במאה ה-18 המהנדס הוינאי פרנץ אנטון הילברנט תכנן את העיר בסגנון בארוק, והחל מ-1752 נבנו כמה מנקודות הציון של העיר כמו הקתדרלה הקתולית, ארמון הבישוף ומוזיאון ארץ קרישאנה או ארץ נחלי הקריש (Muzeul Ţării Crişurilor).
כלכלה.
אוראדיה היא אחת הערים המשגשגות ברומניה, בעיקר הודות למיקומה על הגבול ההונגרי, ובכך היא שער למערב אירופה. העיר זכתה לתחייה כלכלית אחרי 1989 (סילוק השלטון הקומוניסטי), בעיקר בזכות התרחבות מגזר השירותים שנהנה מבסיס צרכנים חשוב.
האבטלה באוראדיה עומדת על 6.0%, קצת פחות מהממוצע ברומניה, אך גבוה מהממוצע במחוז ביחור (2%). אורדאה מייצרת כ-63% מהתוצר התעשייתי של מחוז ביחור, אך גרים בה כ-34.5% מהאוכלוסייה של המחוז. התעשיות העיקריות הן: ריהוט, טקסטיל וביגוד, הנעלה ומזון.
ב-2003 נפתח באוראדיה מרכז הקניות "שוק לוטוס", מרכז הקניות הגדול הראשון שנפתח בעיר.
אדריכלות.
האדריכלות באוראדיה היא תערובת בין בנייה מהתקופה הקומוניסטית, בעיקר ברבעים החיצוניים, ובניינים היסטוריים בעיקר בסגנון הבארוק, שרידים לתקופה שהעיר הייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית ואחר כך האימפריה האוסטרו הונגרית.
בתקופת הקומוניזם ובשנות המעבר הראשונות של רומניה שלאחר הקומוניזם, רבים ממבנים היסטוריים אלה ננטשו או שמצב תחזוקתם היה גרוע. מספר שנים לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, החלו במלאכת שחזורם של רבים ממבנים אלה למצבם הקודם, בין השאר הודות לתמיכה כלכלית של האיחוד האירופי.
הקהילה היהודית.
היהודים הנאולוגים, ששאיפתם להסתגלות לחברה המודרנית שמסביבם הביאה להיפרדותם מהיהדות האורתודוקסית, בנו ב-1878 את הבניין המרשים של בית הכנסת הניאולגי ציון על גדת הנהר קרישול רפדה. היהודים האורתודוקסים בנו בתורם ב-1890 בית כנסת מפואר משלהם, בית הכנסת ה"ישראליטי (יהודי) האורתודוקסי".
האדמו"ר רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, הגיע עם חסידיו מויז'ניץ לאוראדיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הנהיג בה את חצרו, עד מותו בשנת 1936. נקבר שם ובשנת 1950 הועבר ארונו לבני ברק.
אתרים בעלי חשיבות.
אתרי תיירות חשובים בעיר הם מרכז העיר, ומרכז המרפא באילה פליקס (Băile Felix) המצוי מחוץ לעיר ונגיש ברכבת. אתרים נוספים:
חינוך ותרבות.
ב-1780 נפתחה בעיר האקדמיה המלכותית שבה למדו תחילה פילוסופיה ואחר ב-1788 נוסף בית הספר למשפטים. מוסד זה שימש בסיס לאוניברסיטה של אוראדיה שכיום לומדים בה 20,000 סטודנטים ב-15 פקולטות.
בעיר פועלים תיאטרון ותזמורת סימפונית.
חלוקה אתנית.
בשנות האלפיים.
על פי המפקד שנערך בשנת 2002:
רבעים.
העיר מחולקת לרבעים הבאים: מרכז העיר, Vie, Nufărul, Rogerius,Velenţa, Cantemir, Ioşia
תחבורה.
רשת התחבורה הציבורית מנוהלת בידי Regia Autonomă Oradea Transport Local) OTL) וכוללת 3 קווי רכבת חשמלית וכמה קווי אוטובוסים. בעיר שלוש תחנות רכבת, מרכזית המצויה במרכז העיר קרוב לרובע Vie, מזרחית, ומערבית המצויה ברובע Ioşia.
אלפבית אוגרי
פטל שחור
פטל שחור הוא מין בסוג פטל.
מאפיינים.
