בשנים 1996–1998 כיהן כראש "המוסד". עמד בראש "המוסד" בעת ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל על אדמת ירדן בשנת 1997. יתום היה ראש "המוסד" הראשון ששמו הותר לפרסום באמצעי התקשורת, ובכך נסדקה מעט העמימות סביב "המוסד".
בין 1999 ל-2001, שימש כראש המטה המדיני-ביטחוני של ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק.
בשנים 2001–2003 היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת "כור מתכת".
קריירה פוליטית.
בשנת 2003 נבחר יתום לראשונה לכנסת, מטעם מפלגת העבודה. הוא כיהן בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בוועדת הכספים ובוועדת הכנסת, וכן עמד לתקופה מסוימת כיושב ראש הוועדה המיוחדת לבעיית העובדים הזרים ושימש כיושב ראש השדולות למען חיילי החובה ולמען גדר ההפרדה. במהלך כהונתו יזם יחד עם אחיו, חבר הכנסת אהוד יתום, תיקון חקיקה שביטל את ההוראה שקובעת כי אלמני צה"ל שנישאו מחדש ימשיכו לקבל קצבת שארים רק אם נישואיהם החדשים פקעו בתוך עשרים שנים מיום שנישאו. כמו כן יזמו השניים במשותף תיקון בחוק המועצות האזוריות (בחירות) שאיפשר את השתתפותם של חיילים בבחירות למועצות האזוריות באמצעות קלפיות מיוחדות לחיילים, בדומה לבחירות הכלליות ולבחירות ליתר הרשויות המקומיות. בנוסף, היה בין יוזמי חוק הקרינה הבלתי מייננת, המסדיר את הפיקוח על מקורות הקרינה הבלתי מייננת.
בשנת 2006 נבחר מחדש לכנסת ה-17. בכנסת זו המשיך לכהן בוועדת החוץ והביטחון, וכן כיהן כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט. הוא גם המשיך לעמוד בראש השדולה למען גדר ההפרדה. יתום קידם, יחד עם חבר הכנסת אבשלום וילן, את חוק שירות המילואים, והצעת חוק נוספת, שיזם יחד עם גלעד ארדן, המרחיבה את הוראות כך שיחולו גם על סטודנטים לתואר שני, אושרה בקריאה ראשונה.
בשנת 2007 התמודד יתום על ראשות מפלגת העבודה מול אהוד ברק, עמי אילון, אופיר פינס-פז ועמיר פרץ, אולם זכה רק במקום האחרון ולקראת הסיבוב השני, הביע תמיכה באהוד ברק.
ב-2 ביולי 2008 התפטר מהכנסת, בשל המשך תמיכת מפלגת העבודה בממשלת אולמרט ותחושתו, כי אינו יכול להשפיע כחבר הכנסת. לאון ליטינצקי החליף אותו בכנסת.
ב-4 בינואר 2021 הכריז על הקמת המפלגה "ותיקי ישראל". ב-3 בפברואר, יום קודם לסיום הגשת הרשימות לבחירות לכנסת העשרים וארבע, החליט לפרוש וקרא לחיבורים בגוש השמאל, תחת מנהיגותו של יו"ר "יש עתיד", יאיר לפיד.
באוגוסט 2021 הקים את חברת האסטרטגיה C.I.Y Group, עם היועצים האסטרטגיים עופר ענבר, נבו כהן ואיש המודיעין לשעבר עמר יתום, בנו.
משפחתו.
יתום נשוי לטובה ואב לחמישה בנים ומתגורר בכוכב יאיר. אחיו, אהוד יתום, שימש כחבר הכנסת, אח נוסף שלו היה בכיר במערכת הביטחון ויש לו אחות נוספת.
גאלפסטרים
סימון וייל
מונדיאל 1986
מונדיאל 1986 נערך במקסיקו מ-31 במאי עד 29 ביוני 1986. הנבחרת הזוכה הייתה נבחרת ארגנטינה, שניצחה את גרמניה המערבית בתוצאה 3:2 במשחק הגמר באצטדיון האצטקה שבמקסיקו סיטי.
בתכנון המקורי נועדה קולומביה לארח את המונדיאל, אך לאחר שהשלטונות בקולומביה הצהירו בסוף שנת 1982 כי אין ביכולתם לארח את המונדיאל, נבחרה מקסיקו להחליף את קולומביה באירוח המונדיאל. כך הפכה מקסיקו למדינה הראשונה בהיסטוריה שאירחה שני מונדיאלים, לאחר שאירחה גם את מונדיאל 1970.
