חודש פברואר 1951 התאפיין בתחלופת גדודים בקרב דיוויזיות מטוסי הקרב של המשמר ה-50 וה-151 הרוסיות. כמו כן בין 9 בפברואר ל-1 במרץ התקיימו מספר קרבות אוויר שבהם הרוסים רשמו לזכותם 15 הפלות מול אובדן של מטוס מיג בודד. ב-1 במרץ מטוסי המיג הצליחו לגרום לנזקים משמעותיים לעשרה מטוסי B-29, שלושה מתוכם נאלצו לנחות נחיתת אונס. ב-5 במרץ מהנדסי צבא ארצות הברית השלימו את השיפוצים בשדה סוון ולמחרת מטוסי סייבר המריאו ממנו לסיור אלים בשמי קוריאה הצפונית ונקלעו לקרב אוויר עם המיירטים הרוסים עם תוצאות מעורבות.
בשלב זה טייסי הסייבר נתקלו בקשיים בהתמודדות עם מטוסי המיג מגביהי הטוס וכן עם זמן המוגבל שלהם מעל אזור המטרה, שכן היה עליהם לטוס כ-200 קילומטר לאזור סמטת המיגים ולכן רוב הדלק במשימות שימש להגעה לאזור הסיור וחזרה ממנו. כמו כן המיירטים הרוסים החזיקו ביתרון ביירוט שכן השטח האווירי שהם הופקדו עליו היה מכוסה כולו על ידי עמדות מכ"ם שיכלו לכוון אותם אל המטוסי האויב, מול האמריקאים שהיה בידיהם תחנת מכ"ם אחת באי צ'ודו שהייתה שימושית לעיתים, אך לא כיסתה את כל השטח האווירי של סמטת המיגים.
ב-12 בפברואר המיירטים הרוסים ביצעו כ-56 גיחות והשתתפו בשני קרבות אוויר גדולים בהם הם טענו להפלות של שלושה מטוסי F-86 ואיבדו שני מיגים שהתנגשו באוויר. באותו היום כוחות האו"ם רשמו לטובתם 11 הפלות של מיגים מתוכם שבע ניתנו למקלענים של מטוסי ה-B-29, וכן נרשמו אבדות של שני מטוסי B-29.
תחלופת הדיוויזיות, מצוקת טייסות האו"ם.
עד סוף החודש המיירטים הרוסים איבדו עוד שני מטוסים בקרבות אוויר. ב-2 באפריל דיוויזיית האוויר של המשמר ה-151 התחלפה בדיוויזיית האוויר ה-324. הדיוויזיה ה-151 עברה לאנשאנג והחלה לאמן את הטייסים הסינים. בטבילת האש הראשונה של הדיוויזיה ה-324 הם איבדו מיג 15 אחד על טייסו ועוד שני מטוסים, שניזוקו בצורה משמעותית ולא טסו בשנית, אף על פי שהם רשמו את הפלת הבכורה שלהם של מטוס סייבר במלחמה. לפי הרישומים האמריקאיים המטוס אבד בשל מחסור בדלק. ב-4 באפריל הסובייטים רשמו שתי הפלות של מטוסי F-86, האחד במהלך יירוט מטוס ביון והשני במהלך חזרה מיירוט לא מוצלח.
בסוף השבוע הראשון של אפריל 1951 גשר נותר אחד שלא ניזוק על נהר היאלו בקרבת סינואיג'ו שאפשר מעבר אספקה מסין. למרות זאת קצב האספקה לא נפגע משמעותית. ב-12 באפריל 48 מטוסי B-29 מלווים על ידי כ-40 מטוסי F-84 תקפו שוב את הגשר. המבנה יורט על ידי כוח של כ-40 מיגים של דיוויזיה 324 שהמריאו בצורה מתמשכת מ-9:55 ועד 10:23. הקרב הזה היה לאחד הקרבות האוויריים הגדולים והארוכים של המלחמה. במהלכו הרוסים טענו להפלה של 10 מטוסי B-29 ו-4 מטוסי קרב. הרישומים האמריקאיים שונים לגמרי מאלו הסובייטיים והם מציינים שאבדו 3 מטוסי הפצצה, מטוס אחד שניזוק וירד מהמצבה, וללא אבדות במטוסי הקרב, הם רשמו 7 הפלות לטובתם של המקלענים שאיישו את המפציצים וארבע הפלות לטובת טייסי הקרב. עם זאת אבדות כבדות כאלה הוכיחו שאי אפשר להמשיך ולהשתמש במטוסי B-29 בסמטת המיגים. זמן קצר לאחר הקרב מפקדת ה-FEAF קיבלו דיווח ש-25 מטוסי B-29 - רבע ממצבת המפציצים מדגם זה בזירה, נפגעו במהלך התקיפות על הגשרים בנהר יאלו. ג'ורג' סטרטמאייר, מפקד ה-FEAF, אסר את המשך התקיפות באזור סינואיג'ו על ידי המפציצים הללו.
