ישנן מאות תחרויות פליירינג בעולם. התחרות היוקרתית ביותר נערכת פעם בשנה על ידי איגוד הפליירינג הבינלאומי. על המתחרה להכין 3 קוקטיילים זהים בזמן מוקצב מראש. השיפוט מושפע ממספר הפעמים שהמתחרה הפיל כלי כלשהו, שפיכת נוזלים מן השייקרים, כמות האלמנטים בהם השתמש המתחרה, עמידה בזמן, קושי התרגילים וסגנון אישי.
בקולנוע.
בסרט "קוקטייל", משנת 1988, בריאן פלניגן שמממן את לימודיו על ידי עבודה בבר, לומד תוך כדי העבודה את רזי הפליירינג. סרט זה העלה את קרנו של הפליירינג בעולם.
סרט הקומדיה "Bottoms Up" עוסק בברמן (ג'ייסון מיוז) המנסה לגייס כסף כדי להציל את המסעדה של אביו על ידי זכייה בתחרות פליירינג.
איגוד הברמנים הבין-לאומי
איגוד הברמנים הבין-לאומי (באנגלית: International Bartenders Association - IBA) הוא גוף המייצג את הברמנים בעולם. האיגוד נוסד ב-24 בפברואר 1951 בבית מלון "גראנד" בעיר טורקי באנגליה.
האיגוד קובע סטנדרטים בינלאומיים למזיגת משקאות ולמתכוני קוקטיילים, עיצובם ואופן הגשתם, כל זאת על מנת ליצור מצב שהמוצר והשירות בברים ברחבי העולם יעשה באופן אחיד.
הארגון מתעד ושומר את מקורות המשקאות והקוקטיילים, אם כי לא תמיד הקוקטיילים שעל פי תקן האיגוד זהים לקוקטיילים המקוריים, דוגמה טובה לכך היא הקוקטייל "מוחיטו".
האיגוד עורך שתי תחרויות בכל שנה: תחרות קוקטיילים (WCC) ותחרות פליירינג (WFC). הברמנים המשתתפים בתחרויות אלו זוכים להכרה בינלאומית על כישוריהם.
ייצוג האיגוד בישראל.
בישראל מיוצג הארגון על ידי בתי ספר לברמנים שפועל בשיתוף עם הארגון וחבריו בארץ מונים מעל לכ-2,000 חברים רשומים. התחרויות הברמנים תואמות את תקנוני התחרויות של IBA והזוכים בהן עולים לייצג את מדינת ישראל בתחרויות העולמיות.
אריך קולקה
אריך קוּלְקָה (Erich Kulka; 18 בפברואר 1911 - 12 ביולי 1995) היה סופר צ'כי-ישראלי, היסטוריון ועיתונאי ששרד את השואה.
ביוגרפיה.
נולד בווסטין שבצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה). בשנת 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נאסר על ידי הגסטפו ונכלא בכלא שפילברק בברנו. מאוחר יותר נשלח אל מחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, , ובשנות 1942–1945 למחנה ההשמדה אושוויץ. באושוויץ-בירקנאו עבד יחד עם אוטה קראוס ועוד אסירים יהודיים במסגריה. הודות לכך הייתה לו גישה לרוב המחנות בבירקנאו, כך שהיה יכול לעזור לאסירים אחרים. במהלך הפינוי של אושוויץ בינואר 1945, הצליח קולקה לברוח מ"מצעד המוות" יחד עם בנו בן השתים עשרה אוטו דב. קולקה ובנו הסתתרו בלילה הראשון בביתו של ד"ר יאנסה פרמיסל ובהמשך הסתתרו אצל וצלב יורן. המשפחה האחרונה שהסתירה אותו ואת בנו עד סוף המלחמה, הייתה משפחת טקאדלצ'ק.
לאחר תום המלחמה כתב עם חברו למאסר אוטה קראוס את הספר בית חרושת למוות, שכיום נחשב לספר תיעוד קלאסי על אושוויץ. פרק מיוחד בספר מוקדש לתולדותיו ולחיסולו של "מחנה המשפחות" בבירקנאו, המתאר השמדתם של רבבות יהודי צ'כיה. הספר יצא לאור בשבע מהדורות מורחבות בצ'כית ותורגם לשפות רבות.
ספר נוסף, לילה וערפל (עם אוטה קראוס), הוא מחקר על המערכת הכלכלית של מחנות הריכוז הנאציים והמניעים לרצח עם.
