בטיולה בגליל ביולי 1940, התארחה חנה סנש באחד הלילות בקיבוץ וביומנה תיארה את המקום כיישוב של צעירים הנאבקים כנגד הסיכויים וקשיים עם האדמה. ההתפתחות המשמעותית התרחשה בשנת 1954, לאחר שכתוצאה מאוחרת של הפילוג בתנועה הקיבוצית, עברו 70 מחברי קיבוץ עין גב (חברי הקיבוץ המאוחד), ביחד עם ילדיהם וחברי גרעין הכשרה, לגינוסר. הם מנו בסך הכל 140 נפש, והייתה זו תגבורת משמעותית לחברי הקיבוץ.
בשנת 1968 נתגלע סכסוך בין חברי גינוסר וחברת "מען" ממטולה לאנשי יסוד המעלה על שטח אדמה שיובש מאגם החולה.
הפרטת הקיבוץ.
השינויים בתנועה הקיבוצית לא פסחו גם על קיבוץ גינוסר, וחלו גם בו שינויים משמעותיים באורחות החיים. הקיבוץ הופרט ועל כן החברים בקיבוץ מקבלים משכורות מעבודתם ומשלמים על כל השירותים שמקבלים, הכוללים: חינוך, בריאות, מזון, כביסה וכו'. בנוסף, משלמים החברים מסים לקהילה, כדי להמשיך ולשמור על המוסדות המשותפים, ולתמוך בוותיקים ובחולים.
בקיבוץ פועל מרכז חינוכי של תנועת הנוער הנוער העובד והלומד, מרכז זה נקרא "המארבל" והוא יושב בבית הספר "נופי ארבל" שבקיבוץ. חברים בו ילדים מהיישובים גינוסר, חוקוק, ליבנים, מגדל ואלמגור.
יגאל אלון נהג לארח בביתו בקיבוץ אורחים מחוץ לארץ. כן נהג לארח נכבדים ערבים בקיבוצו. בשנת 1968 אירח בגינוסר קבוצה של נכבדים דרוזים מרמת הגולן.
ביטחון.
ההתיישבות של קיבוץ גינוסר סבלה מהתנכלות מצד השכנים הערבים. ביוני 1938 הוצת שדה בשטח של כ-250 דונם שעובד על ידי חברי הקיבוץ ועל הנוטרים נורו יריות. באוקטובר 1938 נורו יריות על חברי הקיבוץ מהן נהרגה סוסה. ביולי 1939 ארעה שרפה בשדות היישוב, והועלתה טענה שהיא הוצתה על ידי ערביי הסביבה. בקטטה שארעה בסוף שנת 1939 בין חברי הקיבוץ לערביי הכפר השכן ע'ויר אבו שושה כחלק מהמאבק בין הצדדים הניצים על השימוש במי נחל הרובדיה (צלמון), נהרג מוכתר הכפר. עשרה מחברי הקיבוץ נאסרו ונשפטו למאסר ממושך של בין 5–15 שנה. בתחילת מרץ 1941 התקיים סולחה בין חברי הקיבוץ לבין שבט אבו שושה, בתיווך קצין המחוז הבריטי. עצורי גינוסר הוזכרו ביישוב היהודי בארץ ביחד עם עצורי בן שמן ומ"ג אסירי ההגנה ולחץ כבד הופעל על שלטונות המנדט הבריטי לשחררם. בשנת 1941 זכו אסירי גינוסר לחנינה בשני גלים כך שהאחרון שבהם שוחרר תוך 21 חודשים.
קיבוץ גינוסר היה בסיס חשוב של ההגנה ושל הפלמ"ח, ובחורשת גינוסר נוסדה והתאמנה פלוגה א' של הכוח הלוחם וממנה יצאו לפעילויות רבות.
ענפי המשק.
בתחילת 1939 החלו לעסוק בגינוסר בדיג, שברבות הימים היה למקור פרנסה חשוב לחברי הקיבוץ, אך גם מילא תפקיד נוסף, עוד לפני מלחמת העצמאות ועד מלחמת ששת הימים, בשמירה על הריבונות הישראלית בכנרת. דייגי גינוסר ועין גב מימשו את הריבונות הישראלית בימה מול הסורים, גם בעת תקריות גבול. עוד בשנת 1941 שיתפו פעולה דייגי עין גב וגינוסר בפעילות דיג, תוך הסכמי חלוקת שטחי דיג ומאבקים עם הדייגים הערבים. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נפתחה מגמת ימאות בבית הספר העל יסודי בקיבוץ במסגרת מגמה של הקיבוץ המאוחד להכשיר חברים לעבודה בספנות בחברת סלע.
