בספטמבר 2010, הודיע פיקוד העורף כי ירכוש אלפי מכשירי "דיווחית" לכבדי שמיעה, בעלות כוללת של כ-13 מיליון שקל, על רקע הפקת לקחים ממלחמת לבנון השנייה ומבצע עופרת יצוקה, במהלכם התקשו כבדי שמיעה לשמוע את צופרי האזעקה.
תוספות איוורא
תוספות איוורא הוא קובץ תוספות על התלמוד שנכתב על ידי קבוצת חכמים מהעיר איוורא (כיום אֶוְורֶה - Évreux שבחבל נורמנדי עילית בצפון צרפת), בשלהי המאה ה-13. חכמים אלו היו מאחרוני בעלי התוספות, וחידושיהם שולבו בתוספות הנדפסים עם התלמוד. השם "איוורא" אוית בספרות במגוון של צורות, כגון "אברא", "אוביה", "ייברא" ו"עיברא".
בראש קבוצת חכמי איוורא עמדו שלושה אחים, בניו של רבי שניאור: רבי משה, רבי שמואל ורבי יצחק, המכונים גדולי איוורא. הם למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ופעמים מוסר האחד את חידושיו של השני. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, אפשר גם שעל כל הש"ס, וחומר רב נשתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".
זמן פעילותם המדויק אינו ידוע, אך כפי הנראה פעלו בשנים 1224-1295.
רבי משה בן רבי שניאור.
רבי משה בן רבי שניאור מאיוורא נחשב לגדול שבחבורה. היה תלמידם של רבי שמשון משאנץ ורבי יהודה שירליאון. הוא כתב חלק מתוספותיו על ספר ההלכות של הרי"ף, כנראה בגלל מחסור בספרי תלמוד, עקב שריפת התלמוד שהייתה בימיו (ה'אלפים ד', 1244). יש המייחסים לו את חיבור התוספות הנדפסים עם התלמוד למסכת חגיגה.
לרבי משה היה בן בשם רבי חיים. מתלמידיו: רבי יונה גירונדי, וכנראה גם רבי אליעזר מטוך, עורך תוספות טוך, שהם היסוד לרבים מקבצי התוספות הנדפסים עם התלמוד.
אחד מתלמידיו כתב את הספר "על הכל", הכולל פסקי הלכה בהלכות תפילה וברכות, שם מובאים עשרות פסקים בשם "הר"ם", הוא רבי משה מאיוורא. כמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה.
רבי שמואל בן רבי שניאור.
רבו היה הריצב"א, וכנראה גם רבי נתנאל מקינון ואחיו רבי משה.
כנראה היו לו שני בנים: רבי יעקב ורבי מנחם.
מתלמידיו ידועים: רבי יונה גירונדי (שכאמור היה גם תלמידו של אחיו רבי משה); רבי יצחק מקורביל, בעל ספר מצוות קטן; מהר"ם מרוטנברג; רבינו פרץ, ועוד.
כונה על ידי אחד מתלמידיו "החסיד".
רבי יצחק בן רבי שניאור.
המידע אודותיו מועט מאוד. כנראה היה צעיר האחים, והיה העורך את חידושיהם. רבי פרץ מקורביל מצטט אותו בכינוי "ר"י בר שניאור", וגם עורך התוספות הנדפסים עם התלמוד על מסכת קידושין היה תלמידו. קיים קובץ של תוספות איוורא על מסכת סוטה שאף הוא נכתב על ידי תלמידו.
גישתם של גדולי איוורא בהוראה.
השקפתם של חכמי איוורא על עצמאות התלמיד ביחס לרבו משתקפת במקור הבא:
גדולי איוורא
משה מאיוורא
שמואל מאיוורא
משה בן שניאור מאיוורא
שמואל בן שניאור מאיוורא
קפריס
קפריס (Caprice) היא מסעדה צרפתית השוכנת במלון ארבע העונות בהונג קונג.
המסעדה.
בתקרת חדר האוכל תלויות ארבע מנורות בדולח גדולות, המטבח הגדול פתוח, וניתן לראות את צוות המטבח במלאכתו ומעליו תלויה מנורת בדולח גדולה. יש חלונות מהרצפה לתקרה המביטים על נמל ויקטוריה וקאולון. במסעדה מאה מקומות ישיבה, יש בה גם בר וטרקלין אורחים ושלושה חדרי אוכל פרטיים שבכל אחד מהם תפוסה של 16 אורחים.
השפים והאוכל.
