אורודרומיאוס (שם מדעי: Orodromeus; מילולית: "אצן הרים") הוא סוג של דינוזאור קטן ממשפחת הפארקוזאוריים שחי בסוף הקרטיקון. מאובניו נמצאו ב-1988 בידי החוקרים ג'ק הורנר ודייוויד ב' וויישאמפל באמריקה הצפונית. המאובנים נמצאו במונטנה באתר חפירות בו נמצא אורניתופוד גדול בהרבה - מאיאזאורה לצד ביצים וקנים באזור הררי. בגלל הימצאו באזור זה שכונה "הר הביצים" הוא נקרא בשמו.
זה היה יצור באורך 2.5 מטר והיה בעל זנב ארוך. קרובי משפחתו היו ההיפסילופודון והדריוזאורוס. לצידו חיו ביערות אמריקה הקדומים גם צרטופסיים כמו האייניוזאורוס וטורפים כמו הדספלטוזאורוס שכנראה ניזון ממנו. הוא היה אוכל צמחייה בעל שיניים מאחורי לחייו שעזרו ללעוס את הצמחייה.
אורודרומאוס
מיאזאורה
Orodromeus
התפתחות הזהות המגדרית
התפתחות הזהות המגדרית או היווצרות הזהות המגדרית היא תהליך התפתחותי באדם.
בתהליך הנפוץ סטטיסטית, ילד או ילדה יפגינו הלימה בין התחושה המגדרית שלהם לבין מראה גופם או זהות המגדר המיוחסת להם, אך בתהליך נדיר סטטיסטית, חלקם הקטן יחוו אי הלימה וירגישו בנפשם כבני הזוויג ההפוך לכדי נון קונפורמיות מגדרית בילדות ואף דיספוריה מגדרית בילדות. ממצא זה הוליד מחקר שלם על תהליך התפתחות הזהות המגדרית באדם. נפוץ להניח כי התהליך מסתיים בינקות (אין הסכמה חד משמעית מתי בינקות) אך לפי מחקרים שיתוארו בהמשך, לעיתים פיתוח או גיבוש הזהות המגדרית ימשיך לשלבים מאוחרים יותר מן הינקות. גישות שונות הוצגו להתמודדות עם מצבי אי הלימה שונים מסוג זה.
תחומי המחקר העיקריים העוסקים בהתפתחות הזהות המגדרית הם: ביולוגיה התפתחותית החוקרת את התשתית הביולוגית לגיבוש זהות מגדרית ופסיכולוגיה התפתחותית החוקרת את תהליך ההשלמה הפסיכו-חברתי במסגרתו מתגבשת זהות זו.
תשתית ביולוגית.
הגישה הרווחת בקרב פסיכולוגים היא כי התפתחות הזהות המגדרית מושפעת באופן נרחב מגורמים ביו-התפתחותיים וכי מערכים מורכבים של גורמים ביולוגיים ופסיכולוגיים במידות שונות, מביאים לגיבושה הסופי. גישה רווחת זו מבוססת על מידע שהצטבר בעיקר בתחומים גנטיקה ואנדוקרינולוגיה, לפיו במהלך ההיריון יש להורמונים (ובעיקר לאנדרוגנים) השפעות ממיינות על התפתחות המערכת האנדוקרינית והמוח. השפעות אלה מתבטאות הן בשינוי הצירים האנדוקריניים של האדם במהלך חייו, אשר באופן כללי מתבטאים שונה בין זכרים לנקבות, והן בהעלאת או הקטנת הסיכוי לגיבוש זהות מגדרית תואמת.
