הרטוג האמין כי הראג' הבריטי פעל לשיפור מערך החינוך ההודי, וכאשר ביקר גנדי את פעילות הבריטים בתחום החינוך החל בוויכוח ציבורי על יעילותה של המערכת הקולוניאלית, שבמסגרתו העביר הרצאות בהודו ובממלכה המאוחדת.
כאשר חזר לאנגליה המשיך בפעילותו הציבורית בקשר לבחינות במערכת החינוך. היה הדמות הדומיננטית בוועדת חקירה שנערכה בשנת 1932, ובעקבותיה נכתב בשנת 1935 החיבור "בחינת בחינות" ("An Examination of Examinations"). בחשיפה זו של מתודות לא-שיטתיות ותוכניות לרפורמה בעריכת הבחינות הציבוריות בבריטניה שיתף פעולה עם ד"ר אי. סי. רודוס, ובספר שחיבר לאחר מכן, "The Marks of Examiners", עם ד"ר רודוס ועם מר סייריל ברט. פעילותו בתחום התבטאה גם בחיבורים "A Conspectus of Examinations in Great Britain and Northern Ireland" (1938), "The Purpose of Examinations" (1938) ו-"The Marking of English Essays" (1942).
הרטוג פעל למען הקהילה היהודית, שלה השתייך. בסוף 1933 נסע לארץ ישראל כיו"ר ועדת חקירה על ארגונה של האוניברסיטה העברית, שכונתה "ועדת הרטוג". הוועדה, בהשתתפות הרטוג, לוי גינצבורג ורדקליף סלמן, חקרה את מצב הפקולטות השונות באוניברסיטה העברית, ובמסקנותיה מתחה ביקורת על הדרך שבה ניהל יהודה לייב מאגנס את האוניברסיטה, והציעה שינויים מקיפים במבנה הארגוני והניהולי שלה. בהמשך היה נשיא אגודת הידידים בבריטניה של האוניברסיטה.
בשל התרשמותה מפעילותו בתחום חקר החינוך, קרן ליבריולם (Leverhulme) העניקה בשנת 1940 מענק של 2,000 ליש"ט למכון החינוך של אוניברסיטת לונדון, למטרות חקר החינוך. שמו של הארגון שהוקם בעזרת הכספים הוסב בשנת 1945 ל"קרן הלאומית למחקר חינוכי" (National Foundation for Educational Research), ובשנת 1947 הוא הגיש בקשה לצ'רטר מלכותי. הרטוג פעל להקמתה של ועדה לשונית של מרשמת המינויים בתוך משרד העבודה והשירות הלאומי הבריטי לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, והוא היה יושב הראש הראשון שלה. בשנת 1933 כתב הרטוג, מטעם מכון החינוך בלונדון, את מחקרו "Some Aspects of Indian Education, Past, and Present" (מספר היבטים של חינוך הודי, עבר והווה). הוא המשיך בפעילותו גם בעשור התשיעי לחייו, ואחד אחרוני ספריו, "Words in Action", ראה אור בשנת 1945.
בשנת 1915 נישא למייבל הלן, בתו של ה' ג' קיש, והיו להם שלושה בנים. נפטר בבית אבות בלונדון בגיל 83.
לאחר מותו הוציאה אשתו ממואר לזכרו.
הועד לפיתוח דזונגקה
שנייה קודם...
כשנייה קודם... (ברוסית: Секунда до...) היא סדרת טלוויזיה רוסית-אוקראינית משנת 2007 מז'אנר הפנטזיה.
עלילה.
שישה אנשים שונים לחלוטין מופיעים במקום מוזר. השחקן גלב שאיבד את כל מה שהיה, כולל את חייו; רוצחת ויולטה נהרגה במהלך ביצוע "סדר"; "הסבא" איגור שנהרג על ידי חייל צעיר בגין לעגו כלפיו; המכורה לאקסטזי שמתה ממנת יתר של סמים; הכלה שמצאה את החתן עם הפילגש וירתה בהם (וגם); אולג שהשאיר את הילדה שנפטרה בזמן הלידה והיה שיכור כשהוא התנגש עם המכונית בתוך עץ. המלאך מסביר להם שכולם נשלפו מהמציאות בשנייה האחרונה שלפני... מכאן ואילך הם - "מלאכים בחוזה": יש להם סיכוי לתקן את חייהם אם הם יבצעו את כל משימותיו של המלאך. בתיקון הנזק הם יכולים להפריע למהלך החיים הנוכחי תוך תיקון מצבים קריטיים ובהצלת אנשים.
