. לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת עזה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כמפקד מחנה "רבין" ("הקריה").
כוכב החמה
אבולה (פירושונים)
Ride The Lightning (שיר)
חורבת קייפה
ולנטיין
סרוב
סירוב
קובוס
קובוס (שם מדעי: "Kobus") הוא סוג של אנטילופה מתת-משפחת צבאי סוף שבמשפחת הפריים ("Bovidae") החיה בביצות ושטחים מימיים למחצה וגם בערבות עשב באפריקה. הם נוהגים לשהות בצמחים ולברוח לכיוון המים כאשר טורף מתקרב ויש להם פרסות רחבות המאפשרות להם לרוץ מהר במים.
לקובוסים יש קרניים ישרות אך מעוקלות בקצה. לנקבות אין קרניים.
יוסף קרקובי
Circle of Life
Circle of Life (בעברית: גלגל החיים) הוא שיר מתוך הסרט "מלך האריות" שהולחן על ידי אלטון ג'ון ונכתב על ידי טים רייס. השיר בוצע על ידי כרמן טווילי ו-Lebo M בגרסת הפתיח של הסרט. אלטון ג'ון שר את השיר בגרסת פופ יחד עם להקת London Community Gospel Choir, אשר שולב בפסקול של הסרט והפך לווידאו קליפ.
השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם שני שירים נוספים מהסרט, "האקונה מטטה" ו"אהבה יש באוויר" שזכה בפרס. בעברית שרה אותו רותי הולצמן. השיר הגיע למקום ה-11 בבריטניה ולמקום ה-18 בארצות הברית, והוצג במתקני שעשועים, פארקים ומצעדים המבוססים על מלך האריות.
גרסת הסרט.
בפתיח של גרסת הסרט השיר בוצע על ידי קריין, בפתיח כל החיות נאספו בצוק התקווה כדי לראות את בנו הקטן של מופאסה וסאראבי, סימבה, כאשר ראפיקי מרים את סימבה למעלה, כל החיות השתחוו בפניו. השיר נשמע גם בסוף הסרט כאשר אדמות התקווה חזרו להיות עם צמחייה ומעיינות וכל החיות השתחוו לסימבה ונלה ולשניהם נולדה גורת אריות קטנה.
גרסת המחזמר.
בגרסת המחזמר, הפתיח היה שונה מפתיח הסרט. השיר בוצע על ידי ראפיקי ולא על ידי הקריין. כאשר השמש זורחת מעל אדמות התקווה, ראפיקי מתחיל את ההפקה בשיר ומזמין את כל החיות כדי לראות את לידתו של סימבה. בשתי הגרסאות כאשר השיר נגמר, צוק התקווה מוצג ושם רואים את המלך מופאסה ואת המלכה סאראבי אשר מחזיקה בידה בובה קטנה המייצגת סימבה הקטן שנולד. כאשר המקהלה שרה ברקע, ראפיקי מצרף אותם מעל לצוק התקווה על מנת להשתחוות לנסיך ולמלך העתידי החדש לפני שהוא עולה למעלה לאוויר, שרים יחד בשמחה לפני הנסיך החדש.
השיר נשמע שוב בסוף המערכה השנייה, חבריו של סימבה ומשפחתו מיידעים את סימבה שהוא המלך החוקי לאחר שסימבה ותושבי צוק התקווה הביסו את סקאר והצבועים. לאחר שראפיקי המליך את סימבה בתור המלך החוקי של אדמות התקווה, נתן סימבה שאגה אדירה וכל החיות לצוק התקווה והשתחוו לסימבה. האריות חגגו את המשך מעגל החיים כאשר סימבה ונלה קיבלו גור חדש שנולד להם.
דניאל ליפשיץ
דניאל (דאנה) ליפשיץ הכהן (נולד ב-1850 נפטר בד' באב תרע"ה, 27 ביולי 1914) היה ממייסדי פתח תקווה.
ביוגרפיה.
