בעזרתו של מייק ולאחר גיוס חברים נוספים לארגון המחתרתי, המוקם בחשאיות בלתי-ניתנת לחיקוי, מצליחים הקושרים לבצע הפיכה ולהפיל את רשות הירח. לאחר-מכן הם שולחים לכדור הארץ "הכרזת עצמאות", שהיא למעשה הכרזת העצמאות האמריקאית, וכשממשלות כדור הארץ מגיבות בפעולות מלחמה הם מטילים על כדור הארץ ספינות מטען עמוסות לעייפה בסלעים, אשר מתפקדות כמו מטאוריטים - עם כל התוצאות המתבקשות. בסופו של דבר ממשלות כדור הארץ נכנעות להפצצה הבלתי-פוסקת ומסכימות על עצמאותו של הירח.
פרשנות.
בספר זה, היינליין מביע באופן השלם ביותר את משנתו המדינית, שהיא למעשה הקצנה לוגית של דברי תומאס ג'פרסון והנרי דייוויד תורו. החברה על הירח היא חברה שנבנתה בתנאים של חוסר-שלטון, והיא מצליחה להתקיים בזכות מנגנון של משוב שלילי, שעיקרו הוא פשוט מאוד: מי שלא מסתגל במהירות לכללי המקום - מת. היינליין מצייר את התוצאות של "ברירה טבעית" שכזו כחברה שומרת חוק ומנומסת, אך יש לזכור, כי זו אינה התוצאה האפשרית היחידה של אנארכיה. בנוסף לכך, היינליין משלב בספר כהרגלו, את דעתו על מגוון דברים בעולמינו - לדוגמה: ביקורת נוקבת וארסית על הבירוקרטיה, ביקורת על "טמטום השכל האנושי" ודעות אקסצנטריות אופייניות כגון "בחברה מתוקנת צריכים להיות איזה שהם כללים נגד בעלי פה גדול".
המכללה האקדמית אחוה
המכללה האקדמית אחוה היא מכללה אקדמית ציבורית. המכללה שוכנת בתחום המועצה האזורית באר טוביה. במכללה מתקיימים לימודים אקדמיים בתחומי המדעים, החינוך, החברה והרוח. המכללה מוסמכת להעניק תואר ראשון, תואר שני ותעודת הוראה.
נכון לשנת תשפ"א לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים ומלמדים כ-500 מרצים בכעשרים תחומי דעת, בהם: חינוך מיוחד, גיל רך, הוראת מתמטיקה, הוראת אנגלית, מדעי החיים, פסיכולוגיה, מערכות מידע, הפרעות בתקשורת, מדעי המחשב היישומיים ועוד. נוסף על הלימודים האקדמיים, במכללה מתקיימים גם לימודי תעודה והשתלמויות, וכן לימודים במכינות להשלמת בגרויות ומכינות ייעודיות.
הקמפוס של אחוה משרת בעיקר את הפריפריה הקרובה, ומעודד גישה רב תרבותית שמזמנת אוכלוסיות מגוונות המעוניינות לרכוש השכלה גבוהה. המכללה נגישה לסטודנטים עם מגוון צרכים מיוחדים.
במכללה פועלים מספר מרכזים:
היסטוריה.
המכללה האקדמית אחוה הוקמה בשנת 1971 על ידי המועצה האזורית באר טוביה, כבית מדרש למורות וגננות להכשרת עובדי הוראה המלמד לקראת הכשרה למורה מוסמך בכיר.
המכללה קיימה בראשית שנות ה-70 לימודי טכנאי והנדסאי מכונות, בניין ותעשייה וניהול, לצד לימודים לא אקדמיים בהוראה, בין השאר במסלול של שנתיים לתואר גננת ולימודים של שנה לתפקיד עוזרת גננת. בסוף שנות ה-70 התקיימו במכללה גם לימודי השלמת השכלה לאמהות. בהמשך הפכה לעמותה עצמאית המקיימת לימודים לא אקדמיים לתעודת מורה מוסמך בכיר.
בשנת 1993 קיבלה המכללה את אישור המל"ג לקיים תוכניות לימודים באחריות אקדמית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לצד אישור זה קיבלה המכללה בשנת 1995 היתר מהמל"ג להעניק תואר .B.Ed במסלולים לגיל הרך, בית הספר היסודי ובית הספר העל יסודי, בחוגים - חינוך, ספרות, היסטוריה, מתמטיקה, מדעים, יהדות, לשון, וחינוך מיוחד.
