ב-6 בנובמבר 1986 השתתף ב"משלחת השלום" שנפגשה ברומניה עם אנשי אש"ף, ועקב כך נחקר באשמת הפרה של "חוק המפגשים", שנכנס לתוקף ב-5 באוגוסט 1986 ואסר על מגע בין ישראלים לבין נציגים של אש"ף, אך לא הועמד לדין.
בחודשים אפריל ומאי 1988 שירת קלר במילואים וכתב על 117 טנקים וכלי רכב צבאיים אחרים גרפיטי עם הכיתוב "חיילי צה"ל מסרבים לשרת בשטחים הכבושים." כמו כן הדביק מדבקות "די לכיבוש" על עמודי חשמל במחנה הצבאי ועל דלת שירותי הקצינים. על מעשים אלו הורשע ב"סרבנות והפצת תעמולה הפוגעת במשמעת הצבאית" ונידון לשלושה חודשי מאסר. בפברואר 1990, שירת שוב במילואים וסירב ללבוש את מדי צה"ל, הוא נעצר והולבש בכוח במדי צבא, הוחזק בכלא 6 ופתח בשביתת רעב. קלר רואיין על ידי קב"ן, ששאל אותו מה היו המניעים למעשיו. הוא ענה שהאנשים בהיסטוריה שלחמו למען זכויות האדם הניעו אותו. הקב"ן שאל: "אפשר לומר שאתה שומע את קול ההיסטוריה?" ושחרר אותו מהשירות הצבאי. קלר קיבל פרופיל 21 אך הוחזק במאסר עד סיום תקופת העונש שהוטל עליו.
באפריל 2004 היה חבר במשלחת "גוש שלום" שביקרה את מנהיג הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת במוקטעה, במחאה על הפרסומים לפיהם אריאל שרון איים על חייו.
בשנת 2010 הביע תמיכה פומבית במשט המרמרה. ב-2012 ארגן הפגנת תמיכה בפליטים ומבקשי מקלט מאפריקה.
בריאיון משנת 2015 אמר על הסכמי אוסלו: "הן הישראלים והן הפלסטינים מאמינים שהשלום הוא משהו שהם ניסו אבל הוא נכשל, ותמיד הצד השני אשם בכישלון. הישראלים אומרים "השתדלנו מאוד לעשות שלום עם הפלסטינים, היינו מוכנים לוויתורים עצומים, אבל הפלסטינים המשיכו לתקוף אותנו. זה אומר שהם לא רוצים שלום, הם רוצים להרוג אותנו ולקחת את האדמה שלנו." הפלסטינים אומרים "השתדלנו מאוד לעשות שלום עם הישראלים, היינו מוכנים לוויתורים עצומים, אבל הישראלים ממשיכים עם הכיבוש, וממשיכים לדכא אותנו ולבנות התנחלויות. זה אומר שהם לא רוצים שלום, הם רוצים להרוג אותנו ולקחת את האדמה שלנו." שני הצדדים צודקים במידה מסוימת - אם מגדירים את תהליך אוסלו כפי שיושם בפועל על ידי מנהיגים פוליטיים כ"שלום", אז ה"שלום" הזה אכן נוסה ונכשל. אני מקווה ומאמין שהכישלון הזה לא אומר שהשלום נועד להיכשל באופן בלתי הפיך, אלא שעלינו ללמוד מהטעויות שנעשו במהלך הסכמי אוסלו".
פרסומים.
בשנת 1987 הוציא קלר ספר עיון באנגלית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני:
אברהם שלמה בידרמן
רבי אברהם שלמה בידרמן (א' באדר ב' ה'תרפ"ז, 5 במרץ 1927 - ט"ז בשבט ה'תש"ס, 23 בינואר 2000) היה האדמו"ר מחסידות לעלוב בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בקרקוב שבפולין לרבי משה מרדכי בידרמן, האדמו"ר השישי מלעלוב. בגיל ארבע עלה עם אביו לישראל והתגורר בירושלים.
