קווי החשמליות הללו הוחלפו בקווי אוטובוס בשנות ה-30 וה-40. לפני שברודוויי הפכה לחד סיטרית, קווי האוטובוס העיקריים לאורכו היו קו 6 (ברודוויי מתחת לכיכר טיימס) של ניו יורק סיטי אומניבוס (NYCO), קו 7 (ברודוויי ושדרת קולומבוס) ו-קו 11 (שדרות התשיעית ואמסטרדם), וכן M100 (Kingsbridge) ו-M104 (Broadway Branch) של תאגיד התחבורה. בנוסף, קווים 4 ו-5 של חברת האוטובוסים של השדרה החמישית השתמשו בברודוויי מרחוב 135 צפונה לוושינגטון הייטס, ו-קווים 5 ו-6 שלהם השתמשו בברודוויי בין רחוב 57 לרחוב 72. עם יישום תנועה חד-כיוונית, הועברו קווים 6 ו-7 לכיוון צפון לשדרה השישית.
החל משנת 2017, את ברודוויי משרתים הכבישים M4 (לשעבר FACCo 4), M7 (לשעבר NYCO 7), M55, M100 ו-M104. מסלולים אחרים המשתמשים בחלק מברודוויי כוללים את M5 (לשעבר FACCo 5), M10, M20, M60 Select Bus Service, Bx7, Bx9 ו-Bx20.
אוטובוסים של בי-ליין משרתים גם בברודוויי בתוך ריברדייל ומחוז ווסטצ'סטר. כבישים 1, 2, 3, 4, 6, 13 ועוד פועלים על חלק מברודוויי.
מבנים בולטים.
ברודוויי שופעת מבנים היסטוריים מפורסמים רבים ומבנים שונים אחרים, כגון:
מבנים היסטוריים בברודוויי שנהרסו כוללים:
ברודוויי כמושג.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלו להתמקם לאורכו, בחלקו המרכזי שבסמוך לכיכר טיימס (Times Square), בין הרחובות 40 ל-50 וסביבותיהם, התיאטראות העיקריות של העיר ניו יורק, ובמיוחד אלו שהתמחו בסוגת המחזמר. כך הפך המושג "ברודוויי" לשם נרדף לתעשיית התיאטרון הממסדית של העיר ניו יורק וארצות הברית בכלל – כפי שהמושג "הוליווד", שם אזור בלוס אנג'לס – הפך לשם נרדף לתעשיית הקולנוע האמריקאית. כפועל יוצא מכך נטבע גם המושג "אוף ברודוויי" (Off-Broadway – מחוץ לברודוויי) כשם נרדף לתיאטרון השוליים ותיאטרון פחות ממוסד ופחות ממוסחר. כיום, המונחים "ברודוויי" ו"אוף ברודוויי" בתחום התיאטרון מתייחסים יותר לסוגה, גודל ההפקה ומסחריותה מאשר למיקום הפיזי של התיאטרון.
ברחוב 28 מערב, המצטלב עם ברודוויי התפתחה תעשיית המוזיקה הפופולרית, שנועדה כדי לשרת את מחזות הזמר של ברודוויי. הרחוב, שזכה לכינוי "סמטת טין פאן" הפך לשם כולל לתעשיית המוזיקה הפופולרית בשיאה.
הכח עמידר רמת גן
הכח מכבי עמידר רמת גן היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר רמת גן, אשר מתמודדת כיום בליגה ב'.
שורשיו של מועדון הכח הוא בקבוצות האירופאיות ההיסטוריות הכח ברלין שהוקמה ב-1905, והכח וינה, שהוקמה ב-1909 על ידי יהודים-ציונים גרמנים ואוסטרים. יוצאי מועדונים אירופאים אלו, לאחר שעלו לישראל, הקימו את קבוצת הכח תל אביב המקורית שהתחרתה בארץ ישראל החל משנות ה-30.
גלגול הקבוצה כיום הוא למעשה איחוד של שלוש קבוצות לאורך שנות פעילותה: איחוד הכח תל אביב ומכבי רמת גן (שהקימו את המועדון הכח מכבי רמת גן בשנת 1962) ומכבי רמת עמידר (שאוחדה איתן ב-2005).
הקבוצה המאוחדת בילתה את מירב שנותיה בשתי הליגות העליונות בטבלת הליגות בכדורגל הישראלי וזכתה בשתי אליפויות, פעמיים בגביע המדינה, וכן שלוש פעמים בגביע הטוטו בליגה הלאומית. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון וינטר. בהמשך דשדשה הקבוצה וירדה לליגה השלישית והרביעית (ליגה ב').
