מרים איננה מוזכרת רבות בבשורות, למעט בקטעים העוסקים בהולדת ישו במתי א'-ב' ובלוקאס א'-ב', בעיקר במקור השני. מרים מופיעה כבתולה יהודיה המתגוררת בעיר נצרת ומאורסת ליוסף, שהמלאך גבריאל מתגלה אליה ומבשר לה שהיא הרה, ועומדת ללדת את המושיע בן האלוהים שימלוך על העולם. בנוסף, סיפר לה על הריונה של קרובתה אלישבע. מרים יצאה לבקר את אלישבע, שחוותה התגלות ובירכה את מרים ואת עוברה. לאחר מכן יצאה הבתולה ההרה עם בעלה להתפקד בעיר הולדתו, בית לחם, לפי ציווי הקיסר הרומי. היא כרעה ללדת את ישו בבית לחם, ושלושה חכמים מן המזרח ביקרו אותה ואת יוסף והעלו מנחות לרך הנולד. כדי להציל את ילדם בעת שהורדוס הורה לרצוח את כל התינוקות בעיר, המשפחה נמלטה למצרים, ושבה ליהודה בעבור זעם. מרים ובעלה הציגו את ישו הפעוט בבית המקדש. כשהיה בן שתים-עשרה והם ביקרו שוב בירושלים, מצאה אותו מרים ויוסף בין המורים.
בנוסף לנרטיבים אלו, "אם ישו" מוזכרת ללא שם בעת החתונה בקנה בבשורה על פי יוחנן, שם היא מסבירה לבנה שתם היין ומורה לנוכחים לעשות כמצוותו. בסוף הבשורה, בעודו גוסס על הצלב, ישו מורה ל"תלמידו אשר אהב", כותב הבשורה, לנהוג במרים כאילו הייתה אמו שלו ולה לנהוג בו כבנה, והתלמיד אוסף אותה אל ביתו. אזכורה האחרון כרונולוגית הוא לאחר עלית ישו השמימה, כשהיא והשליחים שוהים יחד בעלית גג בירושלים ושוקדים על דבריו.
בתוליה של מרים.
הקתולים, האורתודוקסים ורוב הכנסיות, בייחוד המסורתיות, גורסים שמרים הייתה בתולה באורח נס כל חייה: לא רק בעת ההתעברות, אלא אף בעת הלידה עצמה וגם לאחר מכן. אמונה זו הפכה למקובלת בהדרגה למן המאה הרביעית. היא הייתה כרוכה לא רק בראיית הלידה כנסית ובקביעה שמרים ויוסף לא מימשו את נישואיהם, אלא בגם בפירוש אזכורם של אחי ואחיות ישו המוזכרים בברית החדשה כאחים חורגים או כדודנים. כנסיות פרוטסטנטיות רבות דוחות את הדוקטרינה כפרי מסורת החסרה ביסוס במקרא, ומוכנות לקבל לכל היותר שמרים הייתה בתולה בעת שהרתה את ישו, כמתואר במפורש בבשורה לפי מתי.
מרים הקדושה במסורת הקתולית.
המסורת הקתולית טוענת כי מרים לא מתה, אלא נרדמה לשנת עולמים, ואז הועלתה השמיימה. במקום בו הלכה מרים לישון את שנתה האחרונה על הר ציון נבנתה כנסיית דורמיציון (מלטינית - תרדמה). הקתולים מאמינים כי מרים היא מדיאטריקס, כלומר דמות המתווכת בין ישו לבין אנשים במצוקה. המקור לאמונה זו הוא המקרה בו השפיעה מרים על ישו לחולל את נס היין בחתונה בקנה.
ועידת אפסוס הכריזה ב-431 כי מרים היא יולדת האל (תיאוטוקוס ). במאה ה-6 הוסיפו לה את הכינוי ניקופיאה (האלה מנחילת הניצחון). ב-1964 הכריז פאולוס השישי כי מרים היא אם הכנסייה.
הכנסייה הקתולית הקדישה למרים, אם ישו, מספר חגים ומועדים:
מרים הקדושה במסורת הקופטית האורתודוקסית.
המסורת הקופטית חולקת על חלק מהתפישׂה הקתולית את מרים, ובפרט על הטענה כי רוח הקודש התערב בהריונה.
