בשנת 2015, 25 שנה לאחר צאת הגרסה המקורית, הופיע לראשונה השיר בגרסת האירוויזיון על גבי אלבום האוסף שלה.
מילים.
השיר הוא בלדה, כשריטה מתארת את רגשותיה המעורפלים בקשר למערכת יחסים. היא שרה למאהב שלה: "ואתה שכל חיי / תישאר כמו כתובת מלח על ידי" והסימנים: "והמים הגדולים / שהיית בשבילי / התרחקו ולא באים יותר אלי". כתוצאה מכך, היא שרה שהיא עזבה את המאהב שלה והיא שרה עכשיו ברחובות, כדי למנוע עימות עם רגשותיה בעניין.
וידאו קליפ.
השיר מלווה בוידאו קליפ.
אירוויזיון 1990.
השיר נבחר על ידי ועדה מטעם רשות השידור לייצג את ישראל באירוויזיון 1990 שנערך בזאגרב, שביוגוסלביה. גרסת השיר הוקלטה פעם אחת בעברית ופעם נוספת באנגלית ויצאה באלבום סינגל. השיר בתחרות בוצע בעברית.
ב-25 בפברואר 1990 נחשפו לראשונה מילות השיר, במרץ 1990 יצא לאור כסינגל, וב-6 באפריל 1990 נחשף לראשונה השיר בטלוויזיה במסגרת התוכנית סיבה למסיבה.
באירוויזיון שובץ השיר במקום העשירי בסדר ההופעה, אחרי קטיל סטוקאן מנורווגיה עם "Brandenburger Tor" ולפני לוני דוואנטייר מדנמרק עם "Hallo, hallo". בסיום ההצבעה, קיבלה ריטה 16 נקודות, וסיימה את התחרות במקום ה-18 מתוך 22.
לאחר יותר מ-20 שנה חשפה ריטה את הטראומה הגדולה שלה מהאירוויזיון. לדבריה, היא התרגשה וזייפה במהלך הופעתה.
ישראל.
בישראל השיר זכה להצלחה וריטה מופיעה עם השיר כמעט בכל הופעה שלה, בעיבודים שונים לשיר.
בשנת 2019, לכבוד האירוויזיון שנערך בישראל, ביצעה ריטה את השיר בעיבודו המקורי לראשונה מאז התחרות בשנת 1990.
עידית יולזרי
עידית יולזרי (נולדה ב-1 בנובמבר 1956) היא סופרת, משוררת ואמנית פלסטית ישראלית.
ביוגרפיה.
עידית יולזרי נולדה וגדלה בתל אביב, האמצעית בין שלושה ילדים. אביה, חיים ברקוביץ, יליד גרמניה, היה בעל בית קפה; אמה, בת שבע לבית דאי ילידת ישראל, בת למשפחה ממוצא פרסי. עידית יולזרי למדה בבית ספר יסודי בלפור מכיתה א' עד ח', ואחר כך בתיכון עירוני א'. שירתה בצה"ל שירות מלא, ביחידת ממר"ם. למדה פילוסופיה ותולדות האומנות באוניברסיטת תל אביב. למדה בקורס אצל רפי לביא במדרשה לאמנות. למדה שירה אצל מאיר ויזלטיר, אהרן שבתאי ומאיה בז'ראנו בבית אריאלה.
בשנים 1993–2004 יצרה והציגה תערוכות אמנות פלסטית, בעיקר בתחומי פיסול וצילום. נעמי שלו, דברי האוצרת, גלריה גרוס: "בצילומיה של יולזרי מונכחת הזהות העצמית בגבולות שבין הפרטי לציבורי, כפועל יוצא של התמודדות עם מצבים קיומיים – חיצוניים קשים מוצגת אופציה חלופית נרקיסיסטית באופייה – "ברירת מצב". אופציה זו מאפשרת את הנגיעה העצמית, הטוהר והניקיון."
יולזרי כתבה עד כה (2018) שישה ספרים: שני ספרי שירה למבוגרים וארבעה ספרי ילדים. חברת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ואקו"ם. במשך שלוש שנים הפיקה והנחתה ערבי שירה שבועיים בקפה מישל, נווה צדק.
