בשנה זו התמודד על נשיאות סרביה, הפעם כמדינה עצמאית (עקב פרישת מונטנגרו מהאיחוד עם סרביה בשנת 2006), והפסיד לבוריס טאדיץ' (שכעת היה הנשיא המכהן).
ב-6 במאי 2012 התמודד ניקוליץ' שוב על נשיאות סרביה והעפיל לסיבוב השני. בסיבוב זה, שהתקיים ב-20 במאי 2012 ניצח ניקוליץ' את טאדיץ' (שהתפטר חודש קודם לכן מן הנשיאות מטעמים טקטיים). ניקוליץ' נכנס לתפקידו ב-31 במאי 2012, והוא הנשיא השני של סרביה מאז הפכה למדינה עצמאית.
הוא סיים את כהונתו ב-30 במאי 2017 כשבמקומו נכנס לתפקיד הנשיא הנבחר אלכסנדר ווצ'יץ'.
סטאדיו דלה אלפי
סטאדיו דלה אלפי (באיטלקית Stadio delle Alpi) היה אצטדיון רב תכליתי בטורינו שבאיטליה. האצטדיון הכיל 67,229 מקומות ישיבה, ושימש בתור מגרשן הביתי של הקבוצות יובנטוס וטורינו. שם האצטדיון נגזר בשל מיקומו בסמוך להרי האלפים.
האצטדיון נבנה בשל גודלו הקטן של הסטאדיו קומונלה, האצטדיון הקודם אשר שימש את הקבוצות, וכן לקראת משחקי גביע העולם 1990 שנערכו באיטליה, שבמסגרתם אירח האצטדיון בין היתר משחק סיבוב שני בין ארגנטינה וברזיל וכן משחק חצי גמר בין גרמניה ואנגליה.
לסטאדיו דלה אלפי היה מוניטין גרוע בקרב הצופים, אשר התלוננו כי היציעים רחוקים מדי מהמגרש בשל מסלולי הריצה וכי הראות בחלק מהיציעים אינה מספקת - מן השורות התחתונות של יציעי הישיבה לא ניתן לראות המגרש במלואו. כמו כן, נשמעו תלונות על כך שהוא רחוק ממרכז העיר ומבנהו משאיר את הצופים חשופים לתנאי מזג האוויר השונים.
בשנת 2003 רכשה יובנטוס את האצטדיון מעיריית טורינו בסכום של 25 מיליון אירו. בחודש מאי 2006, הוא נסגר לצורך הריסתו, ובנייה של אצטדיון חדש בשם אצטדיון יובנטוס, על אותה קרקע. בנייתו של האצטדיון החדש הסתיימה בשנת 2011, והוא מכיל כ-41,000 מקומות ישיבה, כשצורת היציעים הפכה מאליפטית למלבנית, תוך ביטול מסלולי הריצה.
מילו ג'וקאנוביץ'
מילו ג'וקאנוביץ' (במונטנגרית: Мило Ђукановић, Milo Đukanović, ; נולד ב-15 בפברואר 1962) הוא פוליטיקאי מונטנגרי, נשיא מונטנגרו בשנים 1998–2002 (במסגרת פדרציה עם סרביה), ושוב החל משנת 2018. בעבר כיהן במספר רב של קדנציות כראש ממשלת מונטנגרו (1998-1991, 2006-2003 - במסגרת פדרציה עם סרביה, 2010-2008 ושוב 2012–2016)
בשנת 1998 נבחר ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים במונטנגרו.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
ג'וקאנוביץ' נולד בשנת 1962 בעיר ניקשיץ' כבנם האמצעי מבין שלושה ילדים של השופט רדובן ג'וקאנוביץ', ושל סטאנה לבית מקסימוביץ', אחות במקצועה. המשפחה מצד האב הם בני השבט אוזריניצ'י שמוצאם בכפר צ'בו באזור צטיניה ושהתיישבו בניקשיץ' אחרי קרב ווצ'י דו בשנת 1876. האב רדובן עבד תקופה כשופט בבוסניה והרצגובינה בימי השלטון של טיטו. אחר כך חזר לניקשיץ' ולכפר רסטובאץ. אחד האחים של הסבא רבא של ג'וקאנוביץ', מרקו ג'וקאנוביץ', היה ראש ממשלת מונטנגרו ופטריוט סרבי.
ג'וקאנוביץ' למד בבית ספר יסודי ובתיכון בעיר הולדתו, ניקשיץ', אחר כך למד בטיטוגרד בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת וולקו ולאחוביץ', כיום אוניברסיטת מונטנגרו בפודגוריצה. ב-1986 סיים תואר בכלכלת התיירות. בצעירותו שיחק כדורסל.
