על גבי המסלול יש 7 חיצים. החצים מסייעים בכיוון הכדור אל מיקום הפגיעה הרצוי בפינים. בזריקה להפלת כל הפינים כדאי לכוון אל השליש הימני של הפין האמצעי כשהכדור חולף כשני לייסטים מימין לחץ האמצעי.
גלגול דרך החץ האמצעי לפין האמצעי ישאיר בדרך כלל את שני הפינים שבקצוות (7,10) או אף את 4 הפינים שבקצוות (4,7,6,10) ללא סיכוי להפלת כולם בזריקה השנייה (ספליט).
בחירת כדור.
שחקנים קבועים משחקים בכדור קבוע משלהם, ואף מזמינים כזה במיוחד. שחקנים מזדמנים דואגים להימצאות של לפחות כדור אחד המתאים להם בין הכדורים במסלול בו הם משחקים.
יש לוודא כי האצבעות אוחזות בנוחות בחורי הכדור, לא נמתחות מדי כדי להגיע לחורים (כי הכדור מיועד ליד גדולה יותר) ולא עלולות להיתפס בחור האגודל, אבל מסוגלות להיכנס לחור.
יש לבחור כדור שניתן להרימו כלפי מעלה בנוחות. מספר הכדור, המייצג את משקלו בליברות (2.2 ליברות = 1 ק"ג), רשום על הכדור ומיוצג בדרך כלל גם בצבעו (באותו אולם כדורת יהיו בדרך כלל כל הכדורים באותו משקל גם באותו צבע).
לאחר כמה זריקות ניתן לברר האם המשקל באמת מתאים: אם הקטנת משקל הכדור מביאה לשיפור היכולת לכוון, הרי שהכדור כבד מדי. מצד שני, אם הכדור כבד מספיק, והשחקן מצליח לכוונו באופן סביר, גם אם מהירות הכדור נמוכה, יש לכדור סיכוי טוב להפיל פינים רבים. ככלל, משקל הכדור צריך להיות כ-10% ממשקל הזורק.
טכניקת הכדור המסובב.
טכניקת הכדור המסובב היא טכניקה שמטרתה להפיל כמה שיותר פינים בפעם אחת. זוהי טכניקה מתקדמת שלרוב שחקנים מתקדמים משתמשים בה, ולוקח זמן ללמוד אותה.
כך היא פועלת: השחקן זורק את הכדור כשהזרוע ישרה אך כף היד מתעקמת עם זריקת הכדור. לאחר שהכדור נזרק לצידו של המסלול הוא נכנס במהירות למרכז המסלול ומפיל יותר פינים מבמכה רגילה.
הכדור מסתובב מכיוון שיש בתוכו משקולת לצד הנגדי, כלומר אם אדם ימני זורק אז המשקולת בצד שמאל, כך שהוא זורק את הכדור רחוק אז הכדור יחזור ויכנס דרך צד שמאל ולכן הטכניקה נקראת סיבוב.
הטכניקה מתקדמת ודורשת ריכוז רב וגם חישובים מדויקים.
שיטת הניקוד.
על כל פין שנופל מקבלים נקודה.
על ספייר וסטרייק מקבלים תוספת ניקוד באופן הבא:
מרב הנקודות שאפשר להגיע אליהן בבאולינג הוא 300. משחק זה מכונה "משחק מושלם", ועל-מנת להגיע לתוצאה זו, יש לזכות בסטרייק בכל הזריקות.
קדילק
תקרית גלייביץ
תקרית גלייביץ (בגרמנית: Überfall auf den Sender Gleiwitz; בפולנית: Prowokacja gliwicka) הייתה מבצע דגל כוזב שבוצע על ידי גרמניה הנאצית, והוצג לציבור הגרמני ולעולם כאילו הייתה זו מתקפת פתע פולנית נגד תחנת רדיו של גרמניה. מטרת המבצע הייתה לשמש תירוץ לפתיחת המערכה בפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה.
רקע.
מחודש מרץ 1939 העלתה גרמניה דרישות טריטוריאליות כלפי פולין, בנוגע למעמדה של העיר החופשית דנציג והמסדרון הפולני. ב-23 באוגוסט 1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב אשר הכשיר את הקרקע לפלישה גרמנית לפולין. במקביל ניהלה גרמניה מסע תעמולה במשך מספר חודשים, שכלל סיפורי זוועה על גורלו של המיעוט הגרמני בפולין, בדומה לתעמולה בנוגע לגורלם של הגרמנים האתניים בחבל הסודטים אשר הביאה לביתורה של צ'כוסלובקיה.
