עוד בימי בית הספר התיכון ניגן קלארק עם מוזיקאים גדולים כגון רוי אלדרידג' וצ'ארלי כריסטיאן, שבהמשך השפיעו עליו מאוד והיו למקור השראה עבור מבשרי הבי בופ. קלארק היה מתופף מבוקש כבר אז והשתתף בסיבובי הופעות רבים, כולל נסיעות רבות לניו יורק.
בשנת 1935 בילה קלארק את רוב זמנו בניו יורק, שם החל לפתח את סגנונו הייחודי, ופיתח את הקונספציות הקצביות שלבסוף הגדירו את תרומתו הגדולה לג'אז.
הבי בופ.
בזמן שניגן עם מוזיקאים כמו אלדרידג' החל קלארק להעביר את הקצב מהסנר והבס למצילת הרייד. אז החל להשתמש בשמיניות סווינג, הוא השתמש במקצב "דינג דינג דה דינג" שמיוחס פעמים רבות לו. המקצב הזה הוא כיום המקצב הנפוץ ביותר בג'אז, והוא עומד בבסיס תיפוף הג'אז.
כיוון שאלדרידג' דחף אותו להמשיך ולהתנסות בסגנון, קלארק כתב לעצמו רשימה של תרגילים שישפרו את יכולותיו לשמור על הקצב ברייד, גם בעת שהוא משתמש בטכניקות של שאר המתופפים בתקופה (דוגמת הפלת הפצצות). תרגיל אחד שהתאמן עליו רבות, היה שימוש ב"רים שוט" ומיד לאחריו בס מודגש. מטכניקה זו קיבל את כינויו "קלוק מופ" שקוצר לאחר מכן ל"קלוק".
רביעיית הג'אז המודרני וסוף הקריירה.
לאחר שהלהקה הקבועה ממינטונז החלה להתפרק, והנגנים עברו לפרויקטים אחרים, החל קלארק לעבוד עם הפסנתרן הצעיר ג'ון לואיס ונגן הויברפון מילט ג'קסון; יחד עם הבסיסט פרסי הית' הם הקימו את רביעיית הג'אז המודרני, הרכב ג'אז חשוב בהתפתחות הבופ והג'אז המודרני בכלל. ההרכב יצר סגנונות ייחודיים רבים, כגון הזרם השלישי.
קלארק עזב את הרביעייה ב-1955 כשהחל לתכנן את המעבר שלו לצרפת. לבסוף עבר לפריז ב-1956, שם המשיך להופיע ולהקליט. הוא ערך סיבובי הופעות באירופה ולעיתים גם בארצות הברית. בהמשך הקריירה הוא ניגן עם מוזיקאים שונים וגדולים, הקים מספר הרכבים והמשיך להיות מתופף ג'אז חשוב.
קלארק נפטר ב-1985 בפריז, שם נחשב לגיבור.
אליפות אירופה בכדורסל 2007
אליפות אירופה בכדורסל 2007, או בקיצור יורובאסקט 2007 היא האליפות ה-35 המאורגנת על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בספרד ונערכה בין ה-3 בספטמבר ל-16 בספטמבר. בתחרות התחרו 16 נבחרות, כאשר לבסוף רוסיה, שהודרכה על ידי המאמן הישראלי דייוויד בלאט, זכתה באליפות, לאחר ניצחון בגמר על הפייבוריטית, המארחת ואלופת העולם דאז ספרד.
כמו באליפות אירופה של 2005 נבחרת ישראל העפילה לאליפות מתוך "טורניר ההזדמנות האחרונה" לאחר שקיץ קודם לכן היא כשלה להעפיל לאליפות מהמוקדמות. תחילת אימוניה של הנבחרת עמדו בסימן השתמטות של מספר שחקנים מהגעה לנבחרת וכן מפציעות של שחקנים בכירים כגון טל בורשטיין ומשה מזרחי. בנוסף לפני טורניר ההזדמנות האחרונה לא היו לנבחרת משחקי אימון נגד נבחרות זרות.