הכנסייה הקופטית גם הקדישה למרים, אם ישו, מספר חגים ומועדים:
מריה הקדושה
אנדרו ג'ונסון
אנדרו ג'ונסון (באנגלית: Andrew Johnson; 29 בדצמבר 1808 – 31 ביולי 1875) היה נשיאה ה-17 של ארצות הברית, בין 1865 ל-1869. הוא החל את כהונתו כנשיא לאחר ההתנקשות בנשיא אברהם לינקולן, בעת שכיהן כסגן הנשיא לצדו. ג'ונסון היה חבר המפלגה הדמוקרטית שהצטרף אל לינקולן ואל המפלגה הרפובליקנית, תחת השם "מפלגת האיחוד הלאומי", ונבחר כשמלחמת האזרחים האמריקנית הסתיימה. הנשיא החדש תמך בשיקום מהיר של המדינות הפורשות, ובצירופן המהיר אל האיחוד. תוכניותיו לא כללו הגנה על העבדים המשוחררים, והקונגרס הרפובליקני התעמת מולו רבות. לבסוף, הצביע בית הנבחרים על הדחתו. הוא היה הנשיא הראשון שהודח בידי בית הנבחרים, אולם זוכה בהפרש של קול אחד בסנאט.
ג'ונסון נולד בראלי, קרוליינה הצפונית. הוא התמחה כחייט ועבד בכמה ערי ספר לפני שהשתקע בגרינוויל, טנסי. הוא שירת כחבר המועצה העירונית וראש העיר לפני שנבחר לבית הנבחרים של המדינה ב-1835. לאחר תקופה קצרה בסנאט של טנסי, נבחר לבית הנבחרים הלאומי ב-1843, וכיהן חמש כהונות במשך עשר שנים. לאחר מכן הפך למושל טנסי, תפקיד בו כיהן ארבע שנים, ונבחר בידי המועצה המחוקקת לסנאט ב-1857. בקונגרס, הוא תמך בחוק למכירת קרקעות ציבור, שעבר מעט לאחר שעזב את הסנאט ב-1862.
בעוד מדינות הדרום שתמכו בעבדות, כולל טנסי, פרשו והקימו את קונפדרציית המדינות של אמריקה, תמך ג'ונסון באיחוד. הוא היה הסנאטור המכהן היחיד מטעם מדינת קונפדרציה שסירב להתפטר לאחר פרישת מדינתו. ב-1862, מינה אותו לינקולן לתפקיד המושל הצבאי של טנסי לאחר שזאת נכבשה מחדש. ב-1864, הפך ג'ונסון, הדמוקרט שתמך במלחמה ובאיחוד מטעם הדרום, למועמד הטבעי לתפקיד סגנו של לינקולן, שביקש לשלוח מסר של אחדות לאומית כדי להיבחר מחדש. הם ניצחו בקלות. ג'ונסון הושבע כסגן נשיא במרץ 1865, ונאומו היה כל כך גרוע עד שהחליט להתבודד כדי להימנע מערעור מעמדו. כעבור שישה שבועות, הירצחו של לינקולן הפך אותו לנשיא.
כנשיא בתקופת השיקום, הנהיג ג'ונסון מדיניות שנוייה במחלוקת - הוא קבע שעל המדינות שפרשו לכנס אספות ולערוך בחירות כדי להקים מחדש את הממשלות שלהן. בפועל, מדינות הדרום בחרו ברבים ממנהיגיהן הישנים והעבירו חוקים שנישלו את השחורים מזכויות אזרחיות. מתנגדיו, הרפובליקנים, סירבו לתת לחברי הקונגרס הדרומיים לחזור והעבירו חוקים כנגד הדרום. ג'ונסון הטיל וטו על החוקים, והרפובליקנים עקפו את הוטו, דפוס שנשמר במשך שארית כהונתו (חמש עשרה פעמים, יותר מכל נשיא אחר, אושרו מחדש חוקים שביטל בידי הקונגרס). ג'ונסון עצמו ביטל פקודה לפיצוי עבדים משוחררים. הוא אף התנגד להעברת התיקון הארבעה עשר לחוקת ארצות הברית, שהעניק אזרחות ל-4 מיליון עבדים משוחררים. ב-1866, יצא למסע ברחבי ארצות הברית כדי לקדם את עצמו, בניסיון לגבור על יריביו הפוליטיים. כשהעימות בין הנשיא לקונגרס גבר, הגביל הקונגרס את זכותו של ג'ונסון לפטר את חברי הקבינט שלו, אולם ג'ונסון המשיך לנסות לפטר את מתנגדיו. כשניסה לפטר את מזכיר המלחמה שלו, ניסה בית הנבחרים להדיח אותו והוא חמק רק בקושי מהדחה בסנאט.
לאחר נשיאותו, חזר לטנסי ונבחר לסנאט שוב ב-1875, חודשים ספורים לפני מותו. הוא הנשיא לשעבר היחיד ששירת בסנאט. עקב התנגדותו הקיצונית למתן זכויות לשחורים, יחסו לשבטי הילידים האמריקאים, העדר חזון ורצף קבלת החלטות גרועות הרות גורל לדורות שאחריו, היסטוריונים רבים רואים בג'ונסון כאחד מהנשיאים הגרועים בתולדות ארצות הברית.
