את הצופים שירתו מזנונים וקיוסקים קטנים במבואה שלפני הכניסה אל אולם ההקרנה. תודעת השירות הייתה נמוכה. המוצרים לא היו מגוונים ותורים ארוכים השתרכו לפני הדוכן בהפסקה.
בשנות השמונים, עקב חדירת הווידאו, שיפור רמת החיים והדוגמאות מהארץ ומחו"ל, שופרו בתי הקולנוע, הותקנו בהם כורסאות נוחות, מערכות קול משופרות ומזנונים איכותיים.
בתי הקולנוע באזור הרחובות הלל ושמאי:
כל בתי הקולנוע היו בשליטתו של איש העסקים משה דדש.
בתי קולנוע נוספים במרכז העיר:
בתי קולנוע מחוץ למרכז העיר:
קולנוע ירושלים - בשכונה הדרומית של ירושלים, במרכז המסחרי של קריית היובל שכן קולנוע ירושלים אשר תקופה מסוימת היה בבעלות משפחת אלה. בקולנוע שכונתי זה בילו רוב בני הנוער של שכונת קריית היובל והסביבה. בחודשי הקיץ הוקרנו שם סרטים משעה 10 בבוקר ועד הלילה ברצף. ניתן היה לשבת בבית הקולנוע יום שלם - וזה מה שעשו בני נוער. ברבות הימים המבנה נהרס ונבנה במקומו בית האבות הוד ירושלים - אשר שוכן שם עד היום.
מועדוני קולנוע:
שנות התשעים עד היום.
בשנות התשעים נסגרו רוב בתי הקולנוע, לאור הקמתם של מתחמים מרובי-אולמות הקרנה. הציוד המשופר, האבזור המתקדם (לשעתו), היצע המזנון המרווח ושירותים נוספים לצופה (למשל - האפשרות להזמנת כרטיסים בטלפון) גרמו למעבר הקהל אל המבנים החדשים.
בתי קולנוע פעילים (2018):
מחוז דיאלא
עד מאה ועשרים
עד מאה ועשרים היא ברכה יהודית נפוצה, המשמשת בעיקר בימי הולדת. משמעותה היא איחול לאריכות ימים עד לגיל 120 שנה.
מקור הביטוי.
המקור לברכה זו נובע ככל הנראה מפרשנות שניתנה לפסוק
לפי חלק ממפרשי המקרא, משמעות הדברים היא, שאורך חיי האדם יוגבל למאה ועשרים שנה. מכיוון שכך, מאחלים לאדם את המספר המרבי של השנים שהוא עשוי לחיות.
מקור אפשרי נוסף לאיחול זה הוא אורך חייהם של כמה אישים יהודים מפורסמים:
מאחר שלביטוי אין אח ורע בשפות שאינן יהודיות, סביר להניח כי מדובר בתרגום עברי לברכה עתיקה המקובלת בשפת היידיש: "זאללסט לעבן, ביז הונדערט און צוואנציג" (שתחיה עד מאה ועשרים). השפעת הברכה אף ניכרת בסגנון הכתיבה היהודי-תורני במזרח אירופה, בה מקובלים ראשי התיבות שיחי' עמו"ש, כברכה לאחר כתיבת שם הנמען.
ברכה זו אף מופיעה בשיר הילדים המיועד לימי הולדת: "כן תזכה לשנה הבאה / עד מאה ועשרים שנה", ועליה מבוסס גם שירו של בני ברמן "חיי אדם".
הטיות.
נהוג כי כאשר מאחלים ברכת אריכות ימים לאדם זקן המתקרב כבר לשנתו המאה ועשרים, אין מן הראוי לאחל לו עד מאה ועשרים, אלא עוד מאה ועשרים.
בפרפרזה על הביטוי יש המברכים: "עד מאה כעשרים", ומאחלים בכך לא רק אריכות ימים, אלא גם נעורי נצח. המקור לפרפרזה הוא ככל הנראה בדברי רש"י על שרה אמנו שמקורם בחז"ל :
השפעה.
בהשראת הברכה, הפך הביטוי "עד מאה ועשרים" כמילה נרדפת לאריכות ימים בשפת היום יום בישראל, כמו למשל: "המוצר חזק כל כך, שיחזיק מעמד עד מאה ועשרים". כמו גם לכותרות מאמרים ומחקרים בעברית העוסקים בתוחלת החיים.
