אמנם אין תאריך מדויק המציין את יום היוולדה, אולם ישנם מקורות שונים שבהם נכתב כי ג'יטו נולדה ביום הראשון של החלת רפורמת טאיקה. בהתאם למנהג בתקופה, כשהייתה ילדה קטנה גרה עם אחותה, שהייתה גדולה ממנה בשנה אחת, בביתו של סבן אישיקאוואמארו בעיר נאניוואה, שהפכה לבירה בהמשך. ג'יטו ואחותה צפו במותם האכזרי של סוגה נו אישיקאוואמארו ובני משפחתו המצומצמת, כשנרדף שלא בצדק בחשד שרצה במותו של הנסיך. בסופו של דבר מצאו את כתביו בביתו וחפותו הוכחה, מה שלא עזר לאמה של ג'יטו, בתו של אישיקאוואמארו, להמשיך לחיות, היות שקברה באותו זמן את אחיה הקטן של ג'יטו, שמת בגיל 8. אביה של ג'יטו נישא לאחותה הקטנה של אוצ'י וביחד הולידו את אחותה למחצה של ג'יטו, אשר תוכר בהיסטוריה כקיסרית גנמיי, ששלטה מיד לאחר ג'יטו, ובהוראתה הודפס קובץ הקוג'יקי בשנת 712.
חיי הקיסרות.
ג'יטו טֶנּוֹ עלתה לכס הקיסרות לאחר מות בעלה, הקיסר טמו, שהיה גם דודה, על מנת לוודא שנכדה מוֹמוּ יעלה אף הוא לכס המלוכה. על אף שוויתרה על התואר "'קיסר" בשנת 697 והעבירה את השלטון לנכדה בן ה-14, היא המשיכה במידה רבה לשלוט במדינה מאחורי הקלעים, מנהג שנהיה לתדיר בפוליטיקה היפנית מאז.
מנומטר
מנומטר הוא מכשיר למדידת לחץ.
למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים. המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני. נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ.
הגבלות נוספות:
מדידת הפרש לחצים בעזרת מנומטר בעזרת הפרש הלחצים של לפי הנוסחה:
formula_1
הורמונים
היידן
היימן
היימן הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי וגרמני (בגרמנית: Heimann). היימן בקרב יהודים הוא שיבוש של השם חיים.
היינה
היצ'קוק
המאירי (פירושונים)
המסון
קנוט המסון
כפר יחזקאל
כְּפַר יְחֶזְקֵאל הוא מושב בעמק יזרעאל, בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגלבוע. גובהו כ-20 מ' מעל פני הים, והוא שוכן מצפון לכביש 71, כביש עפולה-בית שאן, כ-6 ק"מ דרומית מזרחית לעפולה. לידו נמצאים קיבוץ גבע והגן הלאומי מעיין חרוד.
בהסתמך על כתבי אסוביוס ומקורות תלמודיים ניתן לזהות את כפר יחזקאל ככפר - טובניה או טובינה, "Τελβουε", (עין טבעון).
על-פי אתר המועצה האזורית, נכון לתחילת שנת 2007, יש בכפר כ-80 נחלות חקלאיות ובהן 110 משפחות, ועוד כ-60 משפחות של לא-חקלאים.
תולדות הכפר.
המושב נוסד בט"ו בכסלו ה'תרפ"ב, 16 בדצמבר 1921, על אדמות עמק חרוד שנרכשו על ידי יהושע חנקין ממשפחת סורסוק הלבנונית. המושב תוכנן ב-1922 בידי האדריכל ריכרד קאופמן. בראשיתו נקרא כשמו הערבי של השטח והמעיין שבו: "עין טבעון". אחר כך שונה השם, להבדיל מהאגדה האורבנית הכפר אינו קרוי כפר יחזקאל על שם שר האוצר הראשון של עיראק, היהודי ששון חזקאל, שתרם כסף לקרן הקיימת לישראל לקניית אדמות בארץ. למעשה, הכפר קרוי על שם הנער יחזקאל ששון סחייק, שטבע בחידקל באחד ממסעות הסחר של משפחת ששון. אחיו הנדבן עזרא ששון סחייק תרם לקרן היסוד, וביקש להנציח את שמו של הנער המנוח.