דניאל הכהן נולד בביאליסטוק שברוסיה והיה בעל בית מסחר לספרים. עם התעוררות הרעיון ליישוב ארץ ישראל נעשה מחסידיו הנלהבים, ורכש שתי חלקות מאדמת פתח תקווה, מכר את בית מסחרו ועלה ארצה בשנת תרמ"ג (1882)עם בנו בכורו שמואל בן ה-11. תחילה גרו ביפו ואחר כך ביהודיה (יהוד). שם נמנה עם חמש המשפחות הראשונות - הגרעין ממנה צמחה המושבה והיה שותף גם להקמתה של כפר סבא.
עם תחילת ההתיישבות בפתח תקווה החל דניאל להקים את משקו וחצריו, בשל איסור השלטונות הטורקיים לבנות בניינים, עמד דניאל ובנה לילה לילה, ובבוקר היו השלטונות הורסים את העבודה, עד שהצליח להקים את הגג ובכך מנע את המשך ההריסות.
דניאל ליפשיץ היה ידוע בחריצותו הרבה אשר סחפה גם את שכניו למושבה, בין השאר הקים מבנים רבים למשפחתו ולהשכרה, נטע כרמי גפנים שקדים, ופרדסים, ובחזונו ניסה לפתח תעשיות חדשות בארץ ישראל. לשם כך זרע וגידל עשב מיוחד למטאטאים, הקים מפעל לגדול תולעי משי ונטע עבורם 40 דונם עצי תות. תכנן מפעל טווייה מודרני לצמר, אשר יופעל מכוח מי הירקון, שתל שתילי גרניום כדי להקים מהם תעשיית בשמים, גידל דבורים לדבש, ועשה הכל כדי להגדיל את הכנסת תושבי המושבה. הקים את בית המקוואות, התנור, ושיכלל את הבאר, העמיד שו"ב ומלמד תינוקות והכין מלאי של תרופות מקופת הקהל לשימוש היישוב בשעת הצורך.
דניאל ליפשיץ, המופיע בכתובים גם כ"חבר להועד וסופר הקהל", לא עשה רק לעצמו, אלא היה חבר וועד המושבה (ולאחר מכן חבר מועצת העיר בין השנים 1906–1912). תכנן את בית הכנסת הגדול "בית יעקב" ברחוב חובבי ציון, העומד על תלו עד היום, ואף תרם סכום נכבד באותם ימים - אלף פרנק זהב לעבודות הבניה. בעקבותיו, ולאור בקשת תושבי ראשון לציון, תכנן גם עבורם בית כנסת דומה. הוא כתב את ספר האחוזה (מפתח קניות ומכירות קרקע בישוב), ניהל יומן מפורט של השנים הראשונות ליישוב הנמצא כיום בבית יד לבנים ומשמש נכס היסטורי חשוב לחקר התקופה, ערך את הסטטיסטיקה של היישוב ובה פרוט מדויק של מספר הנפשות בכל משפחה, כמה מהם עובדים, כמה קרקע ומטעים יש לכל אחד, כמה בהמות, כמה מחרשות ומה ההכנסה של כל בית אב. כמה נטע וזרע כל אחד, וכמה יבול הכניס. הוא כתב את תקנון וועד המושבה, ואף את ספר התקנות לכפר סבא. דניאל ליפשיץ השתתף ביסודם והנהלתם של מוסדות צדקה רבים שלא על מנת לקבל פרס.
דניאל ליפשיץ הקים בשנת תרמ'ה את בית הספר הראשון במושבה.
דניאל נמנה עם 28 משפחות הברון, היה ראש המדברים ואף הנהיג את המרד המפורסם נגד פקידיו, ונסע עם המשלחת לפריז להתלונן על שחיתותם בפני הברון. כמו כן התכתב עם גדולי האומה של התקופה וביניהם הרצל, פינס, מוהליבר ועוד. מכתבים אלו, מהם שמר העתקים, מהווים גם הם חומר היסטורי חשוב.
בארכיון הציוני בירושלים נמצא מכתב המלצה משנת 1883, אשר הפקידו בידיו של דניאל ליפשיץ חבריו לפני יציאתו לביאליסטוק להעלות את משפחתו ארצה. המכתב החתום על ידי "הוועד לתושבי יהוד" - דוד גוטרניק, יואל משה סלומון, אריה לייב פרומקין, יהושוע שטמפפר ויחיאל פינס ובין השאר הם כותבים:
ליפשיץ נפטר בד' באב תרע"ה (1915) ונקבר בפתח תקווה. על שמו נקראו רחוב ופארק בפתח תקווה.
