הספר נפתח בתיאור המפגש הראשוני של תמיר, והוא סמ"פ צעיר בגולני, עם מחבלי חזבאללה בהיתקלות בלבנון. בהמשך מתאר תמיר את חוויותיו כמפקד פלוגה, כמפקד הסיירת החטיבתית וכן את רשמיו כמפקד גדוד 12 (ברק) וכקצין המבצעים של פיקוד הצפון. תמיר טוען בספרו כי הלחימה בלבנון ספגה ביקורת נוקבת ולהיעדר תמיכה מן החברה בישראל, דבר שהיקשה על הלחימה הממושכת ערער את מורל הלוחמים ואת דבקותם במשימה. תמיר מתאר בספרו את פעילות הביטחון השוטף ברצועת הביטחון בדרום לבנון כסיזיפית ומתישה. את השינוי בדרך הלחימה של צה"ל בחזבאללה מייחס תמיר בספרו להחלטת של הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, אשר שינה את דפוס החשיבה הצה"לי כלפי הלחימה בלבנון, וקבע כי יש לראות בחזבאללה ארגון טרור וגרילה ולפעול כנגדו בהתאם. תמיר גורס בספרו כי מהלך זה הוביל את צה"ל להישגים מבצעיים משמעותיים במערכה בלבנון, ולכך שבעת הנסיגה בשנת 2000 נטה מאזן הכוחות בבירור לטובת צה"ל.
פרק משמעותי במיוחד מקדיש תמיר לתקופה בה שימש כמפקד יחידת אגוז. תמיר שימש בתפקיד בין השנים 1997–1998 והוביל את היחידה להצלחות רבות בלחימה כנגד ארגון החזבאללה. תמיר מתאר בספרו את המבצעים הבולטים בתקופת פיקודו על היחידה ובהם מבצע נוף פראי, בו הרגו לוחמי היחידה בקרב את האדי, בנו של מזכ"ל החזבאללה, השייח' חסן נסראללה, תמיר מתאר בספרו כיצד בשל ההתנהגות החריגה של המחבלים בקרב עלתה בפיקוד צפון ההשערה כי בקרב השתתף פעיל בכיר של ארגון החזבאללה. בעקבות זאת, ובשל אסון השייטת שאירע בתחילת החודש, פקד סא"ל תמיר, ששהה בכל העת בעמדת הפיקוד במוצב ריחן, על הכוח להעמיס את הגופות על אלונקות ולשאתן עִמו בחזרה לשטח ישראל. באומרו ללוחמיו כי הם חייבים זאת לחללים הנעדרים מאסון השייטת. לאחר הקרב התברר כי אחד המחבלים ההרוגים הוא האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל הארגון. גופתו, ביחד עם גופות לוחמי חזבאללה אחרות, הוחזרה ללבנון בתמורה לחלקי גופתו של לוחם שייטת 13 איתמר אליה, שנהרג באסון השייטת. בספרו מתאר תא"ל תמיר את התחושות הקשות שחווה בעקבות אסון השייטת וגורס כי התרחש בשל מידע מוקדם על הפעולה המתוכננת שהגיע לחזבאללה, אשר בתורו ביצע מארב מתוכנן ללוחמי השייטת.
בנוסף מתוארים בספר המבצעים "מהלך מבריק" אשר בו הוביל תמיר, מפקד היחידה, כוח לוחמים מיחידת אגוז במבצע בלבנון כנגד חולית אבטחה של חזבאללה בכפר ע'נדוריה, בו הרג הכוח שבפיקודו כשמונה מחבלים ומבצע "תיק פלילי" כנגד עמדות חזבאללה בהר דב. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר תמיר בצל"ש אלוף פיקוד הצפון.
כן מוקדש בספר פרק לזכרו של תא"ל ארז גרשטיין, שהיה חברו ומפקדו של תמיר והשפיע עליו עמוקות. כמו כן לא נפקד בספר מקומם של מפקדי השדה בלחימה בלבנון ובהם גבי אשכנזי, שהיה אלוף פיקוד הצפון בעת נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000, קודמו עמירם לוין, אשר השפיע רבות על תמיר, האלוף יצחק מרדכי, תא"ל אפי איתם, משה קפלינסקי, יצחק גרשון, יאיר גולן, ארז צוקרמן, מפקדה הראשון של יחידת אגוז, יוסי בכר, אופק בוכריס ואורן אבמן.
