המערכת מצרפת לשדות החובה, בצורה אוטומטית, אות זמן ו"קוד עיר מדומה", קוד זה משמש את המערכות הממוכנות לזיהוי המשרד המסוים של סוכנות הנסיעות או חברת התעופה, שממנו בוצעה ההזמנה. "קוד העיר המדומה" משמש, בין השאר, לטובת אבטחת מידע (למשרדים שונים יש הרשאות שונות) ולניהול "מבצעים והנחות" - כך שחברת התעופה יכולה להציע מחיר שונה לכל משרד בנפרד, בלי שהמשרדים השונים יודעים זאת.
רוב חברות בתעופה וסוכנויות הנסיעות דורשות נתונים נוספים ובכללם:
בשנים האחרונות, במדינות רבות, רשויות המדינה מחייבות גם להוסיף:
כל אחד ממרכיבי "רשימת שמות הנוסעים" מקודד על ידי אות בודדת - באופן אחיד, על ידי כלל מערכות ההזמנה הממוחשבות:
אחסון המידע (מרכזי נתונים).
רוב חברות התעופה בוחרות לאחסן את "רשימת שמות הנוסעים" כרשומת מחשב, על גבי שרתים של צד שלישי המתמחה בכך, במסגרת "מרכזי נתונים" של "מערכות ההזמנה הממוחשבות" או של ה GDS.
מכיוון שכך, כמעט כל המידע בנוגע לפרטיהם של הנוסעים, נשמר בחוות שרתי מיחשוב אצל אחת מארבע החברות המובילות בעולם בהקשרים אלו, Sabre, Galileo, Worldspan, Amadeus.
בדומה ל"שרותי ענן" אחרים, מצב עניינים זה גורם לכך שכל ענף התעופה תלוי בשירותי אחסון אלה. אם למשל, בנמל התעופה בן-גוריון, פועלות למעלה מ-120 חברות תעופה, בהחלט אפשרי מצב שפגיעה במערכות ה-GDS או ה-CRS שנמצאות בשרתים של אחת מארבע החברות הגדולות תביא לשיתוק של חלק מ-120 החברות - במקביל.
רשימת שמות הנוסעים כנקודת תורפה לתקיפות סייבר.
מכיוון שמערכות ה-CRS וה-GDS הן רשתות מיחשוב חובקות עולם הנשענות על "מרכזי נתונים" בודדים, המנוהלים, כמעט כולם, על ידי אותן ארבע חברות שמחזיקות את שוק ה-CRS- GDS, "מרכזי נתונים" אלו כמו גם רשתות המיחשוב, בכלל ורשימות שמות הנוסעים בפרט, מהווים נקודת תורפה בראיית היכולת להתמודד עם תקיפות סייבר. מכיוון שחברות אלו הן חברות זרות ומרכזי הנתונים שלהן ממוקמים מחוץ לישראל, נוצרת תלות באיכות החוזים בין חברות התעופה וסוכנויות הנסיעות לספקיות מערכות ה CRS-GDS כמו גם תלות בנוהלי אבטחת המידע והגנת הסייבר של אותן ארבע ספקיות.
רשימת שמות הנוסעים כתשתית למניעת טיסות בין לאומית מטרוריסטים וגורמי פשיעה בין לאומיים.
בשנים האחרונות ובפרט מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001, ארגוני הביטחון של מדינות העולם מחזיקים רשימות של מבוקשים בהקשר לחברות בארגוני טרור. עצם קיום "רשימות שמות הנוסעים" כרשומת מחשב מאפשר לארגוני הביטחון של המדינות השונות למנוע חופש תנועה של פעילי טרור בדרכם לביצוע פיגועים וזאת על ידי ניהול "רשימות שחורות" של חשודים שחל עליהם איסור לטוס. יכולת זו תלויה ביכולת לאמת את זהות הנוסע ולמנוע מצבים של הזמנת כרטיסי טיסה בזהות בדויה.
שיקולי הגנה על פרטיות.
ארגונים רבים לשמירה על פרטיות הביעו דאגה מעצם קיום "רשימות שמות נוסעים" שעלולות להכיל מידע רב על הנוסעים ובכללו, שם מלא, תאריך לידה, כתובת מגורים וכתובת מקום העבודה, מספרי טלפון, כתובות דואר אלקטרוני, כתובת IP במקרה של הזמנות "אונליין". בדרך כלל ניתן לגשת ל"רשימות שמות הנוסעים" ישירות מהאינטרנט באמצעות ה"מזהה הייעודי" (Record Locator), אלא שאותו ניתן למצוא, בין השאר, על גבי כרטיס העלייה למטוס (Boarding pass).