לעידית יולזרי שני ילדים.
ספרי מבוגרים.
רומן בין ישראלית לעובד זר מאפריקה, מסופר בשירה ובקטעי פרוזה.
"שטויות מהאייפון הנו ספר שירה אמיץ וכן, ששיריו הם קפסולות אמת קטנות ומרוכזות. השירים נכתבו בטלפון הסלולרי, באופן המתאים לעידן מופרע הקשב והריכוז של ימינו. אלה מעין פתקים ליריים ובוטים גם יחד, שנכתבו מתוך התבוננות קיומית בעולם המשתנה במהירות. הנושאים בספר מגוונים: הזדקנות, עולם השירה ושטחיותו, מחנק אורבני, קנאה בין חברות, מיניות בוטה, מנוצלת ומנצלת, ועוד. אבל על כולם שורה רוח חתרנית שמנסה לחשוף את פרצופם האמיתי של העולם ושל המין האנושי."
ספרי ילדים.
יונתן התמנון נצמד לאימו וחושש להיות עצמאי, עד שיום אחד הוא יוצא לשחות בים לבדו, מתיידד עם יצורים מעניינים ונעשה עצמאי, לשמחתו ולשמחת אימו.
הילד אמן מלידה ולא חשוב לו תערוכות או פרסום, כפי שאימו רוצה עבורו. הוא רק רוצה להיות הוא עצמו: מה שחשוב לו הם "הגשמה עצמית", מילים, ציורים ועולמו הדמיוני.
ספר שמלמד על זיהום מי הים, על ידי מפעלי בני האדם, כיצד לעשות הפגנות, "לנקוט עמדה", וכיצד יצורי הים מצאו פתרון על ידי נתינת תמורה ליצורים האמפיביים, אשר פתרו להם את הבעיה.
נעה הפכה מארנבת נעלבת למאושרת כאשר שינתה ממינהגיה, בעקבות תובנות האני שלה.
טקס פרסי אוסקר ה-47
טקס פרסי אוסקר ה-47 (באנגלית: 47th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1974 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-8 באפריל 1975. מנחי הטקס היו בוב הופ, שירלי מקליין, סמי דייוויס ג'וניור ופרנק סינטרה.
סרט המאפיה "הסנדק חלק שני" הוביל את רשימת הזכיות בטקס עם שישה פרסים בסך הכול, כולל פרס הסרט הטוב ביותר. על עבודתו בסרט זכה פרנסיס פורד קופולה בפרסי הסרט הטוב ביותר (כמפיק), הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, בעוד אביו, המלחין קרמיין קופולה, זכה בפרס לפסקול המקורי הטוב ביותר (יחד עם נינו רוטה).
במהלך הטקס הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לבמאים הוותיקים הווארד הוקס וז'אן רנואר, וכן הוענק פרס לפעילות הומניטרית לנשיא חברת יונייטד ארטיסטס, ארתור קרים. פרס אוסקר להישגים מיוחדים הוענק לסרט רעידת אדמה בגין האפקטים החזותיים יוצאי הדופן שהציג.
הסרט הישראלי "המכה ה-81" היה מועמד לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות.
width="20px"|
רובר 6
רובר 6 (באנגלית: Rover 6) היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז מסוג "טורפדו" ("(Torpedo (automobile") ) מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר אשר יוצרה בין השנים 1905–1912.
בראש פרויקט ייצור ועיצוב הדגם עמד "Edmund Woodward Lewis".
AppLocker
AppLocker היא טכנולוגיה של "רשימה לבנה" שהוצגה לראשונה במערכת ההפעלה של Windows 7 של מיקרוסופט. AppLocker מאפשר להגביל הרשאות הפעלה של אפליקציות על בסיס מגוון פרמטרים שלהן כגון נתיב, כותב האפליקציה, או קוד הגיבוב שלהן (Hashcode). AppLocker יכול להיות מוגדר עבור קבוצה בארגונים גדולים באמצעות מדיניות קבוצה.
מעקפים אפשריים לנעילות AppLocker.
