לאורך שנות פעילותה במקהלת העפרוני, שכולה נעשתה בהתנדבות, המשיכה מיה לקדם את תחום מקהלות הילדים והנוער. היא יזמה את תוכנית "מלחינים כותבים למקהלות ילדים" אשר במסגרתה נכתבו יצירות חדשות על ידי מלחינים ישראלים במיוחד עבור מקהלות בשטח. בשנת 1986 יזמה במרכז למוזיקה "משכנות שאננים" בירושלים את "קולות צעירים" – 26 חוברות שיצאו לאור במשך 7 שנים, המכילות רפרטואר מקהלתי בינלאומי. במקביל, לימדה מתודיקה של עבודה עם מקהלות ילדים ויסודות הניצוח בסמינר באורנים (1985–1988), באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (1986–1993) ובמדרשה למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך (1990–2002). בשנת 1987 הצטרפה כחברה ב- IFCM – פדרציית המקהלות העולמית שהוקמה באותה שנה, ובשנת 2005 נבחרה כחברת הנהלה שבה כיהנה לאורך 6 שנים. במסגרת זו, פעלה לקידום שיתופי פעולה עם עולם המקהלות הערבי.
בשנת 2000 הייתה שותפה להקמת "הלל" - ארגון המקהלות בישראל, שבראשו עמדה בשנים 2002–2008. במסגרת הארגון, יסדה את סמינר המנצחים השנתי של הארגון המועבר על ידי מנצח אורח מחוץ לישראל, וכן ייסדה סמינר מיוחד המוקדש למנצחי מקהלות ילדים. בשנת 2010 יסדה קורס למנצחי מקהלות יהודים וערבים במסגרת "מנצחים ללא גבולות" מטעם פדרציית המקהלות העולמית בניצוחו של Andre de Quadros. בתחילת 2010 הקימה בביתה ספריית ייעוץ למנצחי מקהלות ילדים ונוער, ספרייה המכילה ריכוז גדול של רפרטואר ישראלי ובינלאומי לקולות שווים.
בשנת 2003 קיבלה את הפרס על שם פרנק פלג על עבודה מוזיקלית אומנותית ברמה גבוהה לאורך שנים רבות, בשנת 2012 זכתה יחד עם מקהלת העפרוני בפרס מפעל הפיס לאומנויות הבמה ע"ש לנדאו, ובשנת 2020 קיבלה ממשרד החינוך את התואר יקירת הפיקוח על החינוך המוזיקלי על קידום, טיפוח והעשרת שירת מקהלות הילדים בארץ.
הייתה נשואה לעלי שביט עד למותו במרץ 2021. בנה היה עיתונאי הרכב טל שביט.
נפטרה ב-5 ביולי 2021, והובאה למנוחות לצד בני משפחתה בבית העלמין שבקיבוצה מעברות.
דינמיקה (מכניקה)
דינמיקה היא ענף במכניקה קלאסית. הדינמיקה עוסקת בתנועת גופים, להבדיל מסטטיקה שעוסקת בגופים נייחים.
בדינמיקה נכללים שני ענפים:
הדינמיקה מבוססת על חוקי התנועה של ניוטון. לפתרון בעיה דינמית שעוסקת בגופים הנעים במהירות המתקרבת למהירות האור יש לעשות שימוש בדינמיקה של תורת היחסות הפרטית.
במכניקת הקוונטים הדינמיקה עשויה להתייחס למידת הקוונטיזציה של הכוחות, כגון אלקטרודינמיקה קוונטית וכרומודינמיקה קוונטית.
פתרון בעיות דינמיות.
בפתרון בעיות דינמיות (לפי המכניקה הקלאסית) יש להבדיל בין גוף נקודתי, מערכת חלקיקים וגוף קשיח (בבעיות גוף קשיח יש להתחשב במומנט התמד). בהתאם לאילוצים, ניתן לנסח לבעיה משוואות קינמטיות המתארות קשרים (קשר מרחב-זמן) בין מיקום, מהירות ותאוצה בזמן (בין אם מדובר בתנועה קווית, זוויתית או כללית).
כמו כן, ניתן לנסח משוואות קינטיות: משוואות ניוטון-אוילר (הראשונה מתארת את הקשר בין סך הכוחות לתאוצה קווית, והשנייה מתארת את הקשר בין סך המומנטים לתאוצה זוויתית), משוואות שימור אנרגיה, שימור תנע קווי או שימור תנע זוויתי.