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת - מועדוני הכח (1905–1962).
הכח וינה והכח ברלין.
מורשתה של הכח רמת גן מתחילה במועדוני הכח:
הכח ברלין - מועדון כדורגל מברלין שהוקם ב-1905 על ידי יהודים ציוניים ברלינאים והיה פעיל עד 1957. ב-1929 הקבוצה התמזגה עם קבוצת "בר כוכבא ברלין ויצרה את המועדון "בר כוכבא הכח ברלין". קבוצת הכח ברלין הייתה קבוצה מצליחה יחסית והתמודדה עד 1933 בליגות הנמוכות של התחרויות הגרמניות ונחשבה למועדון כדורגל מקצועני מצליח בשנים 1925–1927, אך לא הגיע לשחק בליגות הבכירות בכדורגל הגרמני. עקב ההגבלות, הגזירות והאנטישמיות בגרמניה הנאצית רבים משחקניה של הכח ברלין היגרו לארץ ישראל עוד בשנות ה-30 והקימו בארץ קבוצה בשם זהה בתחילת שנות ה-30 שהתמודדה בעיקר בליגות נמוכות ובמשחקי ידידות נגד הקבוצות הגדולות בישראל.
הכח וינה - מועדון כדורגל וינאי שנוסד בשנת 1909 על ידי ציונים אוסטרים בליגה רביעית בחשיבותה באוסטריה. במהלך השנים עשתה הכח וינה את דרכה ועלתה לליגות הבכירות יותר. עם תום מלחמת העולם הראשונה (ב-1918) הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה האוסטרית הראשונה. בעונת 1924/1925 עשתה הקבוצה היסטוריה, כשזכתה באליפות אוסטריה. בעקבות כך התפרסמה הכח בקרב הקהילות היהודיות ברחבי אירופה, בעיקר בשנות ה-20, והרבתה לערוך משחקי ראווה ברחבי העולם, כולל באזור המזרח התיכון. בשנים 1924 ו-1925 ביקרה הכח וינה פעמיים בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי והתקבלה על ידי היישוב היהודי.
ב-1935 נרשמה לראשונה קבוצת הכח למשחקי ליגה וגביע בארץ ישראל. מאמנה היה פסח קסטנבוים, ששיחק קודם לכן ב"הכח ברלין", ומרבית חברי הקבוצה שיחקו בקבוצות השונות של "הכח" באירופה. הקבוצה שהייתה במצוקה של ציוד זכתה לסיוע של אוסטריה וינה ששלחה לה מדים בצבע סגול, וזה צבע המדים שמשמשים את שחקני הקבוצה עד היום. הקבוצה שיחקה במשך שנתיים, בהן הגיעה למשחק גמר הגביע ולמקום שלישי בצמרת הליגה. למרות ההישגים היחסיים, התפרקה הקבוצה, בעיקר בגלל גילם המבוגר של השחקנים.
הכח תל אביב.
ב-1934 שוב קמה התארגנות של יוצאי הכח ברלין והכח וינה (שהקימו קבוצות משלהם בארץ ישראל), ביוזמתם של אגון יון (שהיה שופט כדורגל בכיר) וארתור באר. הם אספו חלק מהשחקנים לשעבר שנאלצו לפרוש מהקבוצות האירופאיות בעקבות האנשלוס והתגברות האנטישמיות באירופה. ב-1934, כבר בשנתה הראשונה, נרשמה הקבוצה, הכח תל אביב בהתאחדות לכדורגל ושיחקה בליגה הראשונה בעונת 1934/1935, כשנה לאחר הקמתה, תחת שרביטו של המאמן א. לוינגר, שחקן מקצועי מברטיסלאבה. בעונת 1936 סיימה הכח תל אביב כסגנית הליגה הארץ-ישראלית (הליגה הבכירה בישראל לפני קום המדינה) שנייה רק למכבי תל אביב שזכתה באליפות ההיסטורית הראשונה שלה. בשנים הבאות הצטרפו אליה כוכבים כמו וילי ברגר, פרי נויפלד, וליאו גליה. עונת 1944/1945 הייתה העונה האחרונה של הקבוצה בליגה הראשונה לפני קום המדינה.
