בפברואר 2013 התמודד בילסקי על תפקיד יו"ר הוועד האולימפי בישראל מטעם מרכז הפועל. במעמד ההצבעה הוחלט לדחות את ההכרעה ל-10 במרץ. מספר ימים לאחר מכן הודיע בילסקי על הסרת מועמדותו.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, חזר ונבחר, בפעם החמישית, לראשות עיריית רעננה מטעם רשימה עצמאית "רעננה שאנחנו אוהבים", עם 70.3% מהקולות. סיעתו קיבלה 6 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר במועצת עיריית רעננה. בנובמבר 2017, שנה לפני הבחירות המוניציפליות, הכריז כי לא יתמודד על ראשות העיר.
במרץ 2018 התפטר מתפקידו כראש עיריית רעננה, בעקבות מינויו לראש מטה הדיור הלאומי. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2020.
חיים אישיים.
זאב בילסקי נשוי לקרן, אותה הכיר במהלך שליחותו בדרום-אפריקה. קרן בילסקי היא מנכל"ית BSP קרנות, ומשמשת גם כיושבת-ראש הוועד המנהל של בית איזי שפירא. הזוג בילסקי הם הורים לשתי בנות (הבכורה היא השחקנית עדי בילסקי) ובן.
קישורים חיצוניים.
מאמרים פרי עטו:
טאליבן
טאליבאן
מחזור שתי פעימות
מנוע שתי פעימות (דו-פעימתי או דו"פ) הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע מסוג זה משלים מחזור עבודה בכל סיבוב של גל הארכובה, בניגוד למחזור ארבע פעימות שבו מושלם מחזור עבודה מדי שני סיבובים. מנועים דו פעימתיים מתאפיינים ביעילות גבוהה יותר המתבטאת בהספק גבוה יחסית לנפח המנוע.
מנועים דו פעימתיים נמצאים בשימוש קטנועים קטני נפח, מכסחות דשא, גוזמי ענפים, אופנועי ים ועוד.
מבנה.
המנוע עצמו דומה במבנהו למנוע ארבע פעימות, עם מספר הבדלים. ראשית, במנוע שתי פעימות אין שסתומים, ובמקומם יש פתח יניקה ופתח פליטה, שהבוכנה מכסה ומגלה לסירוגין בתנועתה. שנית, קיים במנוע שתי פעימות "צינור בירוץ", שדרכו התערובת הדליקה נכנסת מ"גל הארכובה" שמתחת לגליל אל מעל לבוכנה לפני פעימת הדחיסה.
אופן הפעולה.
למבנה מערכת הפליטה במנוע דו פעימתי יש חשיבות רבה. מאחר שאין שסתומים, הלחץ המוחזר מהמפלט משמש כתחליף לשסתום ומסייע בדחיסת תערובת דלק/אוויר/שמן לפני הצתתה. זו למעשה הסיבה שמנועי כלי רכב דו פעימתיים (כגון קטנועים) מצוידים ב"אגזוז לחץ".
אגזוז לחץ
אגזוז לחץ הוא מפלט המשמש בכלי רכב בעלי מחזור שתי פעימות.
אגזוז מסוג זה מחזיר חלק מגזי הפליטה לכיוון המנוע בעיתוי היוצר דחיסה של תערובת הדלק לפני פיצוצה ובכך מפצה על אי קיומם של שסתומים במנוע.
הלחץ הנוצר בעת החזרת הגזים הוא הנותן לאגזוז את שמו.
אגזוז לחץ משמש בקטנועים, אופנועי שטח ובמכונות הדורשות מנועים קטני נפח, ונועד לסייע למנוע לשרוף באופן יעיל את התערובת ולהגיע להספק גדול יחסית למנועים אלו. אגזוז לחץ מתאפיין ביצירת רמה גבוהה של רעש.
דיזינגוף
דיסני
דיקנס
ד'ישראלי
ד'יזראלי
דיזראלי
סלוודור דאלי
קאנט
דנטה
דקרט
דקארט
דארווין
הימנונים
דרווין
דרייפוס
דרוזי
אסונסיון
אסונסיון (בספרדית: Asunción, בשמה הרשמי המלא: Nuestra Señora Santa María de la Asunción, בגוארני: Paraguaý) היא בירתה של פרגוואי. אוכלוסייתה של אסונסיון מונה מעל 500,000 איש. העיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי. שטחה המטרופוליטני, המכונה "גראן אסונסיון", כולל מספר ערי לוויין: פרננדו דה לה מורה, סן לורנסו, למברה, לוקה, מריאנו רוקה אלונסו, ניימבי, סן אנטוניו, לימפיו, קפיאטה ווייה אליסה. לערי הלוויין יותר ממיליון וחצי תושבים.