המתיישבים הראשונים של כפר יחזקאל היו אנשי אחדות העבודה מבין חלוצי העלייה השנייה, שהגיעו לכפר לאחר שעבדו במושבות ובחוות חקלאיות ורכשו ניסיון חקלאי. הכפר היה מושב העובדים השני בישראל, והוקם כשלושה חדשים לאחר הראשון - נהלל. המבנה הכלכלי של המושב היה דומה לקיבוץ, אך שימר את התא המשפחתי. חלק מהמתיישבים הראשונים היו לפני כן ממגיני תל חי ומקימי הכפר חמארה בגליל העליון שפונה בעקבות התקפות ערבים מכיוון לבנון, שהייתה אז בשלטון צרפתי.
בשנות ה-30 הענף הכלכלי העיקרי של הכפר היה הרפת.
בשנת 1935 שופץ בית העם. במאי 1937 נחנך מגדל מים חדש בכפר.
בית הכנסת.
הקמתו של בית הכנסת בכפר, לוותה בפולמוס ומאבק ארוך. רוב ההורים של החלוצים היו שומרי מצוות והוקצה להם חדר בצריף שנבנה למען השוחט, בנימין זאב רוטברג. בשנת 1924 ביקשו ה"זקנים" ובראשם אברהם פלדשטיין, להקים בית כנסת בכפר. ההורים זכו לעידוד מהרב הראשי הראשון של ארץ ישראל, אברהם יצחק הכהן קוק, שביקר במושב ב-1924, וביקש מהמייסדים לבנות בית כנסת.
במאי 1927 ביקש הרב קוק, בשנית, שיוקם בית כנסת. באספת חברים כללית, נדחתה בקשתו ברוב זעום. אלי אשכנזי בהארץ מצטט את אחת החברות שאמרה, כי בית הכנסת "נוגד את כיוון עבודתנו בעתיד". אבל נראה, ש"הזקנים" החליטו שבית הכנסת יקום על אפם ועל חמתם של בניהם. רוטברג קבע בפנקס, "שלא ברצונם יהיו מוכרחים ליתן מגרש לבניין בית הכנסת, והאסיפה הזאת תהיה לבושה וכלימה בכל העולם". בשנת 1928, הונחה אבן פינה, כאות לבנייתו. לאחר שהגיע ליישוב הרב יוסף חן, הוא הקים את בית הכנסת שנקרא "אשל אברהם". בחודש מאי 2010 הסתיים שיפוץ מקיף של בית הכנסת בעזרת תרומות נדיבות מהארץ ומחו"ל ונחתמה אמנה תפילה שנועדה לשמור על האופי הפלורליסטי של המקום תוך אפשרות שילוב תפילות ולימוד לכל סוגי הקהלים.
היסודות המתמטיים של פילוסופית הטבע
ואקיזאשי
ואקיזאשי (מיפנית: 脇差; בתרגום מילולי: "חרב צדדית") היא חרב יפנית מסורתית עם להב שוטו שאורכו בין 30 ל-60 סנטימטר, באורך ממוצע של 50 סנטימטר. היא דומה לקטאנה אך קצרה יותר. היא המקבילה היפנית לחרב הקצרה האירופאית.
ואקיזאשי נחגרת בדרך כלל ביחד עם הקטאנה בידי הסמוראי או הלוחם ביפן הפיאודלית. כאשר זוג החרבות נחגרו יחד הן נקראו דאישו, בתרגום מילולי "גדול וקטן". "דאי" או גדול בשביל הקטאנה, ו"שו" בשביל הוואקיזשי. בדרך כלל, הקטאנה נקראה החרב או החרב הארוכה, וואקיזאשי החרב המלווה.
הוואקיזאשי היו בדרך כלל דקות מהקטאנה. לעיתים קרובות היה להן פחות ניקו (מילולית: בשר, המידה של קמירות הלהב) ולכן חתכה מטרות רכות יותר מאשר הקטאנה האגרסיבית. בדרך כלל הנדן היה בצורה ריבועית אך לעיתים נדירות לא היה נדן כלל.
הוואקיזאשי שימשה את הסמוראי כנשק משני לקטאנה, ונשלפה בשדה הקרב לעיתים רחוקות, בעיקר אחרי אובדן של הקטאנה בשדה הקרב.
באומנויות השימוש בחרב, קנג'וטסו, קיימים מספר סגנונות שבהם טכניקות שימוש בקטאנה והואקיזשי בו זמנית בשתי הידיים, טכניקות אלו דרשו רמת שליטה גבוהה, ולכן לא נראו בשדה הקרב בידי הסמוראים הפשוטים.
בנוסף לשימושה כנשק קרב משני, לוואקיזשי היה מעמד של "חרב כבוד", בה השתמשו בשדה הקרב לוחמים לפני הפסד, שהעדיפו להתאבד במקום לתת לאויב להרגם, כמו כן נעשה שימוש בוואקיזשי בספוקו, ההתאבדות הטקסית של מעמד הסמוראים.