כדי למנוע פגישה מסוכנת של אשת הפרחים לרה עם גנגסטרים וכדי לשכנע את החייל העריק עם האקדח האוטומטי שבמציאות הראשונית נהרג על ידי אנשים מסוימים, לא לעשות שטויות ולהימנע משפיכות דמים, כדי להבריח את המתבגר הקשה אנטון מחברתם הרעה של המכורים אשר יביאו למותו... כל אלה ושלל מקרים נחים לפתחם של הגיבורים שמוטלת עליהם המשימה להצילם.
ובמקביל אמה הסקרנית גורמת לשטן שמופיע בצורת זקן שלו בשם ליאוניד סמיונוביץ' להתהלך ברחובות הערים בקרב בני האנוש, באותן הרחובות שבהן הסתובב אמן נמרץ עם פניו של ישוע הנוצרי.
ועם כל פרק חדש המצב מסתבך. לגבי גורלותיהם של כל הגיבורים, נראה שזה רק שיעור בהימור אפוקליפטי בין המלאך והשטן.
בן ארזא
מיזוג אופקים
מיזוג אופקים הוא ספר עיון הבוחן את "יחסי הגומלין בין מחשבה מדינית כללית למחשבה מדינית יהודית".
הספר מורכב ממקבץ מאמרים, שנכתבו בידי חוקרים באוניברסיטה העברית ויצא לאור בידי ד"ר דוד מ. פויכטונגר ופרופסור דן אבנון בשנת 2016 - תשע"ו בהוצאת מאגנס.
הספר.
הספר נועד להשיב באופן מעמיק על השאלות; מהם יחסי הגומלין שבין מחשבה מדינית כללית למחשבה מדינית יהודית? האם ניתן להצביע על רעיונות מדיניים (כדוגמת יחסי יחיד-קבוצה, צדק, חירות, שלטון וחוק) בתוככי המחשבה היהודית – הקלאסית והמתחדשת? כיצד מתמזגות סוגיות הגותיות-פוליטיות מן העבר היהודי (הקרוב והרחוק) עם הווה ישראלי מתחדש?קובץ המאמרים שבספר כולל מחקרים מקוריים שמעידים על כך שהזהות היהודית המדינית המתפתחת במדינת ישראל נוצרת ומתפתחת מתוך מפגש בין מחשבה מדינית כללית לבין רובדי עומק הקיימים במסורת היהודית כמו גם בשפה הישראלית הממזגת בתוכה עבר והווה.
המחקרים, המבקשים, כאמור, להאיר היבטים שונים של הקשר בין מקורות יהודיים מסורתיים, מקורות ישראליים בני זמננו ומגוון סוגיות והוגים מרכזיים במסורת המחשבה המדינית לדורותיה, מחולקים לשלושה היבטים שונים של מיזוג אופקים (על פי רעיונותיו של הפילוסוף הגרמני הנס גאורג גאדאמר):
השער הראשון כולל את מחקריהם של ד"ר נעמי מנדל-לוי על שפת הציונות הסוציאלית על רקע העברית הקדומה; ענת בלקן על הסדר החברתי-אנושי בתקופת בית שני; ד"ר דוד מ' פויכטונגר על משנת חז"ל ביחס למעורבות האלוהים במרחב האנושי; ד"ר בנימין שוורץ על ההבדל בין התלמוד לבין אריסטו בגישה לרטוריקה וישי גלזנר על תפיסתו של רבי יהודה הלוי כלפי מעמדם של החוקים.
השער השני אוגד בתוכו את מאמרה של ד"ר מירב ג'ונס על המקורות היהודיים לחוקים המודרניים ומחקרה של ליאת ברמן על המפגש בין תרבות יהודית לתרבות ההודית במשנתו של מרטין בובר.
השער השלישי כולל את מאמריהם של ד"ר מרום קלי על הממד הפוליטי והחברתי של הצדיק הנסתר; ד"ר רויטל עמירן על משנתו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי כלפי השינוי הפוליטי היהודי, מניב פלר על ההומניזם במשנתו של מרטין בובר ויולי רזייב שכתבה על היחס לרעיון הקרבה העצמית בשירה העברית המודרנית.
תפיסת ה'ברית' על פי הספר.
