הרפובליקה משתרעת על פני השטח הצפוני של הרי הקווקז, ורוב שטחה הוא הררי. ההר הגבוה ביותר הוא הר בזרדיוזי שגובהו 4,466 מטרים מעל פני הים.
משאבים טבעיים.
דאגסטן עשירה בנפט, בגז טבעי, בפחם ובמינרלים רבים אחרים.
אקלים.
האקלים בדאגסטן הוא חם ויבש בקיץ, אך באזורים ההרריים החורף הוא קשה וקר. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 2 מעלות צלזיוס, ובחודש יולי הטמפרטורה הממוצעת היא 30 מעלות צלזיוס. ממוצע המשקעים הרב שנתי נע בין 200 מילימטר לשנה במישורים הצפוניים של דאגסטן ל-800 מילימטרים לשנה באזורי ההרים.
דמוגרפיה.
דאגסטן היא המגוונת ביותר בין הרפובליקות של הפדרציה הרוסית במספר העמים החיים בה. בשל פני השטח ההרריים המקשים על התחבורה ועל התקשורת, התרבות בדאגסטן היא במובנים רבים עדיין תרבות שבטית. בניגוד לאזורים רבים אחרים ברוסיה, אוכלוסיית דאגסטן גדלה במהירות. בדאגסטן למעלה מתריסר שפות כתובות, שבהן מתפרסמים עיתונים וכתבי עת, וכן למעלה משני תריסרי שפות שאין להן כתב. חלק מהעמים נמצאים בדאגסטן זה מאות ואלפי שנים. חלקם נדדו לדאגסטן במאות האחרונות. המיעוט הרוסי הוא ברובו צאצאי מתיישבים מרוסיה הצארית שהגיעו לדאגסטן במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
אוכלוסייה.
מספר תושבי דאגסטן בשנת 2021 היה 3,133,303, החיים בחצי מיליון משקי בית. מאוכלוסייה זו היו 45%) עירוניים. 48.2% מתושבי דאגסטן הם גברים, ו-51.8% הם נשים. גילם הממוצע של תושבי דאגסטן היה 25.2 שנים. בשנת 2005 היו בדאגסטן 40,814 לידות (שיעור ילודה של 15.5) לעומת 15,585 מיתות (שיעור תמותה של 5.9). אווארים קווקזים מהווים 29.4% מאוכלוסיית הרפובליקה, דרגינים 17%, קומיקים 14.9%, לזגינים 13.3% ורוסים רק כ-3.6%.
חלוקה אתנית.
תושבי דאגסטן מגוונים מאוד מבחינת מוצאם. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ברוסיה בשנת 2002, מהווים הקווקזים הצפון-מזרחים (אווארים, דרגינים ולזגינים) כמעט 75% מאוכלוסיית דאגסטן. העמים הטורקיים הקומים, נוגאי והאזרים מהווים 20% נוספים. הרוסים מהווים 5%. קבוצות קטנות יותר מהוות 0.5% מהאוכלוסייה.
דתות.
הדת הנפוצה ביותר בדאגסטן היא דת האסלאם, שהיא דתם של 90.4% מהאוכלוסייה. האווארים, הדרגינים, רוב הלזגינים, הקומיקים, הלאקים, הטבסאראנים, הרוטולים, האגולים, הצחורים, הנוגאי והצ'צ'נים הם מוסלמים מהזרם הסוני; לעומת האזרים ומקצת מהלזגינים הם מוסלמים מהזרם השיעי; הרוסים האתניים הם נוצרים; ואילו חלק מדוברי שפת הטטים הם יהודים (רשומים כ"יהודי ההרים" או בשפתנו "קווקזים" ורובם עלו לישראל מאז התפרקות ברית המועצות).
רוב תושבי דאגסטן הסונים נוטים אחרי הזרם הסופי. בין חמישה לעשרה אחוזים מן הסונים נוטים אחר הווהאביה. לאחר מלחמת צ'צ'ניה השנייה נקשר שמה של הווהאביה לכנופיות המזוינות שניסו למרוד בשלטון המרכזי ולהשליט את קיצוני הדת על דאגסטן, והחוק המקומי הגביל את הפולחן הווהאבי.
השפה המשותפת לתושבי דאגסטן, המשמשת לתקשורת ולמינהל, היא הרוסית. תושבי דאגסטן מדברים בשפות רבות, המחולקות לשלוש קבוצות עיקריות - שפות צפון-מזרח קווקזיות או איברו-קווקזיות כדוגמת האווארית או הדרגינית, שפות טורקיות כדוגמת הקומיקית, ושפות הודו-אירופיות, כרוסית.