הביטוי השפיע רבות על מותגים ופרסומות במגזר העוסק עם קשישים, כמו למשל: רשת בתי האבות לקשישים של הפניקס אחזקות נקראת "עד 120". תוכניות סיוע רבות לקשישים, כמו תוכנית החרום של משרד הרווחה בשיתוף עם ג'וינט ישראל, לסיוע לקשישים ולאנשים עם מוגבלות ביישובי קו העימות הדרומי, נושאות את השם "עד 120". שמו של סרט דוקומנטרי המתעד את חייהם של שלושת האנשים הזקנים בעולם, תורגם לעברית תחת השם "עד מאה ועשרים?", ללא שום קשר לשם המקור. ואפילו ספר העוסק בענייני צוואה וירושה, זכה לשם זה.
מגדלי תל אביב
מגדלי תל אביב הם ארבעה מגדלי מגורים בשכונת נחלת יצחק שבתל אביב-יפו, בגוש שבין רחוב נחלת יצחק מספר 18, לבין רחוב תוצרת הארץ מספר 11. המגדלים הצפוניים הוקמו בשנת 2000. הם בני 34 קומות ומתנשאים לגובה של 107.75 מטרים. בשנת 2014 הושלמה בנייתם של צמד מגדלים נוסף בגובה 115.1 מטרים, בחלקו הדרומי של מגרש הפרויקט.
היסטוריה.
המגדלים הוקמו על שטח בית החרושת לשמן "יצהר". בית החרושת "יצהר" הוקם באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי קבוצת יזמים שרכשו קרקע בשכונה והקימו בה בית חרושת גדול לשמן ולמוצרים נלווים, כמו סבון. בית החרושת העסיק מאות עובדים, חלקם תושבי השכונה ורכש לעצמו מוניטין טוב למוצריו במשך עשרות שנים של עבודה. בשנת 1989 רכשה חברת מבני תעשייה את קרקע לאחר שמפעל "יצהר" נקלע לקשיים, באותה עת כבר החלה חברת יצהר בתכנון פרויקט בנייה על השטח.
בינואר 1997 זכתה חברת הבניה ש.א.פ במכרז של חברת מבני תעשייה לבניית שלב א' של הפרויקט (שני המגדלים הצפונים), תמורת 190 מיליון שקל. בניית הפרויקט החלה בסוף 1997 ובנייתם של המגדלים הצפונים הסתיימה בשנת 2000.
בניית שני המגדלים הדרומיים החלה ביוזמת קבוצת רכישה שארגנו החברות "אקרו נדל"ן" ו"קבוצת חג'ג'", בשנת 2010 והם אוכלסו בשנת 2014.
מאפיינים.
מגדלי תל אביב תוכננו על ידי המשרד "ריסקין אדריכלים". שני המגדלים הצפוניים מכילים 23,000 מטר רבוע של שטחי מגורים ובהם 225 יחידות דיור ב-34 קומות. שני המגדלים הצפוניים היו עם חנוכתם מגדלי המגורים הגבוהים בישראל (המשמשים למגורים בלבד) וב-2010 נטל מהם מגדל W את התואר הזה. ליד מגדלי המגורים נבנה בניין משרדים בגובה תשע קומות, המכיל 13,500 מטר רבוע של שטחי משרדים.
הפרויקט כולל גם קניון וכן קאנטרי קלאב. בכניסה ישנה רחבה גדולה ובה בריכת מים לנוי ובירכתיים גינה ציבורית. בבריכה נמצא הפסל "אקוויליבריום" של הפסלת יעל ארצי. בכל אחד מהמגדלים פועלות ארבע מעליות. בשטח המגדלים ארבע קומות של חניון תת-קרקעי המכילות כ-1,800 מקומות חניה. השימוש במגדלים הבנויים מעל שטחי החניה, הקניון ומועדון הספורט הוא למגורים.
נקודת תצפית מרשימה ומיוחדת על המגדלים היא מהרחבה מול הכניסה לקניון, סמוך לשפת הכביש ברחוב נחלת יצחק, ולפני בריכת המים לנוי.
