הסגנון הלטיני והסידור הכללי אינם עומדים בסטנדרטים גבוהים, בעיקר – כפי שחושף כתב היד המקורי – מפני שתיטמר המשיך להכניס תיקונים ותוספות לטקסט גם לאחר השלמתו. נוסף על כך, אין הוא מבדיל תמיד בין עיקר וטפל.
אף על פי כן, הכרוניקה מהווה מקור מוסמך להיסטוריה של סקסוניה שתחת שלטונם של הקיסרים אוטו השלישי והיינריך השני. אף פרט מידע אינו מושמט, אולם הפרטים העשירים ביותר שניתנים בחיבור מתייחסים לבישופות מרסבורג, ולמלחמות נגד הוונדים ונגד הפולנים.
כתב היד המקורי של היצירה הועבר ב-1570 לדרזדן. בעקבות הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ניזוק כתב היד קשות, ורק מספר דפים נותרו ללא פגע. מהדורת פקסימיליה מלאה יצאה לאור בדרזדן בידי ל' שמידט (L Schmidt) קודם לכן, ב-1905.
מהדורות.
"Thietmari Merseburgensis episcopi Chronicon":
דיטמר ממרסבורג
קוקר ספנייל
לאמה (האם המחבקת)
קתלין קניון
קתלין מרי קניון (באנגלית: Kathleen Mary Kenyon; 5 בינואר 1906 - 24 באוגוסט 1978) הייתה ארכאולוגית אנגלייה, שהניחה כמה מהיסודות של שיטת החפירות המודרניות בכלל, ובסהר הפורה ושל הפרהיסטוריה של ארץ ישראל בפרט.
חייה.
קניון נולדה בלונדון ב-5 בינואר 1906, בתו הבכורה של סר פרדריק קניון, חוקר כתבים קלאסיים והתנ"ך, שהתמנה כמנהלו של המוזיאון הבריטי ב-1909. במהלך לימודיה במכללת סומרוויל שבאוניברסיטת אוקספורד, גילתה קניון עניין מועט בארכאולוגיה, אך הצטרפה לחברה הארכאולוגית של אוניברסיטת אוקספורד, וב-1927 התמנתה לנשיאתה הראשונה. את לימודי ההיסטוריה סיימה עם ציונים לא מזהירים במיוחד, אך כאן התערבה יד הגורל, ומנהלת המכללה, מרגרט פריי, הציעה לה להצטרף למשלחת הארכאולוגית בזימבבואה הגדולה, וכך, במשך מחצית השנה ב-1929, השתתפה קניון במשלחת המצומצמת, וגמלה בלבה ההחלטה לפנות לקריירה ארכאולוגית.
לאחר חזרתה לבריטניה, הצטרפה קניון כמתנדבת למשלחתו של מורטימר וילר ויצאה לחפור בשרידי העיר הרומית העתיקה ורולמיום שבסנט אלבנס, שם חפרה במשך עונות הקיץ שבין 1930 ל-1935 ולמדה מווילר את שיטתו הארכאולוגית ואת חשיבותה המכרעת של הסטרטיגרפיה. עם הזמן, עלתה קרנה בעיני וילר, וב-1934 הופקדה על חפירות התיאטרון ללא ממונים מעל גבה. במקביל, בין השנים 1931 - 1934, השתתפה קניון בחפירות בתל שומרון, שם ניסתה לעשות שימוש ראשוני במה שלימים ייקרא "שיטת וילר-קניון" (להלן), אך גילתה שאין הדבר עולה בד בבד עם חפירה בקנה מידה גדול, שבה מנהלי האתר האחרים מתרכזים בעיקר בניתוח טיפולוגי של המבנים וכלי החרס.
מאז ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, עסקה קניון בארכאולוגיה של אנגליה, והייתה שותפה בהקמת המכון הלונדוני לארכאולוגיה (כיום חלק מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון), והייתה המנהלת בפועל בימי המלחמה.
חפירתה החשובה ביותר התנהלה בתל יריחו. החפירה, שנערכה בין השנים 1957-1952 הניבה מספר ממצאים מרעישים, ביניהם מבני ביצורים, שגרמו לה להכריז על יריחו כ"עיר הקדומה בעולם". בחפירותיה מצאו לראשונה גולגולות מכוירות. הממצא כלל 19 גולגולות קבורות בקבוצות בקבורה משנית. מתוכן 14 גולגולות נמשחו בטיח או בצבע. הקבוצה הגדולה ביותר הייתה של 7 גולגולות, שבהן העיניים עוצבו באמצעות שיבוץ צדפים כגון קונכיית פי הכושי, בנוסף נצבעו חלקן העליות של הגולגולות בפסי צבע אדום.
