עם בואו התיישב קרישבסקי בראשון לציון. הוא התגורר בבית דודנו יהודה לייב אמציסלבסקי, ששב לרוסיה, וניהל את השדות והכרמים שלו ושל אחיו הרופא ד"ר יצחק ד'ארבלה, שבשל עיסוקו שהה בירושלים. למרות היותו חסיד אדוק, מצא קרישבסקי שפה משותפת עם צעירי המייסדים במושבה ועם הבילויים בני גדרה, ואלה היו באים אליו במוצאי שבת לשמוע את זמירותיו.
בשנת תרמ"ט (1889) השתתף עם דודניו ד"ר ד'ארבלה ואלכסנדר אפטקמן (היה נשוי לרוזה אמציסלבסקי) ברכישת אדמת סג'רה, והתיישב במקום. במשך תקופה התגורר באוהל והיה מעבד את הקרקע במו ידיו, ובכל סוף שבוע היה הולך רגלי לטבריה לטבול במקווה לכבוד שבת. כעבור זמן נטשו האחרים את המקום בשל תנאיו הקשים, וקרישבסקי נותר לבדו. הערבים תושבי המקום החשיבוהו לאיש קדוש ולא זו בלבד שלא נגעו בו לרעה אלא אף שמרו עליו מפני גנבים ושודדים. כשנחלש וחלה התעקש להמשיך בעבודתו, ובניגוד לרצונו הובל על אלונקה לראשון לציון. כשהחלים שב לנהל את הקרקעות והכרמים של קרוביו. הללו נתנו לו חלקת קרקע שגבלה בבית הכנסת והוא נטע בה כרם ענבים, זיתים ושקדים.
בהיותו בראשון לציון כתב מכתבים לבנו הבכור מרדכי בהם תיאר בהתלהבות את חייו בחברת בני המקום, וקרא לו להחיש את עלייתו ארצה. עם זאת, הוא לא התעלתם מן הקונפליקט של חיים דתיים בחברת מתיישבים שלא כולם הקפידו על שמירת מצוות. באחד ממכתביו הוא מספר על מורה בגדרה שהביא עמו ספרי לימוד חדשים ברוח התקופה, וכשנכנס אחד המתיישבים, איש שומר מצוות, וראה את הספרים, קרא: "רצוננו ללמד את בנינו תורה כפי שניתנה לנו על ידי משה רבנו, והספרים הללו לא ייזכרו ולא ייפקדו".
נשא אישה שלישית בשם טיליה, בת יוסף דב וטובה ורשבסקי, ממשפחה חסידית מצפת. מנישואין אלו נולדה בתו יהודית איטה.
נפטר בירושלים בי"א בכסלו תר"ע ונקבר בבית הקברות הר הזיתים, ליד קברו של הרב שניאור זלמן, "הגאון מלובלין".
יצחק אשר טברסקי
יצחק (איזידור) אשר טברסקי (באנגלית: Isadore Twersky; כ"ד באלול ה'תר"ץ 9 באוקטובר 1930 - י"א בתשרי ה'תשנ"ח 12 באוקטובר 1997) היה האדמו"ר מטולנא ופרופסור לספרות עברית ולפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד.
חייו.
בנו הצעיר של רבי משולם זושא טברסקי, שכיהן כאדמו"ר בדור הרביעי של חסידות טולנא, בבוסטון (נינו של מייסד השושלת ר' דוד טברסקי).
את חינוכו קיבל בבתי ספר כלליים ועבריים, ומורה מיוחד לימדו לימודי קודש. תואר ראשון עשה באוניברסיטת הרווארד, שם פגש את הארי אוסטרין וולפסון, שהיה לרבו המובהק באקדמיה. ב־1949 למד כשנה בישראל באוניברסיטה העברית. בישראל הכיר אישים כיצחק בער וגרשם שלום, והתיידד עם ש"י עגנון.
כשחזר לארצות הברית, עבד על הדוקטורט שלו, שהוקדש לראב"ד, ולימים יצא כספר, והוא המחקר המדעי הראשון בארצות הברית על דמות הלכתית מימי הביניים. במהלך כתיבת הדוקטורט למד אצל הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, ונשא את בתו עטרה. עם חותנו למד גמרא בקביעות כשלושים שנה, וההשפעה ניכרה גם במחקריו, בהם שילב תובנות מהתרבות ההומניסטית המערבית. לאחר הדוקטורט החל ללמד בהרווארד, כארבעים שנה.
