מקימי היישוב היו עולים ממצרים וממרוקו, אך במשך השנים קלט עולים רבים מברזיל שהגיעו במסגרת גרעיני תנועת 'הבונים'. הגרעין הראשון הגיע ב-1952. במרוצת השנים הפך הקיבוץ למזוהה עמם על ידי התקשורת הישראלית. בשנים 1958–1961, במשך שנותיו הראשונות בישראל, גר בקיבוץ הקולנוען דוד פרלוב.
היסטוריה.
שמו של הקיבוץ כשם יישוב יהודי שהתקיים ככל הנראה בקרבת מקום בתקופת בית שני, ובו מלו היהודים את בניהם בימי גזירות אדריאנוס שאסרו על קיום ברית מילה. במקום זה התגורר רבן יוחנן בן זכאי, כפי שמובא בגמרא: . שמו של היישוב השתמר בשמו של הכפר הערבי הסמוך בֻּרֵיר . כפר זה נחרב במלחמת העצמאות בקרבות חטיבת גבעתי. ועדת השמות הממשלתית הבהירה:
במרכז הקיבוץ נמצא גן ארכאולוגי בו ניתן למצוא עתיקות שנמצאו במשך השנים בשטחי הקיבוץ. אף על פי שלא נעשתה חפירה ארכאולוגית מסודרת במקום, הרי שהממצאים מזוהים עם התקופה הביזנטית והתקופה הרומית.
נכון ל-2019 היישוב נכלל ברשימת אזור קו העימות הדרומי שפרסמה רשות המיסים. בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 הוא סבל מירי מכיוון רצועת עזה.
שדה הנפט ברור חיל.
בנובמבר 1956 החלה חברת לפידות חברת מחפשי נפט לישראל בקידוח "ברור 1" באזור הקיבוץ, לאחר שנמצא נפט בשדה חלץ הסמוך, אך נפט לא נמצא בו. בפברואר 1957 החל קידוח "ברור 2" וביוני 1957, פרץ בו סילון נפט וזרם לאורך מאות מטרים. הוחל מיד בהפקת הנפט ובקידוח "ברור 3", בו גם נמצא נפט. בקידוחים נוספים שנערכו נמצא נפט ב"ברור 5" באפריל 1958 וב"ברור 8" באוקטובר 1964 בשנת 1965 סיפקו שדה ברור יחד עם שדה חלץ וכוכב הסמוכים 10% מתצרוכת הנפט של מדינת ישראל.
אופי היישוב.
הקיבוץ היה הקיבוץ הראשון שחילק את נכסי המגורים לחבריו במסגרת שיוך דירות.
כשאר יישובי הנגב המערבי, הקיבוץ סובל ממתקפות של רקטות קסאם מרצועת עזה.
קלסיקה סאן-סבסטיאן
ט' באב
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט' אב היא לרוב פרשת ואתחנן. אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת דברים.
גבים
גֵּבִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, השוכן כחצי קילומטר מדרום לעיר שדרות וקילומטר ממזרח לצומת שער הנגב, בתחום המועצה האזורית שער הנגב.
קיבוץ גבים הוקם בי"ב אלול תש"ז, 28 באוגוסט 1947, שלושה חודשים לפני החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947. מקימי הקיבוץ, היו יוצאי פלמ"ח מתנועת הנוער העובד שעברו הכשרה בקבוצת גבע וגרעין יוצאי מוסד אהבה בכפר ביאליק מתנועת גורדוניה פליטי אירופה שעבר את הכשרתו החקלאית בקבוצת השרון שברמת דוד. לקיבוץ נוספו גרעינים רבים אחרים כגון מגשימים ולפיד. במרוצת השנים, נוספו אל הקיבוץ יוצאי גרעינים רבים אחרים יוצאי נח"ל ובוגרי תנועת עליית הנוער, כאשר בשנות החמישים עבר הקיבוץ משבר חברתי אשר גרם לרבים מהחברים לעזוב.
