הקבוצה נוסדה בוויניפג תחת השם ויניפג ג'טס ב-1972, והייתה בין מייסדות ליגת ה-WHA שניסתה להתחרות ב-NHL. עם סגירתה של ה-WHA ב-1979 התקבלו הג'טס כקבוצת התרחבות ל-NHL והחלו לשחק בה בעונת 1980. ב-1996, עקב קשיים כלכליים ושוק קטן בוויניפג, עברה הקבוצה לפיניקס ושינתה את שמה לפיניקס קויוטיס. ב-2003 עברה לאולם הביתי הנוכחי שלה, הנקרא כיום חילה ריוור ארנה, בגלנדייל. לקראת עונת , בעקבות עסקת מכירה שהצילה את הקבוצה מפשיטת רגל, שינתה הקבוצה את שמה לאריזונה קויוטיס.
בעונת 2021/22 עברה הקבוצה מהבית הפסיפי אל הבית השני בחטיבה המערבית, הבית המרכזי, על מנת לפנות מקום בבית הפסיפי לסיאטל קראקן, הקבוצה החדשה שהצטרפה לליגה ומבוססת בסיאטל.
הקויוטיס לא זכו מעולם בגביע סטנלי, והם הקבוצה הוותיקה ביותר בליגה שלא עלתה מעולם לסדרת הגמר.
היסטוריה.
1972 - 1979: ויניפג ג'טס ב-WHA.
ויניפג ג'טס הייתה אחת מ-12 הקבוצות שייסדו ב-1972 את ליגת ה-WHA, ליגה שניסתה להתחרות ב-NHL כליגה מקצוענית בכירה. הקבוצה רשמה הצלחה גדולה עוד לפני שהליגה החלה את עונתה הראשונה, כאשר הצליחה להחתים את בובי האל, הכוכב הגדול ביותר של ה-NHL באותה תקופה - החתמה שהייתה מכה קשה ל-NHL ויצרה ל-WHA הילה של ליגה בכירה שמהווה אלטרנטיבה ל-NHL. ההחתמה של האל פרצה את הדרך להחתמות של עוד כוכבי NHL בליגה החדשה.
בנוסף להחתמתו של האל, היו הג'טס חלוצים בהוקי קרח המקצועני בצפון אמריקה בכל הנוגע לרכישת שחקנים אירופים בצורה מסיבית. מאחר שהמלחמה הקרה הייתה בעיצומה, השוק שהיה פתוח לג'טס היה השוק הסקנדינבי, והג'טס ניצלו אותו עד תום. כך הגיעו לקבוצה החלוצים השוודים אנדרש הדברג ואולף נילסון, שהרכיבו יחד עם האל את קו ההתקפה הראשון של הקבוצה - קו ההתקפה שנחשב לטוב ביותר בכל שנותיה המעטות של ה-WHA. עוד רכש בגל השחקנים השוודים היה המגן לרס-אריק סיוברג, שנחשב למגן הטוב ב-WHA. הקבוצה, שכללה עוד כוכבים אירופים וצפון אמריקאים, הייתה אחת הקבוצות החזקות ב-WHA, ובשבע העונות בהן התקיימה הליגה הגיעו הג'טס לסדרת הגמר שלה חמש פעמים וזכו בשלוש אליפויות, כולל האליפות האחרונה של הליגה בעונת 1979 בה ניצחו בסדרת הגמר את אדמונטון אוילרס וכוכבה הצעיר וויין גרצקי.
1979 - 1996: ויניפג ג'טס ב-NHL.
כשה-WHA נסגרה בתום עונת 1979, התקבלו הג'טס יחד עם עוד שלוש קבוצות - האוילרס, ניו אינגלנד ויילרס וקוויבק נורדיקס - ל-NHL, והחלו לשחק בה בעונת 1980. עם זאת, בשל חוקי הקבלה לליגה היה עליהם לפזר את מרבית הסגל שלהם בין הקבוצות הקיימות בליגה, והשארית שנותרה מהקבוצה החזקה ביותר ב-WHA סיימה במקום האחרון ב-NHL בשתי העונות הראשונות, כאשר בעונת 1981 הקבוצה מנצחת רק תשעה משחקים - שיא שלילי של המועדון, כולל תקופת פיניקס, שמחזיק מעמד עד היום.
