במיתולוגיה הנורדית, הענקים (בנורדית עתיקה: jötnar; נהגה "יוטנאר" -, צורת הרבים של יוטון - jötunn, גם השמות ריסי, ת'ורס וטרול יכולים להתייחס לענקים) הם סוג של ישויות שמנוגדות לדמויות אחרות - כגון האלפים או הגמדים. למרות שמם המשומש לרוב בעברית, הגדרת הענקים איננה ברורה, הם לא בהכרח גדולים מאוד, ותיאורם יכול לנוע בין יצורים יפים מאוד כשהם מתוארים באופן יחיד לבין גרוטסקיים בצורה מחרידה כשם מתוארים בצורה כללית. חלק מהאלים, כגון סקאד'י וגארד'ר מתוארים כענקים בעצמם ועוד ישנם אלים שיש עליהם עדויות רבות כגון אודין שמתוארים כצאצאים של ענקים. על הענקים יש עדויות במגוון רחב של מקורות נורדיים שונים.
המיתוס הנורדי מספר כי מקור הענקים הוא בהתרבות לא מינית מגופו של יימיר, ישות קדומה. בסופו של דבר, יימיר נהרג, גופו מפורק לחלקים שמהם יוצרים את העולם, והיוטנאר שורדים עד היום בכך שהם שטים בשצף של דמו של יימיר. הענקים שוכנים ביוטונהיימר. בפולקלור הסקנדינבי המאוחר יותר, המשמעות המעורפלת של המילה "ענק" סללה דרך לתיאורים שליליים של הישויות.
אטימולוגיה.
המילים jötunn בנורדית עתיקה ו-eóten באנגלו-סקסונית התפתחו משם העצם הזכרי הפרוטו-גרמאני etunaz. הפילולוג ולדימיר אורל טוען שקשרים סמנטיים בין etunaz לבין etanan בפרוטו-גרמאני גורמים לקרבה וקשר אפשרי ביניהם. המילה etanan נבנית מ-etall (אכילה) בנורדית עתיקה, etol (רעבתנות, גרגרנות) באנגלו-סקסונית, filu-ezzal (חמדני) בגרמנית עילית עתיקה. risi בנורדית עתיקה ו-riso בגרמנית עילית עתיקה מגיעים משם העצם הזכרי בגרמנית עתיקה wrisjon. אורל טוען כי שם התואר מסקסונית (גרמנית נמוכה) עתיקה wrisilīke כנראה גם כן קשור.
þurs (ת'ורס) בנורדית עתיקה, ðyrs (ד'ירס) באנגלו-סקסונית, ו-duris בגרמנית עילית עתיקה (רוח רעה), מגיעים משם העצם הפרוטו-גרמאני þur(i)saz, שבעצמו מגיע מ-þurēnan בפרוטו-גרמאנית, שקשור אטימולוגית ל-turá- (איתן, עשיר, בעל כוח). מקור המילה טרול הוא ממילה פרוטו-גרמאנית שמשמעותה אינה ידועה.
ענקים (מיתולוגיה נורדית)
שלמי נדרים
יוטון
יוטנאר
ענק כפור
ענקי כפור
יוחנן השישה עשר (אנטי-אפיפיור)
יוחנן השישה עשר (בלטינית: Ioannes XVI, ברונו מקרינתיה; 945 לערך - 1001) היה אנטי-אפיפיור שנבחר לכהונה על ידי אצילי רומא ב-997, במקביל לכהונתו של גרגוריוס החמישי. הוא הודח מהכס על ידי אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-998. נולד בשם יוהנס (ג'ובאני) פילגטוס (ביוונית: Ιωάννης Φιλάγαθος; בלטינית: Johannes Philagathus; באיטלקית: Giovanni Filagato).
תולדות חייו.
נולד בקלאבריה שבדרום חצי האי האפניני (איטליה), שהיה אז בשליטת האימפריה הביזנטית. היה הכומר האישי של תאופאנו, אחייניתו של קיסר יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית ורעייתו של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כן היה סנדקו של בנם, לימים הקיסר אוטו השלישי. כיהן כבישוף פיאצ'נצה.
