יש חוקרים הסבורים שרבי אברהם בן הרמב"ם עסק ברעיונות הסופיים ולדעתם כמה מהם קיימים ביהדות. הוא אף הנהיג קבוצה של חסידים שנהגו במנהגי פולחן ברוח הסופיות לדעתם, ושמם הידוע במחקר הוא חסידי מצרים.
היחס לסופיה בדתות וזרמים אחרים.
ביקורת איסלמית על ההיבט האנטי-חומרני בסופיות.
יש היבטים מסוימים של הפילוסופיה הסופית שמעוררים מחלוקות ודיון, הבולט ביניהם הוא האופי האנטי-חומרני שבאתוס שלה. גמאל מרזוק, פרופסור לפילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת עין-שמס בקהיר, במאמרו בשם "השפעת הנצרות על ההתהוות הראשונית של סופיות אסלאמית", הבליט את המגמה הנזירית והאנטי-חומרנית שבסופיות, ושם דגש על הנטייה שלהם "לנטוש חומרניות ולחיות רק כדי להתפלל, משהו דומה לחיים נזיריים.
יש מוסלמים שסבורים כי גישה זו לא עולה בקנה אחד עם הקוראן: בסורת אל-חדיד, פסוק 27, מוצגת ההתנזרות כהמצאה אנושית ולא כצוו אלוהי. בנוסף יש בקוראן דגש חזק על החוקים הפיזיים של היקום, והפצרה במאמינים ללמוד ולהבין את ה"סימנים" של אלוהים בעולם הפיזי (כגון סורת אל-בקרה, פסוק 164). גישה כזו מוציאה מכלל חשבון את ההימנעות וההתרחקות מהעולם החומרי. איברהים ב. סעיד, מנהל הקרן הבינלאומית למחקר אסלאמי בארצות הברית, מציין עובדה מעניינת הקשורה למושג בערבית "עלים" (عليم) המופיע בקוראן. בדרך כלל נוהגים לפרש את המושג הזה כ"מנהיג דתי". סעיד טוען שהכוונה ב"עלים" היא בעצם לאנשי מדע, דבר שמצביע על החשיבות הגבוהה שהקוראן נותן לעולם הפיזי והמאמץ להבין אותו. בקוראן יש פסוקים המדרבנים מאמינים לנסות לשפר את מצב האנושות ולפעול לייסד את חוקי האלוהים בתוך החברה האנושית (כגון סורת אל-חג', פסוק 41), משימה שלא מתיישרת עם הנטיות להתבודדות ולהתנזרות הקיימות בסופיות.
השקפה מחוץ לאסלאם.
תורת הנסתר הסופית מקסימה אנשים במערב שנים רבות, במיוחד מזרחנים. דמויות כמו רומי הפכו למוכרות מאוד בארצות הברית, מקום בו הסופיות נתפסת כפן לא פוליטי ולא לוחמני של האסלאם. אוריינטליסטים הציעו מגוון רחב של תאוריות לגבי התכונות של הסופיות, כגון שהיא הושפעה מנאופלאטוניזם או שהיא הייתה תגובה היסטורית של הארים נגד השפעה תרבותית "שמית". חוסיין נאסר אומר שהתאוריות שלעיל כוזבות מנקודת המבט הסופית.
במכון האסלאם הנמצא במנהיים, גרמניה, שבו עובדים על נושא קליטת המוסלמים באירופה, רואים בסופיות השקפה שמתאימה במיוחד לדיאלוג בין-דתי ולהרמוניזציה בין-תרבותית בחברות דמוקרטיות ופלורליסטיות. במכון מתארים את הסופיות כסמל של סובלנות והומניזם – היא אינה דוגמטית, היא גמישה ואינה אלימה. לפי פיליפ ג'נקינס, פרופסור מאוניברסיטת ביילור שבטקסס, "הסופים הם הרבה יותר משותפים טקטיים של המערב: יש להם פוטנציאל להיות התקווה הגדולה ביותר של פלורליסטיות ודמוקרטיה במדינות אסלאמיות." כמו כן, מספר ממשלות וארגונים תומכים בקידום של סופיות כאמצעי להיאבק במגמות בלתי סובלניות ואלימות באסלאם. לדוגמה, ממשלות סין ורוסיה תומכות באופן גלוי בסופיות כדרך הטובה ביותר להגנה נגד חתרנות אסלאמית. ממשלת בריטניה, במיוחד לאחר פגועי הטרור ב-5 ביולי 2005, תמכה בקבוצות סופיות בקרב שלה נגד קיצונים אסלאמיים. מכון מחקר ראנד הידוע ובעל ההשפעה, הוציא דו"ח חשוב בשם "בנית רשתות מוסלמיות מתונות," הדוחק בממשלת ארצות הברית לחזק קבוצות מוסלמיות המתנגדות לקיצוניות אסלאמית. הדו"ח הדגיש את תפקיד הסופים כמוסלמים מסורתיים מתונים הפתוחים לשינוי, ולכן שותפים במאבק באלימות. גם ארגוני חדשות כגון ה-BBC, ה-Economist והעיתון Boston Globe רואים בסופיות אמצעי להתמודד עם קיצונים מוסלמים אלימים.