מאז תחילת חודש אוגוסט עסק האס אס בהכנת הרקע התעמולתי לפלישה לפולין. היטלר הורה על פרובוקציה במסגרתה תבוים תקרית גבול, אשר האשמה בה תוטל על פולין ותכשיר את הפעולה הצבאית. תחת שם הקוד "מבצע הימלר" הוכנו מדים וכלי נשק פולניים, וכן רוכזו אסירים שיוכלו לשמש כקורבנות, אשר לכאורה "נהרגו" במהלך ההתקפה. אסירים אלו כונו בשם הקוד "שימורים".
האירוע.
ב-31 באוגוסט 1939, בשעה שמונה בערב, נכנסו אנשי אס אס חמושים בפיקודו של שטורמבאנפיהרר (מקביל לדרגת רב-סרן) אלפרד נאויוקס, שלבשו מדים של פולנים, לתחנת הרדיו בעיר גלייביץ (כיום גליביצה, פולין), במחוז שלזיה שבגרמניה, בסמוך לגבול הפולני, ודאגו שצוות התחנה ישדר משדר קצר בפולנית לפיו "תחנת הרדיו בגלייביץ היא עתה בידיים פולניות". לאחר מכן הם הביאו למקום אזרח פולני למחצה בשם פרנצ'ישק הוניוק (Franciszek Honiok), שהורעל לפני כן והוצג כגרמני שנרצח. למחרת הוזמנו למקום נספחים אמריקאים להראות להם את האירוע.
ב-1 בספטמבר, בנאום שנשא ברייכסטאג, הודיע היטלר כי ביום הקודם היו 21 תקריות גבול, מהן שלוש "חמורות". תקריות אלו שימשו כתירוץ להתקפה ה"הגנתית" שהנחית הוורמאכט באותו הבוקר כנגד פולין.
המתקפה בגלייביץ שימשה את גרמניה הן כלפי חוץ, על מנת לא להיראות כתוקפנית, והן כלפי פנים, על מנת לאחד את העם הגרמני מאחורי הפלישה המתוכננת.
המתקפה בגלייביץ ידועה כאירוע שפתח את מלחמת העולם השנייה, בדומה לרצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד לפני מלחמת העולם הראשונה, אם כי בניגוד לרצח הארכידוכס, לא היה זה אירוע ספונטני כי אם פרובוקציה נאצית מבוימת.
עיקר הידיעות על האירוע מגיעות מנאויוקס, חבר באס אס ובאס דה, שנתפס על ידי ארצות הברית בסוף שנת 1944 והעיד בתצהיר על פעולותיו. התצהיר הוגש כראיה במהלך משפטי נירנברג. נאויוקס סיפר כי בראשית אוגוסט 1939 קיבל הוראה מריינהרד היידריך, ומראש הגסטפו היינריך מילר, לביים התקפה פולנית על תחנת הרדיו הגרמנית בגלייביץ, שתשמש כתואנה לפלישה לפולין.
רייכסטג
עבר הירדן המזרחי
שמואל אבידור הכהן
הרב שמואל אבידור הכהן (23 באוגוסט 1928 - 3 ביולי 2005) היה רב, עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי. נודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם ובפעילותו להפצת מורשת היהדות בקרב הציבור החילוני.
ביוגרפיה.
