הציפוי המיוחד אותו פיתחו הגרמנים היה היה יריעה עבה של גומי סינתטי בעובי 4 מילימטר, ששיככה קול בתחום התדרים 10 עד 18 קילוהרץ ל-15% מעוצמתו הרגילה. תחום התדרים הזה תאם את תחום הפעולה של הסונאר האקטיבי של בעלות הברית, והכיל סדרה של חורים שמיקומם תוכנן היטב שנועדו לספוג את האנרגיה של גלי הקול. הטכנולוגיה החדשה הציפה מספר אתגרים, ובהם שינוי בתפקוד החומר בעומקים שונים כתוצאה מדחיסת החללים על ידי לחץ המים. המבחנים הראשונים בצוללת נערכו ב-1940, אך לא נעשה בה שימוש מבצעי עד 1944. כיום נקרא ציפוי מסוג זה ציפוי אנטי הדי (Unechonic tile), וכמעט כל הצוללות המודרניות מצופות בו במידה זו או אחרת.
שירות מבצעי.
בפטרול המבצעי הראשון הותקפה הצוללת על ידי סירה מעופפת מסוג PBY קטלינה של חיל האוויר המלכותי הקנדי מטייסת 162. הצוללת הצליחה לפגוע במטוס ולהטביע אותו.
U-480 יצאה למשימתה השנייה ב-3 באוגוסט 1944 מברסט, בצרפת הכבושה. בפטרול זה הטביעה הצוללת שתי אוניות מלחמה - הקורבטה מסדרת פלאואר אלברני של הצי המלכותי הקנדי ב-21 באוגוסט ושולת המוקשים אה"מ לויאלטי של הצי המלכותי הבריטי למחרת. ב-23 באוגוסט הטביעה הצוללת את אוניית המשא פורט ייל, שהפליגה בשיירה, ויומיים לאחר מכן את אוניית המשא אורמיניסטר. על הצלחתו עוטר פרסטר בצלב האבירים של צלב הברזל ב-18 באוקטובר 1944.
הצוללת יצאה למשימתה השלישית והאחרונה ב-6 בינואר 1945, ממנה לא שבה. ב-1997 מצאו צוללנים במקרה שרידים של צוללת גרמנית מטיפוס VIIC מדרום מערב ל, ושנה לאחר מכן זוהו השרידים בוודאות כשרידיה של U-480 המצופה באלבריך. המחקר קבע בהמשך כי הצוללת נתקלה בשדה מוקשים ימי, בין 29 בינואר ל-20 בפברואר. מוקש פגע בחלקה האחורי והצוללת טבעה בעומק 55 מטרים. איש מאנשי צוותה לא שרד.
מונטיזציה (מדיה דיגיטלית)
מונטיזציה במדיה הדיגיטלית היא ניצול פעילותם של נכסים דיגיטליים כמו אתר אינטרנט, אפליקציה, משחק וכיוצא באלה כדי להפיק הכנסה כספית. הצורות השכיחות ביותר של מונטיזציה במדיה הדיגיטלית הן פרסום המזכה את מפעילי האתר או היישום בתשלום מן המפרסמים, וגביית תשלום תמורת תוכן או שירותים.
פרסום.
מודלים מקובלים של מונטיזציה על ידי שילוב של פרסום באתרים וביישומים הם תשלום לפי לחיצה על הפרסומת (PPC), תשלום לפי חשיפה (CPI/CPM), ותשלום לפי תשומת לב (CPE). צורות שכיחות של פרסום הן באנר או מודעת טקסט. צורה נוספת היא תוכניות שותפים (affiliate programs) המבטיחה לגורם המציג את הפרסומות חלק מן ההכנסות מן הלקוחות שהוא מפנה למפרסם.
תוכן ושירותים בתשלום.
אתרים המספקים תוכן ושירותים יכולים לגבות תשלום מלקוחות עבור הגישה לתוכן ולשירותים אלה. צורות שכיחות הן הצעת מינוי תקופתי (בדרך כלל חודשי או שנתי) או תשלום חד-פעמי תמורת גישה לפריט מידע מסוים (כגון מאמר).
קישורים חיצוניים.
מוניטיזציה (Monetization), מאת דניאל מסטר, מסה מדיה
אות הפציעה
אות הפציעה (בגרמנית: Verwundetenabzeichen) הוא אות שהוענק עבור פציעה בשעת קרב בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הקיסרית וגרמניה הנאצית. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה האות ניתן גם לאזרחים אשר נפגעו מאש האויב (בעיקר בהפצצות של בעלות הברית).
