בניו הם: הרב זלמן קפלן (נפ' תרצ"ז) – כיהן כרב בצ'יזב ודיין בזמברובה, נכדו הוא נחום קפלן, מבוני קיסריה; הרב נח קפלן (ר' נח מגיד) – ששימש כמגיד מישרים; הרב משה אהרן פנחס קפלין – סבו של הדיין הרב כתריאל דוד קאפלין מלונדון. בתו של ר' נחום מגיד, גיטל, נישאה לאברהם בלומנפלד, נכדו של ישראל בק וממייסדי אגודת אחוה בירושלים. נכדם של אברהם וגיטל בלומנפלד הוא חבר הכנסת אלעזר גרנות. נכד נוסף הוא נחום גרנות, מהנדס מים, ממייסדי היישוב סביון.
קישורים חיצוניים.
מספריו:
נחום גרוסברד
אינטרפרומטר פברי-פרו
אינטרפרומטר פברי-פרו (מכונה לעיתים "אטלון") הוא מכשיר אופטי המורכב משני מישורים (מראות) מקבילים, בעלי מקדמי החזרה גבוהים, הממוקמים במרחק קטן זה מזה.
המישורים יכולים להיות ממוקמים במרחק d אחד מהשני, הנע באופן טיפוסי בין מספר מילימטרים למספר סנטימטרים בודדים.
אם המרווח d יכול להשתנות על ידי תזוזה מכנית של אחת המראות, אזי זהו האינטרפרומטר; אך אם זוג המראות המקבילות מקובעות במקום, מכונה המכשיר בשם "אטלון".
מכשיר זה נבנה לראשונה על ידי שארל פברי ואלפרד פרו בסוף המאה ה-19. מלבד היותו מכשיר המשמש לספקטרוסקופיה עם כושר הפרדה גבוה (נתח תדרים), הוא משמש גם כחלל תהודה עבור הלייזר הבסיסי (מהוד אופטי).
תיאור כללי.
אינטרפרומטריה היא תחום המתבסס על תופעת ההתאבכות בין גלים.
תבנית ההתאבכות נוצרת למשל על ידי פיצול קרן אור אחת לשתי אלומות אור כאשר כל אחת מהן עוברת דרך אופטית שונה ואיחוד הקרניים המפוצלות חזרה.
מהוד אופטי (אינטרפרומטר) מורכב מזוג מראות מישוריות מקבילות המחזירות חלקית והמרוחקות במרחק של מילימטרים עד סנטימטרים בודדים זו מזו.
ההארה מושגת על ידי הצבת מקור אור נקודתי במישור מוקד של עדשה מרכזת הגורמת לקרני האור להיות מקבילות זו לזו. לאחר מכן קרני האור עוברות דרך המהוד האופטי ודרך עדשה מרכזת לקבלת תבנית ההתאבכות הנוצרת בצורת טבעות מעגליות. חדות הטבעות הללו תלויה במידת ההחזרה של המראות המישוריות במהוד, ככל שמידת ההחזרה גבוהה יותר כך החדות ויכולת ההבחנה בין טבעות ההתאבכות גבוהה יותר.
מהלך הקרניים.
קרן אור (גל אלקטרומגנטי) נכנסת לאינטרפרומטר ומתקדמת ימינה לאורך ציר המהוד.
חלק מהקרן מועבר החוצה דרך מראה 2 וחלק אחר מוחזר ממראה 2 ומתקדם חזרה למראה 1, ומשם מוחזר שוב לכיוון מראה 2 וחוזר חלילה (איור 1).
כתוצאה מכך מתקבלות קרניים מקבילות ביציאה מהאינטרפרומטר, שאותן ניתן לרכז באמצעות עדשה, ולקבל את תבנית ההתאבכות.
המערכת נמצאת באוויר: formula_1, וכמו כן מחוק שימור האנרגיה מתקיים: formula_2,
כאשר formula_3, formula_4 הם מקדמי החזרת השדה והעברת השדה בהתאמה.
formula_5 מייצג את הפסדי האנרגיה שלרוב ניתנים להזנחה, הפסדים אלו נגרמים כתוצאה מהפסדי בליעה לפי חוק בר-למברט וכתוצאה מפיזורים וכתוצאה מהפסדי עקיפה הנגרמים בגלל חוסר האידיאליות של המראות וגודלם הפיזי המוגבל.
עבור מצב בו אין הפסדי אנרגיה נקבל: formula_6. נוכל תמיד להתייחס אל מקדמי ההחזרה כממשיים חיוביים.
השדה של הגל האלקטרו-מגנטי.
