מאורער הגיע לבואנוס איירס בשנת 1927 ומיד השתלב בחיי התיאטרון היהודי שם, בעיקר בגילום תפקידים דרמטיים. במשך 36 השנים בהן חי בארגנטינה שיחק במעל 200 הצגות לצד גדולי הבמה של התיאטרון ביידיש כמו יוסף בולוף, מוריס שוורץ, יעקב בן עמי, בן ציון ויטלר והיה מעורב כמתרגם ועוזר במאי בחלק מן ההפקות היותר יוקרתיות של התיאטרון היהודי.
מאורער היה בין מקימי הקואופרטיב של שחקני היידיש בארגנטינה אשר הפיק והציג עונות ארוכות בבואנוס איירס ויזם מסעות למושבות היהודים וערי השדה בפרובינציות של ארגנטינה וכן במדינות שכנות.
בין תפקידיו הבולטים: גיתה במחזה בטהובן מאת דונלד רוברטסון, ביף במותו של סוכן מאת ארתור מילר לצידו של יוסף בולוף במה שנחשב ל"בכורה האמיתית" של המחזה ואחד הביצועים המבריקים של כל הזמנים, אוריאל מזיק (השטן) ב"אלהים האדם והשטן" מאת יעקב גורדין (בהצגה זו נהג להחליף תפקידים עם יעקב בן עמי אשר שיחק את הרשלה דוברובנר, "האדם", וצופים רבים באו לראות את ההצגה פעמיים כדי להשוות ביצועיהם), השופט ב"עששית הגז" מאת אוגוסטין דיילי, התפקיד הכפול של שלמה המלך ושלמי הסנדלר במחזה של סמי גרונמן, הבעל ב"בית הבובות" של איבסן, הורציו ב"המלט" ועוד.
בנוסף השתתף בהצגות בתיאטרון בספרדית לצידה של השחקנית ברטה סינחרמן ונטל חלק בכשלושים סרטים באורך מלא.
בשנת 1940 נבחר לשמש נשיא אגודת שחקני היידיש, תפקיד אליו עתיד להיבחר חמש פעמים רצופות ולשרת בו קרוב ליובל שנים. בתקופת כהונתו הוקמה קרן הגמלאות לשחקנים, נרכש בית קיט בו בילו השחקנים את חופשותיהם ונרכש גם בית האגודה ("דער אידישער אקטיארן פאריין") אשר שימש את האגודה עד להתפרקותה בעשור האחרון ובו אולם וספריה לה תרם מאורער אישית והתרים שחקנים אחרים. ספריית האגודה הכילה כתבי יד והדפסות נדירות של מחזות מקוריים ומתורגמים ביידיש אשר עברו ברובן למשמרת לבניין האמי"א ואבדו לעולמים כאשר הבניין נפגע קשות בפיגוע חבלני בחודש יולי 1994.
בישראל.
בשנת 1963 עלו יוסף מאורער ואשתו, פאולינה טאכמן לישראל והפכו גם כאן מן הדמויות הבולטות בתיאטרון ביידיש. מאורער המשיך פעילותו הארגונית והקים בישראל את אגודת שחקני הבמה ביידיש ביוני 1965 ובהופעה החגיגית הראשונה השתתפו מיטב שחקני ישראל דוברי יידיש ובהם שחקני הבימה שמואל רודנסקי, ליה קניג ועוד.
אגודה זו הקדימה את הקמת אמ"י בלמעלה מעשור.
בשנת 1968, בסוף הצגה בה השתתף לצידם של הנרי גרו ורוזיטה לונדנר, לקה בשטף דם במח ונפטר תוך זמן קצר והוא בן 62 שנים. יוסף מאורער נטמן בבית העלמין הדרום.
מותו הביא לראשונה בתולדות התיאטרון היהודי לסגירת כל התיאטראות ביידיש למשך זמן השבעה.
אלמנתו תרמה את ספרייתו האישית, אשר כללה אוסף מחזות מתורגמים בכתבי יד – ביניהם מיטב המחזאות הארגנטינית של תחילת המאה העשרים, פרי עבודתו של מאורער עצמו, למרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש אשר באוניברסיטת בר-אילן.
