הדובה הקטנה או העגלה הקטנה היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני. בנוסף להיותה אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, היא גם חלק מ-48 קבוצות הכוכבים לפי תלמי. הקוטב השמימי הצפוני נמצא בקבוצה זו, למרות שבעוד מספר מאות שנים עובדה זו תשתנה כתוצאה מנקיפת ציר כדור הארץ.
מאפיינים בולטים.
הדובה הקטנה מכילה אסטריזם בשם "העגלה הקטנה", בשל סידור שבעת הכוכבים שלה - 4 גלגלים ויצול בן 3 כוכבים כאשר הכוכב שבקצה יצול העגלה הוא כוכב הצפון (פולאריס).
את פולאריס ניתן למצוא גם באמצעות המשך הקו שעובר דרך הקצה (שאינו היצול) של העגלה הגדולה.
מתוך 7 הכוכבים שבעגלה הקטנה נובעת המילה "צפון" בשפות שונות: ספטנטריון בלטינית וספטנטריונל בצרפתית וספרדית.
בקבוצת הכוכבים נמצאת הגלקסיה הננסית הדובה הקטנה שהיא גלקסיית לוויין של שביל החלב.
כוכבים בולטים.
α בדובה הקטנה (כוכב הצפון או פולאריס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-430 שנות אור. הכוכב הוא משתנה קפאידי שבהירות נראיתו משתנה בין דרגות 2.1 ל-2.2 במחזוריות של 4 ימים. כמו כן זהו גם כוכב זוגי עם בן זוג עמום בעל בהירות מדרגה 9, בו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ חובבים.
β בדובה קטנה (כוכב) הוא ענק כתום מסוג ספקטרום K4 במרחק של כ-130 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.1.
היסטוריה.
רווח כי קבוצת כוכבים זו פורסמה על ידי האסטרונום היווני תאלס ממילטוס, עם זאת היא כבר הייתה בשימוש על ידי יורדי ים עוד לפני כן. בימי קדם, הדובה הקטנה נקראה כנף הדרקון ונחשבה לחלק מדרקון. כיום שם זה כבר נשכח.
מיתולוגיה.
קבוצת הכוכבים "הדובה הקטנה" מזכירה דובה עם זנב. ה"זנב" נראה ארוך במיוחד כאשר מכלילים בה את הכוכבים החיוורים בסביבתה. קבוצת "הדובה הקטנה", מהווה יחד עם "הדובה הגדולה" את בסיס האגדה על קליסטו, נימפת היער היפה ובנה ארקס, שהפכו לשתי דובות והועלו לשמיים על ידי זאוס מלך האלים.
לפי האגדה הזנב הוארך מעבר לזנב דב רגיל בשל סיבובה הבלתי פוסק של הדובה סביב הקוטב דרך זנבה.
בעבר נחשבה הדובה הקטנה לקבוצה של שבעה כוכבים קרובים בלבד, ואלו נחשבו לאחיות. במיתולוגיה היוונית הקדומה, שבעת הכוכבים בדובה הקטנה נחשבו להספרידות, בנות אטלס. ייתכן שיחד עם קבוצות אחרות במזל מאזניים (שומר הדובים, הדובה הגדולה ודרקון), היא היוותה את מקור האגדה על תפוחי ההספרידות, שהיא חלק משתים עשרה המטלות של הרקלס.
תרבויות רבות חשבו את הדובה לגומה שבה ציר כדור הארץ סבב. במיתולוגיה ההודית כוכב הקוטב הוא דהרווה (כיום משמעות המילה קוטב) וישנו סיפור מאחורי הפיכתו לכוכב.
שפות מצריות
שפות מצריות הן תת-משפחה של שפות במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. השפות היחידות הנכללות תחת קבוצה זו הן השפה המצרית הקדומה (כולל הכתב הדמוטי) וכן הניב של שפה זו, הקופטית. שתי השפות נכחדו, אולם יש
מבין מאמיני הדת הקופטית המשתמשים בקופטית כשפה ספרותית וליטורגית.
שפות צ'אדיות
שפות צ'אדיות הן קבוצת שפות המדוברות בניגריה, ניז'ר, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית וקמרון השייכות למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. השפה הצ'אדית המדוברת ביותר היא האוסה שהיא הלינגואה פרנקה (שפת התקשור המרכזית) במערב אפריקה.