שייח' עבד
הפועל חיפה
הפועל חיפה (כדורסל)
הפועל חיפה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר חיפה, המשחקת בליגת העל. המועדון מנוהל ובבעלות של עמותת האוהדים "הפועל חיפה כדורסל - לב אדום", בראש העמותה עומד הוועד המנהל המורכב מחמישה חברי עמותה כאשר אחד מחברי הוועד משמש כיושב ראש הקבוצה, הוועד נבחר אחת לשנה באספה הכללית של חברי העמותה המתקיימת לאחר סיום העונה.
היסטוריה.
הקבוצה החלה לשחק באופן מקצועי בליגה הראשונה (ליגה א') בעונת 1954/1955. זו הייתה למעשה העונה הראשונה של ליגה א' בכדורסל הישראלי, כיוון שהעונה שקדמה לה הוגדרה "עונת מבחן" בה שיחקה הקבוצה במחוז הצפוני של ליגת המבחן השנייה וקודם לכן בליגה הפנימית של מרכז הפועל באופן לא סדיר מ-1930, שלא השפיעה על זהות הקבוצות בעונה הראשונה. בעונת 1961/1962 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, שמעונת 1960 נקראה "הליגה הלאומית". למעשה, לאורך כל שנות ה-60 נחשבה לקבוצה השלישית בטיבה בישראל, אחרי מכבי והפועל תל אביב. ב-11 העונות שבין עונת 1958/1959 לעונת 1968/1969 ירדה רק פעמיים מהמקום השלישי בטבלה: בעונת 1960/1961 דורגה חמישית וב-1968/1969 דורגה רביעית, עם נקודה אחת פחות מ-הפועל חולון שסיימה שלישית. בשנות ה-60 הכדורסלן הבולט בקבוצה היה יצחק מזרחי, שהוא גם מלך הסלים שלה בכל הזמנים עד היום.
"תור הזהב" של החיפאים הסתיים עם תחילת שנות ה-70, ובסיום עונת 1971/1972 נשרה הקבוצה לראשונה ל-לליגה השנייה, וזאת מהמקום האחרון בליגה הלאומית. כעבור עונה אחת שבה לליגה הבכירה. הקבוצה בילתה שלוש עונות בליגה הלאומית לפני שירדה שוב לעונה אחת לליגה הארצית בתום עונת 1975/1976. בקיץ 1976 התאחדה עם קבוצת הפועל קריית חיים, שירדה אז לליגה הארצית, ולמשך שלוש עונות נשאה את השם "הפועל חיפה/קריית חיים".
גביע קוראץ'.
בסיום עונת 1977/1978 סיימה הקבוצה במקום ה-4 והעפילה לסיבוב השני של גביע קוראץ' בו נפגשה לצמד משחקים נגד ראסינג מכלן הבלגית במשחק הראשון שהתקיים בחיפה ניצחה חיפה בתוצאה 93 - 70 אך בגומלין שהתקיים בבלגיה הפסידה חיפה בתוצאה 63 - 84 ובסיכום שני המשחקים העפילה לשלב הבתים של המפעל בו שובצה בבית ב'
במשחקי הבתים גברו האדומים פעמים על אוליפיה דאנטיב בחיפה ובצרפת והפסידו פעמים לפאגוסין גוריציה ולפרטיזן בלגרד שזכתה בסוף עונת 78/79 בגביע קוראץ'
את עונת 1978/1979 סיימה הקבוצה במקום ה-4 בזהה לעונה שעברה והעפילה לסיבוב הראשון בו פגשה לצמד משחקים את ג'וליקולבני פלורי האיטלקית במשחק הראשון בין הקבוצות ניצחה חיפה 95 - 84 ובמשחק השני שהתקיים באיטליה, ניצחה הקבוצה הביתית 66–79 והעפילה על חשבונה של חיפה.
את עונת 1979/1980 סיימה הקבוצה שוב במקום ה-4 והעפילה לסיבוב השני של גביע קוראץ' בו פגשה לצמד משחקים את רייר ונציה האיטלקית, במשחק הראשון שנערך בחיפה ניצחו האורחים מאיטליה בתוצאה 95–103 ובמשחק השני באיטליה שוב ניצחו האיטלקים 89–100.
את עונת 1980/1981 סיימה הקבוצה במקום ה-6 והפעילה לסיבוב הראשון של גביע קוראץ' בו פגשה את אר.בי.סי פפינסטר מבלגיה בצמד המשחקים ניצחו הבלגים 66–69 ו-84–91.