עד לרכישת "הכרמל הגרמני" בידי גורמים יהודים כחברת הכשרת היישוב היה האזור לא מיושב והבתים הקרובים אליו היו באזור "כיכר קלר" (רחוב קלר פינת שדרות הנשיא כיום) והכפר כבאביר.
עם קניית האזור ותחילת ההתיישבות היהודית בהר, שהיה קודם לכן בעיקר אזור נופש, נדרשו פרנסי התושבים למציאת פתרון לבעיית חוסר המים. יעקב מושלי, מראשוני המתיישבים הכיר את הצינור אשר הביא מים ממעיין שיח לתחנה הראשית של הרכבת. מושלי תכנן למשוך מים מצינור זה אל בריכת אגירה שניצבה באזור. ב-1937 הקים מושלי מערכת שאיבת מים עצמאית למרומי הכרמל שכללה מגדל מים המתנשא לגובה 23 מטר ובעל מד מפלס מים, שניצב כיום בכיכר, אותו תכננו יוחנן רטנר, עמנואל ילן ומהנדס המבנים ד"ר נוימן.
מגדל המים הפך למרכזה של השכונה ובמשרדיו נערכו ישיבות של אגודת התושבים ושל האגודה ההדדית להספקת מים שבה שיתפו פעולה גם גורמים ניצים כגברת ניוטון ואברהם ספקטור. כמגדלי מים אחרים בארץ שימש גגו למטרות ביטחון והותקן עליו זרקור.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החליטה העירייה להרוס את המגדל ולבנות במקומו חדש. בתחרות זכה האדריכל ג' היימן. כל זאת על מנת לשפר את הספקת המים לשכונה. תוכנית זאת לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
רכישת הקרקעות.
הקרקעות נרכשו על ידי חברת "אמריקה-ארץ ישראל השקעות" במימון בנק אמריקה-ארץ ישראל שהוקם על ידי מרדכי בן-ציון, בן משה-אלתר בן-ציון ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים. בצעירותו ירד בן-ציון לארצות הברית עסק בטקסטיל וב-1922 שב לארץ עם אשתו שרה, בתו של יהושע שטמפפר, והקים את הבנק.
שותפו המרכזי היה זלמן וויט בן יצחק וויט ממייסדי שכונת אחווה בירושלים. אחרי גירושו מהארץ ב-1915 בגין היותו נתין ארצות הברית לדמשק, עבד כקבלן וסיפק לבתי החולים האוסטרים והגרמנים. עם כיבוש דמשק חזר לארץ ויחד עם איתמר בן-אב"י, אלכסנדר אהרונסון ואחרים הקים את "הסולל וויט ובן אבי - שותפות" שהוציאה בין השאר את דאר היום.
בין שמות רוכשי הקרקעות הראשונים ניתן למצוא את:
טובה רוטמן בת שמעון גיילברג מזכרון יעקב ואשתו של ניסן רוטמן. רוטמן הייתה חברתה הטובה וקרובת משפחה של שרה אהרנסון. הזוג רוטמן נאסר עם נפילת ניל"י והתחתן בעת ישיבתם בכלא.
ילדיו של בן-ציון: שושנה הר-אלי, מנהלת ארגון אמהות עובדות בחיפה ונשיאת המועצה הבינלאומית של נשים יהודיות וד"ר (למשפטים) שמואל שמעון בן-ציון (כאביו גם הוא היה מוסמך לרבנות).
אלעזר אלישר שנמנה עם מייסדי "קופת אשראי ארץ ישראל - קרדיט בנק" וחבר ההנהלה של בנק עם בע"מ. אלישר ייסד את לשכת המסחר איטליה-ארץ ישראל ב-1924 והיה נשיאה. כמו כן ניהל את "דאר היום" והיה פעיל ב"התאחדות הספרדים העולמית".
קל להבחין בקשר בין הדמויות. כולן קשורות בצורה כזו או אחרת לאיתמר בן-אב"י וחברו אלכסנדר אהרונסון שהקימו את חברת הסולל ואת בני בנימין.
יחד עם ההתרחבות המהירה של שכונת כרמל מרכזי גדלה גם השכונה הקטנה סביב הכיכר. בין המשתכנים ניתן למצוא את המשפחות הרוכשות ועוד משפחות כדוגמת טלטש ולוברני בעלי בית מלון טלטש.
