מנהג המקום
ביתניה
מרסלו דסקל
מרסלו דסקל (11 בנובמבר 1940 – 15 באפריל 2019) היה פרופסור בחוג לפילוסופיה שבאוניברסיטת תל אביב, ומומחה למורשתו של הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ. בנוסף עסק דסקל במחקריו ובפרסומיו בתחומי הפרגמטיקה של השפה, בקשר ההדדי שבין השפה למחשבה, ובתורת המחלוקות. מרסלו דסקל עסק באנתרופולוגיה פילוסופית ובניגזרותיה, ובכלל זה בחיבור ההדדי שבין האדם לטכנולוגיה.
ביוגרפיה.
מרסלו דסקל נולד וגדל בסאו פאולו שבברזיל. הוא היה בצעירותו חבר בתנועת הנוער הציוני, שם הכיר את אשתו ורדה (לשעבר גילשר). בשנת 1958 שהה בירושלים, במכון למדריכי חו"ל ובשובו לסאו פאולו היה לאחד המנהיגים של התנועה בברזיל.
את לימודיו לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה השלים באוניברסיטת סאו פאולו. במקביל השלים גם תואר ראשון בפילוסופיה ואף שימש כאסיסטנט בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה.
בשנת 1965 עלו הזוג דסקל לישראל, לאחר שנת לימודים אחת בצרפת. כעולה חדש שירת דסקל בצה"ל בחיל התותחנים, ולאחר מכן בחיל המודיעין. בני הזוג הצטרפו לקיבוץ כפר גליקסון. הם הורים לשלוש בנות.
את התואר השני עשה דסקל בצרפת, שם למד בלשנות באוניברסיטת פרובאנס . דסקל שימש כאסיסטנט של פרופסור ז'יל-גסטון גרנז'ה , לימים פרופסור בקולז' דה פרנס, במכון לאפיסטמולוגיה השוואתית.
את התואר השלישי עשה דסקל באוניברסיטה העברית בהדרכתו של פרופסור יהושע בר-הלל, והשלים אותו ב-1973. עבודת הדוקטור עסקה בסמיוטיקה של לייבניץ – כיצד סימנים מעצבים את החשיבה של האדם. באוניברסיטה העברית לימד מערכות לאחסון מידע, איתור מידע ואינטליגנציה מלאכותית בבית הספר לספרנות, ובו בזמן עבד בספריה הלאומית כמקטלג ספרים בתחום הפילוסופיה. כמו כן לימד במכון להשכלה גבוהה בנגב, שהיה לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1973, הקים דסקל את החוג לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון והיה ראש החוג הראשון בהיותו מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר. באותה שנה ארגן בבאר שבע את הכנס הראשון לפילוסופיה הפתוח לכל החוקרים בישראל. כתוצאה מכנס זה נוסדה האגודה הישראלית לפילוסופיה, שדסקל נבחר למזכירה הכללי.
באוניברסיטת תל אביב עבד דסקל לסירוגין החל משנת 1967, ובהמשך הגיע לדרגת פרופסור מן המניין (1991).
בין תפקידיו האקדמיים, כיהן דסקל כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1995–2000, ומתוקף תפקידו כחבר הוועדה המרכזת של האוניברסיטה. כיהן גם כחבר הוועדה המרכזת של הפדרציה הבינלאומית של האגודות הפילוסופיות, כנשיא אגודת הפילוסופיה הישראלית החדשה, כנשיא האגודה הבינלאומית לחקר המחלוקות, כיועץ הקרן הלאומית למדע, כעורך סדרות ספרים וכתבי עת, וכאחד המארגנים של כנסים מקצועיים רבים בישראל ומחוצה לה.
