הן בטרם קבלת צו ירושה או צו קיום צוואה והן לאחר קבלתם, ניתן לפנות לרשם הירושה או לבית המשפט לענייני משפחה בבקשה למינוי מנהל עיזבון. תפקידו של מנהל העיזבון הוא לכנס את נכסי העיזבון, לשלם את חובות העיזבון, ולחלק את יתרת העיזבון בין היורשים. המוריש בצוואה יכול להורות על מינוי מנהל עיזבון ועל זהותו. תקנות הירושה מפרטת את סוגי מנהל העיזבון, הזמני - הממונה בטרם הוצאת צו ירושה או צו קיום צוואה והקבוע, אשר תפקידו לנהל את נכסי העיזבון ולחלקם בין היורשים שנקבעו בצו.
ההליך המשמעותי ביותר בחוק הירושה הוא הליך התנגדות לצוואה, במסגרתו ניתן לעתור לבית המשפט לענייני משפחה בתובענה בה נטען כי אין לצוואה אותה מבקשים לקיים תוקף משפטי. התנגדות לקיום צוואה מתבררת כתביעה לכל דבר ועניין ובסיומה ניתן פסק דין הקובע אם אכן הצוואה תקפה או שמא היא פסולה.
תיקונים בחוק.
נקבע שמאומץ וצאצאיו יורשים את עיזבון המאמץ, וקרובי המאמץ יורשים את עיזבון המאומץ. אם יימצא אדם ללא אפוטרופוס (קטין, נעדר ועוד) בית המשפט יהיה רשאי למנות לו אפוטרופוס. בית הדין יהיה רשאי למנות אדם לניהול דברי הירושה ודרך חלוקתם. אם השאיר המוריש ילדים, והוריו עוד חיים, ההורים יקבלו כשישית מהירושה.
יתר על כן, לילד מאומץ זכות לרשת את עיזבון הוריו הביולוגיים. זכות זו היא חד כיוונית כלומר, להורה הביולוגי אין זכות לרשת את עיזבון הילד שנמסר לאימוץ. עורך דין לענייני משפחה יוכל לטפל בענייניו השונים של הילד המאומץ, כולל זכויותיו לרשת את עיזבון הוריו המאמצים והביולוגיים כאחד.
ביקורת על החוק.
חוק הירושה אינו מכיל הגדרות מהותיות רבות, ולכן נזקקים בעלי הדין לפרשנות מרחיבה של בתי המשפט בדבר כוונתו של המחוקק. חוק הירושה נמנע במפתיע להגדיר מהי הירושה והוא מסתפק בהגדרת עיזבון בלבד, דבר שחייב את בתי המשפט לקבוע מהי ירושה על דרך האנלוגיה למול המושג עיזבון.
החוק מכיל התייחסות למושג של ידועים בציבור, במטרה להשוות בין מעמדו של בן זוג נשוי לבן זוג שאינו נשוי בהיבט של זכות הירושה, אך אינו מכיל תנאים ברורים להגדרת ידוע בציבור.
בהקשר של עילות התנגדות לצוואה, החוק מציין רשימת עילות שבחלקה ערוכה בשפה בלתי ברורה, מצב אשר גורם בתורו לקושי בשימוש בעילות אלו בהליך התנגדות לצוואה. השפעה בלתי הוגנת מוגדרת גם כתחבולה,אך החוק אינו מגדיר מהי תחבולה.
בתי המשפט קבעו כי העילות המופיעות בחוק הירושה הן בגדר "רשימה סגורה", כך שלא ניתן לכאורה להתנגד לצוואה לפי עילות אחרות שהתפתחו בחלוף עשרות השנים ממועד חיקוקו. כך, החוק אינו מתייחס לעילות חדשניות לפסילת צוואה, אשר מופיעות בספרות המשפטית המודרנית כגון תחרות בלתי הוגנת בין יורשים שהיא עילה מתחום חוק עשיית עושר ולא במשפט, או פסילת צוואה בשל ניכור הורי והתעללות כלכלית של הזוכה בצוואה במצווה, במטרה להביאו לערוך צוואה כנגד רצונו האמיתי.
לקריאה נוספת.
שלומי נרקיס, הפרשנות לחוק הירושה (על כל סעיפיו השונים) ודיני עזבונות: (דיני הסתלקות מירושה על-פי דין ומצוואה), פתח תקווה : אוצר המשפט, 2020.
איריס מרקוס, התנגדות לצוואה וביטולה: עילות ופגמים, פתח תקווה: אוצר המשפט, 2020.