על פי מפקד האוכלוסין הרוסי משנת 2002 מתחלקים תושבי דאגסטן לקבוצות הבאות:
מלנוציט
מלנוציט או תא מלנין הוא סוג תא הנמצא בשכבה התחתונה של האפידרמיס בעור וברשתית העין. מלנוציטים מייצרים ומפרישים מלנין, פיגמנט אשר בולע קרינה באורכי גל קצרים (בעיקר קרינה על-סגולה) ומגן על הגוף מפניה.
בסרטן עור מסוג מלנומה תאים אלו עוברים התמרה סרטנית ומתחלקים בצורה לא מבוקרת.
תיאור.
בעור נורמלי כל תא עשירי בממוצע הוא מלנוציט, היושב במיקום ייחודי לו בשכבת ה basal lamina (רשת סיבי פיברובלסט דמוית לוח, הנמצאת, בין היתר, מתחת לאפיתל), ובעזרת השלוחות הממברניות שלו (דנדריטים), המרחיקות עד לשכבת העור העליונה (תאי העור המתים), הוא מעביר מלנוזומים לקרטינוציטים (תאי עור) שכנים באפידרמיס. המלנוזומים הם אברונים תוך תאיים דמויי ביצה (זו צורתם בשלבי התפתחותם המתקדמים), הנראים כשלפוחית מגורגרת, הקשורה לממברנה הציטופלזמית (כמו אברונים תוך תאיים נוספים). אברונים אלו אחראים לייצור המלנין, לאגירתו ולהגנה על התא מפני תוצרי ביניים רעילים (ציטוטוקסיים), הנוצרים במסלול הביוסינתזה של מלנין ויכולים לחמצן את הליפידים בממברנה הציטופלזמית.
צפיפות המלנוציטים אינה אחידה בכל הגוף. כך, למשל, צפיפותם באזורים מוצנעים (איברי המין) גבוהה יותר מאשר בגב. חשיבותה של צפיפות המלנוציטים לפיגמנטציה של העור פחותה מחשיבותן של הכמות ושל האיכות של המלנין המיוצר. אלה מתבטאות בהופעת מלנוזומים גדולים יותר (המכילים יותר מלנין) באנשים כהי עור לעומת בהירי עור.
מוצא עוברי של המלנוציטים.
מוצאם העוברי של המלנוציטים הוא מתאי הרכס העצבי (Neural Crest). התאים מתנתקים ממקורם, באזור הדורסלי של צינור העצבים (neural tube) אשר במערכת העצבים המרכזית (Central Nervous System). לאחר התנתקותם הם נודדים לאזורים ונטרליים בתוך הדרמיס העוברי, מתחת לאקטודרם, שם הם מתחילים להתמיין למלנוציטים. תהליך הנדידה וההתמיינות מווסת על ידי חלבונים, המדכאים או מעודדים את הנדידה, כמו אפרין או פרוטאוגליקנים, בהתאמה, ועל ידי אינטראקציות בין רצפטורים (כמו KIT, שהוא RTK, Receptor Tyrosine Kinase) לליגנדים מתאימים (לדוגמה steel).
ייצור מלנין.
שני סוגי מלנין עיקריים מיוצרים במלנוזום:
הפעלת MC-1R &amp;רלמ;(MelanoCortin-1 Receptor), על ידי עלייה בריכוז הליגנד הנקשר אליו, αMSH &amp;רלמ;(Melanocyte Stimulating Hormone), גורמת לעלייה בפעילות האנזים TYR &amp;רלמ;(TYRosinase). האנזים TYR אחראי לכמה פעולות במסלול סינתזת המלנין מחומר המוצא (סובסטרט), חומצת האמינו טירוזין, ובהן: טירוזין הידרוקסילאז, דיהידרוקסיפנילאלנין (תוצר הביניים הראשון בסינתזת המלנין), ודיהידרוקסיאינדול אוקסידאז.
התרבות מלנוציטים.
מלנוציטים הם בעלי שיעור מיטוזה נמוך, אולי בשל מוצאם העוברי מתאי עצב, ועל אף זאת נצפית עלייה במספר המלנוציטים הפעילים בתגובה לקרינת UV, כמו גם עלייה בגודלם, עלייה בשיעור פעילות האנזים TYR, ועלייה במספר המלנוזומים הבוגרים (הנמצאים בשלבים המתקדמים בהתפתחותם). את העלייה במספר המלנוציטים הפעילים נהוג לייחס להפעלתם של מלנוציטים קיימים, אך רדומים, ופחות למיטוזה.
