וגם דוד סיגרסון, מבקר המוזיקה של עיתון הרולינג סטון דאז, כתב ש"שירתה הייתה טובה מאי-פעם". בביקורת שלו, הוא מיתג את השירים באלבום כ"קליטים", אך מצד שני לא ראה כיצד הם מיוחדים משירים אחרים באותה תקופה. לאחר שביקורת זו כבר נשכחה, הוא חזר בו מכל לשון הרע וכתב על האלבום שהוא "חסון, מהימן, אלבום שקל להתאהב בו", "הוא ייזכר לה כאלבום מוצלח לאורך כל הקריירה, גם לאחר שנות פעילות רבות."
סטיבן תומאס, מבקר המוזיקה של AllMusic דאז, כינה את האלבום כ"אלבום שהפך את מדונה מסתם עוד זמרת, לכוכבת". הוא המשיך לשבח רבות את האלבום: .
בזמן ששני האלבומים של מדונה נראו כבלתי מוצלחים בעיני כמה, "True Blue" היה הראשון שהוכתר כקלאסיקה. קצב המכירות שלו שבר שיאים, והוא נחשב לבין המצליחים בכל הזמנים בארצות הברית.
Like a Prayer
Like a Prayer (בעברית: כמו תפילה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-21 במרץ 1989 על ידי חברת התקליטים סייר רקורדס. ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים העניקה לו את התארים; אלבום זהב, אלבום פלטינה ופלטינה כפולה, ב-23 במאי 1989. ב-16 ביולי 1997 העניקה לו גם פלטינה ×4, לאחר שמכר ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית – מה שהפך אותה למוכרת התקליטים הטובה ביותר במדינה במקום השביעי. בסך-הכול, נמכרו ברחבי העולם יותר מחמישה עשר מיליון עותקים של האלבום.
היסטוריית האלבום.
"Like a Prayer" נחשב לאחד האלבומים הטובים ביותר שיצאו באותה התקופה. האלבום כולל בתוכו שירי פופ, דאנס, נשמה, רוק ואלמנטים של פאנק. ברולינג סטון כינו אותו כ"אלבום הטוב ביותר שאמן פופ יכול לעשות". האלבום הוקלט ב-1988 בשיתוף פעולה עם פטריק לאונרד, סטיבן בריי, ואף עם הזמר פרינס. באלבום ישנם שירים הנוגעים לחייה האישיים של מדונה: השיר שהוקלט עם פרינס באלבום, "Promise to Try", נחשב למרגשים ביותר שהיו למדונה, בו היא מדברת על מות אימה המוקדם. כאשר יצא האלבום, מדונה הקדישה אותו ל"אימי, שלימדה אותי להתפלל". בשיר "Till Death Do Us Part", היא מדברת על פרידה משון פן, ממנו התגרשה באותו הזמן. לפני היציאה הרשמית של האלבום לשוק; פפסי (חברה לייצור משקאות), החליטה להשתמש בשיר כחלק מפרסומת למשקה הקל אותו פרסמו. בנוסף לכך, החברה לקחה גם חסות על מסע ההופעות שעשתה באותו זמן, "Blond Ambition World Tour". הפרסומת (שכללה בתוכה את השיר), שודרה פעמיים לפני שהשיר עצמו נוגן לראשונה ב-"MTV". פפסי לא הייתה מודעת לכך שהקליפ מציג תוכן שנוי במחלוקת; בו מדונה עדה לרצח, ומציגה מקרים מעוררי מחלוקת לנוצריים: רוקדת בשדה צלבים בוערים באש, מנשקת קדושים נוצריים וחותכת סטיגמטה בסכין. קהילת הנוצרים הקתוליים זעמה ואיימה להחרים את פפסי על כך שלקחה חסות על השיר. לבסוף, החברה החליטה כי הסיכון שלקחה היה גדול מדי, והחליטה לבטל את החסות על מסע ההופעות, ולהוריד את הפרסומת שכללה את השיר "Till Death Do Us Part" (אף על פי שמדונה בכל זאת קיבלה את חמשת מיליון הדולרים שהובטחו לה בחוזה). חרף הביקורות הנוקבות שעשה השיר בקרב הציבור, הוא זינק למקום הראשון ברשימת 100 החמים של בילבורד. האלבום עצמו, כשיצא עמד במקום האחד עשר במצעד המכירות בארצות הברית, ואחרי שלושה שבועות זינק אף הוא למקום הראשון, שם עמד במשך חודש. לעומתם, השיר "Oh Father" היה להכי פחות מצליח במכירות לשנת 1984 (אך עדיין הצליח להגיע למקום ה-20 ברשימת "20 החמים" של בילבורד).
