בעונת 2005/06 הושאל נבארו למיורקה מברצלונה. במיורקה היה נבארו שחקן הרכב קבוע והוא לקח חלק במרבית משחקי הקבוצה. את שערו הראשון והיחיד לאותה עונה כבש נבארו ב-21 בספטמבר 2005, במשחק מול חטאפה שהסתיים בתוצאה 1-1. נבארו הורחק פעמיים בכרטיס אדום באותה עונה, במשחקים מול סביליה ואתלטיקו מדריד. נבארו שיחק ב-33 משחקי ליגה מתוך 38, והוא עזר לקבוצה לסיים במקום ה-13. בתום ההשאלה רכשה מיורקה את כרטיס שחקנו של נבארו מברצלונה בתמורה ל-6 מיליון אירו, ונבארו חתם על חוזה ל-4 שנים במועדון.
בעונת 2006/07 המשיך נבארו להיות המגן השמאלי הקבוע של מיורקה. ב-15 באפריל 2007, בדקות האחרונות של המשחק מול קבוצת נעוריו ברצלונה, הבקיע נבארו שער עצמי, שבגללו הפסידה מיורקה 1-0. ב-13 במאי הבקיע נבארו שער לרשתה של ראסינג סנטאנדר, והוא עזר לקבוצתו לנצח 2-0. בסך הכול השתתף נבארו ב-37 משחקי ליגה באותה עונה, ומיורקה סיימה במקום ה-12. בעונה הבאה היה לנבארו חלק חשוב בהגעתה של מיורקה למקום ה-7 בליגה, עם 36 הופעות במדיה. כמו כן, נבארו סייע לקבוצה להגיע לרבע גמר גביע המלך, לאחר שגברה על ריאל מדריד בשמינית הגמר.
סביליה.
בסוף עונת 2007/08 עבר נבארו ממיורקה לסביליה בתמורה לכ-5 מיליון אירו. נבארו היה המגן השמאלי הקבוע גם של סביליה. בעונת 2008/09, בה השתתף נבארו ב-31 משחקי ליגה, סיימה סביליה במקום השלישי ובזכות כך העפילה לליגת האלופות. בגביע אופ"א הודחה סביליה כבר בשלב הבתים. נבארו השתתף ב-5 ממשחקי הקבוצה במפעל. בעונה הבאה עזר נבארו לסביליה לסיים את שלב הבתים בליגת האלופות במקום הראשון ולהעפיל לשמינית הגמר, בו הודחה על ידי צסק"א מוסקבה. בליגה סיימה סביליה במקום הרביעי, ממנו מגיעה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות. בגביע המלך סייע נבארו לסביליה להגיע לגמר, אך בשל צבירת כרטיסים צהובים הוא הושעה ממשחק הגמר מול אתלטיקו מדריד, אותו ניצחה סביליה 2-0 וזכתה בתואר.
עונת 2010/11 החלה בסימן רע עבור סביליה. היא כשלה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שספורטינג בראגה גברה עליה בתוצאה מצטברת 5-3, ואת הסופר קאפ הספרדי הפסידה לברצלונה בתוצאה מצטברת זהה. נבארו המשיך להיות שחקן קבוע בסביליה. נבארו לקח חלק בהגעתה של הקבוצה לחצי גמר גביע המלך, לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית ולמקום ה-5 בליגה. נבארו הורחק פעמיים באותה עונה, פעם אחת בכרטיס צהוב שני בניצחון על אתלטיק בילבאו ב-24 באוקטובר 2010, ובכרטיס אדום ישיר ב-14 בנובמבר בניצחון על ריאל סרגוסה.
בעונת 2011/12 מצבה של סביליה נהיה רעוע אף יותר. מהליגה האירופית הודחה עוד בשלב המוקדמות הראשון על ידי הנובר 96. בגביע הגיעה עד שמינית הגמר בלבד, ואת הליגה סיימה סביליה במקום ה-9, ובכך נקבע שלא תיקח חלק במסגרת אירופית לראשונה מאז 2004. מעמדו של נבארו נותר איתן הן בעונה זו והן בעונת 2012/13, שגם בה סביליה הייתה במקום ה-9. במשחק הראשון של חצי גמר גביע המלך מול אתלטיקו מדריד הורחק נבארו בכרטיס אדום, והוא הושעה ממשחק הגומלין, בסיומו העפילה אתלטיקו לגמר על חשבונה של סביליה.