שמו המקורי של הקיבוץ היה שדה עקיבא, על שמו של עקיבא אטינגר האגרונום, אך הוחלף עם הזמן לשמו הנוכחי גבים, השאול משמן של הגומות בסלעים בהן מצטברים מי הגשמים. מיקומו של קיבוץ גבים, במרכז הפעילות של קבוצת יישובי שער הנגב, הוביל את מועצת שער הנגב לבחור בו לצורך הקמתו של בית הספר שער הנגב, בו למדים תלמידים משאר היישובים באזור, המשתייכים אל המועצה.
קיבוץ גבים מונה כיום למעלה 500 תושבים ואוכלוסיית הקיבוץ היא חילונית. בקיבוץ פועלים מגוון שירותים לרווחת הקהילה, בהן חשמליה, חצרניה, מרכולית, מרפאה ושרותי רפואה, חדר אוכל הפעיל מדי יום לרווחת תושבי הקיבוץ אשר בחרו להקים בית בנגב ולבנות בית בקיבוץ גבים, כמו כן מספק חדר האוכל את צורכי הקייטרינג של מכללת ספיר הממוקמת בקרבות הקיבוץ. מרחק הליכה קצרה מקיבוץ גבים, ממוקמת קריית החינוך של מועצת שער הנגב, וממנה נהנים תלמידי הקיבוץ ושאר יישובי המועצה.
בקיבוץ פועל מפעל פולג תעשיות פלסטיק מקבוצת "פוליפילם" הגרמנית. הקיבוץ שותף בבעלות על חברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
קיבןץ גבים נמצא כ-100 מטר מעל פני הים.
דורות
דּוֹרוֹת הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, ליד העיר שדרות, בתחומי המועצה האזורית שער הנגב, לצד כביש 334 היוצא משדרות לכיוון בית קמה. הקיבוץ הוא הקיבוץ הראשון בנגב בהיווסדו בשנת 1941.
היסטוריה.
היישוב הוקם בחנוכה, שנת ה'תש"ב (1941) על קרקעות שנרכשו מתושבי הכפר הסמוך הוג' על ידי עולים מגרמניה שהצטרפו אליהם גרעינים מהארץ, מלטביה ומצ'כיה.
שמו הוא ראשי תבות של שלושת שמות בני משפחת הוז (דו, ר ות) שנספו בתאונת דרכים בכביש תל אביב-חיפה הישן ליד היישוב נורדיה שבשרון. דב הוז היה מהמנהיגים הבולטים של תנועת העבודה וכן פעל רבות בהגנה ובהסתדרות.
גרעין הקיבוץ נקרא "הבונה" וישב בחדרה במשך שש שנים. במהלך 1942 נקדחה באר המים, הילדים הגיעו מחדרה, הובא עדר צאן והנגרייה הועברה מחדרה לקיבוץ.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית דורות ב-230 תושבים. שטחי הקיבוץ השתרעו על פני 4,236 דונמים.
באותה שנה תרמה "הדסה" האמריקנית 1250 לא"י להקמת מרפאה משותפת עם הכפר השכן הוג'.
ב-1946 פתח קואופרטיב "דרום יהודה" קו אוטובוסים מתל אביב לקיבוץ ולקיבוצים השכנים ניר עם ורוחמה. באותה שנה נחנכה בריכת השחיה בקיבוץ - הראשונה בנגב.
חברי הקיבוץ השתתפו בסוף 1946 בעלייה לקרקע של 11 הנקודות.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התמקמה בסמוך לקיבוץ טייסת הנגב והקיבוץ סבל מהפצצות יומיות של חיל האוויר המצרי.
תחילה פונו ילדי קיבוץ בארות יצחק לדורות, ובליל 23 במאי פונו ילדי דורות וילדי היישובים האחרים צפונה לגבעת עלייה שביפו.
היישוב השתייך בהקמתו לקיבוץ המאוחד ואחר כך לאיחוד הקיבוצים, לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, לתק"מ ולתנועה הקיבוצית. בשנת 1956 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
אוכלוסייה ותעסוקה.
אוכלוסיית הקיבוץ מורכבת, פרט לחברי הקיבוץ, גם מכ-80 ילדים בני משק, מכ-60 סטודנטים ומתושבים נוספים המתגוררים בשכירות בקיבוץ.
הקיבוץ מתקיים מתעשייה, מחקלאות ומתיירות. בין הגידולים החקלאיים ניתן למצוא גזר, שום, תפוחי אדמה, חיטה, מטעי פקאן, הדרים ורפת. בקיבוץ שני מפעלים: מפעל מגופים לתעשייה וחקלאות, ומפעל למוצרי שום.