נישא לרבנית חיה ברכה עלקה, בתו של הרב יהודה זונדל הגר האדמו"ר מסאווראן, חתנו של הרב שמואל אהרון שזורי.
לאחר חתונתו התמנה לראש ישיבת לעלוב בירושלים. משעבר אביו לתל אביב, התמנה לרב בית המדרש והחל למסור שיעורי תורה. היה ממקימי ארגון הפעילים יד לאחים, וכמו כן הקים גרעינים תורניים בערים מגדל העמק ועפולה שהיוו אחר כך את הבסיס לקהילות החרדיות שהגיעו לערים אלו.
לאחר פטירת אביו הוכתר, לאדמו"ר בירושלים, לצד אחיו, רבי שמעון נתן נטע בבני ברק.רבים הלכו לאורו.
נפטר בט"ז בשבט ה'תש"ס לאחר מחלה קצרה. בהלווייתו, שיצאה מבית מדרשו, השתתפו רבבות. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בסמוך לקבר אביו.
על פי צוואתו, שני בניו, רבי שמעון נתן נטע ורבי יצחק מאיר אייזיק, כיהנו כאדמו"רי החסידות אחריו.
אמיל פון ציגלר
אמיל גוסטב ריטר פון ציגלר (בגרמנית: Emil Gustav Ritter von Ziegler; 14 באפריל 1861 - 1 באוגוסט 1915) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
ציגלר נולד ב-14 באפריל 1861 בעיר קרונשטאט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר בראשוב והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית הספר לקצינים בווינה ואז באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובאוגוסט 1880 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט האולאנים השני. בנובמבר 1885 הועלה לדרגת לוטננט, בינואר 1889 לדרגת האופטמן, וב-1893 הועבר לרגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1895 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ובנובמבר 1897 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הועבר לשרת במטה הדיוויזיה ה-36, וב-1898 מונה למפקד רגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1901 הועלה לדרגת אוברסט. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-15. בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ובאותה שנה מונה למפקד בריגדת הפרשים הראשונה. ארבע שנים מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים השנייה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של ציגלר במסגרת הקורפוס ה-14 אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד רודולף פון ברודרמן. הדיוויזיה לחמה בקרב גליציה ובסתיו הועברה אל הארמייה הראשונה. במרץ 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-18 במקום היינריך צ'ורצ'נטאלר פון הלמהיים שנשלח לטירול כדי להכין הגנות במקרה של התקפה אפשרית מצד ממלכת איטליה. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא מת במפתיע מכולרה ב-1 באוגוסט 1915 בגיל 54. הוא היה אחד הקצינים האוסטרו-הונגרים הבכירים ביותר שנהרגו בעת פיקודם על יחידה בחזית.
ב-8 במאי 1899 נישא ציגלר למריה מיטלאכר אשר ילדה לו חמישה ילדים: גרטרוד, הלן, סוזאן, פרידריך גוסטב וגוסטב אלפרד. לאחר מותו עברה משפחתו לגור אצל אחיו אלפרד אשר היה אף הוא קצין בכיר בצבא. גם בנו, פרידריך גוסטב היה חייל בצבא ולחם בחזית האיטלקית.
מרכז אג'נדה
ורד ליבנה
ורד ליבנה (נולדה ב-23 ביולי 1961) היא מנהלת ישראלית במגזר השלישי. בין העמותות שניהלה: האגודה לזכויות האזרח, מרכז אג'נדה ועמותת הכל חינוך.
ביוגרפיה.
