ב-20 בספטמבר 2012 נחתם הסכם למכירת "מעריב" (יחד עם יתר כתבי העת של הקבוצה ואתר האינטרנט nrg) למו"ל שלמה בן-צבי, תמורת 70 מיליון ש"ח (סכום שעשוי לגדול ל-74 מיליון ש"ח, בהתאם להצלחה בגביית חובות לעיתון). במהלך המשא ומתן על מכירת העיתון יצאו עובדי העיתון להפגנות, מחשש לפגיעה בזכויותיהם. חברת "מעריב החזקות" הצהירה שבכוונתה לייעד את התמורה בגין מכירת העיתון לכיסוי התחייבויותיה לעובדיה. במקביל להסכם הגישה "מעריב החזקות" בקשה לצו הקפאת הליכים. הצו ניתן, ונקבע בו שנאמנים אינם מחויבים להסכם המכירה שנחתם, ובסמכותם למצוא הסדר טוב יותר.
החברה הפכה לשלד בורסאי שנמכר, בשנת 2013 יצקו היזמים הילה פז ואביב ברקוביץ' לשלד הבורסאי מעריב החזקות פעילות חברה המבצעת אופטימיזציה אוטומטית למסעות פרסום באינטרנט ושינה שמו לאלגומייזר בע"מ.
במרץ 2014, הגיש שלמה בן-צבי בקשה להקפאת הליכים כנגד העיתון "מעריב" (שהיה אז בבעלותו). בית המשפט נענה לבקשה ואישר את מכירת עיתון מעריב לאלי עזור תמורת 4 מיליון שקל ואת עיתון מקור ראשון ואתר האינטרנט nrg לשלדון אדלסון.
מקומונים של החברה.
רשת המקומונים של "מעריב", שנסגרה במאי 2013, כללה את:
אתר האינטרנט שהקימה.
ביוני 2004 השיקה "מעריב החזקות", בהשקעה גדולה ולאחר כמה גרסאות קודמות, אתר אינטרנט חדש, "nrg מעריב". בניגוד לאתר מעריב הקודם, nrg כלל מערכת נפרדת ותכנים מקוריים, נוסף על מאמרים, ידיעות וכתבות מהעיתון המודפס. עשר שנים אחר כך ב-2014 נמכר האתר ל"ישראל היום", ושינה שמו ל"nrg".
פרדריק ייטס
פרדריק ייטס (באנגלית: Frederick Dewhurst Yates; 16 בינואר 1884 - 10 בנובמבר 1932), שחמטאי אנגלי שזכה באליפות אנגליה שש פעמים בשנים: 1913, 1914, 1921, 1926, 1928 ו-1931.
קריירה.
ייטס לא היה אחד מענקי השחמט, אך היה שחקן טוב. ניצח בין היתר את אלכסנדר אלכין, מקס אויבה, עקיבא רובינשטיין ומילן וידמר. עם זאת, בסיכום מצטבר היה לו מאזן שלילי עם כל אלו.
נגד אלכין +2 -10 =3 (שני ניצחונות, עשרה הפסדים ושלוש תוצאות תיקו), מול רובינשטיין +2 -8 =5, מול
אויבה +2 -5 =1 ומל וידמר +1 -4 =1.
מול שחקנים פוזיציוניים כגון חוסה ראול קפבלנקה וגזה מארוצי לא היו לייטס סיכויים. קפבלנקה הביס אותו +8 -0 =2 ומארוצי +8 -0 =1.
ייטס מת מתאונת חנק בעודו ישן.
לייטס הייתה גישה ספורטיבית מאוד, בין היתר זה מתבטא בכך שפרסם את אחד מהפסדיו לקפבלנקה באוסף העצמי של משחקיו הטובים ביותר.
ייטס נודע גם ברוח לחימה ללא פשרות ובעקשנות רבה, עד התבוסה.
אחד ממשחקיו המפורסמים ביותר הוא ניצחון על אלכין בתחרות קרלסבד 1923 בו יישם תחבולה עמוקה מאוד בכלים השחורים.
השתתפות באולימפיאדות.
פרדריק ייטס שיחק בנבחרתה האולימפית של אנגליה בשלוש אולימפיאדות:
משחק מופת בו מנצל אלכין את החלשת משבצות המרכז.
אלכסנדר אלכין (בלבן) - פרדריק ייטס
המשחק מוצג פעמיים:
א. המשחק כולו כאשר ניתן לראות אותו בצורה רציפה, או לעצור מדי פעם ולקרוא את ההערות למשחק זה.