חברות ה CRS-GDS שומרות את נתוני ה"רשימת שמות נוסעים" גם במקרה של הזמנות שבוטלו או אף לאחר שתוכנית המסע הושלמה. פעמים רבות, החברות מאפשרות גישה לבסיס הנתונים באמצעות אתר אינטרנט פתוח ועל בסיס מספר ההזמנה בלבד, מספר שאותו ניתן למצוא על כרטיס הטיסה.
מכיוון ש"רשימת שמות הנוסעים" מכילה גם את הבקשות המיוחדות למתן שירותים, כמו למשל, בקשה לארוחות כשרות או לסיוע לנוסעים הזקוקים לכיסא גלגלים - רשומות אלו מאפשרות למי שמעוניין בכך, לאסוף מידע רב ומגוון על הנוסעים ואף על פי שמידע כזה, בדרך כלל נהנה מסטנדרטים ייעודיים לאבטחת מידע, אין זה כך בתעשיית התעופה.
האיחוד האירופאי.
אחרי שנים ארוכות של דיונים, ב-2016, ההפרלמנט האירופי החליט לחייב את כל המדינות החברות באיחוד האירופאי לאסוף את "רשימות שמות הנוסעים" ולחלוק אותם עם יתר מדינות האיחוד. בלגיה ספציפית, החליטה לעשות מהלך דומה, הכולל בתוכו גם את כל הנוסעים במערך הרכבות.
הסכמי שיתוף "רשימות שמות נוסעים" בין מדינות.
הסכם לשיתוף "רשימות שמות נוסעים" בין ארצות הברית לאחוד האירופאי.
החל משנת 2011, נכנס לתוקפו הסכם בין ה"משרד להגנת המולדת" של ארצות הברית של אמריקה לבין האיחוד האירופאי ולפיו "רשימות שמות הנוסעים" של חברות התעופה האירופאיות משותפות עם המשרד להגנת המולדת.
הסכם לשיתוף "רשימות שמות נוסעים" בין אוסטרליה לאחוד האירופאי.
החוק האוסטרלי מאוד שונה מהחוק האירופאי וככל הידוע, באוסטרליה חל איסור על אגירת רשומות המחשב של "רשימות שמות הנוסעים". למרות זאת, יש הסכם בין ממשלת אוסטרליה לאיחוד האירופאי בנוגע לשיתוף "רשימות שמות נוסעים", ככל הנראה, בהקשר למניעת טרור ופשיעה בין לאומית.
הסכם לשיתוף "רשימות שמות נוסעים" בין קנדה לאחוד האירופאי.
כבר מ-2005, קיימים הסכמים בין קנדה לאיחוד האירופאי שמסדירים את שיתוף רשומות המחשב של "רשימות שמות הנוסעים".
אנגלית מודרנית
אנגלית מודרנית (באנגלית: "Modern English") היא צורת השפה האנגלית, שמדוברת בעקבות סדרה של שינויים בהגייה של השפה האנגלית, שהתרחשו באנגליה בין סוף המאה ה-14 עד אמצע המאה ה-16, אשר השפיעו במידה רבה על כל הדיאלקטים של השפה האנגלית.
טקסטים מתחילת המאה ה-17, כגון יצירותיו של ויליאם שייקספיר ותרגום המלך ג'יימס, נחשבים לטקסטים שכתובים באנגלית מודרנית. במהלך המחצית השנייה של האלף השני הפכה האנגלית המודרנית לשפה הדומיננטית באזורים שונים בעולם, כגון אמריקה הצפונית, תת-היבשת ההודית, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד בעיקר בעקבות קולוניזציה שביצעה האימפריה הבריטית.
לאנגלית המודרנית יש דיאלקטים מקומיים רבים במדינות השונות ברחבי העולם, בהן היא השפה הדומיננטית - אזור אשר לעיתים מכונה האנגלוספירה. דיאלקטים אלה כוללים אנגלית אמריקנית, אנגלית בריטית, אנגלית אוסטרלית, אנגלית קנדית, אנגלית קריבית, אנגלית הודית, אנגלית פקיסטנית, אנגלית ניגרית, אנגלית ניו זילנדית, אנגלית פיליפינית, אנגלית סינגפורית, ואנגלית דרום אפריקאית.
