בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר בית ענאן לשליטה ירדנית .
בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית בית-ענאן 1,255 נפש.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר לשליטה ישראלית. אוכלוסיית בית ענאן במפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 1,261, מהם 212 אשר מקורם היה משטח ישראל.
ביולי 2004 ביטל בית המשפט העליון, צו צבאי להפקעת מאות דונמים של אדמות הכפר לצורך בניית גדר ההפרדה. הגדר הייתה אמורה לעבור קרוב לבית-ענאן תוך השארת אדמות רבות מחוץ לשטח הכפר. בעקבות פסק הדין, הועברה הגדר אל מקום מרוחק יותר מהכפר.
חינוך ותרבות.
בבית ענאן יש בית ספר של אונר"א לבנות עם 560 תלמידים, שני בתי ספר יסודיים לבנים ושלושה גני ילדים. מסגד אבו איוב אל-אנצארי נמצא בבית ענן. בכפר יש שתי מרפאות, וכמה מועדוני ספורט. בשנת 2009 התקיים בבית ענאן פסטיבל תרבות בן ארבעה ימים בהשתתפות יותר מ-15,000 איש.
מובלעת בידו.
בית ענן יחד עם בידו, בית דוקו, בית סוריק, קטנה, קובייבה, בית איג'זא, חראיב אום אל לחים, וא-טירה, מהווים את "מובלעת בידו". המובלעת תהיה מחוברת לרמאללה בעתיד באמצעות מעברים תת-קרקעיים ודרך מגודרת.
דיר איבזי
אופל קפיטן
אופל קפיטן (בגרמנית: Opel Kapitän) היא מכונית סלון, 4 דלתות, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצר בין השנים 1938–1970.
דגמי "אופל קפיטן" שווקו בישראל משנות החמישים של המאה העשרים באמצעות חברת ליאו גולדברג בע"מ (סוכנות שיווק "אופל").
הדסון לואי מילרד ברנס
ניל פרימרוז
ניל פרימרוז (באנגלית: Neil James Archibald Primrose; (14 בדצמבר 1882 – 15 בנובמבר 1917) היה פוליטיקאי ולוחם יהודי-בריטי, בנו של ראש ממשלת בריטניה ארצ'יבולד פרימרוז ובן למשפחת רוטשילד. שימש כתת-שר החוץ הבריטי. נהרג בארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה ונקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה.
ביוגרפיה.
ניל פרימרוז נולד במידלות'יאן, סקוטלנד, בנו השני של ראש ממשלת בריטניה ארצ'יבולד פרימרוז. אמו הייתה חנה דה רוטשילד, בתו של הברון מאיר אמשל דה רוטשילד, בנו של נתן מאיר רוטשילד, מייסד הענף הבריטי של משפחת רוטשילד. אמו נחשבה היורשת העשירה ביותר בבריטניה של אותם ימים. בשנת 1890, בהיותו בן שמונה, מתה אמו. היא נקברה בבית קברות יהודי בלונדון בטקס שנוהל על ידי הרב הראשי של סקוטלנד. פרימרוז התחנך באיטון קולג' ובאוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1902 הוזמן פרימרוז על ידי הברון נתנאל דה רוטשילד להיות נוכח בפגישתו עם תיאודור הרצל.
בינואר 1910 נבחר לראשונה כחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה ויסביץ'. בנאומו בפרלמנט הבריטי על נוסח שבועת האמונים אמר שהוא גאה להיות יהודי, וכי דתו קדמה אלפי שנים לדת הקתולית. בשנת 1913 היה חבר בוועדה המדינית האנגלו-אמריקאית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי, לחם באירופה וזכה באות הצטיינות "צלב המלחמה". בשנת 1915 נקרא לחזור ללונדון כדי להתמנות לתפקיד תת-שר החוץ לענייני חוץ בממשל הליברלי של ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית'. בדצמבר 1916, כשדייוויד לויד ג'ורג' נבחר לראש ממשלה, התמנה פרימרוז למזכיר פרלמנטרי משותף לאוצר, וסיים את תפקידו כעבור כמה חודשים.
