השיגור בוצע בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה מיטראן וחברי להקת פינק פלויד. עגינה לתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. במהלך הטיסה אלכסנדר וולקוב וז'ן-לו קרטיין ביצעו פעילות חוץ רכבית לצורך התקנת ציוד מחקר בחלק החיצוני של תחנת החלל.
ב-27 באפריל 1989 סויוז TM-7 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אלכסנדר וולקוב, סרגיי קריקליוב וולרי פוליאקוב (הגיעה עם חללית סויוז TM-6).
אפג'
אפג' (בהונגרית: Apagy) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי אפג'.
היהודי הראשון שידוע שחי בכפר הוזכר במפקד משנת 1747. רוב היהודים במקום עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות. הקהילה התארגנה במחצית הראשונה של המאה ה-18 והקימה בית כנסת, בית עלמין וחיידר.
בשנת 1930 התגוררו במקום 109 יהודים ובשנת 1944 92 יהודים.
כשנה אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, גויסו כעשרים יהודים מבני הכפר לעבודות כפייה.
ב-14 באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו כל תושבי הכפר היהודיים לעיר המחוז נירג'האזה ומשם גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.
ניצולי השואה הבודדים שנותרו מהקהילה חזרו לכפר, נתקלו בגילויי אנטישמיות מצד התושבים ועזבו את המקום תוך זמן קצר.
אפאג'
חוזה וכרמן סנטאלה
ד"ר חוזה רואיז סנטאלה (בספרדית: '; 1904 - 1997), דיפלומט ואגרונום ספרדי מקורדובה, ואשתו כרמן שרדר סנטאלה (בספרדית: '; 1913 - 27 בפברואר 2012) הם חסידי אומות העולם שהצילו יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה. הוכרו על ידי יד ושם בשנת 1988.
ביוגרפיה.
חוזה רואיז סנטאלה וכרמן שרדר סנטאלה נישאו, ולשניים נולדו שבעה ילדים.
כרמן שרדר סנטאלה, או בשם נעוריה וולטרוד שרדר אנגרשטיין, נולדה בגרטם שבקורדובה, ספרד, למשפחה גרמנית-היספנית פרוטסטנטית.
ד"ר חוזה רואיז סנטאלה נולד בבאנה שבספרד למשפחה קתולית. הוא למד את מקצוע החקלאות באוניברסיטה הפוליטכנית של מדריד, שם הקים וניהל את בית הספר למהנדסי החקלאות של קורדובה. לצורך סיום לימודי הדוקטורט שלו בחקלאות, נסע לאוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש בשנת 1934 את כרמן. השניים התאהבו, ואנגרשטיין אף זנחה את הפרוטסטנטיות לטובת האמונה הקתולית. לאחר נישואי הזוג שינתה את שמה לכרמן שרדר סנטאלה.
בשנות ה-40, ד"ר סנטאלה שימש כאגרונום בשגרירות הספרדית בברלין.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
לאחר שעברו להתגורר בחווה בדיאדסדורף, בני הזוג סנטאלה נתנו מקלט לתופרת השמלות היהודיה שלהם, גרטרוד ניומן (Gertrud Neumann). הזוג העסיק את ניומן חרף ההגבלות שהיו על העסקת יהודים בתור אומנת לילדיהם, במטרה להסתיר אותה מפני הנאצים.
אביה של ניומן טופל בעברו בידי האחות המוסמכת היהודיה רות ארנדט (ולימים רות גמפל). לכן, ביקשה ניומן מהזוג סנטאלה להסתיר גם את רות ארנדט בביתם. באפריל 1944, לאחר שהסתתרה במספר מקומות קודמים, פגש סנטאלה את רות במלון אדלון שבברלין והוא לקח אותה במכונית  הדיפולמטית שלו לחווה שבדיאדסדורף. רות הועסקה כמטפלת לילדיהם, והם אף שלחו אוכל למשפחתה שהסתתרה בברלין. חודש לאחר מכן, החלו להסתיר גם את אימה של רות, לינה ארנדט.
