באותו זמן חל שינוי באורח חייו של בר. בר, שהיה נשוי לרבקה וחשוך ילדים, החל לשוטט בברים ובמועדוני לילה, לקשור יחסים עם נשים ולשתות לשכרה. הדבר רק הגביר את החשדות נגדו. החשדות אומתו בחודש מרץ 1961. הסובייטים קיימו תחנת ביון בישראל ששכנה באתר הכנסייה הרוסית באבו כביר. משם יצאו מפעילי הסוכנים להיפגש בחשאי עם סוכניהם. אנשי השב"כ ניהלו מעקב סמוי על המפעילים, והצליחו להבחין בפגישה עם בר.
משפטו וסוף דרכו.
חוליית מעקב של השב"כ, שעקבה אחר מפעיל סוכנים סובייטי בשם ולדימיר סוקולוב באזור צפון תל אביב, שבו נהג לקיים את פגישותיו עם סוכניו, הבחינה בפגישתו עם אחד מהם. מעקב אחר הסוכן האלמוני הוביל את אנשי השב"כ לדירתו של בר. אנשי השב"כ מיהרו להזעיק את איסר הראל שנתן הוראה לעצור מיד את בר. בשעה 2:30 לפנות בוקר ב-31 במרץ 1961 נעצר בר בדירתו, ברחוב ברנדיס 51, בתל אביב. דבר המעצר נשמר בסוד ועורכי העיתונים נאותו לדחות את פרסומו עד זמן מה אחרי תחילת משפטו של אדולף אייכמן שנפתח ב-11 באפריל, כדי שלא לפגוע ברושם של משפט זה. משפורסמו הפרטים לבסוף ב-16 באפריל 1961 הם הכו בתדהמה את הציבור בישראל, כפי שתיאר מאמר המערכת של "מעריב": "כרעם ביום בהיר נפלה עלינו הידיעה על מעצרו של ישראל בר והאשמתו בריגול לטובת מדינה זרה, אשר יחסיה עם אויבינו בנפש הם הדוקים ביותר."
הרבה מעבר למעמדו האמיתי של בר כאזרח עובד משרד הביטחון העוסק בכתיבת ההיסטוריה של מלחמת העצמאות, נוצרה לו תדמית של איש הצמרת הביטחונית הבכירה. בר עצמו, בהתנהגותו ובניסיונו לחסות בצילה של הצמרת, היה בין היוצרים של תדמית זו. עיקר התדהמה נבע מכך שכחלק מתדמית זו, נחשב בר כמקורבו, איש אמונו ויועצו של דוד בן-גוריון. רות בונדי היטיבה לתאר את מעמדו במדורה הסאטירי בדבר השבוע:
בליל פרסום דבר מעצרו של בר המתינו אלפים ברחוב דיזנגוף בתל אביב למהדורה מיוחדת של "העולם הזה" שבה הופיע סיפורו של בר "איש סודו של בן-גוריון" על פני עמודים רבים. עם המעצר נאלץ בן-גוריון להכחיש שבר היה יועצו.
מאסרו של בר עורר גם גל של ספקולציות בציבור ובעיתונות. ב"ידיעות אחרונות" נכתב בכותרת ראשית: "מאסר עולם צפוי לישראל בר, היסטוריון צה"ל הנאשם בריגול". כותרת נוספת אמרה: "סברה שבר התכוון לברוח למדינה קומוניסטית". "מעריב" אמר בכותרתו הראשית: "עשרות אנשי ביטחון נחקרו לאחר מעצר ד"ר בר, החשוד בריגול". כותרת נוספת אמרה: "ביה"ד העליון של מפא"י ידון בהוצאת בר מהמפלגה".
