אף על פי שקיימת תחושה שהקיפאון בדיון על הנושא הגרעיני בין ארצות הברית וניו זילנד מפשיר, היה לחץ מצידה של ארצות הברית ב-2006 כאשר פקידי ממשל אמריקנים קשרו את קיומו של האיסור על ספינות אמריקניות לעגון בניו זילנד, עם האפשרות של קיומו של הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
ב-2008 הכריזה ארצות הברית כי היא תצטרף למשא ומתן בין ארבע מדינות במרחב האסייאני-פסיפי: ברוניי, צ'ילה, ניו זילנד, וסינגפור, על כינונו של הסכם סחר חופשי שיכונה "P-4".
ב-2010 ביקרה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון בוולינגטון בירת ניו זילנד ונחתם הסכם המסיים את הסכסוך בן 25 השנים. מאוחר יותר פורסם כי שתי המדינות חידשו כבר ב-2007 את שיתוף הפעולה הביטחוני ביניהן.
בנובמבר 2011 נפגשו בקנברה הנשיא אובמה וראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, והכריזו על תוכנית ממושכת לנוכחות אמריקנית צבאית על אדמת אוסטרליה שבמסגרתה 2500 חיילים אמריקנים יוצבו בדרווין.
בספטמבר 2012 הכריז מזכיר ההגנה האמריקני ליאון פאנטה כי ארצות הברית ביטלה את האיסור בן 26 השנים על ביקורים של ספינות מלחמה ניו זילנדיות בבסיסים של הצי ומשמר החופים האמריקנים ברחבי העולם. הנחתים האמריקנים התאמנו בניו זילנד והצי של ניו זילנד לקח חלק בתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) לצידה של ארצות הברית.
הצי המלכותי של ניו זילנד הזמין את צי ארצות הברית לשלוח כלי שיט שישתתף בחגיגות 75 השנים להקמתו של הצי הניו זילנד באוקלנד שהתקיימו בין ה-19 – 21 בנובמבר 2016. המשחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק, "סמפסון" (USS Sampson) הייתה כלי השיט המלחמתי האמריקאי הראשון שביקר בניו זילנד בפעם הראשונה ב-33 שנים. ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, העניק את האישור לביקורה של המשחתת על פי "החוק להגדרת ניו זילנד כאזור חופשי מגרעין, פירוק נשק ופיקוח כלי נשק משנת 1987" (New Zealand Nuclear Free Zone, Disarmament, and Arms Control Act 1987), שעל פיו על ראש הממשלה להיות סמוך ובטוח שכל כלי שיט המבקר במימיה של ניו זילנד לא חמוש בנשק גרעיני או לא מונע באנרגיה גרעינית. לאחר רעש האדמה בקאיקורה שבאי הצפוני, שהתרחש ב-14 בנובמבר 2016, ה"סמפסון" וספינות נוספות מאוסטרליה, קנדה, יפן וסינגפור נעו ישירות לקאיקורה כדי להגיש שם סיוע הומניטרי.
בזק (אמצעי נגד)
דליה לוין
דליה לוין (נולדה ב-18 בספטמבר 1946) היא המנהלת והאוצרת הראשית לשעבר של מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה.
דליה לוין נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון חדש. את שירותה הצבאי עשתה במשטרה הצבאית. סיימה תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחתה אצל השופט דב לוין (אין קשר משפחתי). מאחר שלא מצאה עניין בתחום המשפטי, פנתה ללמוד אמנות ולימודי תעודה ב באוניברסיטת תל אביב. כמו כן למדה ציור אצל אליהו גת. במקביל החלה לעבוד כאוצרת של מוזיאון פתח תקווה לאמנות, שהיה מוזיאון מקומי צנוע, ושימש אכסניה להצגת תערוכות של בתי ספר מהעיר. לוין החלה להציג במוזיאון תערוכות של אמנות עכשווית, תערוכות שנדדו בין מוזיאונים שהשתייכו ל"פורום הפריפריה".
בשנת 1993 נבחרה לנהל את מוזיאון הרצליה.