הספר הוא יוצא דופן בשל העובדה כי נכתב בידי תמיר בעת שהלה היה עדיין קצין בשירות פעיל בצה"ל בדרגת אל"ם. הספר נחשב לאחד המשמעותיים ביותר שנכתבו על שהיית צה"ל בדרום לבנון. שמו של הספר נגזר מן העובדה כי צה"ל לא ציין את הלחימה ברצועת הביטחון שבלבנון בשנים אלו באות מערכה. תמיר חותם את ספרו בהתייחסות אופטימית לחוזקה של החברה בישראל נוכח האינתיפאדה השנייה וליכולתן של יחידות השדה של צה"ל.
הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וכשי לבוגרי מסלול הלוחם ביחידת אגוז.
ב-1 במרץ 2021 אישרה הממשלה להעניק אות מערכה לחיילים ששירתו ברצועת הביטחון בשנים 1982–2000 כמערכה. האות יוענק גם ללוחמי צד"ל.
אירוס וסט
אירוס וסט (שם מדעי: "Iris westii") הוא מין של אירוס מוגן בסכנת הכחדה.
מאפיינים.
האירוס הוא גאופיט רב-שנתי וגדל מקנה שורש קומפקטי וחסר שלוחות. האירוס נמוך יחסית לשאר בני סוגו – גובהו מגיע רק ל-30 ס"מ. עלי העטיף הפנימיים לבנים־כחולים ועלי העטיף החיצוניים מנומרים בנקודות שחורות על רקע לבן. אירוס וסט ייחודי בגבעולו האדום הקרוב לפרח.
האירוס התגלה לפני כ-20 שנה על ידי ג'ון אדוארד בדרום לבנון (אוכלוסייה שייתכן שנשמדה עם הזמן) והתגלה גם בחרמון על ידי מיכה לבנה. משלחת שנייה תיעדה ביסודיות את התפרחת בחרמון. היא כללה בתוכה את לבנה ואת אורי פרגמן-ספיר. הוא זוהה על ידי מיכאל אבישי, עובד הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים.
האירוס מקדים את עונת הפריחה של רוב הפרחים בחרמון ופורח במאי ואף בתחילת יוני בחרמון. זאת בשעה שקרוביו, הגדלים בשאר אזורי הארץ, סיימו את פריחתם. בכך, אירוס וסט הוא אירוס ההיכל בעל הפריחה המאוחרת יותר בישראל, ושובר את שיאו של המין אירוס הדור, הפורח לעיתים עד תחילת חודש מאי.
האירוס דומה מאוד במראהו החיצוני לאירוס הנצרתי ולאירוס החרמון אך נבדל מהם בעליו הצרים דמויי החרמש. עלים דומים נמצאים אצל אירוסי מדבר ולא אצל אירוסים הגדלים במישור החוף. האירוס בסכנת הכחדה ואנדמי לחרמון, אך סביר שגדל גם באזורים מסוימים בסוריה ובדרום לבנון, אם לא נכחד מהם.
זהו מין נדיר ביותר ובעל מספר פרטים מצומצם מאוד, אשר גדלים במספר אוכלוסיות קטן במרומי החרמון. עיקר רבייתו של המין הוא רבייה וגטטיבית, שכן קיים מגוון גנטי מצומצם ביותר באוכלוסיות, בהן הצמחים גדלים בצפיפות, ואחוז קטן מהפרחים מתפתחים לפירות דמויי תרמילים הנושאים זרעים.
אמיר דדון
אמיר דדון (נולד ב-16 בנובמבר 1975) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מוזיקאי ושחקן ישראלי. זוכה "פרס אקו"ם" בתחום המוזיקה.
ביוגרפיה.
דדון נולד וגדל בבאר שבע. בילדותו החל לנגן בגיטרה ובפסנתר. בנעוריו עבר להתגורר עם משפחתו באילת, שם הצטרף למספר להקות נוער מקומיות. בשנת 1994 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת גבעתי. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב.
בשנים 1992–1994 החל את דרכו המוזיקלית כחבר בלהקת 059 מאילת. בשנת 1998 היה חבר בלהקת "פרה קדושה", שהוציאה אלבום אחד בשם "Two Good". מהאלבום הצליח השיר "רגע" בו דדון היה הסולן, והשיר "שמש". דדון השתתף בהלחנה ובכתיבת השירים באלבום.
בשנת 2008 ביצע את השיר "שאריות של החיים" באלבום "בין קירות ביתי" של "הפרויקט של עידן רייכל". השיר יצא גם כסינגל וזכה להצלחה רבה. כמו כן הקליט בשנה זו גרסת כיסוי לשיר "עומד על צוק" של להקת היי פייב, אשר שימשה כשיר הפתיחה של הטלנובלה "חשופים".
