ב-1991 עבר לשרת במינהל המבצעים הראשי של המטה הכללי הרוסי. ב-2001 כוחות הטילים האסטרטגיים פוצלו לחיל הטילים האסטרטגיים ולחיל החלל הרוסי. הגנרל פופובקין צורף ליחידה החדשה בתפקיד סגן ראשון לראש מטה חיל החלל. ב-14 במרץ 2004 התמנה למפקד חיל החלל של רוסיה. ב-30 ביוני 2008 מונה לראש החימוש של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והיה אחראי לרכש ציוד ואמצעי לחימה. כיהן במקביל כסגן שר ההגנה הרוסי.
בפברואר 2009 הוא קודם לדרגת "גנרל ארמיי" (הדרגה השנייה שסדר הדרגות).
השירות האזרחי.
במרץ 2009 פוטר מן הצבא, כחלק ממהלך של הרפורמה הצבאית הנרחבת לקיצוץ בכוח האדם הצבאי. על אף שלא שירת בכוחות המזוינים עצמם, המשיך לכהן במגוון תפקידי מינהלה בכוחות המזוינים. ב-30 באפריל 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תואר היועץ הממלכתי של הפדרציה הרוסית מדרגה 2, המהווה תנאי לקבלת תפקידי ניהול בכירים בשרות המדינה. בשל כך, מונה ביוני 2010 לסגן ראשון לשר ההגנה. כבר ביולי 2010 פופובקין הודיע שתקציב רכישות אמל"ח לצבא הוגדל פי 2.
ב-29 באפריל 2011 על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב מונה פופובקין למנהל סוכנות החלל הפדרלית, בשל ניסיונו בתחום פעילויות החלל בשירותו בחיל החלל ושוחרר מתפקיד הסגן הראשון לשר ההגנה. באוגוסט 2011 התרחשו מספר תקלות בשיגורים לחלל, אך צוין שהם לא קשורים לפעילות המנהל החדש ומהווים תוצאה של משבר פנימי מתמשך.
בנובמבר 2011 נכשל שיגור גשושית רוסית למאדים. פופובקין הודיע שקיימת סבירות שתקלה נגרמה בעקבות השפעת גורם זר על הציוד האלקטרוני בגשושית. עד מהרה התברר שתקלה נגרמה מבעיות בתוכנה ופופובקין בעצמו הודיע על כך.
פופובקין היה חבר באקדמיה הרוסית למדעי החלל ע"ש ציאולקובסקי וחבר האקדמיה הרוסית למדעי הטילים. נוסף לכך, ולדימיר פופובקין בעל עיטורים ממשלת הפדרציה הרוסית בתחומי המדע והטכנולוגיה.
מותו.
ביוני 2014 מת במרכז רפואי רבין בישראל לאחר מאבק ממושך במחלה אונקולוגית ממנה סבל.
עמוס יעקב
עמוס יעקב (נולד ב-1962) הוא שוטר ישראלי בדימוס ששימש כקצין משטרה בדרגת ניצב במשטרת ישראל. הוא כיהן במגוון תפקידי פיקוד וביניהם מפקד משמר הגבול ומפקד מחוזות חוף וש"י.
קורות חייו.
יעקב נולד במושב שדי תרומות. הוא נשוי לדורית ואב לשלושה.
למד בבית הספר היסודי בשדי תרומות. את לימודי התיכון למד בבית ספר בהימלפרב בירושלים. יעקב התגייס בשנת 1980 ושובץ כלוחם בחטיבת גולני. הוא סיים קורס מ"כים ויצא לקורס קצינים בשנת 1982. במהלך הקורס פרצה מלחמת לבנון הראשונה ובמהלכה השתתפו חניכי הקורס בלחימה ככוח אורגני. הכוח השתתף בלחימה בגזרה המזרחית מול צבא סוריה ולאחר מכן בלחימה באזור עאליי וביירות. לאחר המלחמה וסיום הקורס שירת בתפקידי הדרכה ונמנה עם ראשוני המפקדים של חטיבת גבעתי במהלך הקמתה מחדש. בחטיבת גבעתי שימש עמוס יעקב כסגן מפקד פלוגה, מפקד פלוגה וקצין הדרכה. בשנת 1986 עבר לשמש כסמג"ד בחטיבה המרחבית של עזה, עד לשחרורו מהצבא בשנת 1987.