אידריס שאה קובע שלסופיות יש טבע אוניברסלי, וששורשיה קודמים לעליית האסלאם והנצרות. הוא מצטט את סוהראוורדי, סופי פרסי מהמאה ה-12, שאמר "[סופיות] הייתה צורת חוכמה מוכרת ומיושמת על ידי סדרה של חכמים, כולל החכם הקדום והמסתורי הרמס המצרי". הוא מפרש את השירה של אבן אל-פריד ש"מדגיש שסופיות נמצא גם מעבר וגם לפני מערכות הידע; ש'היין שלנו התקיים לפני הענב והגפן' (המדרשה והמערכת)...". אך יש חוקרים הדוחים את טענותיו של שאה. המגמות המודרניות של נאו-סופים בארצות מערביות מתירות לאנשים לא מוסלמים לקבל "הדרכה בדרך הסופית", דבר שמוסלמים רבים מתנגדים לו עקב התפיסה שאת הסופיות אפשר ללמוד רק במסגרת האסלאם.
פולחנים סופיים.
לסופיים מספר פולחנים הייחודיים לזרם הנוספים על הפולחנים הסונים המקובלים, שמטרתם הגעה למצב נפשי הנקרא פיטרה (בערבית: فطرة). הפיטרא הוא מצב נפשי טהור ובסיסי בו הנפש פתוחה לראות בכל דבר בעולם חלק מהשלם הנקרא אללה. פולחנים אלו מקבלים צורה של תרגולים יום יומיים במודעות הדומים לתרגולי הקשיבות המזרחיים. משום שהתרגולים רבים ואין הם חובה מוסלמית, רוב המאמינים הסופים אינם לוקחים חלק בכולם. על המורה הסופי לבחור את התרגולים שיועילו ביותר לתלמידיו במצבם. ניתן לחלק את התרגולים לשתי קטגוריות על:
דיקְר.
מטרת תרגול הדיקר היא לפתח קשב ומודעות לנוכחות האל בהכל. התרגול הפרטני המוכר ביותר הוא שינון 99 שמותיו של אללה (לרוב באמצעות מסבחה) או שינון פסוקים מסוימים מההקוראן או מהחדית'. אך ישנם מגוון של תרגולי דיקר במסורות סוניות שונות, וביניהם שירה, ריקוד, מוזיקה אינסטרומנטלית, הדלקת קטורת ועוד. המפורסם שבתרגולים אלו הוא טקס הסאמה הטורקי המשלב שירה, ריקוד, תפילה וביגוד טקסי מיוחד.
מוּראקַבּא.
תרגול המוראקבא (ערבית: المراقبة) הוא סוג של תרגול מדיטטיבי שמטרתו לטהר את הנפש ממושגים כוזבים דוגמת עצמי ונפרדות במטרה לאפשר ללב לקבל את התווחיד, האיחוד הכללי עם אללה. בתרגול המורקאבא על המתרגל לצפות בליבו (המטפורי) ולהפיק תובנות על הקשר של ליבו אל האל ואל העולם שהאל ברא. ביטול העצמי נועד לעזור בטיפוח אורח חיים צנוע והתחבר עם המהות האלוהית.
המוראקבא השפיע רבות על אמני מדיטציה במזרח, ובמיוחד על אושו שכתב עליה מספר ספרים.
לבקנות
לַבְקָנוּת (נקראת גם אַלְבִּינִיזם, מאנגלית: Albinism) היא מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה בעיניים, בעור ובשיער. לבקנות גורמת לרוב לרגישות לאור. תופעה המקבילה ללבקנות מצויה גם בצמחים בעקבות שיבוש במרכיבים כגון קרוטנים. כמו כן לבקנים הם גם בעלי סיכון גבוה יותר לחלות בסרטן העור.