כמו כן הייתה לוין חברה במספר ועדות שיפוט, ובהן: ועדת השיפוט של פרס ישראל בקטגוריה אמנות פלסטית, ועדת השיפוט הבינלאומית של פרס אריה הזהב במסגרת הביאנלה של ונציה ה-50, וכן בוועדה של הקרן למצוינות בתרבות.
לוין היא אם לשתי בנות ולבן.
מנהלת מוזיאון הרצליה.
בתחילת תקופת ניהולה היה המוזיאון חלק מבית יד לבנים בהרצליה (בדומה למוזיאון הקודם אותו ניהלה). לוין אמרה בראיונות שמתחילת עבודתה היא שאפה להציג במוזיאון יצירות אמנות עכשוויות, ואילו ראש העירייה החדשה דאז, יעל גרמן, ביקשה לקדם בעיקר אמנים תושבי העיר. לוין שכנעה את גרמן שהקריטריון הראוי לבחירת העבודות הוא איכותן, ולא מקום מגורי האמן. בכך ביקשה לוין למצב את המוזיאון כבימה ניסיונית לאמנות עכשוויות. החל מאז, תמכה העירייה כספית במוזיאון והגדילה אותו באופן משמעותי. המוזיאון קיבל גם תרומה גדולה שכללה אוסף פרטי ותרומה כספית מידי תושב העיר, יעקב אלקוב. הגדלת התקציב איפשרה למוזיאון עצמאות מקצועית, ותכנון לטווח ארוך, בהיותו משוחרר משיקולים מסחריים. בניהולה של לוין שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית", המבנה שופץ והורחב מאוד, והוכנסו לשימוש מסכי וידאו מתקדמים, שאיפשרו להציג מיצגי וידאו ארט, שבו רואה לוין מרכיב חשוב של האמנות החזותית של העתיד.
בניהולה של לוין, פעל המוזיאון בעיקר כדי לקדם אמנים צעירים בתחילת דרכם, חלקם מיד עם סיום לימודיהם. לדבריה, המוזיאון עשה זאת על חשבון השקעה ברכישה של יצירות אמנות חשובות שכבר זכו להכרה. היא עשתה זאת על ידי ביקורים בתערוכות סיום של בתי ספר ופקולטות לאומנות, והתרשמות אישית אינטואיטיבית, מיצירות של האמנים הבלתי מוכרים לציבור ואפילו לאוצרים. בין האמנים המקומיים הצעירים שהמוזיאון טיפח, ושזכו להכרה ולהצלחה: יהודית סספורטס, גיא בן נר, מיכל הלפמן, אפרת שוילי, אליעזר זוננשיין, סיגלית לנדאו, אורי ניר, ג'אסר אבו רביעה. בתמורה לתמיכה בהם, תרמו האמנים מיצירותיהם למוזיאון. לוין גם השקיעה מאמץ בגילוי אמנים מחו"ל, והפכה את המוזיאון למוכר בחו"ל.
כיום (2014) משתרע המוזיאון על שטח של 3000 מ"ר, פי שלושה משהיה בתחילת עבודתה של לוין, והוא מקבל תקציב קבוע של 2.5 מיליון ש"ח מעיריית הרצליה.
לוין יזמה את קיומן של שלוש ביאנלות במשך העשור הראשון של המאה ה-21. הביאנלות התקיימו בתמיכתה הפעילה של ראש העירייה הקודמת של הרצליה, יעל גרמן. הביאנלה הרביעית לא התקיימה בעתה, לאחר שראש העירייה סיימה את תפקידה ומונתה לשרה.
בסוף 2013 פרשה לוין מתפקידה כמנהלת המוזאון. רבקה סקר, מנהלת עמותת "ארטיס" לקידום האמנות הישראלית בעולם, וראש הסניף הישראלי של סותבי'ס, אמרה על לוין: "בעבודתה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, דליה שינתה את פני האמנות בישראל. היא חשפה שורה ארוכה של אמנים צעירים לקהל הרחב וקידמה אותם, מקצועית וכלכלית. בזכותה, הציבור בארץ ואף מוסדות אמנות משפיעים בחו"ל, מכירים טוב יותר אמנות ישראלית עכשווית."