בשנת 1998 קיבלה הכרה להסמכה ללימודי תואר .B.Ed וכן קיבלו הכרה חוגים נוספים לערבית, אנגלית, ומחשבים.
בשנת 1997 ערכה המכללה בהנחיית המל"ג, הפרדה אדמיניסטרטיבית בין מכללה אקדמית לחינוך לבין מכללה באחריות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בספטמבר 2000 החלה פעילותה העמותה העצמאית אחוה, באחריות אקדמית של אוניברסיטת בן-גוריון וקיימה במהלך השנים 12 תוכניות לימודים כלליות לתואר ראשון באחריות אקדמית של האוניברסיטה.
במשך השנים התקיימו במכללה תוכניות אפיקי-מעבר לאוניברסיטת בן-גוריון, עבור תלמידים מצטיינים.
בשנת 2009 קיבלה המכללה שהייתה באחריות אוניברסיטת בן-גוריון הכרה כמוסד אקדמי עצמאי, ואפשרות להעניק תואר עצמאי ראשון B.Sc. במדעי החיים. המכללה התנתקה מהאוניברסיטה בשנת 2012 והמבנה המאוחד יצר מכללה אחת ייחודית עם שני בתי ספר לתואר ראשון - האחד מתמחה בחינוך והשני במדעים, ובית ספר נוסף, לתארים מתקדמים. בשנת 2012, לאחר תהליך ממושך של עבודת ועדות היגוי מקצועיות, נבנתה אסטרטגיה של איחוד המכללות שהיו לפני כן תחת השם הקמפוס האקדמי אחוה. המועצה להשכלה גבוהה אישרה את איחוד המכללות בשנה זאת תחת השם המאחד, "המכללה האקדמית אחוה".
נכון לשנת תשפ"א לומדים במכללה כ-3,000 סטודנטים ומלמדים כ-500 מרצים בדירוגים שונים (סגל בכיר וסגל זוטר) בכעשרים תחומי דעת, בהם: חינוך מיוחד, גיל רך, הוראת מתמטיקה, הוראת אנגלית, מדעי החיים, פסיכולוגיה, מערכות מידע, הפרעות בתקשורת, מדעי המחשב היישומיים ועוד.
שכר לימוד ומלגות.
שכר הלימוד במכללה הוא שכר לימוד אוניברסיטאי. המכללה מציעה מגוון מלגות סיוע, מלגות עידוד בגובה שכר לימוד מלא בשנה א' לעומדים בתנאי הקבלה, ומלגות בגובה שכר לימוד מלא לבעלי נתוני קבלה גבוהים. במסגרת פרויקט 'קהילות סטודנטים', סטודנטים המעתיקים את מקום מגוריהם לקריית מלאכי ולרהט מקבלים מלגות שכר לימוד וקיום תמורת פעילות חברתית בעיר.
ניר בנים
נִיר בָּנִים הוא מושב עובדים בשטח שיפוטה של המועצה האזורית באר טוביה. המושב הוא היישוב הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית והוא נמצא כ-5 קילומטרים מצפון לעיר קריית גת.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי בנות ובנים מהמושבים: באר טוביה, כפר ויתקין, נהלל, כפר יחזקאל, חרות ועוד - ומכאן מקור שמו של המושב.
המושב משתרע על שטח של 4,300 דונם. עד תחילת שנות ה-90 הוא התנהל באופן שיתופי, תוך ריכוז הוצאות והכנסות. כעת פועלים המשקים כעצמאיים והאגודה החקלאית פועלת לניהול ותחזוקה של המושב ואינה מתערבת בהכנסות החברים המשלמים לה מיסים. במשקים הפעילים: רפתות, גידולי ארטישוק, פרחים, אספרגוס, כרמי זיתים להפקת שמן זית .
התושבים עוסקים במקצועות מגוונים: רפואה, ביטחון, חינוך, הייטק ומקצועות חופשיים לצד החקלאים.
במושב פועלת תנועת הנוער: התנועה החדשה עם שרוך התכלת.