ישנן מספר דרכים לגרום לאפליקציה "נעולה" לקבל הרשאות הרצה:
פרעות קונסטנטין, אלג'יריה (1934)
פרעות קונסטנטין, אלג'יריה התרחשו במשך שלושה ימים (3–5 באוגוסט 1934) בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה ובהן רצחו המוסלמים 25 משכניהם היהודים, פצעו יהודים רבים נוספים והרסו את חנויותיהם ובתיהם.
רקע.
יהדות אלג'יריה הייתה אחת הקהילות הגדולות של יהדות ארצות האסלאם ובשיאה מנתה כ-130,000 נפשות. בקונסטנטין, העיר השלישית בגודלה באלג'יריה, שכנה קהילה יהודית, מהעתיקות בצפון אפריקה. על פי המסורת המקומית, ראשית ההתיישבות היהודית במקום החלה עוד בתקופת בית ראשון ומכל מקום, לפחות החל מהמאה השנייה לספירה, כבר ניתן למצוא במקום קברים יהודיים. לקראת סוף המאה ה-19 הוערך מספר היהודים בעיר בכ-13,000 איש, ומספר זה גדל במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-20, בעיקר עקב הגירה יהודית ממרוקו ותוניסיה.
פרעות ואנטישמיות הכו ביהודי קונסטנטין, כמו בכל יהדות אלג'יריה, בכל מהלך שנות מגוריהם במקום, כולל בתקופה הצרפתית. ב-1896 אף ניצחה בבחירות העירוניות המקומיות בין המתיישבים הצרפתים בעיר, מפלגה אנטישמית. בין השנים 1915–1921 פעל ברחבי אלג'יריה ״הוועד האלג׳יראי למחקרים חברתיים״ ("Le Sociales Etudes'd Algérien Comité"), שהוקם בדיוק כדי להילחם בגילויים האנטישמיים הללו ברחבי המדינה, אולם דווקא קהילת יהודי קונסטנטין התנגדה לפעילותו של הוועד והוא אכן התמקד בעיקר במלחמה באנטישמיות בעיר אלג'יר. פעילותו הופסקה ב-1921 ויורש קם לו רק ב-1936, כשנתיים אחרי הפרעות בקונסטנטין ובמידה רבה בגללן. לכל אלה חשוב להוסיף את זהותו של ראש עיריית קונסטנטין בתקופת הטבח, אמיל ז'אן מורינו - Émile Jean Morinaud , פוליטיקאי אנטישמי מובהק, שעשה כל שביכולתו, הן כדי ללבות את השנאה כלפי היהודים לפני הפרעות והן כדי להטיל עליהם עצמם את האחריות למותם, לאחר מעשה.
בקרב המוסלמים, בשנות העשרים של המאה העשרים, הפכה קונסטנטין לאחד ממרכזי התנועה הלאומנית, אסלאמיסטית ואנטישמית החדשה, הסלפיה, שאחד ממנהיגיה נולד בעיר. בנוסף, בראשית שנות השלושים הגיעו השפעותיו של המשבר הכלכלי הגדול, הכלל עולמי, גם לקונסטנטין והניגוד בין המוסלמים מוכי השבר הכלכלי לבין היהודים ששרדו אותו ונהגו להלוות לשכניהם כספים בריבית קצוצה, רק הגביר את השנאה האנטישמית. היהודים גם זוהו על ידי המוסלמים כחלק מהכיבוש הצרפתי. ולבסוף, בראשית שנות השלושים עלתה התעמולה הנאצית כפורחת, גם במדינות המזרח התיכון, בייחוד אחרי השתלטותו של היטלר על גרמניה ב-1933. ערבים רבים, גם בקונסטנטין הושפעו ממנה.
הטבח.
בערב שבת, ה-3 באוגוסט 1934 עבר חייל יהודי בשם אליהו חאליפה, מהזואבים הצרפתים, ליד מסגד, ששכן סמוך לרובע היהודי של קונסטנטין. השמועה פשתה בין המוסלמים, שאותו חייל הטיל את מימיו על המסגד וקילל מוסלמים אחדים בעודו שיכור. הם התקבצו מיד והחלו לזרוק אבנים על היהודים שעברו בסביבה. 15 יהודים נפצעו באותו יום בטרם פיזרה המשטרה הצרפתית את ההמון.