במיתולוגיה היוונית דפניס או דפני (ביוונית: Δάφνις - Δάφνι - עלה דפנה) היה בנם של הרמס ונימפה מסיציליה. הוא ננטש בילדותו על ידי אמו וגדל על ידי רועה צאן. בנערותו הפך יפה תואר ונחשק על ידי נשים וגברים כאחד. מסופר כי אפילו אפולון חשק בו. על פי המסופר במיתולוגיה, דפניס היה רועה צאן שהתאהבה בו הנאידה נומיה אולם הוא לא שמר לה אמונים, והתאהב באל פאן אשר לימד אותו לנגן בחליל פאן (או, לפי ה-Varia Historia התאהב באל הרמס, ולא היה בנו). המיתולוגיה מספרת שהנימפה נומיה, כנקמה, הפכה אותו לאבן.
דנה וקסלר
דנה וקסלר (ספקטור) (נולדה ב-27 ביוני 1965) היא דוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 1981.
ביוגרפיה.
דנה וקסלר נולדה וגדלה בגבעתיים כבת יחידה להוריה. למדה בתיכון קלעי. בגיל 16, זכתה בתחרות מלכת היופי, והייתה המתמודדת הצעירה ביותר בתחרות זו. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1981.
שירתה בצה"ל כמנהלת לשכתו של אהוד ברק, כאשר היה ראש אגף המודיעין.
וקסלר הייתה מספר שנים דוגמנית מובילה בישראל. צעדה על מסלולי התצוגות של בכירי מעצבי האופנה הישראלים באותה תקופה, כגון גדעון אוברזון.
במקביל לדוגמנות, סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר כללי באוניברסיטת תל אביב.
בגיל 23 היא ויתרה על קריירה דוגמנות בפריז והתחתנה עם איש העסקים והמיליונר איציק ספקטור ולהם 4 ילדים.
ב-1990 חזרה לדגמן בתצוגות אופנה.
היא כותבת בלוג בתחום האופנה, בעקבות הצלחת הבלוג של בתה. השתיים הן הבעלים של "רוקוקו" - בוטיק אופנה ברשת.
היא מנחת סדנאות אופנה וסטיילינג ומשמשת כיושב ראש ועד ההורים בבית הספר בו לומדים ילדיה ומתנדבת בכלבייה העירונית. נהגה להתארח דרך קבע בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ששודרה בערוץ 10 בפינה שעסקה באימוץ כלבים.
מתגוררת בשכונת אפקה בתל אביב.
יהודה דרניצקי
יהודה (יודין) דְרָנִיצקי (26 באפריל 1910 – 14 ביוני 2002) היה איש ציבור ישראלי. החזיק בתפקידים בכירים בהסתדרות העובדים הכללית וכיהן כחבר הכנסת בכנסת השמינית מטעם מפ"ם.
חייו.
דרניצקי נולד בשנת 1910 בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה). בנעוריו הצטרף במחתרת לשורות השומר הצעיר, ועמה עלה לארץ ישראל בשנת 1925.
בארץ היה דרניצקי פעיל במפלגת פועלי ציון שמאל ונמנה בין מייסדי הליגה הסוציאליסטית והחוגים המרקסיסטיים. לאחר מכן הצטרף למפלגת "השומר הצעיר", ויחד עמה התמזג לשורות מפ"ם.
למד שנה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1942 החל בפעילות ציבורית כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב ובנוסף נבחר למועצת ההסתדרות ולמזכירות בית הדין העליון שלה. בשנת 1949 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות ובשנת 1955 לוועדה המרכזת. משנת 1966 עמד בראש המחלקה לדמוקרטיה תעשייתית בהסתדרות. כמו כן שימש מרצה בבית הספר לפעילי ההסתדרות.
בשנת 1952 יצא מטעם ההסתדרות והמגבית לארצות הברית, אולם כניסתו סורבה בגלל היותו חבר מפ"ם והוא נשלח לאליס איילנד. לאחר 18 ימים הוא שב לישראל.
בבחירות לכנסת הראשונה הוצב במקום ה-23 של רשימת מפ"ם ולא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השמינית, בגלל עקרון הרוטציה שהגביל את כהונת חברי מפ"ם לשתי קדנציות, הוצב במקום ריאלי ברשימת המערך בבחירות לכנסת השמינית. כיהן כסגן יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו-שרעבי והיה חבר ועדת הכלכלה וועדת העבודה והרווחה.