בין הכנסים הבינלאומיים שהיה שותף בארגונם בשנים האחרונות: "לייבניץ: איזה סוג של רציונליסט?" שנערך בשנת 2005 באוניברסיטת תל אביב ובמכון ון ליר בירושלים; בכנס זה הציגו את עבודותיהם של כארבעים חוקרי לייבניץ מיותר מעשר מדינות. "מסורות של מחלוקת: מזרח ומערב", שנערך בשנת 2005 באוניברסיטה הלאומית של טאיוואן. "מקור המודעות", שנערך באוניברסיטת סן-מרינו בשנת 2006; כנס יוצא דופן, שאורגן כמחלוקת בין שני נוירו-מדענים מהידועים בעולם אשר הציגו את משנותיהם בנושא והתדיינו בפני פאנל של חוקרים מחמש דיסציפלינות רלוונטיות. "פייר בל (1706-1647): דת, פוליטיקה, פילוסופיה, ואמנות הכתיבה" שנערך באוניברסיטת תל אביב בשנת 2007, תוצאה של שיתוף פעולה בין החוג לפילוסופיה והחוג לצרפתית. "מחלוקות בתוך המהפכה המדעית" שנערך בפדובה בשנת 2008 בהשתתפות היסטוריונים של המדעים ובשיתוף של האגודה הבינלאומית לחקר המחלוקות עם הקתדרה ע"ש גליליאו של אוניברסיטת פדובה.
דסקל היה חבר באגודות מקצועיות רבות בישראל ובעולם, שימש במועצה של אחדות מהן, והשתתף בסדירות בכנסיהן. היה חבר במועצת המערכת של סדרות ספרים וכתבי-עת רבים והיה שותף בהקמתם וניהולם של כתבי עת וסדרות ספרים. בשנת 1977 היה אחד המייסדים של כתב-העת הבינלאומי לפילוסופיה "מאנוסקריטו" (Manuscrito), שיוצא לאור על ידי המרכז ללוגיקה ואפיסטמולוגיה של אוניברסיטת קמפינס שבברזיל; כתב-עת זה הוא הראשון בברזיל המפרסם מאמרים באנגלית, צרפתית, ספרדית ופורטוגזית; דסקל היה עורכו הראשי מ-1982 עד ל-1999. בשנת 1979 ייסד את הסדרה "טקסטים פילוסופיים" ובה מיתרגמים מהמקור יצירות מופת פילוסופיות (מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תל אביב). בשנת 1987 ייסד את סדרת הספרים "מה?דע!" המפרסמת ספרים עיוניים ברמה גבוהה אך נגישה לציבור הרחב (דביר הוצאה לאור, תל אביב). בשנת 1993 ייסד דסקל את כתב העת Pragmatics &amp; Cognition, המוקדש לקשר בין השימוש בלשון ובמערכות סמיוטיות אחרות לבין הפעילות המנטלית; כתב-עת זה יוצא לאור באמסטרדם. בשנת 1996 היה לאחד המייסדים והעורכים של סדרת הספרים Human Cognitive Processing, היוצאת לאור באמסטרדם, והמוקדשת לתהליכים הקוגניטיביים, בעיקר אלה הקשורים לשימוש בלשון. בשנת 2003 ייסד את הסדרה Controversies, היוצאת לאור אף היא באמסטרדם, והמיועדת להפיץ את חקר המחלוקות וליצור עבור תחום ידע זה פורום בינתחומי רחב.
דסקל היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים, ביניהם אוניברסיטאות מאסאצ'וסטס (אמהרסט), אינדיאנה (בלומינגטון), אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מקסיקו (מקסיקו סיטי; מונטריי), האוניברסיטה הפתוחה של ספרד (מדריד), אוניברסיטת סביליה, המכון לפילוסופיה שבמרכז למחקר מדעי (מדריד), האוניברסיטה הטכנית של ברלין, אוניברסיטת שטוטגרט, אוניברסיטת בוכום, אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת גיסן, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (פריז), אוניברסיטת קמפינס (ברזיל), אוניברסיטת מונש (מלבורן), אוניברסיטת סורבון החדשה (פריז), אוניברסיטת בולוניה, אוניברסיטת ליסבון, ועוד. הוא הרצה בכנסים בארץ ובעולם.
דסקל היה חבר במכון ללימודים מתקדמים של הולנד (1986-1985), חבר וראש צוות מחקר במכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1994–1995), פרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי הרוח של אוניברסיטת בולוניה (2001), מופקד על קתדרה על שם לייבניץ במכון ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת לייפציג שבגרמניה, שם היה חוקר לייבניץ הראשון שהחזיק בתפקיד זה (2003-2002), ופרופסור מטעם הקרן ע"ש גולבנקיאן בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת ליסבון.
