במהלך כהונתו עסק גלבהרט בעיקר בסיכול פרויקטים של קודמו של יהב, עמרם מצנע, בניהם פגיעה בשיקום בת גלים וביטול בניית המרינה. החיבור בין יהב לגלבהרט הוא שעל פי מומחים הביא את ניצחונו של יהב והפיכתו לראש עיר עד היום.
בשנת 2008 התמודד שוב למועצת העירייה, אולם הפעם כראש רשימה נפרדת, "הירוקים של חיפה", בעקבות התמודדותו של יהב בראש רשימה עצמאית שנתמכה על ידי "קדימה". גלבהרט זכה בשלושה אחוזים בלבד מקולות הבוחרים. סיעתו, לעומת זאת, זכתה בכ-10 אחוזים וקיבלה שלושה מושבים במועצת העיר, מה שהפך אותה לשנייה בגודלה בין סיעות הבית.
גלבהרט היה מעורב במאבקים לשמירת חופי חיפה, ששיאם המאבק נגד הבנייה בחופי מערב העיר, להפחתת זיהום האוויר ולהרחקת חומרים מסוכנים ממפרץ חיפה, ופעל להתחדשות מרכז העיר ולקידום התחבורה הציבורית. הוא נמנה עם פעילי שמירת השטחים הירוקים והתנגד לבנייה בהיקפים גדולים. החל מ-2011 הוא חבר הנהגת התנועה הירוקה.
בשנת 2010 דווח בעיתון הארץ כי חיפה לכאורה על עבירות בנייה שביצע בנו, בעת שהיה אחראי על מנהל הנדסה בשנת 2004. עם זאת, בבדיקה שנערכה על ידי מבקר העירייה נמצא שלא נפל פגם כלשהו בהתנהלותו של גלבהרט
בשנת 2019 יצא לאור ספרו כיפור 73 על מחדל ההתרעה וכישלון התקפת הנגד במלחמת יום כיפור. הרמטכ״ל ושר הביטחון לשעבר, מר משה ״בוגי״ יעלון, כתב בדברי ההקדמה לספר: ״ספר חובה לכל מדינאי או מצביא צבאי, שאמור לקבל החלטות בתחום המדיני – ביטחוני - צבאי בכלל, ובצמרת מדינת ישראל בפרט".
אוניברסיטת נורת'ווסטרן
אוניברסיטת נורת'ווסטרן (באנגלית: Northwestern University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית שהקמפוס הראשי שלה נמצא באוונסטון, אילינוי, והקמפוס המשני הוא במרכז העיר שיקגו.
הקמפוס העיקרי של נורת'ווסטרן משתרע על שטח של 960 דונם, מרביתו לאורך חופה של ימת מישיגן. אחדים מבתי הספר המקצועיים של נורת'ווסטרן, כמו בית הספר למשפטים, בית הספר על שם פיינברג לרפואה, וחלקים מבית ספר קלוג למנהל עסקים, נמצאים בשכונת סטריטרוויל קרוב למרכזה של העיר שיקגו.
האוניברסיטה הוקמה ב-1851 על מנת לשרת את הטריטוריות הצפון מערביות של ארצות הברית. שטח של 379 אקרים לאורך ימת מישיגן, כ-20 ק"מ צפונית לשיקגו, הוקצה לקמפוס החדש. ב-1857 הופרד חלק מהעיירה הסמוכה רידג'וויל לבקשת מייסדי האוניברסיטה, והוגדר מחדש בשם אוונסטון, על שם אחד מהמייסדים הבולטים של האוניברסיטה, ג'ון אוונס, שהיה איש עסקים ומושל טריטוריית קולורדו בין השנים 1852 ו-1865.
כיום מאורגנת האוניברסיטה באחד עשר בתי ספר וקולג'ים המעניקים תארים ראשונים, מתקדמים ומקצועיים. בתי הספר המקצועיים של נורת'ווסטרן, וכן התוכניות לעיתונאות, לתיאטרון, להנדסת תעשייה וניהול, ולהנדסת חומרים מדורגים באופן היסטורי או מוכרים באופן אחר כבין הטובים בתחומם בארצות הברית.
ב-2006 נרשמו לאוניברסיטה כ-8,000 סטודנטים לתארים ראשונים ו-7,200 לתארים מתקדמים.
נורת'ווסטרן מתחרה בליגה הגבוהה (Division I) של NCAA, והיא בין החברות המייסדות של ה-Big Ten Conference, שהיא התאחדות הספורט הוותיקה ביותר של הקולג'ים.
