האפקטיביות של הקוומינטנג נפגעה ללא הרף על ידי מנהיגות לא מגובשת, ומאבקים אישיים, כמו בין ואנג לצ'יאנג. בדצמבר 1935 עזב ואנג לצמיתות את ראשות הממשלה לאחר שנפצע קשה במהלך ניסיון התנקשות חודש קודם לכן.
בשנת 1936, ואנג התעמת עם צ'יאנג על מדיניות החוץ. בתפנית אירונית, טען ואנג השמאלני כי הוא מקבל את ההצעה הגרמנית-יפנית כי סין תחתום על האמנה נגד הקומינטרן ואילו צ'יאנג ״הימני" הריאקציונר רצה להתקרב לברית המועצות. במהלך תקרית שיאן בשנת 1936, שבה צ'יאנג נלקח בשבי על ידי הגנרל שלו, ג'אנג קסליאנג, ואנג העדיף לשלוח צבא לתקוף את ג'אנג. אבל אשתו של צ'יאנג, סונג מיילינג וגיסה, סונג, חששו שפעולה כזו תוביל למותו של צ'יאנג ולהחלפתו על ידי ואנג, כך שהם התנגדו לפעולה זו.
ואנג ליווה את הממשלה עד הנסיגה לצ'ונגצ'ינג במהלך מלחמת סין–יפן השנייה (1937–1945). ואנג היה בתחילה חלק מהקבוצה שתמכה במלחמה, אך לאחר שהצליחו היפנים לכבוש שטחים גדולים של סין, ואנג נודע בהשקפתו הפסימית באשר לסיכוייה של סין במלחמה נגד יפן. הוא השמיע לעיתים קרובות דעות תבוסתניות בפגישות של אנשי המפלגה, והמשיך להביע את דעתו שהאימפריאליזם המערבי הוא הסכנה הגדולה ביותר לסין, למגינת לבם של מקורביו. ואנג האמין כי סין צריכה להגיע להסדר מוסכם עם יפן כדי שאסיה תתנגד למעצמות המערב.
הברית עם מעצמות הציר.
בסוף 1938 עזב ואנג את צ'ונגצ'ינג ועבר להאנוי, הודו-סין הצרפתית, שם שהה במשך שלושה חודשים והודיע על תמיכתו בהסדר עם היפנים. בתקופה זו נפצע בהתנקשות של סוכני הקוומינטנג. ואנג טס לשאנגחאי, שם נכנס למשא ומתן עם שלטונות יפן. הפלישה היפנית נתנה לו את ההזדמנות שאותה ביקש זה זמן רב להקים ממשלה חדשה מחוץ לשליטתו של צ'יאנג קאי-שק.
ב-30 במרץ 1940, ואנג הפך לראש המדינה של מה שנודע כממשלת ואנג ג'ינג-ויי (ונקראה באופן רשמי "הממשלה הלאומית המתחדשת של הרפובליקה הסינית"), שבסיסה בנאנג'ינג. בנובמבר 1940 חתמה ממשלת ואנג על הסכם "סין-יפנית" עם היפנים, מסמך שמאשר את 21 הדרישות של יפן לוויתורים פוליטיים, צבאיים וכלכליים רחבים.
ביוני 1941 נאם ואנג בשידור רדיו מטוקיו, שבו שיבח את יפן, אישר את כניסתה לסין, מתח ביקורת על ממשלת קוומינטנג, והתחייב לעבוד עם האימפריה היפנית כדי להתנגד לקומוניזם ולאימפריאליזם המערבי. אבל באותו הזמן, ואנג המשיך לתאם את הפוליטיקה בתוך המשטר שלו, עם היחסים הבינלאומיים של צ'יאנג והמעצמות הזרות. אחרי שנתפסו המובלעות הבינלאומיות בשאנגחאי ב-1943, ולאחר שהמדינות המערביות הסכימו לבטל את מעמדן האקס-טריטוריאליות.
ממשלת ההצלה הלאומית של "הרפובליקה הסינית", שוונג עמד בראשה, הוקמה על שלושת העקרונות של פאן-אסיאתיות, אנטי-קומוניזם ואופוזיציה לצ'יאנג קאי-שק. ואנג המשיך לשמור על קשריו עם הנאצים הגרמנים ועם הפשיסטים איטלקים.
