בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע אאוסטאקיוס הקדוש ואחוזת טדמאריי" (Regio Sancti Eustachii et Vinee Tedemarii) תוך התייחסות לכנסיית סנט'אאוסטאקיו ולאחוזת משפחת טדמאריוס שהייתה ממוקמת ברובע. מרבית המבנים שנבנו בתקופה הרומית הקדומה נהרסו ברבות השנים. הרובע נותר מיושב בימי הביניים (בניגוד לאזורים אחרים של רומא העתיקה, אשר, בשל המרחק מנהר הטיבר והריסת אמות המים הרומאיות, התרוקנו מיושביהם), ולכן נבנתה בו בנייה צפופה עבור המעמדות הכלכליים הנמוכים שהתגוררו בו.
בשנת 1303 נוסדה ברובע האוניברסיטה הראשונה של העיר רומא. האוניברסיטה נותרה ממוקמת ברובע עד שנת 1935.
במהלך המאה ה-20 נבנו מספר רחובות רחבים ברובע, אשר שינו את אופיו הביניימי.
אתרים בעלי חשיבות.
במרכז הרובע ממוקמת כנסיית סנט'אאוסטאקיו על שמה נקרא הרובע. בראש הגמלון שבחזית הכנסייה פסל בדמות אייל שעל ראשו צלב - סמלו של אאוסטאקיוס הקדוש.
הגבול המפריד בין הרובע לרובע פיניה עובר במרכז כיכר הרטונדה (פיאצה דלה רוטונדה - piazza della Rotonda). הגבול עובר דרך האובליסק שבמרכז הכיכר, כאשר מבנה הפנתאון הנמצא בדרום הכיכר, שייך לרובע פינייה, וחלקה הצפוני של הכיכר, שייכת לרובע סנט'אאוסטאקיו.
מקורו של האובליסק במקדש האלה המצרית איסיס שעמד ברובע קולונה הסמוך.
הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ומצויים בה בתי קפה, פאבים ומסעדות רבות.
כיכר נוספת ברובע היא כיכר לה ספיינצה (La Sapienza) ובה בניינים רבים מהמאה ה-16 ובסמוך לה כנסיית סנט'איבו אלה ספיינצה בתכנונו של פרנצ'סקו בורומיני. מבנים אלה וכנסייה זו שימשו את אוניברסיטת רומא מאז הקמתה ועד שעברה מהרובע בשנת 1935. לימים המבנים סביב הכיכר הפכו לארכיב הלאומי של איטליה. מזרקת הספרים שנבנתה בסמוך לאוניברסיטה מסמלת את חשיבות האוניברסיטה ברובע.
ברובע ממוקם ארמון מאדאמה שנבנה עבור משפחת מדיצ'י במאה ה-16, ומשמש כיום כמשכן הסנאט האיטלקי.
ברובע ממוקמת כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה הידועה בכיפתה הגדולה, ובחוסר הסימטריה שבחזיתה (הפסל ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי נעלב מהביקורת שהוטחה בפסל השמאלי שיצר, וסירב לפסל את הפסל בצד הימני של המבנה). כמו כן ממוקמות ברובע הכנסיות סן לואיג'י דיי פרנצ'סקי שנבנתה במאה ה-16 וכנסיית סנט'אגוסטינו שנבנתה בשנת 1483 בסגנון הרנסאנס, ובה ציור קיר מעשה ידי רפאל.
סנט'אאוסטאקיו
סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) היא כנסייה טיטולרית הבנויה בצורת בזיליקה והממוקמת ברובע סנט'אאוסטאקיו של העיר רומא, בירת איטליה. הכנסייה מוקדשת לאוסטתיוס הקדוש ונקראת על שמו. הרובע, נקרא על שמה של הכנסייה.
היסטוריה.
הכנסייה נוסדה, ככל הנראה, במאה השמינית ובמקור היוותה בית תמחוי וכנסייה. במאה ה-12 נבנה מגדל פעמונים (קמפניליה). במהלך המאה ה-16 נהג פיליפ נרי להתפלל בכנסייה.
הכנסייה שופצה במאות ה-17 וה-18, ולמעשה נבנתה מחדש. מהמבנה המקורי נותר רק מגדל הפעמונים. במסגרת השיפוץ נבנה בשנת 1739 מזבח חדש עשוי שיש וברונזה מעשה ידי ניקולה סלאבי, ובשנת 1749 נבנה בלדקינו (חופה) מעשה ידי פרדיננדו פוגה.