ליבנה סיימה את לימודיה לתואר שני, באוניברסיטת תל אביב ב-1992, בוגרת מחזור ו' משנת 1999 בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. שימשה כיועצת בכירה לנציב שירות המדינה. בשנים 1999–2003 כיהנה כמנכ"ל האגודה לזכויות האזרח בישראל. הייתה המייסדת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית וכיהנה כמנכ"ל בשנים 2003–2008. בין השנים 2008-2011 כיהנה כמנכ"לית של קרן קאהן, קרן פילנתרופה פרטית ובשנים 2013–2014 ניהלה את עמותת הכל חינוך, עד לסגירתה בעקבות פטירת מייסדה דב לאוטמן.
החל משנת 2014, היא פועלת כיועצת ומלווה למנהלים, וכמנחה ומנטורית בתהלכי פיתוח מנהיגות.
ליבנה מתגוררת בכפר סבא.
ולריאן פרולוב
ולריאן אלכסנדרוביץ' פרולוב (; 5 בנובמבר 1892 - 6 בינואר 1961) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פרולוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ב-1915, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמש"ק ומפקד מחלקה בחזית המזרחית, ואף נפצע. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וב-1919 הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם כמפקד גדוד. ב-1924 סיים קורס קצינים, וב-1932 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה. במאי של אותה שנה מונה למפקד הרגימנט ה-46. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד כמתנדב בבריגדות הבינלאומיות. בנובמבר 1936 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-54, וביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16. בינואר 1937, ובינואר 1939 הועבר לפקד על הקורפוס הראשון. ב-21 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-14 ולחם עמה במלחמת החורף כנגד פינלנד. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל
מלחמת העולם השנייה.
פרולוב המשיך לפקד על הארמייה גם בתחילת המתקפה הגרמנית כחלק מהחזית הצפונית של מרקיאן פופוב. ב-23 באוגוסט 1941, בעקבות פיצולה של החזית הצפונית, הופרשו חלק מכוחות החזית ליצירת חזית חדשה שנודעה בשם "חזית קרליה" ופרולוב מונה למפקדה. פרולוב המשיך לפקד על החזית לאורך רוב המלחמה. החזית שלו הגנה על הגזרה בין ימת לדוגה והנהר סוויר עד לאוקיינוס הקרח הצפוני באזור מורמנסק. החזית השתתפה במלחמת ההמשך והשתתפה בקרבות כנגד צבא פינלנד והוורמאכט. ב-28 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל פולקובניק. ב-1944 השתתפה החזית שלו יחד עם חזית לנינגרד בהתקפה הסופית על פינלנד, שהובילה לכיבוש שטח גדול יחסית של 100 ק"מ. המתקפה נבלמה בסופו של דבר מבלי שהסובייטים הצליחו לכבוש את פינלנד עצמה, ובפברואר של אותה שנה מונה קיריל מרצקוב למפקד החזית. פרולוב המשיך לשמש כסגן מפקד החזית עד דצמבר, עת מונה למפקד המחוז הצבאי הים הלבן.
אחריתו.
פרולוב המשיך להחזיק בתפקיד מפקד המחוז הצבאי הים הלבן עד אפריל 1948. ב-28 במאי 1949 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק, וביולי 1951 הוא הוחזר לפקד על המחוז הצבאי הים הלבן. הוא פרש מהצבא ב-1956. הוא נפטר בלנינגרד ב-6 בינואר 1961 בגיל 65.
טוהר בוטבול
טוהר בוטבול (נולד ב-24 בינואר 1994) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, סגן אלוף אירופה (2021) וזוכה מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות. נכון ליולי 2021, מדורג במקום ה-7 בעולם.
ביוגרפיה.
בוטבול נולד וגדל בצורן ובגיל 15 עבר לחדרה. הוא החל להתאמן בג'ודו בגיל 4 תחת הדרכתו של אורן סמדג'ה, המשמש כמאמנו כיום בנבחרת הגברים של ישראל. בילדותו התאמן גם בכדורגל אך החליט בסופו של דבר להתמקד בג'ודו. הוא העביר את שירותו הצבאי כספורטאי מצטיין ובגיל 21 עבר להתאמן במכון וינגייט.
גביע אירופה לנוער.