עם מותו של האפיפיור יוחנן החמישה עשר, הגיעו אוטו השלישי ובן-אחיו ברונו לרומא על מנת למנות את ברונו בן ה-24 לאפיפיור. אולם, אצילי רומא בחרו ביוהאנס פילגטוס לרשת את הכס ולכהן כאפיפיור בשם יוחנן השישה עשר. אוטו השלישי הצליח לגרום לבחירתו של ברונו לאפיפיור, והוא נטל לעצמו את השם גרגוריוס החמישי. מיד לאחר מכן הכתיר האפיפיור החדש את דודו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אולם, עם שובו של אוטו השלישי לגרמניה, השתלטה סיעת אצילי רומא, בסיועו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, על כס האפיפיור, הדיחה את גרגוריוס החמישי והכתירה מחדש את יוחנן השישה עשר. סינוד בישופים שהתכנס בפאביה ב-997 החליט להכתיר מחדש את גרגוריוס שנבחר כחוק ולנדות את יוחנן השישה עשר מן הכנסייה. בפברואר 998 נכנס שוב אוטו השלישי לרומא בראש חייליו, על מנת לוודא שאצילי העיר לא ימרדו עוד נגד האפיפיור הנבחר. חיילי הקיסר תפסו את יוחנן השישה-עשר, שניסה להימלט. הם קצצו את אזניו, חתכו את אפו, עקרו את לשונו, שברו את אצבעותיו וניקרו את עיניו. לאחר מכן הרכיבוהו הפוך על חמור והצעידוהו ברחובות רומא. לאחר מכן נשלח לחיים בגלות במנזר פולדה שם מת ב-1001.
מספור האפיפיורים.
כיוון שיואנס לא נחשב לאפיפיור לגיטימי, שלושת האפיפיורים הבאים שנטלו לעצמן את השם יוחנן השתמשו בשמות "יוחנן השישה-עשר", "יוחנן השבעה-עשר" ו"יוחנן השמונה-עשר". רק בשלב מאוחר יותר "קודם" מספרם באחד, והותיר את השם "יוחנן השישה-עשר" ללא אפיפיור, אלא רק ככינוי לאנטי-אפיפיור שכיהן בשם זה.
מצפה אלות
מצפה אלות הוא נקודת תצפית הנמצאת בשמורת "מצפה אלות", אשר מהווה את הנקודה הגבוהה ביותר ברכס רמת סירין. הוא נמצא 2 ק"מ מערבית למושבה מנחמיה וכ-4 ק"מ מדרום מזרח ליבנאל.
גובה המצפה הוא כ-360 מטרים מעל פני הים, והוא נמצא בקצה המזרחי של הרכס, על תוואי שביל ישראל ושביל עמק המעיינות. בנוף שנצפה ממנו ניתן לראות את הכנרת, עמק הירדן ורמת הגולן. כמו כן היישובים יבנאל, אלומות ויישובי עמק הירדן.
המצפה קיבל את שמו מן האלות הרבות הגדלות ברמת סירין, בפרט, משתי אלות אטלנטיות המצויות בנקודת התצפית.
טיפול יונים לצהבת
טיפול יונים לצהבת, היא צורה של רפואה עממית יהודית למחלת הצהבת. לטיפול אלטרנטיבי אין בסיס מדעי והוא עלול לסכן את החולה. יש המחשיבים טיפול זה כסגולה.
מקור.
שימוש ביונים לצהבת מופיע לראשונה בספרות היהודית אצל הרב החסידי-הונגרי יצחק אייזיק וייס (סבליאבה), בספרו דברי יצחק (ליקוט שמועות וסגולות מתלמידי הבעל שם טוב), סגולה זו נעתקה בשמו בספר סגולות ישראל (שבתאי ליפשיץ) ובספר טעמי המנהגים.
צורת הריפוי היא על ידי תלישת נוצות היונה באזור פתח הביב והצמדתו לטבור החולה, כתוצאה מכך חלק מן היונים מתות. לטענת המטפלים היונה 'שואבת' את הצהבת מהחולה ולכך היא מתה.
פרופ' פרד רוזנר מצא בכתב יד (מהמאה ה-16 או ה-17) מקור עברי קדום לטיפול בצהבת על ידי העברת המחלה לדג. בנוסף הוא מצביע על תפיסת 'העתקת המחלה' -העברת המחלה לבעל חיים אחר, ששימשה בקרב הרפואה בעולם העתיק, ומביא דוגמאות נוספות לשיטה זו, מהתלמוד ומספרי רפואה שונים.
תומכים ומתנגדים.
בקרב אנשי הרפואה הקונבנציונלית ישנה התנגדות לשימוש בשיטה זו מאחר שלא הוכחה מדעית, כמו כן קיים חשש להידבקת החולה במחלות יונים והחמרת מצבו של החולה עקב אי טיפול.
