בפסיקה זו של בית המשפט העליון נפסקה פסיקה בעלת פרשנות מצמצמת לחוק שהרי הפוסקים בראשות ארל וורן השכילו להבין את מהותו של חוק סמית' שנועד למנוע פגיעה ממשית בביטחון המדינה, ומכיוון שבפעילות הפסיבית לטענתה של ייטס במפלגה הקומוניסטית אין בה משום איום ברור ומיידי על השלטונות, אזי שחוק סמית' אינו תקף לגביהם. זהו גם פרשנות פוזיטיביסטית שהרי הפוסקים בעתירה זו לא קפאו על שמריהם ולא חששו מהפכת טענת הפוסקים בפסיקת דניס נגד ארצות הברית.
דוב בערל ויין
יוסף מנדלבאום
ייטס נגד ארצות הברית
פרשת סקוקי
פרשת סקוקי (באנגלית: The Skokie Case) הוא מקרה שאירע ב-1977 בארצות הברית בו אישר בית המשפט העליון לקיים הפגנה נאו-נאצית בתחומי העיירה סקוקי שבאילינוי, בה התגוררו אחוז ניכר של יהודים ובהם גם ניצולי השואה.
רקע.
בשנת 1977 ביקשו פעילים של המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית האמריקנית לקיים צעדה באזור שיקגו. לאחר שמועצה מקומית אחרת באזור הסכימה לקיום הצעדה אך דרשה תשלום גבוה עבור ביטוח למקרה שייווצרו מהומות, הודיעה המפלגה שחבריה יצעדו בסקוקי, בה התגוררו כ-30,000 יהודים מתוך 70,000 תושבים, וכ-6,000 מתושביה היו ניצולי שואה או קרובים מדרגה ראשונה של ניצולי שואה.
תביעה לבית המשפט נגד הצעדה.
תושבי סקוקי הפגינו נגד קיום הצעדה ומועצת סקוקי הגישה תביעה לבית המשפט האזורי של אילינוי אשר ב-29 באפריל 1977 הוציא צו מניעה נגד צעדה בסקוקי במדי המפלגה, הצגת צלבי קרס והפצת תעמולת שנאה. בית המשפט לערעורים של אילינוי סירב לעכב את ביצוע ההחלטה עד שמיעת הערעור ובית המשפט העליון של אילינוי סירב לדון בערעור על ההימנעות מעיכוב הביצוע.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות אשר ייצג את המפלגה הנציונל-סוציאליסטית פנה לבית המשפט העליון של ארצות הברית אשר ברוב של חמישה נגד ארבעה ביטל את ההחלטה שלא לעכב את הביצוע והחזיר את הדיון לבית המשפט לערעורים של אילינוי לדיון לגופו של עניין.
דעת הרוב בבית המשפט העליון של ארצות הברית הייתה שהחלטת בית המשפט העליון של אילינוי שלא לעכב את הביצוע היא החלטה סופית ועל כן לבית המשפט העליון זכות לדון בה. לגופו של עניין קבעו השופטים שבנושאים הנוגעים לחופש הביטוי על בתי המשפט של המדינות להעניק מסלול ערעור מהיר או לעכב ביצוע של החלטות המצמצמות את חופש הביטוי עד לשמיעת הערעור. שלושה שופטים, בהם ויליאם רנקוויסט והנשיא וורן בורגר, הביעו עמדה שלמרות שנראה שהחלטת בית המשפט האזורי רחבה מאוד, אין להם סמכות להתערב עד לשמיעת הערעור על ידי בית המשפט לערעורים של מדינת אילינוי. שופט אחד, ברייאן וויט, כתב שהוא לא היה מעכב את הביצוע.
בית המשפט לערעורים של אילינוי אשר קיבל חזרה את התיק ביטל את רוב האיסורים של בית המשפט האזורי אך הותיר על כנו את האיסור להציג צלבי קרס בקובעו כי הצגת צלב קרס היא מתקפה אישית על כל יהודי ובהתבסס על החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בצ'פלינסקי נגד ניו המפשיר משנת 1942 בו נקבע שישנן "מילים לוחמניות" שאמירתן אינה מוגנת על ידי חופש הביטוי.