אלמנתו, השחקנית פאולינה טאכמן, ילידת ארגנטינה (1908) החלה את הופעותיה בגיל 14. לאחר מותו ללא עת של בעלה המשיכה להופיע בישראל לצדם של גדולי הבמה ביידיש: עם אידה קמינסקה במירל'ה אפרת, כבת זוגו הקבועה של שמעון דז'יגאן משך שלוש עונות, עם פרלמן, זיגמונט טורקוב, בולוף ועוד. בהמשך הייתה בת זוגו הקבועה של השחקן יעקב אלפרין והשתתפה בהצגות שהעלה יעקב בודו בטרם ייסוד היידישפיל. טאכמן פרשה מהבמה בגיל 85, כאשר בהצגה האחרונה שיחקה תפקיד של בתולה זקנה בת 40.
עם הכנסה לשנתה המאה הוזמנה להצגה חגיגית של יידישפיל וזכתה לברכות ממנהל התיאטרון, שמוליק עצמון ומחיאות הכפיים של עמיתיה השחקנים והקהל שנכח באולם. היא נפטרה באפריל 2008, בגיל 100 שנים וחמישה ימים.
נינם של השניים הוא השחקן והסטנדאפיסט יונתן ברק (בנו של נכדם רופא הילדים ד"ר שמעון ברק מנישואיו לרותי הולצמן).
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
סונטת קרויצר היא נובלה מפורסמת מפרי עטו של טולסטוי, שיצאה לאור ב־1889, והכתה גלים בחברה הרוסית עם צאתה.
העלילה מתרחשת בתוך קרון רכבת נוסעים, בו פוגש המספר בנוסע זר המציג עצמו כבעל שרצח את אשתו לאחר שזו בגדה בו. הנוסע מגולל באוזניו של המספר את סיפור נישואיו, עד לסופם הטראגי.
הנובלה מציגה תפיסות עולם חדשניות ומהפכניות, שחלקן היו אופנתיות מאוד בקרב האינטליגנציה הרוסית בשלהי המאה ה-19.
ערכיה של החברה המערבית, בכל הנוגע ליחסים שבין המינים, מביאה, לפי השקפה זו, לטראגדיה המנציחה את עצמה. הגברים, המצויים במאבק קבוע בין יצריהם ובין תחושות המוסר שלהם, נידונים לבלבול ולצער מתמיד כבר משחר התבגרותם המינית, ומוסד הנישואים משמש מסווה לדיכויה האלים של האישה לטובת סיפוק דחפיו של הגבר. ביומניה, מתייחסת רעיתו של טולסטוי, הרוזנת סופיה טולסטוי, פעמים רבות ליצירה זו.
בשיאו של הסיפור, מתוארת, בצורה חיה וסוחפת, הקינאה המעוורת את עיניו של הבעל הנבגד. עומק הבנתו של טולסטוי את נפש האדם משתקפת היטב בחלק הזה.
שם הנובלה לקוח מ"סונאטת קרויצר" - כינויה של הסונאטה לכינור ופסנתר מס' 9 מאת בטהובן. גיבור הנובלה מתמלא קנאה למשמע היצירה אותה מנגנים בסיפור אשתו ומאהבה הכנר.
הנובלה ראתה אור בעברית בתרגומו של פטר קריקסונוב בקובץ 'איוואן איליץ' ואחרים', הספריה החדשה, 1999. נוסח מעודכן של התרגום ראה אור ב-2006 בסדרת הספרייה הקטנה.
ב-2010 העלה תיאטרון גשר את העיבוד לסיפור זה כהצגת יחיד בביצועו של משה איבגי.
אלן קלארק
אלן ג'ון קלארק (באנגלית: Allan John Clarke; נולד ב-31 ביולי 1946 בסטפורדשייר, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ במועדון הכדורגל לידס יונייטד. קלארק נמנה עם סגל הקבוצה המפורסם של שנות השישים והשבעים, והיה אחד מן החלוצים הטובים באנגליה באותה תקופה.
קריירה.
קלארק החל את קריירת המשחק בוולסול, וערך את הופעת הבכורה בגיל 16, משם עבר למועדון הכדורגל פולהאם. לאחר מכן שיחק במשך עונה אחת במועדון הכדורגל לסטר סיטי, כאשר דון ריווי, מאמנה של לידס יונייטד רכש את אותו לבסוף מלסטר בעונת 1969/1970 וצירפו למועדון בו עשה קלארק את ימיו הגדולים ביותר, עת הקבוצה הייתה בשיאה באנגליה ובאירופה. בעונתו הראשונה בלידס הבקיע קלארק 26 שערים, ובזכות יכולתו הגבוהה כ"מריח שערים" זכה אז לכינוי "המרחרח" (Sniffer) שליווה אותו במהלך כל הקריירה הארוכה שלו במועדון. באותה עונה נאבקה לידס על 3 תארים באנגליה ובאירופה (אליפות, גביע ה-FA, וגביע אירופה לאלופות), אולם לבסוף לא זכתה באף אחד מהם.
