הדעות חלוקות לגבי הסיבות לנפילת המשלט. הגרסה הרשמית טוענת כי מצב הביצורים היה גרוע. העמדות נבנו לגובה ולא לעומק ולא הוסוו. לא נסללו דרכי גישה ונסיגה, לא הוטמן מיקוש הגנה ולא נחפרו תעלות קשר. למרות מצב הכוננות הוצאה פלוגת התגבורת לחופשה קצרה, עובדה שהייתה לה חשיבות רבה לגבי תוצאות הקרב. כמו כן נמתחה ביקורת על אופן הלחימה של הפלוגה, ואף נטען כי החיילים ישנו בעמדותיהם.
עם זאת, כבר בטקס האזכרה הראשון לחללי הקרב עלה נציג רשמי והתנצל בפני המשפחות ללא הסבר לדבריו. ההיסטוריון אריה יצחקי טוען כי קריאות הלוחמים במקום לקבלת תגבורת לא נענו עקב סכסוך בדרגים הגבוהים של הפיקוד. כמו כן, טענת הגרסה הרשמית לגבי השינה בעמדות איננה הגיונית מאחר שהקרב נפתח בהרעשה ארטילרית, שגרמה לחיילים להתבצר בעמדות וללא ספק לא אפשרה להם להירדם. תעלות הקשר נמצאות במקום עד היום ואי אפשר לטעון שלא נחפרו.
כיום קיימת במקום אנדרטה לזכר הנופלים, הסובלת מדי פעם מהשחתה של ערבים. בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, 2012 נותצה האנדרטה לרסיסים. באוגוסט 2022 האנדרטה נותצה ונשרפה בידי ערבים. מצבה נוספת ובה שמות הנופלים מצויה בבית הכנסת של היישוב הסמוך מבוא מודיעים.
מימן כבד
הדרך הטובה
הדרך הטובה היא סיעה שהוקמה בהכנסת השבע עשרה בידי חבר הכנסת אלחנן גלזר. מטרת הסיעה קידום זכויות האזרחים המבוגרים במדינת ישראל.
הקמת הסיעה.
גלזר נבחר בבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) כמועמד השישי ברשימת גיל - גמלאי ישראל לכנסת שהייתה הפתעת הבחירות. במהלך הקדנציה נוצרו חילוקי דעות בסיעה ושלושה מחבריה: משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו - פרשו והקימו את סיעת צדק לזקן, פרישה שאושרה בוועדת הכנסת ב-2 ביוני 2008, לאחר דחיות שנבעו מפסילת ניסיונה של הסיעה המתהווה לייצג בכנסת את מפלגת צדק חברתי שבראשות ארקדי גאידמק. לאחר כחודש אישרה ועדת הכנסת את בקשת הסיעה לייצג את מפלגת צומת בכנסת, בקשה שבאמצעותה יכלה הסיעה לקבל מימון מפלגות.
עם התפטרות ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונפילת ממשלת ישראל השלושים ואחת החל משא ומתן בין ציפי לבני, יו"ר קדימה, שעליה הוטלה המשימה להרכיב ממשלה חדשה, לסיעות השונות בכנסת. על רקע זה הודיעו שרוני ומרום-שלו על כוונתם להתאחד מחדש עם מפלגת גיל במטרה להגדיל את כוחם המשותף במשא ומתן. גלזר, החבר השלישי בצדק לזקן, התנגד לאיחוד מחדש והחליט להישאר לבדו מחוץ לסיעה.