ד"ר רן מובשוביץ, סכסוכי ירושה הלכה למעשה, תל אביב, 2015,
חוק המרכז למורשת הדרוזים
חוק המרכז למורשת הדרוזים, התשס"ז-2007 הוא חוק שהוצע על ידי חבר הכנסת מג'לי והבה בכנסת ה-17. החוק הביא לפתיחת מרכז מורשת הדרוזים בחיפה. מטרת החוק העיקרית היא להקים מרכז למורשת הדרוזים, מקום בו יוכלו לבטא את התרבות שלהם כלפיי חוץ, וכן לעודד את התיירות במגזר וליצור מקומות תעסוקה. המרכז יכלול את המכון, הארכיון והמוזיאון.
רקע לחוק.
חוק זה נחקק במטרה למצוא דרכים מעשיות לעידוד התיירות במגזר הדרוזי והצ'רקסי, מתוך רצון לספק פתרונות תעסוקה במגזרים האלה.
בוועדה לקידום מעמד האישה הוקדש דיון למצב התעסוקה של הנשים בחברה הדרוזית והצ'רקסית, הוועדה הזאת מתמחה בקידום מעמד האישה וצמצום הפערים בין המינים בתחום הכלכלי והם אחראים גם על שוויון תעסוקה במגזר הדרוזי. הוועדה לקידום מעמד האישה התחייבה לעקוב אחר התקדמות הטיפול בנושאי מעמד האישה ותעסוקה במגזר.
מטרת החוק העיקרית היא להקים מרכז למורשת הדרוזים, מקום בו יוכלו לבטא את התרבות שלהם כלפי חוץ. לפי התכנון, המרכז אמור לכלול את המכון, הארכיון והמוזיאון.
עיקרי החוק.
לפי החוק, המדינה תיתן למי שאחראי על המרכז את המקרקעין הדרוש על מנת להפעילו. המדינה, תממן את הקמת המרכז באופן הנדרש ותקבל את כל התקציבים שאותם היא צריכה על מנת להקימו. המועצה תאשר את התקציב השנתי של המרכז ותגישו לשר לשם אישורו; התקציב יאושר על ידי שר האוצר, שנת תקציב המרכז תהיה כשנה של תקציב המדינה.
המרכז לא יהיה רשאי למכור נכסים השייכים למרכז או להעביר בדרך אחרת נכס שבבעלותו, למעט נכסים שנקבעו בתקנות באישור השר. בנוסף לכך, המרכז לא יהיה רשאי למשכן נכס שברשותו או להשכירו לתקופה העולה על עשר שנים, אלא באישור שר המדע התרבות והספורט. כמו כן, המרכז לא ייטול הלוואה העולה על סכום שקבע השר בתקנות, אלא באישור שר המדע, התרבות והספורט ושר האוצר.
ביצוע החוק.
לפי הצעת החוק, שר המדע התרבות והספורט מונה על ביצועו, והוא אחראי לחוקק תקנות בכל הנוגע לביצוע מרכז המורשת לדרוזים, כולל סדרי העבודה של המועצה והוועד המנהל.
החוק קובע שהמועצה, בת 21 חברים, תכלול נציגים ממשרד ראש הממשלה, ממשרד המדע, התרבות והספורט, ממשרד החינוך, וממשרד התיירות.
וכן המועצה תכלול בין חבריה 5 אנשי אקדמיה המתמחים בתחומים רלוונטיים למרכז, ראש הרשות המקומית בו המרכז הוקם ונציגי ציבור. החוק קובע ששני שלישים מחברי המועצה ימונו מקרב האוכלוסייה הדרוזית.
יישום החוק.
ב-8 בינואר 2019 הוקם ביישוב הדרוזי יאנוח ג'ת משרד שנועד לקדם את הקמתו של בית מורשת דרוזי. תוכנית להקמת המרכז ערך האדריכל אילן צבי והבנייה צפויה להתחיל במהלך שנת 2020, בעלות הקמה של 40 מיליון שקלים.
חוק הדרכים (שילוט)
חוק הדרכים (שילוט), התשכ"ו-1966 העוסק במתן הסמכה/אישור לשלט שיש בו הודעה לרבים בדרך של כתב, דפוס, הדבקה, הצגה, צביעה, חריטה וכדומה. חוק זה עוסק בעיקרו באיסורים, בהסמכות וכדומה.