פרסם מאמרים רבים בעיתון "דבר".
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
המלחמה האיטלקית–עות'מאנית
המלחמה האיטלקית–עות'מאנית (באיטלקית: Guerra di Libia, בטורקית: Trablusgarp Savaşı) הייתה מלחמה בין האימפריה העות'מאנית לבין ממלכת איטליה שהתרחשה בין 29 בספטמבר 1911 ל-18 באוקטובר 1912, ברובה בצפון אפריקה.
רקע.
בתחילת המאה ה-20 חילקו ביניהן מעצמות אירופה את אזורי השפעתן בצפון אפריקה. צרפת קיבלה את מרוקו, בריטניה את מצרים ואיטליה את מדינת טריפולי.
מהלך המלחמה.
בסוף ספטמבר 1911 הפגיזו אניות איטלקיות את טריפולי. החיילים העות'מאנים עזבו את העיר והצבא האיטלקי נכנס אליו. בהמשך יצאו החיילים האיטלקיים מן העיר לכבוש מצודות בסביבותיה. ב-23 - 27 באוקטובר 1911 ביצעו הצבא העות'מאני וכוחות ערביים התקפת נגד והאיטלקים נאלצו לסגת חזרה אל העיר. הכוחות העות'מאנים הקיפו את העיר וצרו עליה. בתחילת דצמבר 1911 הצליחו האיטלקים להכות את העות'מאנים ולשחרר את המצור מעל טריפולי.
באפריל-מאי 1912 כבשה איטליה את האיים הדודקאנסיים. תחילה נכבשה אסטיפליה, בגלל הנמל שלה, ולאחר מכן נכבש האי הגדול ביותר בארכיפלג, רודוס ושאר האיים.
באוגוסט-ספטמבר 1912 התקיימו שיחות שלום בין איטליה וטורקיה, שהסתיימו באוקטובר בחתימת הסכם אוּשִׁי (הידוע גם בשם הסכם לוזאן הראשון). בהסכם הסכימה איטליה להחזיר את האיים הדודקאנסיים לטורקיה, אך הנוסח המעורפל של ההסכם אפשר לה דה פקטו להמשיך לשלוט באיים. כמו כן העות'מאנים הסיגו את צבאם מטריפוליטניה וקירנאיקה והשאירו בהן נציגות סמלית של ה"ח'ליפות". נסיגת הכוחות הטורקיים איפשרה לאיטלקים להעמיק בכיבוש בשטחי לוב בשנת 1913 ולאחר מכן. ב-24 ביולי 1923, לאחר תבוסת העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה וסיום מלחמת יוון–טורקיה נחתם הסכם לוזאן, בו ויתרה האימפריה על השליטה באיים הדודקאנסיים באופן רשמי.
כתוצאה של המלחמה קיבלה איטליה את הפרובינציות העות'מאניות טריפוליטניה פזאן וקירנאיקה, שביחד יוצרות את לוב המודרנית.
השפעה.
למרות היקפה המוגבל, למלחמה הייתה חשיבות גבוהה בכך שערערה את מעמדה של האימפריה העות'מאנית בבלקן ועוררה את הלאומיות האתנית בשטחים שנשלטו על ידי העות'מאנים ולתושביהם הייתה זיקה למדינות שונות בחבל. שיאו של תהליך התעוררות זה בא לידי ביטוי שנתיים מאוחר יותר כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. לאחר שנוכחו באוזלת היד העות'מאנית אל מול הכוחות האיטלקים וחוסר הארגון בצבא האימפריה, תקפו החברות בליגה הבלקנית את העות'מאנים עוד בטרם הסתיימה המלחמה מול האיטלקים, מתקפה שנודעה בשם מלחמת הבלקן הראשונה.
במלחמה זו נעשה שימוש בטכנולוגיה מתקדמת. במיוחד בצפלינים ומטוסים. ב-23 באוקטובר 1911, צי אווירי איטלקי טס לכיוון הקווים העות'מאנים וב-1 בנובמבר, הוטלה הפצצה הראשונה בהיסטוריה מהאוויר על הכוחות העות'מאנים בלוב.