חוסר ההצלחה הראשוני של הג'טס הועיל להם, עם זאת, בבחירות דראפט גבוהות, שהביאו לקבוצה שחקנים צעירים ברמה גבוהה כמו החלוצים דייל האוורצ'ק, פול מקלין ומרק סטין והמגינים דייב באביץ' ורנדי קרלייל. במקביל הגיע גם כוכב וותיק לקבוצה, סרז' סבארד שזכה בשמונה גביעי סטנלי במדי מונטריאול קנדיאנס הגדולה של שנות ה-70. האוורצ'ק צבר למעלה מ-100 נקודות בעונתו הראשונה, עונת 1982, זכה בגביע קאלדר כרוקי השנה ב-NHL, והוביל את הג'טס בפעם הראשונה לפלייאוף ה-NHL שם נוצחה בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז.
הג'טס הגיעו לפלייאוף גם בשש העונות הבאות, אולם למזלה הרע של הקבוצה היא נכללה בבית אחד עם שתיים מהקבוצות החזקות בליגה בשנות ה-80 - אדמונטון אוילרס וקלגרי פליימס. מבנה הפלייאוף באותן שנים, שהיה מבוסס על סדרות בין הקבוצות של אותו בית, גרם לכך שהג'טס נפגשו כמעט תמיד עם אחת משתי הקבוצות; הג'טס ניצחו רק בשתי סדרות את הפליימס, ב-1985 וב-1987, כאשר בשתי הפעמים הפסידו לאוילרס בסיבוב השני. בשאר העונות עד 1988 הפסידו לאחת משתי הקבוצות בסיבוב הראשון. דייל האוורצ'ק ביסס את עצמו ככוכב הבלתי מעורער של הקבוצה באותן שנים.
לאחר שב-1989 החמיצו את הפלייאוף לאחר שבע עונות פלייאוף רצופות, חזרו הג'טס לפלייאוף בעונת 1990 וגם הפעם נוצחו על ידי האוילרס בסיבוב הראשון. בקיץ שלאחר העונה עזב האוורצ'ק את הקבוצה במסגרת עסקה בה קיבלו מבאפלו סייברס את החלוץ פיל האוזלי ובחירת דראפט גבוהה, איתה בחרו חלוץ צעיר ומבטיח, קית' טקצ'אק. עם זאת, איש לא היה יכול למלא בעונת 1991 את החלל שנוצר על ידי עזיבתו של האוורצ'ק, והג'טס סיימו אחרונים בבית שלהם עם מאזן של 26 ניצחונות לעומת 43 הפסדים ו-11 תיקו. רק בעונה שלאחריה נכנס האוזלי לנעליו הגדולות של האוורצ'ק והוביל את הג'טס לפלייאוף, כאשר בסיבוב הראשון עלו הג'טס ליתרון 3:1 בסדרה מול ונקובר קנאקס - אולם הקנאקס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים ואת הסדרה כולה.
בעונת 1993 הציגו הג'טס את החלוץ הפיני טמו סלאנה, כוכב מוכח בזירה הבינלאומית אותו בחרו בדראפט כבר ב-1988. סלאנה התגלה ככוכב גם ב-NHL כששבר את השיאים העונתיים לרוקי בשערים ובנקודות, עם 76 ו-132 בהתאמה, וזכה בגביע קאלדר. רוקי נוסף שהטביע חותם בקבוצה היה הרוסי אלכסיי ז'מנוב. בפלייאוף שוב הודחו הג'טס על ידי ונקובר קנאקס בסיבוב הראשון.
סלאנה נעדר מחלק ניכר מעונת 1994, והג'טס החמיצו בה את העלייה לפלייאוף.
עונת 1995 קוצרה ב-4 חודשים בשל סכסוך עבודה ב-NHL, ובמקביל ריחפה עננה כבדה על המשך דרכם של הג'טס ושל קוויבק נורדיקס, שפעלו בשני השווקים הקטנים ביותר ב-NHL וסבלו קשות מירידת ערכו של הדולר הקנדי ומעליית משכורות השחקנים בכל הליגה. למרות עונה טובה של טקצ'אק וסלאנה, הג'טס לא עלו לפלייאוף, והנהלת הקבוצה התפנתה לחפש לקבוצה קונה שישאיר אותה בוויניפג. הניסיון לא צלח, והבעלים בארי שנקרוב הודיע שישאיר את הקבוצה עונה נוספת בעיר כדי לנסות לקבל אישור להקמת אולם חדש לקבוצה. כשעיריית ויניפג דחתה את ההצעה, למרות איסוף כספים במגבית על ידי האוהדים, נגזר גורלה של הקבוצה לעבור לעיר בארצות הברית.
