דמותו של לויד נקראת "The Boy" ("הבן"), בן כפר שעוזב את אהובתו, "The Girl" ("הבת"; בגילומה של מילדרד דייוויס - Mildred Davis, שהייתה לאחר מכן לאשתו של לויד), ועובר לעיר הגדולה במטרה להתעשר. הוא מוצא עבודה כקופאי בכלבו גדול, אך משקר לאהובתו במכתביו: הוא מספר לה כי השיג עבודה כבעלים של הכלבו, ואת כספו הוא מבזבז על מתנות יוקרה. שותפו לדירה, "The Pal" ("החבר"; ביל סתורת'ר - Bill Strother), מתפרנס מביצוע פעלולים מרשימים ומטיפוס על בניינים (כמו מקור פרנסתו של סתורת'ר במציאות). כאשר מנהל הכלבו שלו מציע ל"בן" אלף דולר אם יצליח לארגן גימיק פרסומי לפרסום הכלבו, הוא משכנע את שותפו לדירה לטפס על בניין הכלבו, בן 12 הקומות, ולהתחלק איתו בפרס שהובטח. אולם, ביום שבו אמור היה "החבר" לטפס על הבניין, הוא נאלץ להימלט מ"החוק" ("The Law"; נח יאנג - Noah Young), וכך נאלץ "הבן" לבצע את הטיפוס המסוכן בכוחות עצמו. הוא מתגבר על שלל קשיים ומטפס עוד ועוד, עד אשר הוא נתלה ממחוגו של שעון במרומי המגדל, בסצנת הסיום הזכורה.
מגן אנושי
מגן אנושי היא טקטיקה של שימוש בבני אדם, לרוב אזרחים, כדי להגן על מטרות צבאיות (כגון תשתיות וחמושים). טקטיקה זו איננה חוקית והיא מנוגדת לאמנות ז'נבה.
ההיגיון שמאחורי טקטיקה זו היא שצבא מערבי, המתיימר להיות מוסרי, יימנע מלפגוע במתכוון באזרחים, ולכן אם החמוש יקיף את עצמו באזרחים, הצבא ימנע מלירות לעברו. עוד יתרון בטקטיקה זו היא שאם אכן נהרגים אזרחים ששימשו כמגן אנושי, הצד שהשתמש בטקטיקה יכול להשתמש במות האזרחים כחומר תעמולה לערעור התדמית של הצבא והמורל שלו (לצד שמשתמש בטקטיקה לא אכפת מחיי המגנים).
בטקטיקה נעשה שימוש במדינות מוסלמיות כמו עיראק, לבנון ואפגניסטן, וכן על ידי ארגוני הטרור הפלסטיניים.
במשפט הבינלאומי.
המושג "מגן אנושי" מתאר שיטת לחימה אסורה בדיני לחימה בינלאומיים. שיטה זו עושה שימוש באזרחים, בין אם התנדבו לכך ובין אם נכפה עליהם, על ידי שינוע שלהם בצמוד לאזורים ומטרות צבאיות במטרה להגן על אותם אזורים או מטרות מפני תקיפה של כוחות אויב. השימוש במגן אנושי נחשב לטקטיקה ותיקה, בעבר נעשה בה שימוש בעימותים מזוינים בין מדינות (international armed conflict) ובעימותים מזוינים לא-מדינתיים (non-international armed conflict). שיטה זו כיום, באה לידי ביטוי בעיקר בעימותים לא-מדינתיים, בין השאר בקמבודיה, סיירה לאון, צ'צ'ניה וסומליה.
מסגרת חקיקתית במשפט הבינלאומי.
שימוש במגן אנושי נחשב לפשע מלחמה באמנת רומא. בנוסף, ניתן למצוא את האיסור לשימוש בפרקטיקה זו באמנות ז'נבה השונות ובפרוטוקול הראשון של אמנות ז'נבה. נכון להיום, אין איסור המגדיר באופן ברור כי לא ניתן לעשות שימוש ב"מגן אנושי" בעימות מזוין לא מדינתי (non-international armed conflict) עם זאת, בפרוטוקול השני לאמנות ז'נבה (הדן בעימותים מזוינים לא-מדינתיים) יש התייחסות להגנה על אזרחים מפני מבצעים צבאיים.
רוב הסעיפים בפרוטוקולים ואמנות הבינלאומיים העוסקים ב"מגן אנושי" נחשבים לסעיפים מנהגים במשפט הבינלאומי הפומבי, כך שעל-אף שלא כל המדינות חתומות על אותן אמנות, הן עדיין מחויבות לפעול על-פי אותם סעיפים.