השדה הנכנס הוא formula_7, כאשר formula_8 הוא התדר הזמני של הגל המתקדם, ובאופן כללי formula_9.
השדה השקול במוצא נתון על ידי חיבור סקלארי של השדות החלקיים העוברים: formula_10.
formula_11
לפי סכום סדרה הנדסית נקבל:
formula_12
כאשר formula_13 הוא וקטור הגל, וגודלו formula_14.
מקדם העברת ההספק.
היחס בין העוצמה העוברת לבין העוצמה הפוגעת, כלומר מקדם העברת ההספק, הוא:
formula_15
כאשר נגדיר בשנית formula_16 ונניח שימור אנרגיה ללא בליעה formula_17 נוכל לרשום:
formula_18
הגודל formula_19
מוגדר כפונקציית איירי (Airy function) ומייצג למעשה את העוצמה העוברת היחסית. ניתן לראות כי נקודות המקסימום מתקבלות עבור formula_20,
כלומר כאשר: formula_21,
והן הולכות ונעשות צרות יותר ככל ש- formula_22 גדל, כלומר formula_23 גדל.
כושר ההפרדה הכרומטי (Chromatic Resolving Power) מוגדר לפי:
formula_24
וניתן לראות כי ככל שמקדמי ההחזרה גדלים כך משתפרת הרזולוציה הכרומטית, כיוון שהטבעות נעשות צרות יותר, אך יחד עם זאת עוצמת האור העובר נחלשת.
כתריאל דוד קפלין
הרב כתריאל דוד קפלין (? - י"ד באייר תשס"ו, 2006) היה דיין בבית הדין הרבני בלונדון, ובשנותיו האחרונות ראש ישיבת תורת חכם בישראל.
תולדותיו.
נולד באנגליה, בנו של נח קפלין ונינו של המגיד הרב נחום קפלן. למד בישיבת גייטסהד. שימש כרב של בית הכנסת "שומרי הדת" בהמפסטד, לונדון. בשנות ה-60 היה מעורכי כתב העת התורני "הד אליהו" שיצא לאור על ידי תלמידי הרב אליהו אליעזר דסלר.
במשך שנים רבות היה דיין בבית הדין הרבני בלונדון. בסוף ימיו עלה לישראל והתגורר בשכונת בית וגן. בישראל כיהן כראש ישיבת תורת חכם.
בנו הרב שמעון ירחמיאל קפלין הוא מחבר הספר "צמח דוד". אחיינו הוא הדיין הרב שמואל סיימונס מבית הדין הרבני בלונדון, מחבר הספר "מעיל שמואל".
נפטר בלונדון בשנת 2006.
נהר האגם האדום
נהר האגם האדום (באנגלית: Red Lake River) הוא נהר הממוקם בצפון-מערב מינסוטה. הנהר זורם מצידו המערבי של האגם האדום התחתון (Lower Red Lake) וממשיך מערבה. לאחר שעובר בערים תיף ריבר פולס, רד לייק פולס וקרוקסטון, מתמזג הנהר עם הנהר האדום של הצפון בעיר איסט גרנד פורקס. אורכו הכולל של הנהר הוא 310.6 ק"מ. נהר האגם האדום ידוע כאתר בילויים פופולרי לתושבי האזור.
נהר האגם האדום תרם לשיטפונות הכבדים של 1997 בגרנד פורקס רבתי, ובנוסף גרם נזק אם כי פחות חמור, לעיר קרוקסון.
הנהר זורם במהלכו בסוגים שונים של תוואי קרקע; לאחר עוברו את האגם האדום, זורם הנהר דרך ביצה בשמורת הטבע האינדיאנית האגם האדום. לאחר מכן עובר הנהר בשטחי ערבה ובאדמות חקלאיות. לאחר עוברו את העיר סנט הילאייר, גדותיו של הנהר הופכים תלולים יותר; בחלקים שונים של הגדה צומחת צמחייה מעובה.
נהר האגם האדום הוא אחד מנתיבי שיט הקאנו הבודדים במדינת מינסוטה, ומספר אתרי קמפינג פזורים לאורכו.
אירמפריד אברל
אירמפריד אברל (בגרמנית: Irmfried Eberl; 8 בספטמבר 1910 - 16 בפברואר 1948) היה קצין נאצי מאוסטריה שעזר להקים את מחנה ההשמדה טרבלינקה ועמד בראשו מ-11 ביולי 1942 ועד ל-26 באוגוסט 1942. כפסיכיאטר, אברל היה הרופא היחיד שפיקד על מחנה השמדה. בינואר 1948 הוא נעצר, אך לפני שהחל משפטו הוא התאבד בתלייה.
