בתרכובת השמאלית, ערך הבסיס הוא 214 ננומטר כיוון שזהו דיאן הטרואנולארי. לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, והקשר הכפול השמאלי הוא אקסוציקלי לטבעת הימנית. ולכן האורך גל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 239 ננומטר.
בתרכובת הימנית, ערך הבסיס הוא 253 ננומטר כיוון שזהו דיאן הומואנולארי. גם לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, ושני הקשרים הכפולים הם אקסוציקלים לטבעות אליהם הם צמודים. ולכן אורך הגל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 283 ננומטר.
עבור תרכובות עם מעל ל-4 קשרים כפולים צמודים יש להשתמש בחוקי פישר-קון.
הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט
אלחנדרו דה הומבולדט (בספרדית: Parque Nacional Alejandro de Humboldt) הוא פארק לאומי במחוזות אולגין וגואנטנמו שבדרום-מזרח קובה, כ-40 ק"מ צפונית-מערבית לברקואה. הפארק קרוי על שם המדען ומגלה הארצות הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, שביקר וחקר את קובה בשנים 1801-1800 (בספרדית, אלכסנדר נקרא אלחנדרו). הפארק הוכרז בשנת 1963, ובשנת 2001 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשל המגוון הנופי, הביולוגי, הבוטני והפטרולוגי שבו - הפארק כולל יערות אורנים, יערות מנגרובים וכן חופים ושוניות אלמוגים. האזור הצליח להשתמר גם משום שהאדם לא חדר אליו כמו לאזורים אחרים, גם בתקופה הפרה-קולומביאנית. האזורים החקלאיים נמצאים בשוליו, וגם בעלי חיים שהאדם הביא עמו, כגון כלבים, חתולים וחזירים, שבדרך כלל משבשים את המערכות האקולוגיות, נותרו רק בשוליים.
שטחו של הפארק 711.4 קמ"ר, מתוכם 688.9 קמ"ר בשטח היבשה, ו-22.5 קמ"ר בשטח הים. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת אל טוֹלְדוֹ, בגובה של 1,168 מ' מעל פני הים. באי זורמים מספר נחלים שמימיהם עמוקים וצלולים, ובהם טוֹאָה-חָגוּאָנִי, דוּאָבָּה, חִיגוּאָנִי, נִיבּוּחוֹן ומוֹאָה.
רכס ההרים שבו שוכן הפארק החל להיווצר בתקופת הקרטיקון. אזור הפארק הוא "אי" של סלעים פחמתיים, שמאפשרים קיומן של תופעות קרסטיות, בלב אזור שרוב הסלעים בו הם סרפנטיניים.
בפארק גדלים 905 מיני צמחים, מתוכם 343 ייחודיים לאזור. 18 מתוך 26 הצמחים האנדמיים לקובה גדלים בתחומי הפארק, ובהם פודוקרפוס אקמן והדרקונית הקובנית.
45 מיני זוחלים מצויים בתחומי הפארק, המהווים 37% ממיני הזוחלים המצויים בקובה כולה.
עם בעלי החיים השוכנים בו נמנים תוכים, קוליברים, לטאות, הוטיות, וכן הקוניור הקובני, הדיה הקובנית, נקר מקור השנהב והסולנודון הקובני האנדמי, שלושת האחרונים מצויים בסכנת הכחדה. בחופי הפארק חיים תחשי נהרות.
תיירים יכולים לבקר בפארק דרך מרכז המבקרים שנמצא על הכביש בין ברקואה למואה.
ריאטי (נפה)
נפת רִיאֶטִי (או רייטי, באיטלקית: Provincia di Rieti) היא נפה במזרחו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,749 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 153,258 נפש. בירתה של הנפה בעיר ריאטי.
הנפה גובלת בנפת ויטרבו ובנפת רומא במחוז לאציו במערב, בנפת פרוג'ה ובנפת טרני במחוז אומבריה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה במזרח, בנפת ל'אקווילה ובנפת טראמו במחוז אברוצו במזרח.