מדי שנה, ב-19 בינואר נערך בחזית הכנסייה טקס בו מברכים חיות שונות. כיום מדובר בעיקר בחיות בית.
נמל התעופה הבין-לאומי מלטה
נמל התעופה הבינלאומי מלטה (במלטזית: Ajruport Internazzjonali ta 'Malta, באנגלית: Malta International Airport) הוא נמל התעופה הפעיל היחיד במלטה ומרכזה של חברת התעופה הלאומית אייר מלטה. הנמל שוכן סמוך מדרום לעיר לואה במרכזו של האי מלטה. מהנמל פועלות טיסות בינלאומיות לרחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון, ובעבר פעל ממנו שירות מסוקים פנימי אל האי גוזו השוכן כ-6 ק"מ צפונית-מערבית למלטה, אך הוא הופסק בשנת 2006.
מתקני השדה.
בשדה שני מסלולים - המסלול הישן (06/24) באורך של 2,377 מטר וברוחב של 45 מטר, והמסלול החדש (14/32) באורך של 3,544 מטר וברוחב של 60 מטר, שלאורכו אין מסלול הסעה (מטוס) ועל כן המטוסים נדרשים להסתובב ולשוב על עקבותיהם כדי להגיע אל בית הנתיבות וממנו. בשדה תשע רחבות חנייה למטוסים ששלוש מהן מיועדות למטוסים אזרחיים, ובגדולה שבהם עמדות ל-14 עד 18 מטוסים. בית הנתיבות בשדה התעופה מסוגל לטפל בתנועה של עד 5 מיליון נוסעים בשנה, והוא מחולק לשני אולמות - האחד עבור נוסעים יוצאים, והאחר עבור נוסעים נכנסים - ושני אלה ממוקמים משני צדדיו של האולם המרכזי. בבית הנתיבות שני טרקלינים עסקיים וכן טרמינל אח"מ השוכן במבנה נפרד. מהשדה ניתן להגיע אל כל חלקי האי באמצעות מוניות ופועל בו קו אוטובוס המקשר אותו אל הבירה ולטה, כ-8 ק"מ צפונית לו. סמוך ממערב לטרמינל עוברת מנהרה דו-מסלולית מתחת למסלול החדש ומחברת את לואה ליישובים שמדרום לה.
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה שכנו שלושה שדות תעופה במלטה - השדה בלואה שהוקם בין השנים 1937-1940, שדה תעופה קטן בטא' אלי (Ta’ Qali) ממערב לו ושדה קטן נוסף בחאל פאר (Ħal Far) סמוך מדרום-מזרח לו. במהלך המלחמה נפגעו כל שלושת השדות באופן קשה. מעמדו של הנמל בלואה התבסס כאשר טרמינל נוסעים חדש נחנך בו בעת השלטון הבריטי באי ב-31 במרץ 1958. עם עצמאות מלטה הופקדה הממשלה על הפעלתו של השדה. בשנת 1977 נחנך המסלול הארוך בשדה (14/32), ובית הנתיבות הורחב, אולם המתקנים היו מיושנים ולא העניקו מענה לצרכים, ועל כן החליטה ממשלת מלטה על הקמת בית נתיבות חדש ב-1987. הקמת המבנה השוכן דרומית מערבית לטרמינל הקודם החלה בספטמבר 1989 והסתיימה בחודש פברואר 1992. במקביל הוקמה "חברת נמל התעופה הבינלאומי של מלטה בע"מ" (Malta International Airport plc) שהתאגדה ב-16 במאי 1991 והחלה בפעולתה ב-1 בינואר 1992. החברה תפסה את מקומה של הממשלה בהפעלת בית הנתיבות ובניהולו, והטרמינל החדש החל בפעילות מלאה ב-25 במרץ 1992. הטרמינל הישן הפך למסוף מטען. בשנת 1998 הופקדה חברת שדה התעופה גם על יתר שירותי השדה ועל פיקוח הטיסה האזורי של מלטה, אם כי זה הופרד ממנה בשנת 2001. החל בשנת 2002 מכרה ממשלת מלטה את כל מניותיה בחברה המנהלת וזו הופרטה.
נתוני תנועת נוסעים ומטוסים בנמל בין 1998 ל-2008:
בשנת 2008 שונעו דרך הנמל כ-17 מיליון טונות של מטען וכ-1.2 טון נוספים של דברי דואר.
