בתחילה היווה החינוך הממלכתי דתי חלק ממערכת החינוך הכללית של היישוב בארץ ישראל. המורים הדתיים לימדו בבתי ספר ממלכתיים: זרם העובדים, הזרם הכללי וזרם המזרחי. בשנת 1936 הוקם "ארגון גומרי בית המדרש למורים מזרחי" בירושלים. חברו אליו ב-1938 מורים דתיים מסמינר "תלפיות" ומבית ספר "ביל"ו" בתל אביב, מתלמודי התורה לתימנים ומבתי ספר נוספים מהחינוך העצמאי. בשנת 1936 אוחדו הכוחות, ובשיתוף פעולה ראשון של כל מוסדות החינוך הדתי, נוסד "ארגון המורים הדתיים בישראל".
על מייסדי הארגון נמנו: משה צבי אפרתי, הרב אברהם שאקי, הרב שמעון מונזון, ד"ר צבי זהבי וחבר הכנסת (לשעבר) סעדיה כובשי. במשך כ-25 שנים היה יו"ר הארגון מר גד דעי.
הצטרפות להסתדרות המורים.
ב-18 בדצמבר 1951 הצביעו חברי הארגון ברוב קולות, בוועידה מרכזית בירושלים, על הצטרפות להסתדרות המורים הארצית, במטרה לחזק את מעמדם המקצועי מתוך ארגון חזק ומרכזי בארץ. בהסכם שנחתם נקבע כי המורים הדתיים יזכו ב"אוטונומיה בתוכנית פעולתם ובתוכנה, בארגונם, מבנם, הנהלתם ומעמדם בציבור ובמדינה".
בשנת ב-1956 התקיימה הוועידה הראשונה של המורים הדתיים. במהלך השנים הפיק הארגון אירועים נוספים במטרה לחזק את חשיבות החינוך הדתי בארץ. אחד מהמרכזיים שבהם היה במלאת 800 שנה לפטירת הרמב"ם; באירוע השתתפו אלוף (מיל) הרב שלמה גורן ושר החינוך זבולון המר. ב-2007 נערך בירושלים אירוע חגיגי לציון 60 שנים להקמת הארגון; באירוע השתתפו ראשי הסתדרות המורים, בכירי אמ"ד, שרים וחברי כנסת, בנוכחות כ-3000 נציגי הארגון מרחבי הארץ.
שניאור וואסערמאן
שנייער וואסערמאן
זלמן יעפרויקין
ויליאם נלסון
ויליאם "בּוּל" נלסון (באנגלית: Wiliam "Bull" Nelson) (27 בספטמבר 1824 - 24 בספטמבר 1862) היה קצין בצי ארצות הברית ומאוחר יותר גנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית. נלסון היה יוצא דופן בהיותו קצין הצי היחיד מבין שני הצבאות היריבים שקודם לדרגה רשמית של מייג'ור גנרל במהלך המלחמה ולא כמינוי שדה כדרגת כבוד. הוא נורה ונהרג על ידי קצין-עמית של צבא האיחוד, ג'פרסון סי. דייוויס, במהלך ויכוח בשנת 1862.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
נלסון נולד במייסוויל, קנטקי, כבנו של רופא ולמד באקדמיית נוריץ' בוורמונט בין השנים 1837–1839, התגייס לצי ארצות הברית כקדט ב-28 בינואר 1840 וקודם לדרגת לוטננט ב-1855. בזמן שירותו בצי פיקד נלסון על סוללת תותחים במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו במצור על וראקרוס ב-1847, שירת במזרח התיכון ובדרום האוקיינוס השקט.
מלחמת האזרחים.
משפחתו של נלסון הייתה ביחסי ידידות עם נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן. בזמן שאחיו, תומאס הנרי נלסון, קיבל מינוי של שגריר בצ'ילה, ערך ויליאם מספר סקרי דעת קהל פוליטיים בקנטקי והעביר את ממצאיו ישירות ללינקולן. באפריל 1861 גייס נלסון תומכים לשורות האיחוד בקנטקי והקים עבורם את מחנה דיק רובינסון במחוז ג'רארד, כנקודת גיוס והתכנסות. נלסון גויס לשורות צבא האיחוד ב-16 בספטמבר 1861 וקיבל דרגת בריגדיר גנרל. תפקידו הראשון היה פיקוד על חטיבה באזור קמברלנד, אך בדצמבר הוא כבר מונה כמפקד הדיוויזיה ה-4 בארמיית אוהיו תחת פיקודו של מייג'ור גנרל דון קרלוס ביואל.