ביוגרפיה.
אירמפריד אברל נולד למשפחה בורגנית בברגנץ שבאוסטריה ב-8 בספטמבר 1910. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ב-8 בדצמבר 1931 בעודו סטודנט לרפואה באוניברסיטת אינסברוק. את לימודי החובה שלו סיים אברל בשנת 1933 ואת תעודת הדוקטורט שלו קיבל שנה לאחר מכן. הוא לא התקבל למשרות בשירות המדינה בשל התמיכה במפלגה הנאצית. ב-1936 עבר להתגורר ברייך הגרמני ושם עבד לראשונה כרופא מתמחה וב-1937 קיבל משרה ציבורית במשרד הבריאות הראשי בברלין. בהמשך עוסק בפסיכיאטריה, הוא היה תומך נלהב ברעיון הוצאתם להורג של בעלי המחלות הנפשיות.
בשנת 1937 או 1938 נשא אברל את אשתו הראשונה, רות רֶם (Ruth Rehm; 1907-1944) מאולם.
כאשר קמה תוכנית T4 - אותנסיה, אברל השתתף בה מרצון. ב-1 בפברואר 1940, בעודו בן 29, היה אברל הרופא האחראי על מרכז ההמתה בברנדנבורג. בסתיו 1941 החזיק בתפקיד זהה במרכז ההמתה בברנבורג. הגם שלא הורו להם לקחת חלק בדבר, פסיכיאטרים דוגמת אברל לקחו חלק פעיל בהצדקה, תכנון וביצוע של הריגה המונית של מוגבלים בנפשם, וסללו את הדרך להשמדה שבאה לאחר מכן של היהודים ושל "בלתי-רצויים" נוספים בשואה.
לאחר מחאת הציבור בגרמניה נגד תוכנית האותנסיה, התוכנית הופסקה ואברל מצא את עצמו מחוסר עבודה. מצב זה לא נמשך זמן רב, שכן ההנהגה הנאצית לקחה את ההחלטה להשתמש באנשי הצוות שהשתתפו בתוכנית על מנת לרצוח קבוצה גדולה בהרבה של אנשים בפולין, בעזרת השיטות שפותחו ושוכללו במסגרת התוכנית T-4. אברל הוצב תחילה במחנה ההשמדה חלמנו לפרק זמן זעום. ב-11 ביולי 1942, אברל הועבר למחנה טרבלינקה על מנת לשמש כמפקד המחנה, העברתו למחנה הייתה חלק ממבצע ריינהרד. ניהולו הכושל של אברל את המחנה נתפס כהרסני ביותר בעיני עמיתו וילי מנץ.
אונטרשארפיהרר (הדרגה המקבילה לסמל באס אס) וילי מנץ, איש אס אס ששירת בטרבלינקה, העיד על הנהגתו של אברל:
לדברי אס-אס אונטרשארפיהרר האנס הינגסט:
אברל הוצא ממחנה טרבלינקה ב-26 באוגוסט 1942, עקב אי-יכולתו לארגן את השמדת הגופות של אלפי האנשים שנרצחו, והוחלף על ידי פרנץ שטנגל שהיה לפני כן מפקד מחנה ההשמדה סוביבור. אברל גם שוחרר מתפקידו כמפקד מחנה ריכוז, מפני שלא הצליח להרוג אנשים באופן קצוב ויעיל מספיק, וכן מפני שלא הסתיר כראוי את מעשי הרצח מהאזרחים המקומיים. למשל, צחנת הגופות שלא נקברו הייתה כה עזה עד שהיה ניתן להריחה עד למרחק של כ-10 ק"מ מהמחנה, מרחק גדול מספיק לעיירה המקומית טרבלינקה הקרובה למחנה. תושבי העיירה, שהריחו את הריח העז, הבינו שאנשים רבים מצאו אותם מותם באופן לא-טבעי בקרבתם והדבר עורר את דאגתם. ההנהגה הנאצית רצתה להימנע ככל הניתן מידיעתם של האזרחים בקרבת שטחי המחנות על המתבצע בהם, שכן הם היו יכולים לנסות להתערב או למחות על פעולותיה.
אברל היה גם ככל הנראה חלק מקבוצה במחנה שהייתה גונבת את רכושם של הנרצחים ושולחת את השלל לנציגות של היטלר בברלין. פעולה זאת הייתה אסורה בתוקף על ידי הימלר, שכן הוא רצה שרכוש זה ייתרם לטובת המאמץ המלחמתי.
בשנת 1944 הוא הצטרף לשורות הוורמאכט עד לסיום המלחמה.
אחרי מלחמת העולם השנייה.