השפות הצ'אדיות מתחלקות לקבוצות כך:
פולאריס
דובה גדולה (קבוצת כוכבים)
דובה קטנה (קבוצת כוכבים)
העגלה הגדולה (קבוצת כוכבים)
העגלה הקטנה (קבוצת כוכבים)
זאב בנימין בגין
זאב בנימין (בני) בגין (נולד ב-1 במרץ 1943) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת תקווה חדשה. בעבר שר וחה"כ מטעם מפלגת הליכוד. גאולוג במקצועו; בעברו היה בין היתר ראש המכון הגיאולוגי לישראל. כיהן בממשלות ישראל כשר המדע, שר בלי תיק וחבר הקבינט המדיני-ביטחוני. הוא בנו של ראש ממשלת ישראל לשעבר, מנחם בגין.
ביוגרפיה.
בני בגין נולד בירושלים, בן לעליזה לבית ארנולד ולמנחם בגין, לימים ראש ממשלת ישראל. בעת לידתו היה אביו חייל בצבא אנדרס, וזמן קצר לאחר מכן ירד למחתרת והיה למפקד האצ"ל. המשפחה נדדה ממקום למקום כדי להסוות את זהות אבי המשפחה.
בגין סיים את לימודיו התיכוניים בעירוני ה' בתל אביב. בין השנים 1960–1962 שירת בצה"ל בחיל השריון. הוא חזר לשירות קבע בין השנים 1975–1976. למד גאולוגיה באוניברסיטה העברית והוסמך במקצוע זה. בשנת 1978 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של קולורדו שבארצות הברית. ברוב שנות עבודתו כגאולוג עבד במכון הגיאולוגי.
פעילות פוליטית.
בגין החל את פעילותו הפוליטית באמצע שנות ה-80 בסניף ירושלים של תנועת החרות ובוועידה הארצית של התנועה.
לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, ביוני 1988, הגיש את מועמדותו בבחירות המקדימות של תנועת החרות וזכה במקום השלישי. אחר כך הוצב על ידי מרכז הליכוד במקום ה-13 ברשימת המפלגה לכנסת, וכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד. שימש כחבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת האתיקה.
נבחר בשנית לכנסת השלוש עשרה בשנת 1992, במקום השביעי ברשימת הליכוד והיה חבר בוועדת החוץ והביטחון. במרץ 1993, בהתמודדות הפתוחה (לחברי המפלגה) הראשונה על מנהיגות הליכוד, התמודד בגין מול בנימין נתניהו, דוד לוי, ומשה קצב. מערכת הבחירות הייתה סוערת, ובסיומה זכה נתניהו ברוב גדול (52%) כשאחריו לוי (עם 26% מהקולות), בגין (עם 16% מהקולות) וקצב (6% בלבד).
בגין היה אחד המתנגדים הבולטים להסכמי אוסלו וטען בעקביות שמדובר במעשה הונאה מצד יאסר ערפאת. עם זאת הסתייג מהדה-לגיטימציה שעשה הימין ליצחק רבין אחרי שנחתם ההסכם.
שר בממשלת נתניהו הראשונה.
בעקבות הבחירות של שנת 1996 ועליית הליכוד (בו הוצב שוב במקום השביעי ברשימה, אולם החמישי מבין חברי הליכוד ברשימה המשותפת עם גשר וצומת) לשלטון, בראשותו של נתניהו, נבחר לכנסת ומונה לשר המדע בממשלת ישראל העשרים ושבע.
ב־10 בינואר 1997, למרות שהיה מקורב לרוני בר-און, היה בגין השר היחיד שהצביע נגד מינויו לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בטענה שאינו מתאים לתפקיד. מינוי שהוביל אחר כך לפרשת בר-און חברון.
ב־16 בינואר 1997, בעקבות החלטת הממשלה לאשר את הסכם חברון, פרש בגין מהממשלה. לאחר שורה של חיכוכים אידאולוגיים עם בנימין נתניהו, ראש הליכוד וראש הממשלה, על התהליך המדיני עם הפלסטינים. בנובמבר 1997 קרא להחליף את נתניהו בראשות הליכוד ואמר כי אם הליכוד לא ישכיל להחליף את העומד בראשו בעוד מועד, הוא ידון עצמו לכישלון אלקטוראלי קשה בבחירות הבאות, בנוסף אמר כי אם תתבצע נסיגה נוספת במסגרת הפעימה השנייה של הסכם חברון, יפעל להפלת הממשלה.