ב-2002 זכה דסקל בפרס הומבולדט (גרמניה) וב-2004 בפרס החברה הבינלאומית לחקר הארגומנטציה. בשנת 2001 האגודה הברזילאית-בינלאומית למדעים קוגניטיביים ייסדה את הפרס ע"ש מרסלו דסקל לחיבור המצטיין במדע הקוגניציה (Cognitive Science). עד עתה חולק הפרס שלוש פעמים, ב-2003, ב-2006 וב-2009, בנוכחותו של דסקל.
מחקריו.
תחומי מחקריו ותרומתו.
דסקל כתב או ערך ופרסם כשלושים ספרים בעצמו ובשיתוף פעולה עם עמיתים, והיה אחראי לעריכתם והבאתם לפרסום של עשרות ספרים נוספים. כמו כן הוא כתב מאות מאמרים, כולל ערכים לאנציקלופדיות. תחומי המחקר שלו כוללים, בין היתר, תולדות הפילוסופיה והאידיאות, היסטוריה ופילוסופיה של המדע, פילוסופיה של הלשון, בלשנות, מערכות סימנים וסמיוטיקה, פרגמטיקה, לוגיקה, רטוריקה, אפיסטמולוגיה, מטאפילוסופיה, פילוסופיה של הנפש, מדעים קוגניטיביים, פילוסופיה מדינית, אתיקה ופילוסופיה של הפעולה, ואסתטיקה. דסקל ערך או השתתף בעריכת כשלושים כתבי עת בתקופות שונות של חייו. כמו כן כתב מעל לעשרים סקירות ספרים. הוגה הדעות העיקרי שאליו קשורים מחקריו של דסקל בתחומים השונים הוא הפילוסוף בן המאה ה-17 גוטפריד וילהלם לייבניץ.
ב-2005 השתתף דסקל בהקמתה של התוכנית לפילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ומאז הקמתה הוא נמנה עם סגל המרצים בתוכנית. התוכנית חותרת לשילובם של אנשי טכנולוגיה, מוסדות ציבוריים, אומנות, חינוך, רפואה ומדע במסגרת פילוסופית רב תחומית, המיועדת להכשיר אנשי רוח ומעשה, בעולם הדיגיטלי המשתנה. המחזור הראשון של בוגרי התוכנית סיים את לימודיו בשנת 2006.
תורת המחלוקות.
דסקל התעניין במחלוקות ובהיסטוריה של המחלוקות במדע, בדת ובפילוסופיה. במחקריו בחן את סוגי המחלוקות ואת דרכי פתרונן, ואף פיתח כלים לעזור בפתרון מחלוקות פוליטיות. לפי דסקל, אפשר להבין תאוריה לפי הוויכוח שיש לה עם התאוריות המתחרות. לדעתו לא ניתן להבין לאשורו טקסט אם לא יודעים איזה דיאלוג הוא מנהל עם טקסטים אחרים מנוגדים לו; אין טקסט שאינו ביקורתי או הגנתי מול טקסטים אחרים. מאידך, ההיסטוריה שוכחת את העמדות שנדחו וזוכרת את אלו ששרדו וזה, לדעתו, לא רק מקשה על הבנת התאוריות המנצחות, אלא גם גורם לאי-ניצולם – בבוא העת – של רעיונות מועילים הכלולים במנוצחות.
אם כי הוא פיתח את גישתו למחלוקות בנפרד ממחקריו על לייבניץ, דסקל חשף את השיטות הדיאלקטיות של לייבניץ ואת חשיבות המחלוקות בעיצוב משנתו, ולכן שילב את רעיונותיו של לייבניץ במחקריו בתורת המחלוקות. דסקל טען שתורתו של לייבניץ, מאופיינת בחשיבה רציונלית גמישה, רציונליות שלא באה לידי ביטוי במודל הלוגי הקשוח, על פיו משפט הוא אמיתי אך ורק אם הוא ניתן להוכחה דדוקטיבית. לרציונליות הגמישה, החורגת מדדוקטיביות גרידא, קורא דסקל רציונליות רכה. חשיבתו הרציונלית הרכה של לייבניץ באה לידי ביטוי בעיקר בדרך שבה הוא טיפל במחלוקות בשעתו, וגם בדרך שבה הוא עצמו התווכח עם אחרים.