זהו שיח קוצני רב-שנתי. פרי הפטל נחשב כפרי יער, הוא גדול יחסית, בגוון סגול כהה-שחור ומורכב מהרבה גרגרים קטנים בדומה לצורת הפטל. טעות נפוצה היא לכנות את הפטל השחור בשם אוסנה, אך זהו פרי יער אחר שדומה לפטל השחור.
פרחי הפטל השחור, שצבעם לבן, פורחים באפריל-מאי והפרי מוכן לאסיף בחודשים יולי-אוגוסט.
הפרי אכיל ונחשב למעדן, לפרי הבוסר טעם חמצמץ בעוד שהפרי הבשל הוא מתוק.
חיות בר ניזונות מהפרי ומפיצות אותו. הפרחים מואבקים בין השאר על ידי דבורים.
הפטל השחור נפוץ בצפון אמריקה, באירופה וברחבי העולם במיוחד סמוך למקורות מים. בארץ ישראל גדל מין דומה, "Rubus sanctus" — פטל קדוש.
עוד שימוש של צמח הפטל השחור הוא כגדר חיה.
ערכים תזונתיים.
ב-1 ספל פטל שחור טרי יש:
כריסטופר בויס ו-אנדריו דאולטון לי
דובדבן
דובדבן (שם מדעי: "Prunus subgenera Cerasus") הוא תת-סוג של פרונוס, סוג הכולל בין השאר את השקד המצוי, את האפרסק ואת המשמש. עונת קטיף הדובדבנים מתחילה בסוף מאי-תחילת יוני ונמשכת כחודשיים.
אטימולוגיה.
מוצא הדובדבן הוא דרום מערב אסיה ודרום מזרח אירופה. הפרי נכנס לתודעת המקומיים הארץ ישראליים רק בתקופה הצלבנית (1099–1260). העץ גדל בר באזורים ממוזגים וקרים והתפתחות פרותיו תלויה במנות קור.
פרשנים כדוגמת רש"י, זיהו בטעות את הדובדבן והגודגדן שהכירו מסביבתם, וקישרום עם הדבדבניות המופיעות במשנה ("והדבדניות אף על פי שמנטפין, אין בהם משום הכשר משקה." ), והגודגדניות בתלמוד ("מהן גודגדניות וכפניות ופגי תמרה שלשה." ) . הדבדבניות המוזכרות במשנה, הן ענבים אדומים שלאחר הבשלת יתר מטפטף מהן מיץ, והגודגדניות המוזכרות בתלמוד, שהן המשמש כיום בחקלאות למספוא ומרעה, אך בעת העתיקה נאכל אף על ידי בני אדם.
הדובדבן כפרי מאכל.
בנושא דובדבן חמוץ ראה:
שני מינים של דובדבן ידועים במיוחד בשל פריים הטוב למאכל אדם: דובדבן מתוק (גודגדן, "Prunus avium"), ודובדבן חמוץ ("Prunus cerasus"). מינים אלה הם עצים גדולים וחסונים, העשויים להתנשא לגובה 18 מטר, אך בגידולים מסחריים מגבילים את גובה העץ ל-4 מטר. קיימים עוד כמה עשרות מינים בתת-הסוג דובדבן, חלקם בעלי פרי אכיל, כגון הדובדבן היפני ("Prunus serrulata").
עצי הפרי נפוצים באסיה, באירופה ובאמריקה הצפונית, כאשר בראש רשימת הארצות המגדלות פרי זה באופן מסחרי נמצאות איראן, טורקיה וארצות הברית.
לשני המינים הידועים מספר זנים, אך שניהם זקוקים לאקלים קר של בערך 1,000 שעות קור, ושניהם מואבקים על ידי דבורים. עץ הדובדבן זקוק לעץ דובדבן סמוך על מנת להניב פרי.
פירות הדובדבן מהווים מאכל נפוץ. נהוג גם לאכלם כתוספת לעוגות, סלטי פירות ועוד. דובדבנים נמכרים לעיתים קרובות כשהם מגולענים ובתוך סירופ מתוק. בנוסף, נהוג להכין מדובדנים ריבות, מיצים וליקרים כגון שרי הרינג.
הודות לצבעו האדום העז של הפרי משתמשים בו רבות לקישוט מאכלים. מקובל לשים דובדבן על הקצפת המעטרת עוגות, מילקשייקים וכדומה, ומכאן הביטוי "הדובדבן שבקצפת", שפירושו: החלק הטוב ביותר.