סעודות שבת
בשבת ישנה מצווה על אכילת שלוש סעודות: האחת בליל שבת (סעודת ליל שבת), השנייה בבוקר יום השבת (סעודת יום שבת), והשלישית לקראת צאת השבת (סעודה שלישית). מצווה זו מוטלת על גברים ועל נשים בשווה.
מקור המצווה.
בעבר נהגו לאכול באופן שגרתי שתי סעודות ביום, אחת בבוקר ואחת בערב. חיוב שלוש סעודות השבת נובע מהצורך לענג את השבת ולכבדה יותר מאשר ביום חול. רמז לשלוש סעודות בשבת נדרש בגמרא מכך שבפסוק לגבי אכילת המן בשבת נכתבה שלוש פעמים המילה "היום": לדעת רבי חידקא שלוש הפעמים שנכתב "היום" הן חיוב רק לסעודות היום, חוץ מסעודת הלילה, ולשיטתו יש חיוב לאכול ארבע סעודות בשבת. על אף ששיטה זו לא נפסקה להלכה, יש הנוהגים לאכול גם סעודה רביעית בשבת הנקראת "סעודה דרבי חידקא".
אף כי החובה היא על סעודה אחת בלילה ושתיים ביום, במידה ולא נאכלה סעודה בלילה, יש לאכול שלוש סעודות ביום.
תוכן הסעודות.
בשתי הסעודות הראשונות, כדי לצאת ידי חובת הסעודה יש לאכול פת בשיעור כביצה, אך בדיעבד די בכזית. בסעודה שלישית יש הסוברים (שיטת רבינו תם) שדי בפירות וירקות, אך להלכה נפסק שצריך גם בסעודה זו לאכול פת או לכל הפחות מיני מזונות.
צריך לכבד את סעודות השבת במאכלים חשובים מביום חול. הגמרא בכמה מקומות, מדברת על החשיבות של עינוג השבת, בין השאר בשלש סעודות, בגמרא נאמר שמי שמקיים שלש סעודות בשבת ניצל מחבלי משיח, גוג ומגוג ודינה של גיהנום. יש עניין לאכול דגים בשבת, אבל מי שלא אוהב אין צורך, ויש אמרה נפוצה שמקורה באחרונים שכל האוכל דג ביום דג (בגימטריה ז') ניצל מד"ג (ראשי תיבות - דין גיהנום).
נוהגים לשיר בסעודות השבת זמירות שבת.
בברכת המזון שלאחר סעודות שבת מוסיפים קטע המכונה 'רצה והחליצנו' בסופה של הברכה השלישית.
מאכלים מיוחדים בסעודת שבת.
בקהילות מסוימות נהגו לאכול מאכלים מיוחדים בסעודת שבת, המרמזים על עניינים רוחניים. בחסידויות רבות מקפידים על אכילת רגל קרושה בסעודת יום השבת, ונקרא גאלע. נהוג גם לאכול מאכלי קוגל בסוף סעודות השבת.
מנהג נפוץ הוא לאכול דגים.
מספר ערפד
מספר ערפד משמש בתחום שעשועי המתמטיקה לתיאור מספר בן 2n ספרות עשרוניות הניתן להצגה כמכפלת שני מספרים המורכבים יחד מאותן ספרות (בערבוב הסדר) כאשר ספרת האחדות של לפחות אחד מהם אינה אפס; שני מספרים אלה נקראים ניבי הערפד. זוהי תכונה תלוית בסיס.
היסטוריה.
מקובל לייחס את הגדרת המושג לראשונה לקליפורד פיקובר () מחברת י.ב.מ שכתב חידה עליהם בקבוצת דיון sci.math בשנת 1994 (ומאוחר יותר בספרו
). מופעים קודמים של מספרים כאלה ניתן למצוא בספר של החידונאי האנגלי הנרי ארנסט דודני בשם Amusements In Mathematics שיצא לאור בשנת 1917. הוא כתב חידה בשם "מספרי מונית" על חיפוש מספרי ערפד (למעשה "ערפד למחצה", ראו למטה)
דוגמאות.
להלן טבלה עם כמויות מספרי ערפד לפי n:
סוגים של מספרי ערפד.
