מולכו היה הרוח החיה והאיש שדחף להקמתו של מפעל השפד"ן, שמטרתו ניצול מי הקולחים המטוהרים של גוש דן עבור החקלאות בצפון הנגב. לפרויקט השפד"ן הגיע מולכו לאחר שמונה מטעם משקי הנגב כמלווה מצד הקיבוצים. לאחר חודשיים הוא הפך המנהל בפועל של הפרויקט.
הנצחה.
לאחר פטירתו של חיים מולכו הוקמה ב-1995 עמותה על שמו. העמותה שמה לה למטרה לפתח ולבסס את המחקר החקלאי בנגב ולהעמיק את הקשר בין חקלאי הנגב לבין מוסדות המחקר החקלאי.
במסגרת זו הוקם במרכז מחקר דרום (גילת) של מנהל המחקר החקלאי "מרכז מולכו" הפועל כתחנת למידע ופיתוח החקלאות בנגב. ב-1996 הוקם שם מרכז מידע ממוחשב המעניק לחקלאי הנגב אמצעי עזר יעיל לקבלת מידע מעודכן הקשור לחקלאות. המידע נגיש לכל חקלאי באמצעות האינטרנט.
בין היתר, העמותה גם מקדמת ומסייעת לסטודנטים, תושבי הנגב, הלומדים לימודים הקשורים לחקלאות, ומעניקה מדי שנה את "מלגת מולכו" בסך של כ- 5,000 ש"ח עבור מסטרנטים ודוקטורנטים ו-2,500 ₪ עבור סטודנטים הלומדים לתואר ראשון.
רז'יס מארקון
רז'יס מארקון (בצרפתית: Regis Marcon; נולד ב-14 ביוני 1956) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה.
רז'יס מארקון נולד בכפר סן-בונה-לה-פרואה (משמעות השם היא: המצנפת הקדושה הקרה), בין ולה לוויוארה באזור לואר עילי. הוריו התיישבו בכפר ב-1948. אמו, מארי-לואיז, ניהלה פאב ומטבח, ואביו, יואנס, הוא סוחר יינות.
הוא פתח את מסעדת אוברז' דה סים (Auberge des Cimes) ביחד עם אשתו מישל ב-1979, בכפר בו נולד. ב-2005 הקים מבנה חדש למסעדתו באותו הכפר ושינה את שמה למסעדת רז'יס וז'אק מארקון (Régis et Jacques Marcon). הוא זכה בפרס טטינג'ה ב-1998, פרס בריה סאווארן ב-1992 ופרס בוקיז ד'אור ב-1995. ב-1997 קיבל שני כוכבים במדריך מישלן האדום. ב-2000 זכה ב-19 נקודות בגו מיו ונבחר לשף השנה וב-2001 נבחר שוב לשף השנה. ב-2005 זכה בשלושה כוכבים במישלן.
מטבחו של מארקון משלב תבשילים וחומרי גלם מאזורו. סמל המסעדה הוא הפטרייה שמעטרת בתמונות ובפסלים את קירותיה. מטבחו מבוסס על עשבים וצמחים שגדלים באזור. מדי בוקר יוצא צוות המטבח ללקט באזור. כמו כן מככבים בתפריטו ברווזים מפוטמים, טלה מקומי וגבינות האזור.
המסעדה פתוחה תשעה חודשים בשנה. בצמוד למסעדה יש מלון בוטיק, השייך לרשת רלה א שאטו, ובו 12 חדרים.
כיום (2011) המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
אלת השמש
בוניפקיוס הרביעי
בוניפקיוס הרביעי (בלטינית: Bonifacius IV; באיטלקית: Bonifacio IV; נולד בשנת 550 לערך ונפטר ב-25 במאי 615) כיהן כאפיפיור מה-25 בספטמבר 608 ועד פטירתו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.
בוניפקיוס היה בנו של יוחנן, רופא מל'אקווילה. שמו המקורי אינו ידוע.
בתקופת כהונתו של האפיפיור גרגוריוס הראשון כיהן בוניפקיוס כדיאקון. בוניפקיוס קיבל את רשותו של קיסר האימפריה הביזנטית פוקאס להפוך את הפנתאון ברומא, מקדש אשר נבנה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה לאלים הרומיים יופיטר, ונוס ומארס, לכנסייה נוצרית. ב-1 בנובמבר באותה שונה הוקדש הפנתאון כ"כנסיית מרים הקדושה של הקדושים המעונים" (Santa Maria ad Martyres). היה זה המקרה הראשון בו מקדש פגני ברומא הפך לכנסייה נוצרית.