שימור אנרגיה מתקיים בהיעדר כוחות לא משמרים (בפשטות: כאשר לא מתבצעת עבודה), אחרת, יש לכלול את עבודות הכוחות הלא משמרים במשוואת שימור האנרגיה. שימור תנע קווי מתקיים בהיעדר כוחות-כאשר בכיוון מסוים שקול הכוחות שווה לאפס, בכיוון זה מתקיים שימור תנע קווי. שימור תנע זוויתי מתקיים בהיעדר מומנטים-בדומה לשימור תנע קווי, ניתן להגדיר שימור תנע זוויתי בכיוון מוגדר.
דוגמה: מכונת אטווד.
במכונת אטווד, שני גופים בעלי מסות שונות, m1 ו-m2 קשורים בחוט בעל מסה זניחה משני צדי גלגלת. בלי הגבלת הכלליות, נניח כי m1&gt;m2, ולכן m1 תאיץ מטה ו־m2 תאיץ מעלה (באותה תאוצה).
ניתוח משיקולי כוחות.
על כל אחת מהמסות פועלים כח הכבידה והמתיחות (מסומנת ב־T), לכן:
מחיבור בין שתי המשוואות מתקבל:formula_3,כלומר, התאוצה במערכת: formula_4
אם במקום m2 נסמן m ובמקום m1 נסמן km (כלומר, k הוא היחס בין המסות), נקבל:
כלומר התאוצה לא תלויה במסות אלא רק ביחס ביניהן.
בעזרת התאוצה ותנאי ההתחלה (במקרה זה נניח x0=0, v0=0), הקינמטיקה נותנת משוואות המתארות את המיקום והמהירות כפונקציה של הזמן:
או מהירות כפונקציה של מיקום:
משיקולי אנרגיה.
תחת אותם תנאי התחלה, שני הגופים נמצאים במנוחה באותו הגובה, כך שהאנרגיה במצב ההתחלתי היא 0. במצב הסופי, לגבי גוף 1:
כאשר v היא מהירותו של גוף 1, h הוא הגובה שירד הגוף, ו־WT,1=-Th היא העבודה שביצע החבל על הגוף. באופן דומה, לגבי גוף 2:
בהנחה שמהירות הגופים שווה, והמרחק אותו עברו שניהם שווה. במקרה זה, WT,2=+Th, בסימן חיובי, כי עבודת המתיחות שוות כיוון לתנועת גוף 2. מתוך שיקולי שימור אנרגיה,
שזהה לתוצאה שקיבלנו משיקולי כוחות, אך ללא תלות מפורשת בזמן.
אח&quot;י אילת (ק-40)
המשחתת אח"י אילת, שסימנה הצבאי ק-40, פעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1956 וטובעה בשנת 1967 על ידי סטי"לים מצריים. באירוע נהרגו 47 ונפצעו 91 מלחים. סך הכל היו 180 אנשים על הספינה.
קורותיה בצי המלכותי.
המשחתת יוצרה עבור הצי המלכותי הבריטי, נכנסה לשירות ב-1944 בשם HMS Zealous, נשאה מספר צי R-39. לאחר בנייתה ליוותה בים הצפוני בסוף מלחמת העולם השנייה.
בשירות חיל הים.
המשחתת נמכרה לישראל ב-15 ביולי 1955, עם משחתת נוספת מדגם זהה, וניתנו להן השמות "אח"י אילת" ו"אח"י יפו". על כל אחת מהמשחתות שירתו כ-150 עד 200 ימאים.
במהלך מבצע קדש השתתפו ה"אילת" ואח"י יפו בלכידתה של המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" שהתקרבה לחיפה והפגיזה את העיר. ב-1959 השתתפה ה"אילת" בצילומי הסרט "אקסודוס", שעסק בספינת המעפילים.
ביולי 1966 מונה סא"ל יצחק שושן למפקדה של ה"אילת". בתחילת שנת 1967 זכתה המשחתת בפרס המטבח הטוב של חיל הים.
מלחמת ששת הימים וקרב רומני.
במהלך מלחמת ששת הימים ביצעה המשחתת סיורים להגנת החוף. לאחר המלחמה השתתפה בסיורי ביטחון שוטף לאורך חופי צפון סיני, במסלול שהחל בנמל אשדוד והסתיים סמוך לפורט סעיד. למרות הסכם הפסקת האש, הוסיפו המצרים לסייר עם כלי שיט קרביים מזרחית לקו הפסקת האש בקרבת חוף סיני, תוך הפרת תנאי ההסכם.
