פון הוהנלוהה ובעלה התגרשו בשנת 1920. את השנים שלאחר מכן בילתה שטפני פון הוהנלוהה בפריז ובחלקים שונים של אירופה, שם פיתחה ידידות ומערכות יחסים אינטימיות עם מספר אנשים בעלי השפעה, ביניהם הדיפלומט הנאצי יואכים פון ריבנטרופ. למרות יהדותה, פיתחה קשרי ידידות וקרבה עם בכירים במשטר הנאצי, ובין השאר עם אדולף היטלר עצמו, שכינה אותה "נסיכה יקרה". היא ניהלה קשרי ידידות קרובים עם הרמן גרינג והיינריך הימלר, ואף קיבלה תואר "ארית לשם כבוד". בשנת 1938 דיווחה סוכנות הביון הבריטית (SIS) כי "היא מזומנת לעיתים קרובות ל"פיהרר" שמעריך את האינטליגנציה שלה ואת עצותיה הטובות. ייתכן שהיא האישה היחידה שמסוגלת להשפיע עליו".
החל משנת 1932, לאחר שגורשה מצרפת כשנחשדה כמרגלת מטעם המפלגה הנאצית שעלתה לשלטון בגרמניה, התגוררה במלון יוקרתי בלונדון, וכבת למשפחת אצולה גרמנית התחברה עם האצולה הבריטית, והפכה במהרה לתועמלנית ומרגלת רבת ערך עבור ממשלתו החדשה של היטלר. בין האישים שאיתם ניהלה קשרי ידידות קרובים ניתן למנות את מרגוט אסקווית (אשתו של ראש ממשלת בריטניה לשעבר הרברט הנרי אסקווית'), אטנל סנודן (אשתו של שר האוצר של בריטניה לשעבר), וצ'ארלס סטיוארט ואשתו. שטפני התיידדה עם הלורד רות'רמיר, הבעלים רב-ההשפעה של העיתונים דיילי מייל ודיילי מירור, שהתרשם עמוקות מאדולף היטלר ותמך בכריתת ברית עם גרמניה. הלורד רות'רמיר העניק לה סיוע כספי נדיב. לבסוף הסתכסכו רות'רמיר ופון הוהנלוהה, תמיכתו הכספית פסקה והיא תבעה אותו למשפט בגין הפרת הבטחות כספיות.
פון הוהנלוהה עסקה בהעברת מסרים סודיים בין בכירים בריטים שאהדו את המשטר הנאצי לשלטונות בגרמניה. בשנת 1937 ארגנה עבור הלורד הליפקס טיול לגרמניה, שבו נפגש עם חברהּ הרמן גרינג. נוסף על כך, הייתה שטפני מעורבת בארגון ביקורו בגרמניה של אדוארד, דוכס וינדזור, לשעבר מלך אנגליה, ואשתו ווליס סימפסון. בשנת 1937 החלה שטפני ברומן עם פריץ ויידנמן, עוזר אישי של אדולף היטלר. כשהתמנה ויידנמן לקונסול כללי בסן פרנסיסקו, הצטרפה אליו בסוף שנת 1937. בשנת 1938 החרימו הנאצים את נכסי היהודים באוסטריה, ובהם את ארמון ליאופולדסקרון בזלצבורג שהיה בבעלות במאי התיאטרון היהודי מקס ריינהרדט. הרמן גרינג העניק את הארמון במתנה לשטפני, כדי שישמש כבית הארחה והתכנסות לידועים שבאמנים הגרמנים, וכדי שישמש כאתר אירוח להיטלר כאשר ישהה בביתו בברגהוף שבאלפים הבווארים. באותה שנה החליט היטלר להעניק לה אות הוקרה של הצלב האדום הגרמני.
שנה לאחר מכן, ב-1939, שבה פון הוהנלוהה לבריטניה, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבה בשנית את המדינה, מתוך חשש שתעצר כמרגלת גרמניה, וחזרה למאהבה פריץ ויידנמן בסן פרנסיסקו. מיד עם הגיעה לארצות הברית הושמה תחת פיקוח של שירותי הביטחון, ובתזכיר שנשלח בשנת 1941 לנשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט היא תוארה כ"אינטליגנטית במיוחד, מסוכנת ופיקחת וכמרגלת מסוכנת". על אף שהאשרה שלה פגה, היא הצליחה למנוע את גירושה מהמדינה באמצעות קשריה הטובים.