קרב שילה.
הדיוויזיה של נלסון פעלה לראשונה בשעת הקרב האחרונה של היום הראשון ובמהלך היום השני של קרב שילה. נלסון התלווה לחטיבה המובילה שלו לעבר פיטסבורג לנדינג וכאשר חצה את הנהר קיבל הוראה דחופה לתגבר את קו ההגנה של כוחות האיחוד. התברר לו שחיילי האיחוד שהצטופפו על הגדה הם פליטי הקרב שנערך מוקדם יותר באותו היום. נלסון חצה במהירות את הנהר עם חטיבתו, חבר בזמן לקצה השמאלי של קו ההגנה והשתתף בהדיפת התקפת כוחות צבא הקונפדרציה.
ביום השני של הקרב, הוביל נלסון את ההתקפה על צידו השמאלי של קו ההגנה של כוחות הקונפדרציה בתמיכת כוחותיהם של תומאס קריטנדן ואלכסנדר מק-קוק. הוא ספג התקפות נגד, שהוציאו לזמן קצר את כוחותיו מהלחימה. לאחר שקריטנדן כבש מחדש את "קן הצרעות", חידש נלסון את התקדמותו וסייע בהדיפת מתקפת הנגד הסופית של גנרל פ.ג.ט. בורגארד באותו היום.
ארמיית קנטקי.
הדיוויזיה ה-4 של נלסון צורפה ל"מרכז" קבוצת הארמיות בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי וו. האלק במהלך ההתקדמות לקורינת', מיסיסיפי. לאחר נפילת העיר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמותו של גנרל ביואל לעבר צ'טנוגה, טנסי. נלסון קודם במקביל לדרגת לוטננט קומנדר בצי ארצות הברית ב-16 ביולי ולמייג'ור גנרל בצבא האיחוד ב-17 ביולי 1862, וקיבל את הפיקוד על ארמיית קנטקי ב-25 באוגוסט. ארמייה זו הורכבה בסך הכל משתי חטיבות, תחת פיקודם של הגנרלים מנסון וקרופט. ב-30 באוגוסט 1862, במהלך פלישת כוחות הקונפדרציה לקנטקי, התקרבו כוחותיו של גנרל אדמונד קירבי סמית' לריצ'מונד והחלו להתכתש עם חטיבתו של מנסון. בקרב ריצ'מונד הובסו כוחות האיחוד הלא מנוסים ונמלטו משדה הקרב. נלסון כינס אישית את כוחותיו המוכים מחדש לפני בית הקברות מחוץ לריצ'מונד. גם כוח זה הובס ונלסון נפצע באורח קל בפניו אך הצליח להימלט, בעוד יותר מ-4,000 מחיילי האיחוד נפלו בשבי.
מותו.
לאחר שהחלים, קיבל נלסון את הפיקוד בלואיוויל שהייתה תחת איום מצד כוחות הקונפדרציה בפיקודו של גנרל ברגסטון בראג. נלסון נהרג ב-24 בספטמבר 1862 בבית המלון Galt House בלואיוויל כאשר נורה בחזהו בידי קצין-עמית מצבא האיחוד, הבריגדיר גנרל ג'פרסון סי. דייוויס, שנפגע מנלסון מילולית במפגשים קודמים ולאחר שנלסון סטר לו במפגשם הנוכחי. נלסון נפטר כעבור דקות אחדות ונקבר בעיר הולדתו מייסוויל, קנטקי. דייוויס נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר ומעולם לא נשפט על הריגתו של נלסון, ככל הנראה משום שהיה ידידו של מושל אינדיאנה אוליבר פ. מורטון (Oliver P. Morton). דייוויס המשיך לשרת בצבא האיחוד כמפקד קורפוס תחת פיקודו של ויליאם שרמן בזמן הצעדה אל הים.
שבאבניק
Zugzwang
המרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזור
המרכז לבריאות הנפש - מזור (מוכר גם בשם בית החולים לבריאות הנפש מזרע), הוא בית חולים פסיכיאטרי הממוקם בעכו, ומספק שירותים פסיכיאטרים לתושבי אזור צפון ישראל - הגליל העליון, הגליל התחתון והגליל המערבי.
פעילות.
בבית החולים 309 מיטות אשפוז ו-60 מיטות ביחידה להכנה לקהילה. בנוסף מגיעים אליו 25 מאושפזי יום (שאינם ישנים בבית החולים).