מטיילים רבים נהגו לטייל באזור הגליל ולהתארח בקיבוצים. המתארחים הרבים היו למעמסה רבה על הקיבוצים שלא היו להם מקומות אירוח פנויים. במרץ 1945 פרסם הקיבוץ מודעה בעיתון דבר ובה הודיע שלא יוכל לקבל אורחים בתקופת החגים ללא הזמנה. באפריל 1945 פרסם הקיבוץ מודעה המזמינה קבוצת מטיילים להזמין שיט בסירת מנוע של הקיבוץ על פני הכנרת. בקיץ 1947 היה גינוסר מהקיבוצים הראשונים בגליל להקים פינת אירוח עבור מטיילים אשר עד אז נהגו לצפות לאירוח חינם מחברי הקיבוצים. בשנת 1964 הוקם בקיבוץ, בחורשת הפלמ"ח, בית ההארחה "נוף גינוסר" שנוהל על ידי רות אלון, אשתו של השר יגאל אלון. בית ההארחה השיג תפוסה גבוהה של כ-70-80% תוך שמירה על איזון של כ-50% ישראלים וכ-50% תיירים במתארחים. בבית מלון "נוף גינוסר" יש 170 חדרים, ולצידו פונדק ובו 67 חדרים, מסעדת דרכים, ואתר הנצחה ליגאל אלון - מוזיאון "בית יגאל אלון", בו מוצגת בין היתר סירת דייגים מראשית הספירה.
החברים מתפרנסים מחקלאות על שטח של כ-4300 דונם, ובהם גידולי שדה, בננות, פרי הדר, פירות סובטרופיים כמו אבוקדו, מנגו וליצ'י, מעבדה ומשתלה לשתילי בננות, וכן ענפי משק חי - הרפת, וענף הדיג.
קטו
רועי הראבן
רועי (טרוי) הראבן (נולד ב-6 ביולי 1971 בחיפה) הוא זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
הראבן גדל בחיפה ונמנה עם כתבי הנוער של השבועון מעריב לנוער בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הראבן כתב כתבות שער, ערך מדור אישי במדור "קטעים", תרם למדור הסאטירי "ביס" ולמדור הפופ בעריכת אופיר אקוניס. בעשרים השנה הבאות כתב בעיתונים "ראש 1", "קול חיפה", "דבר", "מקור ראשון", ולבסוף שימש כשמונה שנים ככתב התרבות המרכזי של מקומון חיפה, "כלבו", תחנתו האחרונה בעולם העיתונות (אותו עזב בשנת 2004 לטובת הקריירה המוזיקלית).
בשנת 1995 הוציא את אלבומו הראשון, שהוקלט באולפני סיגנל חיפה. אלבומיו הבאים של הראבן בעברית זכו לחשיפה מינורית בכלי התקשורת ורובם הוקלטו באולפן של יזהר אשדות בתל אביב. אשדות גם התארח בעצמו באלבום Re:turn.
הראבן כותב ומקליט שירים וכן קטעים אינסטרומנטליים ארוכים. העשור הראשון ליצירתו, בין השנים 1995 ל-2005, התאפיין בעיקר בכתיבה בעברית. לאחר מכן עבר לכתוב באנגלית. החל משנת 2008 החל הראבן להקליט אלבומי אמביינט, מדיטציה וניו אייג'. אלבומו dreamscapes דורג במקום הראשון במצעד מכירות הניו אייג' (הורדות בלבד) באתר אמזון (על פי נתוני המכירות המסכמים של אמזון לשנת 2014). והמשיך להיות מדורג שם בעשיריה הפותחת גם שנתיים מאוחר יותר במהלך שנת 2016. הווידאו למדיטציה שכתב "prosperity" תחת המותג "Israel Healing System" הפך להיות ווידאו הניו אייג' הנצפה ביותר ביוטיוב במזרח התיכון, וגרף תוך ארבע שנים (נכון למרץ 2017) מעל ל-2 וחצי מיליון צפיות.
באלבומיו הראבן מבצע את רוב התפקידים הווקאליים וכן אחראי לתפקידי קלידים ותיכנותים. בעיצוב עטיפות אלבומיו הוא מרבה לשתף פעולה עם מיטב המעצבים והמאיירים בישראל. ביניהם דוד פולונסקי, אדי סלוטניצקי ודורון עדות.