לפי הספר "Ethnologue: Languages of the World" ישנם קרוב למיליארד דוברי אנגלית כשפה ראשונה או שנייה ברחבי העולם. אנגלית מדוברת כשפה ראשונה או שנייה במספר גדול של מדינות, כאשר המדינות עם המספר הרב ביותר של דוברי אנגלית כשפת אם הם ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ואירלנד. ישנם גם אוכלוסיות גדולות של דוברי אנגלית כשפת אם בהודו, פקיסטן, הפיליפינים ובדרום אפריקה. ישנם יותר אנשים שדוברים אנגלית המודרנית אך אינם דוברים של השפה כשפת אם מאשר כל שפה אחרת בעולם. מספר הדוברים הגדול שלה הפכו את השפה האנגלית לשפה משותפת ("lingua franca") בקרב ענף התיירות, חברות התעופה ברחבי העולם, בתחום טכנולוגיית המחשוב, בתחום המדע ובתחום תקשורת גלובלית.
נסרין סותודה
נסרין סותודה (בפרסית: نسرین ستوده; נולדה ב-3 באפריל 1963) היא עורכת דין, פעילת זכויות האדם איראנית, שייצגה פעילי אופוזיציה איראנים ופוליטיקאים, שנכלאו וגם אסירים שנידונו למוות על פשעים שביצעו, כאשר הם היו קטינים. היא ייצגה את העיתונאי, עיסא סהרקיז , זוכת פרס נובל לשלום, שירין עבאדי ואת חשמת טברזדי, ראש החזית הדמוקרטית הלאומית (איראן) , קבוצת אופוזיציה לא חוקית. סותודה ייצגה גם נשים שנעצרו על הופעה בפומבי ללא חג'אב, המהווה עבירה פלילית באיראן.
סותודה נעצרה בספטמבר 2010 באשמת הפצת תעמולה וקשירת קשר לפגוע בביטחון המדינה והייתה כלואה בבידוד בכלא אווין. בינואר 2011, הרשויות האיראניות דנו את סותודה ל-11 שנות מאסר, בנוסף שללו ממנה את רישיון עריכת הדין ונאסר עליה לעזוב את איראן במשך 20 שנה. מאוחר יותר באותה השנה, בית המשפט לערעורים הפחית את עונש המאסר לשש שנים, ושלילת הרישיון לעשר שנים.
ביוני 2018 סותודה נעצרה בשנית וב-12 במרץ 2019 נידונה למאסר בטהראן, לאחר שהואשמה במספר עבירות הקשורות לביטחון לאומי. בעוד ששופט אמר לסוכנות הידיעות של הרפובליקה האסלאמית שעונש שנגזר עליה יהיה שבע שנים, מקורות אחרים ובהם המרכז לזכויות אדם באיראן, דיווחו כי על סותודה נגזר העונש המרבי הכולל 10 שנות מאסר ו-148 מלקות, בצירוף עם עוד שישה פסקי דין מספר שנות המאסר מגיע ל-38.
משפחה וחינוך.
נסרין סותודה נולדה ב-1963 למשפחה דתית, בת המעמד הבינוני האיראני. היא קיוותה ללמוד פילוסופיה אך לא התקבלה והמשיכה ללימודי משפטים אוניברסיטת שהיד בהשתי (Shahid Beheshti University) בטהראן. לאחר שסיימה את התואר במשפט בינלאומי, סותודה עברה בהצלחה את הבחינות לשכת עורכי הדין ב-1995 אך היה עלייה לחכות שמונה שנים, עד שקבלה את רישיון עריכת דין.
סותודה נשואה לרזא חנדאן ולזוג שני ילדים. סותודה הדגישה את תמיכתו של בעלה בעבודתה.
עבודה ואקטיביזם.
סותודה התחילה את הקריירה שלה במחלקה המשפטית של משרד השיכון האיראני ואחרי שנתיים הצטרפה למחלקה המשפטית בבנק טג'אראט שבבעלות המדינה. במהלך עבודה בבנק היא הייתה מעורבת בכנת החומרים והטיעונים המשפטיים עבור רבים מהדיונים שהתנהלו בטריבונל בהאג שהוקם ב־1981 לבירור סוגיות שונות בין ארצות הברית לאיראן.