בין בוגריה הבולטים של האוניברסיטה נמנים חתני וכלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ג'ורג' ה. היטצ'ינגס (1988), מרטין רודבל (1994) ולינדה באק (2004), חתן פרס נובל לכלכלה ג'ורג' סטיגלר (1982), פסל הזכוכית דייל צ'יהולי, סופרת הילדים בוורלי קלירי, הסופרים טום רובינס ורוברט זוברין, ההיסטוריון פואד עג'מי, המדינאי טום לנטוס, המדליסט האולימפי ג'ו רנץ, הסקסופוניסט קני ג'י, ושחקני הקולנוע והטלוויזיה קייל מקלכלן ודיאן קנון.
שי שטרן
שי שטרן (נולד ב-7 במרץ 1967) הוא עיתונאי, מפיק טלוויזיה, וסופר ישראלי, בעל חברת הפקות הקרויה על שמו.
ביוגרפיה.
שי שטרן הוא בנו של העיתונאי יאיר שטרן ונכדו של מייסד הלח"י אברהם שטרן (יאיר). גדל בשכונת צמרת הבירה בירושלים. למד בתיכון הגימנסיה העברית בירושלים ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1989–1993 עבד במחלקת הספורט של ערוץ 1 כעורך תקצירים. בשנים 1997–1999 הפיק את תוכנית הספורט בערוץ 2 "הדקה ה-91" בהנחייתו של יורם ארבל. בשנים 1999 - 2003 הפיק את התוכנית "חלומות בהקיציס" בכיכובם של איל קיציס וטל פרידמן שזכתה להצלחה רבה וזכתה פעמיים בפרס מסך הזהב. בשנים 2003–2008 הפיק וערך תוכניות לספי ריבלין - "אופסייד" לערוץ הספורט, ולעידן אלתרמן - "עושים צחוק" לערוץ 2. ב-2008 הפיק את השעשועון ההומוריסטי חידון האשליות בערוץ 24 הישן, בכיכובם של ליאת הר לב ויניב ביטון. ב-2009 הפיק והגיש את תוכנית הראיונות הקומית אל תשאל. אמירה בוזגלו הייתה שחקנית קבועה בשתי העונות הראשונות. "אל תשאל", שודרה במקביל בקשת ובערוץ ביפ בשעות הלילה המאוחרות. בתוכנית זו עבר שטרן לראשונה אל קדמת המסך כמגיש ומראיין. לאחר שתי עונות עברה התוכנית בערוץ 2 לשעת שידור מוקדמת יותר. שטרן שילב בתוכנית ראיונות עם אנשי שוליים בלתי מוכרים, בעלי תחביבים מוזרים לצד ראיונות של ידוענים מתעשיית הבידור. סגנון הראיון שלו שילב שאלות מביכות ומיתממות המצליחות להפתיע את המרואיינים ולהפיק מהם תשובות בלתי צפויות. בעונה השלישית שילב ראיונות עם פוליטיקאים ועסק בשאלות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, גם הן בסגנונו הייחודי. לאחר חמש עונות של התוכנית "אל תשאל", החל להגיש תוכנית אירוח בשם "דבר אלי" בערוץ 24.
ב-2012 יצא לאור ספרו "מיקי, אני מדברת אליך", בהוצאת מודן. הספר עוסק בירושלמי הנמצא בנקודת מפנה בחייו. הספר הפך לרב מכר והוביל את טבלת המכירות של צומת ספרים. ב-2014 יצא לאור ספרו "הכי נורמלי בעולם".
באפריל 2013 עזב את ערוץ 2, עבר לערוץ 10 והחל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי" שכללה 30 תוכניות. התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים. באוגוסט 2014 התוכנית חזרה מוקדם מהמועד המתוכנן במהדורה מיוחדת של מבצע צוק איתן, צולמה ללא קהל ונקראה "שי בשידור". מאז משודרת התוכנית במתכונת זו. באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה. החל מינואר 2019 משודרת התוכנית בערוץ 13 (העונה השישית). בשנים 2015–2019 זכתה התכנית בארבעה פרסי אקדמיה בקטגוריית תוכניות אירוח.
בשנים 2012–2019 העלה, יחד עם ערן זרחוביץ' ומאור כהן, את מופע הבמה הקומי "כמעט מושלמים".