בשטחי סין הכבושים על ידי יפן עלו מחירי המצרכים הבסיסיים, באופן משמעותי, עם התרחבות המאמץ המלחמתי של יפן. בשאנגחאי ב־1941 המחירים האמירו פי 11. התושבים המקומיים פנו לשוק השחור כדי להשיג את הפריטים הדרושים. אזרחים סינים בשירות היפנים צנזרו מידע ופגעו במתנגדים לכיבוש היפני. היפנים הקימו גם מרכזי מעצר לשבויי מלחמה.
מאחר שלממשלת ואנג הייתה הסמכות רק בשטחים שהיו תחת כיבוש צבאי יפני, הייתה כמות מוגבלת של פקידים נאמנים לוואנג שיכולים היו להקל על סבלם של הסינים תחת הכיבוש. ואנג וממשלתו לא היו פופולריים בקרב האוכלוסייה הסינית, שראתה בהם בוגדים הן למדינה הסינית והן לזהות הסינית. שלטונו של ואנג התערער ללא הרף על ידי התנגדות וחבלה.
האסטרטגיה של מערכת החינוך המקומית הייתה ליצור כוח עבודה מתאים לתעסוקה במפעלים ובמכרות, ולעבודת כפיים. היפנים גם ניסו להציג את תרבותם לסינים, מקדשים של שינטו ומרכזי תרבות דומים נבנו על מנת להחדיר את התרבות והערכים של יפן. פעולות אלה נעצרו בסוף המלחמה.
מוות.
במרץ 1944 יצא ואנג ליפן כדי לעבור טיפול רפואי בפציעה שהותיר אחריו ניסיון התנקשות ב-1939. הוא מת בנגויה ב-10 בנובמבר 1944, פחות משנה לפני כניעתה של יפן לבעלות הברית, ובכך נמנע מלהעמידו לדין על בגידה. רבים מחסידיו הבכירים שראו את סוף המלחמה הוצאו להורג. ואנג נקבר בנאנג'ינג ליד המאוזוליאום של סון יאט-סן, בקבר בנוי להפליא. זמן קצר לאחר התבוסה של יפן, ממשלת קוומינטנג בראשות צ'יאנג קאי-שק העבירה את בירתה לנאנג'ינג, הרסה את קברו של ואנג ושרפה את הגופה. בהווה באתר יש ציון לוואנג המגדיר אותו כבוגד.
מורשת.
ואנג נחשב כבוגד על ידי רוב ההיסטוריונים הסינים שלאחר מלחמת העולם השנייה הן בטאיוואן והן בסין. שמו הפך לשם נרדף לבוגד או לבגידה בסין ובטאיוואן. הממשלה הקומוניסטית האשימה את ואנג לא רק בשיתוף הפעולה שלו עם היפנים, אלא גם על הפעולות האנטי-קומוניסטיות שלו. לעומת זאת הקוומינטנג הדגיש את שיתוף הפעולה שלו עם יפן ואת הבגידה שלו בצ'יאנג קאי-שק. שני הצדדים הפחיתו בחשיבות הקשר המוקדם שלו עם סאן יאט-סן משום ששיתוף הפעולה שלו בסופו של דבר עם יפן.
חיים אישיים.
ואנג היה נשוי לצ'ין ביג'ון והיו להם שישה ילדים, חמישה מהם שרדו והגיעו לבגרות. בנו הבכור של וונג, וונג'ין, נולד בצרפת ב-1913. בתו הבכורה של ואנג, וונצ'ינג, נולדה בצרפת ב-1915 והייתה אחרי 1948 מורה בהונג קונג, עברה לארצות הברית ב-1984 ונפטרה בשנת 2015. בתו השנייה ואנג וונבין, נולדה ב-1920. בתו השלישית וונקסון, נולדה בגואנגג'ואו ב-1922 ונפטרה ב-2002 בהונג קונג. בנו השני של ואנג, ונטי, נולד ב-1928, וחי בסין.
אתלטיקה באולימפיאדת אתונה (1896)
אולימפיאדת אתונה (1896) היא האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה, והיא נערכה באתונה, יוון. תחרויות האתלטיקה נערכו מה-6 באפריל 1896 ועד ה-10 באפריל 1896. 12 תחרויות באתלטיקה נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 64 משתתפים מ-10 מדינות.