ב-8 במאי דיוויזיית מטוסי הקרב ה-303 העברה במצבה חלקית לשדות בקרבת אנטונג, כאשר שאר יחידותיה המשיכו בתוכנית ההכשרה. חודש מאי היה הרבה פחות עמוס מבחינת הסובייטים והסתכם בקרבות ב-1, ב-9 וב-20 בחודש שבהם הסובייטים רשמו הפלות של 7 מטוסי קרב (4 מטוסי F-84 ו-3 מטוסי F-80) לעומת אבדות של 2 מטוסי מיג ומטוס אחד שירד מהמצבה לאחר נחיתה. לעומתם האמריקאים רשמו באותו חודש הפלות של 5 מיגים בידי מטוסי קרב ומיג אחד על ידי מקלען וללא האבדות שטענו הרוסים.
בעיה שטייסי המיג נתקלו בה הייתה יכולת זיהוי הפלה של מטוסי האויב. למרות עדויות מאת הטייסים עצמם, הרוסים היו צריכים להסתמך על המצלמה של המטוס. שיטת רשימת ההפלות כללה שני קצינים בכירים שצפו בסרט בתחקור ובהתבסס בזמן בו המטרה הופיעה במרכז התמונה (כ-2 פריימים) היו מעניקים הפלה. אך המצלמה עצמה לא הייתה מכוונת לפי התותחים או אף המטוס והיא הקליטה רק במהלך לחיצה על ההדק של התותחים, בשל כך הפגיעות על מטוסי האויב לרוב לא הוקלטו כי הפגזים לא היו מספיקים לפגוע במטרה לפני הפסקת ההקלטה. לכן, במיוחד בתקופה זאת כמות ההפלות שנרשמה על ידי הטייסים הסובייטים היו גבוהות במיוחד ולא תאמו לרישומי האבדות או לעדויות של הטייסים המערביים. בתקופה זאת, לאחר שנוכחו לדעת שרישומי ההפלות הן מוגזמות, הקשו את הנהלים. התהליך החדש דרש הגשת דו"ח רשמי על ידי הטייס וחבריו במבנה, ראיון עם עדי ראייה על הקרקע, איתור שרידי המטוס המופל או אזור ההתרסקות, תחקור סרט המטוס על ידי מעבדה שניתחה כל תמונה בנפרד כדי לזהות סבירות לפגיעה ואף תחקור הקלטות שיחות של טייסים אמריקאיים שיירטו יחידות הקשר. לעיתים קרובות עקב נהלים מחמירים אלה הפלות שקרו מעל הים לא היו נרשמות משום שאי אפשר היה לאתר את שרידי המטוס או למצוא עדי ראייה פרט לחברי המבנה.
חודש יוני היה עמוס קרבות כאשר הרוסים רשמו הפלות של 52 מטוסים - 2 מטוסי B-29, מטוס F-94, 27 מטוסי F-86, 13 מטוסי F-80 ו-9 מטוסי F-51; לעומת אבדות של 8 מטוסי מיג. בעלות הברית רשמו לטובתם הפלות של 14 מטוסי מיג.
בחודשים יולי ואוגוסט 1951 מזג האוויר מעל קוריאה הצפונית וצפון מזרח סין הפך למעונן. העננות הייתה מתחילה בדרך כלל מגובה של 600–700 מטר ונפרשה עד לגובה של 10,000 מטר, עם גשמים תכופים ובקרים מעורפלים. כל הגורמים הללו הקשו על הפעילות האווירית ולכן חודשים אלה היו מועטי פעילות יחסית לחודש יוני. למרות המיעוט היחסי בפעילות הלחימה הייתה עדיין עיקשת, בחודש יולי הטייסים הסובייטיים רשמו לטובתם הפלות של 24 מטוסי אויב מתוכם 7 מטוסי F9F, 13 מטוסי F-86, מטוס F-89 וF-84 בודדים תוך אובדן של 4 מטוסי מיג ו-3 טייסים. הכוחות האמריקאיים רשמו לטובתם הפלות של 9 מיגים. ב-6 ביולי לראשונה בוצע תדלק אווירי בתנאי קרב על ידי מטוס KB-29 שתדלק מטוס ביון RF-80. זה היה תקדים שבישר מהפכה באופן תפעול של חילות אוויר מודרניים. בחודש זה התחילו גם שיחות על שביתת נשק בפאנמוג'ום (Panmunjom).
