"אהוב כמוש" הראשון הוא לו בנאי, כוהן קירי ג'ולית (אל הצדק, פטרון אבירי סולאמניה והמתחרה עם מישקאל על תפקיד ראש אלי האור). הוריו של לו חשים בשינוי שחל בבנם ושולחים אותו למנזר המוקדש למאז'ר, אל החוכמה והאיחוד עם הטבע, שם גר אחיו ריס כנזיר. לו רוצח את נזירי המנזר ובורח. מתוך כעס על מאז'ר, שאפשר לדבר כזה לקרות, ריס זונח את אמונתו ונשבע אמונים לזבואים, שמבטיחה לו עזרה בנקמתו בתנאי שישחרר את בנה.
ריס יוצא בשליחותה של זבואים יחד עם כלבתו אטה וקנדר בשם "צל-ליל", המסוגל לדבר עם נשמות. הם מערימים על קרל במשחק "קאס" ולוקחים את הכלי בו היה לכוד אריאקן. קרל מבין מה קרה ומנסה להרוג את ריס, שנמלט לים, ממלכתה של זבואים.
במקביל כמוש ומינה מנסים לשים ידם על אוצרות המלך הכהן - חפצים קסומים השייכים לשאר האלים. החפצים נמצאים בצריח כישוף עתיק. כמוש מגלה מאוחר מדי שהוא לא הראשון שהבין שהחפצים שרדו ושהצריח שוקם וכעת שולט בו נויטארי, אל הקסם השחור. נויטארי לוכד את מינה, ומערים על כמוש שמאמין שמינה מתה. כמוש בורח לארמונו ומבין שהוא מאוהב במינה.
נספח: הנספח בספר זה עוסק בצריח ים הדם על תולדותיו, יושביו וחפצי הקסם שבו. מתאים למהדורה 3.5 של מבוכים ודרקונים, בגרסת רומח הדרקון.
ענבר וברזל.
ריס ממשיך במסע בחיפוש אחר אחיו לו, בניסיון למנוע ממנו ליצור עוד אהובי כמוש. הוא מספר את סיפורו לג'רארד אות מונדר, שמגייס למענו את הפלדינים של קירי-ג'ולית ואת מסדר הכישוף הנעלה. במהרה מתגלה כי אהובי כמוש חסינים לחלוטין לקסם ולחשי קודש, כך שעזרתם לא מועילה. לו נעצר לבסוף לאחר שילד קטן מכה אותו בניסיון להגן על אימו. לו נשרף כתוצאה מהמגע, כי תום לבם של ילדים יכול לעצור את אהובי כמוש. החולשה הזו יוצרת דילמה מוסרית אצל אלי הטוב, כי חשיפה שכזו למוות והרס תהרוס את תמימותו של הילד ותגרום לו טראומה.
מינה נותרה לכודה בידי קוסמי נויטארי. הם מגלים שהיא חסינה לקסמים, מלבד כאשר היא מודעת לקסם ולמהותו. כמוש מבין, בעזרת קרל, כי מינה לא מתה ומצליח לשכנע את זבואים לעזור לו לשחרר אותה. זבואים יוצרת הסחה המאפשרת למינה לחמוק להיכל חילול הקודש, בו מוחבאים אוצרות המלך הכהן. על האוצרות שומרת דרקונית, ששואלת את מינה חידה- "מי את? מאין את באת?". מינה לא עונה על החידה ונאלצת לוותר על האוצרות - דבר המעורר את זעמו של כמוש. כעסו רק גובר כאשר מתגלה שאהובי כמוש נשמעים רק למינה.
זבואים מפגישה בין מינה לריס. מינה משוכנעת כי בידי ריס הפתרון לחידת הדרקונית. לאחר שריס זונח את זבואים הוא נשלח על ידי המינוטאורים לטירת כמוש, שם מינה מענה אותו בניסיון לחלת ממנו את התשובה. קרל, שמקנא במעמד של מינה, משכנע את כמוש שריס הוא המאהב שלה. כשקרל מנסה להרוג את מינה היא הופכת אותו לבן תמותה. נואשת להחזיר אליה את אהבתו של כמוש, מינה עוקרת את צריח הכישוף הנעלה מקרקעית הים ומעניקה אותו, יחד עם אוצרות המלך הנעלה, לכמוש כאות לאהבתה.
במקביל האלים מתאספים, לאחר שהרגישו שדבר מה הנוגע לכוחותיהם מתרחש. לבסוף מגלה להם מאז'ר כי מינה היא אלה טובה, אשר הונתה על ידי טאקיזיס לחשוב שהיא בת תמותה.