מנעוריו היה ג'וקאנוביץ' פעיל בליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה, המפלגה השלטת ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, וב-1979 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
גבר גבוה (1.90), בעל קסם אישי, מרץ וכישורים רטוריים, הצטיין, נבחר ג'וקאנוביץ בגיל צעיר, בשנת 1988 כחבר בוועד המרכזי של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה.
בשנת 1989 שלישייה' מורכבת ממומיר בולאטוביץ' וסבטוזר מארוביץ' הפכו לכוח מוביל במונטנגרו תוך כדי ה"מהפכה האנטי-בירוקרטית" שבהנהגת סלובודן מילושביץ'. שלישייה זו הפכה האותה תקופה לשליחי מילושביץ' במונטנגרו והשיגו את החלפת חלק גדול מההנהגה המקומית של המפלגה הקומוניסטית השלטת.
ב-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדקמורטית של הסוציאליסטים/
במסגרת יוגוסלביה והפדרציה של סרביה ומונטנגרו.
ב-15 בפברואר 1991, לאחר ניצחון ליגת הקומוניסטים של מונטנגרו בבחירות הרב-מפלגתיות לפרלמנט, מונה ג'וקאנוביץ' על ידי נשיא מונטנגרו מומיר בולטוביץ' לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו. ג'וקאנוביץ', שהיה בן 29 בעת המינוי, היה לראש הממשלה הצעיר ביותר באירופה באותה עת. המינוי נעשה בברכת סלובודן מילושביץ', ששימש כנשיא סרביה השכנה במסגרת יוגוסלביה והיה הפוליטיקאי הדומיננטי ביוגוסלביה (כפדרציה סוציאליסטית ואחר כך כפדרציה הכוללת את סרביה ומונטנגרו). ג'וקאנוביץ' שימש בתפקיד זה בשלוש כהונות רצופות, עד שנת 1998.
החל מ-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטית של מונטנגרו.
באביב 1992 פרצה מלחמת בוסניה שבה מונטנגרו לא השתתפה במישרין. הרשויות המונטנגריות עצרו מאות פליטים מוסלמים מבוסניה והעבירו אותם לאויבם, הצבא של רפובליקה סרפסקה. כמה עשרות מהם הוצאו להורג.
החל משנת 1993 בימי ההיפר-אינפלציה של הדינר היוגוסלבי, התחילו היחסים בין ג'וקאנוביץ' למילושביץ' להתערער. הוא מתח בקורת על הסכם דייטון הטענו שהוא "אנטי-סרבי". עדיין ב-1995 ביקרו שניהם בארצות הברית.
כראש ממשלה ונשיא הוביל ז'וקאנוביץ' מדיניות של הפרטה תוך מכירת חברות ציבוריות למשקיעים וחברות פרטיים, כולל בעלי הון רוסים, והידוק הקשרים גם עם האיחוד האירופי וארצות הברית.
עצמאות במסגרת פדרציה עם סרביה.
מלחמות יוגוסלביה.
בימי המאבק של קרואטיה וסלובניה לעצמאות ו המלחמות שליוו את התפרקות יוגוסלביה, שלחה ממשלת ג'וקאנוביץ' כוחות להיאבק בקרואטים ולקחה חלק בהגזות והמצור על דוברובניק בין הסתיו 1991 לאביב 1992 שגרמו לעיר נזקים כבדים. גם האזור קונאבי שבסביבה סבל מפשיטות שוד.
ב-1 במרץ 1992 משאל- עם במונטנגרו הצביע בעד הישארות מונטנגרו כפרטנר יחיד של סרביה בפדרציה יוגוסלבית.
אחרי 1997 גברה היריבות בין ג'וקאנוביץ' למומיר בולאטוביץ'
במסגרת הפדרציה עם סרביה גבר ג'וקאנוביץ', מועמד "הקואליציה הדמוקרטית של מונטנגרו האירופית", על מומיר בולאטוביץ' בבחירות לנשיא מונטנגרו וכיהן אחר כך כראש המדינה במסגרת הפדרציה עם סרביה, בשנים 1998 עד 2002. מילושביץ' ניסה לארגן את הדחתו.