נכון לשנת 2014, לפי דירוג Times Higher Education, הדירוג הכולל של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בעולם הוא 19. האוניברסיטה מדורגת במקום 15 במדעי החברה ומקום 26 במדעים מדויקים.
אצף שוכת
חטיבת קרייתי
חטיבת קרייתי (חטיבה 4, בעבר נקראה חטיבה 166 וחטיבה 602) היא חטיבת שריון במילואים הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד הצפון. בעבר חטיבת חי"ש של "ההגנה" ולאחר מכן חטיבה סדירה בצה"ל.
חטיבת קרייתי במלחמת העצמאות.
הקמה.
החטיבה הוקמה בתל אביב בפברואר 1948, על בסיס פלוגות חי"ש, לאחר שחטיבת גבעתי, שכללה את גדודי החי"ש המובחרים מאזור תל אביב, הוצאה מהעיר לאזור הדרום. החטיבה כללה שלושה גדודי חי"ר, בוגרי גדנ"ע חילוניים ודתיים וגדוד חי"ם (חיל משמר). גבול החטיבה היה המרחב העירוני של העיר תל אביב מנחל הירקון בצפון ועד בת ים בדרום ועד יאזור (אזור) במזרח. בתחומי החטיבה היה קו הגבול העירוני הפתלתל בין תל אביב ליפו והכפרים סלמה (כפר שלם) ואבו כביר. החטיבה אבטחה את הדרכים מחולון ומקוה ישראל אל העיר ואת ראשית הדרך לירושלים דרך הכפרים הערבים יאזור ובית דג'אן (בית דגן). בצפון גיזרתה שמרו כוחות החטיבה על שדה דב.
מבצע חמץ ואחריו.
בשיתוף עם כוחות חטיבת אלכסנדרוני, גבעתי ופלמ"ח פעלה החטיבה במבצע חמץ לכיבוש יפו. ההיכרות הקרובה של החיילים עם האזור, כתושביו, סייעה רבות להצלחת המבצע. ב-13 במאי 1948 קיבל לידיו מפקד החטיבה, מיכאל ("ג'יימס") בן גל, את כתב הכניעה של ערביי יפו. בהמשך לכיבוש יפו, משאובטחו תל אביב וסביבותיה המיידיות, נפרסה החטיבה מזרחה לגוש דן, בקו צריפין - יהודייה בקירוב.
ב-11 ביוני 1948 (ד' בסיוון תש"ח), נפלו 12 מלוחמי גדוד 42 בקרב בפאתי לוד. שמותיהם חקוקים באנדרטת גדוד 42 בצריפין ובאנדרטת גדוד 42 בגן ההגנה ברמלה.
פרשת אלטלנה.
על אף שיתוף הפעולה עם יחידת האצ"ל בתל אביב והלחימה שכם אל שכם בעת מבצע חמץ, תפקידה הבא של החטיבה ב-22 ביוני 1948 היה לאבטח את חוף תל אביב בעת העימות עם אוניית הנשק של האצ"ל, אלטלנה, תפקיד שאותו סירבו אנשי החטיבה לבצע.
מבצעים לאחר ההפוגה.
בהפוגה הראשונה הושבעו חיילי החטיבה לצה"ל ובהמשך פעלו במבצע דני וכבשו את הכפר הערבי סלביט (עליו הוקם קיבוץ שעלבים).
בתחילת ההפוגה השנייה החליט בן-גוריון על מבצע בצר ללכידת משתמטים ועריקים משירות צבאי בתל אביב. המבצע הוטל על חטיבת קרייתי המקומית.
משלט 219.
ב־15 ביולי 1948 הוקם גדוד 142 (גדוד ב"חיל המשמר"-חי"מ) בחטיבה.
חמישה ימים בלבד לאחר הקמת הגדוד, נתקבלה פקודה ממטה החטיבה לתפיסת משלט 219.
ב-24 בספטמבר 1948, הייתה התקפה של כוחות לגיון וכפריים מהסביבה, והמשלט נכבש על ידי האויב.
רק לקראת הצהרים, לאחר פניות של הכוח במשלט לסיוע, הגיעו פלוגות מגדוד 44 וכוח נוסף מגדוד 42, של חטיבת קרייתי ועד השעה שתיים וחצי בצהרים הן השלימו את כיבוש המשלט חזרה לידינו.
פלוגה א' של הגדוד איבדה בקרב זה 23 מלוחמיה וגופות החללים חוללו.
בין חללים אלו גם שני חיילים נעדרים (שנעדרים עד היום).
