היידגר פיתח במשנתו את התפיסה כי מהותו של האדם אינה ניתנת לקביעה מוחלטת; ביסודו, האדם הוא הרבה יותר ממה שהצליח לממש במציאות; ומוטל עליו תמיד לשאוף להיות מה שהוא בשורשו. לשיטתו, המרכיב המעצב של ה"הוויה" האנושית הוא הקיומיות, האכסיסטנציה (מונח שנשאל מהגותו של קירקגור). וכך למשל במילותיו של היידגר, האדם .
ועל פי הסברו של הוגו ברגמן: האדם של היידגר, "הוא כולו "ישות" ולא "מהות", כולו אפשרות (הדגשה במקור) המתבטאת ומתגשמת מדי פעם בפעם באופן אחר... (האדם) חפץ להיות, להגשים את עצמו, מכיוון שמהותו אינה קבועה לפני התהוותו בעולם היש, לא תכונות אלה ואלה (כלומר מהות) מציינות את האדם, כי אם שאיפתו לישות, שאינה עדיין והחפצה להתהוות".
שרשור (פירושונים)
יצחק שפירא (רב)
הרב יצחק כהנא שפירא (נולד בכ"ז בתמוז ה'תשכ"ו, יולי 1966) הוא ראש ישיבת עוד יוסף חי ביצהר, חבר ועדת ההקמה בתנועת דרך חיים, וממחברי הספר "תורת המלך".
ביוגרפיה.
נולד לרב משה שפירא ולרבנית רבקה שפירא, שעמדו בראש מדרשת שובה בעפרה. למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבות שבי חברון ומרכז הרב. קיבל סמיכה לרבנות מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. לאחר נישואיו למד בכולל מר"ץ ובישיבת עטרת נחמיה בתל אביב. לימד בישיבת נחלים.
הרב שפירא עבר ללמוד וללמד בישיבת עוד יוסף חי כאשר הישיבה הייתה בקבר יוסף בשכם, והיה לאחד מתלמידיו המובהקים של הרב יצחק גינזבורג. משנת תשס"ו הוא משמש כראש הישיבה בפועל, תחת הנהגת הרב גינזבורג. כמו כן הוא מלמד ב"בית הספר לתורת הנפש" בירושלים.
הרב שפירא חיבר מספר חיבורים הלכתיים והשקפתיים. יחד עם הרב יוסי פלאי, ר"מ בישיבה, חיבר את הספר "אל הר המור" בנושא עלייה להר הבית על פי ההלכה, ואת הספר "אל גבעת הלבונה" בענייני הר הבית והמקדש במחשבה וחסידות. כמו כן כתב יחד עם הרב יוסי אליצור את הספר "תורת המלך" – בירורי הלכה בנושאים הנוגעים למלכות ישראל – שהכרך הראשון שלו עסק בדיני נפשות בין ישראל לעמים. הספר עורר פולמוס והרב שפירא נלקח לחקירה משטרתית בחשד להסתה. בסופו של דבר הודיעה פרקליטות המדינה במאי 2012 על סגירת החקירה מחוסר ראיות. הכרך השני של הספר תורת המלך עוסק בסמכות השלטון, ומבנה שלטוני במדינה יהודית על פי מקורות ההלכה, נדפס בשנת תשע"ז.
מאמרים נוספים של הרב שפירא בהלכה ובחסידות מתפרסמים באתר ישיבת עוד יוסף חי ועוד.
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.באוגוסט 2011 הוצא נגדו צו הרחקה מנהלי. בשנת תשע"ד עבר להתגורר בשכונת קריית משה בירושלים, בקרב קהילה מתפתחת של תלמידי הרב יצחק גינזבורג. הוא משפיע ב"ישיבת תום ודעת" של קהילה זו.
משפחתו.
הרב שפירא נשוי לרחל, בתו של הרב פרופסור נחום רקובר ונינתו של הרב שמחה מנדלבוים, להם שנים-עשר ילדים, ומתגורר בשכונת קריית משה בירושלים בסמיכות לישיבת מרכז הרב.
אביו הוא הרב משה שפירא מעפרה, אחיו הוא הרב יהושע שפירא, ראש ישיבת רמת גן.