מלנומה.
החלבון GP100, המכונה גם HMB-45, הוא marker לתאי מלנומה של האדם, ומובן שהוא מופיע גם במלנוציטים שלא עברו התמרה סרטנית. חלבונים ייחודיים רבים למלנוציטים (TYR, TRP-1 ועוד) משמשים במחקר למציאת טיפול למחלה זו.
קראטינוציטים
גאורגית יהודית
גאורגית יהודית או גרוזינית יהודית היא שפה יהודית, ניב או ז'רגון של הגאורגית שדובר על ידי היהודים הגאורגים, לפי קריטריונים של מיון שפות היא משתייכת למשפחת השפות הכרתווליות. יהודי גאורגיה עצמם גורסים כי השפה המדוברת על ידם היא גאורגית עצמה, ואינם משתמשים בלהג עדתי יהודי כלשהו. דעה זו אינה מבוססת על מחקר מדעי.
מספר דוברי השפה בעולם מסתכם בכמה עשרות אלפים: בישראל, כ־59,800; בגאורגיה, כ־20,000; בניו יורק, כ־4,000. וכן במספר קהילות יהודיות ברוסיה, בבלגיה, בארצות הברית, בקנדה, באזרבייג'ן, באיראן, ובאוקראינה.
המחקרים על לשונם של יהודי גאורגיה החלו עם החוקר אליהו פאפיסמידוב בשנת 1931, לפני כן היו התייחסויות שיטחיות לנושא. אהרון קריחלי, חוקר יהודי גאורגיה, טען שיש ליהודי גאורגיה להג מיוחד וקרא לו "עיבּרוּלי" (עברית) - "ყიბრული" ("קיברולי"), אך בעל אופי של ארגו בלבד. וחוקרים נוספים לאחר מכן. כיום מתקיים מחקר שיטתי על לשון הדיבור של יהודי גאורגיה במסגרת המפעל לחקר יהדות גאורגיה שבמכון בן צבי.
בלשון הדיבור של יהודי גאורגיה נשתמרו תכונות מיוחדות בעיקר בעיסוקם במסחר או בלימוד ספרי קודש. תכונות אלה ניכרות ב:
השפעת הלשון הארמית.
במאות האחרונות לפני הספירה, ובמאות הראשונות לספירה, הייתה הארמית לשון בינלאומית בכמה ארצות במזרח, וכן בין הלשונות הנפוצות ביותר בגאורגיה. נראה שהיו אלה היהודים שהגיעו מבבל שתרמו לזה. דוברי הארמית החדשה, נוצרים ויהודים, הגיעו לגאורגיה מפרס וארמניה, ועד היום מתגוררים בטביליסי, מצחתה וגורדבאני. בין דוברי שפה זו הם יוצאי כורדיסטן האיראנית ויוצאי ארמניה.
ניבים בגאורגית-יהודית.
ניתן להבחין בשלושה ניבים נפרדים של לשון הדיבור מזרחי, מערבי ודרומי, שנבדלים גם בשפה הגאורגית.
הניב המערבי (אימרולי).
במערב גאורגיה רווח הלהג של "אימֶרוּלי" (מאזור אימרתי), כנראה בשל הריכוז הגבוה של יהודים במחוז אימרתי, בעיקר בכותאיסי ובקולאשי, בנדזה, ואני, סוג'ונה, צחאקאיה, סוחומי ועוד.
רצ'ולי.
תושבי העיר אוני אף הם במערב גאורגיה מדברים בלהג שהוא בהשפעת הרַצ'וּלי (על שם ה רצ'ה). היבדלות שפתם נובעת כנראה בעקבות מקומם בהרי רצ'ה הגבוהים.
הניב המזרחי (כארתלורי).
הלהג הגאורגי בעל ההשפעה הרבה ביותר, ה"כארתלוּרי" (על שם מחוז כארתלי), להג שהוא היסוד לגאורגית הספרותית מן המחצית השנייה של המאה ה-19 ואילך. ממנו נצמח הניב היהודי המזרחי ונפוץ בערים: צחינוואלי, גורי, סוראמי, כארלי ועוד. בקאחתי, שהוא המחוז המזרחי ביותר של גאורגיה, ישבו היהודים בימי הביניים בערים: בודבה, אוריית אובני (אורבניסי), שילדה ועוד. אולם לאחר מכן התדלדלה האוכלוסייה היהודית במחוז.
הניב הדרומי.