ב-2009 דדון הוחתם בחברת התקליטים "הליקון" ובחסותה הוציא בשנת 2010 את אלבום הסולו הראשון שלו, "אמיר דדון". טרם הוצאת האלבום, יצאו לרדיו הסינגלים: "חלל", "בזמן האחרון" (שכתב יהונתן גפן), "גלים", "חצי" ו"אור גדול", שהיה ללהיט גדול ואף נבחר במקום השני במצעד שיר העשור של כאן גימל. את האלבום הפיקו גיל סמטנה ותומר בירן. באותה שנה גם השתתף במחזמר "לילה לא שקט", המבוסס על שיריו של שלמה ארצי, במסגרתו ביצע את השירים "נרקוד נשכח", "מלך העולם" ו"לילה לא שקט".
בשנת 2011 קיבל דדון את "פרס אקו"ם" בקטגוריית "תגלית השנה". באותה שנה הקליט את שיר הפתיחה "נגד הרוח" (עיבוד מחודש לשירו של שלום חנוך) עבור הדרמה "סימני שאלה", ואת השיר "תן לי קצת ממך" (עיבוד מחודש לשירה של קורין אלאל) יחד עם יזהר אשדות. השיר זכה להצלחה גדולה בתחנות רדיו רבות.
בשנת 2013 הוציא דדון את אלבום הסולו השני, "יש אין סוף". מאלבום זה יצאו הסינגלים "לא סתם", "רק לא לאחר", "יש אין סוף", "שומדבר" ו"בגלגול אחר". באותה שנה שיתף דדון פעולה פעם נוספת עם עידן רייכל, כאשר שר באלבום של הפרויקט "רבע לשש" את השיר "חיים פשוטים". באוגוסט 2013 הופיע כמופע פותח במופע האיחוד של להקת כוורת בפארק הירקון. עוד באותה שנה שיתף פעולה עם שלמה ארצי, אותו ליווה בקולות רקע באלבומו "אושר אקספרס".
בשנת 2016 התארח באלבומו של שלמה ארצי "קצפת", ושר עם ארצי ולהקת הגבעטרון את השיר "גבעה אחת".
ביולי 2016 דדון לוהק לגלם את ז'אן ולז'אן - התפקיד הראשי במחזמר "עלובי החיים" שעלה בתיאטרון הבימה בהמשך אותה שנה.
ב-7 ביולי 2017 עלה בתיאטרון הבימה קברט הרוק "לילה 1 באפריל", בהשתתפותו של דדון. את הקברט כתבה קרן פלס (המככבת לצדו), וביים משה קפטן.
ב-18 בינואר 2018 יצא אלבומו השלישי של דדון, "לבחור נכון". לקראת אלבום זה יצא עוד בנובמבר 2015 הסינגל "כל יום כמו נס", בפברואר 2016 הסינגל "אם הייתי מוכן", ביוני 2016 שיר הנושא "לבחור נכון", ב-7 בפברואר 2017 הסינגל "כשאהוד שר". ו-7 בדצמבר 2017 הסינגל "בואי נדבר בינינו".
ב-18 בנובמבר 2018 הוציא את השיר "בנאדם", סינגל ראשון לקראת אלבומו הרביעי. ב-19 ביוני 2019 הוציא את הסינגל "עדיין ילד". ב-22 בספטמבר באותה שנה הוציא את הסינגל "בין קודש לחול" במשותף עם שולי רנד.
ב-11 אוגוסט 2020 הוציא את השיר "אבא".
ב-8 בפברואר 2021, 11 שנה אחרי שיצא השיר, הוציא דדון קליפ לשיר "כמעט שנה (חולה הביתה)" מאלבומו הראשון. ב-30 במאי 2021 הוציא את השיר "הרוח הטובה".
חיים אישיים.
לאחר שירותו הצבאי נסע דדון לטיול ארוך במזרח, וכשחזר עבד בשלל עבודות מזדמנות. בין השאר היה ברמן, שליח פיצה ומורה לגיטרה. דדון עבד בתור מדריך בפנימיה לקידום נוער בסיכון, שלימים העיד כי זו הייתה העבודה המשמעותית ביותר עבורו.
במזרח הכיר דדון את גרושתו, קרן, ולהם שני ילדים משותפים. גר במושב חיבת ציון בעמק חפר.
ב-2017 החל לשמור שבת, וכיום מוגדר כמסורתי.
BlackBerry PlayBook