רוד בלגוייביץ'
ספקא דאורייתא
ספקא דרבנן
בלגראנו
פריסטלי
בילבורד הוט 100 (1969-1960)
כריס סרנדון
כריסטופר סרנדון (באנגלית: Christopher Sarandon; נולד ב-24 ביולי 1942) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב על הופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "אחר צהריים של פורענות".
סרנדון הוא גם כוכב הסרטים "הנסיכה הקסומה" ו"משחק ילדים".
ביוגרפיה.
סרנדון נולד בעיר באקלי שבמערב וירג'יניה למהגרים היוונים מרי וכריסטופר סרנדון.
בילדותו נהג לתופף ושימש כזמר חימום עם להקתו ללהקה המקומית בעיר ולאחר מכן גם לזמרים בובי דארין וג'ין וינסנט.
לסרנדון תואר באומנויות מ"אוניברסיטת מערב וירג'יניה" ותואר מאסטר בתיאטרון מ"האוניברסיטה הקתולית של אמריקה" שבוושינגטון, שם פגש את אשתו הראשונה השחקנית זוכת פרס האוסקר סוזן סרנדון ממנה התגרש לאחר 11 שנות נישואים.
לסרנדון שלושה ילדים מאשתו השנייה הדוגמנית ליסה אן קופר, לה היה נשוי במשך תשע שנים.
משנת 1994 נשוי סרנדון לזמרת והשחקנית היהודייה-קנדית ג'ואנה גליסון.
קריירת משחק.
לאחר סיום לימודיו התחיל את דרכו כשחקן בתיאטרון ובתוכנית הטלוויזיה "אור מנחה".
ב-1975 רשם סנדרסון את הופעת הבכורה שלו בהוליווד כליאון שרמר בן זוגו הטרנסקסואל האובדני של סוני וויטוביץ' (אל פצ'ינו) בדרמת הפשע של סידני לומט "אחר צהריים של פורענות".
הופעתו הראשונה זכתה להערכה רבה ולמועמדויות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפריצת השנה של טקס גלובוס הזהב.
סרנדון התפרסם בשנות ה-80 בפנטזיה "הנסיכה הקסומה" בתפקיד הנסיך המפרדינק הטוען לכתר ממלכת פלורין שמתארס עם הנסיכה נורית (רובין רייט) על מנת לרצוח אותה ולשלוט בעצמו. הוא גם השתתף בסרט הראשון מתוך סדרת סרטי המותחן "משחק ילדים" בתור הבלש מייק נוריס שחוקר את מקרי הרצח של בובת הצעצוע צ'אקי שבמקור הוא רוצח ערמומי בשם צ'ארלס לי ריי (בראד דוריף) . ו"ליל האימה" בתור השכן הערפד ג'רי דנדרידג'.
ב-1993 דיבב סרנדון את הדמות הראשית של ג'ק סקלינגטון מלך הדלעת.
באנימציית חג המולד "הסיוט שלפני חג המולד".
ב-2008 הופיע בעיבוד האמריקאי לקומדיה הקוריאנית המצליחה "נערתי החצופה" בתור ד"ר רוראק אביה של גיבורת העלילה ג'ורדן ( אלישה קאת'ברט).
בנוסף, הופיע סרנדון בעונה הראשונה של סדרת הדרמה ״פליסיטי״, בתפקיד ד״ר מקגראת'.
כמו כן, סרנדון השתתף בקליפ לשיר "hands clean", של הזמרת אלאניס מוריסט.
תולעת טפילית
תולעת שטוחה
תולעת נימית
תולעת
אפרים הופשטטר
ספק ממון
במסגרת הלכות ספקות, מתקיים עיסוק עצמאי בספקות בדיני ממונות. בניגוד לשטחי הלכה אחרים שבהם ניתן להשתמש בכללים ספקא דאורייתא לחומרא וספקא דרבנן לקולא, בספקות בדיני ממונות המושגים האלו אינם תקפים, כי כאשר ישנם שני צדדים לדיון, מה שחמור לצד אחד הופך לקל בצד שני, ולהפך. לכן למצבי ספק בדיני ממונות ישנם כללים אחרים להכרעה במצבי ספק.
הכלל העיקרי בספק ממון הוא המוציא מחברו עליו הראיה. מעבר לכך, יש שני סוגים של כללים שנאמרו בעניין:
המוציא מחברו עליו הראיה.