עד השבוע השביעי לערך של ההריון האנושי, כל עובר הוא נקבי, אך באופן כללי, אם סט כרומוזומי המין של אותו אדם הוא זכרי (XY), הגנטיקה תוביל להתפתחות אשכים, ולייצור הורמונים זכריים (אנדרוגניים) כגון טסטוסטרון. הורמונים אלה ישפיעו על התפתחות המוח (ובכלל זה הצירים האנדוקריניים) בעת תהליך הזיכור (ויריליזציה), ובסבירות גבוהה יובילו לגיבוש זהות מגדרית גברית בהמשך החיים. תהליך הווירילזציה אינו ליניארי בכל המקרים וייתכנו לו הטיות שונות, גנטיות ושאינן, מכאן שההבדלים בין זכרים לנקבות אינם כבין "שחור ולבן" אלא כבין "שחור אפור ולבן" שכן תיתכן התמיינות רבייתית נקבית, התמיינות רבייתית זכרית, אך ייתכנו גם מגוון צורות של התמיינות מינית אינטרסקסואלית אשר גם התערבות הורמונלית מלאכותית תוכל לגרום להן. ישנם מצבים רבים של אינטרסקסואליות אך אחד המצבים העוזר להבין את ההבדלים בין מצבים כאלה באופן ברור מאוד הוא תסמונת חוסר הרגישות לאנדרוגן בזכרים (מבחינה גנטית) אשר מונעת מהם לגמרי לעבור תהליך זיכור ובכך להתפתח, באופן טבעי ולמעשה, כנקבות (כלומר עם פתח מין נקבי), מחונכות כבנות ומזדהות כנשים אשר הן עצמן ומשפחתן לא יוכלו לדעת שהן למעשה זכרים (מבחינה גנטית בלבד) ללא בדיקה גנטית אשר נערכת בדרך כלל בגיל ההתבגרות בשל היעדר מחזור חודשי בכלל ווסת בפרט וכן היות האשה עם התסמונת עקרה בשל היעדר רחם. רוב בני האדם עם תסמונת זו מזדהים כנשים הטרוסקסואליות אם כי זה לא הכרחי ממצבים אפשריים נדירים של טרנסג'נדריות גם בנשים אלה. המוזיקאית עדן אטווד למשל היא אשה עם תסמונת זו.
ייצור מועט או עודף של הורמונים מסיבות גנטיות או קבלת הורמונים מלאכותיים (טרטוגניים) אל הסביבה התוך רחמית יכולים לתווך קמעה את ההתמיינות המינית בגרימתם זיכור בנקבות או גריעתו בזכרים כך שיטו את ההתפתחות הגופנית בכלל והמוחית בפרט ואלו יכולים להגיע בעיקר מתרופות ומוצרי פארמה אחרים (אשר פחות היו זמינים בימי קדם – אז סביר להניח ששוני הורמונלי משמעותי הגיע משוני גנטי גרידא).
חוקרים מסוימים כגון הנוירוביולוג דיק שוואב טענו כי לא ידועה כל השפעה פסיכולוגית בתר לידתית משמעותית על התפתחות הזהות המגדרית בעוד שאחרים סברו שקיימת השפעה מזערית כזו, אך גישה זו נזנחה וכיום מקובל כי יש מקום נרחב יותר במידת מה לגורמים פסיכולוגיים ואף סוציולוגיים שיתוארו בהמשך.
החוקר רוברט סטולר נחשב לחלוץ הגישה לפיה מצד אחד ישנה תשתית ביולוגית להתפתחות מוח אנושי עם סיכוי גבוה יותר ללמוד מאפייני מגדר גבריים או נשיים מהסביבה הכוללת, אך מצד שני יש להניח כי אף אדם אינו נולד עם זהות מגדרית מגובשת והרי זו מתגבשת לאחר הלידה תוך למידה מן הסביבה, אשר מכוונת לכיוון מגדרי מסוים מן התשתית הביולוגית וכי הסיבה לכאורה לתפוצה נרחבת יותר של "גברים נשיים" וטרנסג'נדריות בהשוואה ל"נשים גבריות" וטרנסג'נדרים היא היותה של הנקביות "ברירת המחדל (הרבייתית) של הטבע" (Primary Femininity); לפי גישה זו, מצב בו מתקיימת בחברה אנושית נתונה יותר נשיוּת מגבריוּת (או לחלופין יותר נקביוּת מזכריוּת) הוא מצב טבעי.
גיבוש הזהות המגדרית.
בהשפעת השוני המבני בין אזורים מוחיים המשפיעים על גיבוש הזהות המגדרית בזכרים ונקבות מתגבשת זהות המגדר בתהליך פסיכו-חברתי מורכב; לא ברור עד כמה התשתית הנוירוביולוגית לגיבוש זהות מגדרית מאבדת מכוחה בשל חוויות חיים אפשריות עוד בגילאי הינקות, אשר אולי יתווכו ממקום פסיכו-חברתי את גיבוש זהות המגדר אשר תואר לא אחת בספרות כ"תהליך כמו-הטבעתי".