במשך 10 חודשים היה בר במעצר לפני משפטו. במהלך התקופה נערכה בדיקה מעמיקה בישראל ובחו"ל ומסקנותיה היו כי בר לא לחם בספרד ואף לא היה בה כלל, לא קיבל תואר דוקטור, לא נלחם בשורות השוצבונד ולא טס לוורשה לפגישה עם השר הפולני. בתקופת מעצרו עבר חקירות ממושכות על ידי חוקרי השב"כ, עד שנשבר והודה כי הביוגרפיה שלו הייתה בדויה וכי קיים מגע עם סוכני ברית המועצות ומסר להם חומר מסווג. להגנתו טען כי עשה זאת לטובת מדינת ישראל. לדבריו, כפרשן צבאי וכהיסטוריון, הגיע למסקנה כי במאבק הבין גושי עתידה ידה של ברית המועצות להיות על העליונה, וכי יהיה זה לטובת האינטרס של מדינת ישראל לחבור למחנה המנצח. לקידום מטרה זו ניהל מדיניות חוץ משל עצמו. הוא טען כי לא מסר לסובייטים מידע ביטחוני מסווג, אלא מידע על אישים, על דעות ועל הלכי רוח במדינה. לדבריו אם מסר מידע מסווג כלשהו היה זה מידע על שדות תעופה של נאט"ו בטורקיה שהוקמו על ידי סולל בונה. הוא הודה שקיבל סכומי כסף מברית המועצות אך תירץ אותם כ"החזר הוצאות". איסר הראל הסיק מחקירתו של בר כי לא הגיע לארץ ישראל כסוכן סובייטי, אלא כי במהלך שנות ה-50 התקרב לנציגיהם בישראל, עד אשר נלכד בכפם והפך לבסוף, בשנת 1956, לאחר מבצע סיני, לסוכן של ממש.
בר הועמד למשפט בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב. במשפטו חזר על הטענות שטען בפני חוקרי השב"כ, כי עשה את אשר עשה לטובת המדינה. ב-14 בינואר 1962 נתן בית המשפט את פסק דינו. בפסק הדין, שהוקרא על ידי נשיא בית המשפט השופט מקס קנת, נמצא בר אשם בריגול חמור ובין היתר בסעיף החמור של מסירת ידיעות בכוונה לפגוע בביטחון המדינה. עם זאת קיבל בית המשפט את גרסתו של בר כי פעל ממניעים אידאולוגיים של אמונה בניצחונה הצפוי של ברית המועצות, ובכך שטובתה של מדינת ישראל לחבור אליה. בין השאר נאמר בפסק הדין: "אנו נוטים להאמין, כי הגורמים שאילצו את הנאשם לעשות את המעשים שעשה היו דאגה וחרדה לגורל המדינה". בית המשפט גזר על ישראל בר 10 שנות מאסר.
בר ערער על פסק הדין בפני בית המשפט העליון וב-28 בנובמבר 1962 דחה בית המשפט העליון את הערעור ואף החמיר את עונשו ל־15 שנות מאסר.
בר ריצה את מאסרו בכלא שאטה שבו זכה ליחס מועדף והתאפשר לו לעסוק בכתיבה. הוא כתב בכלא את הספר "ביטחון ישראל - אתמול, היום ומחר" שאותו השלים שבועות אחדים לפני מותו מהתקף לב ב-1 במאי 1966.
הספר ראה אור בהוצאתו של עמיקם גורביץ'. ספרו של בר הוא כתב אפולוגטיקה שבו ניסה לטהר את שמו, טען כי הודאתו הייתה שקרית וחזר על גרסתו בדבר לימודיו באקדמיה הצבאית האוסטרית, תואר הדוקטור שלו וחלקו במלחמת האזרחים בספרד. בר ניתח בספרו את מצבה הצבאי והמדיני של מדינת ישראל מנקודת מבט שמאלית ופרו-סובייטית וקרא לישראל להשתלב בסביבתה עם שכנותיה.
התעלומות.
לאחר מותו של ישראל בר נותרו ללא תשובה מוחלטת התעלומות סביב זהותו, הביוגרפיה שלו ואופן גיוסו לשירות הריגול של ברית המועצות. השאלות שעלו עם מעצרו ונותרו סתומות הן:
לדעת יוסי מלמן ואיתן הבר התשובה לכל השאלות הללו שלילית.
ישראל בר כהיסטוריון צבאי.
מרדכי בר-און, ברבים מספריו על תקופת מלחמת העצמאות ולאחריה, מציין את בר כהיסטוריון וכהיסטוריוגרף הצבאי החשוב ביותר של תקופת המלחמה וכמי שקיבע, למעשה, בתודעה, את האופן שבו רואה המחקר כיום את המלחמה. מאמרו של בר, פרקים למהלכים האופרטיביים של מלחמת השחרור מודגש על ידי בר-און כמאמר שהתחיל את הכתיבה ההיסטוריוגרפית על מלחמת העצמאות והוא מייחס לו חשיבות רבה ביותר כזה שקבע את חלוקת התקופות בתוך המלחמה.