העיר היא מקום מושבה של ממשלת פרגוואי, ומרכזה התעשייתי והתרבותי של המדינה כולה. התעשייה בעיר מתמחה בייצור הנעלה, טקסטיל, ומוצרי טבק.
היסטוריה.
אסונסיון היא אחת הערים העתיקות בדרום אמריקה, וקרויה "אם הערים" מכיוון שממנה יצאו משלחות קולוניאליות רבות שייסדו ערים ברחבי היבשת (כגון ייסודה בפעם השנייה של בואנוס איירס). העיר נוסדה ב-15 באוגוסט 1537 על ידי הספרדי חואן דה סלסר, וגונסלו דה מנדוסה, בשם "נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון" שלאחר מכן התקצר ל"אסונסיון".
ב-1562, ילידים החריבו את בואנוס איירס והמתיישבים הספרדים ברחו לאסונסיון. העיר הפכה איפוא למרכז התיישבות ספרדית קולוניאלית גדולה.
בשנת 1731 מרדו תושבי אסונסיון תחת הנהגת חוסה דה אנטקרה אי קסטרו כנגד השלטון הספרדי הקולוניאלי, באירוע שנודע כ"מרד הקומונרוס". המרידה נכשלה ואנטקרה נערף. המרד אמנם נכשל, אך אלו היו הסימנים הראשונים לרוח העצמאות בפרגוואי.
לאחר קבלת העצמאות ב-1811 הייתה אסונסיון לבירת המדינה. תחת נשיאותו של חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה העיר עברה שינוי משמעותי- דרכים נבנו בעיר והרחובות קיבלו שמות. למרות זאת, ההתקדמות המשמעותית של העיר התרחשה תחת נשיאותו של ממשיכו, קרלוס אנטוניו לופס. למעלה מ-400 בתי ספר, מפעלי מתכות וגם שירות הרכבות הראשון בדרום אמריקה נבנו בתקופתו. אחרי מותו, הנהיג את המדינה בנו פרנסיסקו סולנו לופס והוביל את המדינה במלחמת הברית המשולשת ההרסנית, שלאחריה הייתה אסונסיון תחת שלטון ברזיל למשך חמש שנים עד שנת 1876.
לאחר המלחמה, אסונסיון החלה בניסיון שיקום אטי. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הגיע זרם מהגרים לעיר מאירופה והאימפריה העות'מאנית. זה הוביל להתקדמות גדולה של העיר ושגשוג גדול אף יותר ממה שהיה לפני המלחמה.
אחת הטרגדיות הידועות בתולדות אסונסיון, ובקורות פרגוואי כולה, אירעה ב-1 באוגוסט 2004 עת סופרמרקט עלה באש, והותיר מאות פצועים ו-464 הרוגים. כנגד הנהלת הסופרמרקט הועלתה הטענה המחרידה כי כשפרצה השריפה ננעלו דלתות מרכז הקניות על מנת למנוע ביזה, וכך מצאו רבים, שאחרת יכלו להימלט, את מותם.
מבנה העיר.
אזור העיר התחתית, בסמוך לגדת הנהר, שמרכזו "פלאסה דה לוס ארואס" ו"פלאסה אורוגוואיה" פותח בעיקרו בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים. הפיתוח השאיר אך שרידים מועטים לעיר הקולוניאלית. אזור זה הוא מוזנח מעט ומסוכן לזרים. האזורים "הטובים" של אסוסנסיון הם הפרברים לכיוון שדירות סן מרטין, שבהם האליטות הפרגוואיות עושות את הקניות בחנויות בסגנון ארצות הברית, ובקניוני ענק.
תרבות.
אתרים ידועים בעיר הם המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות ("מוזיאון גודוי"), "כנסיית ההתגשמות" והפנתאון הלאומי, גרסה קטנה יותר של בניין "לז אינבליד" בפריז (בו קבור נפוליאון). גיבוריה של האומה הפרגוואית קבורים בבניין זה. אתרים אחרים הם "פלסיו דה לוס לופס" המשמש כמשכן הנשיא, בניין הסנאט הישן (מקום משכנו של הקבילדו העירוני בתקופת השלטון הספרדי, ובניין הקונגרס בין השנים 1844 ו-2003), הקתדרלה המטרופוליטנית וה"קאסה דה לה אינדפנדנסיה" (אחד השרידים האחרונים בעיר לאדריכלות הקולוניאלית).