במרץ 1941 עצרו אותה רשויות ההגירה האמריקניות למספר ימים, אך היא פיתתה את למואל שקולפילד, ראש שירותי ההגירה, ששיכן אותה במלון בוושינגטון הבירה. השניים עמדו בקשר במשך חודשים ספורים. בהמשך, נחקרה על ידי רשויות הביטחון האמריקאיות ושיתפה איתן פעולה. היא סייעה לבניית פרופיל פסיכולוגי לאדולף היטלר, ולמנהיגים נאצים נוספים. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה חזרה לגרמניה, והשתלבה שוב בחברה הגבוהה שם. בין השאר עמדה בקשרים עסקיים עם אקסל שפרינגר. היא נפטרה בז'נבה שבשווייץ בשנת 1972.
פלסן סאסא
פלסן סאסא בע"מ היא חברה ישראלית המתמחה בתכנון וייצור מיגון לכלי רכב, מחומרים מרוכבים, מיגון הנקרא שריון מרוכב. החברה היא חברה פרטית בבעלות מלאה של קיבוץ סאסא, מחזיקה במפעלים בישראל, צרפת ובארצות הברית, מרבית תוצרתה (מעל 95%) היא ייצוא המיועד לכוחות המזוינים של ארצות הברית, הכנסותיה של פלסן הסתכמו ב-2009 במעל 3 מיליארד ש"ח. ובכ-870 מיליון דולר ב-2010
היסטוריה.
החברה הוקמה כאגודה שיתופית של קיבוץ סאסא בשנת 1985 ועסקה בייצור מוצרי פלסטיק קשיחים כגון מכלי אשפה ושינוע. לאחר דשדוש בתוצאות הפעילות עברה החברה לייצור מוצרים בתחום המיגון הבליסטי, בשנת 1989 החלה לייצר עבור צה"ל אפודים לסלקי פצצות. בעקבות לקחי האינתיפאדה הראשונה בה בלט הצורך בכלי רכב ממוגנים החלה החברה לפתח פתרונות מיגון גם לתעשיית הרכב בשיתוף פעולה עם חברות "נגררי בית אלפא" (1993), תעשיות רכב נצרת (1995), "הארגז" ו"מרכבים". בשנות ה-90 של המאה ה-20, החברה פיתחה מיגון לרכבי הסופה של צה"ל שהורכב בייצור המוני, בשנת 1998 החלה גם במיגון של רכבי האמר HMMWV, ואת שנת 2000 סיימה במחזור של 6 מיליון דולר.
ב-1997 המליצו אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וחיל החימוש להעניק לחברה את פרס ביטחון ישראל על פיתוח מיגון לרכב בט"ש לשימוש צה"ל, בנימוקים ש"רמת העבודה מצביעה על חשיבה מקורית ויצירתית מאד השקעה יומיומית ומוטיבציה גבוהה".
ב-2004 מכרה כ-200 ג'יפי האמר ממוגנים ליוון ב-10 מיליון דולר.
הפריצה הגדולה של החברה החלה עם ההידרדרות במצב הביטחוני בישראל ובעולם בתחילת המאה ה-21, בזכות שיתופי פעולה עם ספקי מערכות נשק למשרד ההגנה האמריקאי, צמחו משמעותית הכנסות החברה, היא זכתה להזמנות בעשרות ומאות מיליוני דולרים, הגדילה משמעותית את מצבת העובדים, פתחה ורכשה מפעלים בצרפת ובארצות הברית. ב-2005 הסתכם המחזור שלה בכ-145 מיליון דולר, ב-2007 כבר היה כ-300 מיליון דולר, והיווה כ-20% מכלל הייצוא של התעשייה הקיבוצית בישראל, וב-2009 מעל 3 מיליארד ש"ח. נכון לתחילת 2008 העסיקה החברה כ-1,100 עובדים באופן ישיר: כ-730 בישראל במפעלי החברה בקיבוץ סאסא, כרמיאל ובקיבוץ מורן, כ-200 בארצות הברית וכ-160 בצרפת.
ב-2 ביולי 2009 פורסם כי החברה זכתה במכרז בהיקף של 250-300 מיליון דולר למיגון כלי רכב של הצבא האמריקאי באפגניסטן. הזכייה הזו מתווספת לזכייה במכרז נוסף בתחילת 2008 למיגון כלי רכב של צבא היבשה האמריקאי בעיראק בהיקף של 200 מיליון דולר.
