בשנת 2012 עבר ריצ'רד נוריס השתלת פנים מלאה לאחר שעבר תאונת ירי מחרידה שהשחיתה את פניו. הניתוח המורכב כלל החלפת רשתות העצבים העדינות, השרירים והתאמת הגולגולת למבנה הפנים החדש. ניתוח זה נמשך 36 שעות והשתתפו בו כ-150 אנשי צוות. בשנת 2015 נחשף סיפורו של נוריס בתוכנית "60 דקות" בה הפגישו את אחותו של התורם המנוח לבין נוריס.
ניקולאי מלאדנוב
ניקולאי אֶבְטִימוֹב מְלָאדֶנוֹב (בבולגרית: Николай Евтимов Младенов; נולד ב-5 במאי 1972 בסופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר בשנים 2009–2010 כיהן כשר ההגנה של בולגריה, ובשנים 2010–2013 כיהן כשר החוץ של בולגריה, בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב. בהמשך, מונה לנציג האו"ם לעיראק. בשנים 2015–2020 כיהן כמתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון.
קורות חייו.
ניקולאי מלאדנוב נולד בסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובלונדון. ב-2001 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם "איחוד הכוחות הדמוקרטיים" בהנהגת איוואן קוסטוב. ב-2005 פרש מהמפלגה. ב-2007 הצטרף למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" ונבחר מטעמה לפרלמנט האירופי. בהמשך כיהן כשר ההגנה בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב, וב-2010 התמנה לשר החוץ של בולגריה. בתקופת כהונתו כשר החוץ חלה התקרבות נוספת ביחסי ישראל ובולגריה. בספטמבר 2011, בעת ביקור באנקרה, הביע ניקולאי מלאדנוב הסתייגות מקווי מדיניותה של טורקיה כלפי ישראל בעקבות אירועי המשט לעזה.
במרץ 2013 התפטרה ממשלתו של בוריסוב. ב-2 באוגוסט 2013 מונה מלאדנוב לשליח האו"ם לעיראק.
ב-5 בפברואר 2015 מונה לשליח האו"ם למזרח התיכון במקום רוברט סרי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי תור ונסלן.
אגם ויניפג
אגם ויניפג (באנגלית: Lake Winnipeg) הוא אגם בגודל 24,514 קילומטרים רבועים במניטובה, קנדה והוא שארית של ימת אגאסי הקדומה. קצהו הדרומי נמצא כ-55 קילומטרים צפונית לעיר ויניפג. הוא האגם הגדול ביותר בקנדה הדרומית. הוא רדוד יחסית לאגמים אחרים, עם עומק ממוצע של כ-12 מטרים. הוא בעל צורה מאורכת עם 416 קילומטרים מקצהו הצפוני לקצהו הדרומי.
הוא אגם המים המתוקים ה-11 בגודלו בעולם והשישי בגודלו בקנדה.
תחנת הכוח והגז "Manitoba Hydro" המספקת חשמל וגז טבעי, משתמשת באגם.
הנורמה האוקלידית
ישראל שטערן
פלך גרודנא
פלך הורדנא
פלך גרודנה
הפילוסופיה הגרמנית
תהילה שוורץ אלטשולר
תהילה שוורץ-אלטשולר (נולדה ב-1973) היא עמיתה בכירה במכון הישראלי לדמוקרטיה ובמרכז פדרמן למשפט וסייבר באוניברסיטה העברית. בעלת טור במגזין "דה מרקר" ומתבטאת בקביעות בתקשורת הישראלית והבינלאומית. בנוסף היא ממלאת תפקידים ציבוריים בתחומי תקשורת ודמוקרטיה.
ביוגרפיה.
תהילה שוורץ-אלטשולר גדלה באלון שבות ולמדה באולפנת חורב, ולאחר מכן השלימה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים (1995). בשנת 1999 קיבלה רישיון עריכת דין. עבודת הדוקטור שלה עסקה בנושא "בעלות ריכוזית בשוק העיתונות הכתובה" (2003). עשתה פוסט דוקטורט בבית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד.