לאחר אישור הסכם ואי באוקטובר 1998, פרש בגין מהליכוד והקים סיעה חדשה בשם חרות - התנועה הלאומית יחד עם מיכאל קליינר ודוד ראם.
בבחירות לכנסת ה-15 (מאי 1999) התמודדה "חרות" ברשימה משותפת בשם האיחוד הלאומי עם "תקומה" ו"מולדת". בגין החליט להתמודד לראשות הממשלה למרות התנגדות רחבעם זאבי ממולדת, אולם פרש לפני הבחירות, לאחר שיצחק מרדכי הסיר את מועמדותו. בעקבות מספר המנדטים המצומצם שקיבלה תנועתו בבחירות פרש בגין מהחיים הפוליטיים בציינו שהוא נשאר "איש ציבור ללא ציבור".
בגין המשיך לפרסם מאמרים בענייני השעה. ב-4 בספטמבר 2002 פרסם מאמר ב"הארץ" ובו אוסף ציטוטים של ההנהגה הפלסטינית שלטענתו מוכיחים שהסכמי אוסלו היו תרמית מהצד הפלסטיני.
שר בממשלת נתניהו השנייה.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים חזר לעסוק בגאולוגיה, ובאמצע 2005 מונה לראש המכון הגיאולוגי לישראל. במסגרת תפקידו עסק בין השאר בקידום פרויקט להפקת נפט מפצלי שמן בעמק האלה.
ב-2 בנובמבר 2008 הודיע בגין לשר התשתיות הלאומיות, בנימין בן אליעזר, כי הוא מתפטר מתפקידו במכון הגאולוגי, בעקבות החלטתו לחזור לחיים הפוליטיים ולהתמודד על מקום ברשימת הליכוד, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. ב-4 בנובמבר 2008 כינס בגין מסיבת עיתונאים משותפת עם יו"ר הליכוד בנימין נתניהו, ובה הודיע רשמית על התמודדותו בבחירות המקדימות לקביעת רשימת הליכוד לבחירות לכנסת ה-18. בבחירות אלו זכה ב-30,918 קולות שהם כ-63.8% מהקולות, ומוקם במקום ה-5 ברשימה. נבחר לכנסת ה-18 ומונה לשר בלי תיק בממשלה ה-32, כשהוא מכהן כחבר בקבינט הביטחוני וב"שמיניה" של ראש הממשלה נתניהו. בכהונתו זו עורר בגין את רוגזם של אנשי ימין, כאשר יחד עם ידידו, השר דן מרידור, הביע התנגדות להצעות חוק שנתפסו בעיניו כפוגעות בזכויות המיעוט, ומטילות הגבלות על פעילות ארגוני שמאל ועל חופש הביטוי. בגין תמך בהקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, שהממשלה החליטה עליה בשל לחץ מצד ארצות הברית.
בנובמבר 2012 התמודד בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, ונדחק למקום לא ריאלי.
שובו לחיים הפוליטיים.
בינואר 2015 חזר לפעילות במפלגת הליכוד ונבחר לכנסת, לאחר ששוריין במקום ה-11 ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת העשרים על ידי יושב ראש הליכוד בנימין נתניהו. עם הקמת ממשלת ישראל ה-34 במאי 2015 מונה לשר בלי תיק, אך התפטר מהתפקיד כעבור כשבועיים, לאחר חזרתו של גלעד ארדן לממשלה, וחזר לכהן כחבר הכנסת.
היה חבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת ובוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי. היה חבר גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה, אך הודח ממנה בנובמבר 2017, עקב התנגדותו להחלת הצעת חוק שהגיש יו"ר הוועדה, דודי אמסלם, לאסור על המשטרה לפרסם המלצות בדבר הגשת כתבי אישום בתום חקירת אישי ציבור, גם על ראש ממשלה שכבר נתון לחקירות.
בגין התנגד בתוקף לחוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, ואמר כי הוא מנוגד לחוק הבינלאומי, הוא יזיק למעמדה של ישראל בעולם, ויסכן את ההתיישבות ביהודה ושומרון. בגין היה אחד מבין שני חברי הקואליציה שהצביעו נגד החוק.