הוא נולד כבן הבכור במשפחה יהודית ענייה בת שמונה נפשות. אביו היה שמואל קליין ואמו סרנה שנפלד. בתחילה עבד כנער שליח בבית דפוס. הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1901 ביומון מדיאר סו (Magyar Szó), ומשנת 1902 המשיך במערכת העיתון פשטי נפלו (Pesti Napló) שפירושו "יומן של פשט" והיה עיתון חשוב ביותר מאז ייסודו בשנת 1850 ועד סגירתו בשנת 1939 כשהפסיק להופיע. בעיתון זה הפך מיקלוש תחילה לסוכן מכירות של פרסומות, אחר כך עבד כחבר הדסק הכלכלי ובהמשך כראש הדסק. הוא היה בקשר עם בנקים וחברות תעשיות רבות, והפרסום או אי-פרסום הידיעות הכלכליות עליהם סיפק לעיתון ולבעל הטור (ראש הדסק) הכנסה קבועה. לבסוף, בשנת 1910, הבעלים של העיתון יוז'ף שוראני (שוורץ), פיטר את ראש הדסק הזריז מדי.
כבר באותה שנה הקים אנדור מיקלוש עיתון משלו, האשט (Az Est) כלומר "הערב", כדי ליצור את העיתון היומי המוצלח ביותר ל 20–25 השנים הבאות. לאחר פיטוריו החלה התדיינות משפטית בין שני בעלי העיתונים, כלומר עם יוז'ף שוראני, אך גילוי סודות מסחריים לא היה באינטרס של אף אחד מהצדדים, לכן בספטמבר 1912 משך אנדור מיקלוש את תביעתו והצדדים הביעו בפומבי את "חרטתם הכנה" על ההאשמות ההדדיות. למנכ"ל ההוצאה לאור וגם של עיתוניו הוא בחר מתחילה בארנולד שבשטין המוכשר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, עסקי ההוצאה לאור שגשגו משמעותית. בזמן שהתפוצה והמכירות גדלו בקצב מהיר, בית הדפוס אתנאום, שהדפיס את עותקי האשט, נכנס להפסדים, כיוון שלא הצליח לצמצם עלויות מול ספקיו. במצב דחוק זה, "הבנק המסחרי ההונגרי של פשט", שהחזיק ברוב מניות אתניאום, העביר לבסוף את מניות אתניאום לאנדור מיקלוש, על פי הסכם שנחתם בין הצדדים. הרכישה הפכה את מיקלוש גם לבעלים גם של גוש בניינים ענקי במרכז פשט, לצד חברת הדפוס וההוצאה לאור וקבוצות אחרות מעניינות. הגוש הענקי היה בצומת הרחוב דרך ראקוצי ושדרת (בולוואר) ארז'בט. בסוף 1917 נבחר אנדור מיקלוש לנשיא אתניאום. (עשרים שנה לאחר מכן רכשה אתניאום גם את מניות ארמון ניו יורק בפשט בהמשך לגוש הבניינים. ארמון ניו יורק היה המטה של חברת ביטוח בזמנו, הוא ידוע כיום בשם מלון ניו יורק פאלאס, והוא מלון יוקרתי מפואר).
לאחר המלחמה, הוא הוסיף לחברתו את עיתון "הונגריה" (בשל חובות העיתון), ובשנת 1920 גם את העיתון בו עבד קודם וממנו פוטר ה"אשטי נפלו" שהיה אז כבר בשליטתו של לאיוש הטווני ובבעלות של חברת הטווני-דויטש. מכאן ואילך, קבוצת העיתונים שלו הצליחה להפיק עיתוני בוקר, אחר צהריים וערב והפכה למעצמת העיתונות הגדולה ביותר בהונגריה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נאסרו הופעתם של האשט ושל עיתונים רבים אחרים ואנדור מיקלוש נמלט לווינה. לאחר נפילת הרפובליקה החלו התקפות נגדו ועיתונו מכיוון החוגים הימניים הקיצוניים.
יש מעט מאוד מידע אמין על פרטי חייו הפרטיים של מיקלוש. ב־14 באפריל 1922 נשא לאישה את השחקנית ההונגרייה-יהודייה פרידה גומבאסגי (מקודם: פרידריקה וילמה גרין). בצוואתו השאיר אנדור מיקלוש את כל רכושו ועסקיו לאשתו. פרידה גומבאסגי אכן פרשה מהבמה והשתלטה על ניהול העיתונים. אימרה שלושינסקי הפך לעורך האחראי של האשט, ואילו בלה ודנאי ולאסלו שרש מילאו תפקיד משמעותי בניהול העיתון. החברה כולה הוחרמה על ידי המדינה בשנת 1939 והאשט פורק באותה השנה.