ב. המשחק מוצג מסע אחר מסע עם הערות מפורטות ברמה בסיסית יותר כך שניתן לעקוב אחר הרעיונות של שני השחקנים.
ספר שכתב.
F.D. Yates: 101 of my best games. Moravian Chess, Olomouc 2004.
הטלוויזיה הישראלית
רובע השמונה עשר של פריז
המוזיאון הפתוח תפן
המוזיאון הפתוח תפן הוא מכלול של ארבעה מוזיאונים שפעלו בשטח גן התעשייה מגדל תפן בין השנים 2021-1983.
היסטוריה.
המוזיאון הפתוח תפן נוסד בשנת 1983 על ידי סטף ורטהיימר. הוא כלל ארבעה מוזיאונים ובהם גלריה לאמנות שמציגה תערוכות מתחלפות מיצירותיהם של אמנים ישראלים ואמנים מחו"ל; "המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית" המכונה גם "מרכז מורשת הייקים"; אוסף מכוניות קלאסיות ובו כ-40 מכוניות, בבעלות התעשיין איתן ורטהיימר; ו"מוזיאון אומנות התעשייה" שמציג את התפתחות הכלים ומכונות החיתוך בתעשייה מימי האדם הקדמון ועד לעיבוד השבבי של המאה ה-20. בנוסף, בשטח המוזיאון הוקם גן פסלים מהגדולים בארץ, ששטחו עשרות דונמים ובו כמאה פסלים.
צמיד LIVESTRONG
בית הכנסת שושנת הזהב (לבוב)
בית הכנסת טורי זהב או שושנת הזהב בעיר לבוב נחשב אחד מבתי הכנסת היפים באוקראינה, והוא גם בין העתיקים שבהם. הוא נקרא "שושנת הזהב" לזכר רוזה, אשתו של יצחק בן נחמן שרנצליס, מפרנסי העיר, שהיה מעורב בהקמתו. בשמה של רוזה נקשרה אגדת עם, לפיה היא מסרה את נפשה על קידוש השם ובכך הצילה את בית הכנסת, אולם כפי הנראה המדובר באגדה בלבד. מקורו של השם "טורי זהב" בספרו של הרב דוד הלוי סגל בעל הטורי זהב (הט"ז). בית הכנסת נשרף על ידי הנאצים ב-1941 ועמד בחורבנו עשרות שנים לאחר מכן.
היסטוריה.
בשנת 1580 רכש יצחק בן נחמן (שרנצליס), מיהודי לבוב העשירים ומבאי שולחנו של מלך פולין סטפן בטורי, חלקת אדמה במרכז לבוב, ברחוב בליאכר. כעבור שנתיים הזמין בן נחמן את האדריכל האיטלקי פאולו רומנו לתכנן את בית הכנסת. בשנת 1595 נבנה בבית הכנסת אולם כניסה מפואר, וכן גלריה ששימשה כעזרת נשים.
בשנת 1604 הוחרם בית הכנסת על ידי הישועים. ארבע שנים וחצי אחר כך (בחודש אדר ה'שס"ט), לאחר ששילמו כופר בסך 20,600 זהובים, קיבלו יהודי העיר בחזרה לידיהם את בית הכנסת. ככל הנראה יש לכך קשר למאבקים בין האצולה המקומית לבין המלך זיגמונט השלישי (שהישועים היו בני בריתו) כחלק ממלחמת רוסיה–פולין (1605–1618). רבי יצחק הלוי סגל חיבר לזכר המאורע "שיר גאולה", ועל פי הוראת רבני העיר מהר"ם לובלין ורבי יהושע פלק כץ, נהגו מאז לשיר אותו בבית הכנסת בכל שנה, בשבת לאחר פורים.
האגדה מספרת על אירוע זה כי רוזה, כלתו של נחמן, שהייתה אז אלמנה, הבטיחה להתמסר להגמון של לבוב, אם זה יסיר את הגזירות מיהודי העיר, וישיב להם את בית הכנסת. לאחר שחתם ההגמון על צו המסיר את הגזירות ומחזיר את בית הכנסת ליהודי העיר, קפצה רוזה ממגדל גבוה ומסרה את נפשה על קידוש השם. בשל אגדה זו נקרא בית הכנסת "שושנת הזהב", על פי כינויה של רוזה (ביידיש - גילדענע רויז) וקברה של רוזה היה מקום עלייה לרגל ליהודי העיר. נראה כי אין באגדה אמת, וזאת על פי הנוסח הכתוב על מצבתה של רוזה.