בדרך כלל, מיד עם הלידה מיוחסת לאדם זהות מגדרית בהתאם לזוויגו לכאורה על ידי הוריו וצוות מיילד בעת הלידה במסגרת אירוע הייעוד המגדרי (בפשטות, ההכרזה "זה בן" או "זו בת") אך במקרים יוצאים מן הכלל של תינוקות אינטרסקסואליים לכאורה, לא תמיד הייעוד המגדרי אפשרי כבר בחדר הלידה בשל היות איברי המין לא ברורים או שהתינוק נולד עם איברי מין של שני המינים (ראו הרמאפרודיט); ההתייחסות אל התינוק כאל "בן" או "בת" היא הבסיס לגיבושו את זהותו המגדרית בתהליך ההשלמה הפסיכו-חברתי לכך.
מחקרים על מודעות מגדרית בתינוקות מגלים כי למידה ראשונית על הבדלים הכלליים בין המינים או לחלופין הקבוצות המגדריות עשויה להתרחש כבר בגיל 5–7 חודשים וישנם גם ממצאים מעורבים לגבי גיל 4 חודשים.
יש שהציעו כי לעיתים גיבוש התחושה המגדרית (עם או בלי הלימה נפשית-גופנית) ימשיך לשלבים מאוחרים יותר:
לפי פסיכולוגים מסוימים, שלב 4 של המודל הפסיכו-התפתחותי של הפסיכולוג אריק אריקסון ("גיבוש זהות מול בלבול תפקידים" הנע בין גיל 12 לגיל 18) עשוי להיות קשור בהתנסות מגדרית והתנהגות מגוונת מגדרית עד לכדי "בלבול מגדרי" ובהנחה והתאוריה מספיק מדויקת, קשה להעריך עד כמה התנסות כזו יכולה להשפיע על התפתחות התחושה המגדרית במתבגרים מסוימים. בספרם השנוי במחלוקת בו דווח מקרהו הטראגי של דייוויד ריימר כהצלחה הציגו הפסיכולוג השנוי במחלוקת ג'ון מאני והפסיכולוגית אנקה ארהרדט גישה דומה על בלבול מגדרי בגיל ההתבגרות. מכיוון שבתקופה בה פרסם אריקסון את ממצאיו (שנות ה-50) שונות מגדרית הייתה נדירה וכמעט ולא היו טרנסג'נדרים (אנשים שעברו שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית) בנמצא, הרי שפסיכולוגים מתייחסים לרעיון בלבול הזהויות כטריגר לשונות מגדרית ולטרנסג'נדריות – בזהירות.
לפי שארלוט טייט, ניתן לראות את התפתחות הזהות המגדרית כתהליך הנמשך לאורך החיים – כחלק מהתפתחות האישיות ואצל מיעוט מן האנשים היווצרות התחושה המגדרית עשויה להימשך עד הזקנה כמו במקרים של חרטה על שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית (אשר נבדלת מהפסקה זמנית של תהליך השינוי מסיבות פרקטיות). כמו כן, במיעוט מן התרבויות והחברות יש יותר משני מגדרים מובחנים (שלושה, ארבעה או אף חמישה מגדרים) וייתכן שאדם ייאמץ זהות מגדר מיוחדת כזו בבגרותו (לאו דווקא עם כמיהה לטרנסג'נדריות). כך למשל במדינת עומאן ("ח'נית'"), הודו ("היג'רה"), האי סמואה ("פֿאפֿאפֿיני" ), תאילנד ("ליידי בוי" או "קתואי"), ותרבות הבוגי באינדונזיה, בה ישנן 5 זהויות מגדר (החמישית היא "ביסו").
יש אנשים הטוענים כי יש להם שניים, שלושה, או יותר מגדרים (ראו למשל ביג'נדר או טריג'נדר וכו'). המונח ביג'נדר נפוץ אך אין לו הגדרה אחידה והוא יכול לתאר תופעות שונות במקצת (כולל ג'נדרקוויריות או התנהגות מגוונת מגדרית). לא נפוץ לראות בכך צורה של דיסוציאציה שכן האדם מודע למצביות המגדרית המתחלפת שלו. לפי מחקר חלוצי בתחום, ניתן להסביר תופעה זו כביטוי מיוחד של אינטרסקסואליות.
הגבלות אתיות על חקר התהליך.