עונת 1996 הייתה האחרונה של הג'טס בוויניפג, כאשר עוד לפני תחילתה נמכרה הקבוצה לקבוצת משקיעים מפיניקס בראשות ג'רי קולנג'לו, בעלי קבוצת ה-NBA פיניקס סאנס וקבוצת הבייסבול אריזונה דיאמונדבקס, והקונים החדשים הכריזו שיעבירו אותה לפיניקס בסוף העונה. מי שלא עבר עם הקבוצה לפיניקס היה טמו סלאנה, שהועבר למייטי דאקס אוף אנהיים באמצע העונה. הג'טס עלו לפלייאוף ונוצחו על ידי דטרויט רד וינגס בשישה משחקים, כאשר המשחק האחרון בסדרה היה גם משחק הפרידה של הקבוצה מוויניפג ומהקהל שלה, שמילא את ה"ויניפג ארנה" לבוש כולו בלבן, בהתאם למסורת שפיתח עם השנים.
1996 - 2000: שנים ראשונות בפיניקס.
הקויוטיס, קבוצת ה-NHL הראשונה אי פעם באריזונה, התמקמה ב"אמריקה ווסט ארנה", האולם הביתי של פיניקס סאנס, והחלה שם את עונת 1997. האולם היה מלא לחלוטין במשחק הבכורה של הקויוטיס בו ניצחו את סן חוזה שארקס והציגו לקהל את הקבוצה. אלכסיי ז'מנוב עזב בקיץ, אולם הקויוטיס מילאו את החלל ברכש של כוכב מוכח, ג'רמי רניק משיקגו בלאקהוקס, שחבר לקית' טקצ'אק בקו הראשון של ההתקפה. בשער הציגו הקויוטיס לראשונה את השוער הרוסי ניקולאי חביבולין, שכונה על ידי האוהדים "חומת בולין" (Bulin Wall, משחק מילים על חומת ברלין). עם עונה מצוינת של טקצ'אק שכבש 52 שערים עלו הקויוטיס לפלייאוף כבר בעונתם הראשונה בפיניקס. הקהל של הקויוטיס המשיך את המסורת שנוצרה בוויניפג והגיע למשחקי הפלייאוף ב"אמריקה ווסט ארנה" לבוש כולו בלבן. בפלייאוף התברר שמסורת ההפסדים בסיבוב הראשון ממשיכה גם בפיניקס, והקויוטיס נוצחו על ידי מייטי דאקס אוף אנהיים בשבעה משחקים. המסורת נמשכה גם בשלוש העונות הבאות, למרות צירופם של כוכבים כריק טוקט ועונות רגילות שהסתיימו במאזנים חיוביים. לאחר הכישלון הרביעי הרצוף לעבור את הסיבוב הראשון, בסוף עונת 2000, נמכרה הקבוצה לקבוצת משקיעים חדשים שכללה את כוכב העבר שנחשב לשחקן הטוב בכל הזמנים, וויין גרצקי.
2000 - 2004: עידן וויין גרצקי כבעלים.
כבר בתחילת עידן קבוצת המשקיעים עם גרצקי בתוכה היה עתיד הקבוצה בסכנה. האולם הביתי שלה, "אמריקה ווסט ארנה", הסב לה הפסדים כבדים, כיוון שלא תוכנן להיות אולם דו שימושי אלא אולם כדורסל בלבד. המשטח הפנימי שלו לא היה גדול מספיק כדי להכיל זירת קרח, וגם תכנון מחודש חפוז שנעשה לו לקראת הגעתה של הקבוצה לא הועיל. זירת הקרח הייתה גדולה על האולם, והתוצאה הייתה שהיציעים העליונים בקצות האולם היו למעשה מעל זירת הקרח ולא יכלו לראות כשליש ממנה, כולל אחד השערים. מאחר שאי אפשר היה למכור כרטיסים לאותם יציעים נגרם לקבוצה נזק כספי רב. כתוצאה מצרותיה הכספיות נאלצה הקבוצה לוותר באמצע עונת 2001 על כוכבה קית' טקצ'אק. בלעדיו החמיצה הקבוצה את הפלייאוף, ובסיום העונה עזב גם ג'רמי רניק. הקויוטיס התנחמו בעובדה שעיריית גלנדייל הסמוכה לפיניקס אישרה בניית אולם חדש עבור הקבוצה שיהיה מתאים למשחקי NHL.
בעונת 2002, למרות הסגל חסר הכוכבים, הפיקו הקויוטיס עונה רגילה טובה ועלו לפלייאוף, אולם שוב נוצחו בסיבוב הראשון - על ידי סן חוזה שארקס. לאחר העונה הטובה יחסית, ולאור רכישתו של כוכב מוכח - טוני אמונטה - היו לקויוטיס ציפיות גדולות מעונת 2003, אולם אמונטה גילה כושר ירוד והקבוצה נכנעה למכת פציעות והחמיצה את הפלייאוף.