כעבור כשבועיים, ב-26 באוקטובר הודיעה לבני לנשיא מדינת ישראל שמעון פרס כי אין ביכולתה להרכיב ממשלה חדשה, כישלון שתוצאתו הייתה הכרזתו של הנשיא בצהרי יום המחרת על הליכה לבחירות. בבוקר יום ההכרזה, ה-27 באוקטובר, התקיים דיון בוועדת הכנסת ובו אישרה הוועדה את בקשת צדק לזקן להתמזג עם "גיל" ואת בקשת גלזר להתפלג מצדק לזקן וליצור סיעה חדשה, "הדרך הטובה". הסיעה נקראה כך לזכר טובה, אשתו המנוחה של גלזר. הסיעה החדשה הודיעה שהיא, כקודמתה, תייצג את מפלגת צומת, מהלך שיאפשר לסיעה לזכות במימון מפלגות.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודד גלזר במסגרת מפלגת צומת, והוצב במקום השני ברשימתה לכנסת. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (באנגלית: The Gold Medal of the Royal Astronomical Society, (RAS)) היא הפרס הגבוה ביותר של החברה המלכותית לאסטרונומיה, שנוסד בשנת 1824 והוענק במקור עבור הישגים יוצאי דופן בתחומי האסטרונומיה. בעקבות ההתפתחות המדעית והגילויים החדשים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, הפרס הוגדר מחדש, הן מבחינת תחומי המחקר שבגינם הוא הוענק והן מבחינת תדירות הענקת הפרס. החל משנת 1903 תחומי המחקר שבגינם ניתן הפרס הורחבו והוגדרו לשתי קטגוריות והוענקו בשנים מסוימות עבור אסטרונומיה ובשנים אחרות עבור גיאופיזיקה. בשנת 1964, הפרס הורחב בשנית לשתי מדליות בשנה להבטחת איזון בתחומי המחקר והוענק בתדירות שנתית באסטרונומיה (כולל אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה וכו') ובגיאופיזיקה (כולל פיזיקה סולארית, מדעים פלנטריים, טקטוניקה וכו').
במהלך היסטוריית הענקת הפרס, היו שנים שבהן הפרס הוענק למספר מועמדים באותה שנה בתחום האסטרונומיה והיו שנים שבהן הפרס לא הוענק כלל, כיון שלא נמצאו אישים ראויים לקבלת הפרס (לא היו גילויים ומחקרים חדשים).
הראשונים שזכו בפרס היו צ'ארלס בבג' ויוהאן פרנץ אנקה. בשנים הראשונות הוענקו מספר מדליות מזהב ומכסף כל שנה (השנה האחרונה שבה הוענקו מדליות מכסף הייתה ב-1827), אך ב-1833 הוחלט להעניק רק מדליית זהב אחת כל שנה. ב-1846 נתגלה כוכב הלכת השמיני נפטון מה שיצר בעיה למי להעניק את הפרס. רבים חשו שיש להעניק את הפרס במשותף לג'ון קוץ' אדמס שחישב את מסלולו של נפטון וקבע היכן יש לחפש אותו ואורבן לה-ורייה שגילה אותו תצפיתית. בשל המחלוקת, לא חולק הפרס ב-1847.
ב-1848 חולקו כפיצוי 12 "פרסי עדות" לאנשים שונים, כולל אדמס וורייר ולא הוענקה מדליית הזהב. ב-1849 חודשה הענקת הפרס עם מגבלת זוכה יחיד לשנה. אדמס קיבל את המדליה לבסוף ב-1866. ורייר קיבל אותה ב-1868, והמעניק היה ג'ון אדמס, שהיה נשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה באותה עת.
הנוהג להעניק מדליה אחת נמשך עד 1963 כאשר רק ב-1867 ו-1886 הוענקו שתי מדליות.
האישה הראשונה לקבל את המדליה הייתה קרוליין הרשל בשנת 1828. לאחריה לא ניתנה מדליה לאישה עד לשנת 1996, שבה הוענקה המדליה לאסטרונומית ורה רובין.
נכון לשנת 2020, מדליית הזהב של החברה המלכותית מוענק כל שנה עבור קידום תחומי המחקר באסטרונומיה ובגיאופיזיקה. הענקת הפרס הורחבה וסווגה עבור יחידים; בתחומי האסטרונומיה Gold Medal (A) ובתחומי הגיאופיזיקה ((Gold Medal (G ועבור קבוצות מחקר; בתחומי האסטרונומיה Group Award (A) ובתחומי הגיאופיזיקה Group Award (G).
תיאור המדליה – בצד אחד יש דימוי בפרופיל של סר אייזק ניוטון עם הכיתוב בלטינית "nubem pellante mathesi" (באנגלית: that expel a mathematics) והכיתוב באנגלית: Royal Astronomical Society.
בצד השני דימוי טלסקופ 40 הרגל במצפה הכוכבים של סר ויליאם הרשל שהיה הנשיא הראשון של החברה האסטרונומית המלכותית והכיתוב (המוטו של הרשל) בלטינית " quicquid nitet notandum" (באנגלית: Whatever Shines Should be Observed, בתרגום חופשי: "מה שמאיר חייבים לתצפת"), (בתמונה) שם האסטרונום האמריקאי אסף הול והשנה 1879 שבה הוענקה לו המדליה. הפורמט של המדליה זהה בכל שנה למעט הכיתוב של מקבל המדליה והשנה שבה מוענקת המדליה.