חלק מצוות המסעדה הגיעו ממסעדת "לה סינק" (Le Cinq) במלון ארבע העונות ג'ורג' החמישי בפריז. שף המסעדה, ונסאן תיארי (Vincent Thierry), היה בה סו-שף (סגן-שף). במסעדת קפריס עובד תיארי בצוותא עם 25 שפים והוא מעניק פרשנות מודרנית למטבח הצרפתי. חלק גדול מחומרי הגלם בהם הוא משתמש מובאים מצרפת וחלקם אסיאתיים. בין המנות שהגה נמצאות מקפא ואסאבי וקוויאר אוסטרה, רביולי לנגוסטין ותימוס עגל, פילה של דג סול עם ירקות אביב בתחליב למון גראס. שף הקינוחים הוא לודוביק דוטה (Ludovic Douteu). בין המטעמים שיצר נמצאים חומיות עם קונפי משמש וגלידת קקאו, פרופיטרול פטל עם גלידת מנטה ארומטית ורוטב היביסקוס חם.
פראנץ מולנר
פסקל קאפה
אלן שינדלר
קופה איירליינס קולומביה
קופה איירליינס קולומביה (בספרדית: Copa Airlines Colombia; נקראה במקור Aero República - אארו רפובליקה), היא חברת תעופה קולומביאנית, השנייה בגודלה בקולומביה בתנועת נוסעים בינלאומית (אחרי אוויאנקה) והשלישית בגודלה בתנועת נוסעים פנימית. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו שבבוגוטה.
תולדות החברה.
החברה נוסדה ב-23 בנובמבר 1992 בשם אארו רפובליקה והתחילה את פעולתה ביוני 1993 במטוסי בואינג 727, עם טיסות מבוגוטה לסן אנדרס, סנטה מרתה, קרטחנה וקאלי. בשנת 1995 החלה להפעיל טיסות בינלאומיות לארובה וקובה.
במאי 1997 רשויות התעופה של קולומביה הפסיקו את פעולות החברה בטענה שהיא לא עומדת תחת נוהלי הבטיחות הנדרשים. הדבר גרם להפסקת הטיסות לשבועיים עד שתוקנו הדרישות.
באפריל 2006 רכשה חברת התעופה של פנמה, קופה איירליינס, את החברה. ב-6 באוקטובר 2010 הכריזה החברה על החלפת שמה לקופה איירליינס קולומביה, כדי לאחד את פעולותיה עם חברת האם קופה איירליינס.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2019:
אארו רפובליקה
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (מבוסטון)
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (מירושלים)
דלמוניקו'ס
דלמוניקו'ס (באנגלית: Delmonico's) היא מסעדה היסטורית במנהטן תחתית שבעיר ניו יורק. משפחת דלמוניקו הפעילה אותה במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ואחרי-כן פתחו אותה מחדש מסעדנים אחרים תחת שם זהה. היא הייתה אחת המסעדות הראשונות בארצות הברית ונחשבת למסעדת העילית האמריקאית הראשונה.
דלמוניקו'ס נפתחה לראשונה בחנות מגדנאות ברחוב ויליאם 23 במנהטן ב-1827. היא נרשמה כמסעדה ב-1830. שלא כמו פונדקים שפעלו באותה עת, דלמוניקו'ס איפשרה ללקוחותיה להזמין מגוון מנות מהתפריט (אה לה קארט) בניגוד למסעדות אחרות שהיו מוגבלות בתפריטן והגישו ארוחות קבועות (טייבל ד'הוט). דלמוניקו'ס גם הייתה המסעדה הראשונה בארצות הברית שהיה לה תפריט יין נפרד.
אחרי שמשפחת דלמוניקו סגרה את מסעדת דלמוניקו'ס האחרונה שלה ב-1923, המסעדן אוסקר טוצ'י (Oscar Tucci) פתח מחדש את דלמוניקו'ס ב-1929 ברחוב סאות' ויליאם 2 במנהטן, שפעלה עד לשנת 1977. מסעדות דלמוניקו'ס אחרות פעלו בשנים 1981–1992 והחל מ-1998 ועד להווה.
היסטוריה.
מקורות.
המסעדה נפתחה בידי האחים ג'ון ופיטר דלמוניקו, שהגיעו מטיצ'ינו, שווייץ. ב-1831, הצטרף אליהם אחיינם, לורנצו דלמוניקו, שלבסוף היה אחראי על רשימת היין של המסעדה ועל תפריטה. כשהבניין ברחוב ויליאם נפתח באוגוסט 1837, אחרי השריפה הגדולה בניו יורק (ב-16–17 בדצמבר 1835), נאמר לניו יורקים שעמודי הכניסה יובאו מהריסות העיר פומפיי.