נספח: הנספח בספר זה עוסק באהובי כמוש- תבנית מלאה לפי גרסת 3.5.
ענבר ודם.
סיפור מוצאה של מינה נחשף - בעת הבריאה היא נוצרה מתוך שמחתם של האלים על העולם החדש והייתה לאלת האושר. פלדין נאלץ להרדימה, מאחר שהיא הפרה את האיזון העדין בין אלי הטוב, הרוע והנייטרליות. כאשר טאקיזיס ניסתה להשתלט על העולם היא גילתה את מינה והונתה לחשוב שהיא בת תמותה, ושכוחותיה מגיעים מטאקיזיס עצמה. בפועל, כך צברה טאקיזיס את כוחה הרב - על ידי ניצול כוחותיה של מינה.
האלים מחליטים לאפשר למינה לבחור בעצמה את גורלה ולא להתערב בבחירותיה כדי לא להפר את האיזון בין הרוע, הטוב והנייטרליות. עם זאת, כמוש מחליט להפר ההחלטה, הופך את קרל לחסיד עצמות (לוחם העוטה מעטפת שלד חיצונית וחסין לכלי נשק) ושולח אותו לחפש את מינה.
מינה, שעדיין לא מודעת לזהותה האמיתית, הופכת לילדה ובעזרת ריס משמידה את רוב האהובים. לאחר מכן היא מורשית לקחת שני חפצים מאוצרות המלך הכהן - מחרוזת שמוציאה מאנשים את הרוע שבהם ופירמידת בדולח המאפשרת לראות אנשים כפי שהם באמת. לאחר שמינה משמידה את אהובי כמוש שהתבצרו בצריח, כמוש ונויטארי מסכמים לחלק ביניהם את אוצרות האלים. האל העליון מגיע בפעם השלישית לקרין ותובע את הצריח לעצמו. קרל אורב למינה, אך זו נחלצת בזכות כוחותיה. היא בורחת כדי לנסות ולמשוך את קרל הרחק מריס ומגיעה לעמק נראקה.
ג'נה, ראש מסדר הכישוף הנעלה, מגיעה ומצילה את ריס. בקרב שמתרחש ביניהם, ריס הורג את קרל.
בעמק נראקה נפגשת מינה עם גאלדר, ריס, צל-ליל ואטה הכלבה. סארוגנאס, המבקש לעקוף את החלטת האלים לגבי מינה, שולח את גאלדר לשבות את ואלתוניס - האלף שהיה בעבר האל פלדין - ולהביא אותו לעמק. מינה נשבעה בעבר להרוג את ואלתוניס, ואם תעשה זאת - תהפוך לאלת רוע. אם תחוס על חייו - תהיה אלת טוב. מינה מתבגרת במהירות רבה ונזכרת בשבועתה. גאלדר, ריס, צל-ליל ואטה מנסים לעצור בעדה - אך מינה הורגת את צל-ליל, שוברת את עמוד השדרה של אטה וגורמת לריס לאבד את הכרתו. לאחר שחזתה במעשיה מינה נרגעת וחסה על ואלתוניס. היא מגיעה למשכן האלים ומשתמשת בחפצים שלקחה מאוצרות המהלך הכהן כדי להפוך לאלה הנעה בין הטוב והרוע - אלת הדמעות.
נספח: הנספח בספר זה מספק מידע אך לא מונחי משחק. החלק הראשון עוסק במינה כאלה. השני עוסק במאמיני עצמות - לוחמי עצמות וחסידי עצמות.
מכללת הילדסהיימר
טביעת האונייה מצדה
א/מ מצדה הייתה אוניית צובר של חברת צים שטבעה בעת סערה באוקיינוס האטלנטי בבוקר 8 במרץ 1981. האונייה טבעה במהלך הפלגה להובלת מטען אשלג מנמל אשדוד לנמל בולטימור בארצות הברית. מקום הטביעה היה כ-95 מיל ימי (כ-176 ק"מ) מזרחית לאיי ברמודה. הים הסוער הקשה על פעולות ההצלה, ומתוך 35 האנשים שהיו על סיפונה ניצלו רק 11 שנאספו על ידי אוניות שנענו לקריאת האזעקה ו-24 נספו. הטביעה היא האסון הקשה ביותר שאירע לספנות המסחרית הישראלית.
האונייה.