בשנת 1988 התגייס למשמר הגבול לפלוגה כ"ח ששימשה כיחידה ארצית לפיזור הפרות סדר וללחימה בטרור. לאחר מכן עבר לפקד על יחידות אבטחת מתקנים במג"ב צפון, בתחילה מתקן 301 ובהמשך מתקן 302.
בשנת 1993 התמנה עמוס למפקד גזרת גליל עליון. בשנת 1994 עבר לפקד על פלוגה כ"ה של מג"ב בחברון, לאחר המשבר שחוותה היחידה בעקבות אירוע הטבח במערת המכפלה. הפלוגה הייתה תחת פיקוד חטמ"ר יהודה וביצעה בתקופתו מבצעים מגוונים בכל רחבי הר חברון והייתה שותפה למעצרי מבוקשים רבים. בשנת 1995 סיים יעקב את תפקידו בחברון והתמנה למפקד פלוגה ט"ו במג"ב שהייתה אחראית על מרחב העיר שכם. לאחר השירות בשכם ביצע יעקב מגוון תפקידי מטה, הראשון בהם קצין האג"מ של מג"ב עזה. לאחר תפקיד זה עבר לשמש כסגן מפקד מרחב מג"ב מרכז.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 ועמה פיגועי התאבדות במרכזי הערים בתחומי הקו הירוק הקים משמר הגבול את מרחב התפר, חטיבה שהפעילה פלוגות ויחידות מיוחדות על מנת לסכל חדירות של מפגעים מיהודה ושומרון. עמוס יעקב התמנה לסגן מפקד המרחב החדש ובמהלך שירותו בתפקיד זה התמודדו לוחמיו עם אירועי טרור קשים. בינואר 2003 נלחם בחוליית מחבלים שחדרה ליישוב גדיש. על פועלו עוטר יחד עם קובי שבתאי, מאיר אליהו ואופיר סולימאן בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
בשנת 2003 קודם לדרגת נצ"מ (ניצב משנה) וקיבל תחת פיקודו את מרחב מג"ב צפון. במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005, עמד בראש "חטיבת העמק", אחת מחטיבות המשטרה שהוקמו לצורך ביצוע התוכנית, בתפקיד זה פיקד על פינוי כפר דרום ברצועת עזה ופינוי שא נור בצפון השומרון. במהלך אירועי עמונה ב-2006, פיקד על מעגל הפינוי הפנימי.
בשנת 2007 התמנה למפקד מרחב מג"ב ירושלים וקודם לדרגת תנ"צ. עמוס שימש כמפקד מג"ב ירושלים עד אשר מונה למפקד בסיס ההדרכה (בה"ד) של מג"ב בשנת 2008. במסגרת זו הגה רעיון שנקרא "אימון ערכי", במסגרתו עוברים השוטרים אימונים ותכנים מיוחדים שמיועדים לעבוד על ערכיותם, כשם שבאימונים בבסיס ההדרכה עובדים על הקניית יכולות בתחומי הלחימה והמבצעים. על פעילות זו קיבלה היחידה את פרס הרמטכ"ל ליוזמות חינוכיות. בשנת 2011 הועלה לדרגת ניצב ועבר ממשמר הגבול לשמש כמפקד מחוז ש"י.
בשנת 2012 שב עמוס יעקב למשמר הגבול והתמנה למפקד משמר הגבול ה-14. כמפקד מג"ב יזם את הקמתה של תחנת מטה יהודה, תחנת משטרה ייעודית לטיפול במרחב הכפרי בסביבות בית שמש. בניגוד לשאר תחנות המשטרה, תחנת מטה יהודה פועלת על טהרת משמר הגבול. שינויים נוספים שנעשו בתקופתו כללו עבודת מטה נרחבת להגדרת המשימות של משמר הגבול במרחב הכפרי ואופן ביצועם.
עמוס יעקב פיקד על משמר הגבול במהלך מבצע "שובו אחים", לאיתור הנערים החטופים, ובמהלך "מבצע צוק איתן" ואירועי הטרור הקשים בירושלים שהתרחשו לאחריו. בעקבות אירועי השעה הורחב מג"ב ירושלים והופעלו בעיר כוחות גדולים של משמר הגבול לרבות מילואים.