התרחבות וסגירה.
החל משנות החמישים של המאה ה-19, המסעדה אירחה את הכינוס השנתי של "חברת ניו אינגלנד של ניו יורק" (New England Society of New York), בה נאמו דוברים חשובים רבים. ב-1860, הכינה דלמוניקו'ס את ארוחת הערב של הנשף הגדול שאירח את אדוארד נסיך ווילס באקדמיה למוזיקה בעיר ניו יורק ברחוב East 14th Street. ארוחת הערב התקיימה בחדר שהוכן במיוחד לשם כך; התפריט היה בצרפתית והpièce montée (מבנה יפה המוכן מממתקים המשמש לקישוט ומעוצב לקראת סעודות חגיגיות) ייצג את המלכה ויקטוריה, והנסיך אלברט. אונית SS Great Eastern וFlora's Vase. הניו יורק טיימס דיווח: "אנחנו יכולים לאמר בכנות שמעולם לא ראינו ארוחת ערב שהייתה טובה וזוהרת כל-כך."
ב-1852, שכרה המסעדה את שירותיו של צ'ארלס רנהופר, שנחשב לאחד מגדולי השפים של זמנו.
העסקים שגשגו כל-כך עד שמ-1865 עד 1888 נפתחו ארבעה סניפים נוספים תחת אותו שם. בזמנים שונים, היו עשרה סניפים שונים של דלמוניקו'ס. דלמוניקו'ס עזבה את הבניין בן השש קומות בשדרה החמישית וברחוב 26. הבניין נמכר לג'ון ב. מרטין, הבעלים של מלון מרטין, במאי 1901.
ב-1919, אדוארד ל.ס. רובינס רכש את דלמוניקו'ס. מסעדת הדגל עברה לשדרה החמישית והמסעדה ברחוב 44 נסגרה ב-1923 כתוצאה משינוי בהרגלי הסעודה מחמת חוק היובש. דלמוניקו'ס החדשה נבנתה לפי דגם המסעדה המקורית.
זמן קצר לאחר סגירת מסעדת דלמוניקו'ס האחרונה, קמו לה מספר מחקים שכינו עצמם מסעדות "דלמוניקו'ס". משפחת דלמוניקו ניסתה להשיג זכויות חוקיות על השם, אולם בית המשפט קבע שעם סגירת הסניף האחרון עבר השם לרשות הציבור.
התחיה מחדש.
ב-1929, אוסקר טוצ'י (Oscar Tucci) פתח את "דלמוניקו'ס" תחת השם "אוסקר'ס דלמוניקו'ס" (Oscar's Delmonico's) במיקום הקודם של דלמוניקו'ס ברחוב סאות' ויליאם 2 (שנרשם לפעמים כרחוב ביבר 56) בניו יורק. מסעדתו של טוצ'י אימצה את תפריטיה ומתכוניה המקוריים של המסעדה המקורית, וקנתה לה שם משל עצמה, המשיכה למשוך פוליטיקאים בכירים וידוענים. היא נשארה פתוחה ברציפות עד לסגירתה ב-1977.
ב-1981, נפתחה דלמוניקו'ס החדשה באותו מקום בידי אד הובר, והיא פעלה עד 1992.
הבניין היה ריק עד 1998, כשקבוצת בייס (Bice Group) רכשה את הנכס ופתחה מחדש את דלמוניקו'ס, עם ז'אן פייטרו בראנצ'י (Gian Pietro Branchi) כשף. ב-1999, נמכרה המסעדה לשותפות Ocinomled, שהמשיכה להפעיל את דלמוניקו'ס באתרה ברחוב סאות' ויליאם.
סניפים נוספים.
דלמוניקו'ס בניו אורלינס, לואיזיאנה, נפתחה ב-1895, ונרכשה בידי אמריל לגאסי ב-1997. לגאסי ריהט מחדש את המסעדה ופתח אותה מחדש כאמריל'ס דלמוניקו (Emeril’s Delmonico).
תבשילים מפורסמים.
לובסטר ניוברג (Lobster Newburg)
ותפוחי האדמה של דלומוניקו'ס שהומצאו במטבח המסעדה, וייתכן שצ'יקן אה לה קינג (Chicken à la King)