נכדו, דניאל מגן (ליפשיץ), הקרוי על שמו, היה ממקימי צה"ל ומפקד המשטרה הצבאית הראשון.
חצר דניאל ליפשיץ.
ביתם של דניאל ורחל ליפשיץ, הנמצא בחצר ברח' חובבי ציון 25, הכניסה לחצר הנה דרך קשת (היחידה במבני פתח תקווה) שתמכה את הבניין ושימשה כמעבר לחצר הגדולה ומשני צדי הקשת חנויות. החצר כללה גם את החלקה הסמוכה ונמשכה מרחוב חובבי ציון ועד השוק (רחוב סלור נסלל רק באמצע המאה הקודמת). בחצר היו מספר מבנים נוספים, הבנויים גם הם לבני כורכר, בעלי שתי קומות עם רצפת אריחים צבעוניים (ולא רצפת עץ) אחד מהם שימש את המשפחה המורחבת ושני אחרים שימשו להשכרה, בניגוד לטעות נפוצה שצצה כנראה ברישומי מאן דהו והשתרשה - הבניין מעולם לא יועד לבית יתומים (אלא אם הכוונה לבניו של דניאל לאחר מותו) ולא שימש כמלון דירות. בחצר היה בניין נוסף בנוי עץ אשר חולק ליחידות דיור להשכרה. הבניין נטוש כיום וחסר גג עקב שרפה שפרצה בשנת 2009 בחצר סמוכה (חצר פינשטיין) והוכרז על ידי העירייה כבניין לשימור. במבנה נוסף שעמד בחצר גודלו זחלים לתעשיית המשי.
הסגנון הברוניאלי הסקוטי
שונית רייטר
שונית רייטר (נולדה ב-10 בפברואר 1945) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לחינוך שבאוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
שונית רייטר נולדה בקיבוץ יגור, לה אחות גדולה ממנה. בגיל שנתיים עברה עם הוריה לחיפה, בה גדלה וחיה כל חייה. למדה בבית הספר הריאלי. הוריה עלו באוניית המעפילים דריאן 2 מרומניה והתיישבו בקיבוץ יגור, בו התגוררו במשך שבע שנים. אמה הייתה רופאת שיניים ואביה רופא רנטגנולוג.
היא בוגרת תואר ראשון בחינוך כללי וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ופילוסופיה של החינוך מאוניברסיטת לונדון, אנגליה. אחר-כך עשתה דוקטורט בליקויים קוגניטיביים באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר אנגליה (1975-1970). נושא העבודה היה "Vocational counseling of mentally handicapped adults" והיא נעשתה בהדרכת אדוארד ווילאן (Whelan).
ב-1976 התמנתה למרצה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, בה עשתה את כל הקריירה האקדמית שלה. ב-1982 התמנתה למרצה בכירה. ב-1983–1984 שהתה בשבתון כחוקרת אורחת במכון למחקר ולפיתוח תוכניות עבור אנשים עם מוגבלויות באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, ארצות הברית. בשנים 1989–1993 עמדה בראש החוג (כיום הפקולטה) לחינוך. ב-1996 התמנתה לפרופסור חבר. בשנים 1998–2003 עמדה בראש המחלקה לייעוץ וחינוך מיוחד. ב-2009 התמנתה לפרופסור מן המניין. ובאפריל 2013 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
כחברת סגל בפקולטה לחינוך העלאתה לראשונה בישראל את הנושא של מחקר, הוראה וחינוך של לומדים עם מוגבלויות קוגניטיביות וליקויי תקשורת (הרצף האוטיסטי) כתחום עיסוק של מערכת החינוך. באותה תקופה הייתה בלעדיות לעיסוק בנושא זה באוניברסיטאות לחוגים ולבתי הספר לעבודה סוציאלית וסיעוד.
ב-1983 הופקדה על הקתדרה לחינוך מיוחד על שם קונין-לונפלד בה כיהנה עד ליציאתה לגמלאות. במסגרתה יזמה וערכה את 'סחי"ש - סוגיות בחינוך מיוחד ובשיקום' – כתב העת היחידי בישראל שמתמקד בחינוך המיוחד.