נהרין
דוב נמלים בינוני
דוב הנמלים הבינוני (שם מדעי: "Tamandua tetradactyla") הוא מין של דוב נמלים דרום-אמריקאי מהסוג "Tamandua".
מאפיינים.
דוב הנמלים הבינוני פועל כבודד, ונמצא בסביבות גידול רבות ושונות - מיערות משווניים לסוואנות צחיחות. הוא ניזון מנמלים, טרמיטים ודבורים. את הנמלים והטרמיטים הוא משיג, כמו דובי נמלים אחרים, מחפירת חור בקן, ותחיבת חוטמו המוזר, דמוי-הצינור, לתוכו. את הנמלים והטרמיטים הוא מוציא אחד-אחד בעזרת לשונו הדביקה. הציפורניים הקדמיות שלו מאוד חזקות, ויכולות לשמש אותו בחפירת חורים בקינים של נמלים או להגנה עצמית.
דוב הנמלים הבינוני חי בדרום אמריקה, מוונצואלה וטרינידד עד לצפון ארגנטינה, דרום ברזיל ואורוגוואי. הוא חי בגבהים של כ-1,600 מטר מעל גובה פני הים. הוא נמצא ביערות גשם טרופיים, יערות ממוזגים וסוואנות. נראה שהוא נמצא לרוב ליד נחלים ונהרות, בעיקר ליד כאלה שיש בהם גפנים ואפיפיטים (כנראה כי זוהי גם הסיבה המועדפת על טרפו).
המאובנים העתיקים ביותר של דוב הנמלים הבינוני הם מתקופת הפלייסטוקן, אם כי ראיות גנטיות מרמזות שאולי הוא התפצל מאביו הקדמון של דוב הנמלים הקרוב ביותר אליו, דוב הנמלים הענק בסוף תקופת המיוקן, לפני כ-12 מיליון שנים.
בכורי ענבים
זגג
זגג הוא בעל מלאכה העוסק בזיגוג כגון קיבוע שמשות במסגרות ובחלונות, החלפת זכוכיות ותיקונם. הזגג עוסק גם בבניית והחלפת קירות ודלתות מזכוכית, וכן בניית רהיטים שונים מזכוכית, דוגמת שולחן, מראה וכדומה. הזגג מכין גם לבנות זכוכית המשמשות בעיקר לבניית בנייני משרדים, אך משמשות גם לעיצוב בנייני מגורים.
בארצות הברית, שולית הזגג לומד ומוכשר כשלוש שנים.
הזגג משתמש במספר כלים עיקריים, בהם חותך זכוכית, נייר זכוכית, פלייר ומסור.
אחריות פלילית
נקטנבו השני
אפה אמברוז
אפטובורה אמברוז אמובו (באנגלית: Efetobore Ambrose Emuobo; נולד ב-18 באוקטובר 1988 בקדונה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה.
אמברוז התחיל את הקריירה שלו בקדונה יונייטד כאשר עלה לבוגרים בשנת . בקיץ הושאל לביילסה יונייטד, ועמה זכה באליפות. בסיום העונה חזר לקדונה ושיחק שנה נוספת במדיה.
ביוני הגיע לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד. אמברוז ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–2 למכבי נתניה. ב-22 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–4 למכבי תל אביב. בסך הכל כבש שלושה שערי ליגה במדי אשדוד במהלך השנתיים בהן שיחק במועדון.
בקיץ חתם לשלוש שנים בסלטיק מליגת העל הסקוטית. אמברוז ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר עלה כמחליף בניצחון 0–2 נגד דנדי יונייטד. ב-20 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–5 נגד סנט מירן. ב-2 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 2–3 נגד ספרטק מוסקבה. באוקטובר 2012 נבחר לנבחרת המחזור בליגת האלופות. באותה עונה זכה עם סלטיק בדאבל, ובעונת זכה עם המועדון באליפות שנייה ברציפות. בעונת זכה עם המועדון בגביע הליגה הסקוטית וכן באליפות שלישית ברציפות. ב-26 בפברואר 2017 הושאל אמברוז להיברניאן.