בשנת 2016 שיחקה את התפקיד הראשי בסרט המדע-בדיוני האמריקאי "Rupture" מאת הבמאי סטיבן שיינברג.
בשנת 2017 שיחקה בדמותה של ד"ר אליזבת' שו בסרט המדע הבדיוני "" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני". ובנוסף לזה שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדיסטופי "מה קרה ליום שני?" מאת הבמאי הנורווגי טומי ווירקולה; ובו גילמה כשבע דמויות שונות.
עוד בשנת 2017 היא גם שיחקה במותחן הריגול "המתקפה", עם מייקל דאגלס, ג'ון מלקוביץ', אורלנדו בלום וטוני קולט, וכיכבה לצד ויל סמית' בסרט הפנטזיה "בהיר" שביים דייוויד אייר על פי תסריט של מקס לנדיס ועלה ישירות לשירות הסטרימינג של נטפליקס
בשנת 2018 שיחקה את דמותה של ביאנקה לינד בסרט הפשע הביוגרפי "סטוקהולם"; אודות שוד בנק בסטוקהולם שבשוודיה וגילוי תופעת תסמונת סטוקהולם, של חטופים החשים הזדהות עם החוטף ופחד דווקא מהמחלצים
בשנת 2019 כיכבה ראפאס בסרט הפעולה "הגנה צמודה". בהמשך כיכבה במותחן באמריקאי-אוסטרלי "הילדה החטופה" לצד לוק אוונס ואיבון סטרהובסקי. בהמשך אותה שנה, ביצעה ראפאס את תפקידה הטלוויזיוני הראשון מחוץ למולדתה, כאשר הצטרפה לקאסט העונה השנייה של הסדרה "ג'ק ראיין" בשירות הסטרימינג של אמזון פריים וידאו; בדמותה של הארייט "הארי" באומן, סוכנת שירות הביון הפדרלי הגרמני (BND) העוקבת אחר מקורבה לשעבר, מקס שנקל.
בשנת 2020 שיחקה במותחן הדרמה "סודות שמורים" של הבמאי הישראלי יובל אדלר; שם שיחקה לצד השחקן ג'ואל קינמן.
בשנת 2021 שיחקה בסרט השוודי-איסלנדי "טלה" מאת הבמאי האיסלנדי ולדימיר יוהנסון. בהמשך השנה כיכבה לצד השחקן אקסל הני בקומדיית האימה הנורווגית של נטפליקס "הטיול" של הבמאי טומי ווירקולה.
בשנת 2022 כיכבה במותחן האקשן השוודי "סרטן שחור" בתור קרוליין; הסרט עלה לשירות של נטפליקס ב-18 במרץ.
ראפאס עתידה לככב בסדרת הטלוויזיה "ג'נגו"; שיתוף פעולה בריטי-צרפתי אשר מבוססת על הדמות ג'נגו במערבוני הספגטי "ג'נגו" בבימויו של סרג'יו קורבוצ'י ו"ג'נגו מכה שנית" (ג'נגו 2) בבימויו של טד ארצ'ר.
חיים אישיים.
בנוסף לשפה השוודית, ראפאס דוברת איסלנדית, דנית, נורווגית ואנגלית שוטפת.
ראפאס נישאה לשחקן השוודי אולה ראפאס בשנת 2001. עם הנישואים, החליטו בני הזוג להשתמש בשם המשפחה ראפאס, שפירושו "ציפור דורס" הן בצרפתית והן באיטלקית, כי זה נשמע "מגניב". יש להם בן, לב, יליד 2003. בספטמבר 2010 הגישו בני הזוג תביעת גירושין שנכנסה לתוקף בשנה לאחר מכן.
יוליאנה, מלכת הולנד
יוליאנה לואיז אמה מארי וילהלמינה (בהולנדית: Juliana Louise Emma Marie Wilhelmina; 30 באפריל 1909 – 20 במרץ 2004) הידועה בכינוי המלכה יוליאנה הייתה מלכת הולנד משנת 1948 ועד לשנת 1980. תקופת מלכותה התאפיינה מחד בשינויים משמעותיים שעברו במהלכה על המדינה והחברה ההולנדיות ובמשברים מרובים שעברו על בית המלוכה ההולנדי, ומאידך באהדה רבה שרחש הציבור ההולנדי למלכה עצמה.
ראשית חייה.