על אף שסיימה במקום ה-9 בלבד בעונה שעברה, השתתפה סביליה בעונת 2013/14 בליגה האירופית. מעמדו של נבארו דעך בשל עלייתו של המגן השמאלי הצעיר אלברטו מורנו, ולעיתים הוסט נבארו לעמדת הבלם. נבארו שיחק ברוב משחקיה של הקבוצה בליגה האירופית והיה לו חלק משמעותי בזכייתה בטורניר, אם כי הוא לא השתתף במשחק הגמר מול בנפיקה ליסבון בו סביליה ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין. באותה עונה רשם נבארו את מספר הופעות הליגה הנמוך ביותר מאז עבר למיורקה ב-2005: 24 בלבד.
בעונת 2014/15, למרות עזיבתו של מורנו, מעמדו של נבארו לא שב לקדמותו. נבארו פתח ב-15 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-4 נוספים, בכולם שיחק כמגן שמאלי. המאמן אונאי אמרי העדיף את בנואה טרמולינאס במקומו ברוב המשחקים. סביליה זכתה בפעם השנייה ברציפות בליגה האירופית, הודות לניצחון 3-2 במשחק הגמר על דניפרו דניפרופטרובסק, אך גם בגמר זה לא שותף נבארו.
דפורטיבו לה קורוניה.
בתום 7 עונות בסביליה חתם נבארו ב-19 ביוני 2015 בדפורטיבו לה קורוניה על חוזה לשנתיים.
נבחרות לאומיות.
נבארו ייצג את מדינתו במדי נבחרת ספרד עד גיל 21. הוא השתתף עמה במשחק ידידות ב-20 באוגוסט 2002 מול ובשני משחקי מוקדמות אליפות אירופה לנוער בהמשך השנה, אך בשל הפציעה שסבל ממנה בסוף 2002 נגדע חלקו בנבחרת הצעירה.
זימונו הראשון של נבארו לנבחרת ספרד היה על ידי המאמן לואיס אראגונס, למשחק ידידות ב-6 בפברואר 2008, אך נבארו לא נטל בו חלק. את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך נבארו ב-4 ביוני במשחק ידידות מול , כהכנה ליורו 2008. נבארו נכלל בסגל הנבחרת לטורניר והשתתף במשחק האחרון של שלב הבתים, בו ניצחה ספרד את 2-1. נבארו לא שיחק ביתר משחקיה של הנבחרת, שזכתה בו בסיומו הודות לניצחון 1-0 בגמר על .
סטטיסטיקה.
נכון ל-19 ביוני 2016
הזכות לשאת נשק
פרנק סטילוול
פרנק לזלי סטילוול (באנגלית: Frank Leslie Stillwell 27 ביוני 1888 - 8 בפברואר 1963) היה גאולוג אוסטרלי, זוכה מדליית קלארק מטעם החברה המלכותית של ניו סאות ויילס בשנת 1951.
חייו.
סטילוול למד באוניברסיטת מלבורן והצטרף למשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה (1914-1911) כגאולוג. במשך 17 חודשים שהה באנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון. הוא הוצב בבסיס העיקרי במפרץ קומונוולת'.
לאחר המשלחת עבד סטילוול בברוקן היל, ניו סאות ויילס, מ-1919 עד 1921, כעוזר לגאולוג ד"ר ארנסט קלייטון אנדרוז. הוא מיפה את שדה הזהב של קלגורלי, מערב אוסטרליה, 1928-1927.
סטילוול הצטרף לחברה המלכותית של ויקטוריה בשנת 1910 וכיהן כנשיאה בשנים 1953–1954.
ג'יין אייר (סדרה, 2006)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) היא מיני סדרה טלוויזיונית עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה. הסיפור, שזכה למספר רב של עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה, מגולל את קורות חייה של ג'יין אייר, יתומה באנגליה של אמצע המאה ה-19. הסדרה בת ארבעת הפרקים שודרה בבריטניה בערוץ BBC One.
הסדרה נחשבת לעיבוד מוצלח של הרומן, והיא זכתה לשבחי המבקרים וכן זכתה בפרסים ומועמדויות לפרסים.
תקציר עלילה.
