט (Klickitat) מהצפון והדשוטס (Deschutes) מהדרום והתיישבו בו.
"הרשות המחוקקת הטריטוריאלית" יצרה את מחוז ג'קסון ב-12 בינואר 1852, מהחלק הדרום מערבי של מחוז ליין ושטחים שטרם חולקו דרומית למחוז דאגלס ולמחוז לשעבר אומפקווה. בזמן יצירת המחוז הוא כלל שטחים שכיום שייכים למחוזות קוס, קארי, ג'וזפין, קלאמת ולייק. גילוי זהב בעמקי הנהרות אילינוי ורוג בסמוך לג'קסונוויל ב-1852 והשלמת דרך העגלות שחיברה בין הנתיב לקליפורניה בדרום ולמחוז דאגלס בצפון גרמו לגידול בזרם המהגרים האירופאים.
עימותים בין כורי הזהב והאינדיאנים הובילו למלחמה ב-1853, שהמשיכה לסירוגין עד התבוסה הסופית של חבורת הלוחמים האחרונה בפיקודם של הצ'יפים המכונים ג'ון וג'ורג' על ידי כוח משותף של צבא ואזרחים ב-29 במאי 1856 בעיקול הגדול של נהר האילינוי. לאחר הכניעה כינס הממשל את כל האינדיאנים לתוך שמורות, החל בינואר 1856 שקבוצה ראשונה הוצעדה לשמורת האינדיאנים גרנד רונד (Grand Ronde Indian Reservation) מערבית לסיילם. במרוצת החודשים הבאים אולצו קבוצות נוספות לעקור עד שבמאי 1857 כמעט כל בני השסטה, הטקלמה, והלטגווה יושבו מחדש בשמורת סילץ (Siletz Reservation), הקיימת גם כיום.
כמושב המחוז הראשון נקבעה העיירה ג'קסונוויל ב-1853. עם זאת, האוכלוסייה בג'קסונוויל הלכה והתמעטה עקב הידלדלות שדות הזהב המקומיים ובניית קו הרכבת מסילת הברזל קליפורניה ואורגון ב-1880. קו רכבת זה עקף את ג'קסונוויל ובמקום זאת עבר דרך מדפורד, השוכנת 8 קילומטרים מזרחית לג'קסונוויל. מדפורד הלכה והתפתחה בשל קו הרכבת והמסחר והפיתוח שהביא בעוד שג'קסונוויל הלכה והידרדרה. ג'קסונוויל הדפה את כל ההצעות להעביר את מושב המחוז עד 1927 שאז מדפורד נבחרה לבסוף כמושב המחוז.
במרץ 2004 היה מחוז ג'קסון לראשון מבין 35 המחוזות של אורגון שהלכו בעקבותיו ליישם תוכנית וולונטרית להגן על בתים השוכנים באזורים המוגדרים ממשק יער-עיר מפני אש. התוכנית חייבה בעלי בתים ליצור שביל אש ברוחב של לפחות 75 סנטימטרים סביב בתיהם, והשפיעה על 12,000 בעלי בתים. ב-2007 הפכה התוכנית לחובה לבעלי בתים רבים עקב האיום לתביעת נזיקין אם הרכוש שלהם היה מעורב בשריפה.
ב-15 במאי 2007 הצביעו התושבים שלא לפתוח מחדש את 15 הספריות הציבוריות במחוז, שנסגרו מאז 6 באפריל בשל מחסור במימון. זו הייתה סגירת הספריות הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית. הספריות נפתחו מחדש חצי שנה אחר-כך למספר שעות קטן יותר ב-24 באוקטובר 2007.
גאוגרפיה.
שטח המחוז, על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, הוא 7,260 קילומטרים רבועים, שמתוכם 7,210 קמ"ר אדמה ו-47 קמ"ר (0.6%) מים. המחוז גובל במחוזות אורגון ג'וזפין ממערב, קלאמת ממזרח ודאגלס מצפון, ובמחוז סיסקיו שבקליפורניה מדרום.
בתחומי המחוז שוכנים המונומנט הלאומי קסקייד-סיסקיו (Cascade–Siskiyou National Monument), הפארק הלאומי קרייטר לייק (חלקי), היער הלאומי קלאמת (Klamath National Forest) (חלקי), היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו (Rogue River-Siskiyou National Forest) (חלקי) והיער הלאומי אומפקווה (Umpqua National Forest) (חלקי).