בסוף 2020 החליט שטרן לעזוב את "רשת" ואת ערוץ 13. החל מאפריל 2021 עבר שטרן לתאגיד השידור הישראלי, שם ממשיך להנחות את תוכניתו בכאן 11. התוכנית עלתה ב-24 באפריל תחת השם "ערב עם שי שטרן".
שטרן נשוי לדפנה, עורכת דין, מתגורר בהרצליה ואב לשלושה ילדים.
שאול מיזאן
שאול ירוחם מיזאן (בבולגרית: Шаул Мезан; בכתב לטיני: Saül Mézan; 17 באוגוסט 1893, פאזארדז'יק, נסיכות בולגריה – דצמבר 1943, אלבסאן או קורצ'ה, אלבניה) היה פעיל ציוני, ממנהיגי הקהילה היהודית בבולגריה וממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית במדינה. מיזאן, שהיה גם רופא, סופר, משורר, חוקר תולדות יהודי ספרד בבלקן ופובליציסט, נמנה עם בולטי מתנגדי המשטר הפרו-פאשיסטי בבולגריה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20 ונאבק נגד האנטישמיות הממוסדת במדינה. הוא גורש מבולגריה ליוון וממנה נמלט לאלבניה, שם נהרג בקרב בשורות הפרטיזנים ומקום קבורתו לא נודע.
ראשית חייו.
שאול מיזאן נולד בפאזארדז'יק למשפחה שנמנתה עם ראשוני התנועה הציונית במדינה. אמו שרה לבית סֶמוֹ הייתה פעילה מרכזית בקק"ל בולגריה. מיזאן למד בבית הספר היהודי היסודי שבעיר ובמקביל היה חבר בתנועת "מכבי". הוא למד רפואה באוניברסיטת ז'נבה והוסמך באורולוגיה ובכירורגיה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה בגדוד הרגלִים ה-3 "וידין", שעמו לחם בחזית הרומנית במערכה בבלקן ועוטר בצלב הצבא הבולגרי על הצטיינותו בשדה הקרב. לאחר תום המלחמה הועסק כרופא בדופניצה, פוטר בשל פעילותו הציונית ועבר לסופיה, שם הועסק כעוזר מחקר באוניברסיטת סופיה. ב-1925 עלה לארץ ישראל, ובה עבד תקופה מסוימת כעוזרו של פרופ' יעקב דולז'נסקי, אך משלא הצליח להשיג משרה קבועה במרכז הרפואי הדסה ובקופת חולים, שב לבולגריה.
פעילותו הפוליטית.
ב-1919 הקים מיזאן בפאזארדז'יק את "הוועד לחקר הפולקלור של יהודי בולגריה". הוא היה פעיל בתנועה הציונית וכן כיהן כנציג הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה בכנסי הפדרציה הספרדית העולמית. מיזאן השתתף ביחד עם אברהם תג'ר בקונגרס המיעוטים הלאומיים באירופה שנערך לאחר מלחמת העולם הראשונה ובהמשך עמד בראש האגודות היהודיות של חבר הלאומים.
באוגוסט 1923 נבחרו בנימין ארדיטי, מיזאן, ברוך קונפינו ושמואל שטיינברג כנציגי יהדות בולגריה לקונגרס הציוני ה-12 בקרלסבד, אך בפועל רק ארדיטי ושמואל שטיינברג נשאו בו דברים. בהמשך נבחר מיזאן לסגן יושב ראש תנועת מכבי בולגריה. ב-1922 היה מיזאן בין הפעילים הבולטים שסייעו להקמת האגודה הקואופרטיבית "עבריה" שפעלה לשיקום כלכלי של יהודי בולגריה והענקת סיוע כלכלי ותרבותי לחבריה ובכלל זה סיוע לניהול עסקיהם ורכישת דיור.
ב-1924 הוציא בנימין ארדיטי לאור את השבועון "אברייסקי גלאס" שביטא לראשונה אופוזיציה לזרם המרכזי בתנועה הציונית. מיזאן, שהושפע ממשנתו של יוסף מרקו ברוך, כיהן כעוזרו של ארדיטי ובהמשך נמנו השניים עם גרעין המייסדים של התנועה הרוויזיוניסטית בבולגריה, תוך ששם השבועון מוחלף ל"ראזסוויט". בהמשך עמד מיזאן בראש הוועד המרכזי של התנועה בבולגריה. מיזאן היה חבר בצה"ר, תרגם את כתביו של זאב ז'בוטינסקי לבולגרית וניהל עמו חליפת מכתבים.