באוגוסט הכוחות הסובייטיים רשמו 14 הפלות של מטוסי אויב מתוכם 4 מטוסי F-86, 6 מטוסי F-84 וארבעה מטוסי גלוסטר מטאור. האבדות שנרשמו היו 6 מטוסי מיג וטייס אחד. בעלות הברית רשמו 4 הפלות בחודש אוגוסט.
בין הימים 23–28 באוגוסט הרוסים ערכו ועידה על טקטיקות אוויריות עם נציגות של שתי הדיוויזיות המוצבות בזירת קוריאה הצפונית. בוועידה זאת הוצגו נתונים סטטיסטיים לגבי פעילות הטייסות הרוסיות. בין 1 בנובמבר 1950 ל-1 באוגוסט 1951 טייסות המיג טסו 6,667 גיחות מבצעיות השתתפו ב-187 קרבות אוויר ורשמו הפלות של 231 מטוסי אויב תמורת אובדן של 37 מיגים ו-21 טייסים. במהלך השיחות על שביתת הנשק שני הצדדים ניסו לזכות בעמדת כוח במשא ומתן, הם החליטו להחריף את פעילותיהם. האמריקאים החליטו להסלים את עצימות הפעילות האווירית שלהם והתחילו ב"מבצע חנק" שהיווה ריכוז מאמצים של חיל האוויר באמנעה. עם זאת הקומוניסטים עצרו את השיחות לאחר שהציגו הוכחות להפצצות בקאסונג.
בתקופה זאת החזית הקרקעית התייצבה צמוד לנהר הנגאן ולמרות הלחימה העיקשת והמתקפות משני הצדדים הלחימה תישאר סביב קו רוחב 38. כוחות האוויר של כוחות האו"ם היו לגורם המרכזי בבלימת הכוחות הסינים והקוריאנים שהחזיקו ביתרון מספרי גדול למשך כל הלחימה. משימתם העיקרית, פרט לסיוע אווירי צמוד הייתה אמנעה אווירית בניסיון לנתק את החיילים הקומוניסטים בחזית מאספקה ותקשורת. טייסות מטוסי הקרב אם כן התרכזו בהשגת עליונות אווירית בשביל לאפשר פעילות זאת, בעוד כוחות האוויר הרוסים התרכזו בהגנה על האמצעים הללו בגזרה שהם הגנו עליה.
בספטמבר נרשם שיפור משמעותי במזג האוויר ופעילות האווירית חזרה במלוא העוצמה. בשבועות הראשונים לחודש מטוסי הסייבר ניסו בכל כוחם לעצור את המיירטים הסובייטיים באזור נהר יאלו כדי לאפשר חופש פעולה למטוסי התקיפה. ריבוי קרבות האוויר גרם לרישומי הפלות גדולים לכוחות הסובייטיים שטענו ל-90 הפלות של מטוסי אויב מתוכם 39 מטוסי F-86, 28 מטוסי F-84, 15 מטוסי F-80, שני מטוסי F-51 ו-6 מטוסי מטאור. בזמן הזה הם ספגו 5 אבדות במטוסים ו-2 טייסים. בעוד האמריקאים רשמו לזכותם 13 הפלות מיגים, ש-12 מתוכם הופלו על ידי כנף קרב 4, ומטוס אחד שהופל על ידי טייסת מטוסי קרב-הפצצה ה-9. האבדות שספגו כוחות האו"ם הסתכמו ב-10 מטוסים. כמו כן לראשונה מטוסי הדיוויזיה האווירית ה-4 של כוח המתנדבים הסיני המריאו לפעילות מבצעית בשמי קוריאה. ניסיונם המוגבל הראה את אותותיו ובחודש זה הם ספגו מספר אבדות מול הפלה של מטוס F-86 בודד.
השבוע השחור של המפציצים הכבדים.