על-פי טיים מגזין, "Like a Prayer" הוא אחד מ"100 האלבומים הטובים בכל הזמנים".
Erotica
Erotica (בעברית: ארוטיקה) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-20 באוקטובר 1992 על ידי חברת התקליטים מאבריק רקורדס. האלבום יצא בו-זמנית עם צאתו של כתב העת הראשון של מדונה, "סקס". ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים העניקה לו את התארים; אלבום זהב, אלבום פלטינה ופלטינה כפולה ב-6 בינואר 1993, לציון מכירת שני מיליון עותקים של האלבום בארצות הברית. בסך-הכל, נמכרו ברחבי העולם 6 מיליון עותקים של האלבום.
מידע.
"Erotica" הוא אלבום קונספט על מיניות ומערכות יחסים. כל שיר באלבום בוחן מהיבט שונה את הזוגיות ואת מערכת היחסים המינית. האלבום מציג שירים מהז'אנרים דאנס, היפ הופ, ג'אז ועוד. בניגוד לאלבומיה הקודמים של מדונה, בהם נהגה לכלול שירי פופ ודאנס בלבד. אלבום זה הוא הראשון של מדונה אשר נשא את התואר "מקור השראה" לזמרים ולהרכבים אחרים. מדונה גם הפיקה כל סינגל מהאלבום, והלחינה כמעט את כולם.
מטרתה של מדונה הייתה שאלבום זה ילווה ספר שהוציאה באותו זמן, הנקרא "סקס", שכריכתו דומה לעטיפת האלבום - תמונה בעל רקע כחול, עם פניה של מדונה שצייר הצייר האמריקני אנדי וורהול, צייר אשר מדונה תפסה בתור מקור השראה.
בין הנושאים שנכללו באלבום: "In This Life" בלדה שמספרת על חבר קרוב של מדונה שנפטר מאיידס, בתקופה שהמילה איידס הייתה שם נרדף לקללה; "Why It's So Hard" מדבר על צרות העין והשנאה בין בני אדם; ב-"Waiting" היא מחכה לגבר שלה שיבוא, אף על פי שהיא יודעת שהוא רוצה ממנה רק סקס; ב-"Deeper and Deeper", קלאסיקת ניינטיז ענקית של מדונה היא מספר על מחלת ההתאהבות; ב-"Bad Girl" היא מספרת על "ילדה רעה" ששותה, מעשנת, עושה סקס עם זרים, אבל בעצם רק רוצה שיאהבו אותה; ו-"Words" היא מדברת על כוחן של מילים, ועל גבר שנמאס לה לשמוע ממנו תירוצים ומילים שעושות לה רק רע.
גרסאות ראשוניות של חלק מהשירים באלבום וגרסאות דמו שונות שלא נכללו באלבום, נקלטו לתוך אלבום אוסף של מדונה שנקרא, "The Rain Tapes", שיצא ב-1991. במסע ההופעות של מדונה, "The Girlie Show", היא ביצעה מהאלבום את השירים: "Erotica", "Fever", "Bye Bye Baby", "Deeper and Deeper", "Rain", "Why's It So Hard" ו-"In This Life".
האלבום המקורי.
האלבום בתכנונו המקורי היה מאופיין בצורה שונה לחלוטין מן האלבום הסופי שיצא. האחים וורנר, חברת התקליטים של האלבום, סירבה לתת מידע מדויק לגבי העבודה המקורית על האלבום.