גרעין הדובדבן משמש להכנת תבלין שנקרא "מחלב" (בערבית: محلب). יש הנוהגים לטחון את המחלב לתיבול של מאכלים מזרחיים או לבצק.
הדובדבן בישראל.
בישראל גדלים בר שני מינים של דובדבן: דובדבן שרוע, שהוא שיח הגדל בחרמון והוכרז ערך טבע מוגן בישראל, ודובדבן קטן פרי ().
באזורים הגבוהים של הארץ כגון רמת הגולן והגליל העליון וכן בגוש עציון, דרום הר חברון ומצפה רמון, קיימים מטעים מסחריים של עצי דובדבן.
הדובדבן בתרבות ובאמנות.
בתרבות היפנית, מכונים עץ הדובדבן בכלל, ופריחתו בפרט, סאקורה, מונח שלו השפעה רבה על התרבות והאמנות היפנית.
מכסיקו סיטי
כריסטופר בויס
מדונה
מדונה לואיז צ'יקוני (באנגלית: Madonna Louise Ciccone; נולדה ב-16 באוגוסט 1958), המוכרת בשמה הפרטי מדונה, היא זמרת-יוצרת, שחקנית, מפיקה מוזיקלית, ואשת עסקים אמריקאית. בזכות השפעתה על התרבות פופולרית בכלל ועל מוזיקת פופ בפרט לאורך קריירה של מעל ל-40 שנה, מדונה ידועה בכינויה כ-"מלכת הפופ".
מדונה נולדה וגדלה במישיגן. בשנת 1977 עברה לניו יורק, במטרה להתקדם בקריירת הריקוד שלה. ראשית פרסומה החל בשנות השמונים, כאשר זכתה לתשומת לב רבה מרשת MTV. במהלך שנות הקריירה שלה זכתה במגוון פרסים, וביניהם 7 פרסי גראמי, 2 פרסי גלובוס הזהב, ו-20 פרסי VMA אשר מתוכם הייתה מועמדת לפרס ב-68 הזדמנויות, ועד לשנת 2016 החזיקה בשיא בן 25 שנה בתור "האמנית עם מספר הפרסים הרב ביותר". בשנת 1989, הייתה האישה הראשונה לזכות בפרס מפעל חיים מיוחד על שם מייקל ג'קסון. למדונה 14 אלבומי אולפן ש-7 מתוכם נמכרו בלמעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם. לפי ספר השיאים של גינס, היא האמנית הנמכרת ביותר בהיסטוריה עם מכירת מעל 300 מיליון תקליטים. נכון לשנת 2021, הונה עומד על כ-850 מיליון דולר, האמנית בעלת השווי הרב ביותר בכל הזמנים, לצד סלין דיון.
בארצות הברית היא הזמרת השנייה שהצליחה למכור את מספר עותקי האלבום רב ביותר, עם כ-64.5 מיליון. בשנת 1990 שברה שיא כאשר הוציאה את אלבום אוסף להיטיה, "The Immaculate Collection" אשר מכר מעל 30 מיליון עותקים והפך לאלבום האוסף הנמכר בהיסטוריה. מדונה מחזיקה במספר שיאים במצעדי הבילבורד בעודה הזמרת השנייה עם מספרי האלבומים הרב ביותר בצמרת מצעד הבילבורד 200 עם כ-9, עם 50 שירים אשר הגיעו לפסגת מצעד שירי הדאנס קלאב וכ-38 אשר הגיעו לעשרת המובילים במצעד הרשמי בבילבורד הוט 100 - יותר מכל אמן סולו אחר.
בשנת 2016 הוכתרה כ-"אשת השנה" על ידי בילבורד, וכאמן עם שירי הדאנס הטובים בכל הזמנים. בשנת 2008 הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. מדונה היא אמן הסולו המרוויח ביותר בהיסטוריה במצטבר מתוך קיום סבבי הופעות, בעודה גורפת כ-1.3 מיליארד דולר נכון לשנת 2016.
מדונה השתתפה מלמעלה מ-15 סרטים, והיא ידועה לשמצה כשחקנית שצברה את המספר הרב ביותר של פרסי פטל הזהב. בין סרטיה המוכרים: סוזאן סוזאן (1985), ליגה משלהן (1992) ואוויטה (1996) עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. למדונה גלובוס זהב נוסף על שיר הנושא שכתבה וביצעה עבור הסרט ווליס ואדוארד אותו גם ביימה.