חיסון הוא אמצעי ריפוי מונע, שמונע השפעה של גורמים מזיקים לבריאות כמו נגיפים ומחלות שונות, לפני שהם פוגעים בגוף. תכלית החיסון היא לאמן את מערכת החיסון וללמד אותה להכיר מחוללי מחלות (פתוגנים), שהמערכת אינה ערוכה להתמודד מולם.
חיסונים נחשבים ממצילי החיים הגדולים בתולדות האנושות. על פי הערכות, חיסונים הצילו ממוות למעלה מ-20 מיליון איש בין השנים 2001 ל-2015 בלבד, ולפי הערכות אחרות מדובר על הצלה ממוות של כשני מיליון איש בכל שנה. לאורך השנים מספר האנשים שניצלו ממוות בזכות חיסונים מגיע למאות מיליונים.
חיסונים מוערכים גם כהקלה כלכלית משמעותית, שכן הם חוסכים טיפולים רפואיים ושימוש בתרופות יקרות, בעוד שעלות החיסון עצמו בדרך כלל נמוכה.
אופן הפעולה של חיסונים הוא הכנת המערכת החיסונית הטבעית להתמודדות עם מזיקים זרים לה. בגוף האדם פועלת המערכת החיסונית הטבעית, שלאורך חיי האדם נתקלת בגורמים שונים ולומדת לזהות אותם ולסווגם כמזיקים, או כבלתי מזיקים. כשהגוף מזהה גורם כמזיק, הוא מפתח נוגדנים. הנוגדנים נצמדים ישירות לפולשים ויכולים להאט את התקדמותם, להפעיל מערך משלים, ולשמש כאמצעי סימון המאפשרים לתאי הדם הלבנים לזהות ולתקוף את הפולש. על מנת לקבל מערכת הגנה טבעית יעילה, נדרשים נוגדנים ייחודיים נגד כל סוג פולש.
מרבית החיסונים פועלים באמצעות החדרה לגוף של תרכיב-חיסוני: חלקים מהגורם-המזיק או את הגורם השלם כשהוא מומת או מוחלש. זאת מתוך כוונה שהמערכת החיסונית תלמד לזהות אותו כמזיק (זיהוי אנטיגני) ובעקבות זאת תייצר נגדו נוגדנים ותאי זיכרון ייחודיים לו. ברוב החיסונים, התרכיב המוחדר לא גורם להופעת המחלה כלל, אך לעיתים מופיעה מחלה קלה או תסמינים שנזקם אמור להיות קטן משמעותית מהנזק שגורמת התפרצות ממשית של המחלה. חיסון מסוג זה נקרא חיסון פעיל. הרופא הבריטי אדוארד ג'נר פיתח את החיסון הפעיל הראשון בעולם.
בחיסון סביל, לעומת זאת, מחדירים אל הגוף נוגדנים באופן ישיר; חיסון כזה מתבצע כשיש צורך לטפל באופן מיידי בזיהום חמור; במצב כזה הזמן יקר ולא ניתן לחכות עד שהגוף ייצר בעצמו נוגדנים, כפי שמתרחש בחיסון פעיל.
ישנן מחלות עבורן מספיק חיסון בודד או סדרת חיסונים בודדת, והנוגדנים נשארים בגוף למשך כל החיים. אולם ישנן מחלות שהגוף שוכח אותן ולכן נוצר צורך לחזור על החיסון מדי כמה שנים, ואף מדי חודשים.
היות שכל אזור גאוגרפי בעולם שונה ממשנהו מבחינת אוכלוסיית בני האדם, הצמחים, החיידקים וכל הסביבה הביולוגית, אדם הגדל כל חייו באזור מסוים עלול להיות חשוף יותר למחלות באזורים בהם הוא לראשונה מבקר. לכן, לפני נסיעות למקומות מרוחקים, במיוחד כאלה שהתברואה בהם לוקה, נהוג להתחסן לפני נסיעה למדינה או יבשת זאת וכל קופות החולים ממליצות על חיסונים אלו.
הישג בולט של השימוש בחיסונים הוא חיסון נגד אבעבועות שחורות שהביא לחיסולה המוחלט של מחלת האבעבועות השחורות, שלבדה קטלה למעלה מ-300 מיליון איש. הישג נוסף הוא צמצום דרמטי במספר מקרי מחלת הפוליו, אשר שיתקה והרגה כחצי מיליארד איש. כיום הצטמצם המספר לכמה מאות מקרים בשנה בלבד.
היסטוריה.
כבר לפני אלפי שנים ניסו בני האדם להתמודד עם מחלות קשות.