מספר המשרתים בחטיבה ערב הקמת המדינה היה 2,504. עם הקמת צה"ל הפכה קרייתי לחטיבה 4.
לאחר מלחמת העצמאות.
מבצע קדש.
במלחמת סיני, החטיבה בפיקוד אל"ם יוסף הרפז, כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 42 בפיקוד רס"ן יצחק טמיר, גדוד 43 בפיקוד רס"ן אוריאל אליצור, וגדוד 127 בפיקוד רס"ן נחמן ניר, פלס"ר חטיבתית בפיקוד סרן צבי בן צור, גמ"כ (גדוד מרגמות כבדות) 341 בפיקוד רס"ן מ. גרנות, וגונדת נ"ט 841. החטיבה פעלה תחת פיקוד אוגדה 38 בפיקוד אל"ם יהודה ואלך, ולחמה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני. גדוד מהחטיבה אבטח את אזור נח'ל לאחר כיבושו.
מלחמת ששת הימים.
במלחמת ששת הימים, החטיבה בפיקוד אל"ם משה יטבת, כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 42, גדוד 43, וגדוד 127, 3 גדודי חי"ם - גדוד 940, גדוד 952, וגדוד 960, ופלוגת סיור חטיבתית (פלס"ר 47). החטיבה פעלה כחטיבה מרחבית בגזרה הירדנית, גדודי החי"ר של החטיבה היו מפוזרים במוצבים שונים באזור השפלה. עם פרוץ הקרבות קיבלה החטיבה פיקוד על שתי פלוגות חי"ר על זחל"מים, פלוגת טנקי AMX-13 מגדוד 19 מחטיבה 60, ויחידת סיור פיקודית - סיירת חרוב בפיקוד רס"ן צימל מוגברת במחלקת שריוניות מסיירת דוכיפת ובפלוגת צוערים מבה"ד 1, בהמשך חבר אליה גדוד צנחנים 98 בפיקוד סא"ל אלישע שלם מחטיבה 80, ושני הגדודים האורגניים שלה שנאספו מהמוצבים. החטיבה כבשה את מובלעת לטרון, אזור בית חורון והרי גופנא והגיעה עד פאתי העיר רמאללה. במהלך הקרבות נפצע מפקד החטיבה משה יטבת, ומפקדה לשעבר יוסף הרפז מילא את מקומו.
מלחמת יום הכיפורים.
ב-1972 עברה החטיבה הסבה לחטיבה ממוכנת. במלחמת יום הכיפורים, החטיבה בפיקוד אל"ם יעקב הדר כללה 2 גדודי חרמ"ש - גדוד 42 בפיקוד סא"ל גדי גיל, וגדוד 127 בפיקוד סא"ל מרדכי אילת, וגדוד טנקי שרמן - גדוד 95 בפיקוד סא"ל יעקב נויפלד (לאחר נפילתו החליפו סא"ל משה הדרי). ב-7 באוקטובר יצאה החטיבה מהימ"ח בכורדני על זחלים לרמת הגולן. באזור מעלה גמלא תוגברה בגדוד מילואים 39 מחטיבה 188 בפיקוד סא"ל יואב וספי, ועלתה איתו לרמת הגולן. בערב 7 באוקטובר צורף לחטיבה גדוד הטנקים 61 מחטיבה 205 בפיקוד סא"ל משה מלר. החטיבה תוגברה בגדס"ר 288 בפיקוד סא"ל צביקה דהב, לחמה תחת פיקוד אוגדה 146 והשתתפה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן והמשיכה לפעול כנגד כוחות שריון סורים וירדנים עד סוף הלחימה בקרבות במובלעת הסורית.
החטיבה כיום.
בשנת 1979 אורגנה החטיבה מחדש בתור חטיבה משוריינת עם 3 גדודי טנקי שוט קל. שמה שונה לחטיבה 166 ובהמשך לחטיבה 602, ובשנת 1987 הצטיידה החטיבה בטנקי מרכבה סימן 1. ב-2003 עברה החטיבה מעוצבת הגליל לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת הכפופה לפיקוד הצפון, ובשנת 2005 שונה שם החטיבה שוב לחטיבה 4. החל מ-2009 החטיבה מפעילה טנקי מרכבה סימן 4. לקראת סיום מבצע צוק איתן הצטרפו טנקים וחיילי מילואים מחטיבת קרייתי אל הפעילות של חטיבה 401.
גדודי הטנקים של החטיבה הם גדודים 7016, 7421 ו-9218, ואילו גדוד ההנדסה של החטיבה הוא גדוד 7071.
טיפול הורמונלי