ראשית חייו ותחילת הקריירה.
ילדות.
אנדרו ג'ונסון נולד בראלי, קרוליינה הצפונית ב-29 בדצמבר 1808, לג'ייקוב (1778–1812) ולמרי ("פולי") מקדונהו (1783–1856), כובסת. הוא היה ממוצא אנגלי, סקוטי ואירי. היה לו אח אחד, ויליאם, שהיה בוגר ממנו בארבע שנים, ואחות בשם אליזבת' שמתה בילדותה. ג'ונסון נולד בבקתת עץ, והדגיש רבות במהלך הקריירה הפוליטית שלו שהתחיל במקום צנוע. ג'ייקוב ג'ונסון היה איש עני, כמו אביו ויליאם, אולם הפך לשוטר בעיר לפני נישואיו. הוא מת מהתקף לב כשצלצל בפעמון העיר, לאחר שחילץ שלושה אנשים מטביעה, כשאנדרו היה בן שלוש. פולי ג'ונסון הפכה למפרנסת היחידה. המקצוע שלה נחשב לבזוי, והעובדה שהלכה לבדה לבתים של אחרים הובילה לשמועות שאנדרו היה בנו של איש אחר, כיוון שלא היה דומה לאחיו או לאחותו. פולי ג'ונסון נישאה מחדש לטרנר דוהארטי, שהיה עני כמוה.
פולי הצמידה את בנה ויליאם לחייט בשם ג'יימס סלבי. אנדרו הפך לשוליה של סלבי בגיל עשר. ג'ונסון גר עם אמו, ואחד מהעובדים של סלבי לימד אותו קרוא וכתוב ברמה בסיסית. האזרחים שבאו לחנות וקראו את התוויות לימדו אותו לקרוא.
ג'ונסון לא היה שמח בעבודתו, ולאחר חמש שנים ברח עם אחיו (הם היו צריכים להיות שם עד לגיל עשרים ואחת). סלבי שם פרס על ראשם. האחים ברחו לקארטייג', בה עבד אנדרו כחייט. מרוב חשש שייעצר, עבר אנדרו ללורנס, שבקרוליינה הדרומית. הוא מצא עבודה במהירות, ופגש באהובתו הראשונה, מרי ווד. היא סירבה להצעת הנישואין שלו. הוא חזר לראלי בתקווה שיוכל לצאת מהחוזה עם סלבי, אולם לא הצליח לפתור את העניין. בגלל הסיכון במעצר בראלי, החליט לעבור מערבה.
המעבר לטנסי.
ג'ונסון עזב לטנסי, והלך לשם ברגל. לאחר תקופה קצרה בנוקסוויל, עבר למורסוויל, אלבמה. לאחר מכן עבד כחייט בקולומביה, טנסי, אולם אמו ואביו החורג, שלא ראו בכך הזדמנות רבה, קראו לו לחזור הביתה ולהגר איתם למערב. ג'ונסון ומשפחתו עברו אל גרינוויל.
בגרינוויל, הקים מתפרה מוצלחת בביתו. ב-1827, בגיל שמונה עשרה, נישא לאלייזה מקרדל בת השש-עשרה, שהייתה בתו של סנדלר מקומי. את הזוג חיתן שופט השלום מרדכי לינקולן, בן דודו הראשון של תומאס לינקולן, שבנו הפך לנשיא. הג'ונסונים היו נשואים במשך חמישים שנים והולידו חמישה ילדים: מרת'ה (1828), צ'ארלס (1830), מרי (1832), רוברט (1834) ואנדרו הבן (1852). אף על פי שסבלה משחפת, אלייזה תמכה בבעלה. היא לימדה אותו חשבון בסיסי וכיצד לשפר את הכתיבה שלו. היא הייתה ביישנית ומסוגרת, ובדרך כלל הייתה בגרינוויל במהלך הקריירה הפוליטית של בעלה. היא לא נראתה בציבור במהלך כהונתו של בעלה, ובתם מרת'ה הייתה המארחת הרשמית.
עסקי החייטות של ג'ונסון שגשגו עם תחילת נישואיו, והוא השקיע את הרווחים בנדל"ן. הוא התפאר בעבודתו כחייט, בטענה שבגדיו לעולם לא נקרעו. הוא קרא רבות על נואמים מפורסמים והחל להתעניין בפוליטיקה. הוא החל לדון בנושאים עם לקוחות.
עלייתו הפוליטית.
פוליטיקאי מטנסי.