המלכה יוליאנה הייתה בתם היחידה של וילהלמינה, מלכת הולנד, ושל הנסיך הנריק. ילדותה עברה עליה בארמון הט לו באפלדורן ובארמון המלכותי בהאג, שבו הוקמה עבורה בגיל 6 כיתת בית ספר קטנה ובה שלושה ילדים נוספים. חמש שנים אחר כך החלה יוליאנה בלימודי תיכון מפי מורים פרטיים, על מנת להכינה עד לגיל 18 לתפקיד המלכה, אם יעלה הצורך בכך.
ב-1927, בגיל 18, צירפה אותה אמה המלכה למועצת המדינה (Raad van State) שבראשותה – גוף מייעץ לממשלת הולנד. באותה שנה נרשמה יוליאנה ללימודים באוניברסיטת ליידן. היא למדה שם שיעורים בסוציולוגיה, כלכלה, משפטים, יחסים בינלאומיים והיסטוריה.
ב-1937, אחרי חיפוש ממושך אחר חתן ליוליאנה על ידי אמה המלכה, היא נישאה לברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד, בן למשפחת אצולה גרמנית. הם הכירו במהלך אולימפיאדת החורף בגרמניה ב-1936. ההכרזה על אירוסיהם עוררה מחלוקת בהולנד על רקע המתח בינה לבין גרמניה הנאצית. לפני הנישואין הוענקה לנסיך אזרחות הולנדית. נישואי יוליאנה וברנהרד נמשכו עד סוף חיי שניהם ושרדו כמה משברים, כמו פרידתם במהלך מלחמת העולם השנייה, רומנים שניהל הנסיך ושתי בנות שנולדו לו מחוץ לנישואין. לזוג נולדו ארבע בנות: המלכה ביאטריקס (נולדה ב-1938), הנסיכה איריינה (נולדה ב-1939), הנסיכה מרגריט (נולדה ב-1943), הנסיכה כריסטינה (נולדה ב-1947).
לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה ב-1940 יצאו יוליאנה ומשפחתה לגלות מחוץ למדינה. הם שהו חודש בבריטניה ולאחר מכן עברה יוליאנה עם ילדותיה לקנדה, שם התגוררו בפרבר של הבירה אוטווה. הנסיך ברנהרד נשאר בלונדון עם המלכה וילהלמינה וחברי הממשלה הגולה של הולנד. באוטווה נולדה בתם השלישית של יוליאנה וברנהרד, מרגריט, (המושל הכללי של קנדה הסדיר את קבלתו של חוק מיוחד, שהכיר בחדרי הנסיכה יוליאנה בבית החולים באוטווה כשטח הולנדי אקסטריטוריאלי – שלולא כן לא הייתה מרגריט יכולה להיכלל בסדר הירושה לכתר ההולנדי).
לאחר ששבה להולנד במאי 1945, הביעה יוליאנה את תודתה על הכנסת האורחים הקנדית כאשר שלחה לעיר אוטווה 100 אלף פקעות צבעונים. יוליאנה הוסיפה לתרום פקעות צבעונים לאוטווה מדי שנה עד לסוף חייה. לכבוד תרומה זו נוסד באוטווה ב-1953 פסטיבל הצבעונים הקנדי השנתי, האירוע הגדול מסוגו בעולם.
לאחר המלחמה השתלבה יוליאנה במאמצי השיקום של המדינה ושימשה כנשיאת הצלב האדום ההולנדי. בתקופה זו באה לידי ביטוי גישתה הישירה והבלתי מתנשאת כלפי בני ארצה, אשר הפכה לתו מאפיין שלה בימי מלכותה.
בתה הרביעית של יוליאנה, הנסיכה כריסטינה, נולדה עם לקות ראייה משמעותית. הדבר הביא את יוליאנה להיעזר בשירותיה של מרפאת באמונה שנויה במחלוקת. הדבר הביא באמצע שנות החמישים לסכסוך בין יוליאנה (אז כבר מלכה) לבין בעלה, אשר התגלגל עד למשבר חוקתי. המשבר יושב, אך בעקבותיו פחת כוחה של יוליאנה.
תקופת מלכותה.
יוליאנה הוכתרה למלכה ב-6 בספטמבר 1948. היה זה לאחר שהמלכה וילהלמינה ויתרה על כתרה על רקע ביקורת על טיפולה בדרישת אינדונזיה לעצמאות, שנתפסה כאסון כלכלי להולנד. המלכה החדשה חתמה ב-1949 על מסמכי ההכרה ההולנדית בעצמאות אינדונזיה. חצי יובל אחר כך, בעודה מולכת, העניקה הולנד עצמאות גם למושבה סורינאם (ב-1975).