"א/מ מצדה" הייתה אוניית צובר, אשר נבנתה בשנת 1960 במספנת Deutsche Werft (כיום מספנות HDW) בהמבורג שבגרמניה. הבניה וההפעלה נעשו בפיקוח מרשם לוידס ברמה גבוהה ביותר, והאונייה צוינה ככשירה להובלת עפרות. האונייה נמסרה לחברת צים במסגרת הסכם השילומים. היא נרשמה בחיפה "א/מ 101" וקיבלה אות קריאה 4XXE. האונייה השיגה שיא עולמי בקצב פריקת מטעני תפזורת.
אורכה של האונייה בעת בנייתה היה 168 מטר וכושר המעמס שלה – 23,321 טון. בשנת 1965 הוארך הגוף שלה, כמו שנעשה קודם לכן לאחותה א/מ אילת, במספנת מאזורו (Mazuru) ביפן ב-38 מטר. פעולה זו הגדילה את כושר המעמס שלה ב-8,232 טון ואת מספר המחסנים לשמונה. עבודת ההארכה נעשתה גם היא בפיקוח מרשם לוידס. בעבודה של המספנה היפנית נתגלו פגמים שתוקנו במספנות אירופאיות על חשבון המספנה היפנית.
מצדה הפליגה באופן קבוע בקו ישראל – ארצות הברית, לעיתים דרך אירופה, תוך הובלת סחורות בין ישראל ואירופה ובין צפון אמריקה ואירופה. בשנת 1967 הוחלף הצוות מעובדים זרים לישראלים, אך עובדים זרים המשיכו לשרת על האונייה גם לאחר מכן. בשנת 1976 מנה צוות האונייה 32 עובדים, בהם 12 קצינים.
ההפלגה האחרונה.
בתחילת פברואר 1981 הגיעה מצדה מארצות הברית לחיפה, ופרקה מטען גרעינים לממגורות דגון. לאחר ניקוי המחסנים וה, הפליגה לנמל אשדוד לצורך טעינת אשלג שיועד ליצוא לארצות הברית. בין הימים 12 ל-16 בפברואר טענה האונייה 30,712 טון אשלג של מפעלי ים המלח. עם סיום הטעינה נסגרו המחסנים במכסי ברזל מטיפוס מק גרגור. המכסים אובטחו למקומם והיו אטימים למים.
בנוסף, הצטיידה האונייה ב-786 טון דלק כבד למנוע הראשי, 105 טון דלק דיזל לגנרטורים, וכ-127 טון מי שתייה. ההצטיידות בדלק נעשתה לפי חישוב השימוש במהלך השייט בנוסף לרזרבה של 25%. לאחר הטעינה וההצטיידות הייתה השקיעה בחרטום ובירכתיים זהה כ-10.7 מטר.
יציאה מנמל אשדוד.
ב-16 בפברואר 1981 הפליגה האונייה בפיקודו של הקברניט רב חובל גרא לוין מנמל אשדוד לכיוון נמל בולטימור שבארצות הברית, כשעל סיפונה 34 אנשי צוות ועוד נוסעת, אשתו של קצין האלחוט.
בעת היציאה מנמל אשדוד שרר מזג אוויר גרוע. הים היה גלי, הגלים הגיעו לגובה שבין 1.5 ל-2 מטר ונשבה רוח דרומית מערבית בעצמה של 17 קשר. עם זאת, נתוני מזג אוויר אלה לא אמורים להוות קושי לאנייה בגודלה של מצדה. על כן החליט הקברניט לוין לצאת ולא להמתין לשינוי במזג האוויר. הנתב רב חובל בן ציון זאבי פעל בנוהל המקובל בנמל אשדוד למצב ים כפי ששרר בעת היציאה. הנתב הוציא את מצדה מרציף 9 עם שתי גוררות כשתנועתה לאורך הנמל יוצרת תנופה. הנתב ירד מהאונייה עוד לפני שיצאה מפתח הנמל. בשלב זה גם הגוררות עזבוה. האונייה לא הצליחה להתרחק מספיק מהחוף ותחתית האונייה נגעה בקרקעית. רב החובל דרש לקבל עזרה מהגוררות, אך הצליח לצאת ללב ים ללא עזרתן.
מחברת צים הציעו לקברניט להיכנס לנמל חיפה לבדיקה אך הוא השיב שאין צורך בכך. הוא דיווח להנהלת צים באמצעות מברקים שהמצב יציב, ועדכן שהתבצעו בדיקות גובה נוזלים במיכלים ובמחסנים ולא נמצאה חדירת מי-ים. עובדת הנגיעה בקרקעית לא דווחה על ידי צים או נמל אשדוד לרשות הספנות והנמלים היות שלא נראתה להם כאירוע חריג.
המשך ההפלגה.