מבנה הטורניר השתנה מזה שהיה במונדיאל 1982. 24 הנבחרות שהעפילו לטורניר לאחר טורניר המוקדמות חולקו לשישה בתים של 4 נבחרות בכל בית. 16 נבחרות עלו לשלב הנוק-אאוט: שש נבחרות שהגיעו למקום הראשון בבית, שש שהגיעו למקום השני וארבע עם המאזן הטוב ביותר שהגיעו למקום השלישי.
השחקן המצטיין בטורניר היה דייגו ארמאנדו מראדונה, שהיה בשיאו כשהוביל את ארגנטינה לזכייה בתואר. משחקו הטוב ביותר בטורניר היה קרוב לוודאי משחק רבע הגמר נגד נבחרת אנגליה, בו הבקיע את שני השערים בניצחון ארגנטינה 2:1 על האנגלים. שני השערים נחשבים בין השערים המפורסמים ביותר בהיסטוריה. שער אחד הובקע, כפי שאמר מראדונה בעצמו, באמצעות "יד האלוהים" (שופט המשחק לא הבחין שמראדונה נעזר בידו בכיבוש השער). השער השני שכבש היה כשכידרר לאורך כל חצי המגרש של האנגלים, תוך שהוא עובר בדרך את רוב שחקני ההגנה של האנגלים בדרך לכיבוש השער. שער זה נבחר בשנת 2002 לשער המאה.
גרמניה ניצחה בפעם השנייה ברציפות את נבחרת צרפת במשחק חצי הגמר של הטורניר, לאחר שניצחה אותה בדו-קרב בעיטות עונשין בטורניר הקודם, תוך שהיא מפסידה גם בפעם השנייה ברציפות את משחק הגמר של הטורניר, והפעם לארגנטינה, לאחר שהפסידה בטורניר הקודם במשחק הגמר לנבחרת איטליה.
גארי ליניקר מאנגליה זכה בתואר מלך השערים של הטורניר (נעל הזהב), לאחר שהבקיע שישה שערים לזכות נבחרתו.
נבחרת פורטוגל פתחה בעיצומים במהלך הטורניר. שחקניה סירבו להתאמן בין משחקם הראשון בטורניר לשני (נגד נבחרות אנגליה ופולין). פורטוגל נשרה מהטורניר כבר בשלב הבתים, לאחר הפסדה לנבחרת מרוקו.
נבחרות עיראק וקנדה, שהופיעו לראשונה במונדיאל, החליפו אחרי הטורניר כמעט את כל סגל הנבחרות שלהן, לאחר שלא צברו אף נקודה אחת במהלך הטורניר.
במשחק בבית ה' בין נבחרות סקוטלנד ואורוגוואי קיבל שחקן אורוגוואי, חוסה באטיסטה (Batista), כרטיס אדום תוך פחות מדקה במשחק - שיא במשחקי הגביע העולמי, שלא נשבר עד היום.
הנבחרת הבולטת בשלב הבתים הייתה זו של דנמרק, עם ניצחונות 6 - 1 על אורוגוואי ו - 2 - 0 על גרמניה, כמו גם 1 - 0 על סקוטלנד. אלא שבשמינית הגמר נתקלה בספרד שהביסה אותה 5 - 1. כן בלטו לטובה מקסיקו, שהגיעה לרבע הגמר, ובלגיה, שהגיעה למקום הרביעי, לאחר שהדיחה בשמינית הגמר את ברית המועצות עם ניצחון 4 - 3, ואת ספרד ברבע הגמר. גם ברית המועצות, כהקדמה להגעתה לגמר אליפות אירופה ב-1988, הפגינה כדורגל מצוין, אף על פי שהודחה מוקדם יחסית. איטליה, זוכת הטורניר הקודם, לא בלטה, והודחה כבר בשמינית הגמר.
מצטיינים.
נבחרת הטורניר:
איגור בלאנוב
איגור בלאנוב (באוקראינית: Ігор Іванович Беланов; נולד ב-25 בספטמבר 1960) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני. זכה בכדור הזהב בשנת 1986.
קריירה.