עם פרוץ המלחמה הטילו הבריטים מצור ימי על חופי הארץ, שהכביד על יהודי ארץ ישראל. נמנע מהם לייצא תוצרת הארץ - פרי ההדר ויינות כרמל מזרחי, שהיוו מקור הכנסה חשוב של המושבות. כמו כן לא ניתן היה לייבא מזון ולהעביר את כספי התמיכה של "כוללים" ומוסדות צדקה עבור אנשי היישוב הישן. הרב ראשי הספרדי בבריטניה, ד"ר גסטר, פנה לתת שר החוץ פרימרוז וביקש להתיר העברת סיוע ליהודים בארץ ישראל. בתגובה כתב פרימרוז שהוסכם להתיר העברת אספקה לפלשתינה, בתנאים מסוימים. לאחר קבלת האישור הגיעו לנמל יפו ארבע עשרה אוניות שהעבירו כסף ומזון, ובכך הקלו על מצוקת האוכלוסייה היהודית בארץ.
לחימתו ומותו בארץ ישראל.
בשנת 1917 השתתף בלחימה נגד הצבא העות'מאני בארץ ישראל. זאב ז'בוטינסקי בספרו "מגילת הגדוד: סיפור הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה", כותב כי פרימרוז רצה להתקרב לגדודים העבריים, אך הדבר לא התממש בשל תקשורת לקויה.
פרימרוז נפצע קשה במערכה בגזר, בשטחים שהיו בבעלות הברון קרוב משפחתו אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, שרכש לפני המלחמה. ההודעה על פציעתו של פרימרוז הגיעה למפקדתו של הגנרל אלנבי. מזכירו הצבאי של אלנבי, לורד דלמני, היה אחיו של ניל פרימרוז. לורד דלמני יצא בדחיפות לבית החולים הצבאי ברמלה לבקר את אחיו הפצוע, אך הוא לא הספיק לראותו חי. פרימרוז מת מפצעיו ונקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה. אחיו לורד דלמני השתתף בטקס קבורתו. הגנרל אלנבי הזכיר בדיווחיו את נפילתו של פרימרוז. הייתה זו אחת הפעמים הבודדות, ואולי היחידה, שגנרל אלנבי הזכיר בדיווחיו חלל שנפל בקרב.
פרימרוז הוא אחד מעשרים ושניים חברי בית הנבחרים הבריטי שנפלו במלחמה והונצחו באנדרטת המלחמה הפרלמנטרית () בווסטמינסטר הול.
ימים ספורים לפני מותו של פרימרוז ניתנה הצהרת בלפור, באמצעות מכתב שנשלח לקרוב משפחתו וולטר רוטשילד. בעקבות זאת תוכנן לקיים עצרת פומבית לציון האירוע, וכבר נשכר אולם גדול בלונדון לשם כך. בראש העצרת היה אמור לשבת לורד רוטשילד. אך בסופו של דבר נדחתה העצרת לכבוד "הצהרת בלפור" בשל האבל במשפחת רוטשילד עם נפילתו של פרימרוז וכן של קרוב משפחתו אוולין דה רוטשילד.
הידיעה על נפילתו בקרב של פרימרוז עוררה תגובות רבות בעיתונות היהודית באותה עת. היו שראו בו ראוי לשמש הנציב העליון הבריטי הראשון בארץ ישראל. בכתבה בעיתון יהודי באנגליה הובעה הדעה כיצד ראוי היה לכבד את קברו:
"מותו של ניל פרימרוז, שעורר צער כללי כל כך, היה מאורע שעליו התאבלו היהודים יותר מאשר כל חלק אחר של אוכלוסיית הקיסרות. שכן מלבד היותו בן ישראל מלידה, על פי אמו, היה הוא במידה רבה יהודי בנפשו. על כן דומה שמן הראוי שיהיו עצמותיו טמונות לא סתם בארץ ישראל אלא בבית עלמין יהודי. בית הקברות הקטן ברמלה בין יפו לירושלים, ישמש תמיד מוקד התעניינות וקברו של ניל פרימרוז שם יטופח כמקום קדוש בימי התחייה הלאומית היהודית על ידי היהדות החדשה שתישתל בארץ, ואשר למענו לחם ומת. הטמנתו בבית קרבות יהודי עולה בקנה אחד עם ההלכה היהודית, שהרי אמו, הליידי רוזברי, לא זנחה מעולם את דת עמה, ולפי ההלכה היהודית יורש הבן את מורשת הלאום והדת של אמו."
