קייטי סגל (באנגלית: Katey Sagal; נולדה ב-19 בינואר 1954) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. מוכרת בעיקר כפגי באנדי בסדרה הקומית "נשואים פלוס", תפקיד עליו הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב, ולאחר מכן כג'מה טלר-מורו בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה", תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ביוגרפיה.
סגל נולדה בקליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. אביה, בוריס סגל, מהגר מאוקראינה הסובייטית, היה במאי במקצועו, ונפטר על סט צילומים ב-1981. אימה שרה זווילינג (שם במה: שרה מאקון) הייתה זמרת ומפיקה, והיא נפטרה ממחלת לב ב-1975.
קריירה.
בשנים 2005-2002 שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית מצבים, "8 כללים פשוטים" . סגל נתנה קולה בדיבוב הדמות טורנגה לילה בסדרת האנימציה "פיוצ'רמה".
החל מ-2008 גילמה את אחת הדמויות העיקריות בסדרה "ילדי האנרכיה". על תפקידה בסדרה זו זכתה ב-2011 בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
סגל הופיעה גם במספר תפקידי אורח בסדרות "אבודים", "בוסטון ליגל" ,"מופע שנות ה-70" ,"חסרי בושה" ו"ברוקלין 99".
ב-9 בספטמבר 2014 הוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2016 שיחקה בדרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של מיילס טלר וארון אקהרט.
ב-2017 החלה לשחק בסיטקום "קפה ומאפה" בו מככב ג'אד הירש.
חיים אישיים.
נישאה חמש פעמים במהלך חייה, כשמאז 2004 נשואה לתסריטאי והבמאי קורט סאטר שגם יצר את "ילדי האנרכיה".
זיוף עתיקות
זיוף עתיקות הוא ייצור חפצים כך שיחשבו כ"עתיקות", או שינוי עתיקות כך שמשמעותן תגדל. זיוף עתיקות יכול להיות מונע מבצע כסף, אך גם מניסיון לרכוש יוקרה מדעית או פוליטית. קיימים גם מקרים בהם זייפנים ניסו להוכיח, באמצעות הזיוף, את אמיתותן של אמונות דתיות ("זיוף דתי") ואידאולוגיות. לעיתים זיוף עתיקות נעשה כ"מתיחה". זיוף עתיקות קשור לתחום זיוף האמנות.
לעיתים קרובות, סדרת חפירות ארכאולוגיות מפורסמת מובילה לגל ניסיונות של זייפנים המנסים להפיק רווח מן העניין שהתעורר בעתיקות מאתר זה. בדרך כלל מנסים הזייפנים למכור את העתיקות בשוק החופשי (ובעיקר בשוק ה"שחור"), אך חלק מן הזיופים הגיע למוזיאונים או הפך מוקד למחקר מדעי.
זיוף עתיקות קיים בכל תת-ענפי הארכאולוגיה ובכל התחומים הגאוגרפיים. אחד הזיופים הנפוצים כיום הוא של קדרות פרה-קולומביאנית, אבל זויפו גם "ממצאים" ממצרים העתיקה, מחפירות בכרתים ובאיי יוון, באסיה הקטנה ובאזורים רבים אחרים בעולם. קיימים גם זיופים פליאונטולוגיים, כמו ה"ארכיאורפטור".
באזור ארץ ישראל והמזרח התיכון, היה מוזס וילהלם שפירא סוחר עתיקות, אשר הואשם פעמיים כי זייף עתיקות - פעם אחת מכר למוזיאון בברלין חרסים מואביים כביכול ופעם נוספת נטען כי מגילות שהציע למוזיאון הבריטי היו זיופים (כיום טענת זיוף זה נתונה במחלוקת, לאחר גילוי מגילות מדבר יהודה באותו אזור).
חוקרים מנסים לזהות זיופי עתיקות באמצעות כלי מחקר מסוגים שונים: בדיקות ארכאולוגיות, גאולוגיות ופטרוגרפיות, כגון תיארוך פחמן-14; ובדיקות פליאוגרפיות ואפיגרפיות לבדיקת כתב ותוכן של טקסטים.