ב-1 בדצמבר 1929 הוקם ביוזמת מיזאן, אברהם תג'ר וחבר הפרלמנט הבולגרי גריגורי וסילב "ועד בולגריה-ארץ ישראל" ועם חבריו נמנו פוליטיקאים כגון פטקו סטאינוב, אנשי צבא ואנשי רוח בולגרים וראשי הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה. מיזאן נבחר למזכיר הארגון שבין מטרותיו העיקריות היו מאבק באנטישמיות מתוך הצגת חזית מאוחדת יהודית בולגרית ומיסוד קשרי מסחר ותרבות בין בולגריה לארץ ישראל.
מיזאן הצטרף למפלגה הדמוקרטית הבולגרית, נבחר למועצת עיריית סופיה ופעל למען מתן תקציבים לחינוך היהודי בעיר. במקביל כיהן כמזכיר המדיני של קונסיסטוריון יהודי בולגריה. עם פרסום החוק להגנת האומה החזיר מיזאן לבוריס השלישי, מלך בולגריה את אות ההצטיינות שקיבל במהלך מלחמת העולם הראשונה ופרסם מאמרים נגד ממשלתו של בוגדאן פילוב. הוא נעצר מספר פעמים בידי המשטרה הבולגרית ולבסוף במהלך 1942 נשלח לגבול יוון במטרה לגרשו משטחי בולגריה. לפי אחד המקורות ניתנה הוראה למשטרה הבולגרית להרוג את מיזאן "תוך כדי הימלטות ממעצר", אך הוא הצליח לחמוק ולהגיע לסלוניקי.
יצירתו.
שירה.
מיזאן כתב שני ספרי שירה ופרוזה תחת שם העט "אורם בן נר". כתיבתו אופיינה בכמיהתו לגאולה של העם היהודי בארצו מתוך אקטיביזם ובהשפעת שירת ימי הביניים של יהדות ספרד ומשורריה על תוכנה וסגנונה. ב-1920 כתב את שיריו הראשונים "ליל אופל" ו"הדקל", שעסקו בקשר בין עם ישראל למולדתו. מיזאן כתב גם על שלמה מולכו, על בנימין זאב הרצל, שאותו כינה "הנביא האחרון", ועל יוסף מרקו ברוך, שאותו כינה "פצצה נודדת", ושדרכו הפוליטית השפיעה רבות על מיזאן. ב-1924 כתב מיזאן על מרקו ברוך:
ספרות.
מיזאן חקר את תולדות יהודי ספרד תוך התמקדות בקורותיהם בבולגריה. ב-1925 כתב את החוברת "האם משתמשים היהודים בדם הנוצרים?" ובה נסקרו עלילות הדם שהתחוללו באירופה לאורך השנים תוך הזמת הטענה בדבר שימוש בדם הנוצרים. באותה שנה יצא לאור בצרפתית ספרו על קורות יהודי ספרד בבולגריה שכלל מידע היסטורי וסטטיסטי על יהודי הבלקן וכן מחקר מקיף על אופי חייהם של יהודי בולגריה. ספר זה מתייחד בכך שהביא מכלול של מנהגים ומסורות שיהודי הבלקן שימרו לאורך השנים ואבדו ברבות הימים. ב-1931 הוציא מיזאן לאור חוברת בצרפתית שנקראה היהדות והמיעוטים לפני מלחמת 1914–1918 ולאחריה ובמסגרתה דחה את הקשר בין הלאום לגזע ואת הזיקה המלאה בין הלאום למדינה.
ב-1936 יצא לאור ספרו "מאבן גבירול ועד אברבנאל - יהודי ספרד כחלוצי תקופת הרנסאנס" ובו הדגיש את חשיבותם של יהודי ספרד לתחייה התרבותית באירופה בתקופה זו. ב-1939 יצא לאור ספרו "מסר לדיקטטורים" ובמסגרתו ביצע מיזאן מחקר השוואתי על דיקטטורים לאורך ההיסטוריה העתיקה והמודרנית תוך הצגת השלכות המשטרים השונים לעמים ולמדינות שבהן הונהגו. הספר מתח ביקורת מרומזת על השלטון הבולגרי, עניין שמיצב את מיזאן כמתנגד משטר. מיזאן כתב גם באנציקלופדיה יודאיקה על קורותיהם ותרבותם של יהודי ספרד בבלקן.
פובליציסטיקה.