האות ניתן בשלוש דרגות; זהב (דרגה ראשונה), כסף (דרגה שנייה) ושחור (דרגה שלישית). במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הפך לאחד מהאותות הנפוצים ביותר עם כחמישה מיליון הענקות.
משה חדש
שיעור צפייה
שיעור הצפייה (VTR, view-through rate) או שיעור ההשלמה ( VCR, video completion rate) הוא מדד המבטא את שיעור מקרי הצפייה בפרסומת וידאו מבין סך כל המקרים שבהם נטענה פרסומת וידאו. הוא ניתן כאחוזים מן החשיפות (impressions) לפרסומת. לדוגמה, ה-VTR של פרסומת וידאו שנצפתה באחת מבין ארבע פעמים שמשתמשים נחשפו לה הוא 25%.
עדיין אין בענף הפרסום סטנדרטים מוסכמים המגדירים בדיוק מתי ניתן להתייחס אל פרסומות שנטענו כאל פרסומות שאכן נצפו, אך יש הצעות של ארגונים כמו ה-Media Rating Council בארצות הברית אשר זוכות לאימוץ נרחב. לפי ההצעה הנוכחית, פרסומת וידאו בדפדפן תיחשב לכזו שנצפתה אם לפחות מחצית הפיקסלים שלה היו גלויים לעיני המשתמש למשך לפחות שתי שניות.
בעולם הדיגיטל ניתן למדוד שיעורי צפייה לפי משך זמן צפייה ומעורבות של הצופה.
כלים כמו גוגל אנליטיקס יודעים לנתח את שיעורי הצפייה באופן מדויק.
בריילובסקי
שיעור תגובה (פרסום)
טוגאי ביי
טוּגָאי בֵּיי (בכתיב ערבי: طوغاي بگ; 1601 – 30 ביוני 1651) היה נסיך ומצביא טטרי קרימאי.
חייו.
המִירזַא (נסיך) טוגאי היה בן לאַרְגִינִים, אחד מארבעת השבטים הנאצלים של חאנות קרים. בינואר 1644 הוביל חיל טטרים גדול לפשיטה על נחלות האיחוד הפולני-ליטאי. ב-30 בחודש הושג בידי צבאות הכתר בראשות ההטמאן סְטַניסְלַב קוֹנְייֶצְפּוֹלְסְקִי והמגנאט ירמי וישניובייצקי, באוֹחְמָטיב הסמוכה לצ'רקאסי. בקרב שהתחולל ספגו הטטרים את התבוסה הכבדה ביותר בתולדות פשיטותיהם על האיחוד. הסיים הפולני-ליטאי התעודד והורה על הפסקת תשלום הכופר השנתי. ההתמרמרות שעורר הכישלון בקרב המירזות, לצד זעם מצד השער הנשגב בקושטא, הביאה להדחת הח'אן מחמט הרביעי ולהכתרת אסלאם השלישי גיראי. השליט החדש עמד על כך שהשלום יישמר. השקט הכפוי הביא את הח'אנות לסף מלחמת אזרחים ב-1645. את התואר ביי קיבל טוגאי עם מינויו למושל אוֹר קָאפּי, שאירע בערך ב-1646. הוא איבדו במהרה, כנראה עקב זיהויו עם הנוטים למרד, אך זכה בו שוב לאחר שהושגה רגיעה והווזיר הגדול סַפְר עַאזִי חזר למשרתו בנובמבר 1647.
במרץ 1648 הגיע לחצר הח'אן בבָּחְצִ'יסַרָאי הקוזאק בוגדן חמלניצקי, שביקש תמיכה במרד שתכנן נגד האיחוד. אסלאם, שהיה נתון בלחץ כבד מכל הצדדים – העות'מאנים דרשו שקט כדי לאפשר להם להתמקד במלחמתם נגד הרפובליקה של ונציה, ומאידך פרץ רעב בקרים והמירזות תבעו היתר לבוז ביזה – היסס. לבסוף לא ערך הכרזת מלחמה או כל הצהרה רשמית אלא שלח את טוגאי ביי בראשות 4,000 פרשים לסייע לחמלניצקי. המהלך הוצג על ידי היסטוריונים שונים ככניעה למושל אור קאפי העצמאי-למחצה, או לחלופין כמהלך מחושב מצד הח'אן שנועד לאפשר לו להתנער מאחריות במקרה והיוזמה תתגלה ככישלון. בתמורה לשיגור הכח הותר לאנשיו ליטול שלל ולשבות עבדים ככל שיחפצו.