המאמר המרכזי בספר, מאת ד"ר פויכטונגר, מגדיר את תפיסת ה'ברית' בין האלוהים לאדם, ככוללת חשיבה תיאו-פוליטית, לפיה האל מהווה חלק מעיצוב העולם תוך שותפות עם ברואיו.
כך, במחשבה המדינית היהודית, גם האלוהים וגם האדם מהווים 'נקודת אמצע' של המעגל (בניגוד לנצרות בה רק האלוהים במרכז, והגישות הליברליות בהן רק האדם במרכז) והם מתחרים/מתנגשים/משלימים.
במשנת חז"ל, קיימים 3 מודלים למערכת היחסים בין האלוהים לאדם:
1. שותפות בלתי מותנית - האלוהים יצר במצב גולמי, ופעולת האדם משלימה את מעשה האלוהים (ויכוח טורנוסרופוס ור"ע). גם דיין שדן דין אמת, "נעשה שותף לקב"ה", גם בביצוע ברית מילה ואפילו בהכנת פת מחיטים - האדם מבצע את רצון האלוהים בשיפור העולם (ובמצב כזה על האדם, בדומה לאלוהים, להימנע מ'שיעבוד' לזמן).
2. שותפות מותנית - מחד האלוהים שותף באופן פעיל בעולם הגשמי גם על ידי קביעת חוקי טבע וכו', מאידך לאדם יכולת השפעה בהצאם להחלטתו; לדוגמה, לסנהדרין יש אפשרות לעבר את השנה (גם משיקולי נוחות) ואת החודש, ובכך להשפיע על זמני המועדים וכו' – לעיתים באופן שנראה כנוגד את רצון האל כביכול. כלומר, האלוהים קובע את המועדים ותאריכם, אבל האלוהים מאפשר לאדם לקבוע בעצמו מתי ייצא התאריך - ובכך כביכול לקבוע עבור האלוהים מתי יצא יום הדין וכו', תוך 'ניצול פירצה' בחוק האלוהי כביכול עם זאת, במוגל זה נעשה מאמץ להימנע מ'עימות חזיתי' מול רצון האל.
3. התנגשות ("מודל בעיטה" - מתח בין הפיזיס לבין הנומוס/התנגשות ישירה בין 'רצון האלוהים' לקביעת חז"ל. דוגמה מובהקת הוא מעשה 'תנורו של עכנאי', שם למרות ה'בת קול' שמבטאת את דברי האלוהים (והמופתים שקדמו לה), חז"ל מכריזים "לא בשמים היא" וקובעים הפוך מכוח הכלל שקבע האלוהים "אחרי רבים להטות"
במקביל משווה המאמר תגובת האלוהים למודל השני – עיבור החודש בידי הסנהדרין באופן שנראה כסותר את המציאות שיצר האל, נאמרת למלאכים ומבטאת קבלה על ידי האל: "נמלכו בני לעברה מחר", לתגובת האלוהים לדוגמה הקיצונית של המודל השלישי, הקביעה "לא בשמים היא" במעשה 'תנורו של עכנאי', מבטאת גם היא קבלה והסכמה: "חייך [האלוהים] ואמר: ניצחוני בני, ניצחוני בני".
המאמר מסכם כי בשתי התגובות, כמו גם במעשה חוני המעגל, בולט המימד האינטימי של יחסי אב-בן, וניתן לראות בו את הלגיטימציה להתנהגות האדם כלפי האל.
קישורים חיצוניים.
על הספר:
הקרב על סבסטופול (סרט)
הקרב על סבסטופול (ברוסית: "Битва за Севастополь"; באוקראינית: "Незламна"; "בלתי שבירה", "איתנה" או: "בלתי מנוצחת") הוא סרט מלחמה ביוגרפי משנת 2015 על לודמילה פבליצ'נקו, צעירה סובייטית שהתגייסה לצבא האדום כדי להילחם בפלישה הנאצית לברית המועצות והפכה לאחת הצלפיות הקטלניות ביותר במלחמת העולם השנייה. הסרט, שמהווה הפקה משותפת רוסית-אוקראינית, יצא בשתי המדינות ב-2 באפריל 2015; הבכורה הבינלאומית התקיימה שבועיים לאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג.
הסרט נסוב בעיקר סביב אירועי המצור על אודסה והמצור על סבסטופול בשנים 1941–1942.
את הסרט ביים סרגיי מוקריצקיי וכיכבה יוליה פרסילד בתפקיד פבליצ'נקו. בנוסף לבייג'ינג, שם זכה הסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר, הסרט הוקרן גם בפסטיבל קאן.