המלכה יוליאנה הרבתה לבקר בבתי ספר ומוסדות בהולנד כשהיא לבושה בפשטות לא-מלכותית, לא פעם למורת רוחם של יתר אנשי החצר המלכותית. בעקבות אסון שיטפון הים הצפוני בהולנד ב-1953 השתתפה המלכה במאמצי החילוץ כשהיא לובשת מעיל ונועלת מגפיים, מגלה חמלה ואכפתיות ומעודדת את האזרחים. ההערכה והפופולריות שצברה עקב כך אצל בני עמה סייעו לה להיחלץ ממשבר חוקתי נוסף ב-1963: בתה השנייה, הנסיכה אירן, המירה בחשאי את דתה לנצרות רומית-קתולית ונישאה ללא הסכמת הממשלה לטוען לכתר הספרדי – פרשה שעוררה איבה ציבורית בהולנד כלפי בית המלוכה. מחאה ציבורית נוספת התעוררה ב-1965 עקב החלטת יורשת העצר, הנסיכה ביאטריקס, להינשא לדיפלומט הגרמני קלאוס פון אמסברג, והפעם עלו קריאות לביטול מוסד המלוכה בהולנד. הפופולריות שלו שבה ועלתה ב-1967 בזכות לידת בנה הבכור של הנסיכה ביאטריקס, הנסיך וילם-אלכסנדר – יורש עצר זכר ראשון לכתר ההולנדי מזה 116 שנים.
ב-1976 נקלע בית המלוכה למשבר נוסף כאשר התברר כי בעלה של המלכה, הנסיך ברנהרד, קיבל שוחד של למעלה ממיליון דולר מחברת לוקהיד האמריקנית על מנת שישפיע על ממשלת הולנד לרכוש מטוסי קרב מתוצרתה. לאחר חשיפת הפרשה התפטר הנסיך מתפקידיו הציבוריים וויתר על הדרגות הצבאיות שנשא. בתמורה החליט הפרלמנט של הולנד כי הנסיך לא יעמוד לדין פלילי.
במישור הבין-לאומי גילתה המלכה עניין בבעיות פליטים, בבעיותיהן של מדינות מתפתחות ובמיוחד ברווחת ילדים בהן. ב-1973 היא תרמה את הכספים שנאספו במסגרת חגיגות יובל הכסף למלכותה, שנערכו באותה שנה, לארגונים לרווחת הילד ברחבי העולם.
חייה לאחר פרישתה מכס המלוכה.
ב-30 באפריל 1980, ביום הולדתה ה-71, ויתרה יוליאנה על כסאה ובתה ביאטריקס הייתה למלכה תחתיה.
לאחר פרישתה המשיכה יוליאנה להיות מעורבת במשך שנים רבות בפעילויות צדקה שונות. באמצע שנות התשעים התערערה בריאותה והיא לא נראתה בציבור מאז. היא סבלה משיטיון פרוגרסיבי.
יוליאנה נפטרה בשנתה עקב סיבוכים של דלקת ריאות ב-20 במרץ 2004, בארמון סוסטדייק (Soestdijk Palace) שבעיירה בארן (Baarn). היה זה מספר שבועות לפני יום הולדתה ה-95.
גופתה של יוליאנה נחנטה והיא הובאה למנוחות לצד אמה המלכה במרתף הקבורה המלכותי שבכנסייה החדשה בעיר דלפט. בעלה הנסיך ברנהרד נפטר ב-1 בדצמבר באותה שנה ונטמן לצדה.
יום הולדתה של יוליאנה, ה-30 באפריל, נחוג בהולנד מדי שנה כיום המלכה (Koninginnedag) עד עלייתו לכס של נכדה וילם-אלכסנדר.
אסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף ב-1916, נקרא על שמה.
תארים.
יוליאנה נשאה את התארים הבאים:
שמונה בעקבות אחד
שמונה בעקבות אחד הוא ספר ילדים מאת ימימה אבידר-טשרנוביץ שראה אור בשנת תש"ה-1945. הספר היה לרב-מכר, תורגם לאנגלית ועובד לתיאטרון ולסרט קולנוע. הספר זכה לתשבחות של המבקרים על שפתו העשירה, ופתח, על פי אוריאל אופק, תקופה חדשה בספרות הילדים העברית.
השירות הבולאי הוציא לכבוד הספר בול דואר בסדרה על ספרי חבורות.
עלילה.