וקיזאשי
ואקיזשי
וקיזשי
גרונטולוגיה
גֵּרוֹנְטוֹלוֹגְיָה (Gerontology; מלשון γέρων גֶרון - זקן, ובעברית: חֵקֶר הַהִזְדַּקְּנוּת) היא תחום בביולוגיה וברפואה העוסק בחקר ההזדקנות.
הגרונטולוגיה חוקרת את הגורמים הביולוגיים להזדקנות (ביוגרונטולוגיה) ואת התהליכים והמאפיינים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים שלה התלויים בתרבות. הגרונטולוגיה אינה עוסקת במחלות הזקנה ובהיבטים הרפואיים של הזקנה - אלו הן תחומה של הגריאטריה.
גורמים ביולוגיים להזדקנות.
בחומר התורשתי שבתאיהם של כל האורגניזמים מתרחשות כל העת מוטציות (פגמים) רבות. לתא כלים רבים להתמודדות עם המוטציות, ובאנשים בריאים מצליח התא לדכא ולתקן את רובן. התאוריה המרכזית של ההזדקנות טוענת שבמשך השנים מתרבות ומצטברות המוטציות, עד כי התא אינו מסוגל יותר לעמוד בקצב תיקונן; אז גורמות המוטציות להרס התאים (ולפיכך - הרס הרקמות, כגון העור, העצמות, שריר הלב וכו'). שלל תופעות אלו מתבטא כ"זיקנה". במקרה ומוטציה פוגעת באונקוגן (גן סרטני), עלולה להתפתח מחלת הסרטן, כפי שאכן קורה בשכיחות גבוהה אצל קשישים.
נושא המעסיק את הביוגרונטולוגיה רבות בשנים האחרונות הוא הטלומרים, קצותיהם של הכרומוזומים בייצורים אוקריוטיים. הסברה הרווחת - אם כי עדיין שנויה במחלוקת - היא שהטלומרים משמשים מעין "פתיל השהיה", המתקצר עם כל הכפלה של התא עד שהוא מתכלה, דבר המונע הכפלות נוספות של התא ולפיכך - מוות.
גרונטולוגיה טיפולית
יחד עם המחקרים הרבים שנעשים בתחום הזיקנה בארץ ובעולם עלה הצורך ביישום ההמלצות בשטח על מנת לשפר ולשמר את איכות חייהם של הזקנים.
הגרונטולוגיה הטיפולית מטרתה ליישם זאת על ידי שימוש בכלים יישומיים בעבודה אינטנסיבית עם קשישים בביתם בסביבתם הטבעית.
החלק המהותי ביותר הוא הזיכרון שאובד עם השנים עקב ניוון תאי המוח ויציאה הדרגתית מהמעגלים השונים של האדם.
היות שהאדם הוא יצור חברתי מטבעו אך במהלך השנים חוזר אל התא המשפחתי, חוסר התקשורת עם בני מעמד השווים גורם להידרדרות במצבו ואף לחולי.
יארי
יארי (Yari 槍) היא סוג של חנית יפנית בעלת להב ישר. אמנות הלחימה ביארי נקראת סוֹג'וּטסוּ: ג'וטסו פירושו טכניקה, וסו פירושו חנית. היארי הקצרות נקראות מוצ'י יארי או טאֵה יארי, והארוכות נקראות אומי נו יארי. את הגרסאות הארוכות ביותר נשאו רגלים, ואת הגרסאות הקצרות נשאו בדרך-כלל סמוראים ופרשים.
את היארי אפיין להב ישר שאורכו נע בין מספר ס"מ בודדים, עד לאורך של כמעט מטר. הלהבים היו עשויים לרוב מאותה פלדה איכותית ממנה היו עשויים ראשי החצים וכלי הנשק של הסמוראים (כגון הקטאנה), והיו עמידים ביותר. במהלך ההיסטוריה הופיעו סוגים שונים של להבי יארי ישרים. המקל היה באורכים, עובי וצורות שונות, והיו עשויים מעץ קשה.
אישבושת
גאנגס
מירוץ מרתון
וטו
וֵטוֹ (בלטינית: Veto - "אני אוסר". בעברית: הַחְלָטָה חוֹסֶמֶת) הוא השם לזכות שניתנה ליחיד או לקבוצה למנוע פעולה מסוימת באופן חד צדדי. זכות הווטו יכולה להעניק כוח בלתי-מוגבל לעצור שינוי, אך לא כדי לחייב שינוי.