מלון לב הכרמל.
במרץ 1938 נחנך מלון לב הכרמל שהיה הגדול מסוגו בחיפה של אותה תקופה. במלון שהושקעו בו כ-20,000 לא"י ותוכנן על ידי משה חת בסגנון הבינלאומי היו גן נרחב, מרפסות ואף מסלול באולינג. בכל חדר היו מים חמים וקרים, טלפון ורדיו. המלון היה שייך לשותפים לעיל שקנו את האדמות.
במרוצת השנים ועם החלשות התיירות בחיפה (ובמיוחד לצורכי נופש) נמכר המלון והוא, כרבים מעשרות הפנסיונים על הכרמל, הפך לבית אבות. בעליו של בית האבות רצו להרוס אותו אך נתקלו במחאת תושבי הסביבה. הבניין הוכרז לשימור, החלו שיפוצים ונכון למרץ 2016 הם נמשכים.
תחנת כיבוי אש.
שירות כיבוי אש החל לפעול באזור מגדל המים. השירות התבסס על מתנדבים, חברי ההגנה, שהורשו לשאת נשק על ידי השלטונות הבריטיים. כתוצאה מהרשאה זאת גדל באופן ניכר מספר ה"מתנדבים", ביניהן נשים, לשירות. התחנה (והמתנדבים שבה) שהייתה כפופה לתחנה בהדר הכרמל, היוותה גורם חשוב בקרב על חיפה ב-1948. התחנה נסגרה בשנות ה-50, ונפתחה מאוחר יותר על ידי כבאים בשכר. בסמוך לתחנה הוקמה בשעתו תחנה מטאורולגית אך זאת פורקה עם השנים.
גן שמואל הכהן.
זלמן וויט העניק את המגרש שעליו נשתל הגן, שהיווה חלק מן המלון, כמתנה לעיריית חיפה וזאת קבעה את שמו אחר אחד מראשי המתיישבים בכרמל מרכזי שהיה יו"ר אגודת המים בין השנים 1936-1938. בגן, שבו יש בריכת דגי זהב ששוקמה, תוכנן על ידי צבי מילר.
שמות רחובות.
השכונה הקטנה נקראה בפי כל "שכונת בן-ציון". בשל תפקידו של האזור בהבאת המים לכרמל מרכזי נקבע שמה של הכיכר "כיכר המגדל" והרחובות הסמוכים לה רחוב המים ורחוב מעיין. מאוחר יותר הוסב שמה של הכיכר לזכרו של היינריך היינה, על אף שהתנצרותו לא הייתה מקובלת בזמנו על הציבור.
כיום.
בית המלון "לב הכרמל" הוסב, כאמור, לבית אבות ובעליו ביקשו להרחיבו על חשבון הגן (שהיה שייך להם מלכתחילה). לאחר מחאת התושבים התרצתה העירייה והגבילה את פיתוח בית האבות.
בית מלון נוסף שהחליף בעלים ושם ל"נוף כרמל" ול"ורד הכרמל" נהפך גם הוא לבית אבות. בתחילת המאה ה-21 שופץ והוסב בחזרה למלון ("וילה כרמל").
בית התנ&quot;ך העולמי
בית התנ"ך העולמי הוא פרויקט להקמת מרכז עולמי ללימוד התנ"ך בירושלים, שמעולם לא מומש.
לאחר קום המדינה הוקמה החברה לחקר המקרא בישראל ואיתה הוקמה גם החברה היהודית העולמית לתנ"ך במטרה להפיץ וללמד את התנ"ך בחוץ לארץ אצל יהודי הגולה. בתחילת שנות ה-60 נהגה הרעיון להקמת מרכז בינלאומי לתנ"ך בירושלים באזור הנקרא גבעת התנ"ך בסמוך אל הר ציון ושכונת אבו תור בדרום העיר, במקום הצופה אל חומות העיר העתיקה. לשם כך הוקמה "ועדת בית התנ"ך" בראשותו של הארכאולוג פרופ' חיים גבריהו, שפעלה לאיתור קרקע מתאימה בירושלים. התוכנית הראשונה לרעיון הוצגה בישיבת הנהלת החברה לחקר המקרא בישראל בתל אביב בתאריך כ"א באדר תשכ"ו (12 במרץ 1966) לאחר ששר האוצר פנחס ספיר הבטיח להקצות קרקע לצורך הקמת הפרויקט. אף שטקס הנחת אבן הפינה נערך באוקטובר 1970, המבנה מעולם לא הוקם והאזור המכונה גבעת התנ"ך נותר בשיממונו עד היום בהמתנה למימון והקצאת הפרויקט מחדש.