מלבד אשדות, אמנים רבים שיתפו פעולה עם הראבן באלבומיו. בין השאר שלומי שבן ונעם רותם (בשיר "פליטי החיים"), אלדד זיו, אריה אורגד, יואב קוטנר (בשיר הנושא את שמו), אילן וירצברג ("על מדרגות העירייה"), פיטר רוט וגרי אקשטיין
ב-2003 יצא מהארון כהומוסקסואל באמצעות פוסט בבלוג שלו. אלבום שירי הפסנתר (הוקלט באולפן של יזהר אשדות) "כל הפסים כחולים" שיצא לאור באתר ההורדות של חברת NMC זמן מה לאחר מכן כלל בתוכו מספר שירים שעסקו במערכות יחסים שניהל הראבן בעבר עם גברים.
ב-25 במרץ 2015 יצא אלבומו העשירי של הראבן The Chain of Blood ברחבי העולם. קליפ ראשון לשיר הנושא מתוך האלבום שוחרר אל יוטיוב בסוף חודש ינואר 2015, וכלל בתוכו שיתוף פעולה עם מאייר איראני Petto. הקליפ צולם במקביל בחיפה, תל אביב ובעיר האיראנית משהד. באלבום מתארחים הזמר ישי רזיאל, והסקספוניסט עידו מימון.
ב- 19 במאי 2016 שחרר הראבן את השיר "אורות גדולים", שלווה בקליפ בסינגון רטרו, בעריכתו של טרוי עצמו. הקליפ סימן את חזרתו של טרוי אל הזירה הישראלית ולשירים בשפה העברית. האלבום השלם, "אחרי הציונות לפני המבול" ראה אור ב - 20 בספטמבר 2016.
במהלך אוקטובר 2016 החל הראבן בהקלטת האלבום "צבע החיים", בו מתארחים מאור ויזל בגיטרה, ושדרן הרדיו הוותיק מנחם פרי. שיתוף הפעולה עם הגיטריסט והמפיק מאור ויזל התחזק ופנה גם לחו"ל כשהוציאו בסוף אפריל 2017 את האלבום Freedom of Spirit של הפרויקט הבין לאומי Israel Healing System
האלבומים "איש1" ו"פרחים וחלומות" של הצמד טרוי-ויזל ראו אור במהלך פברואר 2018 תחת השם Elektro Vendetta מתוכם יצאו לרדיו הסינגלים "שוב כרגיל", "השעון לא עוצר" ו"צבע החיים".
הראבן הוא בין המוזיקאים הישראלים המזוהים במיוחד עם העיר חיפה, בה הוא חי ויוצר.
הראבן הוא אחיינה של הסופרת והמשוררת שולמית הראבן, שאת שיריה גם הלחין באלבומו "כוחם של מים".
המורדים
"המורדים", (בספרדית: Rebelde Way, "דרך המורדים") היא טלנובלה ארגנטינאית, שהופקה ושודרה בארגנטינה על ידי חברת ההפקה של כריס מורנה בשיתוף עם "דורי מדיה גרופ" ושודרה בישראל בערוץ פוקס קידס ובערוץ ישראל 10. כיום הסדרה זמינה לצפייה ב-Cellcom tv, HOT, yes,פרטנר TV.
רקע כללי.
בנוסף לשתי עונות הסדרה הופק סרט בשם (בספרדית: Cuatro Caminos, בתרגום מילולי - ארבע דרכים).
ארבעת השחקנים הראשיים של הסדרה הם: פליפה קולומבו, קמילה בורדונבה, בנחמין רוחאס ולואיסנה לופילטו. שחקני הסדרה הגיעו מספר פעמים לביקורים בישראל, ופעמיים להופעות בהיכל הספורט שביד אליהו (היכל נוקיה). ההופעות והביקורים אופיינו בהיסטריה של מעריצים וזכו לסיקור תקשורתי נרחב. בעקבות הסדרה הופקה גם הלהקה ארווי.
לסדרה הופקה גם גרסה מקסיקנית בשם "Rebelde" המתרחשת במקסיקו ובעלת קווי עלילה דומים. סדרה זו הופקה על ידי ערוץ הטלוויזיה "טלוויסה" ושודרה גם בישראל. לסדרה זו יצאה גם גרסה בפורטוגל, ברזיל, יוון, צ'ילה והודו.
תקציר העלילה.
עונה 1.
פרקים 1-139 (139 פרקים)