דורות בספרות.
ספר הילדים "נא לא לדרוך על הדשא" (1969) של הסופר עודד בצר שהיה אחד מראשוני המתיישבים בקיבוץ דורות, הוא סיפור אוטוביוגרפי במהותו מהווי ימי הראשית של הקיבוץ בנגב, כסיפורו של חלוץ צעיר המספר בגוף ראשון על התנחלות אנשי קיבוץ "תל אחווה" (שם בדוי לקיבוץ דורות) בשנת 1942 בגבעה מדברית. הספר מתאר אירועים שונים בחיי הקיבוץ: את העלייה על הקרקע, החריש הראשון, חפירת הבאר, ראשית בניית הבתים, היחסים עם השכנים והפיכת הקיבוץ למשק פורח.
גם בספרו הראשון של בצר "ביבר הארגמן" (1956), קובץ סיפורי ילדים, ישנם סיפורים שונים מחיי קיבוץ דורות.
נחל עוז
נַחַל עוֹז הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, ליד הערים שדרות ונתיבות וליד רצועת עזה. זהו היישוב הדרומי והמערבי ביותר בתחומי המועצה האזורית שער הנגב.
היסטוריה.
הקמת היישוב.
היישוב הוקם ב-26 ביולי 1951 כהיאחזות הנח"ל הראשונה בישראל, בשם "נחלאים א' - מול עזה", על אדמות קיבוץ בארות יצחק הישן, שתושביו העדיפו לעזוב אותו לאחר קרב הבלימה והגבורה שלהם מול הצבא המצרי במלחמת העצמאות. בשנת 1953 אוזרח על ידי גרעין נח"ל של התנועה המאוחדת כקיבוץ במסגרת איחוד הקבוצות והקיבוצים ושמו נגזר משם ההיאחזות.
בשדות נחל עוז נמצא אתר ההנצחה לבארות יצחק הישן ולנופלים בקרבות מלחמת העצמאות.
מקום היישוב נקבע בהתאם לצורכי הביטחון של אותה תקופה בסמוך לגבול על כביש עזה-באר שבע, מאות מטרים מגבול רצועת עזה, מול שכונת שג'אעיה שבמזרח עזה. המוטו הציוני "הגבול יעבור במקום בו יסתיים התלם החרוש האחרון" יושם הלכה למעשה בשדות נחל עוז. לא הייתה גדר סביב רצועת עזה וגם לא כביש מערכת. הסימון היחידי לגבול עם מצרים לאורך רצועת עזה, מצידו המזרחי, היה קו התלם - חריץ באדמה שחרשו חקלאי האזור על קו הגבול. מצידו המערבי של התלם בהפרש של 500 מטר זו מזו היו עמדות של האו"ם.
התקפות על היישוב.
בשנותיו הראשונות סבל הקיבוץ מהתקפות "פידאיון" ומפגזים שנחתו בשטחו. בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה העשרים נפלו בתקריות על הגבול עם רצועת עזה ארבעה חברי משק. הידועה שבהם אירעה בשנת 1956, כאשר חיילים סודנים ששירתו בצבא מצרים ברצועת עזה, רצחו את מא"ז הקיבוץ (רכז הביטחון) , בעת שסייר על סוסתו בשדות, והתעללו בגופתו. ההספד שנשא הרמטכ"ל, משה דיין על קברו הותיר רושם עז והוא נחשב עד היום לנאום היסטורי.
בין מבצע קדש לבין מלחמת ששת הימים לא אירעו מעשי טרור באזור, אך אחרי מלחמת ששת הימים הפכו שדות נחל עוז ליעד של פעולות מיקוש על ידי מחבלים מרצועת עזה. במאי 1968 נהרגו שני חברי הקיבוץ וחמישה נפצעו, כאשר רכב שיצא לכבות אש שהוצתה בשדה על גבול הרצועה עלה על מוקש. הקיבוץ היה מטרה לירי מרגמות. מעשי האיבה פסקו לאחר שיחידת רימון בפיקוד מאיר דגן הצליחה לחסל את תשתית הטרור בעזה.