גם אחד מבניו של אליפז בנו של עשיו נקרא בשם זה, וייתכן כי תושבי היישוב תימן זוהו כצאצאי תימן בן אליפז, מבני אדום.
היסטוריה.
היישוב הראשון במקרא בשם "תימן" הוא יישוב אחר ממזרח לכנרת הנזכר בספר יהושע כיישוב שמהווה חלק מנחלת סיחון מלך האמורים.
בהמשך ספר יהושע, נאמר כי חלק מהשטחים אשר לא זכו עדיין שבטי ישראל לכבוש בימיו המאוחרים של יהושע בן נון היו "מִתֵּימָן כָּל אֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי, וּמְעָרָה אֲשֶׁר לַצִּידֹנִים עַד אֲפֵקָה – עַד גְּבוּל הָאֱמֹרִי" – דהיינו שהעיר הייתה בקצהו הדרומי של חבל הארץ של העם הנכרי הקטן שכונה "כנעני" במקרא.
שוב בספר יהושע, בתיאור נחלת שבט יהודה, מוזכרת תימן כגבול הנחלה הדרומי מול האדומים, והתיאור בפסוק מזהה אותה כיושבת בקרבת מדבר צין.
בנבואות עמוס, ירמיהו ויחזקאל המופנות לאדום מופיעה תימן כעיר אדומית.
בית קתרוס (כהונה גדולה)
בית קתרוס הייתה משפחת כהנים גדולים חשובה בשלהי תקופת בית שני, ממשפחות ראשי הכהונה האריסטוקרטיות שמן המעמד הגבוה. חז"ל, בתוספתא של מסכת מנחות, מתחו ביקורת על התנשאותם וקשיחותם כלפי העם ועל קשריהם ההדוקים עם הרומאים. בית מגורים גדול שהיה שייך לבני בית קתרוס בתקופת המרד הגדול נתגלה ברובע היהודי במהלך חפירות ארכאולוגיות בשנת 1970.
בספרות חז"ל.
על בית קתרוס, לצד משפחות הכהנים הגדולים האחרים בתקופתם, אמרו התנאים:
בכך מעידה התוספתא על הידרדרות משפחות הכהונה הגדולה האריסטוקרטיות, שקישרו את עצמן אל השלטונות הרומאיים ובמקביל הלכו והתרחקו מפשוטי העם והיו מתנשאים עליהם ונוגשים בהם בדרכים שונות ומשונות; הכהנים הגדולים שימשו מתווכים בין השלטונות לבין העם, ומהם היו הנציבים הרומאיים דורשים להסגיר את המסיתים כנגד שלטונם. במעשים אלו - לצד ההתנשאות, הברוטליות, השחיתות והנפוטיזם בהן לקו משפחות הכהונה, כפי שמתואר בתוספתא - השניאו את עצמם הכהנים על העם, וכך כאשר התעוררה בעם התסיסה הקנאית והכהנים ניסו להרגיע את הרוחות, מיאן המון העם שסבל מהם שנים רבות לשמוע לדבריהם והתפרץ כנגדם.
בני בית קתרוס, לפי דברי התנאים, היו כותבים כנראה אגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם או על יהודים שהתנגדו לשלטון, אגרות שבהן שימשו האמת והשקר יחדיו, ועל כך מוחה האמירה שבתוספתא. לדעת המהרש"א, רומזים הדברים גם להתנשאותם וריחוקם מהעם. הרב יצחק אייזיק הלוי טען כי בניגוד לכהני בית חנן, שהיו מלשינים על היהודים לנציב פרובינקיית יודיאה, כתבו כהני בית קתרוס אגרות הלשנה גם לרשויות גבוהות יותר כמו נציב סוריה וקיסר רומא.
הבית השרוף.
ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים נתגלה חלק קטן מבית מגורים רחב-מידות משלהי תקופת הבית השני שנשרף ונחרב במהלך חורבן ירושלים בסוף המרד הגדול, באזור שלפי כתביו של יוסף בן מתתיהו, היה ידוע בעושרו, ובשל קרבתו לבית המקדש היה מאוכלס בראשי הכהונה שבעיר. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום נמצאה בבית על ידי ד"ר אורן גוטפלד מהאוניברסיטה העברית בירושלים משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס" (=של בן קתרוס). מכך הוסק כי הבית היה בבעלות בני בית קתרוס, שאכן היו מראשי הכהונה בירושלים. שטח חלק הבית שנתגלה הוא כ-55 מ"ר, ובו חצר, ארבעה חדרים, מקווה כשר ומטבח. בבית נתגלו גם כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה) ומהווים הוכחה מובהקת לסברה שבבית גרה משפחת כהנים, וכלי זכוכית שהכילו בושם, המובילים להשערה לפיה בבית זה הוכנה הקטורת לבית המקדש. מכך נראה כי בית קתרוס, על אף עשירותם וקשריהם עם הרומאים, המשיכו להקפיד על שמירת המצוות.
בבית קתרוס נמצאו גם מטבעות שהופקו ביהודה בשנים 67–69, טרם המרד הגדול, כידון ברזל שנמצא שעון בפינת אחד החדרים, ושרידי זרוע של אישה כבת 25, המעידים על כך שבעת חורבן הבית כרתו המחריבים את ידה של האישה. אבני הבית נשרפו באש עזה, נותרו בבית שיירי עץ חרוך וכן שכבות של אפר ופיח המעידים על החורבן וההרס שליווה את כיבוש העיר העליונה בידי הרומאים, שפרצו אל העיר כשנואשו המורדים מלהגן עליה, וכך טבחו הרומאים בתושבי העיר, העלו באש את בתיהם על יושביהם, עד שהוצפה העיר בזרמי דם, הגוויות מילאו את כל הסמטאות, ואש השריפות השתוללה כל הלילה.
כיום מכונה האתר הבית השרוף, או בית קתרוס, ומהווה חלק ממוזיאון לארכאולוגיה בשם הפרוור ההרודיאני.
אורמושבאניה
אורמושבאניה (בהונגרית: Ormosbánya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר הוקם ככפר נפרד מאיז'ופלווה בשנת 1993. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אורמושבאניה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-1,809 תושבים בשנת 1993 עד 1,513 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
דולות
מארי ריצ'רדסון
מארי ריצ'רדסון (בשוודית: Marie Richardson; נולדה ב-6 ביוני 1959) היא שחקנית שוודית.
ביוגרפיה.
ריצ'רדסון נולדה ביבלבורג.
מ-1982 ועד 1985 למדה באקדמיה הלאומית למשחק של שוודיה (Teaterhögskolan i Stockholm) ולאחר מכן עבדה בתיאטרון המלכותי של סטוקהולם.
ב-1993 שיחקה בסרט הנורווגי "Telegrafisten" המבוסס על רומן מאת קנוט האמסון.
ב-1997 הייתה בתפקיד הראשי ב-Larmar och gör sig till, סרט טלוויזיה של אינגמר ברגמן שהוצג בפסטיבל קאן.
ב-1999 הופיעה בסרט עיניים עצומות לרווחה.
ב-1992 שיחקה בסרט של בילה אוגוסט "כוונות טובות" המבוסס על האוטוביוגרפיה של אינגמר ברגמן וב-2000 שיחקה בסרט "Trolösa" המתבסס על אירועים מחייו האישיים של ברגן ובוים על ידי ליב אולמן.
ב-2003 שיחקה את אמו של הדמות הראשית בסרט רוע.
ב-2009 שיחקה במיני סדרת המתח "Morden" של תאגיד השידור השוודי.
בשנת 2019 שיחקה בסרט המוזיקלי "לשיר מהלב" של הבמאי אדוארד אף סילן, לצדה של מאלין אקרמן.
יש לה שני ילדים מזוגיות עם השחקן ג'ייקוב אקלונד.
גוואהאטי
גווהאטי
גוואטי
העצב השדרתי
התזמורת הסימפונית של רשות השידור הקוריאנית (KBS)
וסאט
ז'אנל מונה
מויס קין
חוסבה אצ'ברייה
זניט סנקט פטרבורג (פירושונים)
À mon âge je me cache encore pour fumer
אוניברסיטת בודפשט
מוטרה (מפלצת)
דוד הגר
זבלטוב
מרדכי זיסקינד לנדא מסטריא
רולא ח'ורי
רולא מכראם ח'ורי (נולדה בשנת 1982) היא אוצרת, מבקרת והיסטוריונית של האמנות, ערביה-ישראלית.
קורות חיים.