המרכז משמש גם להכשרת סטודנטים לסיעוד, לעבודה סוציאלית, לפסיכולוגיה ולריפוי בעיסוק מאוניברסיטת חיפה וסטודנטים לרפואה מהטכניון ומהפקולטה לרפואה בצפת, וכן מתקיימים שיתופי פעולה למטרות טיפול ומחקר עם פקולטות וסטודנטים לקרימינולוגיה, למשפטים ועוד.
בית החולים מפעיל שרות קהילתי הכולל:
היסטוריה.
בית החולים נוסד בשנת 1954 כ"כפר עבודה" לחולים כרוניים – מודל שהיה מקובל אז באירופה וארצות הברית. הרעיון שעמד מאחורי הקמתו היה לתת מענה לאוכלוסייה גדולה של מטופלים, שרובם הגיעו בגלי העלייה, שבתום הגלים החריפים של מחלתם נזקקו למסגרת שתוכל לקלוט אותם ולסייע להם להשיג את מירב השיפור ולמצות יכולתם בתחומי החיים השונים. באותה תקופה לא היו קיימות חלופות בקהילה, והחשיבה הייתה להקים כפר כמיני-קוסמוס אוטונומי, שישרת את "התושבים" וגם ייצר מסגרות שונות המאפשרות מגעים טיפוליים מבוקרים.
ה"כפר" הוקם במקום מחנה המעצר מזרעה במבנים ששימשו מחנה צבאי בריטי על שפת הים מצפון לעכו. הכפר אוכלס בכשלושים נשים, עם מחלת נפש ממושכת, שהועברו מבית החולים עכו הסמוך, התנאים הפיזיים היו ירודים וקשים – ללא חשמל, מים לא נקיים ושירותים מחוץ למבנה. בודדים מהצוות המטפל היו בעלי השכלה וניסיון פסיכיאטרי. הצוות היה ברובו לא מקצועי וללא ניסיון בתחום אך עם חזון, תחושת שליחות, מסירות ורצון לנתינה. הלמידה והתמקצעות היו תוך כדי העבודה כשהמורים הבולטים הם דר' פליגלמן ואחריו דר' זוסמן והאחות הראשית אנאליז. מלכתחילה הושם דגש רב על תעסוקה והתפתחו במקום: מתפרה, אריגה, גן ירק, שפניה, חנות למכירת עבודות היד. המטופלות גם היו שותפות לעבודות אחזקת המקום כניקיון ובישול. גישת הצוות הייתה שיקומית.
ב-31 באוקטובר 1957 נחנכו מבנים חדשים בבית החולים, שהוסיפו עוד 132 מיטות על ה-200 שכבר היו במקום.
עם השנים הפך המקום לבית חולים מודרני המטפל במגוון מחלות נפשיות ובמצבים פעילים וממושכים. התפתחו מחלקות סגורות, פתוחות ושיקומיות, והתפתח המערך של מרפאות לבריאות הנפש בגליל המערבי. צוות המטפלים עבר תהליך של התמקצעות, בבית החולים מכשירים סטודנטים ברפואה ובמקצועות פרה-רפואיים, וצוות בית החולים עוסק גם במחקר.
אומיד ג'לילי
אומיד ג'לילי (בפרסית: امید جلیلی, באנגלית: Omid Djalili; נולד ב-30 בספטמבר 1965 בצ'לסי שבלונדון אנגליה) הוא שחקן וקומיקאי בריטי.
חייו האישיים.
ג'לילי, יליד אנגליה, נולד לזוג הורים ממוצא איראני, בני הדת הבהאית, מהם למד והפך לבן הדת הבהאית. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת אלסטר שבעיר קולריין, צפון אירלנד, שם פנה ללימודי אנגלית, ותיאטרון.
קריירה קומית.
הצלחתו המשמעותית הראשונה החלה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1995, שם ביצע הופעה תחת השם "בעל חנות הקבב השמן" ובשנת 1996 בהופעה "הערבי והיהודי".
אומיד ג'לילי החל להופיע במדינות רבות כגון אוסטרליה אירלנד דנמרק קנדה גרמניה וארצות הברית, שם ביצע 22 פרקי סיטקום עם השחקנית וופי גולדברג ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
בשנת 2006 לקחה רשת הטלוויזיה הבריטית SKY את אומיד לתוכנית הטלוויזיה של ערב שבת אודות פרמיירות סרטים, ולסיבוב הופעות בשם "ללא אג'נדה" בשנת 2007, שעמד על 23 הופעות.