קלארק היה בסגל נבחרת אנגליה שנטלה חלק במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו. הופעת הבכורה שלו בטורניר הייתה מול נבחרת צ'כוסלובקיה, והוא הבקיע את השער היחיד במשחק מכדור עונשין מ-11 מטרים. לאחר המונדיאל הפך לשחקן קבוע בנבחרת. לקלארק, שפרש מהנבחרת ב-1975, 19 הופעות ו-10 כיבושים.
ב-1971 הבקיע את השער המכריע לטובת לידס, שניצחה בגמר גביע ערי הירידים את יובנטוס. באותה עונה החמיצה לידס שוב הזדמנות לזכות באליפות אנגליה בשבוע האחרון של העונה, והודחה מגביע ה-FA בסיבוב החמישי על ידי קולצ'סטר יונייטד.
בגמר גביע ה-FA שנערך באצטדיון ומבלי מול ארסנל ב-1972, הבקיע קלארק בנגיחה את שער הניצחון, והבטיח את זכייתה הראשונה והיחידה עד כה של לידס בגביע האנגלי. יומיים לאחר מכן, הייתה לידס זקוקה לניצחון חוץ על וולברהמפטון וונדררס כדי לזכות בתואר הדאבל היוקרתי, אולם הפסידה במשחק זה. לידס הגיעה שנית לגמר גביע ה-FA של עונת 1972/1973, אך נוצחה בו על ידי סנדרלנד.
באותה שנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974, הבקיע קלארק שוב מן הנקודה הלבנה כדי להשוות ל-1-1 מול נבחרת פולין, תיקו שלא הספיק, ונבחרת אנגליה לא העפילה לטורניר.
בעונת 1973/1974 זכה קלארק עם לידס באליפות, לאחר פתיחת עונה עם כ-29 משחקים ללא הפסד. במאי 1975 שיחק במדי לידס בגמר גביע אירופה לאלופות מול באיירן מינכן, בו הפסידה לידס 2-0. קלארק פרש ממשחק פעיל ב-1978 כשברשותו כ-351 הופעות וכ-151 שערים במדי לידס יונייטד.
ב-1978 הצטרף כשחקן-מאמן למועדון הכדורגל בארנסלי, והעלה את המועדון לליגה הבכירה בתום העונה. ב-1980 שב קלארק ללידס כמאמן, אולם בתום עונת 1981/1982 ירדה הקבוצה בניהולו לליגת המשנה באנגליה, שם בילתה כ-8 שנים עד חזרתה לליגה הבכירה ב-1990.
האסקוריאל
תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה
תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה (סינית מסורתית: 九章算術, סינית מפושטת: 九章算术, פין-יין: Jiǔzhāng Suànshù, תעתיק עברי: גְ'יו גָא'נְג סוָּאן שוּ) הוא ספר מתמטיקה סיני שחובר בידי מספר דורות של מלומדים החל מהמאה ה-2 לפנה"ס ועד למאה ה-1 לספירה. הגישה המתמטית המגולמת ב"תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה" (להלן: "תשעת הפרקים") היא מציאת השיטות הכלליות ביותר לפתרון בעיות מעשיות. זוהי הגישה הסינית העתיקה האופיינית שהתרכזה במתמטיקה תכליתית, בניגוד לגישה המתמטית היוונית של אותה התקופה - זאת של יוון ההלניסטית - שהתמקדה בעיקר בהסקת משפטים מקבוצה נתונה של אקסיומות.
ראשי הפרקים בספר מתחילים, בדרך-כלל, עם הצהרה של בעיה, ממשיכים עם פתרון לבעיה ומסתיימים עם ניתוח התהליך שהוביל לפתרון זה.
היסטוריה.
הכותרת המלאה הנוכחית של הספר מופיעה על שני לוחות ארד המתוארכים לשנת 179 לספירה, אך ישנן השערות שהספר הופיע אף בתקופה מוקדמת יותר בשם אחר.