ליגת העל הטורקית בכדורסל
ליגת הפרמייר באסקט (בטורקית: Türkiye 1. Basketbol Ligi) היא ליגת הכדורסל הבכירה בטורקיה. הליגה נוסדה ב-1966, אך לפני כן היו מספר ליגות חובבניות ברחבי טורקיה.
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבת לאחת הליגות הטובות באירופה. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרות בשיטה של בית וחוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש בסך הכול 30 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים שבסופה מוכתרת האלופה.
האלופה וסגניתה משחקות במפעל היורוליג, הקבוצות המסיימות במקומות 3–4 ומחזיקת הגביע הטורקי משחקות במפעל היורוקאפ וכן הקבוצה המסיימת במקום ה-5 משחקת במפעל היורוצ'אלנג'.
האשכול
האשכול (פירושונים)
אברהם פון מאנשטיין
הברון אברהם בן אברהם (ארנסט אלברט אמיל) פון מאנשטיין (בגרמנית: Ernst Albert Emil von Mannstein; 19 במאי 1869 – 17 בינואר 1944) היה גר צדק גרמני.
תולדותיו.
פון מאנשטיין נולד בשנת 1869 כבן לבית פון מאנשטיין, משפחת אצולה גרמנית ידועה. פון מאנשטיין היה דודו החורג של הגנרל אריך פון מאנשטיין (הגנרל היה בן מאומץ של אחיו של אברהם פון מאנשטיין).
בגיל 21 הגיע לעיר וירצבורג לצורך גיוס לצבא הגרמני בו שירת בתזמורת צבאית. בהיותו בעיר התוודע לקהילה היהודית במקום, למד תורה והביע את רצונו להתגייר, בין היתר בהשפעת בני משפחתו של מרדכי אנסבכר, אולם בקשתו נדחתה שוב ושוב. בסופו של דבר התגייר באמסטרדם ב-1929. חזר לווירצבורג ונשא לאישה את פרנציסקה בזולד שהייתה אף היא גיורת, מבוגרת ממנו ב-19 שנים. היא נפטרה בשנת 1941.
לאחר גיורו עסק בהוראת המוזיקה, והציור, העביר שיעורי תורה, ועסק בכתיבת סת"ם. ניסה לעלות לארץ ישראל ב-1939, אולם הדבר לא עלה בידו.
עם החלת חוקי נירנברג ב-1935, נחשב כארי טהור עקב מוצאו הגזעי. במרץ 1942 הועבר לגור בבית יהודים בווירצבורג, יחד עם המיוחסים מבין בני הקהילה שהיו מוגנים מגירוש למזרח. באותה תקופה, תחת איומי הגסטאפו, הצהיר על פרישה מהיהדות. תוך זמן קצר אושפז בווירצבורג עקב מחלה ממנה מת ב-1944. לאחר מותו נערכה לו הלוויה נוצרית שבה השתתף משמר כבוד של אנשי אס אה וארונו נעטף בדגל גרמניה. ארגונים יהודיים פתחו לאחר המלחמה במאמצים להעביר את ארונו לבית הקברות היהודי, אך משפחתו התנגדה לכך. רק ב-1960, לאחר קרב משפטי, נטמנו שרידיו בבית החיים בעיר.
שיטת המשפט הישראלית
סרפינו דובואה
סרפינו דובואה (באיטלקית: Serafino Dubois; 10 באוקטובר 1817, רומא - 15 בינואר 1899) היה שחמטאי איטלקי וסופר שחמט. נודע כמי שקידם את השחמט באיטליה.
תחילת הקריירה.
בתחילת הקריירה של דובואה היו חוקי השחמט באיטליה שונים מבכל מקום באירופה. דובואה לא הסתפק בכך שנחשב לשחמטאי הטוב ביותר באיטליה, הוא היה צריך להוכיח לעצמו כי הוא טוב בכל מקום באירופה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 תחרויות השחמט היו מועטות ורבים מהשחמטאים המובילים נאלצו להסתפק בדו-קרבות זה עם זה. משנות ה-40' ועד שנות ה-60' שיחק דובואה בדו-קרבות רבים נגד כל השחמטאים המובילים של אירופה, ולעיתים נדירות הפסיד, גם כאשר נתן ליריביו יתרון של רגלי ומסע.