הסינים השתמשו בווריאולציה (Variolation), תהליך הנקרא על שמה של מחלת האבעבועות השחורות (Variola). במאה ה-15 היה נוהג לקחת מחולי אבעבועות שחורות גלד של פצע מגופם, ולהפכו לאבקה. זו ניתנה לשאיפה לאנשים בריאים אשר נטו להידבק במחלה רק באופן קל יחסית. תהליך הוריאולציה הגיע לארצות אירופה רק במאה ה-18.
את המושג תרכיב יצר רופא מאנגליה בשם אדוארד ג'נר, בסוף המאה ה-18. הביולוג והאימונולוג הצרפתי לואי פסטר התבסס על עבודתו של ג'נר ויצר תרכיבים נגד המחלות כולרה, אסכרה, שנית וכלבת.
במאה ה-20 פותחו חיסונים רבים, וביניהם שעלת ופוליו, בעיקר בארצות הברית.
חיסונים בישראל.
משרד הבריאות ממליץ על מספר חיסונים שחלקם ניתנים במספר מנות (21 מנות חיסון בסה"כ). שיעור הילדים המקבלים את חיסוני השגרה בישראל הוא מהגבוהים בעולם, אף שקבלת חיסון אינה חובה על-פי חוק (נכון ל-2004, שיעור המחוסנים באוכלוסיית הילדים בישראל עומד על 92%-97%). בדצמבר 1989 נחקק חוק ביטוח נפגעי חיסון, התש"ן-1989, שמכוחו הוקמה ועדה מיוחדת לקביעת פיצויים לנפגעי חיסון והוקמה קרן פיצויים לנפגעי חיסון. כדי להתמודד עם התופעה של הורים שאינם מחסנים את ילדיהם החליטה המדינה, במסגרת חוק ההסדרים 2009, להטיל סנקציות על הסרבנים ולשלול מהם חלק מקצבת הילדים של המוסד לביטוח לאומי. החוק היה אמור להיכנס לתוקפו בתחילת מרץ 2011. שלושה ארגונים עתרו לבג"ץ בעקבות החלטה ממשלה זו ובג"ץ דחה את העתירות. למרות זאת החליטה שרת הבריאות, יעל גרמן כי תבטל את הפחתת הקצבאות לילדים שלא חוסנו כנדרש.
חיסונים המומלצים לכלל האוכלוסייה.
המחלות שמשרד הבריאות ממליץ לחסן נגדן הן כאלו שיש עבורן חיסון שהוכח כיעיל, ונחשבות בדרך כלל לקשות ובעלות סיכון לגרום לסיבוך ואף למוות. חיסונים אלו ממומנים על ידי המדינה.
חלוקת החיסונים בתקופת חיי האדם:
חיסונים נוספים.
בנוסף לחיסוני השגרה הנהוגים בישראל, ממליץ משרד הבריאות על מתן חיסון לאנשים הנוסעים לחו"ל (בעיקר מדינות העולם השלישי כמו: הודו, תאילנד ועוד). חלק מהחיסונים המומלצים הם נגד המחלות: קדחת צהובה, דלקת מוח יפנית, כולרה, טיפוס הבטן, הפטיטיס A, הפטיטיס B, אסכרה, צפדת ומנינגוקוקוס (חיידק הגורם לדלקת קרום המוח).
חיסונים ביהדות.
מבחינה הלכתית: לפי רוב מוחלט של פוסקי ההלכה חובה להתחסן. לפי רבי יצחק זילברשטיין, גם אם חצי מהרופאים היו סבורים שהנזק של החיסונים גדול מהתועלת, עדיין יש חובה להתחסן. כי בסופו של דבר צריך ללכת על פי החלטת הממשלה ורשויות הבריאות, זאת על פי שולחן ערוך הרב שפוסק ש"רופא שניתנה לו הרשות לרפאות" זהו רופא שהוסמך על ידי הממשלה. ואפילו שרופאים אומרים שיש סיכונים בחיסונים ותופעות לוואי וכדומה - עדיין יש להתחסן, על פי הכלל המופיע בגמרא, שיותר יש לו לאדם לשמור עצמו שלא יזיק משלא יוזק.
התנגדות לחיסונים.