ספריו.
ספרים שפרסם עד למאסרו:
הספר שכתב בכלא:
סיגמא-אלגברה
במתמטיקה, סיגמא-אלגברה על קבוצה formula_1 היא משפחה של תת-קבוצות של formula_1, הכוללת את הקבוצה הריקה, וסגורה ללקיחת מַשְׁלִים ולאיחוד בן מניה (ראו ההגדרה להלן). לדוגמה, אוסף הקבוצות המדידות במרחב מידה הוא סיגמא-אלגברה. השימוש בסיגמא-אלגברה נפוץ במיוחד בתורת הקבוצות, תורת המידה ואלגבראות בוליאניות.
הגדרה.
סיגמא-אלגברה על קבוצה formula_1 היא משפחה formula_4 של תת-קבוצות של formula_1, המקיימת את התכונות הבאות:
משפחה שבה מתקיימות שתי התכונות הראשונות וגרסה חלשה של תכונה 3 (סגירות לאיחוד סופי, במקום לאיחוד בן מניה) נקראת אלגברה של קבוצות; כל סיגמא-אלגברה היא אלגברה של קבוצות.
תכונות 2 ו-3 גוררות (באמצעות כללי דה מורגן) גם סגירות ביחס לחיתוך בן מנייה.
שימושים ומבנה.
זוג סדור formula_11, כש-formula_12 קבוצה ו-formula_4 הוא formula_14-אלגברה מעל formula_12, נקרא מרחב מדיד. בצירוף פונקציית מידה formula_16 השלשה הסדורה formula_17 נקראת מרחב מידה.
סיגמא-אלגברה מגדירה על המרחב formula_1 יחס שקילות, שבו formula_19 אם ורק אם כל קבוצה הכוללת את formula_20 כוללת גם את formula_21. אם המרחב formula_1 בן מניה, מחלקות השקילות עצמן שייכות לאלגברה, ובמקרה כזה האלגברה מוגדרת באמצעותן (קבוצה שייכת לאלגברה אם ורק אם היא מהווה איחוד של מחלקות שקילות). מכאן נובע שכל מידה על מרחב בן מניה היא אטומית.
קורט סיטה
קורט סיטה (Kurt Sitte; 1 בדצמבר 1910 - 20 ביוני 1993) היה פיזיקאי ישראלי ממוצא גרמני סודטי, שכיהן כפרופסור לפיזיקה בטכניון ושעסק בחקר קרינה קוסמית. הורשע בריגול למען צ'כוסלובקיה.
קורות חיים.
סיטה נולד למשפחה נוצרית גרמנית בחבל ריכנברג של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שהפך להיות חלק מחבל הסודטים בצ'כוסלובקיה. נישא להדה קראוס, אחות יהודייה.
קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה הגרמנית בפראג, ובה פעל עד להשתלטות הנאצים על צ'כוסלובקיה ב-1938. סיטה, שנודע כמתנגד לפאשיזם, נכלא בתחילת מלחמת העולם השנייה במחנה הריכוז בוכנוואלד, והיה עצור בו עד לשחרור המחנה ב-1945. ב-1948 עבר לבריטניה שם פעל באוניברסיטת אדינבורו ובאוניברסיטת מנצ'סטר, ומשם עבר לארצות הברית, שם קיבל משרה באוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק. ב-1950 החל לפעול למען הביון הצ'כי, כשהוא משטה ב-FBI שניסה לגייסו לשירותיו. סיטה עורר את חשד ה-FBI ולכן לא חודשה אשרת השהייה שלו בארצות הברית, והוא עבר לאוניברסיטת סאו פאולו שבברזיל.
ב-1954 הגיע לטכניון, לאחר פנייה של ראשי המוסד האקדמי שחיפשו מדענים בתחום התמחותו. הוא נחשב מדען בעל שם עולמי ונחל הצלחה אקדמית, התמנה לראש החוג לפיזיקה, ושימש כחבר בוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית. בשנת 1959 השתתף בהקמת אגודה אסטרונאוטית בחיפה. השתתף גם בפרויקט הרקטה שביט 2.