בליל ה-11 ביולי 1967, נוצר מגע בין כוח של ח"י, שכלל את ה"אילת" ושתי טרפדות לבין שתי טרפדות מצריות מדגם P - 183. המצרים פתחו באש והתפתח קרב במים בינלאומיים, שכונה לימים "קרב רומני". במהלך הקרב העסיקה ה"אילת" את הטרפדת המצרית באש תותחים ומקלעים וזאת התפוצצה בסיומו קרוב לדופן המשחתת וטבעה על צוותה. בשל הקרבה לפיצוץ, נפגעה ה"אילת" מרסיסים וכמה ימאים על סיפונה נפצעו קל. הטרפדת המצרית השנייה טובעה על ידי הטרפדות הישראליות ללא נזקים ונפגעים.
טיבוע אח"י אילת.
לאחר מלחמת ששת הימים השתתפה אח"י אילת בסיורי ביטחון שוטף לאורך חופי סיני עד סמוך לפורט סעיד. בערב ה-21 באוקטובר, בשעה 17:30 בערך, במהלך סיור ביטחון שוטף לאורך חופי סיני, כאשר המשחתת הייתה במרחק של 13.5 מייל (כ-22 קילומטרים) מפורט סעיד נורה לעברה טיל סטיקס מסטי"ל מצרי מסוג "קומאר", מפתח נמל פורט סעיד. הטיל פגע בגשר המשני של האנייה, סמוך לבסיס התורן ופוצץ את הדוד הקדמי. שלוש דקות לאחר מכן פגע טיל שני באונייה, בנקודה סמוכה לפגיעת הטיל הראשון. שני הטילים שיתקו לחלוטין את מערכות ההנעה והקשר. בבסיס התורן פרצה שרפה, והאנייה החלה נוטה על צידה.
כשעה וחצי מאוחר יותר יצא "קומאר" שני מפתח נמל פורט סעיד ואחרי כרבע שעה (בשעה 19:44) שיגר שני טילי סטיקס נוספים לעבר המשחתת הטובעת. הטיל הראשון נפל למים בסמוך לשיגור, אך הטיל השני פגע באונייה סמוך לעמדת התותח הדוקני בירכתיים והתלקח, בלי להתפוצץ. האנייה עדיין צפה ונטתה על צידה השמאלי בזווית של כ-15 מעלות, אבל מחום השרפה שגרם הטיל, החלו ארגזי פעולה של מקלעי "0.5 להתפוצץ וסיכנו את חיי הצוות בירכתיים. המפקד, שחשש מהתפוצצות מחסני התחמושת מתחת לסיפון, הורה לנטוש את האנייה. דקות ספורות לאחר נטישת האונייה אכן התלקחו מחסני התחמושת והתפוצצו. האנייה הזדקרה כמעט מייד וטבעה.
במהלך הלילה התנהל מבצע לחילוץ אנשי צוות באמצעות מסוקים וספינות חיל הים ונמשך עד אור ראשון. בהטבעת האונייה נהרגו 47 מלחים וקצינים ונפצעו 91. הרס"ר האגדי של האח"י אילת קלמונט לימון דבש שעד הפעילות המבצעית הזאת שרת עליה במשך 11 שנים לא היה נוכח עליה בשעה שנפגעה. משום שחלה ונשאר בביתו. מתוקף תפקידו כרס"ר האח"י אילת, ליווה את המשפחות והנפגעים בלוויות, בבתי החולים ולאורך תהליכי הזיהוי והשיקום. קלמונט שימש כפעיל מרכזי בעמותה להנצחת חללי האילת.
בתגובה הפגיז צה"ל ב-25 באוקטובר את בתי הזיקוק בעיר סואץ, ואלה הושמדו.
טיבוע אח"י "אילת" היה ציון דרך בלוחמה הימית. זה היה האירוע הראשון בהיסטוריה שבו טרפדת הצליחה להטביע ספינת קרב בזמן מלחמה. ספינות הטילים מסדרת קומאר עוררו עניין רב בעקבות הטיבוע, שסימן מעבר מקרבות תותחים לקרבות טילים, מעבר שהיה שינוי מהותי בתורת הלחימה של חיל הים הישראלי ושל חילות הים במערב. הקרב אירע כאשר חיל הים הישראלי כבר היה בעיצומו של שינוי עמוק. כבר ב-1964 הכיר חיל הים ביתרונן של ספינות הטילים הקטנות והזריזות וטיליהן המדויקים וארוכי הטווח על פני הארטילריה הימית הכבדה שהצריכה פלטפורמות גדולות, יקרות ומגושמות. החיל נערך לבניית ספינות טילים במבצע שלכת לפיתוח טילי גבריאל, שהיו הטילים הראשונים ללוחמה ימית במערב. שלוש הספינות הראשונות של חיל הים הגיעו משרבור פחות משלושה חודשים לאחר טיבוע ה"אילת".