יש אינסוף מספרי ערפד, לחלקם ניבים מרובים. למשל, מספר הערפד הראשון עם חמישה זוגות ניבים הוא
24959017348650 = 2947050 × 8469153 = 2949705 × 8461530 = 4125870 × 6049395 = 4129587 × 6043950 = 4230765 × 5899410
1067781345046160692992979584215948335363056972783128881420721375504640
הוא מספר ערפד עם 100,025 זוגות ניבים.
ערפד ראשוני - מספר ערפד הוא "ראשוני" אם שני ניביו הם מספרים ראשוניים (וברור שבמקרה זה יש לו רק זוג ניבים אחד). למשל 117067=701*167.
קיימים מספרי ערפד שהם "ריבועים", כגון 2459319153459529 שהוא 49591523 בריבוע.
מספר נקרא ערפד למחצה (pseudovampire) אם לניבים שלו יש אורך שונה. למשל 153=51*3.
צבי זלינגר
צבי זלינגר (5 באוקטובר 1934 - 14 בספטמבר 2008) היה פרופסור לביוכימיה, מפענח המנגנון להעברת מידע בתא וחתן פרס ישראל לחקר הביולוגיה.
ביוגרפיה.
זלינגר נולד בווילנה שבליטא לד"ר מרדכי ולחיה זלינגר, שניהם היו מורים בגימנסיה העברית תרבות בווילנה. ההורים, אשר למדו בגימנסיה בשפה העברית וארץ ישראל הייתה נושא מרכזי בלמודים שם, היו ציוניים נלהבים ובשנת 1936 עלו עם זלינגר, בהיותו בן שנתיים, לארץ ישראל. את שנות הילדות בילה צבי זלינגר במושב נהלל ובכפר חיים, שם היה אביו מנהל בית הספר המשותף לכפר חיים ולכפר ידידיה. לפני פרוץ מלחמת העצמאות עברו לגבעתיים, שם סיים את בית הספר התיכון על-שם קלעי. הוא התגייס בגיל 17 ובמסגרת שירותו הצבאי הוא הדריך בבית הספר לקצונה וסיים שרות חובה בדרגת סגן. לאחר שחרורו החל בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, בבית הספר לרפואה של הדסה. בשנת 1959 סיים את לימודיו, במהלכם הוא צורף לקבוצת מחקר בביוכימיה בראשות שלמה הסטרין, ואחריהם בחר לשוב ולעבוד בתחום. שלוש שנים לאחר מכן, הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה ונסע להשתלמות בתחום הממברנות באוניברסיטת מינסוטה שבארצות-הברית . הוא עבד כרופא רק כשנקרא לשירות מילואים.
לאחר שקיבל תואר מוסמך בביוכימיה, עבד זלינגר במחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1965 קיבל פרופ' זלינגר משרת הוראה במחלקה. בזכות הישגיו המדעיים קוּדם במהרה לדרגת מרצה בכיר, לאחר מכן לפרופסור חבר ובשנת 1973 לפרופסור מלא. במהלך תקופה זו, חקרה קבוצת המחקר שהוביל את מנגנון הפעולה של מערכת האדנילט ציקלאז. מחקר זה הוביל את זלינגר ותלמיד המחקר שלו, דני קסל, לתגלית פורצת דרך. הם היו הראשונים לגלות איך עובדים חלבוני G, מתגים מולקולריים שנמצאים בכל תא בגוף ואחראיים על העברת מידע מקולטנים אל תוך התא. כמו כן, קבוצתו של זלינגר תרמה בהבנת מנגנון הכיבוי של החלבון, זלינגר פרסם כ-150 מאמרים מדעיים על מגוון רב של נושאים נוספים, שכללו בין היתר מיפוי סוגי הקולטנים הקיימים ברקמות בגוף האדם, וכן פענוח הגורם לניוון רשתית העין.
במהלך שנות עבודתו נבחר זלינגר לראש החוג לביוכימיה (1971–1972) ראש המחלקה (1984–1989), מופקד הקתדרה לביוכימיה על שם מרקס-קנדי (1995) ומשנת 2000 ניהל את מכון וולפסון לביולוגיה מבנית-יישומית. בשנת 2003 פרש לגמלאות מתחום ההוראה והתרכז במחקר, בו עסק עד יום מותו.