בוניפקיוס נבחר לתפקיד האפיפיור לאחר אינטרגנום של תשעה חודשים, לאחר מותו של בוניפקיוס השלישי.
בדה ונרביליס מציין כי מליטוס, ההגמון הראשון של לונדון נסע לרומא להתייעץ עם בוניפיקיוס על דרכה של הנצרות באנגליה.
בוניפקיוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ולימים הוכרז כקדוש נוצרי. יום חגו הוא ה-25 במאי.
עצמותיו הועברו מספר פעמים בתוך הבזיליקה: במהלך המאה התשיעית או העשירית, במהלך המאה ה-13, בהוראתו של בוניפקיוס השמיני וב-21 באוקטובר 1603 עם יסוד הבזיליקה החדשה.
אטרוריה (בריטניה)
אטרוריה (אנגלית: Etruria) הוא כיום פרבר של העיר סטוק און טרנט (סטוק שעל נהר הטרנט), במחוז סטפורדשייר באנגליה.
אטרוריה הייתה המרכז העיקרי והסופי של חברת הקדרות והחרסינה וג'ווד. ב-1769 העביר ג'וזאיה וג'ווד את מרכז הייצור מברסלם לאטרוריה. המקום נקרא על שם המחוז האיטלקי ההיסטורי אטרוריה, שבו התגוררו האטרוסקים הידועים ביצירות האמנות שלה. אזור הייצור והמגורים כיסה 1400 דונם (או 360 אקר) ליד תעלת טרנט-מרזי. במקום, לצד האחוזה של וג'ווד (אטרוריה הול) היו גם בתי המלאכה של אטרוריה שהמשיכו לפעול כחלק מוודג'ווד עד 1950. כיום נמצא מפעל וג'ווד בברלסטון, כ-10 ק"מ דרומית לאתר אטרוריה המקורי.
בין תושבי אטרוריה הול היה גם חלוץ ענף הצילום, תומאס וג'ווד, ובאחוזה הוא פיתח רבות מן ההמצאות שלו.
לאחר שחברת וג'ווד עברה מאטרוריה, המקום הוזנח והתדרדר. בשנות ה-80 הפך האזור למוקד "פסטיבל הגנים של סטוק און טרנט" (Stoke-on-Trent Garden Festival) וכיום הוא מפותח. במקום גם מספר בתי דפוס לעיתונות המקומית של סטוק און טרנט. בנוסף, הוקם באטרוריה "המוזיאון התעשייתי של אטרוריה" (Etruria Industrial Museum), המוקדש לתקופת המהפכה התעשייתית, למוזיאון הוענק מעמד של מונומנט רשום.
אהרן יששכר דוידס
הרב אהרן יששכר דָוִידס (Aäron Barend Davids; ח' באלול תרנ"ה-החצי הראשון של אדר תש"ה; 28 באוגוסט 1895-החצי השני של פברואר 1945) היה רב בהולנד וממנהיגי תנועת המזרחי. שימש כרב הראשי של מחוז פריסלנד וכיהן כרבה של רוטרדם בזמן השואה, וכן היה חבר בחבר האמנים של קרן היסוד ובהנהלת הציונות היהודית הכללית בהולנד מטעם המזרחי. נפטר באדר תש"ה במחנה הריכוז ברגן-בלזן.
לפני השואה.
דוידס נולד באמסטרדם לאביו, ר' נחמן דוידס, סוחר יהלומים, מוהל ועסקן ציבורי שהיה ידוע בהקדשת זמן ניכר ללימוד תורה ולאמו רוזה בתו של הרב יוסף צבי דינר שכיהן כרבה הראשי של אמסטרדם.
הוא בלט בצעירותו בהתמדתו בלימוד תורה, בארגון שיעורי תנ"ך ומשנה לנוער, ובנאומיו באספות התנועות "זכרון יעקב" ומגן דוד" שבהן קרא בין השאר להורים לשלוח את ילדיהם רק לבתי ספר יהודיים. הוא נשא לאישה את אריקה, בתו של הרב ד"ר דוד פויכטוונג, שכיהן כרבה הראשי של וינה.