בתקופה זו פרצה מלחמת קוסובו שבמהלכה ב-24 במרץ 1999 הפציצה הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית את יוגוסלביה. ג'וקאנוביץ' ביקש מהנשיא קלינטון להימנע מהפצצות על מונטנגרו. בעת המלחמה העניקה מונטנגרו מקלט לאלפי פליטים מקוסובו וכן לכמה ממתנגדיו של מילושביץ'. אחרי הפסקת ההפצצות החליט ג'וקאנוביץ' להנהיג במונטנגרו את המארק הגרמני כמטבע בפועל במקום הדינר היוגוסלבי. הוא ראה במדיניותו העצמאית צעדים לקראת עצמאות הרפובליקה.
היציאה ממסגרת הפדרציה עם סרביה.
ביוני 2000 ביקש ג'וקאנוביץ' סליחה מקרואטיה על המצור נגד דוברובניק.
. אחרי הדחתו של מילושביץ', בהשפעת מפגשים עם המתווך חאבייר סולאנה הסכימו מנהיגי מונטנגרו, כולל ג'וקאנוביץ' לחתום עם מנהיגי סרביה זוראן ג'ינג'יץ', וויסלב קושטוניצה ומירוליוב לאבוס, על הסכם שקבע כי מונטנגרו תישאר בפדרציה עם סרביה עוד שלוש שנים שבסופן יתארגן משאל עם.
ב-25 בנובמבר 2002 התפטר ג'וקאנוביץ' מתפקיד הנשיא כדי להפוך שוב לראש ממשלה (החל מינואר 2003) . וויאנוביץ' שהתפטר מראשות הממשלה כדי להפוך ליושב ראש הפרלמנט היה לנשיא הפועל ואחר לנשיא.
מונטנגרו זכתה ביוני 2006, בעצמאותה מהאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו (כלומר מסרביה) לאחר משאל עם שנערך בנושא ב־21 במאי 2006 ושבו 55.5% הצביעו בעד, הפך ג'וקאנוביץ' לראש הממשלה הראשון של רפובליקת מונטנגרו העצמאית תוך כדי כהונתו. . ב-9 באוקטובר 2006 הוביל ג'וקאנוביץ' מהלך אמיץ של הכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו. באוקטובר של אותה שנה התפטר מראשות הממשלה (התפטרות שנכנסה לתוקף בנובמבר). ב-2006 גם כיהן כשר ההגנה הראשון של המרפובליקה העצמאית החדשה.
ג'וקאנוביץ' התמודד ונבחר שוב לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו בשנת 2008. ב-2010 התפטר והוחלף בידי איגור לוקשיץ'. ב-4 בדצמבר 2012 שב לכהן כראש הממשלה. כך הפך לאחד מראשי הממשלה באירופה שכיהנו בתפקידם בזמן הרב ביותר.
בתקופת כהונתו השלישית כראש ממשלה פתח ג'וקאנוביץ' במגעים על הצטרפות לנאט"ו ודבר זה עורר התנגדות בקרב חלקים בציבור. באוקטובר 2015 נערכו הפגנות רחבות היקף בעיר הבירה פודגוריצה בדרישה לפטרו מתפקידו עקב טענות האופוזיציה על מעשי שחיתות, האשמות אותן דחה בתוקף.
ב-2016 תחת הנהגתו התקבלה מונטנגרו לנאט"ו.
לאחר ניצחון מפלגתו בבחירות לפרלמנט ב-2016 הוא פרש מתפקידו והוחלף על ידי בן מפלגתו דושקו מרקוביץ'.
ניסיון התנקשות והפיכה ב־2016.
בסוף אוקטובר 2016 הודיע ראש ממשלת סרביה, אלכסנדר ווצ'יף' כי במונטנגרו התרחש אחרי הבחירות מעקב צמוד אחרי ג'וקאנוביץ וניסיון הפיכה שבו היו מעורבים גורמים זרים.. בעקבות האירוע גורשו מסרביה כמה אזרחי רוסיה, כמו כן בנובמבר 2016 הודיע פרקליטות סרביה על שמות של כמה אזרחים רוסים שהיו מעורבים בהכנות לניסיון ההפיכה במונטנגרו. בפברואר 2017 פרקליט מיוחד שחקר את המקרה במונטנגרו הודיע כי נמצאו הוכחות למעורבות שרותי מודיעין של רוסיה בניסיון לרצוח ולהדיח את ג'וקאנוביץ'. במאי 2017 ג'וקנוביץ' ועוד כמה פוליטיקאים במונטנגרו הוכנסו לרשימה של אישים הנתונים תחת סנקציות של רוסיה.
בחירותו כנשיא בשנת 2018.
ב-2018 התמודד פעם נוספת לנשיאות מונטנגרו ונבחר לכהונה של חמש שנים.