בעקבות הנסיגה האמריקאית מאפגניסטן ועיראק, חל צמצום ניכר בפעילות החברה והיא פיטרה מאות מעובדיה.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו משטרת ישראל ומשמר הגבול להצטייד ב"קרקל" שמתוכנן וממוגן על ידי החברה.
באוקטובר 2015, נבחרו פלסן סאסא וקבוצת תאלס הצרפתית, לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
החברה שותפה של חברת אושקוש בייצור רכב השטח הממוגן Oshkosh M-ATV, שנבחר כמחליפו של רכב ה-HMMWV.
מוצרי החברה.
מיגון בליסטי לכלי רכב, כלי טיס ושיט.
החברה פיתחה מספר כלי רכב ממוגנים ייחודים המבוססים על שלדות יצרניות רכב כגון פורד, האמר, משאיות וולוו, אינטרנשיונל, אושקוש, ומק ומדוגמות בשריון מרוכב תוצרת פלסן.
מיגון קשיח אישי.
פלסן מפתחת ומייצרת אפודי מגן מתקדמים, כולל אפודי מגן קרמיים, ואפודים בליסטיים המבוססים על חומרים מרוכבים, כמו כן פיתחה החברה מערכת ייחודית למיגון אישי.
חלקים מסיבי פחמן לתעשיית הרכב האזרחית.
פלסן מפתחת טכנולוגיות ייצור לחלקים העשויים סיבי פחמן לתעשיית הרכב האזרחית, זאת על מנת שיסייעו בהורדת ממוצע צריכת הדלק של המכוניות.
סטפני פון הוהנלוהה
דו&quot;ח ששון
דו&quot;ח טליה ששון
יצחק אלמוג
יצחק אלמוג (במקור, "יצחק ורצמן"; 5 באוקטובר 1922 - 21 בדצמבר 2012) היה איש צבא ישראלי. שימש קצין הקשר הראשי השני בצה"ל וסיים את שירותו הצבאי בדרגת אל"ם.
ביוגרפיה.
אלמוג נולד ב-1922 בבלץ שבבסרביה בנם של רות וחנוך ורצמן, עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1933, בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1937 הוא הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בשירות הקשר. ב-1942 הצטרף לצבא הבריטי ושירת כקצין קשר בבריגדה היהודית.
במלחמת העצמאות הדריך את קשרי חטיבות גבעתי וקרייתי ושימש קצין הקשר במבצע נחשון. בנובמבר 1949 מונה לקצין הקשר הראשי השני (אחרי אל"ם יעקב ינאי (יאן)), תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 1954, אז פינה את מקומו לאריאל עמיעד.
לאחר שחרורו מצה"ל, עמד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ובהמשך במזרח הרחוק. בשנת 1957 הוא מונה לראש אמ"ת, ובשנת 1958 לראש אגף הבינוי והמשק במשרד הביטחון. בשנת 1960 הוא מונה לעמוד במקביל גם בראש אגף האספקה במשרד הביטחון, ושימש בתפקידים אלו עד 1961.
היה פעיל במפלגת העבודה וחבר מרכז-המפלגה.
נפטר ב-21 בדצמבר 2012 בגיל 90. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
אחיו הבכור היה מרדכי אלמוג, מייסד יחידת האיסוף 8200.
אייל אלפרד
אייל אלפרד (שם מדעי: "Rusa alfredi") הוא מין בסוג אייל רוסה המצוי בפיליפינים ביערות של האי פנאי וחלק מוויסאיאן (קבוצת איים) במרכז הפיליפינים. אייל אלפרד הוא אחד מתוך שלושה מיני האייליים המצויים בפיליפינים. אורך גופם הוא בין 125–130 ס"מ, גובהם בין 70–80 ס"מ ומשקלם בין 25–80 ק"ג. עונת הרבייה של האייל היא מנובמבר עד דצמבר כשהנקבה ממליטה לאחר היריון של 240 יום צאצא יחיד. המין נמצא בסכנת הכחדה ובערך 70 פרטים מוחזקים בשבי ועוד 300 פרטים נמצאים בטבע.
המין מוגן בחוק על ידי ממשלת הפיליפינים. הגורמים לירידה במספר הפרטים הם בירוא יערות וציד עבור מסעדות ושווקים. בשנת 2009 המין התגלה מחדש בטבע בידי חוקרים בריטיים ופיליפינים שגילו עקבות וגללים המיוחסים לאייל באי נגרוס. בנוסף לאיילים התגלו באזור גם צמחים רבים כמו כדנית, עופות וצפרדעים.
תאו מינדורו
קאוצ'ינג
דיי