בר קריק (Bear Creek), יובל של הנהר רוג (Rogue River), וכל אגן הניקוז שלו שוכנים בתחומי מחוז ג'קסון. מרכזי האוכלוסייה של מדפורד עם קרוב ל-80,000 תושבים, אשלנד (Ashland) עם מעל ל-20,000 תושבים, פניקס (Phoenix) עם כ-4,500 תושבים, טלנט (Talent) עם מעל ל-6,000 תושבים וסנטרל פוינט (Central Point) עם מעל ל-17,000 תושבים שוכנים כולם לאורך היובל. היובל נשפך לנהר רוג בסמוך לתצורות הלבה המכונות "סלע השולחן העילי והתחתי" (Upper and Lower Table Rock).
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו במחוז 203,206 תושבים ב-91,124 משקי בית ו-83,140 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 28 תושבים לקילומטר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010 התחלקה האוכלוסייה כלהלן:
השפה הנפוצה היא אנגלית, אם כי במפקד האוכלוסין של שנת 2000 דיווחו 9.4% שנהגו לדבר בביתם בספרדית.
כלכלה.
ענפי הכלכלה העיקריים במחוז ג'קסון הם בריאות, חקלאות, עץ, תעשייה ותיירות.
מחוז ג'קסון כולל מעל ל-40,000 דונם של מטעים והוא חולק יחד עם מחוז ג'וזפין את האפלאסיון עמק רוג ואפלגייט (Rogue Valley and Applegate).
מחוז ג'קסון הוא מקור לסטיאטיט, אחד הסוגים של המינרל טלק המוכר בכינוי "אבן-סבון", סוג אבן מקובל לפיסול ויצירת חפצי אומנות.
מחוז ג'קסון (אורגון)
משפט עפולה (1925)
משפט עפולה (שנקרא גם "מאורע עפולה") היה השם שניתן בעיתונות התקופה למשפט מתוקשר מתקופת העלייה על הקרקע של העיר עפולה. במשפט, שנערך בשנת 1925, הואשם תושב בלפוריה בשם יעקב סגל ברצח של ערבי תושב עפולה. באישום נאמר כי בעת שמתיישבי בלפוריה יצאו לחרוש את השטח עליו עמדה לקום העיר עפולה, הם הותקפו על ידי ערביי המקום במטר אבנים, ובהתנגשות עמם נהרג אחד הערבים מירייה שירה הנאשם. יעקב סגל נידון ל-12 שנות מאסר ועורך דינו, הוראס סמואל, הביא לזיכויו במסגרת ערעור בשנת 1926.
הרקע.
העיר העברית עפולה נוסדה בשנת 1925 על ידי חברה ציונית מיישבת בשם קהילת ציון אמריקאית. החברה רכשה את אדמות עפולה כיחידה אחת בשטח של 16,000 דונם מידיו של פאודל ערבי נוצרי בשם אליאס סורסוק ששכן בביירות והיה הבעלים שלהן. האריסים שעיבדו עבורו את הקרקע שכנו בכפר זעיר בשם "איל פולה" שמיקומו היה בלב השטח העירוני של עפולה כשזו נבנתה. בכפר, שבתיו היו בקתות חימר רעועות, התגוררו כחמש מאות תושבים. עם מכירת אדמות עפולה לחברת קהילת ציון, פונו מהם האריסים הערבים תמורת פיצוי נמוך. המועצה המוסלמית העליונה בירושלים הציעה לממשלת המנדט הצעה חלופית, לפיה תימכרנה האדמות לאריסים באותו מחיר שהוצע על ידי חברת קהילת ציון, שישולם על ידי המועצה המוסלמית. המועצה שכרה עורך דין, אך עד שזה הכין את הצעתו, הסתיימה עסקת רכישת האדמות על ידי חברת קהילת ציון. למרות זאת, בהמלצת בית המשפט שילמה חברת קהילת ציון לאריסים המתפנים פיצוי כספי בסכום של עשרות לירות מצריות לכל משפחה, ורוב תושבי הכפר עזבו אותו.
להקמת עפולה קדמה הקמתו של מושב בלפוריה שהוקם בשנת 1922 על אדמות שהיו שייכות לחברת קהילת ציון. לקראת ראשית יישובה של עפולה על ידי ראשוני מתיישביה שכרה חברת קהילת ציון אנשים מחקלאי בלפוריה להכשיר את הקרקע להתיישבות. תפקידם היה לחרוש את הקרקע ולנקותה מפסולת ומקוצים. ב-28 בנובמבר 1924 יצאו לעפולה כ-80 איש מתושבי בלפוריה ומהמושבים הסמוכים ועמם סוסים ומחרשות. בראש הקבוצה עמד יעקב סגל מבלפוריה שהיה אז בן שמונה עשרה שנה.
ההתנגשות.