זאק וקודי
The Suite Life of Zack &amp; Cody
The Suite Life of Zack and Cody
סוזאנה תמרו
סוזאנה תמרו (באיטלקית: Susanna Tamaro; נולדה ב-12 בדצמבר 1957) היא סופרת איטלקייה ממוצא יהודי. ספרה "ללכת בעקבות הלב" (Va' dove ti porta il cuore) הוא אחד הספרים האיטלקיים הנמכרים ביותר במאה העשרים.
ביוגרפיה.
תמרו נולדה בטריאסטה ב-1957 למשפחה ממעמד הביניים. אמה היא קרובת משפחה של הסופר איטלו זבבו. היא השלימה לימודי תעודה בבימוי בבית הספר הניסיוני לקולנוע של רומא (Centro Sperimentale di Cinematografia di Roma) ב-1976. ב-1977 שימשה כעוזרת במאי של סלווטורה סמפרי (Salvatore Samperi) שביים בטריאסטה את הסרט "ארנסטו", עיבוד של הספר בשם זה של אומברטו סאבה.
תמרו החלה לכתוב סיפורים ב-1978. בשנות השמונים כתבה מדי פעם לערוץ ראי (RAI). ב-1989 השתתפה ביוזמה של הוצאת מרסיליו שרצתה להשיק סדרת ספרים של סופרים צעירים שעדיין לא פרסמו. תמרו הצליחה להתפרסם בעולם הספרות עם הרומן הראשון שלה "הראש בעננים" (La testa tra le nuvole).
ב-1990 יצא לאור "בקול בודד" (Per voce sola), אף הוא בהוצאת מרסילי; רומן אשר זכה לתשבחות מפדריקו פליני ואלברטו מורביה, תשבחות אשר הביאו אותו לראש טבלת מכירות הספרים באיטליה.
ב-1994, פורסם הרומן המצליח ביותר שלה, "ללכת בעקבות הלב" (Va' dove ti porta il cuore), אשר זכה להצלחה מסחררת ברחבי העולם ונמכרו ממנו 16 מיליון עותקים. ב-1996 עיבדה הבמאית כריסטינה קומנצ'יני (יחד עם רוברטה מאצוני) את הספר לסרט ואף ביימה את הסרט. הכוכבת הוותיקה, וירנה ליזי, זכתה בפרס גלובוס הזהב האיטלקי על משחקה בסרט.
ב-1996 החלה תמרו לכתוב טור בשבועון "משפחה נוצרית" (Famiglia Cristiana). דעותיה המובעות במאמריה חופפות לאלו של הכנסייה הקתולית והיא מתנגדת להפלות מלאכותיות ולהמתת חסד. ב-1997 פרסמה רב-מכר נוסף, "נפש העולם".
בשנת 1997, קטע לירי שכתבה, "נשימה עמוקה יותר" (Il respiro più grande), הולחן על ידי המוזיקאי רון ובוצע על ידי הזמרת טוסקה במסגרת פסטיבל סאן רמו.
בשנת 2000 חתמה תמרו על חוזה עם הוצאת ריצולי (Rizzoli). באותה שנה נוסדה "קרן תמרו", שתומכת ביוזמות ופרויקטים שונים של סולידריות והתנדבות. ב-2005 הפיקה ומימשה את סרטה הראשון, "בתוך אהבתי" (Nel mio amore), עיבוד לסיפורה "הגיהנום לא קיים" (L'inferno non esiste).
ב-2006 כתבה תמרו מופע תאטרלי יחד עם הזמרת גרציה די-מיקלה (Grazia Di Michele) והסופרת סנדרה צ'יסנראוס (Sandra Cisnereos). ב-2006 יצא לאור "הקשיבי לקולי", ספר המשך ל"ללכת בעקבות הלב". הספר היה להצלחה בינלאומית נוספת והזכויות עליו נמכרו ביותר משתים עשרה מדינות.
בייזווטר
בייזווטר (באנגלית: Bayswater) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת 4.8 ק"מ צפונית מערבית לצ'רינג קרוס, וגובלת בדרומה בהייד פארק ובגני קנזינגטון.