העורך של האשט.
האשט היה צהובון, ופירוש הדבר לא היה שהוצא למכירה רחבה ברחובות, בשדרות וכו', אלא בעיקר נמנע מתבניות העיתונאיות המיושנות, וסיגל סגנון חדש. אנדור מיקלוש כעורך הראשי הצליח ביותר. העיתון שלו הביא לעיתונות היומית שלל חידושים בכל הקשור לרעיונות, תוכן ודפוס. קולו היה נועז, הוא היה פרוגרסיבי, אך היה עצמאי, לא שופרו של אף גוף פוליטי ולא היה תלוי באף מפלגה פוליטית. מאמרי המערכת של האשט השפיעו על טעמי והשקפות של הבורגנות ועל המוני האזרחים בכלל.
אנדור מיקלוש הקיף את עצמו באנשי מקצוע מצוינים. לאיוש מיקש היה העורך הספרותי של העיתון, וההוצאה לאור נוהלה על ידי ארנולד שבשטין, בעלה של אחת מאחיותיו של אנדור מיקלוש, והיה לו חלק ניכר בהצלחה. חומרי הפרסומות וקידום המכירות הוכנו על ידי גרפיקאים מוכשרים (למשל טיבור פויה). העיתון בלט בשירות החדשות הסנסציוני, אך האמין שלו. הוא העסיק כתבים מעולים, פושרים ורשת מקיפה של מאתרי מידע וכתבים. בנוסף לעיתונאים המקצועיים הוא סיפק במה לסופרים המוכרים של התקופה (לעיתים קרובות לאלה שהו זקוקים לכך כלכלית) הוא שימש להם פלטפורמה לפרסום; רבים מהם הפכו מוכרים לציבור באמצעות האשט. על אנדור מיקלוש, עם זאת, לא נכתב דבר בעיתונים שלו.
הסופר ההונגרי המפורסם ז'יגמונד מוריץ לא צייר ביומנו תמונה מחמיאה לגביו, אך הכיר ביכולתו:
בפעמים אחרות, לעומת זאת, קרא לו "העורך הגאון". והוא נזכר כך:
ארסן לופן (סרט, 2004)
ארסן לופן (בצרפתית: Arsène Lupin; שווק במדינות המערב בשם "Adventures of Arsene Lupin") הוא סרט הרפתקאות פשע משנת 2004, המבוסס על סדרת הרומנים שיצר מוריס לבלאן, בבימויו של ז'אן-פול סלומה ובכיכובם של רומאן דוריס, אווה גרין וקריסטין סקוט תומאס. הסרט היה הפקה משותפת של צרפת, ספרד, איטליה ובריטניה.
הסרט מתייחס לרבים מסיפורי ארסן לופין של לבלאן, כולל "המעצר של ארסן לופין", "המחרוזת המלכותית", "שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי", ", ו".
הסרט עוקב אחר הגנב הג'נטלמן ארסן לופן מהיותו ילד קטן, דרך מות אביו, ועד שנותיו המאוחרות יותר כאשר הוא פוגש את האישה המוזרה, ז'וזפין, שנראית אלמותית ומשתמשת בסם מהפנט כדי לשעבד אנשים לרצונה. האתוס של ארסן הוא לגנוב מהנוכלים העשירים והראויים. בסרט זה הוא מתנגד לשני יריבים, חברה סודית וז'וזפין, אשר מתכוונים לאסוף שלושה צלבים שיחשפו את סודו של אוצר אבוד.
עלילה.