מקרב הרבנים הביעו התנגדות הרב שלמה זלמן אוירבך, שלדבריו מדובר בהבל ואמונה טפלה, והרב צבי טאו, שתולה את תמותת היונים בחניקתם בידי המטפל. הרב שלמה אבינר, אף רואה בטיפול זה איסור הלכתי מטעם "דרכי האמורי". לעומתם יש רבנים אחרים שתומכים ומתירים את פעולה זו, בהם הרב יוסף בא-גד, שהקדיש לכך פרק בספרו (נחלי בא גד), והרב זמיר כהן, שמסתמך בין היתר על מחקר שלדבריו אישש את יעילות טיפול זה.
בהיבט של איסור צער בעלי חיים בהלכה, עבור רפואה 'סגולית' שאיננה בדוקה, מספר רבנים דנו בטיפול והתירוהו. הרב יצחק זילברשטיין כתב שהטיפול אינו מתיר חילול שבת.
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד
פרטסנטמיקלוש
יעקב בן נסים
רבי יעקב ב"ר נסים אבן שאהין (בערבית יהודית: אבי יוסף. נפטר ב-ד'תשס"ז, 1006) היה ראש ישיבה ומנהיג הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה במאה ה-10, שלהי תקופת הגאונים. אביו של רב ניסים גאון.
חייו.
מוצא משפחתו כנראה מאזור פרס (לפי שמה). אביו, רבי יעקב בר יאשיהו, שהיה גם הוא תלמיד חכם, חי ופעל בקירואן. בנו רב נסים מכהנו "הרב הראשון". הוא ייסד בתי מדרש והעמיד תלמידים בקירואן, כלשון בנו: "אדוננו הצדיק אבי נ"ע... כאשר הקדים מזכויות וייסד המדרשות, לימוד התורה ויראתו שהייתה קודמת לחכמתו אמצא התשועה ועזר מבורא עולם". מנחם בן-ששון כותב כי בימיו פרח ביותר לימוד התורה בקירואן.
היה נציג ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא בקהילות צפון אפריקה ובפרט קירואן (ואולי גם לספרד), דבר שהתבטא בכך שהוא ריכז את השאלות והתרומות מכל הקהילות אל הגאונים ואת התשובות מהם. התכתב עם רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון, שפנו אליו בתוארי כבוד, "אלוף", "ראש כלה קדוש", "גבור התורה", "אדיר בן אדירים גדול בן גדולים", ועוד. רש"ג כותב לו: "ואתה גדולנו יעקב בן מר רב נסים שאתה מיסר עצמך ללמוד תורה בנקיות ולהיכנס בחדרי הלכה ולעמוד על אמתתה של תורה ולהוציאם לאור וכל תלמידיך אנשי סודך עושה רצון יראיו יעשה רצונך", וכן: "ומתוך שאתה תלמיד חבר לנו והר גבוה בתורה גלינו אליך רחשות לבנו". "למחמד עינינו ומשא נפשנו וסגולת חמדתנו ואיש סודנו ובעל בריתנו ושעשוע לבנו, מרי ורבנא יעקב הלבר לנו והנכבד בישיבתנו, הגדול בסנהדרינו והאדיר בכלינו". גם רבי שמואל הנגיד משבחו בשיר שכתב לכבוד רב נסים בנו.
בין השאלות ששאל את רב שרירא בשם קהל קירואן בשנת 987 (ד'תשמ"ז) הייתה "כיצד נכתבה המשנה?", שהתשובה שהשיב רב שרירא עליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון. גם חיבור "יישור דרכי התלמוד" של רב האי גאון נכתב כתשובה לשאלותיו.
נפטר בחורף ד'תשס"ז (1006). בגניזת קהיר נמצאה אגרת שבה מבכה ר' האי גאון את פטירתו. חישובים שונים העלו שנפטר בגיל 110, אך החוקרים טוענים שהם התבססו על טעות.
לא שרד מחיבוריו דבר, אך מגניזת קהיר עולה שחיבר פירוש על ספר בראשית. יש המייחסים לו פירוש לספר יצירה.
נחל מורן
נחל מורן (בערבית: وادي موران, תעתיק: וואדי אל מורן) הוא נחל באורך 3.5 ק"מ במרכז הגליל העליון, צפונית להר מירון. הוא אחד מיובלי נחל כזיב עילי. מקור שמו העברי והערבי בשיחי מורן החורש הגדלים לאורכו.