ביטוי עיקרי לשסע העדתי הוא שליטת האשכנזים במוקדי הכוח וקבלת ההחלטות, כך גם הנשים האשכנזיות "בנות של" ו"נשים של" שלטו בכוח המניע של האליטות הכלכליות, הפוליטיות, הביטחוניות והתרבותיות בישראל. המוביליות לא הייתה גבוהה והמזרחיות אינן נראות משום היותן נעדרות, חסרות ייצוג והשאלה בצורך שיתופן בקבלת ההחלטות ובחלוקת המשאבים אינה עולה כלל. המגמות של העדר מזרחיות ודומיננטיות של אשכנזיות המזוהות עם מערכות השלטון בלטו יותר במוסדות הכוח הפורמליים והממלכתיים. על מנת לאייש משרה פמיניסטית כגון יו"ר הוועדה לקידום האישה לא הייתה מחויבות להיות פמיניסטית ונשים פעלו בוועדות ובתפקידים ממלכתיים. ההזדמנות לפתח סגנון פוליטי פמיניסטי הוחמצה והמזרחיות שולבו רק בתפקידי שוליים. סדר היום הפמיניסטי נקבע על פי אינטראקציות פוליטיות וחברתיות בין קבוצות אינטרס הנאבקות על מנת להשפיע עליו. אך כאשר קבוצת המזרחים והמזרחיות חלשה הנושאים אינם עולים לסדר היום. תופעת העוורון לבעיית השסע העדתי וחוסר הלגיטימיות לשסע, מחריפה את השסע בין המזרחיות לאשכנזיות. 3 מישורים למאבק הפמיניסטי בהם מתחולל מפגש בין מזרחיות לאשכנזיות: 1. קריירה ומימוש עצמי- מאבקים מסוג זה היו חשובים מאוד אך, קידמו שכבה דקה מאוד של נשים. 2. עבודה מעוטת תגמול- חלוקת עבודה המנציחה את השסע העדתי, עבודות נמוכות סטטוס ומעוטות תגמול לתוכן נפלו מזרחיות רבות. עבודות מסוג זה, אין בהן לשמש קרש קפיצה כלכלי או חברתי ועל כן חוסמות כל מוביליות חברתית ומעמדית. בעניין זה דומות הישראליות לעולם השלישי בו יחסי הנשים ניזונים מנורמות קפיטליסטיות. מזרחיות הועסקו כעוזרות בית על ידי אשכנזיות היוצאות למימוש עצמן בעבודה, במקום לנהל מאבק למוביליות עבור נשים מזרחיות הן מועסקות על ידן. 3.שירותי רווחה ושירותים ציבוריים- אמהות מזרחיות הנדרשות לשירותי מערכות החינוך ולשירותי הרווחה. הממונות על הרווחה הן בדרך כלל אשכנזיות מצב התורם ליחסי תלות וא-סימטרייה. הניסיון המצטבר של המזרחיות במפגש עם האשכנזיות מחוץ לזירת הפמיניזם משתקף בכאב המזרחיות. אחוות נשים לא יכולה להיות בכנסים הפמיניסטיים פעם בשנה אם הן מתעלמות מהדיכוי היומיומי. על כן, העדר בטוי הולם לצורכי המזרחיות הפכו את סדר היום לאליטיסטי ולא רלוונטי לרוב המזרחיות. בל הוקס הטיבה לבטא זאת בשם הפמיניזם של בטי פרידן. - פמיניזם של נשים שבעות, בורגניות לבנות, שהאמינו שמה שטוב ללבנות טוב לכל הנשים באמריקה"(Hooks 1984:2) . דהאן כלב מקבילה בין הפמיניזם השחור לפמיניזם המזרחי עד לנקודה בה מקבלת על עצמה המזרחית להשתכנז, מה שמגביל את השחורות בארצות הברית הוא צבע עורן בעוד הישראליות יכולות להסוות את צבען, למעט החזות התימנית, ערבית, קוצ'ינית איראנית.
סדר היום הפמיניסטי מזרחי הוא מכלול הנושאים הרואים את הפמיניזם מהפרספקטיבה של השסע העדתי והשפעותיו על הנשים המזרחיות. ההגיון המנחה את סדר היום של הפמיניזם המזרחי הוא העצמתן של המזרחיות. סיגל נגר רון מציינת כי עבור נשים מזרחיות משכילות "תקרת הזכוכית"שעליהן לנפץ היא כפולה: לא רק המחסום המגדרי אלא גם המחסום האתני. "המגע האינטנסיבי עם המרכז ההגמוני מבהיר להן מה הוא עוביה של "תקרת הזכוכית", עבורן. התואר האקדמי הוא תנאי הכרחי אבל לא מספיק למוביליות חברתית.
השראות והשפעות בינלאומיות על הפמיניזם המזרחי בישראל.