בגיל 23, ארסן לופין הוא גנב צעיר חסר דאגות ששודד את האצולה הפריזאית. הפורץ הווירטואוז הצעיר מכפיל את התקפותיו: תקיפה של רכבת שנוסעת במלוא המהירות, אקרובטיקה על גגות הלובר וגניבה מרהיבה בקתדרלת רואן. אך תוכניותיו ישתבשו בגלל התשוקה העיוורת שלו לרוזנת קגליוסטרו הארסית שאותה הוא יציל בקושי משריפה על המוקד באשמת כישוף. ואכן, נראה שהיא חיה כמה מאות שנים בזכות שיקוי שרק היא יודעת את הסוד שלו. ארסן מתפתה פי שניים כשהיא מספרת לו על אוצר שלא יסולא בפז של מלכי צרפת. אבל לפני שחושפת לו את מיקום האוצר, כמובן, היא רוצה הוכחה. לכן ארסן ייכנע לרבים מרצונותיה. תחילה, יבצע גניבת תכשיטים שאורגנה בקזינו יוקרתי, לפני שהשניים יחגגו בתשוקה. הגעתו של ביומנין תחזיר אותו בהדרגה למציאות, ורק הוא יחליט להמשיך בחיפוש אחר האוצר. בינתיים הוא גם ילמד שהוא יהפוך לאבא דרך אהבתו הראשונה, קלאריס דה דרו-סוביז.
מכונה חסרת תכלית
מכונת &quot;אל תיגע בי&quot;
מכונת אל תיגע בי
מכונה ביישנית
מכונת &quot;תעזוב אותי בשקט&quot;
מכונת תעזוב אותי בשקט
ניקוס מחלאס
Love, Marriage &amp; Divorce
Love, Marriage &amp; Divorce (בעברית: אהבה, נישואין וגירושין) הוא אלבום משותף של הזמרת-יוצרת האמריקאית, טוני ברקסטון, והזמר בייביפייס. האלבום יצא לאור ב-4 בפברואר 2014, על ידי חברת התקליטים מוטאון רקורדס.
נכון ל-2 ביולי 2014 האלבום מכר 211 אלף עותקים בארצות הברית וזכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום ה-R&amp;B הטוב ביותר". זהו אלבומם השמיני של השניים.
רקע.
האלבום כולל 12 שירים מתוכם יצאו 3 סינגלים. הסינגל הראשון הוא השיר "Hurt You" אשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&amp;B למבוגרים האמריקאי. אחריו יצאו שני סינגלים נוספים: "Where Did We Go Wrong" ו-"Roller Coaster".
אלבום זה הוא אלבומם השמיני של השניים לאחר מספר שנים בהם אף אחד מהם לא הוציא אלבום. זמן קצר לפניי יציאת האלבום ברקסטון אמרה שזהו יהיה אלבומה האחרון על מנת שתוכל להתמקד בקריירת המשחק שלה אך לאחר מכן, שינתה את דעתה שראתה את הצלחת האלבום.
האלבום במקור היה אמור לצאת בנובמבר 2013, אך בסופו של דבר הוחלט לדחות את יציאתו כדי שזה יהיה שבוע לפניי יום ולנטיין.
וורן ברגיל
וורן ברגיל (בצרפתית: Warren Barguil; נולד ב-28 באוקטובר 1991) הוא רוכב אופני כביש בקבוצת ארקאה–סאמסיק. ברגיל הוא מנצח קטגוריית ההרים מטור דה פראנס 2017.
קריירה.
ראשית הקריירה.
ברגיל נולד בעיירה אנבון שבמחוז מורביאן בברטאן. בשנת 2009 ניצח באליפות צרפת לנערים (עד גיל 18) והשתתף במרוצים מקומיים ובקרואטיה, בשנת 2011 רכב כסטאז'ר בקבוצת "ברטאן-שולר" שהפכה עם השנים לקבוצת ארקאה סאמסיק. בשנת 2011 השתתף בטור דה ל'אווניר, המרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל 23. הוא סיים במקום החמישי ואף ניצח את הקטע השמיני. ב-2012 ברגיל ניצח את הטור דה ל'אווניר, תוך כדי שהוא מציג דומיננטיות מרשימה על שאר יריביו. ברגיל ניצח גם בקטע ה-4 ואת קטגוריית הנקודות ואת קטגוריית מלך ההר.
ארגוס–שימאנו (2013–2017).
ב-2013 הצטרף ברגיל לקבוצת ארגוס–שימאנו. באותה עונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר השתתף בוואלטה אספנייה. כבר בגרנד טור הראשון שלו ברגיל הצטיין, כשהוא מנצח בשני קטעים. ב-2014, הוא סיים רביעי באליפות צרפת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס וסיים במקום ה-14, ובמקום השלישי בקטגוריית הרוכב הצעיר. ברגיל סיים תשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן ובגרנד פרי קוויבק.