משמעות הכלל היא כי במקרה של דין שבו שני הצדדים טוענים שדבר מסוים שייך להם, ואין לאף אחד מהצדדים הוכחה טובה יותר מלצד השני, ברירת המחדל היא שהדבר ישאר בחזקתו של בעליו כעת, והוא לא יצא מידו עד שהצד השני יצליח להוכיח בהוכחה טובה יותר משל בעליו כעת שהדבר שייך לו.
כלל זה אינו יכול להתקיים כאשר הדבר אינו נמצא תחת בעלות בלעדית של אחד הצדדים בעת הדיון.
הכרעות שאינן מעדיפות את אחד הצדדים.
קיימים שלושה כללים הנוגעים למקרים ייחודיים בהם ההלכה היא שאין להעדיף את אחד מהצדדים:
להלן טבלה המראה באלו מקרים משתמשים בכלל "המוציא מחברו עליו הראיה", ובכל אחד משלושת הכללים האחרים:
כללים להעדפת אחד הצדדים.
חזקה.
חזקה היא כלל שבדרך-כלל מתקיים בעולם. על פי כלל זה אנו מניחים שהמקרה הנתון בספק התבצע על-פי הכלל שקובעת החזקה. דוגמה לחזקה: חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו. כלומר אנו מניחים שאדם לא יעיז לשקר, ולטעון שאינו חייב כסף, בפני האדם שלו הוא חייב את הכסף. לכן אם יהיה דין ובו צד א' יטען שהשני חייב לו כסף וצד ב' יכחיש, נניח שאכן הצדק עם צד ב' והוא לא חייב כסף, שכן אם הוא היה משקר הוא היה 'מעיז פניו בפני בעל חובו' בניגוד לכלל הנקבע בחזקה.
ברי ושמא.
בכל ספק בדיני ממונות הדרך הראשונית לבירור הספיקות היא טענת המתדיינים עצמם. אם למשל, אחד מבעלי הדינים טוען שהוא יודע שהוא הצודק, ואילו השני טוען שאינו יודע אבל ייתכן שהצדק דווקא אתו, טענתו של זה שיודע עדיפה והוא זה שיזכה בדין.
נחלקו ראשוני האמוראים מה קורה כאשר זה שטוען שהוא יודע בא להוציא ממון מהשני, וכך טענתו מתנגשת עם הכלל "המוציא מחבירו עליו הראיה". לפי רב הונא ורב יהודה במצב כזה יש לטענת הברי - טענתו של זה היודע - עדיפות מול השמא - טענת זה שלא יודע - אפילו כשהוא "מוציא מחבירו", ואילו לפי רבי יוחנן, ההלכה היא שהכלל "המוציא מחברו עליו הראיה" גובר גם במקרה כזה. גם רב נחמן, שידוע היה כגדול המומחים בדיני ממונות סבר כך, וכך נפסק להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.
נחלקו הראשונים האם יש לחלק במעלתה של טענת הברי מול טענת השמא, מצורפת גם ה"ריעותא" (רעיעות משפטית) המעניקה עדיפות למי שאומר שהוא יודע מה התרחש, ואינו מתבייש לטעון שהוא צודק, לבין זה שמתחמק מלטעון את דינו. לפי התוספות, מחלוקת זו היא דווקא במקרה בו יש ריעותא לבעל ה"שמא" מול בעל הברי, אך במקרה שטוען טענת השמא היה במצב בו לא יכול היה לדעת מה הייתה המציאות וזו הסיבה שהוא טוען שמא (וברור שאין הסיבה מכיוון שאין הוא מעיז פניו לשקר), או לחלופין במקרה שטוען טענת הברי יודע שבעל דינו אינו יודע מה הייתה המציאות המשפטית ולכן יש לו העזה לטעון את טענותיו גם אם הוא שקרן, אין עדיפות לבעל הברי מול בעל השמא.
אין ספק מוציא מידי ודאי.
הכלל "אין סופק מוציא מידי ודאי" קובע שכשיש לנו שתי אפשרויות שאחת מהן מסופקת והשנייה ודאית, נבחר באפשרות הוודאית ונתעלם מהמסופקת.