החוק נחקק בעקבות שילוט מסחרי פיראטי בדרכים בין עירוניות. החוק עבר שינויים אך עדיין אינו נאכף בצורה מלאה.
עיקרי החוק.
החוק המרכזי העוסק בדיני חוקי דרכים ושילוט הוא חוק הדרכים (שילוט), התשכ"ו -1966. אסור לאדם להחנות רכב שיש עליו שלט בולט, הנראה לעיני מי שנוהג בדרך עירונית או בין עירונית לצורך פרסומת, אלא אם זה הותר לו על פי חוק.
כמו כן אין להתקין שלט הנראה לעיני מי שנוהג בדרך עירונית, אלא אם ניתן לכך אישור ועל השלט צוין מי הזמין את הכנת השלט או התקנתו. הסמכות למתן היתר להתקנת שלט חוצות היא בתחום הרשות המקומית ובאישור הוועדה המחוזית.
כאשר רוצים להתקין שלט מחוץ לתחום של הרשות המקומית, יש לפעול לקבלת היתר מהוועדה המחוזית. ניתן להעניק היתר לשלט חוצות, אם הוא נועד למניעת תאונות דרכים, שריפות, לכלוך או השלכת פסולת, להודיע על מפעל או בית עסק, הימצאותו של אתר קדוש, גן לאומי, פארק לאומי, אתר ניצחון והנצחה או אתר היסטורי. כמו כן ניתן היתר להתקנת שלטים של הרשות המקומית, על מנת להודיע על כניסה לשטחי הרשות ושלטים המודיעים על נותן חסות לניקיון ולטיפוח קטע מסוים בדרך בינעירונית.
החוק תקף עבור שלטי המדינה למעט שלטי צה"ל או משטרת ישראל ותמרורים.
הסמכות למתן היתרים.
הסמכות לתת היתר לשלט נתונה לוועדת היתרים שחבריה הם: נציג שר התשתיות הלאומיות (יו"ר), נציג השר לאיכות הסביבה, נציג שר התחבורה, נציג שר הפנים, נציג השר לביטחון הפנים ושני נציגים של גופים ציבוריים הקשורים לשמירת איכות הסביבה וימונו על ידי השר לאיכות הסביבה. הסמכות היא של הרשות המקומית ששופטת את קבלת ההיתרים.
סילוק שלט ללא היתר.
שלט שהותקן בניגוד להוראות ובניגוד לחוק, הרשות רשאית להסיר אותו, להרוס אותו ולסלקו, זאת לאחר שנמסרה התראה לבעל השלט, והוא לא הסיר את השלט בפרק הזמן שנקבע בהתראה.
כמו כן, רשאית הרשות להסרתו באופן מיידי ללא מתן הוראה, אם השלט מסכן את בטיחות הציבור, את הנמצאים בסביבתו או אם לא ניתן לברר מיהו בעל השלט כדי לשלוח התראה.
בנוסף, אם אותו שלט סולק או הוסר על ידי הרשויות, בעל השלט יחזיר לאוצר המדינה כפול מההוצאות שהוצאו להריסתו. זאת ועוד, הרשות, או מי שהוסמך לכך על ידיה, רשאית להיכנס לכל החצרות ולהשתמש במידה סבירה של כוח כדי לבצע את סמכויותיה. לפי חוק זה, שלט אשר הפך לשלט אסור הוא שלט שהיה מותר בחוק, ולאחר מכן נוצר כביש חדש או הדרך הפכה לבין עירונית. לאדם אשר התקין את השלט יש שלושים יום לקבל אישור חוזר על השלט בלי שינקטו כלפיו צעדים משפטיים.
עונשין.
אדם המבצע אחת מעבירות אילו ייענש: מתקין שלט בניגוד להוראות החוק, אינו מקיים תנאי מתנאי האישור, מחנה רכב נושא שלט בניגוד להוראות ואינו מסלק שלט כפי שנדרש בהתראה עובר על החוק. אם העברה נמשכת, רשאי בית המשפט להטיל קנס נוסף בשיעור של חמישה אחוזים מסכום הקנס הקבוע לאותה עבירה לכל יום שבו נמשכת העבירה. אדם שהורשע ולאחר שנתיים ביצע עבירה זו שנית, יחויב בקנס כפול מהקנס שבית המשפט הטיל עליו. העבירה היא מסוג העבירות של אחריות קפידה, והקנס שהוטל בשל העבירה ישולם לקרן לשמירת הניקיון.
שילוט בנתיבי איילון.