הסטטוס המשפטי של אזרח הפועל בתור "מגן אנושי" מרצון.
ההגדרה המשפטית של אזרחים הפועלים מרצונם בתור "מגן אנושי" שנויה במחלוקת, כאשר יש מספר גישות בנושא. ראשית, יש להבהיר כי "מגנים אנושיים" הם אזרחים, וככאלה, יש איסור על פגיעה מכוונת בהם. עם זאת, הפגיעה באזרחים מותרת במידה והם לוקחים "חלק ישיר במעשי איבה". לפי אחת הגישות, אזרח המשמש בתור מגן אנושי מרצון, יסווג בתור אזרח הלוקח "חלק ישיר במעשי איבה" וככזה, ניתן יהיה לתקוף אותו. תומכי הגישה טוענים כי עצם הפעולה של "מגן אנושי", קרי, נטרול הפעולה של כוחות האויב מהווים יתרון צבאי משמעותי של היריב ועל כן, ניתן להגדירם כ"לוקחים חלק ישיר" (direct participant). גישה אחרת, דוחה את הסיווג של אותם אזרחים ככאלה ה"לוקחים חלק ישיר במעשי איבה" ממספר סיבות. בין היתר, נטען כי אותם אזרחים לא עומדים בכל התנאים הדרושים כיוון שהם לא מבצעים שום פעולה פיזית, אלא רק נוכחים במקום ולכן, הלכה למעשה לא מהווים כל איום על התוקף. עוד נטען כי חובה להבחין בין אזרחים שהתנדבו להיות "מגן אנושי" ובין כאלה שלא התנדבו ולכן נחשבים לאזרחים והפגיעה בהם אסורה. מכיוון שפעולה זו בלתי אפשרית במהלך עימות מזוין, לא ניתן להגדיר "מגן אנושי" כאזרח שהפגיעה בו מותרת.
קושי נוסף בהבחנה מתייחס לצד העושה שימוש באותם מגנים אנושים ולשאלה כיצד ניתן להבחין מתי נעשה שימוש במגן אנושי ומתי לא. לדוגמה, במידה וכוח פועל מתוך אוכלוסייה אזרחית, ניתן יהיה להאשימו באחת משתיים. האפשרות הראשונה היא שהוא לא נוקט באמצעי זהירות מספקים כלפי האוכלוסייה האזרחית ולמעשה מעמיד אותם בסיכון. אפשרות נוספת היא שהוא משתמש בהם כ"מגנים אנושיים". הדרך לבחון זאת תהיה לפי היסוד הנפשי של אותו כוח, קרי, האם הייתה לו כוונה. אולם, יש קושי רב להוכיח כוונה, כך שלמעשה כמעט ולא ניתן להבחין בין השניים.
בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ישראל.
צה"ל.
במשך תקופה מסוימת השתמש צה"ל בנוהל שכן בו שכן או קרוב של המשפחה היה נשלח לבשר למחבלים אותם רצה צה"ל לעצור, שהם מוקפים בידי כוחות גדולים, ולהציע להם להיכנע. לפי הצבא נעשה שימוש בנוהג כ-1,200 פעמים משנת 2000 עד שנת 2005, במהלכם נפגע רק ילד אחד כתוצאה מהשימוש בנוהל זה. ב-2005 פסק בג"ץ נגד הנוהל ואסר עליו בטענה שהוא למעשה שימוש בלתי-חוקי באזרחים פלסטינים בתור מגן אנושי.
צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה, אמנסטי אינטרנשיונל ושוברים שתיקה טענו שצה"ל השתמש באזרחים כמגן אנושי לצורכי הגנה על עמדות שתפס הצבא, סריקת מבנים חשודים ובדיקת חפצים חשודים ואף הליכה עם אזרחים לפני חיילים.
לעומת זאת, לדברי אמנסטי לא נמצאו מקרים של שימוש בפלסטינים כמגן אנושי בידי חמאס. ישראל וצה"ל דחו את הטענות והאשימו את ועדת גולדסטון ואמנסטי בכתיבת דו"ח מוטה, המתעלם מפשעי מלחמה שביצע חמאס, ומאשים את צה"ל ללא ביסוס - שכן הדו"חות מבוססים על עדויות פלסטינים שאינם חופשיים לומר את האמת בגלל פחד מעינוי או הוצאה להורג בידי חמאס. כשנתיים לאחר מכן, ראש צוות הבדיקה של האו"ם ריצ'רד גולדסטון, כתב מאמר בוושינגטון פוסט בו טען ש"אם הייתי יודע אז מה שאני יודע היום, דו"ח גולדסטון היה מסמך שונה".