בשנת 2010 נהגה רעיון מחודש של הקמת בית התנ"ך העולמי בכנסת, ביוזמת שר התעשייה והמסחר בנימין בן אליעזר ושר התקשורת משה כחלון. זאת במסגרת פרויקט התנ"ך העולמי, שבו נהגה רעיון חתימת התנ"ך על ידי דיפלומטים מכל העולם ובמסגרתו חודש גם חידון התנ"ך למבוגרים.
בשנת 2013 פורסמה כתבה בעיתון ידיעות אחרונות לפיה בחודש מאי 2013 הפרויקט נמסר אל היזם עמוס רולניק שהעביר את המיזם אל פרויקט "גן המלך" שאמור לקום בצמוד אל שכונת סילוואן באזור שבין עיר דוד אל גן העופל וחומות העיר העתיקה. אנשי רוח פנו אל משרד ראש הממשלה בדרישה לעצור את הפרויקט בטענה שהוא מסתיר את חומות העיר העתיקה. לפי התוכניות היכל התנ"ך אמור לקום בתוך פארק חוויתי.
מוזאונים נוספים בארץ מוקדשים לתנ"ך.
בתל אביב פעל בעבר מוזיאון "בית התנ"ך" שהיה שייך לחברה לחקר המקרא בישראל יחד עם עמותת התנ"ך. המוזיאון שכן בבית דיזנגוף, שבו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל, אך בחורף 2012, עם כניסתו לפועל של "חוק בית העצמאות", הוצא "בית התנ"ך" מהמבנה. חלק מפריטיו הועברו אל שטחה של אוניברסיטת בר-אילן, חלק אל "היכל שלמה" בירושלים וחלק אל מחסנים. בעיר העתיקה של צפת שכן בעבר מוזיאון נוסף הקרוי "מוזיאון התנ"ך הישראלי" שהיה מוקדש להמחשת סיפורי התנ"ך באמצעים אומנותיים.
קוויקסילבר (קומיקס)
קוויקסילבר (באנגלית: Quicksilver, השם הארכאי לכספית) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שמופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The X-Men #4" ממרץ 1964 ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
קוויקסילבר הוא האלטר אגו של פייטרו מקסימוף - בנו לכאורה של מגנטו, אחיה של מכשפת השני ואחיה למחצה של פולאריס. הדמות, שהוצגה בתור הכסף של הקומיקס, הופיעה בהמשכיות מארוול בעקביות במשך השנים והייתה חברה בקבוצות האוונג'רס ואחוות המוטאנטים. כוח-העל של קוויקסילבר הוא מהירות על-אנושית. בשנת 2015, מקור כוחותיו של פייטרו ואחותו השתנה מכוח מוטאנטי לתוצאה של ניסויים שעברו בידי הוד התפתחותו. זהותה של אמם התגלתה באירועי "מארוול החדשה והשונה".
בשנת 2006, אתר IGN מיקם את קוויקסילבר במקום ה-23 ברשימת "25 חברי האקס-מן הגדולים של כל הזמנים", בציינו כי "קוויקסילבר הוא הדוגמה המובהקת לנבל אשר חזר למוטב". דמותו של קוויקסילבר מופיעה בסדרות האנימציה , ווולברין והאקס-מן. את גרסתו המוטאנטית של קוויקסילבר ביקום הקולנועי של האקס-מן, ובפרט בסרטי הלייב אקשן ", " ו"", גילם השחקן אוון פיטרס, שגם הופיע בקמע ללא קרדיט ב"דדפול 2", בעוד את גרסתו העל-אנושית ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן " ו", גילם השחקן אהרון ג'ונסון. פיטרס שב לגלם גרסה נוספת של פייטרו מקסימוף בסדרת הלייב אקשן "וונדה-ויז'ן", המשודרת בשירות הסטרימינג דיסני+.
מכשפת השני
מכשפת השני (באנגלית: Scarlet Witch) היא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "X-Men #4" ממרץ 1964 ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.