יצירתו שופטים, קטגורים, סנגורים עוסקת ב"משפט פרנקפורט" נגד פושעי אושוויץ. במשפט זה שנערך בשנת 1964 בפרנקפורט בגרמניה העידו הוא ובנו, אוטו דב קולקה (לימים היסטוריון באוניברסיטה העברית בירושלים). בפרסומים אחרים מתקופה זו הוא כיסה את משפטו של אדולף אייכמן בירושלים. בנובלה ההיסטורית הבריחה ממחנה המוות, תיאר בריחה של אסיר צ'כי בשם זיגפריד לדרר מה"מחנה המשפחות" בבירקנאו, ואת ניסיונו להזהיר את יהודי גטו טרזין והציבור העולמי על השמדת יהודים בידי הנאצים.
לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968, היגר קולקה מצ'כוסלובקיה לישראל והמשיך בפעילות המחקר שלו באוניברסיטה העברית ובמוסד יד ושם. התוצאה היא מחקר, המתייחס בפעם הראשונה להשתתפות המשמעותית של יהודי צ'כיה וסלובקיה במלחמת העולם השנייה למען שחרורה של צ'כוסלובקיה: היהודים בצבא סוובודה בברית-המועצות והיהודים בצבא צ'כוסלובקי במערב.
בישראל נמנה בין החברים הפעילים ביותר ב"התאחדות יוצאי צ'כוסלובקיה" וב"ליגה לידידות ישראל-צ'כוסלובקיה". בשנת 1977 היה בין מניחי הייסוד של מרכז שמעון ויזנטל בלוס אנג'לס. פרויקטים אחרים כללו הקמת האגודה העולמית של ניצולי אושוויץ והוצאה לאור של כתב העת הקול של ניצולי אושוויץ (The Voice of Auschwitz Survivors), באנגלית, בעברית ובגרמנית.
לאחר "מהפכת הקטיפה" בשנת 1989 בצ'כוסלובקיה, פעל להתחדשות החיים היהודיים בקהילה היהודית בפראג, השתתף בכנסים בינלאומיים ומסר הרצאות בצ'כיה ובסלובקיה. בתקופה זו יצאו לאור מהדורות חדשות ומורחבות של ספריו ופרסומיו בצ'כית. ביוזמתו נבנתה אנדרטה בעיר הולדתו וסטין, באתר בו עמד בית כנסת שנשרף על ידי הנאצים, וכן לוחות אבן על קיר בית הקברות היהודי, בהן נחרטו שמותיהם של קורבנות השואה מוסטין וסביבתה. עד שנתו האחרונה היה מעורב באופן פעיל בשיקום היחסים הפוליטיים, המדעיים והתרבותיים בין ישראל לבין צ'כיה.
על מפעל חייו הוענק לו בשנת 1989 תואר דוקטור לשם כבוד על ידי האוניברסיטה האמריקאית מכון ספרטוס בשיקגו.
בשנת 1993 ייסד קולקה באוניברסיטה העברית בירושלים קרן הנושאת את שמו. הקרן מעניקה מלגות על עבודות מחקר מצטיינות לדוקטורנטים בהיסטוריה של יהודי צ'כיה והשואה. חתני פרס זה משמשים כיום כמרצים באוניברסיטאות בישראל, בהרווארד ובמוסקבה.
אריך קולקה הלך לעולמו בירושלים בשנת 1995, בן 84 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ספרייתו המדעית נשמרת בבית טרזין בגבעת חיים איחוד והארכיון שלו נמצא בארכיון המרכזי של יד ושם בירושלים.
בנובמבר 2004 נחנך לזכרו פסל (דיוקן מפסל צ'כי יוזף וייצה – ) ב"מוזיאון גטו טרזין" בצ'כיה. במלאת מאה שנה להולדתו בשנת 2011, יצא לאור על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים והמוזיאון היהודי בפראג, קובץ מאמרים לזכרו בצ'כית, באנגלית ובעברית, בשם: "אריך קולקה 1911-1995, החיים כשליחות לזכר אלו שאינם".
מיז-אנ-אבים
מיז-אנ-אבּים (בשפת המקור - צרפתית: Mise en abyme) הוא מונח מתחום האמנות ותורת הספרות שפירושו: "הצבה לתוך האינסוף". השימוש הנפוץ של ביטוי זה מתאר את החוויה החזותית של אדם העומד בין שתי מראות, וצופה באינסוף שעתוקים של עצמו.
בתולדות האמנות המערבית מיז-אנ-אבים היא טכניקה שבה דימוי מכיל העתק קטן יותר של עצמו, כך תוך חזרה אינסופית.
בספרות.