שמואל יצחק אבידור הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, לרב מרדכי הכהן, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי. סבו, אבי אמו רבקה, היה הרב אברהם צבי שור, שכיהן כאב בית הדין של קהילת החסידים בירושלים. אחיו הם: הרב מנחם הכהן שהיה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ורב ההסתדרות (נציג הסיעה "העובד הדתי") ופרופ' פנחס פלאי שהיה מרצה ואיש הגות בתחום היהדות ומחשבת ישראל. אחותו היא העיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
הרב אבידור הכהן למד בישיבת חיי עולם החרדית ואחר כך בישיבת "מרכז הרב" הציונית דתית ובסמינר לרבנים "אלומה" בירושלים. במלחמת העצמאות גויס על ידי הרב הצבאי הראשון הרב שלמה גורן לשמש קצין הווי דתי בצה"ל והיה הראשון ששימש בתפקיד זה. בשנות החמישים הסמיך אותו הרב הראשי, יצחק הרצוג לרבנות.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן. בתחילת שנות החמישים התמנה להיות מזכיר "הפועל המזרחי" בירושלים, אולם תוך זמן קצר מאס בפוליטיקה ושב לעיתונות. הוא כתב טור בהצופה בו נהג לתקוף את הממסד הדתי והיה גם כתב ידיעות אחרונות בירושלים. בשנות החמישים יסד והוציא לאור, יחד עם אחיו, פנחס פלאי, את השבועון הדתי "עין בעין" ששינה את שמו אחר כך ל"פנים אל פנים". השבועון, שיצא לאור במשך 18 שנה, נחשב לביקורתי ונשכני כלפי הממסד הדתי. חלק ניכר מתוכנו נכתב על ידי הכהן עצמו, בשמות בדויים, אחד מהם היה השם אבידור (אבי יעקב-דוד ורינה), שהפך לחלק משמו המלא.
חיבר את הספר "האיש נגד הזרם" על חייו של הרב קוק ואת הספר "יחיד בדורו" על הרב הרצוג.
החל משנות השישים שימש כרב היישוב כפר שמריהו. נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
במשך שנים רבות הגיש הרב אבידור הכהן את תוכנית הטלוויזיה בימי שישי. התוכנית עסקה בפרשת השבוע והייתה מסתיימת בברכת "שבת שלום", שהפכה לסמלו של האיש. התוכנית שודרה בליל שבת, עניין בעייתי בפני עצמו שהתעצם כאשר לא דרש שיופיע הכיתוב "צולם ביום חול", כפי שמקובל בטלוויזיה כאשר מקרינים בשבת קטע מצולם של אדם דתי. הרב אבידור הכהן טען מצדו "אם יהודים כבר רואים טלוויזיה בשבת, לפחות שיהיה קצת יידישקייט" והוסיף "מי שמכיר אותי לא יחשוד בי, ומי שיחשוד אינו מעניין אותי". הרב אבידור ערך גם חופות מיוחדות ופשרניות במהלכן אפשר לחתן ולכלה להוסיף טקסטים אישיים ולכלה לענוד טבעת לאצבע החתן. במהלך השנים האחרונות לימד הרב קורסים שונים ברחבי הארץ בנושאי יהדות. במהלך הקורסים הושם דגש על תורת החסידות.
מתוך שיחותיו בטלוויזיה על פרשת השבוע, ערך את הספר "לקראת שבת", הכולל רעיונות פשט, דרש וחסידות על פרשיות השבוע, ומלווה בתצלומים של תעודות היסטוריות וציורים עתיקים רבים. הספר ראה אור ב-1977 בהוצאת "רשפים", מהדורת ידיעות אחרונות.
את ספרייתו הייחודית, שכללה לא פחות מ-11,000 ספרים, תרם הרב אבידור הכהן עוד בחייו למרכז יעקב הרצוג שבקיבוץ עין צורים. ב-3 ביולי 2005, בשעה שעסק במלאכת העברת הספרים, לקה הרב אבידור בליבו, והובהל לבית החולים, שם נקבע מותו. הרב שמואל אבידור הכהן נקבר על פי בקשתו לצד אשתו בבית העלמין בקבוצת שילר.
הרב אבידור השתייך לזרם המתון של הציונות הדתית ונודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם. דרכו זיכתה אותו בלא מעט גינויים ובתארים "נון-קונפורמיסט" ו"אינדיבידואליסט" שדבקו בו. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) הביע תמיכה בתנועת ר"צ. בין השנים 1987 ל-1997 שימש רב קהילת עדת שלום - עמנואל ברחובות, קהילה חברה בתנועה הקונסרבטיבית.
משפחתו.
אשתו הראשונה רות, אם ילדיו, הייתה בתו של הרב פישל כהן, מרבני תל אביב ומחסידי הרבי מאוסטרובצה. לאחר גירושיו נישא בשנת 1979 למשוררת החילונית אריאנה הרן, ועבר להתגורר עמה בקבוצת שילר (גן שלמה). הרן, שנפטרה כשנתיים לפניו, חיברה לכבוד בעלה את השיר "האם אתה מאושר?", שהולחן בידי שלמה ארצי, קרוב משפחה של הרב אבידור, ובוצע על ידי ריטה.