ג'יין אייר (ג'ורג'י הנלי) היא ילדה הגדלה אצל דודתה, גברת ריד (טרה פיצג'רלד) כקרובת משפחה ענייה. כאישה צעירה ג'יין (רות וילסון) מועסקת על ידי סוכנת הבית של תורנפילד הול כאומנת לילדה אדל (קוזימה ליטלווד). בעל האחוזה הוא מר רוצ'סטר (טובי סטיבנס) והוא מחזר אחרי בלאנש אינגרם היפה (כריסטינה קול).
פרק ראשון.
אחרי מותו של מר ריד, דודה של ג'יין, היא נשארת בחסותה של דודתה האדישה והאכזרית. גם בני הדודים מתעללים בג'יין והיא אינה מרגישה בבית בגייטסהד הול. ג'יין מואשמת שיש בה "דם רע" וגברת ריד שולחת את ג'יין לפנימיית לווד. כמו גייטסהד, לווד הוא מוסד קר. חברתה היחידה של גיין מתה, והיא נשארת שוב לבד. בשאיפה להיות עצמאית, ג'יין מתכוונת לעבוד כאומנת.
בגיל 18 היא עוזבת את לווד ומקבלת משרה כאומנת לילדה ב"תורנפילד הול". מתברר שהילדה, אדל, נולדה בצרפת והיא בת חסותו של אדון האחוזה, אדוארד רוצ'סטר. עוד נודע לג'יין שבעל האחוזה נמצא בביתו לעיתים רחוקות. באחד הימים כשהיא בדרכה לתורנפילד הול, ג'יין פוגשת את רוצ'סטר.
לילה אחד, ג'יין מתעוררת ושומעת קולות מחדרו של רוצ'סטר. היא ניגשת לשם ורואה שחדרו עולה באש והוא בסכנת חיים.
פרק שני.
אחרי שג'יין מצילה את רוצ'סטר, היא מתחילה לתהות מי גרם לשריפה ומה הם הקולות המוזרים שנשמעים מכיוון המגדל הצפוני. רוצ'סטר לא עונה לשאלותיה, ובבוקר עוזב את האחוזה. אחרי זמן מה הוא חוזר ואיתו חבורה של מכרים וביניהם בלאנש אינגרם ואמה ליידי אינגרם.
אורח בלתי צפוי נוסף מגיע לרוצ'סטר ואינו מתקבל בברכה. אורח זה, מייסון שמו, נפצע באורח קשה באותו לילה. בעוד רוצ'סטר מביא את הרופא, הוא משאיר את ג'יין להשגיח על מייסון במגדל הצפוני. שוב ג'יין שומעת את הקולות המוזרים, וכשהיא מטפלת במייסון היא נחרדת לשמוע רעשים מצדה השני של הדלת.
פרק שלישי.
אל תורנפילד הול מגיעה בסי, המשרתת מגייטס הד. היא מספרת לג'יין שדודתה חולה ושהיא מבקשת לראות את ג'יין לפני מותה. כשנדמה שהדודה אינה מזהה אותה, ג'יין שואלת אותה מדוע היא כל כך שנאה את אחייניתה. גברת ריד עונה שהסיבה לכך היא שבעלה אהב את ג'יין יותר מאשר את ילדיו שלו, ואפילו בקש לראותה על ערש דווי. עוד נודע לג'יין מפי גברת על דוד נוסף שלה. דוד זה, אח של אביה, ביקש לטפל בה עוד בהיותה ילדה. אך גברת ריד הודיעה לו שג'יין מתה. למרות זאת ג'יין סולחת לדודתה.
כשהיא נמצאת הרחק מתורנפילד הול, ג'יין מבינה שתורנפילד הוא הבית שמעולם לא היה לה. עם זאת, היא מוטרדת מהשמועות על נישואיו הקרבים של מר רוצ'סטר לבלאנש אינגרם. היא חוששת שתאלץ לעזוב את תורנפילד, המקום האהוב עליה.
רוצ'סטר מנסה לברר מה הם רגשותיה של ג'יין כלפיו, והוא מתגרה בה בלי הרף. לבסוף היא מתוודה על אהבתה לרוצ'סטר עצמו בנוסף לאהבתה לתורנפילד. רוצ'סטר מצהיר גם הוא על אהבתו לג'יין ומציע לה נישואים, והיא מסכימה להינשא לו.