כשאביו חלה הוא החל ללמד בבית המדרש של החסידות, "בית דוד". כשנפטר האב בשנת ה'תשל"ב, הוא גידל זקן וקיבל על עצמו את המנהגים החסידיים, והפך לדמות דומיננטית מאוד בבית המדרש. כעשור לאחר מכן החל לכהן כאדמו"ר מטולנא-בוסטון, ובכך היה לשילוב נדיר וייחודי של אדמו"ר ופרופסור.
נפטר בי"א בתשרי ה'תשנ"ח, ונטמן כעבור יומיים בהר הזיתים, ליד קברי הוריו.
משפחתו.
בנו, הרב משה טברסקי, חתנו של הרב אבא ברמן, כיהן כראש הכולל בישיבת תורת משה בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. נרצח בכ"ה במרחשון תשע"ה (18 בנובמבר 2014) בטבח בבית הכנסת קהילת בני תורה בירושלים.
בנו, הרב מאיר טברסקי ראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן, ומנהל שטיבל קטן של חסידות טאלנא בריברדייל , שבניו יורק.
מחקריו.
היה מומחה בעל שם עולמי בספרות הראשונים ובפילוסופיה יהודית, ובפרט בכתבי הרמב"ם והראב"ד. עבודתו הידועה ביותר היא "מבוא למשנה תורה לרמב"ם" - ספר מקיף ביותר על חיבורו ההלכתי המפורסם של הרמב"ם. חיבור ידוע נוסף שלו הוא על הראב"ד: "Rabad of Posquieres: A Twelfth-Century Talmudist" שהתבסס על עבודת הדוקטורט שלו.
היה העורך של "Harvard Studies in Medieval Jewish History and Literature" (שלושה כרכים), זכה במלגת גוגנהיים ב-1989, והיה חבר באקדמיה האמריקאית למחקר יהודי ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. זכה בפרס קפלון לשנת 1969.
בשנת 2020, הוציא לאור מרכז זלמן שזר, את הספר "כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים", אותו ערך פרופ' כרמי הורוביץ, תלמידו של טברסקי, ובו שלושים ואחד ממאמריו של פרופ' טברסקי בתחום מדעי היהדות.
טמורי קצבאיה
אנ-מן-גאל-אנה
אנ-מן-גאל-אנה היה מלך מיתולוגי של שומר. הוא שלט בעיר באד-טיבירה. לפי רשימת המלכים השומרית הוא היה המלך הרביעי של התקופה הטרום-שושלתית ומלך במשך 28,000 שנים.
דברים שבלב
כיסא של אליהו
כסא של אליהו
דומוזיד
דומוזיד (נקרא גם "הרועה") היה מלך מיתולוגי של שומר. שירים ומזמורים מצביעים על כך שמאוחר יותר הוא נחשב לאלוהות, מבשר של האל הבבלי תמוז. הוא שלט מעיר באד-טיבירה. לפי רשימת המלכים השומרית הוא היה המלך החמישי של התקופה הטרום-שושלתית. אחרי תקופת שלטונו, המרכז השלטוני עובר מבאד-טיבירה ללרסה. לפי הרשימה הוא שלט במשך 36,000 שנים.
הקוזאק שנגזל
תיירות צליינית
ארוחת בוקר בטיפאני (נובלה)
ארוחת בוקר בטיפני (באנגלית: Breakfast at Tiffany's) היא נובלה מאת טרומן קפוטה שיצאה לאור בשנת 1958. הנובלה עובדה בשנת 1961 לסרט קולנוע, תוך עריכת שינויים רבים, כולל שינוי הסוף. הנובלה, המגוללת את סיפורה של נערה קלילה החיה על חשבונם של גברים בניו יורק של שנות הארבעים, נכתבה לאחר צאת ספרו של קפוטה "קולות אחרים, חדרים אחרים", שהפך אותו לסופר ידוע ומוערך. פרסום הנובלה, שנחשבה בזמנה לפרובוקטיבית, הפך אותו לידוען מבוקש.
עלילה.