רולא מכראם ח'ורי נולדה בחיפה ב-1982. אביה הוא השחקן והבמאי מכרם ח'ורי ואמה דעה היא מורה לאמנות. אחיה ג'מיל ח'ורי ואחותה קלרה ח'ורי הם גם כן שחקנים בדומה לאביהם.
ח'ורי סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות, שפה וספרות איטלקית באוניברסיטה העברית ב-2005. בעלת תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת חיפה (2011). עשתה תואר שני נוסף בביקורת האמנות בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק ב-2017.
אחת מתערוכותיה הבולטות הייתה "נקודת מיצוי" (2012) – תערוכה קבוצתית הכוללת עבודות צילום, וידאו ומיצב. התערוכה בחנה את המושג "מצב מיצוי" או "מצב נישול", כלומר מצב שבו מתבטל האחר לאחר שנכבש, רוקן מתרבותו והורחק מההיסטוריה שלו. בתערוכה מבקשת להציג תפיסה חדשה של אמנות "ההופכת את הבלתי מוחשי למוחשי, את הלא ממשי לממשי ואת הבלתי נראה לעין לנראה", על מנת לכלול אותו כחלק מהמציאות המודעת.
תערוכה נוספת (שאצרה יחד עם יעלה חזות) – "חכמת ההמונים" (2014) – הוצגה בבית הגפן. בתערוכה זו ניתן לראות את השקפת עולמה של ח'ורי אותה היא מביאה באופן זה או אחר בתערוכותיה הרבות, אשר לרוב יהיו בנושאים פוליטיים וחברתיים. התערוכה חוזרת לכיכר העיר, שמקורה בערי המדינה של יוון העתיקה, ככזו שממלאת את תפקידו של המרחב הציבורי כמקום בו ניתן להתכנס, לשמוע, להשמיע ולנהל שיח ציבורי. היא יוצאת בתביעה לשינוי ערכי החיים הפוליטיים, החברתיים והתרבותיים שנשחקו, למען כינון חברה שוויונית ודמוקרטית יותר, ומבקשת להוות זרז לחשיבה רדיקלית ביחס לפלטפורמות חדשות, גם אם מדומיינות, למימוש התביעה מתוך הפוטנציאל הטמון במרחב הציבורי המקומי. תפיסת "חוכמת ההמונים" גורסת שחוכמתו של ההמון גדולה, בתנאים מסוימים, מחוכמתו של המומחה היחיד והתנאים ההכרחיים לקיומה הם הטרוגניות, פלורליזם ומגוון דעות. בתערוכה מוצעת אפשרות אחת מבין אפשרויות פוטנציאליות נוספות, לפתיחת המרחב הציבורי באופן שיאפשר לסוגים שונים של ידע מקומי להתבסס. ידע הנבנה מהגיוון וההטרוגניות של חוכמת הציבור - היוצרים והתושבים - שבכוחם יחד או לחוד לתרגם אותו בצורה פרקטית להנעת שינוי במרחב המקומי'.
בנוסף לאוצרות עוסקת ח'ורי בפרויקטים חינוכיים, קהילתיים ואמנותיים. ב-2007 ניהלה את פרויקט "Walkscreen", בברלין – פרויקט המפנה את תשומת הלב לחסמים הפיזיים והמטאפוריים בארבע ארצות עם היסטוריה של חומות והפרדה: גרמניה, קפריסין, אירלנד וישראל/פלסטין. ב-2011 יצרה תערוכה אינטראקטיבית בשם "מבוך השלום" המיועדת לתלמידי בתי ספר יסודיים. הפרויקט עסק בקונפליקטים, איך הם נוצרים, ועל דרכים שבהן ניתן לפתור אותם. התערוכה הוצגה במוזיאון המדע בירושלים ועברה למוזיאון עין-דור. בשנים 2013–2014, הייתה מנהלת אמנותית במרכז תרבות ח'ליל א-סכאכיני ברמאללה, והפיקה סדנאות ותערוכות מדי חודשיים. מ-2017 ומנהלת פרויקט "From the Seed to the Dish", פרויקט מזון לעידוד מוצרים פלסטיניים מקומיים, ומנכ"לית של אגודת התרבות הערבית בחיפה.
ראפת חטאב
ראפת חטאב () אמן רב-תחומי, חי ועובד בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה.