זה האזור שבו ממוקמת לליבלה, לשעבר בירת אתיופיה בתקופת שושלת זאגווה, ואשר מפורסמת בזכות הכנסיות החצובות בסלע הגעשי שנבנו בה, ואשר 11 מהן הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1978.
היסטוריה.
במהלך המאה ה-18 הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי (Remedius Prutky) מנה את לסתה ברשימה של 22 מחוזות אתיופיה שעדיין היו נתונים למרות הקיסר, וכאחד מששת המחוזות שהוא החשיב "גדול באמת וראוי לתואר ממלכה".
סטטיסטיקה.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 118,185 נפשות שרק 14.69% מהם חיים בערים.
מפלגת התקווה
התקווה (מפלגה)
פסאודואפיגרפיה
פְּסֵאוּדוּאֶפִּיגְרַפְיָה (מקור: יוונית: פסאודס (ψευδής) שקר, אפיגרפה (ἐπιγραφή) כתיבה, לעיתים נכתב פסבדואפיגרפיה) הוא צורת יצירה ספרותית המיוחסת לתקופה קדומה יותר מכפי שהיא או לכותב אחר (נכבד ואמין יותר בדרך כלל) מאשר מחברה המקורי.
בעיקר אמורים הדברים לגבי ספרים דתיים כמו המדרשים והספרים החיצוניים, המיוחסים לדמויות כמו חנוך (דמות מספר בראשית), אברהם, משה ועוד, אף על פי שיש הטוענים שנכתבו בימי בית שני. גם ספרות מימי הביניים, כגון ספר הזוהר, יוחסה פעמים רבות לדמויות קדומות.
סיבות לכתיבה פסאודואפיגרפית.
הסיבה הראשונית היא לתת לקוראים סיבה ועניין לקרוא את הספר. איש לא יתעניין בנבואה או חזון של כותב פלוני ולא מוכר, אולם אם יספר הכותב כי "גילה" או "תרגם" חזון קדום של אישיות מוכרת ולרוב קדושה יעורר הדבר עניין. לא מדובר בזיוף סתם אלא בסוגה ספרותית. רב סעדיה גאון כתב שבתקופתו יש הכותבים ספרים ומייחסים אותם לחכמים המפורסמים.
הביטוי הנאה ביותר לכך מובא בדברי יצחק דמן עכו שחקר במאה ה-14 את קדמותו של ספר הזוהר, הוא מביא עדות מפי אשתו של משה די לאון, שייתכן שחיבר את ספר הזוהר כפסאודואפיגרפיה:
סיבה נוספת היא הקניית אמינות לחזון. ספרים רבים בנויים בתבנית עבר-הווה-עתיד. לכותב הספר האמיתי מרבית האירועים המתוארים התרחשו בעבר, אך מבחינת הכותב שלו מיוחס הספר (הדמות הקדומה) חלק מהאירועים שכבר התרחשו מתרחש בעתיד. כך נוצרת תדמית של אמינות כי הקורא יודע שהאירועים התרחשו בפועל ולכן ניטעת בו אמונה שהנבואה היא נבואת אמת וגם העתיד יתרחש באמת.
בנוסף, כתיבה פסאודואפיגרפית יכולה לבטא ביקורת ואף שאט-נפש של הכותב מתקופתו-שלו (בעיקר בתקופה המודרנית) ורצון לחיות וליצור בתקופה אחרת, טובה ונכבדה יותר. הסגנון הספרותי מתאים לתקופה הקדומה ומאפשר לכותב "להיכנס לעורו" של בן התקופה.
את הכתיבה הפסאודואפיגרפית בספרות ההיכלות והמרכבה נימק יוסף דן: "היא פרי יצירתם של אלה שלא יכלו, מחד גיסא, להסתפק בטקסט הקדמון, אך מאידך גיסא, לא העזו לטעון להתגלות אלוהית ישירה, בדומה לנביאים הקדומים. לכן עטפו את גילוייהם במעטה של טקסט קדמון חדש, כאילו נתגלה להם חיבור נבואי המיוסד על התגלות ישירה שאינה אפשרית עוד, ולכן יוחסה לאדם הראשון, לאברהם אבינו, לשלמה המלך או לישעיהו הנביא."
דוגמאות לשימוש בפסאודואפיגרפיה בתקופה המודרנית.
מחברים מודרניים עושים לעיתים שימוש אמנותי בגישה פסאודואפיגרפית לשם כתיבת יצירות הנחזות להיות כיצירות אותנטיות שכתבתן דמות היסטורית קדומה.