חוסר פיגמנטים.
האלל היוצר לבקנות מונע מהגוף ייצור כמויות נורמליות של פיגמנט הנקרא "מלנין". נמצאו מספר אללים הגורמים ללבקנות, אך הוכח כי כולם משפיעים על רמת המלנין. המלנין מגן על העור מקרני השמש האולטרה-סגולות. לאנשים הסובלים מלבקנות חסרים את הכמויות הרצויות של הפיגמנט הזה, ולכן יכולים להיכוות בקלות מקרני השמש. מחסור בפיגמנט בעיניים גורם לבעיות בראייה וגורם לעין שלא להתפתח כראוי.
אדם בעל לבקנות מלאה נקרא לבקן (או אַלְבִּינוֹ). המיתוס הגורס כי ללבקנים יש "שיער לבן ועיניים אדומות" אינו מדויק. ללבקנים לרוב עור ורוד וחיוור ועיניים כחולות בהירות מאוד, אם כי ישנם לבקנים עם עיניים אדומות-ורדרדות. לעיתים חוסר הפיגמנטציה בשיער מתבטא בשיער בלונדיני בהיר ביותר, ולעיתים הוא אכן לבן. בבעלי חיים לבקנים העין אכן ורודה והאישון אדום, מכיוון שהעין שלהם קטנה יותר. לרוב גדילתם ומצב בריאותם של הלבקנים הוא נורמלי.
ישנם שני סוגים של לבקנות המוכרים למדע:
נשאות סמויה לגן פגום הגורם ללבקנות ניתנת לגילוי באמצעות בדיקת סקר גנטית.
בעיות ראייה.
אנשים הסובלים מלבקנות לוקים לרוב בראייתם, ברמות שונות של קוצר ראייה או רוחק ראייה.
רוב הלבקנים סובלים גם מניסטגמוס (רעידה בלתי רצונית של גלגל העין). עם זאת, ראייתם של רוב הלבקנים נוטה להשתפר במהלך חייהם בעקבות שינוי במתח השריר. החוסר בפיגמנט בעין גורם לפוטופוביה - רגישות חמורה לאור.
היחס ללבקנים.
בגלל מגבלותיהם הרפואיות, צה"ל אינו מגייס לבקנים לשירות חובה, אך מתיר להם להתנדב. במאי 2009, בעת דיון בבג"ץ, הביעה הנשיאה דורית ביניש ביקורת על עמדת צה"ל, אך בפסק הדין לא ראה בג"ץ מקום להתערב בהחלטה של צה"ל.
הרתיעה מלבקנים.
במהלך ההיסטוריה הסתכלו הבריות על לבקנים בחשדנות מעורבת בפליאה בגלל מראם יוצא הדופן.
היו שהחשיבו את הלבקנים לסוג של שדים. רבים מאמינים כי האגדה על הרוזן דרקולה, לבן עור ורגיש לשמש, מקורה בלבקנות. בג'מייקה היה במשך שנים רבות היחס ללבקנים כאל מקוללים.
בטנזניה נמשך עד היום הרג לבקנים לצורך מסחר באבריהם, שנחשבים למביאי מזל. על פי דו"ח של הצלב האדום משנת 2009, יותר מ-50 לבקנים נרצחו בטנזניה תוך פחות משנה בשל אמונה זו, וכמו כן, קברים של לבקנים חוללו ומגופותיהם הוצאו איברים. רבים מהלבקנים בטנזניה ובבורונדי חיים במחתרת וחוששים לחייהם. טנזניה נחשבת למקום בעל ריכוז הלבקנים הגבוה ביותר באפריקה - כ-150,000 מהתושבים לבקנים. אחוז גבוה מהם רשום בארגון Tanzania Albino Society, שהוקם כדי להגן על לבקנים ולהבטיח להם חינוך נאות.
במקביל, במקומות אחרים באפריקה קיימת אמונה לפיה לבקנים מביאים מזל רע, וקיים תיעוד של מקרי רצח על רקע זה.
לבקנות בבעלי חיים.
לבקנות אינה מוגבלת לבני אדם, ויכולה להופיע במינים רבים של בעלי חיים. לבעלי חיים הלבקנות מסוכנת יותר, מכיוון שהמשמעות של רגישות לאור וראייה פגומה היא כושר הישרדות נמוך יותר.