Good Kid, M.A.A.D City הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012 בחברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט ואפטרמת' אנטרטיינמנט, והופץ על ידי אינטרסקופ רקורדס. זהו אלבומו הראשון של לאמאר שיצא בחברות התקליטים, לאחר "Section.80", שאותו הוציא באופן עצמאי.
האלבום הוקלט במספר אולפנים בקליפורניה, על ידי מפיקים דוגמת ד"ר דרה, ג'אסט בלייז, פארל ויליאמס, היט-בוי, סקופ דוויל, ג'ק ספלאש ו-T-Minus. האלבום, שתואר כ"סרט קצר מאת קנדריק לאמאר" על עטיפתו, הוא אלבום קונספט שעוקב אחרי חוויותיו של לאמאר בן-העשרה בקומפטון שורצת הסמים וחיי הכנופיות. "Good Kid, M.A.A.D City" זכה לביקורות מהללות, ששיבחו את מבנהו הקונספטואלי ואת מילות השירים של לאמאר. על האלבום זכה לאמאר לארבע מועמדויות לפרס גראמי בטקסט פרסי גראמי ה-56, כולל אלבום השנה.
בשבוע הבכורה שלו בבילבורד 200 הגיע האלבום למקום השני, ומכר 242,000 עותקים. האלבום הגיע למקום ה-16 במצעד האלבומים הבריטי, והיה לאלבומו הראשון של לאמאר להיכנס למצעד; במצעד שירי ואלבומי ה-R&amp;B הבריטי נכנס למקום השני. הוא נכלל ב"רשימות סוף שנה" רבות, ולרוב הגיע לראשן. האלבום הגיע ביוני 2018 למעמד אלבום פלטינה משולשת של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA); נכון לאפריל 2018, האלבום מכר 1.7 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית, לפי Nielsen SoundScan.
ליציאת האלבום קדמו חמישה סינגלים, שזכו להצלחה – "The Recipe" שבו הוא מארח את ד"ר דרה, "Swimming Pools (Drank)", "Backseat Freestyle", "Poetic Justice", שבו מתארח דרייק, ו-"Bitch, Don't Kill My Vibe". לאמאר אף יצא לסיבוב הופעות בין מאי ואוגוסט 2013 כדי לקדם את האלבום.
רקע.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה של לאמאר, "Section.80" (2011), הוא חתם בחברת התקליטים באינטרסקופ רקורדס ובחברת התקליטים של ד"ר דרה, אפטרמת' אנטרטיינמנט. בריאיון לאתר "HipHopDX" סיפר שלא רצה לעבוד עם מפיקים בעלי-שם, אלא עם מפיקים שליווה בעצמו בהתפתחותם, בעיקר עם מפיקים מקבוצת המפיקים של טופ דואוג, "Digi+Phonics".
ל-"XXL" סיפר כי הסאונד של האלבום יהיה שונה מהסאונד של אלבומו "Section.80", וכי הוא יחזור לשורשיו, לקומפטון:
הראפר אמר גם כי האלבום יציג את השפעת עיר הולדתו עליו: לפני ששמו של האלבום פורסם רשמית, מעריציו של לאמאר החלו לקרוא לאלבום "Good Kid, Mad City" או "Good Kid in a Mad City", ככינוי שנתן לאמאר לעצמו. שם האלבום מרמז לרוב על ילדותו התמימה של לאמאר, או על השפעתה של קומפטון על אישיותו. לאחר זמן רב שבו ראשי התיבות "M.A.A.D" שבשם האלבום נותרו לא מוסברים, הסביר לאמאר שלראשי התיבות שתי משמעויות: "My Angry Adolescence Divided" ("התבגרותי הזועמת מפולגת") ו-"My Angels on Angel Dust" ("המלאכים שלי על אבק מלאכים"). הוא ציין כי "זו הסיבה שאיני מעשן. רק הנחתי את ידי על הדבר הלא נכון בזמן הלא נכון והייתי אדיש לכך".
עטיפת "Good Kid, M.A.A.D City" מציגה את לאמאר כתינוק, את שניים מדודיו ואת סבו, כשעיניהם של הבוגרים מצונזרות. הוא הסביר שבחר לא לכסות את עיניו שלו בתצלום משום שסיפורו של האלבום מסופר דרך עיניו ומבוסס על חוויותיו. הדוד שמחזיק את לאמאר מציג בידו את סימנה של כנופיית הקריפס, ומעל ראשם פוסטר שבו תמונתו של לאמאר לצד אביו.