הנבחרת פתחה את הטורניר במשחק טוב נגד יוון שאותו היא הפסידה רק ברבע האחרון, לאחר מכן היא הובסה על ידי רוסיה. סרביה, הקבוצה האחרונה בבית של ישראל, הפסידה גם היא ליוון ורוסיה. בהזדמנות האחרונה לישראל וסרביה לעלות לשלב השני, שתי הקבוצות נפגשו במשחק מותח בו ישראל הצליחה לנצח 87-83 ועלתה לסיבוב הבא. משחק השיא של הנבחרת בטורניר היה ניצחון על נבחרת קרואטיה החזקה, 80-75, במשחק הראשון של השלב השני. עוד ניצחון היה מאפשר לישראל לעלות לשלב רבע הגמר, אך היא הפסידה במשחק הבא לנבחרת פורטוגל במשחק מאכזב ביותר מבחינתה, 85-94. היה לישראל עוד הזדמנות לעלות שלב נגד המארחת, ספרד, אך למרות פתיחה חזקה לא הצליחה לנצח. ישראל סיימה את הטורניר במקום ה-9-12. השחקנים שבלטו בנבחרת ישראל היו מאיר טפירו, יותם הלפרין, יניב גרין, ליאור אליהו, וגיא פניני.
הנבחרות שהעפילו.
הגרלת שלב הבתים לאליפות נערכה במדריד ב-19 באוקטובר 2006.
שלוש הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבא. בשלב זה חולקו הנבחרות לשני בתים, כאשר מאזניהם מול הנבחרות באותו בית מולן שיחקו בשלב המוקדם נותרו תקפים לצורך הדירוג.
שלבי ההצלבה.
ארבע הנבחרות הראשונות בכל בית עולות לרבע הגמר, המשוחק בשיטת הנוק-אאוט.
העפלה לאולימפיאדה.
שתי הנבחרות (רוסיה וספרד) שהגיעו לגמר העפילו ישירות לבייג'ינג 2008. כאשר לספרד היה מקום מובטח באולימפיאדה עוד לפני האליפות כאלופת העולם, עקב כך הקבוצה שסיימה במקום השלישי (ליטא) העפילה גם היא לאולימפיאדה. בנוסף לכך מקומות 4-7 (יוון, גרמניה, קרואטיה וסלובניה) העפילו לטורניר הקדם-אולימפי שיערך באתונה, יוון בתאריכים 14-20 ביולי 2008. שלוש נבחרות מבין 12 המשתתפות בטורניר יעפילו לטורניר הגמר בכדורסל לגברים בבייג'ינג 2008, בנוסף לנבחרות שכבר העפילו דרך האליפויות היבשתיות. שאר הנבחרות שישתתפו בטורניר מלבד הנבחרות האירופאיות הן ברזיל, קייפ ורדה, קנדה, קמרון, קוריאה הדרומית, לבנון, ניו זילנד ופוארטו ריקו.
דקסטר גורדון
דקסטר גורדון (Dexter Gordon; 27 בפברואר 1923 - 25 באפריל 1990) היה סקסופוניסט ג'אז אמריקאי שניגן בסקסופון טנור, ונחשב לאחד הראשונים שניגנו בטנור במוזיקת הבי בופ.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה.
גורדון נולד וגדל בלוס אנג'לס, הוא היה בנו של רופא שבין הפציינטים שלו נמנו דיוק אלינגטון וליונל המפטון, כך שנחשף לגדולי הג'אז כבר בגיל צעיר. הוא החל לנגן בקלרינט בגיל 13, עד שעבר לסקסופון בגיל 15. הוא בחר לנגן בסקסופון אלט, אך עד מהרה עבר לטנור. עוד בבית הספר ניגן בלהקות גדולות וחשובות, כמו זו של המתופף צ'יקו המילטון, ושל נגן כלי הנשיפה באדי קולט.
בין השנים 1940–1943 גורדון ניגן בלהקה של ליונל המפטון, כשאיתו מנגנים הסקסופוניסטים אילנויס ז'אקט ומרשל רויאל. ההקלטה הראשונה שערך תחת שמו, הייתה לצד נט קינג קול והארי אדיסון. ב-1943–1944 הוא ניגן בלהקה של לואי ארמסטרונג ובלהקה של פלצ'ר האנדרסון, עד שלבסוף מצא את מקומו אצל בילי אקסטיין.
התקופה בניו יורק.
בשנת 1945 עבר גורדון לניו יורק, שם הופיע והקליט בין היתר עם סקסופוניסט האלט צ'ארלי פארקר. השנים יורק היו השנים בהן הוא פיתח את הצליל הייחודי שלו וזכה למוניטין.
רבים מחשיבים את צלילו של גורדון ל"גדול" (דבר הקשור גם למאפייניו הפיזיים), צליל עמוק מאוד, עם יכולת לעבור בין אוקטבות ולכופף תווים. גורדון הושפע מאוד מסקסופוניסט הטנור לסטר יאנג, ומגורדון עצמו הושפע ג'ון קולטריין. כשקולטריין הגיע לגדולה הוא חזר והשפיע על גורדון, ובעצם הייתה להם השפעה הדדית. שניהם השתמשו בצלילים חדים וברורים, מטלטלים וחזקים, והייתה להם נטייה למנגינות ייחודיות, המשלבות גם את הסווינג וגם את הג'אז המודרני.