במהלך השנים הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים בישראל (האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית הדסה ירושלים) וחוקרת אורחת במחלקה למזרח הקרוב באוניברסיטת ברנדייס (2006-2007) ובמרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד (2008-2010). כיום מרצה בבית הספר פדרמן למדיניות ציבור באוניברסיטה העברית.
בשנת 2011 ניהלה את מחלקת המחקר ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. בשנת 2012 הקימה את פרויקט ממשל פתוח במכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנת 2014 הייתה חברה בוועדת שכטר לבדיקת עתיד אסדרת הטלוויזיה המסחרית בישראל.
נכון ל-2017 היא מנהלת המרכז לערכים דמוקרטיים וראש התוכנית לרפורמות במדיה ודמוקרטיה בעידן המידע במכון הישראלי לדמוקרטיה. בנוסף היא משמשת כחברת נשיאות מועצת העיתונות, חברת הוועד המנהל של התנועה לזכויות דיגיטליות וחברת מועצת המרכז לאתיקה בירושלים.
תחומי מחקרה הם: דיני תקשורת, מדיניות תקשורת ומדיה דיגיטלית; חופש מידע וממשל פתוח; הממשק בין טכנולוגיה לדמוקרטיה ובין אדם ומכונה בשירות הציבורי.
נשואה ליאיר אלטשולר ואם לשלושה ומתגוררת באלון שבות.
אתיקה מקצועית.
שוורץ אלטשולר עמדה בראש הצוות שניסח את הקוד האתי של תאגיד השידור הציבורי - כאן (2018); עמדה בראש הצוות שניסח את הקוד האתי של העיתון "גלובס" (2019), והובילה, יחד עם פרופ' יחיאל לימור, את כתיבת הקוד האתי המעודכן של מועצת העיתונות והתקשורת בשנת 2020. מאז 2019 היא מעבירה סדנא באתיקה עיתונאית בקורסי ההכשרה של עיתונאי גלי צה"ל. כיהנה כחברה בנשיאות מועצת העיתונות בין השנים 2016-2020.
פעילות ציבורית.
שוורץ אלטשולר כיהנה ומכהנת בהתנדבות במספר ארגונים בנושאי תקשורת וטכנולוגיה. הייתה חברת מועצת המרכז לאתיקה במשכנות שאננים בירושלים עד לסגירתו ב-2020. מאז 2014 היא חברה בוועד המנהל של Jerusalem Press Club מאז 2016 היא חברה בוועד המנהל של התנועה לזכויות דיגיטליות, ומאז 2020 חברה מייסדת של "פרטיות ישראל". מאז 2017 מכהנת גם כנציגת ציבור במועצת הארכיונים העליונה – הגוף המייעץ לארכיון המדינה.
בין השנים 2013-2017 שימשה כאנליסטית לתחום ישראל במדד חופש העיתונות freedom of the press index של ארגון Freedom House.
בטינה פון ארנים
בטינה פון ארנים (בגרמנית: Bettina von Arnim; 4 באפריל 1785 – 20 בינואר 1859), הייתה סופרת ומשוררת גרמנייה.
הייתה בנוסף גם מו"ל, מלחינה, זמרת, אמנית חזותית, מאיירת, פטרון תומך של כישרונות צעירים ופעילה חברתית.
הייתה אב הטיפוס ברוח הזמן בעידן הרומנטי. בין חבריה הקרובים ביותר נמנו גתה, בטהובן, ואדריכל הנוף הרמן פון פיקלר-מוסקאו כאשר ניסתה לטפח הסכם אמנותי ביניהם.