הקלטה והפקת האלבום.
האלבום הוקלט באולפני פאץ'-ורק (PatchWerk Recording Studios) באטלנטה, ב"חדר האדום" של טופ דואוג (TDE Red Room) בקרסון, ובסטודיו ""At My Mama's" בלוס אנג'לס.
ב-15 באוגוסט 2012 הודיעה ליידי גאגא שהיא תשתף פעולה עם לאמאר בשיר עבור האלבום, שיקרא "Partynauseous", ושהוא יצא ב-6 בספטמבר. ב-23 באוגוסט הודיעה גאגא כי שהשיר לא יצא בסופו של דבר בתאריך המתוכנן. בסופו של דבר נודע שגאגא לא תתארח באלבום בשל עניינים הקשורים בזמן ובמחלוקות. לשיר נבחר בסופו של דבר השם "Bitch, Don't Kill My Vibe". ב-8 בנובמבר הוציאה גאגא את הגרסה שבה היא מופיעה, ובו היא שרה את הפזמון החוזר ובית אחד. לאמאר הביע הפתעה ושמחה על כך שגאגא פרסמה את הגרסה שלה לשיר, מפני שלדבריו זה מציג את האמון ההדדי בעבודתם יחדיו.
סיבוכיות תקשורת
המונח סיבוכיות תקשורת היא מונח במדעי המחשב: סיבוכיות שבה המדד הוא כמות המידע המועברת בתקשורת בין שני צדדים. המונח הוצג על ידי יאו בשנת 1979.
סיבוכיות התקשורת בוחנת את המצב הבא: ישנם שני משתתפים אליס ובוב, אליס מקבלת מחרוזת של n-ביטים x ובוב מקבל מחרוזת ביטים אחרת y באותו האורך. מטרתם היא שאחד מהמשתתפים (נניח בוב) יחשב פונקציה מסוימת ("f"("x","y" תוך כדי קיום תקשורת מינמלית בין המשתתפים. יש לציין שבהגדרה זו אין התחשבות במספר הצעדים החישוביים או בזיכרון הדרוש לכל אחד מהמשתתפים.
סיבוכיות תקשורת נועדה לכמת את כמות המידע שנדרש להעביר על מנת לבצע חישוב מבוזר שכזה.
כמובן, אליס ובוב יכולים לחשב את ("f"("x","y" על ידי כך שאליס תשלח את כל n הביטים שהיא קיבלה לבוב, שלאחר קבלתם יוכל לחשב באופן מקומי את הפונקציה ("f"("x","y" ללא עזרה נוספת מאליס. המטרה בחקר סיבוכיות תקשורת היא למצוא שיטות מתקדמות לחישוב f שדורשות העברה של פחות מ-n ביטים, או להוכיח שכמות מסוימת של ביטים הכרחית לחישוב "f".
הבעיה, והכללותיה למצבים בהם יותר משני משתתפים באה לידי ביטוי בהקשרים רבים: בעיצוב מעגלי VLSI למשל, רוצים למזער את האנרגיה שהמעגל צורך על ידי הפחתת מספר האותות המועברים בין רכיבים שונים. תחומים נוספים בהם באה הבעיה לידי ביטוי הם למשל מבני נתונים ואופטימיזציה של רשתות תקשורת.
חסמים תחתונים על סיבוכיות התקשורת משמשים, בין היתר, להוכחת חסמים תחתונים למבני נתונים, אלגוריתמי זרימה, מעגלי VLSI ועוד.
משפט רדון ניקודים
משפט רדון-ניקודים
DIDO-1
סטפן ארתור קוק
38 תוכים
38 תוכים (ברוסית: ) היא סדרה של עשרה סרטים קצרים מצוירים לילדים אשר הפיקה סויוזמולטפילם בברית המועצות בין 1976 לבין 1991. הסרטים כוללים אנימציה של בובות. הסדרה מתארת את הרפתקאותיהם של ארבעה חברים: מרטישקה (קופת גנון), סלוניונוק (פילון), פופוגאי (תוכי) ואוּדָב (פיתון).
עלילה.