מקצועות האתלטיקה נערכו באצטדיון פאנאתינאיקו, למעט ריצת המרתון שרק הסתיימה באצטדיון זה. באולימפיאדה זו לא נשברו שיאי עולם, ומספר רב של אתלטים שהיו שייכים לצמרת העולמית לא הגיעו לתחרויות. נוסף לכך, הקשת במסלול הריצה הייתה צרה מדי, דבר שהקשה על השגת תוצאות מהירות. האלוף האולימפי הראשון באתלטיקה היה ג'יימס קונולי מארצות הברית, שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת. ספירידון לואיס ניצח בריצת מרתון, והפך לאלוף היווני היחיד בתחרויות האתלטיקה במשחקים אלה ולגיבור לאומי.
באולימפיאדה חולקו 12 מדליות כסף למנצחים ו-13 מדליות ארד לסגנים. (במקום מדליות כסף כיום). לספורטאים שדורגו במקום שלישי לא ניתנו מדליות. לאחר מכן, נשלחו לספורטאים מדליות מודרניות, 12 מדליות זהב למנצחים, 13 מדליות כסף לסגנים ו-12 מדליות ארד עבוד המקום השלישי.
Ocean (אלבום)
Ocean (בעברית: אוקיינוס) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית קרול ג'י. האלבום יצא לאור ב-3 במאי 2019 על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט.
באלבום נכלל הלהיט "Mi Cama" אשר זכה לתואר 10 הפלטינות הלטיניות בארצות הברית.
רקע והפקה.
בשנת 2017 הוציאה קרול ג'י את אלבום הבכורה שלה, Unstoppable, אשר זכה להצלחה נאה בארצות הברית, כאשר נמכר שם בכ-120,000 עותקים. מיד לאחר הוצאתו, פרסמה ג'י את הסינגל הראשון מתוך האלבום הזה, "Pineapple".
בהמשך, הוציאה את "Mi Cama" כסינגל השני מתוך האלבום. השיר זכה להצלחה רבה, ואף צבר למעלה מ-545 מיליון צפיות ביוטיוב.
ג'נסון נגד חברת אלוות' טקונייט
אינגריד כריסטיאנסן
אינגריד כריסטיאנסן (בנורווגית: Ingrid Kristiansen; נולדה ב-21 במרץ 1956) היא אתלטית נורווגית בעבר, אלופת עולם (רומא 1987), אלופת אירופה (שטוטגרט 1986) ושיאנית עולם (1985–1993) בריצת 10000 מטר, שיאנית עולם (1986–1995) בריצת 5000 מטר, שיאנית עולם (1987–2007) בריצת חצי מרתון ושיאנית עולם (1985–1998) בריצת מרתון. אלופת עולם בריצת שדה (1988).
כריסטיאנסן היא אלופת מרתון ניו יורק (1989), פעמיים אלופת מרתון בוסטון (1986 ו-1989), 4 פעמים אלופת מרתון לונדון (1984, 1985, 1987 ו-1988), יותר מכל ספורטאי אחר בהיסטוריה, אלופת מרתון שיקגו (1986), 3 פעמים ברציפות אלופת מרתון סטוקהולם (1980–1982) ופעמיים ברציפות אלופת מרתון יוסטון (1983 ו-1984). בסך הכל היא ניצחה ב-13 ריצות מרתון.
במהלך הקריירה שלה קבעה כריסטיאנסן 7 שיאי עולם בריצות הארוכות. האישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 5000 מטר מתחת ל-15 דקות.
ביוגרפיה.
כריסטיאנסן נולדה וגדלה בטרונדהיים.
בריצת המרתון הראשונה שלה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1980 שנה לאחר היווסדו, ניצחה כריסטיאנסן בתוצאה של 2:38:45 שעות.
שיאנית עולם.
בתחרות שנערכה באוסלו ב-1 ביולי 1981 קבעה כריסטיאנסן בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 15:28.43 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון] ב-12 בספטמבר 1982 זכתה כריסטיאנסן במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:36:38 שעות, אחרי רוזה מוטה מפורטוגל (2:36:03 שעות) ולאורה פוגלי מאיטליה (2:36:28 שעות).
בתחרות שנערכה באוסלו, שוודיה ב-28 ביוני 1984 קבעה כריסטיאנסן בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:58.89 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של מארי דקר מארצות הברית (15:08.26 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מתחת ל-15 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי זולה באד מבריטניה (14:48.07 דקות). חודש ושבוע לאחר מכן, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בריצת המרתון הראשונה שנערכה לנשים במשחקים האולימפיים סיימה כריסטיאנסן במקום רביעי בתוצאה של 2:27:14 שעות.