סוויעד חמירה
אולפני אוניברסל
יחידת השתתפות
יחידת השתתפות היא נייר ערך שמזכה את המחזיק בו ברווחים של שותפות מוגבלת, אך אינו מאפשר לו להשפיע על ניהולה. שותפות מוגבלת היא שילוב של שני סוגי שותפים: שותף כללי שהוא מנהל השותפות והוא בעל אחריות לכל התחייבויות השותפות, ושותף מוגבל, שהאחריות שלו מוגבלת: אם השותפות תיקלע לחובות, הוא מסכן רק את הסכום שהשקיע ולא מעבר לזה. השותף הכללי הוא הגוף שמתווה את פעילות השותפות ומנהל אותה בפועל, והשותף המוגבל הוא הגוף שמספק לה מימון ומאפשר לה לפעול תוך זכאות להשתתף ברווחיה.
יחידת השתתפות בשותפות מוגבלת היא מקבילה של מניה בחברה בע"מ. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מאפשרת להנפיק יחידות ההשתתפות של שותפויות מוגבלות משני סוגים:
בשותפות מוגבלת לחיפושי נפט השותף הכללי הוא בדרך כלל חברה שהיזם הקים ולעיתים גובה דרכה דמי ניהול, בנוסף להוצאות החיפוש והפיתוח שממומנות על ידי מכירה של יחידות השתתפות בשותף המוגבל לציבור. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מוסיפה לשם הקיצור של יחידות השתתפות את האותיות יהש (לדוגמה גבעות יהש, רציו יהש, ישראמקו יהש).
לשותפויות הנפט בישראל יש יתרון מיסוי, שכן הן מאפשרות ליחידים המשקיעים בהן לקזז את ההפסדים השוטפים של השותפות מהכנסתם החייבת במס הכנסה לאותה שנה. החיסרון המרכזי של השותפויות הוא חוסר היכולת של מחזיקי היחידות להשפיע על הניהול. ההפרדה בין שותפים מוגבלים לשותפים מנהלים עלולה ליצור ניגוד אינטרסים, ולגרום למנהלים להשתמש בכספי השותפות לתשלום משכורות גבוהות.
אחת הדרכים להתמודד עם הבעיה היא פנייה לבית המשפט. אם בעלי יחידות ההשתתפות מוכיחים בבית המשפט שהמנהלים אינם מקיימים את מטרת השותפות, השופט עשוי לפסוק על פירוקה ולהורות על חלוקת הכסף שנותר בקופתה למחזיקי היחידות.
כדי שערכן של יחידות ההשתתפות יעלה על השותפויות למצוא את הנפט או הגז המבוקשים. בעיתונות ובטלוויזיה מכנים את יחידות ההשתתפות האלה לעיתים בשם "מניות הנפט", אבל המונח הנכון מבחינה משפטית ומעשית הוא "יחידות השתתפות בשותפויות נפט".
סואעד חמירה
בני לנדא
בן ציון (בני) לנדא (נולד ב-2 ביוני 1946) הוא יזם, איש עסקים ופילנתרופ ישראלי, מייסד החברות אינדיגו, לנדא דיגיטל פרינטינג ועוד.
ב-1995 היה ברשימת המיליארדרים של פורבס. הונו הוערך על ידי פורבס ישראל בשנת 2016 בכ-3.3 מיליארד שקל.
ביוגרפיה.
לנדא נולד בפולין לזוג ניצולי השואה, את השנתיים הראשונות בחייו עשה במחנה פליטים בגרמניה. משפחתו היגרה לאדמונטון שבקנדה, שם עבד האב כנגר ואחר כך קנה חנות לממכר סיגרים ובירכתיה היה ציוד לפיתוח תמונות. לנדא הרחיב את התחום לצילום תמונות פספורט ופיתח דרך להדפסה ישירה על נייר הצילום, ללא צורך לצלם על פילם.
תחילה למד באוניברסיטה הנדסה ופיזיקה אך לא סיים את לימודיו, ולאחר מכן למד ספרות ופסיכולוגיה, אולם שוב החליט לעזוב וללמוד קולנוע בלונדון פילם סקול (London Film School) שבלונדון. במהלך הלימודים התחיל לעבוד בחברה למתן שירותי צילום ופתרונות מיקרופילם ופיתוח שלו זיכה את החברה בחוזה עם חברת רולס-רויס. החברה שבה עבד (CAPS) נכשלה עסקית והגיעה לכינוס נכסים. ב-1970, כשהיה באנגליה, ייסד יחד עם ג'רלד פרנקל, שהיה המעסיק שלו ב-CAPS את חברת Imtec (Imaging Technology), חברה בתחום המיקרוגרפיקה שהפכה לחברה מובילה באספקת ציוד לקריאת והדפסת מיקרופילמים, ואשר רכשה מאוחר יותר את CAPS.