ב-1949 התאחדה הקבוצה עם קבוצת פרבר תל אביבית משכונת שפירא שנקראה השחר הכפיר. הקבוצה המאוחדת צירפה לשורותיה כוכבים נוספים כמו שלמה לוי, אך המשיכה להישאר בליגה השנייה. ב-1954 השתנה מערך הליגות והוקמה הליגה הלאומית, והקבוצה עברה לשחק בליגה א' (ליגת המשנה).
מכבי רמת גן.
קבוצה שהוקמה ב-1939 מתוך תנועת מכבי העולמית, ושיחקה בליגת המשנה של ארץ ישראל החל מעונת 1939 ועד להקמת מדינת ישראל. לאחר מכן שיחקה בליגת המשנה הישראלית החל מעונת הליגה המיוחדת אך לא הצליחה מעולם להעפיל לליגה הבכירה. ב-1956/1957 אף ירדה לליגה השלישית, ונקלעה לקשיים כלכליים.
הכח מכבי רמת גן (1962–2005).
ב-1959 התאחדה הכח תל אביב שהייתה בליגה א' (הליגה השנייה) עם מכבי רמת גן שהייתה אז בליגה ב' (הליגה השלישית) וביחד יצרו השתיים קבוצה אחת מאוחדת מפאת אילוצים כלכליים. אולם, האיחוד קרה רשמית רק שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1962, לאחר שסיימה הכח תל אביב במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגה הבכירה - אז שינתה את שמה בטפסי ההתאחדות ל"הכח מכבי רמת גן" - והאיחוד הפך לרשמי, אז חדלה למעשה הכח תל אביב מלהתקיים. מגרשה של הקבוצה הרמת גנית, מגרש גלי גיל, היה למגרשה הביתי של הקבוצה המאוחדת החדשה, שבין היתר גם חיזקה את שורותיה בשחקני רכש חדשים ובמאמן - חנוך מרדכוביץ', שחקן הנבחרת הלאומית לשעבר.
הקבוצה למעשה החלה את דרכה כבר מהליגה הבכירה של עונת 1962/1963, אז היא סיימה במקום העשירי, ועונה לאחר מכן סיימה במקום השמיני. בעונתה השלישית, ותוך שתי עונות בלבד הייתה הכח מכבי רמת גן אלופת ישראל לעונת 1964/1965, כשבעונה עצמה במחזור האחרון נוצחה הפועל תל אביב (יריבתה העיקרית לתואר ביחד עם הפועל פתח תקווה) בחוץ על ידי מכבי נתניה 1-0, בזמן שהכח גברה באצטדיון בגלי גיל על מכבי תל אביב 1-3 וטיפסה למקום הראשון, כשהיא מקדימה את הפועל פתח תקווה בהפרש שערים בלבד וזוכה באליפות בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. בעונה זו תחת הדרכתו של המאמן יצחק שניאור בהרכב הכח כיכבו: הקפטן אהרון קפיטולניק, יהודה שהרבני, האחים יחיאל, צ'יקו פרקש, פיטל והפטל ומנהיג הקבוצה בשנים אלו - השוער לופא קדוש.
בעונת 1968/1969 זכתה הקבוצה בגביע המדינה והוסיפה גם את תואר זה לארון שלה אחרי ניצחון 1-0 על מכבי שעריים בגמר. בעונת 1970/1971 זכתה הקבוצה בגביע פעם נוספת אחרי ניצחון 2-1 על מכבי חיפה בגמר. שתי עונות לאחר מכן הייתה הקבוצה מרחק פסע מדאבל היסטורי תחת הדרכתו של המאמן אליעזר שפיגל, כשכבר זכתה באליפות המדינה של 1972/1973 אך כשלה בגמר הגביע נגד הפועל ירושלים והפסידה לה 2-0 בגמר, כאשר ירושלים חוגגת עונת שיא עם תואר ראשון בהיסטוריה שלה על חשבונה של הכח. עונה אחת בלבד לאחר מכן תקופת הזוהר הסתיימה, וב-1973/1974 הקבוצה איבדה את רוב כוכביה וסיימה במקום שמוביל לליגת המשנה, אך ניצלה מירידה במשחקי המבחן. בשנים הבאות המשיכה הקבוצה לדשדש בתחתית הליגה ולהינצל מירידה במחזורים האחרונים. ב-1977/1978 מזלה הירע כשהפעם לא הצליחה להישאר בליגה, וחזרה לליגת המשנה. בעונה לאחר מכן עלתה חזרה לליגה הבכירה אך לא הצליחה לתקוע יתד, ובעונת 1979/1980 ירדה פעם נוספת לליגת המשנה.