בערעור לבית המשפט העליון של אילינוי בוטל גם האיסור על הצגת צלבי קרס. בית המשפט העליון של אילינוי קבע, מול דעת מיעוט של אחד השופטים, שההחלטה של בית המשפט העליון של ארצות הברית בכהן נגד קליפורניה, בו בוטלה הרשעתו של אדם שלבש חולצה עם מילים גסות נגד הגיוס לצבא ארצות הברית, מחייבת אותם להתיר גם הצגת צלבי קרס. בית המשפט כתב:
בית המשפט גם הסביר שלאור ההודעה המוקדמת על הצעדה יכול כל המעוניין בכך להימנע מלראות את סמלי צלב הקרס בצעדה. בית המשפט העליון של ארצות הברית סירב לתת רשות ערעור על החלטה זאת.
חוקים עירוניים.
במטרה לעקוף את החלטת בית המשפט, חוקקו בסקוקי שלושה חוקים עירוניים שקבעו:
המפלגה הנציונאל סוציאליסטית פנתה לבית המשפט הפדרלי בסיוע האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות בדרישה לבטל את החוקים והם בוטלו על ידי בית המשפט המחוזי וההחלטה אושרה בבית המשפט לערעורים. השופט דיקר מבית המשפט המחוזי כתב בהקשר לביטול האיסור על תעמולת שנאה שיכולתה של החברה האמריקאית לסבול אפילו את תעמולת השנאה של התובעים מבלי לעזוב את מחויבותה לחופש הביטוי היא אולי ההגנה הטובה ביותר נגד כינון משטר נאצי בארצות הברית.
שלושה ימים לפני קיום הצעדה הודיע קולינס, איש המפלגה שהוא מבטל את הצעדה שכן כל שביקש היה להראות שיש למפלגה זכות לקיים את הצעדה. המצעד שלא התקיים ברחובותיה של סקוקי זכה להד תקשורתי נרחב.
הגם שהנושא עצמו לא נדון באופן ישיר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, היה זה מקרה ראשון בו קבע בית משפט זה שחופש הביטוי מגן גם על חופש הביטוי של נאצים.
ארתור קנדי
ארתור אדוארד קנדי
סר ארתור אדוארד קנדי (באנגלית: Sir Arthur Edward Kennedy; 5 באפריל 1809 - 3 ביוני 1883) כיהן כמושל של המושבות הבריטיות סיירה לאון, אוסטרליה המערבית, האי ונקובר, הונג קונג וקווינסלנד.
קורות חיים.
ארתור קנדי נולד בקלטרה שבמחוז דאון באירלנד ב-5 באפריל 1809, והיה בנם הרביעי של יו קנדי (Hugh Kennedy) ושל רעייתו גריסיי דורתיאה (Grace Dorothea). ארתור למד בצעירותו תחת מורים פרטיים, ולאחר מכן בשנים 1823–1824 התחנך בטריניטי קולג' שבדבלין.
קנדי הצטרף לצבא הבריטי לגדוד חיל הרגלים ה-11 ב-15 באוגוסט 1827. קנדי שירת בקורפו עד שנת 1837 ובין השנים 1838–1839 ו-1841–1844 שירת בקנדה. בשנת 1841 רכש לעצמו דרגת קפטן בגדוד חיל הרגלים ה-68.
בשנת 1846 שב לאירלנד, ויתר על דרגתו הצבאית, והצטרף לוועדה שהוקדמה מכוח חוק העניים (Poor Law Commission), ואשר תפקידה היה לפקח על חלוקת המזון לנפגעי הרעב הגדול והיה אחראי על מחוז קלייר.
שירות קולוניאלי.
בשנת 1851, בתום הרעב הגדול, ועם ביטול תפקידו הקודם הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי. במאי 1852 מונה למושל גמביה אולם בטרם החל לכהן בתפקיד מונה למושל סיירה לאון, תפקיד בו כיהן עד שנת 1854, ושקד על ייעול הממשל המקומי ועל מניעת שחיתות.
בשנת 1854 קודם לתפקיד מושל אוסטרליה המערבית, תפקיד בו כיהן עד שנת 1862. בתקופת כהונתו פעל קנדי בנחישות לקידום הכלכלה. באותה עת לא היה במושבה כל גוף מחוקק או מפקח, ופעולותיו הנחרצות נחשבו בעיני התושבים המקומיים כעריצות. יחד עם זאת כלכלת המושבה פרחה בתקופת כהונתו. קנדי יזם חקיקה, עודד הגירה למושבה (מרבית המהגרים היו פושעים אשר הוגלו מאנגליה, ובכך נהנתה המושבה מכספי יישובם), וכן עודד חקלאות וחיפוש משאבים טבעיים.