אינדיגו.
ב-1977 החליט לנדא לעלות לישראל. באותה שנה ייסד את חברת אינדיגו. רישום החברה נעשה בהולנד לצורכי מס וקשר עם השוק המשותף. פיתוחי החברה התבססו על טכנולוגיית liquid ink, שהתאימה לשוק הדפוס הדיגיטלי המתפתח. לנדא הגיע להסכם עם חברת סאווין האמריקאית לפיו אינדיגו תעסוק בפיתוח עבור סאווין ותזכה לתמלוגים בתמורה. לנדא אף הפך לאחראי על המחקר ופיתוח העולמי של סאווין.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה פיתוח נוסף על בסיס רעיונותיו של לנדא ונוצר ה-ElectroInk, דיו נוזלי שנועד להחליף את האבקה במכונות הצילום ואת האבקה במכונות הדפוס. ב-1993 התחיל השיווק של E-Print 1000. מכונה זו הייתה נקודת מפנה בשוק ההדפסה. החידוש הגדול היה היכולת להדפיס ישירות מהמחשב וכך התאפשר לשנות את ההדפסה בין דף לדף, חידוש שלא היה קיים במכונות הדפסה עד אותה תקופה.
ביוני 1993 מכר לנדא 14 אחוז מאינדיגו לג'ורג' סורוס בתמורה ל-50 מיליון דולר. זו הייתה השקעתו הראשונה של סורוס בישראל. ב-1994 הונפקה אינדיגו בנאסד"ק. לשם כך דילל לנדא את אחזקתו ל-70% וכך התאפשר לגייס כ-100 מיליון דולר. כבר באותה שנה היו רווחי החברה 74 מיליון דולר. ב-1995 הגדיל סורוס את החזקותיו ל-30%. ב-2000 השקיעה חברת HP באינדיגו 100 מיליון דולר בתמורה לכ-13.5% מהמניות. בשנת 2002 השלימה חברת HP את רכישת חברת אינדיגו תמורת 830 מיליון דולר. אחרי המכירה לנדא הפך ליועץ אסטרטגי למנכ"ל HP העולמית. בתפקידו זה שרד חילופי מנכ"לים בחברה.
לאחר אינדיגו.
לנדא הקים מספר חברות והוא פעיל בהן, Landa Labs העוסקת בתחומי הננוטכנולוגיה, ההדמיה והאנרגיה, לנדא ונצ'רס המשקיעה בחברות טכנולוגיות בראשית דרכן, לנדא דיגיטל פרינטינג העוסקת בפיתוח מכונות דפוס דיגיטליות המשתמשות בדיו ננומטרית ולוסיקס המפתחת מכונות לייצור יהלומי מעבדה. בתחילת המאה ה-21 רכש בהדרגה את מרבית מניותיה של חברת "קולורייט" (Coloright) ליצירת צבעי שיער בהתאמה אישית, ובדצמבר 2014 מכר אותה לחברת "לוריאל".
ללנדא הוענקו תוארי דוקטור לשם כבוד מהטכניון, מאוניברסיטת בר-אילן, מאוניברסיטת חיפה ומאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לנדא רשם מעל 800 פטנטים.
משך מספר שנים היה לנדא אחד המשקיעים הפרטיים הבולטים בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות והחזיק במניותיה בשווי עשרות מיליוני דולרים. ב-2013 ניסה להוביל מהלך, שלא צלח, להחלפת דירקטוריון החברה. ב-2019 נודע כי חיסל את השקעתו בטבע, לאחר שהחברה נקלעה לקשיים חמורים.
משפחתו.
נשוי לפטסי והם הורים לשלושה, בת ושני בנים. ב-2005 הדליקה פטסי משואה במסגרת טקס הדלקת המשואות בירושלים .
בתו, טליה לנדא, הייתה רקדנית באנסמבל של להקת בת-שבע ורוקדת באנסמבל מריה קונג משנת 2008 עד היום, נכון ל-2013.
בנו, אלון לנדא, הוא זמר יוצר, אשר היה חבר בלהקת "המושבה". שירו "חברה" משמש כשיר הנושא של הסדרה "דובדבני וקובץ'".