38 תוכים זו סדרה לא המשכית, כלומר שאין בה עלילה שממשיכה מפרק לפרק. ברוב הפרקים הגיבורים פותרים פרדוקסים הקשורים לשפה ולמשמעות. למשל, באחד הפרקים, הם דנים במספר האגוזים שנדרש כדי ליצור ערימה. בפרק אחר, הם פותרים את הבעיה בכך שהם צריכים להעביר דרישת שלום במעבר בלי שתיעלם.
הפקה.
הסדרה נוצרה על ידי הבמאי איוואן אופימצב והאמן לאוניד שוארצמאן. התסריט נכתב על ידי מחבר ספרי הילדים גריגורי אוסטר. הדמויות שדובבו על ידי השחקנים נדז'דה רומניאצבע (מרטישקה), ראיסה מוחמאטשינה (מרטישקה; דיבבה אותה רק ב-"אי גילוי המאה"), מיכאיל קוזקוב (סלוניונוק), וסייבולוד לאריאונוב (פופוגאי), וסילי ליוואנוב (אוּדָב). הסדרה כוללת שירים שנכתבו על ידי גנדי גלדקוב ויורי אנטין. שם הסדרה, הוא גם שם הפרק הראשון, נוצר מתוך פתרון לחידה "מה אורכו של אוּדָב", כשהתשובה הנכונה היא, לחלופין "שלושה פילונים, חמש קופות גנון, 38 תוכים ועוד כנף תוכי אחת שניתן להתעלם ממנה".
מועמדויות ופרסים.
סדרת הסרטים זכו מספר פעמים:
בלה ליפר
בלה ליפר (Bela Liper, 1 בינואר 1917-13 ביולי 2012; נולדה בשם ולנטינה יאקימובה - באוקראינית: Valentina Yakimova) הייתה חסידת אומות עולם ממחוז ווהלין, שהיה בשטח פולין.
ביוגרפיה.
ולנטינה יאקימובה, בת למשפחה מכובדת ומיוחסת, חיה בבית רחב ידיים בכפר הנופש נובוסטב (באוקראינית: nowostaw). לכפר נופש זה היו מגיעים בחודשי הקיץ יהודים מכל רחבי מחוז ווהלין, על מנת לנפוש. חלק מהתיירים היהודיים הללו התגוררו בשכירות בבית משפחת יאקימובה. אבי המשפחה היה מפקח יערות, שנפטר לפני המלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, מחוז וולהין סופח לברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
אחד הנופשים היהודיים בכפר, היה ליובה ליפר, שחיזר אחרי ולנטינה יאקמובה במשך מספר שנים. למרות התנגדות שתי המשפחות, בשנת 1940 התחתנו השניים, עברו לגור בכפר צומאן, כ-10 ק"מ מנובוסטב, וילדו את בתם חנה.
פועלה בזמן השואה.
ב-29 ביוני 1941 פתחו הגרמנים במבצע ברברוסה ופלשו לברית המועצות. עיירות הופצצו, וחיילי האס אס חיפשו אחר יהודים . ליובה, ולנטינה ובתם חנה, עברו לגור בחדר בקומת הקרקע בבית אמה. מחשש שמא האם או אחותה תסגרנה את ליובה, ולנטינה הכינה יחד עם ליובה מקום מסתור עבורו. הם ניסרו קרש ברצפת החדר, ותחתיו נגלה חלל ריק בגובה של כ-90 ס"מ, מוקף אדמה מכל צדדיו. הם הכינו בריח מתחת לקרש כך שיוכל להיפתח רק מבפנים, ועל החלק המנוסר הניחה ולנטינה ארגז נצרים.
ליובה שכב במשך היום מתחת לרצפה, ובלילה הגישה לו אשתו אוכל די צרכו. החושך המוחלט והבדידות היו קשים מנשוא, ולאחר מספר שבועות החליט ליובה לצאת מהמחבוא על מנת למצוא את אחיו בגטו רובנו, ונכנס לעבודה במחנה. מנת המזון במחנה בעבור העבודה הייתה פרוסת לחם דלה אחת ביום, ולכן מדי יום ראשון הייתה ולנטינה מביאה לו מצרכי מזון ואוכל מבושל לכל השבוע. כדי להיכנס לגטו הייתה נוהגת לשים על בגדיה שני טלאים צהובים ,האחד מקדימה והשני מאחור.