נווה מבטח
נווה מבטח (נְוֵה מִבְטָח) הוא מושב עובדים באזור מישור החוף הדרומי סמוך לבני עי"ש ולגדרה. המושב ממוקם בקצה צפון המועצה האזורית באר טוביה, וגובל במושב ביצרון מדרום, בבית-הספר החקלאי כנות ממזרח, במושב משגב דב מצפון ובקבוצת יבנה ממערב. היישוב הוקם על ידי לוי אשכול, מנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, בשנת ה'תש"י (1950).
היסטוריה.
בתחילה היה היישוב מעברה זמנית ל-60 משפחות עולים ניצולי השואה מפולין. המעברה הייתה מורכבת מפחונים אשר סופקו על ידי הסוכנות היהודית. מכיוון שלא היה יישוב בפני עצמו, התושבים העתידים הצטרכו לפדות את תלושי המזון שקיבלו מהסוכנות במרכז ביצרון. תושבי ביצרון קיבלו העדפה בחלוקת אספקת המזון, ופעמים רבות חזרו אנשי המעברה בידיים ריקות. הם החליטו להתנתק מביצרון ובשנת 1950, זמן מועט לאחר הנחת המעברה, הוקם מושב נווה מבטח.
המושב נבנה על חלק מאדמות הכפר הנטוש בשית. אדמות אלו היו מעובדות על ידי קבוצת יבנה, אשר השתמשה בהן לגידול שדה בצל נרחב. חברי הקיבוץ סירבו לוותר על האדמות החקלאיות לטובת הקמתה של התיישבות חדשה, מה שגרם לתסיסה ואף לתגרות בין חברי שתי הקבוצות. בסופו של דבר הקצתה המדינה את השטח לבניין המושב. קרקע המושב חולקה לשישים חלקות משק בין שישים משפחות המייסדים. בנוסף לאדמה, סיפקה הסוכנות היהודית למתיישבים פרות, סוסים, זרעים ושאר צורכי חקלאות.
לאחר שנה וחצי החלו להקים בתי קבע, כל משפחה לעצמה ובכוחות עצמה. בשלב מוקדם זה עוד לא הונחו תשתיות. תשתיות הכבישים, המדרכות, החשמל והמים נבנו מאוחר יותר בהדרגה, בעיקר על ידי סולל בונה על חשבון קצבאות התושבים.
יחד עם הקמת המושב נבנה גם בית כנסת אשר בהמשך הורחב וקושט על ידי התושבים; בבית-הכנסת נהוג נוסח ספרד. מגדל מים נבנה בשנות ה-60, וגם הוא קיים ומשמש עד היום. בנוסף נבנו גם בית-ספר וגן ילדים אך שניהם פורקו לאחר שהחלו התושבים להשתמש בבתי-הספר של המועצה ובגן הילדים בביצרון. בספטמבר 2007 נבנה גן ילדים ביישוב ובשנת 2011 נבנה גן נוסף.
בשנות התשעים היקצה מינהל מקרקעי ישראל לחקלאים מגרשים להרחבה לבנים ממשיכים. כשליש מהחלקות הצהובות נמכר לתושבי חוץ, וכך הכפיל המושב את מספר תושביו. כיום המושב מונה 60 נחלות חקלאיות, 5 משקי עזר, ו-60 יחידות דיור בהרחבה.
תשתיות חקלאיות.
בתחילת דרכו היה המושב משק חולבות ומטילות, המתמקד בגידול פרות ומספוא. כיום מגדלים במושב בעיקר ירקות, שלחין ומטעים נשירים מכל הסוגים. קיים במושב פרדס גדול, משתלה לעצי נוי, והתחלה של חממות לגידול ירקות.
מפעל המים של המושב, המורכב משתי בארות, מספק את רוב תצרוכת המים, הן לחקלאות והן לתצרוכת ביתית.
מקור שם המושב.
המושב מוקף בבסיסים צבאיים, דוגמת בסיסי חיל האוויר מחנה מרים ותל נוף. בשל קרבה זאת שררה תחושת ביטחון על מייסדיו, ולכן כשהוקם המושב בשנת 1950 הוחלט על שמו "נְוֵה-מִבְטַח". ההשראה לשם זה מקורה במזמור מ' פסוק ה':
עזר
עֶזֶר (או גבעת עֶזֶר) הוא יישוב כפרי קהילתי באזור הדרום בין אשדוד ואשקלון היישוב הוא חלק מן המועצה אזורית באר טוביה. מקור השם "עזר" בפסוק בספר נחמיה: .
היסטוריה.