סיים בתרפ"א (1921) לימודי רומית ויוונית באוניברסיטה וקיבל הסמכה לרבנות בתרפ"ג מבית המדרש לרבנים באמסטרדם. במקביל ניהל את בית הספר היהודי בדרום אמסטרדם והיה יו"ר סניף אמסטרדם של ארגון הסטודנטים הציוניים. באספות התגלה כאיש אשכולות ובקי בתחומי ידע מגוונים.
כשנה לאחר ההסמכה לרבנות, בא' בטבת תרפ"ה (28 בדצמבר 1924) מונה לרב הראשי של לייוורדן ומחוז פריסלנד (Friesland). בנאום ההכתרה שלו קרא לעלות לארץ ישראל. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי. לאחר כ-3 שנים התמנה כרבה של חרונינגן (Groningen) ולאחר כ-3 שנים נוספות, בח' בניסן תר"ץ (6 באפריל 1930), קיבל את המינוי לרב הראשי של רוטרדם.
ברוטרדם הקים את "המכון להשכלה יהודית" ובמסגרתו הפעיל מערכת שיעורים בכל תחומי היהדות שלימדו מורים שהדריך. ביקר פעמים רבות בבתי בני הקהילה והשתתף בשיעורים. כן ייסד וערך את הירחון "קהילתנו" ובנוסף הוציא לאור חוברת שנתית לחיזוק הידע ביהדות בכל הרמות. יזם הקמת סניף של ארגון "בני ברית" לקירוב יהודים הרחוקים מהמסורת היהודית. התעניין בפעילות תנועות נוער חילוניות, אך היה מקובל גם על חברי אגודת ישראל בהולנד.
נודע גם בדאגתו לחלשים, ובין השאר ארגן מפגשים מיוחדים למחוסרי עבודה ולחיילים, שכללו פעילות תורנית וחברתית.
בימי השואה.
גם לאחר הפצצת רוטרדם בו' באייר ת"ש (14 במאי 1940) ולאחר פלישת הנאצים להולנד באותו חודש, המשיך הרב דוידס לנהל את חיי הדת של קהילתו, ושלח מברקים לבני הקהילה לחיזוק ועידוד בתקופה הקשה.
הרב דוידס עסק רבות בפתרון בעיות הלכתיות שנוצרו בגלל המצב:הוא פרסם חוברת מיוחדת לפסח תש"א (החג החל ב-12 באפריל 1941) שבה הוראות כיצד לקיים את מצוות החג בתנאי קיצוב המזון הקשים. כשהיה קשה להתפלל במניין בבית הכנסת בליל שבת י"ט בתמוז תש"ב (3 ביולי 1942 - שעות היום היו ב-4 ביולי) הורה לבוא לבית הכנסת מוקדם יותר ולומר את מזמורי התהילים שבתחילת תפילת קבלת שבת (המזמור הראשון הוא "לכו נרננה"), לחזור הביתה ולהדליק נרות שבת, לשיר את הפיוט לכה דודי ולהתפלל בבית תפילת ערבית. לקראת פורים תש"ג (22 במרץ 1943) נתן פסק הלכה דומה שלפיו יש להתפלל ערבית (בערב פורים) מוקדם מהרגיל ולקרוא את המגילה בית הכנסת ללא ברכות, ובבית לשוב ולקרוא אותה לאחר צאת הכוכבים.&lt;br&gt;בנוסף חיבר נוסח של גט על תנאי בעבור המגורשים למחנות כדי למנוע עגינות. הנוסח התקבל על ידי רבנים חשובים אחרים כמו הרב אברהם שלמה לויסון והרב סרלואי, והמגורשים נתנו לנשותיהם את הגט.
הרב המשיך גם ללמד תורה והעביר שיעורים בגמרא בקהילה מאוד קטנה במחוז גאודה.
כשהיה נראה שיש פתח הצלה לרב ולמשפחתו, תמך בהצלת בני ביתו אך הוא עצמו סירב לנטוש את קהילתו. הוא פנה ליהודי תלמיד חכם שברח מהמבורג שייקח את האחריות על חינוכו של בנו וילמדו גמרא.
בתש"ג (1943) גורש למחנה ווסטרבורק ובהמשך לברגן-בלזן. גם במחנות אלו הקפיד על שמירת חיי הדת במידת האפשר. ביום הכיפורים תש"ד (1943) ארגן תפילת שחרית בסתר לפי עלות השחר וכך התפללו תפילה זריזה של חצי שעה.