שנות השישים המוקדמות.
בשנת 1960 היה גורדון המלחין, המוזיקאי והשחקן הראשי בהצגה "הקשר". באותה תקופה החל להקליט בחברת ההקלטות בלו נוט. בשנים אלו הקליט את האלבומים החשובים ביותר שלו. Doin' Alright, הוקלט ראשון במאי 1961 מיד לפני האלבום "...'Dexter Callin". האלבום החשוב Go, שנחשב בעיני רבים לאלבום המשפיע ביותר של גורדון, הוקלט באוגוסט 1962 יחד עם האלבום "A Swingin' Affair". שני האלבומים הוקלטו עם מחלקת הקצב הקבועה של בלו נוט- סאני קלארק, בילי היגינס ובוץ' וארן.
התקופה באירופה.
גורדון בילה 15 שנים באירופה, בעיקר בפריז ובקופנהגן. באירופה הוא ניגן עם מוזיקאי בי בופ, ומוזיקאי ג'אז בכלל, חשובים כמו באד פאוול, קני קלארק, בילי היגינס, בובי האצ'רסון ועוד רבים וטובים. בתקופה הזו גורדון הקליט הן באירופה והן בארצות הברית, עדיין בחברת התקליטים בלו נוט. שלושת האלבומים החשובים שלו באירופה היו:
בתקופה שהקליט את האלבומים הללו הקליט גם אלבומים בחברות תקליטים מקומיות. אלבומים אלו זכו לביקורת נלהבת, אך להצלחה פחותה מאלו של בלו נוט.
גורדון הסביר שבשנות השישים הוא מצא את אירופה מקום קל יותר לחיות בו מאשר ארצות הברית. הוא חווה פחות גזענות, והכבוד שרחשו אל נגני ג'אז ביבשת היה רב יותר. כמו כן היו לו כמה בעיות עם סמים בארצות הברית, שם אף נעצר פעמיים.
בין השנים 1965–1973 עזב גורדון לחלוטין את בלו נוט ועבר לחברת ההקלטות פרסטיג' רקורדס. בחברה זו הקליט אלבומים רבים, חלקם באירופה וחלקם בארצות הברית. גורדון שמר על סגנון ההארד בופ והבי בופ למרות ששאר עולם הג'אז עבר לכיוון יותר פאנקי. אלבום בופי שכזה הוא טנג'רין, אלבום שגורדון הקליט ב-1972 יחד עם ת'אד גונס, פרדי האברד (חצוצרות), והאנק ג'ונס (פסנתר). בין האלבומים שהוקלטו בצפון אמריקה נמצא גם האלבום "המרדף" (The Chase), שהוא קרב טנורים בין גורדון וג'ין אמונס.
השיבה הביתה.
גורדון שב לדור באופן קבע בארצות הברית ב-1976, והופיע בניו יורק בהופעה שנקראה Homecoming (שיבה הביתה). שם זה שימש את גורדון אחר כך לסבב הופעות ולכותרת של אלבום. לאחר מכן המשיך גורדון להקליט אלבומים, שרבים מהם נחשבים לאבני דרך בהתפתחות הג'אז. האלבומים שהקליט בארצות הברית תחת חברת ההקלטות קולומביה רקורדס זיכו אותו בהערכה רבה מצד הקהל ומצד המוזיקאים האמריקאים.
גורדון גם הופיע כשחקן במספר סרטים. בסרט הראשון ביניהם, שנקרא Unchained, הוא שיחק כשהוא יושב בכלא על החזקת הרואין. גורדון גילם את דמותו של אסיר שמנגן בלהקת בית הסוהר. הסרט החשוב ביותר שלו היה Round Midnight שבו כיכב. בסרט זה הוא גילם סקסופוניסט ג'אז מקצועי, שסיפור חייו הוא מעין שילוב של סיפור חייו של גורדון, סיפורו של לסטר יאנג ואלמנטים מסוימים מחייו של הפסנתרן באד פאוול. כמו כן היה לגורדון תפקיד אילם בסרט התעוררות ששוחרר לאחר פטירתו.
גורדון נפטר ב-1990 בעקבות בעיה בכליות. גורדון נבחר פעמיים למוזיקאי השנה של עיתון "דאון ביט", ב-1978 ו-1980. כמו כן שמו הונצח בהיכל התהילה של הג'אז.
Anjuta