בין השנים 1951–1966 הייתה מנהלת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים (שלימים נקרא על שמה "מכון קניון"). בשנת 1962 מונתה לעמוד בראש קולג' סנט היוז באוניברסיטת אוקספורד.
ב-19 באוגוסט 1978 לקתה קניון בשבץ, וחמישה ימים לאחר מכן נפטרה.
שיטת וילר-קניון.
שיטת החפירות של וילר, ששוכללה על ידי קניון בחפירתה ביריחו, שמה דגש רב על הסטרטיגרפיה (השתכבות) של האתר הנחפר, והסדר והארגון הדרושים כדי לפענחו.
בתחילה, אזור החפירה מחולק לריבועי חפירה בגודל אחיד (הגודל הנפוץ ביותר הוא של 5×5 מטר, אם כי הדבר עשוי להשתנות באזורים שונים בעולם, ובהתאם לאופי החפירה וכורח הנסיבות), תוך הקפדה על השארת שטח בלתי-חפור ביניהם (בַּנְקֶטִים), המאפשר לראות את חתך החפירה לאחר מעשה. הריבועים עצמם נחפרים בזהירות, שכבה אחר שכבה, תוך שימת לב לסימנים הוויזואליים המציינים את המעברים משכבה אחת לקודמתה, כגון שינוי בצבע הקרקע. כל ממצא מקוטלג לא רק בהתאם למקום שבו נמצא, אלא גם בהתאם לשכבתו.
פועל יוצא מתשומת הלב המרובה לפרטים בשיטת חפירה זו הוא מספר הארכאולוגים ביחס להיקף החפירה: בתחילת דרכה של הארכאולוגיה, ניתן היה למצוא אתר ארכאולוגי שחופרים בו עשרות רבות של פועלים בלתי-מיומנים, תחת פיקוח קומץ ארכאולוגים, שאף עשויים היו להיעדר מהשטח למשך זמן ממושך; ואילו מאז ששיטת וילר-קניון זכתה לפופולריות, גם אם אתר נחפר בניהולו של ארכאולוג ראשי אחד, מועסקים במקום ארכאולוגים אחרים, שכל אחד מהם אחראי על שטח שבו לא יותר מקומץ ריבועי חפירה.
גישה זו, ששמה דגש רב על המימד האופקי, מזניחה מעט את מימד העומק. ה"בנקטים" שבין הריבועים אינם מוסרים בשום פנים ואופן, שהרי הם שמעידים על הסטרטיגרפיה; פועל יוצא מכך, הוא שבדו"חות חפירה הנוהגים בשיטה זו, ניתן למצוא חתכים רבים ומפורטים, אך כמעט שלא קיימות תוכניות של מבנים שלמים.
דבקות יתר בשיטתה הייתה לה לרועץ, כאשר ביצעה חפירה בשטח מצומצם, והכריזה בפסקנות כי אין בגבעה המערבית כל עדות לאכלוס יהודי בתקופת בית ראשון, טענה שהופרכה לחלוטין עם חפירותיו של נחמן אביגד מספר שנים לאחר מכן.
חפירותיה ביריחו.
בחפירה ארכאולוגית שנערכה בשנת 1952 התגלו מספר חללי קבורה בקרבת העיר יריחו. אחד מקברים אלו מכונה "קבר יריחו", ומוצב במוזיאון הבריטי.
חפירותיה בירושלים.
בשנים 1961–1967, בעת היותה מנהלת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, ערכה קניון חפירות בעיר דוד ובכמה אתרים סמוכים. בירושלים נערכו חפירות כבר מאז מחצית המאה ה-19, אך ניתן לומר שקניון הייתה הראשונה שעשתה זאת על פי אמות-מידה מדעיות, ובעיקר מתוך שימת לב לבירור סטרטיגרפי קפדני של השכבות ורבדי העפר, ומתוך שימת לב לקשר שבין החרסים שנמצאו ובין רובדי העפר השונים. מצד שני, במבט לאחור, ולאור החפירות הנערכות בירושלים מאז מלחמת ששת הימים, התברר כי רבות מן הפרשנויות שלה לממצאיה היו מוטעות.