סדרה תיעודית
סמירה מח'מלבאף
סמירה מח'מלבאף (בפרסית: سمیرا مخملباف; נולדה ב-15 בפברואר 1980) היא במאית ותסריטאית איראנית בעלת שם עולמי. היא בתו של הבמאי מוחסן מח'מלבאף. סמירה מח'מלבאף היא אחת היוצרות המשפיעות במה שמכונה "הגל החדש" של הקולנוע האיראני.
קריירה.
בגיל 14 עזבה מח'מלבאף את לימודי התיכון כדי ללמוד קולנוע בבית הספר של אביה, "בית הקולנוע מח'מלבאף", שם למדה למשך חמש שנים. בגיל 17, אחרי שביימה שתי הפקות וידאו, היא ביימה את סרט הקולנוע באורך מלא "התפוח". בראיון בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-1998, סמירה מח'מלבאף אמרה שהיא מרגישה שהסרט הזה התאפשר בזכות הנסיבות החדשות ושינוי האווירה ששררה באיראן כתוצאה מנשיאותו של ח'אתמי. הלאומי לקולנוע תיאטרון, 12 בנובמבר 1998.
בשנת 2000 היא הייתה חברה בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
בתקופה זו גם נרשמה ללימודי פסיכולוגיה ומשפטים באוניברסיטת רוהמפטון שבלונדון.
מח'מלבאף זכתה והייתה מועמדת לפרסים רבים. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, עבור סרטה "Takhté siah" (2001) ו-"Panj é asr" (2003). היא זכתה בפרס "Prix du Jury" בקאן, עבור שני הסרטים ב-2001 ו-2003 בהתאמה. מח'מלבאף גם זכתב בגביע סאתרלנד לונדון פילם פסטיבל עבור "התפוח"' ב-1998 ובפרס אונסק"ו בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-2002 עבור הסרט "11'09"01 September 11". ב-2003, פאנל של מבקרי קולנוע של עיתון הגרדיאן מנה את מח'מלבאף בין 40 הבמאים הטובים ביותר היום.
חיים אישיים.
סמירה (או זיינאב) נולדה להורים מוחסן מח'מלבאף ופאטמה מחסיני, הבכורה מתוך שלושת ילדיהם. אחיה מייסאם (או איוב) נולד ב-1981, ואחותה האנה (או ח'תרה) נולדה ב-1988. הוריה היו פעילים פוליטיים, ואחרי זה פיתחו קריירה ברדיו, מוחסן כמפתח ועורך תוכן, ופאטמה כשדרנית. פאטמה נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1992. מוחסן לאחר מכן נישא לאחותה, מארזייה מחסיני.
אקטיביזם בעבודתה.
מח'מלבאף היא פעילה מסורה למען זכויות נשים, ורואה בסרטים שלה אמצעי לביטוי פוליטי, אם כי, לדבריה, לא ישיר: "אם הייתי עושה סרט כזה ישיר, שמדבר על פוליטיקה, זה כלום. כלום, כי זה זה כמו לדבר כעיתונאית. את אומרת משהו שטחי. הסרטים שלי הם עמוקים יותר. עבודה כזאת חיה יותר, לאורך זמן, באופן עמוק יותר, לעומת עבודה עיתונאית מסוג זה".
"Panj é asr "(חמש אחר הצהריים) היה הסרט העלילתי הראשון שנעשה בסביבת פוסט-טליבאן. בריאיון עם ה-BBC, אמרה מח'מלבאף: "רציתי להראות את המציאות, לא את הקלישאות בטלוויזיה לפיהן ארצות הברית נכנסה לאפגניסטן והצילה את האנשים מהטליבאן, שארצות הברית היא סג של רמבו." וגם: "אפילו שהטליבאן עזבו, הרעיונות שלהם מעוגנים במוחם של אנשים, במסורת ובתרבות שלהם, ויש עדיין הבדל גדול בין גברים לנשים באפגניסטן."