בין השנים 1654–1667 היה זה בית הכנסת של הרב דוד הלוי סגל, בעל הטורי זהב (הט"ז), בלבוב. המבנה השתמר עד תקופת השואה, ונחרב בידי הנאצים ב-1941. בתחילה נבזז בית הכנסת, לאחר שנאסרה התפילה בו, ובהמשך פורק, ואבניו שימשו לבניין. בשנת 1943 לאחר השמדת יהודי העיר, נשרף בית הכנסת, אך המבנה לא התמוטט ונותר על עמדו. לאחר המלחמה לא נבנה שוב בית הכנסת מחדש.
בספטמבר 2011, החלו להרוס את שרידי בית הכנסת מתוך כוונה להקים במקומו בית מלון, אך בעקבות פניות לממשלת אוקראינה הופסקו העבודות.
קונפדרציית הריין
אלגברת הרכב
אלגברה עם הרכבה
גרודז'ינסק
מנחם שטיין
מנחם (מַרק) שטיין (24 במרץ 1855, ה' בניסן, ה'תרט"ו, ביאליסטוק - ט"ז בניסן, ה'תרע"ו, 19 באפריל 1916, ירושלים) היה רופא מאנשי העלייה הראשונה.
קורות חיים.
שטיין נולד לדב וחנה בביאליסטוק ולמד בחדר המקומי. הוא סיים את הגימנסיה הריאלית והתקבל לפוליטכניון שבמוסקבה, שם עבר בהצטיינות את הבחינות. בבתי הספר הגבוהים ברוסיה דאז, היו מוקדי המהפכה נגד המשטר ושטיין חשב ליטול חלק בה, אך משהתברר לו כי המשטרה בעקבותיו וצפויים לו עונשי מאסר וגלות בסיביר הוא נמלט לגרמניה. הוא לא המשיך בלימודים טכניים אלא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. בעת לימודיו שם הגיע לידיו כרוז של תנועת ביל"ו מחרקוב הקורא לעלות לארץ ישראל. שטיין התרשם מהתנועה ומטרותיה והחליט לעלות לארץ ישראל ולהצטרף לביל"ויים מיד עם סיום לימודי הרפואה שלו.
תקופת מקוה ישראל.
בשנת ה'תרמ"ג ביום הראשון של חג החנוכה, הגיע שטיין ליפו והצטרף אל קבוצת הביל"ויים שעבדו במקוה ישראל כדי להגשים הלכה למעשה את אחת ממטרות התנועה - חזרה לעבודת האדמה.
וכפי שפורט אחר כך במבוא לתקנון ביל"ו שהוא השתתף בניסוחו: .
החיים ב"מקוה ישראל" היו קשים. השכר היה זעום, לעיתים לא עבדו כלל מפאת מחלה, התזונה הייתה ירודה והעבודה מפרכת. הסופר משה סמילנסקי מתאר את תנאי העבודה שם:
למרות זאת ולמרות שכבר היה רופא, לא נסוג שטיין ויצא עם חבריו לעבודה כפועל פשוט. בתקופה ההיא איש לא ידע שהוא רופא, אבל כאשר הוא טיפל בחבריו שחלו התגלה הדבר והוא נדרש על ידם ועל ידי מנהל "מקוה ישראל" לעזוב את עבודת האדמה ולהתמסר לרפואה.
תקופת יפו וחברון.
בשנת 1884 מינה אותו הברון רוטשילד לרופא בראשון לציון ומזכרת בתיה, וכן הוא שימש כרופא ביתר מושבות יהודה. את עבודתו מתאר הבילו"יי דוד יודלביץ: .
ביוני 1886 עלה בידו, יחד עם האחים רוקח, להקים חברה בשם "עזרת ישראל" ששכרה בית בן 2 קומות ששימש מין בית חולים "ביקור חולים" שהיה מרכז האשפוז הראשון בעיר. בית חולים זה נסגר בשנת 1887 כאשר ד"ר שטיין עזב את יפו ועבר לחברון. סיבת עזיבתו את יפו נעוצה בסכסוך בין פקידי הברון רוטשילד ובין אליעזר רוקח. בעיני פקידי הברון לא מצא חן תמיכת ד"ר שטיין ברוקח והם פיטרוהו.
על תקופת עבודתו בחברון מספר נכדו רענן גלמן: .
בשנת 1887, בין עבודותיו ביפו ובחברון, נסע שטיין לרוסיה, שם נשא לאישה את שרה. באותה הזדמנות הוא גם העלה ארצה את אחותו פניה ואת הוריו דב וחנה.