עם שובו לאנגליה בשנת 1862, ולאור הצלחותיו, קיבל תואר אבירות במסדר האמבט.
ביולי 1863 מונה למושל האי ונקובר. קנדי הגיע לוונקובר במרץ 1864. למושבה זו הייתה מועצה מחוקקת חזקה, אשר מנעה מקנדי יוזמות חקיקתיות ושינויים ממשלתיים. בתקופה זו סבלה המושבה משפל כלכלי והעדר יכולתו לקדם את הכלכלה הביאה לכך שקנדי הואשם במצב הכלכלי הקשה. עם איחוד המושבה עם קולומביה הבריטית באוקטובר 1866 סיים קנדי את תפקידו ושב ללונדון.
בדצמבר 1867 קיבל תואר אבירות בדרגה גבוהה יותר במסדר האמבט, ומונה למושל מושבת מערב אפריקה - תפקיד בו כיהן עד שנת 1872.
בשנת 1871 קיבל תואר אביר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בשנת 1872 מונה קנדי לתפקיד המושל השביעי של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1877. בתקופת כהונתו ייסד את הדולר ההונג קונגי, ופיתח את אזור קנדי טאון במערב ויקטוריה סיטי שבאי הונג קונג.
בתום כהונתו כמושל הונג קונג מונה קנדי לתפקיד מושל קווינסלנד, תפקיד אותו נשא עד שנת 1883.
בתום כהונתו עלה קנדי על האונייה "אוריינט" בדרכו לאנגליה. ב-3 ביוני 1883 בעת שהאונייה הפליגה בסמוך לעדן שבים האדום נפטר קנדי ונקבר בים.
משפחתו.
בשנת 1839 נשא קנדי לאישה את ג'ורג'ינה מקקארטני (Georgina MacCartney), ולבני הזוג נולדו שתי בנות ובן - ארתור הרברט ויליאמס. ג'ורג'ינה נפטרה ב-3 באוקטובר 1874.
מורשתו.
על שמו של קנדי נקרא אזור קנדי טאון וכן דרך קנדי בהונג קונג, וכן אגם קנדי שבקולומביה הבריטית.
ג'ורג' פיקט
ג'ורג' אדוארד פיקט (באנגלית: George Edward Pickett; ינואר 1825 - 30 ביולי 1875) היה קצין אמריקני, ששירת כמייג'ור גנרל בצבא קונפדרצית מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא זכור במיוחד בשל הפעולה חסרת התוחלת והעקובה מדם של הדיוויזיה שעליה פיקד בקרב גטיסברג, פעולה אשר נקראה על שמו - "הסתערות פיקט".
ראשית חייו.
פיקט נולד בעיר ריצ'מונד שבמדינת וירג'יניה, הבכור מבין שמונה ילדים במשפחתו. בגיל 17 התקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. הוא נודע שם כבעל משובה וכתלמיד שלא שאף להצטיין, אך הוא סיים את לימודיו (לאחר ששליש מבני כיתתו הודחו מהלימודים), אחרון מבין 59 בוגרים, ב-1846. הוא מונה לקצין ברגימנט הרגלים ה-8. הוא זכה לפרסום בציבור במלחמת ארצות הברית–מקסיקו כאשר במהלך קרב צ'אפולטפק (Chapultepec) נשא את הדגל היחידתי אל מעבר לחומת טירה זו ופרש אותו מעל גגה. ב-1855 קודם לדרגת סרן.
פיקט שירת בטריטוריה של וושינגטון וב-1859 פיקד על הקמת מחנה צבאי שם. באותה שנה היה מעורב בסכסוך בגבול ארצות הברית-קנדה שנודע כמלחמת החזיר.
פיקט נשא אשה ב-1851, אך היא נפטרה בלידה באותה שנה. בהמשך הוא נשא אשה שנייה, שילדה לו בן ב-1857. לאחר שהתאלמן ממנה נשא אשה (שהייתה אז בת עשרים) בשלישית ב-1863.
מלחמת האזרחים.
קרבות ראשונים.