במלחמה זו התבלטו אנוור פאשה, לימים אחד מחברי הטריומווירט שהנהיג את האימפריה העותמאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ומוסטפא כמאל אטאטורק, שנשלח ללוב וביסס כך את מעמדו כקצין בצבא. לימים גיבור מלחמת העצמאות של טורקיה והנשיא הראשון של טורקיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בית הקברות נובודביצ'י
מלחמה האיטלקית-תורכית
מלחמת איטליה-תורכיה
אנדראס, נסיך יוון ודנמרק
אנדראס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Ανδρέας της Ελλάδας; 20 בינואר 1882 - 3 בדצמבר 1944) היה נסיך יווני, בנו של מלך יוון גאורגיוס הראשון, נכדו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (וצאצא לשושלת האצולה הגרמנית-דנית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג). אנדראס הוא אביו של פיליפ, דוכס אדינבורו, שהיה בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
חייו.
הנסיך אנדראס נולד באתונה ב-20 בינואר 1882, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ולמד אנגלית עוד משחר נעוריו.
במהלך מלחמות הבלקן, בשנים 1912–1913, ניהל אנדראס בית חולים שדה.
בשנת 1917, עם הדחת המלך ביוון, נאלצו אנדראס ואליס לצאת לגלות עם ילדיהם, והשתכנו בשווייץ.
עם שיבת המלך קונסטנטינוס לכס המלוכה בשנת 1920 חזרו אליס ואנדראס ליוון והתיישבו בקורפו.
אנדראס, קיבל פיקוד על הארמייה השנייה של הצבא היווני במהלך מלחמת יוון–טורקיה, ומילא תפקיד פעיל בקרב סקריה, בו נחל צבא יוון תבוסה.
בשנת 1922 תפסה קבוצת מהפכנים בראשותו של ניקולאוס פלסטירס את השלטון והגלתה שוב את המלך. אנדראס נעצר בעוון "סירוב פקודה ונקיטת יוזמות עצמאיות בשדה הקרב", נשפט ונידון לגלות. הוא, אליס וילדיהם עזבו את יוון על ספינת קרב של הצי הבריטי והתיישבו בצרפת. בשנת 1930 פרסם את גרסתו לאשר אירע במלחמה בספר "לקראת אסון: הצבא היווני באסיה הקטנה ב-1921".
בשנת 1930 לקתה אשתו בהתמוטטות עצבים ואושפזה במוסד בשווייץ. הקשר בינו לבין משפחתו נותק, ולאחר ביקור קצר ביוון בשנת 1936 השתקע סופית בדרום צרפת. משפחתו התפזרה לכל עבר: בנותיו נישאו לאצילים גרמניים, בחלקם בעלי נטיות נאציות, בנו פיליפ עבר להתגורר אצל דודיו בלונדון, לואי מאונטבאטן וג'ורג' מאונטבאטן (מה שיביא אותו לימים לאמץ את שם משפחתם מאונטבאטן), ואשתו חזרה ליוון, שם חיה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אנדראס מת ב-3 בדצמבר 1944 ממחלת לב בעת שהותו במלון מטרופול במונטה קרלו שבמונקו.
משפחתו.
אנדראס נישא בגיל צעיר לאליס, נסיכת בטנברג, נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אותה פגש במהלך הכתרתו של המלך אדוארד השביעי בשנת 1902.
חתונתם התקיימה בשנת 1903 בדרמשטט, גרמניה. בטקס נישואיהם התרחש הכינוס הגדול האחרון של צאצאיהם המלכותיים של המלכה ויקטוריה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לפני מלחמת העולם הראשונה.
לזוג נולדו חמישה ילדים:
דניס רוס
דניס ב. רוס (באנגלית: Dennis B. Ross; נולד ב-26 בנובמבר 1948) הוא דיפלומט יהודי אמריקאי המכהן כיועץ מיוחד במועצה לביטחון לאומי, בעבר כיהן כמנהל תחום תכנון מדיניות במחלקת המדינה בממשלו של הנשיא ג'ורג' ה. ו. בוש וכמתאם מיוחד למזרח התיכון בממשלו של הנשיא ביל קלינטון. רוס היה מעורב בעיצוב מעורבות ארצות הברית בתהליך השלום בין ישראל לפלסטינים.