בשנים 5–1984 פרץ הפמיניזם השחור לתוך השיח הרדיקאלי והליברלי הלבן שכבר היו קיימים, וזאת באמצעות ספריה של בל הוקס והודות לנשים כמו אודרי לורד שכתבה ופעלה בנושא. באותו זמן פרצו גם תנועות היספניות באזור החוף המערבי של ארצות הברית. בו בזמן פעלו נשים בהודו, למען פרנסתן ואילו באירופה החלו במאבק נגד ניצול נשים מהגרות בבלגיה ובאנגליה. הפמיניזם השחור בארצות הברית והפמיניזם בארצות עולם שלישי הוא פמיניזם מורכב שצמח בתוך מציאות קשת יום, מציאות שנשים בה נאלצות להאבק בכל החזיתות בעת ובעונה אחת. כתבהן מעוררי ההשראה של בל הוקס (פמיניסטית שחורה), נוואל א-סעדאווי (פמיניסטית מצריה) וצ'נדרה טלפדה מוהנטי (פמיניסטית הודית) עוסקים במציאות של הכותבות, מציאות שהיא גם שלנו. הפמיניזם השחור המעוגן בתפיסה מורכבת יותר מהפמיניזם הלבן, כופר בזהות נשית אוניברסלית ואחידה וקורא להכיר בנשים שחורות ובמיעוטים נשיים אחרים כסובייקט עצמאי בעל קול פמיניסטי ייחודי ואינטרסים פרטיקולריסטיים. לקול הבקורתי של הפמיניזם השחור הצטרפו קולות נוספים של חוקרות, סופרות ופעילות פמיניסטיות המשתייכות לזרם הפמיניזם הפוסט קולוניאלי שטען כי השיח הפמיניסטי האוניברסלי מהווה מנגנון אידאולוגי של שליטה, הדרה ושלילה. בין היתר הצביעו על כך ששיח זה מתעלם מהעוני הנורא ששורר בעולם השלישי, שהוא תולדה ישירה של יחסי הניצול שהושלטו על ידי המערב. במאמרה של הנרייט דהאן כלב אודות פמיניזם פוסט קולוניאלי וגלובליזציה מתייחסת כלב לאמירותיהן של מוהנטי (1988, 1991) ואלכסנדר (1991) כי פמיניזם פוסט-קולוניאלי הוא תופעה טרנסלאומית המשנה לחלוטין את מבנה הפוסט-קולוניאליזם ואת מבנה הפמיניזם, ואינו בשום אופן ענף שלהן. בנוסף לכך, הפמיניזם הפוסט-קולוניאלי משנה את הקודים המוסריים והמיניים עליהם הוא מושתת, ומתוך כך גם את פרקטיקות המשטור כלפי נשים. יש צורך, אם-כן, בחשיבה שאינה פרי הוגות מערביות בלבד כדי להבין באופן מורכב את מצב הנשים בעולם. על כן, פמיניזם פוסט קולוניאלי יוצא מתוך מיקומן השולי של נשים מוכפפות ברחבי העולם, ומבקש להביא בחשבון את הדיכוי על בסיס גזע, מעמד ולאומיות אל תוך השיח הפמיניסטי המרכזי. על פי הנרייט דהאן כלב נקודת המפגש של פמיניזם פוסט קולוניאלי לפמיניזם המזרחי היא בחיבור בין 2 פרדיגמות : הרב תרבותית והפוסט קולוניאלית. הפמיניסטיות הפוסט קולניאליות בקרו את העובדה שנציגות הפמיניזם האוניברסלי מביטות על נשות העולם ה-3 ב"עיניים מערביות" : דרך עיניו של הגבר הקולוניאלי. הטיבה לתאר זאת י צ'נדרה טלפדה מוהנטי במאמרה "תחת עיניים מערביות" בו היא ציינה כי, העולם המערבי אינו מבין את חשיבות המשפחה והמסורת בקרב העולם השלישי. בישראל, נקודת המפגש עם הפמיניזם המזרחי היא התייחסות נשות המערב הישראליות (אשכנזיות) בעליונות אל המזרחיות המחוברות למשפחה ולמסורת ואל הדתיות. הפמיניזם המזרחי מעוניין לחשוף את המלכוד בו נתונות הנשים מבלי לגנתון או להאשימן בשיתוף פעולה עם הסדר הפטריאכלי.לדוגמה, יוצאות ש"ס שדוגלות בשינוי שהן עושות בעצמן אל מול המערכת ממנה הגיעו על מנת לשנות ולשמר את הקשר עם המשפחה, בדומה לעדינה בר שלום שהקימה מכללות חינוך לבנות מזרחיות תוך ניהול משא ומתן אל מול הפטריארכיה. התפתחות הזהות במסגרות מסורתיות מהווה לעיתים יתרון והזדמנות לאחוות נשים ומעבר לגיל ההתבגרות. הדרך מהמסורתיות אל החיים החילוניים הובילה אותן למודרניות ואיתה לניכור ולא בהכרח לחירות. הן מצאו עצמן במצבים של עוני והתמודדות עם גברים מזרחים, גברים אשכנזים ונשים אשכנזיות אשר דרכם הייתה סלולה למוקדי העוצמה והמשאבים. בתחרות הזו מצאו עצמן הנשים המזרחיות מאיישות משרות מעוטות הכנסה וחסרות עתיד, כשמסלולי הקידום וההשכלה חסומים בפניהן. מצב זה החריף עם חדירת תהליך הגלובליזציה הניאו קפיטליסטית שהחל בעולם הרחב וחדר לישראל בשנות ה-90. נשים שהיו במורד הסולם ( מזרחיות, פלסטיניות ועולות חדשות ) נעשו עניות יותר. התהליך החמיר עם חתימת הסכם אוסלו. הפרטת מדינת הרווחה והשירותים הציבוריים שהחלו קודם לכן (1991) והואצו עם קבלת הדיוידנדים של תהליך השלום בייתר המגזרים פגעו במעמדן של נשים ושכבות נמוכות עוד יותר והגדילו את הפערים הכלכליים. פמיניזם מזרחי מעמיד נשים אלו במרכז סדר יומו. הוא חושף את הניצול של נשים בתעשיות הטקסטיל, האלקטרוניקה והתיירות, שקיימת בהן לגיטימציה של סחר בנשים (לבנקורן ודהאן 2002) תוך כדי עצימת עיניים של מוסדות המדינה והתעשיות המשעבדות אותן (סבירסקי 2003). במאבק זה קורא הפמיניזם המזרחי תיגר על הכלכלה הגלובליסטית ועל המבנה של כל חברה המפוררת כל שריד של מדינת הרווחה.
רב תרבותיות ופמיניזם מזרחי.