כך למשל, הסופר האנגלי, רוברט גרייבס, כתב את הספר אני, קלאודיוס כאילו נכתב על ידי הקיסר קלאודיוס.
המשורר הישראלי אמיר אור כתב את הספר שיר טאהירה כביכול תרגם טקסט קדום מטוכארית המגולל עלילת מלכים קדומים ואף הקדים לו מבוא בו הוא מספר כיצד התגלגל הספר הקדום במשפחתו. הסופר אלון חילו כתב את ספרו אחוזת דג'אני כביכול הוא מצטט מכתבים אותנטיים של חיים מרגליות קלווריסקי, במהדורות הראשונות של הספר לא צוין שלא מדובר במכתבים אמיתיים אלא ביצירה ספרותית ורק עקב פניות צאצאיו של קלווריסקי נוספה הבהרה ברוח זו.
המשכיל יצחק סטנוב כתב מספר רב של כתבים פסאודואפיגרפיים, ועליו אמר שמואל יוסף פין כי "כל מגנבי דברים גונבים משל אחרים ומיחסים לעצמן, וזה גונב משלו ומיחסם לאחרים."
הרב והסופר יהודה יודל רוזנברג הוציא ב־1909 ספר בשם "נפלאות מהר"ל", שמתיימר להציג עדות ראייה של חתנו של המהר"ל, שסייע לו ביצירת הגולם מפראג. הספר שגרם להתפשטות האגדה על הגולם באירופה, נחשב על ידי החוקרים לספר שכתב הרב רוזנברג בעצמו.
ריקרדו וייה
מתקן בקבוקים
"מתקן בקבוקים" או "מייבש בקבוקים" או "קיפוד" (בצרפתית: Egouttoir או Porte-bouteilles או Hérisson; באנגלית: Bottle Rack או Bottle Dryer או Hedgehog) הוא פסל רדי מייד משנת 1914 מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.
היצירה.
דושאן טען כי רכש את המתקן בבזאר בקרבת בית העירייה בפריז. היה זה מתקן מסחרי, עשוי ברזל מגלוון, ששימש לייבוש של בקבוקים לאחר שטיפה. המתקן שרכש דושאן הכיל מקום לייבושם של 50 בקבוקים. המחקר גילה, על פי קטלוג משנת 1912, כי בחנות שנקראה "Bazar de l'Hotel de Ville", ששכנה בקרבת בית העירייה, אכן נמכרו באותה עת מתקנים דומים לזה שרכש דושאן. בדומה ל"מזרקה" (1917), הכיל מתקן הבקבוקים כתובת אותה כתב דושאן בצדה של היצירה. כיום לא ידוע מה היא אותה כתובת כיוון שהמתקן המקורי אבד ואילו דושאן עצמו טען כי שכח את הכתובת. היצירה אבדה לאחר שדושאן היגר לניו יורק בשנת 1915 ואחותו ניקתה את הסטודיו שלו וזרקה את היצירה ביחד עם פריטים אחרים.
בין השנים 1921 ל-1964 יצר דושאן 7 מהדורות חדשות של "מתקן הבקבוקים". בשנת 1921 נוצר ההעתק הראשון בפריז, בגובה של 50 ס"מ. ההעתק השני, בגובה של 59 ס"מ, נקנה על ידי דושאן ומאן ריי בשנת 1936 עבור תערוכה של חפצים סוריאליסטים בפריז. ארבעה העתקים נוספים ושונים זה מזה נוצרו בין השנים 1960-1963. אחת המהדורות (1960) נרכשה על ידי האמן האמריקאי רוברט ראושנברג. בשנת 1964 נוצרה מהדורה של 8 מתקנים, בגובה של 64.2 ס"מ, על ידי ארטורו שוורץ (Arturo Schwarz) ובפיקוחו של דושאן. עיצוב המהדורה נעשה על פי תצלום של מאן ריי משנת 1936. בנוסף לשמונת העותקים נוצרו עוד שני עותקים לא רשמיים שנועדו עבור דושאן ושוורץ וכן שני עותקים נוספים שנועדו לתצוגות מוזיאליות.
רבים מעותקי "מתקן בקבוקים" מוצגים כיום במוזיאונים שונים בעולם ובהם המוזיאון לאמנות מודרנית בסטוקהולם, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון ישראל ואחרים.
עמוס מר חיים
זרובבל (פירושונים)
איגרת פטרוס
מחשוב ענן
מחשוב ענן או מחשוב עננים (באנגלית: Cloud computing) הוא מודל המאפשר גישה נוחה, על גבי רשת תקשורת ועל פי דרישה, למאגר שיתופי של משאבי מחשב. המונח משאבי מחשב מתייחס בעיקר לכוח חישוב (Compute), אחסון (Storage) וקישוריות (Networking). הקצאת המשאבים למשתמשים ושחרורם נעשים באופן פשוט ומהיר ללא מאמץ ניהולי ותוך ממשק מינימלי עם ספק השירות. הדבר נעשה בדרך כלל באמצעות ריכוז המשאבים בחוות שרתים המקושרת לרשת תקשורת והקצאתם למשתמשים באופן וירטואלי. השירות למשתמשים יכול להינתן באמצעות ענן מקומי הנמצא ברשת הארגונית, או באופן מרוחק במרכז מחשבים חיצוני שהגישה אליו נעשית דרך רשת האינטרנט. לחוות שרתים המספקת מחשוב ענן דרך האינטרנט מקובל לקרוא דאטה סנטר (Data Center).
הביטוי "ענן" הוא דימוי לרשת האינטרנט המבוסס על הצורה הגרפית בה מתארים את הרשת בתרשימי זרימה (Computer network diagram). בענן המחשוב נמצאים הנתונים והלוגיקה העסקית של מערכות המחשוב על גבי משאבים וירטואליים המנצלים את השרתים הפיזיים של מרכז המחשבים והם מופעלים מיחידות קצה מרוחקות. כתוצאה מכך אין המשתמשים צריכים לרכוש ולנהל משאבים ומערכות מחשוב ספציפיים לכל יישום (לדוגמה שרת דוא"ל) ובמקום זאת מנצלים איגום משאבים בארגון או שוכרים אותו כשירות מספקים שמעמידים כוח מחשוב, שהגישה אליו תהיה מרחוק דרך האינטרנט.
מאפיין זה מאפשר להימנע מהוצאות גדולות על רכישת ציוד ותוכנות תשתית ומהצורך לנהל אותן. ענן המחשוב מאפשר למשתמש שליטה וויסות של עוצמת המחשוב הנדרשת, כך שבעיתות עומס ניתן לשכור כוח מחשוב גבוה יותר ובעתות רגיעה להקטין את ההוצאה. בחלק מהמימושים של התפיסה גם נחסך הצורך לפתח או לנהל יישומים.
המשתמש במחשוב ענן עשוי להיות ארגון גדול, ארגון בינוני או קטן או אדם בודד. הספק הוא בדרך כלל חברה גדולה, שפיתחה תשתיות מתאימות ומספקת שירותים למספר גדול של משתמשים. המשתמש משתמש בשירותי הספק באמצעות האינטרנט מבלי צורך לדעת על הסביבה הטכנולוגית בה ממומשים שירותים אלה.
החזון של מחשוב ענן הוא לאפשר למשתמשים להתחבר לכל שירותי המחשוב להם הם זקוקים באמצעות האינטרנט, באופן דומה להתחברות לרשת החשמל.
סוגי שירותים.
מחשוב ענן מאפשר סוגים שונים של שירותים, המוצגים להלן בסדר עולה של היקף השירות המסופק:
יש המוסיפים שירות נוסף: מערכת שולחנית כשירות (Desktop as a Service).
תפקידים.
ספק.
ספק מחשוב ענן או ספק שירותי מחשוב ענן הוא בעל מערכות מחשוב ענן המספקות שירותים לגורמים אחרים. הספק מפעיל ומתחזק מערכות מחשוב ענן אלה על מנת שיספקו את השירותים באופן סדיר ורציף. על מנת למלא את תפקידו נדרש ספק שירותי מחשוב ענן להחזיק מרכזי מחשבים בהם כמות גדולה של משאבי מחשוב ולהיות מיומן בתפעולם. סף הכניסה לפעולה כספק שירותי ענן הוא גבוה ומחייב השקעות בהיקף רחב.
ספקי ענן מחשוב.
ניתן לסווג את ספקי מחשוב הענן לפי קטגוריות:
צרכן.
צרכן או משתמש הוא תאגיד או יחיד המשתמש בשירותים של ענן המחשוב של ספק. ניתן לסווג את הצרכנים לשלוש קטגוריות עיקריות:
יצרן תשתית.