עיתונות.
העיתונים העיקריים באסונסיון הם ABC, אולטימה אורה, ונוטיסיאס. ABC ואולטימה אורה נחשבים לטובים יותר, אך למעשה מעל התקשורת הפרגוואית כולה הועלו חשדות באשר לנושא עצמאותה.
חינוך.
האוניברסיטאות העיקריות בעיר הן "האוניברסידד קתוליקה" וה"אוניברסידד נסיונל". הקתוליקה מחזיקה בבניינים במרכז העיר ליד הקתדרלה, אך עיקרה של האוניברסיטה מצוי בעיר הלוויין למבארה. באופן דומה הקמפוס העיקרי של הנסיונל הוא בעיר סן לורנסו. בעיר קיימות מכללות ואוניברסיטאות קטנות ופרטיות.
תחבורה.
עקב כך שהעיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי, העיר נעזרת במסוף נהר באזור מרכז העיר.
יש שימוש רב בתחבורה הציבורית בעיר, והאוטובוסים מגיעים לכל האזור בה. מסוף האוטובוסים לטווח-ארוך ממוקם בשדרת רפובליקה ארחנטינה, ממנו יוצאים אוטובוסים לכל המדינה כמו גם נתיבים בינלאומיים למדינות הקרובות, כמו ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
נמל התעופה הבינלאומי סילביו פטירוסי משרת את העיר והוא ממוקם בפרבר לוקה. זהו נמל התעופה הראשי של פרגוואי והשער הבינלאומי הראשי שלה.
יחיאל פרלמוטר
צבעים בפוליטיקה
צבעים בפוליטיקה משמשים לייצוג מעמד פוליטי או אידאולוגיה פוליטית. להלן תוארו בעיקר כפי משמעותם במערב.
החטיבה היהודית הלוחמת
החי&quot;ל
ממלכת יהודה
ממלכת יהודה הייתה הממלכה הדרומית מבין שתי הממלכות העבריות שהתקיימו בארץ ישראל במהלך תקופת הברזל השנייה, החל מהשליש האחרון של המאה ה-10 לפנה"ס ועד לחורבן בית המקדש הראשון על ידי האימפריה הנאו-בבלית בשנת 586 לפני הספירה.
לפי הכרונולוגיה היהודית המסורתית התקיימה ממלכה זו בין השנים ב'תתקס"ד - ג'של"ח (796 לפנה"ס - 422 לפנה"ס).
על פי המקרא, הוקמה הממלכה לאחר התפרקות ממלכת ישראל המאוחדת לממלכת ישראל בצפון, וממלכת יהודה בדרום. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שבמהלך תקופת הברזל הראשונה (מאות 12-10 לפנה"ס) החלו להיווצר באזור מקומות יישוב, ובמהלך תקופת הברזל השנייה התגבשה ממלכת יהודה.
ממלכת יהודה לעיתים מוזכרת כממלכה הדרומית כדי להבחינה מהממלכה הצפונית (היא ממלכת ישראל). על פי המקרא, מלכי ממלכת יהודה השתייכו כולם (למעט עתליה) לשושלת בית דוד. בירתה של ממלכת יהודה הייתה ירושלים, בה ניצב בית המקדש.
יהודה.
"יהודה" הוא שמו של השבט המקראי, על שם יהודה, בנו הרביעי של יעקב, אשר כל בני השבט הם צאצאיו ועל פי המקרא הם רובה של האוכלוסייה של ממלכת יהודה והעניקו לה את שמה. חלק מהחוקרים סבורים שמעיקרו לא היה השם "יהודה" אלא כינוי גאוגרפי לחבל ההר שסביבו צמחה הממלכה.
תושבי אותה ממלכה כונו הן במקרא והן במקורות חיצוניים כגון כתובות ארכאולוגיות (לדוגמה: "מנסרת סנחריב") בשם "יהודים". לאחר חורבן ממלכת ישראל, נטמעו התושבים הנותרים שלא גלו עם עשרת השבטים, בממלכת יהודה השכנה. כתוצאה מכך הורחב מאז ואילך המונח "יהודי" והוא כולל את כל צאצאי העברים.
היסטוריה.
היווסדות ממלכת יהודה.
לפי המקרא.