מעורבות החיל הטטרי הפכה את מרד חמלניצקי להצלחה מעל ומעבר לכל התקוממות קוזאקים בעבר. הפרשים שיחקו תפקיד מכריע בניצחון הגדול בקרב קורסון, ב-26 במאי 1648, בו הודבר צבא הכתר. לידי הביי נפלו שני הטמני (מצביאי) פולין-ליטא, מִיקוֹלָאי פּוֹטוֹצְקִי ומָרְצִ'ין קָלִינוֹבְסְקִי, שנפדו שנתיים לאחר מכן תמורת הון גדול. בנוסף לאצילים והחיילים, שבו הטטרים מכל הבא ליד בקרב האוכלוסייה ובזזו רכוש רב. מיד לאחר קורסון שב טוגאי ביי לקרים עם חילו, כדי למכור את אלפי העבדים שתפס; אומדן מופרז של בן הזמן נקב ב-40,000 איש שהגיעו לשווקים בח'אנות. הצלחותיו דרבנו את אסלאם השלישי ואת העות'מאנים לתמוך בהמשך מעשי האיבה. ביולי שב טוגאי לזירה בראש כח משולש, 11,000 פרשים. ב-23 בספטמבר נחלו הוא וחמלניצקי ניצחון גדול בפילאבצי, ולא נותר כל צבא של ממש בינם לבין הבירה ורשה. אנשיו המשיכו בנטילת שלל במרץ. בקרב היהודים, שסבלו מעשי טבח רבים מהקוזאקים, היה מקובל לראות את הטטרים כהצלה מאחר ששמרו על שבוייהם בחיים. עם זאת, הם היו מעוניינים בעבדים רווחיים, ולעיתים שרפו חיים זקנים וחולים שהיו עלולים להכביד על השיירות. בספר יוון מצולה שחיבר נתן נטע הנובר אודות גזירות ת"ח-ת"ט הוא נזכר פעם אחת כ"טוהאי בֵיא". חמלניצקי רכש לו הערכה רבה, ובין השניים שררו יחסי אמון מלאים: באחד ממכתביו התייחס אליו כ"אחי, נשמתי, הבז היחיד בעולם!"
הביי הוסיף ונטל חלק בקרבות האחרים נגד פולין-ליטא. ב-28 ביוני 1651 נפגשו צבאות שני הצדדים בסמוך לברסטצ'קו, במה שהיה לקרב הגדול ביותר של המרד. הוא מת בלחימה ביום הראשון או השני של המערכה, לפי גרסה אחת מפגיעת פגז סמוך לח'אן אסלאם עצמו. דמותו הופיעה בספר "אש וחרב" של הנריק סנקביץ' וביצירות ספרותיות וקולנועיות אחרות אודות המאורעות.
ריקודים סלאביים
טינה מאזה
זלוטניק
זלוטניק הוא שם משפחה, נגזר משמו של כפר פולני בשם זה (, בתעתיק מדויק: זווטניק). לפי דעה אחרת נגזר ממילה פולנית שמשמעה צורף
שמריה האיקריטי
רבי שמריה בן אליה האיקריטי, היווני, המכונה לעיתים: רבי שמריה מנגרופונט (ה'ל"ה, 1275 , רומא - ? אחרי 1352, ה'קי"ב) היה רב יהודי-איטלקי, פילוסוף יהודי, משורר ופרשן המקרא.
ניסה לקרב ולהשיב את היהדות הקראית, אל היהדות הרבנית המסורתית. לפי האגדה, בסוף ימיו נאשם שהציג את עצמו ב"אל-אנדלוס" כמשיח, נכלא בידי השלטונות המקומיים ונפטר בכלאו.
קורות חיים.
נולד כנראה ברומא, אביו רבי אליהו מנגרופונט כיהן כרב בכרתים, וממקומות אלו נבעו כינוייו: איקריטי - בן כרתים; מנגרופונט - מן האי היווני השני בגודלו אחרי כרתים, הוא אוויה, שכונה אז נגרופונט; או הכינוי הסתמי - היווני.
חונך על ברכי הביקורת, ושלט מלבד בלשון הקודש גם באיטלקית, רומית ויוונית. עד גיל 30 למד בעיקר תנ"ך, ולאחר מכן הרחיב את לימודיו במקורות היהודיים גם לתחום אגדות התלמוד ופילוסופיה. הוא זכה לחסותו של רוברט, מלך נאפולי , ובחצרו חיבר ביאורים לתנ"ך
ב-1328 סיים את חיבורו על פרשת בראשית ופרשת בריאת העולם, ספר איוב ושיר השירים. ב-1346 כתב את "ספר המורא". ספר נוסף שלו הוא "אלף המגן", ביאור על אגדה במסכת מגילה, ופיוטים ושירים.