בלאנוב, יליד אודסה, אז בברית המועצות, שיחק בסק"א אודסה (1979-80), צ'רנומורץ אודסה (1981-84), דינמו קייב (1985-86). הוא כבש שלושער עם נבחרת ברית המועצות בכדורגל נגד בלגיה. ביורו 1988 השתתף בלאנוב בארבעה מתוך חמשת משחקי הנבחרת, אך לא הבקיע אף שער. במשחק הגמר נגד נבחרת הולנד הוא החטיא את בעיטת הפנדל, שפסק השופט בעקבות הכשלת שחקן סובייטי ברחבה ההולנדית.
בסך הכל, שיחק בלאנוב 33 משחקים בנבחרת הסובייטית, בהם כבש שמונה שערים.
בשנת 1989 עזב בלאנוב את דינמו קייב ועבר לשחק בגרמניה, בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך.
יוונית עתיקה
יוונית עתיקה (Ἑλληνική) היא כינוי ליוונית בשלב ההתפתחות ההיסטורי שלה החל במאה ה-9 לפנה"ס עד למאה ה-6. תקופה זו מקבילה לשלוש התקופות של יוון העתיקה - הארכאית, הקלאסית וההלניסטית. ליוונית העתיקה קדמה היוונית המיקנית. בזמן התקופה ההלניסטית היוונית העתיקה הייתה ידועה כקוֹינֶה, אשר לימים, עם פיצול האימפריה הרומית, הפכה לשפה הרשמית של האימפריה הרומית המזרחית, לימים האימפריה הביזנטית. יוונית זו כבר נקראה "יוונית ביזנטית", ומקץ מאות שנים נוספות התגלגלה ליוונית המודרנית של ימינו. היוונית העתיקה הייתה שפתם של הומרוס ושל ההיסטוריונים, המחזאים והפילוסופים של תור הזהב של אתונה. דרך הלטינית, שורשים רבים בשפה היוונית העתיקה התגלגלו לשמותיהם המדעיים של מינים רבים.
היסטוריה.
השפה היוונית קיימת בכתב למעלה מ-3,000 שנה. הדעות חלוקות בדבר מקורות הלשון היוונית, ויש תאוריות שונות בנושא. אחת מהן טוענת שהיוונית נוצרה עם הגירת דוברי פרוטו-יוונית (יוונית קדומה מאוד) אל יוון, שהתרחשה בין השנים 3200 לפני הספירה ו-1900 לפני הספירה. על פי תאוריה אחרת, היוונית התפתחה ביוון עצמה מתוך שפה הודו-אירופית קדומה.
ניבים.
ליוונית העתיקה היו מספר ניבים, המחולקים לארבע קבוצות: יוונית יונית, ארקדו-סיפריוט, יוונית איולית ויוונית מערבית. הניב הידוע ביותר הוא היוונית האַטִית, הניב של אתונה. חלק ניכר מהספרות היוונית הידועה כיום כתובה בניב זה.
קוינה.
בתקופה ההלניסטית השפה היוונית התפשטה לאזורים רבים בעולם, בהם לא דיברו קודם לכן יוונית, וכך הלכה והתפשטה שפה יוונית בעלת אלמנטים משותפים, ואילו הניבים השונים של היוונית הקלאסית דעכו. השפה החדשה נקראה יוונית קוֹינֶה (κοινη), היינו יוונית "משותפת", שהיא בבסיסה יוונית אטית בתוספת מעט איונית ובה נכתבו לימים תרגום השבעים והברית החדשה. לאלכסנדר הגדול נודע תפקיד מהותי בשילוב הניבים היווניים. הניב המשותף הקל על התקשורת בתקופה ההלניסטית, ומשנלמד על ידי בני המדינות שכבש, הפכה היוונית לשפה עולמית לזמן מה. היוונית המשותפת הזו שימשה לינגואה פרנקה של האימפריה הרומית במשך שנים רבות.
פונולוגיה.
מערכת ההגה של הלשון היוונית העתיקה מבחינה בין 12 תנועות (חלקן נכתבות כדיגרף, דהיינו צירוף של צמד אותיות), מהן 5 קצרות ו-7 ארוכות. בנוסף קיימים 10 צירופים שונים של דיפתונג.
בתחום מערכת העיצורים ראוי להזכיר כי היוונית מכירה בנישוף כתכונת מבדילה בחלק ממערכת עיצוריה.
היוונית העתיקה הבחינה בין שלושה סוגים שונים של הטעמה, אשר יכולים היו להופיע על אחת משלוש ההברות האחרונות של המילה. מערכת הטעם הייתה פונמטית.
מורפולוגיה.