קבוצות שונות מתנגדות לחיסונים. יש המתנגדים משיקולים מוסריים ואתיים, ויש המטילים ספק ביעילות או בבטיחות של החיסונים, וטוענים כי יש אלפי מאמרים המראים על נזק כלשהו הנגרם מחיסונים. לטענת המתנגדים משיקולי יעילות, החיסונים אינם מספקים הגנה יעילה. יש המנסים לקשור בין מספר חיסונים וביניהם חיסון כנגד חזרת, וחיסון כנגד הפטיטיס, שהכילו את החומר המשמר תיומרסל לבין אוטיזם;
טענה נפוצה היא שחיסונים הם קונספירציה של חברות התרופות. טענה זו מופרכת, שכן רווחי החיסונים אפסיים לעומת הרווחים מתרופות לטיפול במחלות אותן החיסונים מונעים.
למרות הטענות לגבי אוטיזם, המחקרים המבוססים בתחום הראו כי אין ביסוס לחששות אלה (ראו בהמשך). הטענה היא שהחיסון בגיל מוקדם כל כך הוא לא בהכרח בריאותי אלא מערכתי - המדינה מנצלת את העובדה שההורים באים בשנה הראשונה לטיפת חלב לצורך בדיקות, ואז אפשר גם לחסן את הילדים, בעוד שבגיל מאוחר יותר הסבירות שיבואו תקטן, ולא יהיה ניתן להבטיח שכולם יחוסנו.
יש גם דתות וכתות המתנגדות לחיסונים בטענה שהם סותרים את עקרונותיהם, וכן קבוצות פוליטיות הטוענות שחיסון כלל האוכלוסייה נוגד את חופש הפרט. בקרב החרדים בישראל ישנן קבוצות המסרבות להתחסן, אולם בעקבות מגפת החצבת בסוף 2007, עלתה בקהילה זו המודעות לנושא החיסונים.
הזרם המרכזי ברפואה המודרנית גורס כי מתן חיסונים מונע סבל ומקטין מקרי מוות, והתועלת שבהם עולה עשרות-אלפי מונים בהרבה על הסיכונים ועל התגובות השליליות לחיסון. לכן במספר מדינות בעולם הרשויות משתמשות באמצעים כדי לכפות חיסונים. בארצות הברית ברוב המדינות אי אפשר לרשום ילדים לבית ספר ללא הצגת פנקס חיסונים מלא (החוק מאפשר פטור מחיסונים על רקע רפואי בכל המדינות, ומשנת 2006, ניתן לקבל פטור מטעמים דתיים ב-48 מדינות או אמונות אישיות ב-19 מדינות התנגדות לחיסונים). באוסטרליה הרשויות מתנות קצבאות והטבות מס בביצוע חיסונים החל מאמצע 2015.
טענות בדבר קשר בין חיסונים ואוטיזם, והפרכתן.
בשנת 1998 פרסם החוקר אנדרו וייקפילד (ועמיתים) מחקר שעסק ב-12 ילדים, רובם אוטיסטים ברמות שונות, שאובחנו זמן קצר לאחר קבלת החיסון המשולש לחצבת, אדמת, וחזרת. במסיבת עיתונאים ב-1998, הציע וייקפילד כי עדיף לתת לילדים את החיסון בשלוש מנות נפרדות, במקום חיסון בודד. הצעה זו לא נתמכה על ידי המחקר שפרסם. מחקרים נוספים, שעברו ביקורת עמיתים, וסקרו קבוצות גדולות בהרבה, לא מצאו כל קשר בין החיסון לאוטיזם. חוקרים ורופאים רבים ביקרו את וייקפילד על דרך פעולה שאיננה מדעית, ועל כך שגרם לירידה בשיעורי החיסון וגם בענייני אתיקה, בנוגע לדרך ביצוע המחקר.
בשנת 2004, עשרה מתוך שלושה עשר הכותבים העמיתים של המחקר משכו רשמית את תמיכתם בפרשנות לפיה החיסון עלול לגרום לאוטיזם. המרכז לבקרת מחלות (CDC) בארצות הברית, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ושירות הבריאות הלאומי של הממלכה המאוחדת (בריטניה) הסיקו כי אין כל ראיה לקשר בין החיסון המשולש לאוטיזם. סקירה מערכתית של ספריית קוקרן מצאה כי אין קשר אמין בין החיסון לאוטיזם, ושהחיסון מונע מחלות בעלות סיכון משמעותי לסיבוכים ומוות. לפי הסקירה, הפגיעה באמון הציבור ביחס לחיסון המשולש פגעה בבריאותו. ב-2 בפברואר 2010 מחק כתב העת Lancet מהארכיון את מאמרו של וייקפילד. הגורמים למחיקה היו ממצאים שהראו כי וייקפילד קיבל שוחד בעבור הטיה מכוונת של המחקר, ומחקרים מאוחרים שלא הצליחו לחזור על תוצאותיו.