מלחינים מובילים רבים של הזמן, בהם רוברט שומאן, פרנץ ליסט, יוהנה קינקל ויוהנס ברהמס, העריצו את רוחה ואת כישוריה. כמלחינה, הסגנון של פון ארנים היה בלתי שגרתי, דפוס של מיזוג מנגינות עממיות אהובות ונושאים היסטוריים עם הרמוניות חדשניות, פסקאות ואלתורים שהפכו לשם נרדף למוזיקה של העידן. הייתה קשורה באופן הדוק לאחיה הסופר קלמנס ברנטאנו, ולבעלה, הסופר לודוויג אכים פון ארנים. בתה ג'יזלה פון ארנים הפכה גם כן לסופרת בולטת.
משפחה וחיי ילדות.
בטינה נולדה בפרנקפורט למשפחה גדולה של סוחרים איטלקיים. סבתה הייתה המשוררת סופי פון לה רוש, ואחיה המשורר קלמנס ברנטנו, אשר היה כמורה ויועץ לה ובהשראתו קראה רבות שירה של התקופה, במיוחד של גתה.
מונגס
מוֹנַגַס (בספרדית: Monagas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת בסוקרה ובמפרץ פריה בצפון, בדלטה אמקורו במזרח ובדרום, בבוליבר בדרום ובאנסואטגי במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 28,900 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 905,443 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מטורין.
היסטוריה.
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. התושבים הילידים באזור נלחמו על עצמאותם והפריעו לאנשי מסדר הפרנציסקנים להקים מיסיונים באזור. הקרבות עם הילידים נמשכו עד שבמאה ה-18 הספרדים הצליחו לגרש את הילידים.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קומנה. ב-1856 האזור הפך לפרובינציה נפרדת בשם מטורין.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת מטורין. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות קומנה וברצלונה (כיום המדינות סוקרה ואנסואטגי בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התרחש תהליך שבסופו מטורין חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה למונגס, על שמם של האחים חוסה טדאו וחוסה גרגוריו מונגס, אשר שניהם כיהנו כנשיאי ונצואלה.
כלכלה.
כלכלת מונגס מתבססת בעיקר על הפקת נפט וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קפה, קנה סוכר, קקאו, תירס וכותנה.
מאיר שרמן
מאיר שרמן (3 ביוני 1912 - 28 במרץ 1970) היה מראשי הרכש הישראלי בארצות הברית, דיפלומט ומנהל עסקי.
ביוגרפיה.
מאיר שרמן נולד בתל אביב לד"ר משה שרמן מחלוצי הרפואה בישראל ואשתו רבקה שרמן.
בתקופת לימודיו בגימנסיה הרצליה שירת ביחדת הקשרים של "ההגנה" בתל אביב בפיקודו של אליהו סחרוב.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה נסע לניו יורק שם סיים בהצטיינות תואר ראשון בבנקאות ומימון באוניברסיטת ניו יורק. לאחר תקופת עבודה קצרה בארץ הוא שב לניו יורק וב- 1936 השלים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
במרץ 1948, בעודו עובד כמנהל בכיר בחברת מסחר בינלאומית בניו יורק, גויס על ידי טדי קולק לעבוד בשירות "ההגנה" בארצות-הברית. הוא עמד בראש "חומרים לארץ-ישראל", החברה שתחתה רוכז הרכש החוקי של משלחת "ההגנה" בארצות-הברית, ופיקח על ההיבטים הכלכליים של כלל גופי הרכש.
עם קום המדינה הפך מאיר לראש מדור הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית. ב-1949 מונה לראש מחלקת האספקה של ישראל בארצות הברית. ב-1954 הוא התמנה ליועץ הכלכלי ומנהל השירותים הכלכליים של ישראל בארצות-הברית וב-1955 הצטרף לסגל הדיפלומטי ושימש כציר הכלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון.
בתחילת שנות החמישים הגה מאיר את הרעיון של שימוש בקהילות היהודיות בארצות-הברית לצורך השגת אשראי נוח לישראל, שהפך למפעל הבונדס.