העטיפה המקורית של האלבום לא כללה אף כיתוב עליה, עד שבדקה האחרונה לפני צאתו נוסף לה כיתוב באזור התחתון מימין.
אפילו סדר השירים באלבום היה שונה בתכנונו המקורי. את הסדר המקורי קבעה מדונה, אך מסיבות לא ברורות, מאבריק רקורדס, חברת התקליטים השנייה שהפיקה את האלבום, שינתה את סדר השירים בו. סדר השירים המקורי באלבום היה אמור להיות כך:
השיר "Bad Girl" תוכנן להיות הסינגל השני באלבום עם קליפ בעל מסר מיני "למבוגרים בלבד" על מנת שיהיה דומה לסינגל "Erotica", אך המצב שונה לאור רתיעת הציבור מן הספר "סקס", שכאמור, יצא באותה תקופה של צאת האלבום ועסק גם הוא במיניות. השיר "?Did You Do It" לא נכלל באלבום המקורי, וגם לא בגרסה המצונזרת של האלבום, שיצאה מאוחר יותר.
ביקורות.
המסר השנוי במחלוקת שהאלבום מציג לא התקבל בסבר פנים יפות בקרב הציבור הרחב. בתקשורת מדונה זכתה לגינוי רב; נאמר עליה רבות כי היא חצתה את הגבול עם המסרים המיניים בשירים, ושהם גסים וולגריים.
כשמדונה החליטה להגיב לביקורות, היא פנתה ללארי קינג מרשת "CNN", ובעזרתו הוציאה הודעה לתקשורת באומרה:
הביקורות על האלבום שהתייחסו אליו מההיבט המוזיקלי בלבד דווקא שיבחו אותו בצורה יוצאת דופן. רולינג סטון המטיר עליו מחמאות וכתב כי הוא בין האלבומים הטובים ביותר שהיו למדונה. גם מעריציה של מדונה שיבחו והעריכו את האלבום לאורך השנים. הביקורת החמש עשרה על האלבום הייתה שייכת למגזין בשם "סלאנט", ובה היה כתוב: .
מסחור.
הביקורות הנוקבות שקיבל האלבום בכלי התקשורת פגעו במכירותיו. בתחילה קצב המכירות היה שוטף ורענן, אך לאחר צאת הביקורות הוא נחלש. לא נראה שהאלבום הצליח לפרוץ כמו באלבומיה הקודמים, ולבסוף הוא גם לא עבר את קו המכירות שנובא לו.
מגזין בילבורד דירג אותו במקום השני במצעד 200 האלבומים הנמכרים ביותר, היות שרק בשבוע הראשון לצאתו הצליח למכור 167,000 עותקים; אך תואר זה נגנז ממנו משום שלאחר צאת הביקורות, האלבום לא הצליח למכור יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית ואירופה ביחד. למעשה, המקום ה-36 ברשימת "100 החמים של מגזין בילבורד", שהיה שייך לסינגל "Bad Girl" מתוך האלבום, הפך את השיר הזה לשיר הראשון של מדונה שנכשל במרץ ומגיע למקום נמוך יחסית לשירים מהאלבומים הקודמים, שזכו להצלחה רבה.
נכון להיום, "Erotica" מכר 6 מיליון עותקים ברחבי העולם.
קריירה מקבילה.
בזמן שמדונה הביעה רמזים מיניים – בראש ובראשונה באמצעות מוזיקה - היא מעולם לא הודתה שבראשה עברה המחשבה כי ביקורות האלבום יביאו לסוף הקריירה שלה. "Erotica" היה אחד מתוך שלושה פרויקטים שמדונה עשתה בנושא. היא הוציאה בסמוך אליו את הספר "סקס" שאף כלל תצלומים המתארים אקטים מיניים נועזים, בעיקר כאלה הקשורים ב-BDSM. ופחות מארבעה חודשים לאחר מכן יצא לבימות התיאטרון מחזה כושל הנקרא "Body of Evidence" בכיכובה של מדונה, שבין היתר שיחקה במחזה בסצנות עירום מלא (שבהן אף גילמה אקט מיני מלא).
Bedtime Stories