מרבית שטחי החפירה שלה נבחרו מתוך מגמה לברר סוגיות וקשיים שעלו מתוך ניסיון להבין את ממצאיהם ומסקנותיהם של קודמיה בחפירות באתר. היא חפרה מספר ניכר של שטחי חפירה, אך אלה היו ברובם מצומצמים מאוד בשטחם.
להלן תמצית ממצאיה העיקריים:
שטח A.
שטח שתוכנן להיות חתך צר וארוך במורד המזרחי של עיר דוד, למן ה"מגדל היבוסי" שחשפו רוברט מקאליסטר וגארו דנקן בראש המדרון ועד למעיין הגיחון שבתחתית ערוץ נחל קדרון. בחלק העליון של החתך הראתה קניון בצורה משכנעת כי "המגדל היבוסי" איננו אלא מגדל מן התקופה ההלניסטית, וזאת על סמך חרסים בני התקופה שמצאה מתחת ליסודותיו. המגדל הוא אפוא חלק מן הביצור המכונה "החומה הקדומה" או "החומה הראשונה" של ביצורי ירושלים החשמונאית. קניון מצאה בסמוך גם את חלקיו הראשונים של בית מגורים מתקופת הברזל ב', אשר כעשור שנים מאוחר יותר נחפר בשלמותו בידי יגאל שילה ("בית אחיאל").
במחצית המדרון לערך מצאה קניון שתי חומות מקבילות, בנויות לרוחב המדרון. את האחת, שעוביה כשני מטרים ובנויה מאבנים בינוניות בגודלן, תארכה לתקופת הברונזה התיכונה ב' (מאה 18 לפסה"נ). את החומה השנייה, שעוביה כ-5.5 מ', ובנויה באבנים קטנות, תיארכה לתקופת הברזל ב' (מאה שביעית לפסה"נ). קניון הסיקה שמצאה את חומות העיר מתקופות אלה. בעיקר החשיבה את העובדה שירושלים הייתה מבוצרת למן תקופת הברונזה התיכונה ב'. יתר על כן, תגלית החומה הראתה שהכניסה העליונה למערכת פיר וורן התת-קרקעית, המצויה במעלה המדרון, מצויה למעשה בתוך תחומי העיר המבוצרים. התגלית הזאת נחשבת בוודאי לתגלית החשובה ביותר שלה בחפירות בירושלים. שלאחר התגלית הזאת לא המשיכה קניון את החתך המתוכנן שלה עד לתחתית המדרון. אף שהראתה שהכניסה העליונה למערכת פיר וורן היא באזור מבוצר, עדיין האמינה שהמעיין עצמו נמצא מחוץ לעיר ללא כל הגנה. אילו הייתה ממשיכה את החתך שלה כמתוכנן הייתה מגלה את הביצורים סביב המעיין, מתקופת הברונזה התיכונה ב', שנחשפו כשנות דור מאוחר יותר בידי רוני רייך ואלי שוקרון.
קניון הרחיבה את חפירותיה לכוון צפון באזור החומה הקדומה. התגלית המעניינת ביותר כאן הייתה מערה טבעית, שפיתחה נמצא מחוץ לחומות העיר, ובה התגלה מצבור גדול ביותר של כלי חרס ושל צלמיות, מתקופת הברזל ב'.
שטחים B, 1D, D2, ו-E.
אלה הם ארבעה שטחים קטנים בגודל של ריבוע חפירה אחד או שניים כל אחד, על המורד המזרחי של הר ציון. מאחר שבריבועים אלה לא מצאה חרסים מתקופת הברזל ב', הסיקה מכך שהעיר לא התרחבה מערבה בחלקה השני של תקופת הברזל. את הטענה הזו הפריך נחמן אביגד בחפירתו ברובע היהודי שבגבעה המערבית, כשמצא עקבות של יישוב מפותח וחומה עבה שהגנה עליו. מתברר כי מיקום שטחי החפירה (על המדרון ולא על הרמה), וגודלם הזעיר הביאו לממצא החסר. טעותה העקרונית של קניון הייתה, שביססה תאוריה על עדות שלילית.
שטח C.
זהו ריבוע חפירה קטן שנחפר באזור המוריסטן שבלב הרובע הנוצרי. בריבוע זה ירדה קניון לעומק של כ-15 מ'. מתחת לרבדים של עפר מן התקופה הביזנטית ומן המאה הראשונה לספירה, נמצאו מילויי עפר עם חרסים מתקופת הברזל ב' ושרידי מחצבה. קניון הסיקה שבשתי התקופות הקדומות שטח החפירה היה מחוץ לעיר.
שטח F.