במרכז העלילה, המתרחשת בניו יורק במשך שנה אחת בין 1943 ל-1944, ניצבת נערה צעירה (כבת 19), יפה, רזה, אגוצנטרית, מקסימה ונהנתנית בשם הולי גולייטלי (שם המעיד על בעליו). המספר חסר השם הוא סופר צעיר המתגורר בדירה שמעליה.
סיפור חייה נגלה למספר בהדרגה ובאופן מקוטע. שמה של גולייטלי בעבר היה לולה-מיי ברנס והיא חיה בטקסס. בגיל 14 נמלטה מהבית שהיה של "אנשים רעים" והגיעה, יחד עם אחיה, פרד, לביתו של רופא הסוסים דוק גולייטלי, אלמן עם ארבעה ילדים. גולייטלי התאהב בילדה בת ה-14 ונשא אותה לאשה (היא הסכימה משום ש"אף פעם לא הייתי נשואה"). כעבור שנת נישואין אחת במהלכה בעיקר עיינה בחוברות שתיארו את חיי הזוהר בהוליווד, ברחה גולייטילי להוליווד שם גילה אותה האמרגן או. ג'יי. ברמן. במשך שנה לימד אותה ברמן, שתהה אם היא "בורה או סתם מאלבמה" (המדינה בה בגר קפוטה עצמו), צרפתית וזאת על מנת לשפר את ההיגוי הנכון שלה באנגלית. בערבו של מבחן בד חשוב עזבה גולייטלי את הוליווד לניו יורק משום ש"אף פעם לא הייתה בניו יורק". בניו יורק ניהלה גולייטלי מערכות יחסים עם גברים מבוגרים וחיה על חשבונם. רוב חייה התנהלו בשעות הלילה פרט לימי חמישי, בהם ביקרה בכלא סינג סינג מאפיונר בשם סאלי טומאטו, עבור 100 דולר לביקור, תוך שהיא מתחזה לאחייניתו. למעשה, העבירה בבלי דעת מסרים בין המאפיונר הכלוא לאיש סודו, "האב" או'שונסי, שניהל רשת סמים עולמית.
המספר התאהב בהולי, אם כי לא באופן מיני מובהק ונשאב לתוך חייה. הוא נותר דמות פסיבית למדי, כאשר העלילה מונעת על ידי הולי וחבריה. הקוראים אף אינם יודעים את שמו, פרט לכינוי "פרד" בו מכנה אותו הולי, על שום דמיונו לאחיה שגויס למלחמת העולם השנייה. בין חבריה של הולי נמנים הדוגמנית הגבוהה מג ויילדווד, המיליונר הילדותי ראסטי טרולר שחיזר אחרי הולי אך נשא לבסוף את מג ויילדווד לאשה, הדיפלומט הברזילאי ז'וזה איבארה-ייגר, לו כמעט ונישאה הולי וג'ו בל, בעל בר בשדרת לקסינגטון שהיה אף הוא מאוהב בהולי.
בחלק האחרון של העלילה, לאחר שז'וזה רוכש להולי כרטיס טיסה לברזיל, היא נעצרת על ידי המשטרה במטרה שתעיד כנגד טומאטו. הולי מצליחה להימלט משחרור בערבות, טסה לברזיל ונעלמת.
כעבור מספר שנים חוזר מר יוניאושי, צלם ממוצא יפני שגר באותו בניין דירות, משהות באפריקה. הוא מראה לג'ו בל תמונת פסל אפריקאי מגולף בעץ, הדומה להולי. לפי סיפורו של האמן האפריקאי שגילף את הפסל, הולי הגיעה לכפרו רכובה על סוס בלוויית שני גברים, שהתה עמו ונעלמה כעבור זמן קצר. התמונה, אותה רואה המספר אצל ג'ו בל, מהווה את העילה לכך שהעלה את סיפורה של הולי על הכתב.
שם הנובלה.
הולי גולייטלי סובלת מהתקפי חרדה, אותם היא מכנה "האדומים הקשים". הדרך היחידה שלה להרגע מהתקפים אלו היא סיבוב בחנות התכשיטים "טיפאני". "שום דבר רע לא יכול לקרות בטיפאני", אומרת הולי. לדבריה, רק כאשר תמצא מקום בו תחוש מוגנת כמו בטיפאני, תוכל לקרוא למקום בית.
דמותה של גולייטלי.