מיז-אנ-אבים מתרחש בתוך טקסט (יצירה נרטיבית) כאשר יש הכפלה של דימויים או מושגים אשר מתייחסת אל היצירה בכללותה. מיז-אנ-אבים הוא משחק של מסמנים בתוך טקסט, של סאבטקסטים המשקפים אחד את השני.
ליליאנה שולמן מתארת את תולדות חקר התופעה כך: "הסופר אנדרה ז'יד (Gide) תיאר לראשונה את התופעה מיז-אנ-אבים ב-1893 כרצף נרטיבי מזערי המרכז את מאפייני הטקסט בכללותו. מהמחצית השנייה של המאה העשרים עורר המיז-אן-אבים עניין רב בקרב חוקרים. ב-1977 ראה בו לוסיאן דלנבאך השתקפות, מעין השתקפות במראה (récit spéculaire) של הוורסיה הגדולה". לינדה התצ'ן הגדירה את הקשר בין המיז-אנ-אבים לטקסט הראשי כ"מיזוג בין שתי רמות שונות של מציאות מדומה (fictive reality)", ובראיין מקהייל מבחין בקיומם של מיז-אנ-אבים חלקיים שיוצר פורס לאורך יצירתו, ושמיזוגם מייצג את תמצית הנרטיב בזעיר-אנפין.
בקולנוע.
סרט בתוך סרט הוא דוגמה למיז-אנ-אבים. הסרט, שנעשה בתוך הסרט, מתייחס אל העולם שבו הסרט נעשה. ניתן לראות את ציוד הסרט, את הכוכבים המתכוננים לקחת בו חלק, את הצוות העומד לדרישותיו של הבמאי. הנרטיב של הסרט בתוך הסרט עשוי ישירות לשקף את הסרט האמיתי.
בקולנוע, המשמעות של הביטוי למיז-אנ-אבים דומה להגדרתו האמנותית, אולם כוללת בתוכה גם את הרעיון של "חלום בתוך חלום". לדוגמה: דמות מתעוררת מחלום, ומאוחר יותר מגלה כי היא עדיין חולמת. פעילות דומה לחלום, כגון חוסר הכרה או מציאות מדומה, גם כן מכונים מיז-אנ-אבים. דוגמאות לכך ניתן למצוא, למשל, בסרט "אקזיסטנז", שבו שני הגיבורים לא באמת יודעים אם הם נמצאים מחוץ למשחק. דוגמה עדכנית יותר ניתן למצוא בסרט "התחלה".
אכילאה
אכילאה (שם מדעי: "Achillea") הוא סוג של צמח השייך למשפחת המורכבים. הסוג כולל כ-85 מינים אשר בתוכם פרחי בר ופרחי נוי גינתיים. חלק מהזנים הם בעלי שיח וחלקם רב שנתיים.
תפוצת הצמח היא בעיקר באירופה ובמערב אסיה, אך קיימים גם מספר מינים באמריקה.
הצמח נקרא על שם אכילס מהמיתולוגיה היוונית. לפי המסופר באיליאדה, חיילי אכילס השתמשו באכילאה אלף העלה כדי לטפל בפצועים וגם אכילס השתמש בצמח זה, לפי הצעתה של אפרודיטה, כדי להקל על הכאב בעקבו בעקבות פגיעת החץ של פריס.
מאפייני הצמח.
בפריחת הצמח נראים פרחיו ככיפה קמורה. בהיקף הכיפה קיים מעגל פרחים בעלי מבנה שטוח, ובתוכם קימים פרחים אשר העלים שלהם מאונכים ויוצרים מבנה צינורי. בתחילת תקופת רדת הגשמים מתפתחת בצמח שושנת עלים, כל אחד מהם באורך של כ-2 ס"מ, בתחילת האביב מאריכים גבעוליהם של האכילאות. לעלי הצמח גוון ירוק כהה. בישראל גדלים בר חמישה מינים של האכילאה, ועוד חמישה יובאו כפרחי נוי.
שימושים.
צמח האכילאה היה ידוע בתרבויות שונות כבעל סגולות ריפוי בעיקר של פציעות. כך האכילאה הריחנית משמשת את הבדואים בנגב לחיטוי פצעים וריפוי בעיות עיניים. את פרחי האכילאה הקיפחת נהוג ליבש ולשמור לנוי. שימוש נוסף הוא הפצת ריח טוב באמצעות הפרחים, בישראל משמשת למטרה זו בעיקר אכילאה קטנת הפרחים - מין הגדל במזרח ישראל, מהרי יהודה ועד לגולן.
אטלס A