המקרה הידוע ביותר של שימוש במגן אנושי מצד צה"ל הוא אירוע בו שני חיילים מחטיבת גבעתי הורו לילד פלסטיני לפתוח תיקים חשודים כדי לבדוק שהם לא ממולכדים. מצ"ח פתחה בחקירה בנושא ובסופה החיילים הורשעו.
הפלסטינים.
באינתיפאדה השנייה.
במהלך האינתיפאדה השנייה עשו הפלסטינים שימוש נרחב באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי. במספר רב של מקרים חמושים פלסטינים ירו מאחורי ילדים אל עבר כוחות צה"ל.
תשתיות טרור רבות מוקמו בלב אוכלוסייה אזרחית ולעיתים קרובות בתוך בתים בהם גרו אזרחים. במהלך מבצע חומת מגן בתים אזרחיים רבים מולכדו במטעני חבלה על ידי ארגוני הטרור, דבר שהצריך את פיצוצם באופן מבוקר או הריסתם באמצעות דחפורים משוריינים.
ארגוני שמאל רדיקלי, הידוע שבהם הוא ה-ISM, שימשו מגן אנושי למחבלים, בפרט בהגנה על יאסר ערפאת שנכלא במוקטעה ובמצור על כנסיית המולד במהלך מבצע חומת מגן. חלק מהתרגולת של פעילי ISM לשיבוש או עצירת פעולות צה"ל הייתה לשמש מגן אנושי ולהסתובב באזורי קרבות ובשטח צבאי סגור. כתוצאה מכך נהרגו או נפצעו קשות מספר פעילי ISM, הידועה שבהם היא רייצ'ל קורי שנהרגה בתאונה כשניסתה לחסום בגופה דחפור D9R משוריין ליד ציר פילדלפי ברפיח.
במבצע עופרת יצוקה.
במבצע עופרת יצוקה עשו חמאס וארגוני טרור אחרים שימוש נרחב בטקטיקת המגן האנושי, כחלק מדוקטרינת הלחימה שלהם. שימוש זה כלל:
דובר צה"ל הפיץ סרט שצולם על ידי כטב"ם במבצע עופרת יצוקה המתעד מחבל פלסטיני משגר רקטה מגג בניין מגורים ואז בורח בחסות ילדים המקיפים אותו כדי למנוע מכוחות צה"ל לפגוע בו.
במבצע צוק איתן.
שימוש באזרחים כמגן אנושי נעשה על ידי חמאס גם בעת מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן. חמאס החביא רקטות גם בבתי ספר ומתקנים של אונר"א. כמו כן ביצע חמאס שיגורי רקטות ופצמ"רים מחצרות בתי ספר, כולל ירי הפצמ"רים ממנו נהרג ילד ישראלי בן 4. ב-22 ביולי 2014 פרסם דובר צה"ל סרט המתעד פעילי טרור נמלטים מאתר שיגור באמצעות אמבולנס. חמאס השתמש בבית החולים וופא שבשכונת שג'אעיה להפעלת חדרי מלחמה וכמפקדה, ואף אוחסנו בו אמצעי לחימה ובפרט רקטות. במשך ימים נורתה ממנו אש נק"ל ונ"ט לכיוון כוחות צה"ל. אחרי שצה"ל וידא שבית החולים פונה הוא תקף אותו, התקיפה גרמה לפיצוצי משנה של האמל"ח שאוחסן שם. עיתונאית פינית דיווחה שראתה מחבלים משגרים רקטות מבית החולים שיפא שבמרכז עזה. הארכיבישוף האורתודוקסי היווני אמר שחמאס ירה רקטות ממתחם הכנסייה שלו שבו חסו 2,000 מוסלמים. מספר עיתונאים דיווחו שחמאס איים עליהם שלא ידווחו על שימוש במגן אנושי וב-11 באוגוסט הוציא ארגון העיתונאים הזרים בישראל הודעת גינוי רשמית לחמאס על כך.
בתחילת יוני 2017 חשפה אונר"א מנהרת טרור שחפר חמאס מתחת לבית ספר של הארגון בעזה. אונר"א גינתה את החפירה ואמרה שחמאס הבטיח לאטום אותה.
בעימותים בגבול ישראל-רצועת עזה 2018.