כדי לשמור על ביטחונן של לינה ורות, העמידו השתיים פנים כי אינן מכירות זו את זו. לינה ארנדט הועסקה כתופרת למשפחה. גם כאשר רות הייתה חולה, התעקשו בני הזוג לטפל בה עד שהבריאה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, ד"ר חוזה רואיז סנטאלה הצטרף כחבר לאקדמיה המלכותית של קורדובה למדעים ואומנויות.
הכרה והנצחה.
ב-13 באוקטובר 1988, הוכרו חוזה רואיז וכרמן שרדר סנטאלה כחסידי אומות עולם, ולכבוד השניים ניטעו עצי זית בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
ב-30 במרץ 2004, נערך על ידי השגרירות הספרדית בארגנטינה והקרן הבינלאומית על שם ראול ולנברג (IRWF) טקס כבוד לדיפלומטים הספרדים אשר הצילו יהודים בשואה. בטקס הוכרה פעילותו של ד"ר סנטאלה למען היהודים.
ב-26 ביולי 2018, נחנכה אנדרטה ביד ושם, בנוכחות ראש הממשלה בנימין נתניהו. על האנדרטה נחקקו שמותיהם של דיפלומטים אשר הוכרו כחסידי אומות העולם, וביניהם ד"ר סנטאלה.
פסל רכוב
פסל רכוב (באנגלית: Equestrian statue, מהמקור הלטיני: eques) הוא צורת הצגה של אישיות רכובה על סוס.
בימי קדם הוצגו פסלים רכובים בכיכרות, על כן ויצרו רושם עז. פסלים אלה, שנוצקו מארד, הותכו במהלך הזמן, כדי להשתמש במתכת ליציקת תותחים ורק פסל רכוב בודד שרד, פסלו של מרקוס אורליוס והוא שימש דוגמה לפסלי תקופת הרנסאנס, ששבו לייצור פסלים רכובים. ב-1444, הפסל דונטלו יצר פסל רכוב של Erasmo da Narni, שכונה Gattamellata ועלה מעט על פסלו של מרקוס אורליוס, הן במידותיו והן בקומפוזיציה. פסל זה הוצב בחזית הקתדרלה של פדובה.
הפסל הרכוב הגדול ביותר הוקם ב-2009 במרחק 54 קילומטרים מאולן בטור. הפסל מתנשא לגובה 40 מטר ומוקדש לג'ינגיס חאן.
בארצות הברית, אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית, נפוצה אגדה אורבנית המקשרת בין מצב רגלי הסוס בפסל רכוב ובין צורת מותה של האישיות. על פי האגדה אם שתי הרגליים הקדמיות של הסוס הן באוויר, סימן הוא שהרוכב מת בקרב, אם רק רגל אחת באוויר, סימן הוא שהרוכב מת מפציו או שנרצח ואם כל הרגליים על הקרקע, סימן הוא שהרוכב מת מוות טבעי. יש דוגמאות רבות של פסלים רוכבים, שגורל הרוכבים אינו תואם לאגדה אורבנית זו.
מריה באהם
מריה בהאם (Maria Boehm) הייתה תושבת וינה, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על סיועה להצלת רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.
קורות חייה עד מלחמת העולם השנייה.
מריה בהאם התגוררה בווינה ברובע ה-12, ברחוב Theergasse 12, בקומה החמישית.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)).
רוזליה ילידת ה-13 בדצמבר 1918, הייתה נערה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה קצ'ל (Franziska Cechal) שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.
מאוחר יותר רוזליה הועברה לביתה של אנה קוצ'ר, אותה הכירה לפני המלחמה. לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.
לאחר המלחמה.
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.
הכרה והנצחה.
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
פרנציסקה קצ'ל
פרנציסקה קצ'ל (Franziska Cechal; 4 באוגוסט 1909 - 24 בדצמבר 2002) הייתה תושבת וינה, שבאוסטריה, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על סיועה ותרומתה להצלתה של רוזליה וסרשטיין.
פרנציסקה הייתה נשואה, בעלה הפועל גויס לוורמאכט, בשנת 1942. היא התגוררה בווינה עם בתה בת הארבע, ובקרב מקורביה הייתה ידועה בהתנגדותה לנאציזם.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, הייתה צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.