בפברואר 2016 מונה למפקד מחוז חוף. במהלך שנת שירותו הראשונה במחוז חוף פיקד על אירועים מורכבים ובראשם אירוע השרפה בחיפה ב-2016, בו קיבל החלטה לפנות כ-70 אלף תושבים מבתיהם.
סיים את תפקידו בדצמבר 2017 ופרש מהמשטרה.
חזית המולדת של בולגריה
חזית המולדת של בולגריה (בבולגרית: Отечествен фронт) הייתה תנועת התנגדות בולגרית שפעלה נגד השלטון הפרו-גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, הורכבה ממספר מפלגות פוליטיות וב-9 בספטמבר 1944 תפסה את השלטון בממלכה לאחר הפיכה בחסות הצבא האדום.
ייסוד התנועה והרכבה.
התנועה נוסדה ב-1942 והורכבה ממספר מפלגות פוליטיות אשר שמו להן למטרה להילחם בממשלה הפרו-גרמנית בממלכה. המפלגות שאוגדו בחזית המולדת היו המפלגה הקומוניסטית, הסוציאל-דמוקרטים, מפלגת הימין זוונו וחלק ממפלגת האיכרים. המפלגות היו יריבות פוליטיות וחלוקות על דרכה העתידית של בולגריה, אך חלקו מטרה משותפת אחת - הפלת השלטון. בספטמבר 1944 נשא ונתן ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב, חבר מפלגת האיכרים, שאלמנטים מתוכה חברו לחזית המולדת, עם הנהגת החזית במטרה לשתף את חבריה בממשלה. התקדמותו המהירה של הצבא האדום סיכלה את תוכניותיו.
העלייה לשלטון ולאחריה.
הקומוניסטים חברי חזית המולדת נערכו לביצוע הפיכה עוד במהלך המשא ומתן עם נציגי ממשלתו של מוראבייב בעוד ששאר חברות חזית המולדת חתרו להשגת הסכמה רחבה שאמורה הייתה למנוע מהלכים צבאיים. הקומוניסטים נעזרו בארגוני פועלים, יחידות צבא שונות וכוחות פרטיזנים לשעבר, תוך קבלת גיבוי מהצבא האדום. ב-8 בספטמבר התכנסו בערי בולגריה השונות ראשי התאים המחתרתיים ותיאמו את מהלכיהם לקראת ההפיכה הצפויה. לאור התקדמותו המהירה של הצבא האדום ברחבי בולגריה, נאלצו שאר חברות חזית המולדת להסכים לביצוע ההפיכה. ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה וברחבי בולגריה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח וירד למחתרת, הגנרל קימון גאורגייב חבר מפלגת "זבנו" היה לראש הממשלה ומאוחר יותר מונה לסגנו טרייצ'ו קוסטוב מהמפלגה הקומוניסטית. שר החוץ פטקו סטאינוב היה עצמאי וחבר לשעבר במפלגה הדמוקרטית ושר התעמולה דימו קזאסוב השתייך לסוציאל-דמוקרטים, אם כי היה גם חבר בחוג זוונו. תיק הפנים נמסר לאנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית, ובו גם השליטה על כוחות המשטרה ועל מנגנוני ביטחון הפנים החשאיים. הקומוניסטים ניצלו בהמשך תפקיד זה לצבירת כוח ולסילוק מתחריהם במאבק לשלטון האבסולוטי בבולגריה. טרייצ'ו קוסטוב היה הדמות הבכירה במפלגה הקומוניסטית עד לשובו מהגלות של גאורגי דימיטרוב והוא הוביל את המהלכים לשיקומה וארגונה מחדש של המפלגה הקומוניסטית.
ביוזמתו של טרייצ'ו קוסטוב, הקימה חזית המולדת בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג 180 אנשי צבא ופוליטיקאים, שהורשעו בפשעים נגד העם הבולגרי ובכללם ראשי הממשלה לשעבר בוגדאן פילוב, דוברי בוז'ילוב, איוון בגריאנוב, שר הפנים לשעבר פטר גברובסקי והנסיך קיריל, אחיו של בוריס השלישי ועוצר המלוכה. ב-15 בספטמבר 1946 בוטל מוסד המלוכה במשאל עם והמלך סמיון השני נמלט מבולגריה מחשש לחייו.