למושג דה-קוהרנטיות קוונטית יש חשיבות רבה בתחומי האינפורמציה הקוונטית והחישוביות הקוונטית. ההתקדמות האיטית ביישום המעשי של תחומים אלו נובעת בחלקה הגדול מדה-קוהרנטיות קוונטית שגורמת לקושי בשמירה על מצב שזור קוונטית. כתוצאה מאינטראקציה עם הסביבה, מצבים קוונטיים נוטים לאבד מהר מאוד את הפאזות היחסיות המאפיינות אותם, ולקבל פאזות אקראיות.
לדה-קוהרנטיות יכולות להיות מספר סיבות ניסיוניות:
דוגמה לדה-קוהרנטיות קוונטית.
דוגמה לדה-קוהרנטיות ניתן למצוא בניסוי שני הסדקים: כאשר חלקיק בודד, בין שהוא פוטון ובין שהוא אלקטרון, עובר דרך שני סדקים ואחר-כך פוגע במסך. על גבי המסך מתקבלת תמונת התאבכות. תמונת ההתאבכות נוצרת מכך שהחלקיק עבר דרך שני הסדקים, ובעושו כן, עבר דרך שונה ולכן צבר פאזה אחרת, כך שהחלקיק התאבך עם עצמו. לעומת זאת אם מתבצעת מדידה שבודקת דרך איזה מהסדקים עבר החלקיק לפני שהוא הגיעו למסך, אזי מדידה שכזאת גורמת לקריסה של פונקציית הגל של החלקיק והורסת את תמונת ההתאבכות. במקרה כזה חלקיק אחד עובר דרך אחד מהסדקים בלבד. גם מדידה חלקית שלא גורמת לקריסה מוחלטת של פונקציית הגל של החלקיקים, תגרום לכך שהפאזות יתערבבו ולכן תשבש בהדרגה את תמונת ההתאבכות.
דה-קוהרנטיות בפירוש העולמות המרובים.
פירוש העולמות המרובים הוא ניסוח אלטרנטיבי של תורת הקוונטים שעל פיו פונקציית הגל של היקום מורכבת מאוסף של פונקציות גל ב"עולמות" מקבילים. דה-קוהרנטיות קוונטית מאפשרת ניסוח מדויק יותר של התאוריה משום שהיא מסוגלת להגדיר את אותם עולמות מקבילים.
הוועד למלחמה באיידס
הוועד למלחמה באיידס, שנוסד בשנת 1985 הוא הגוף הוותיק והגדול בישראל בתחום המאבק במחלת האיידס.
לוועד שתי מטרות עיקריות: האחת, קידום מוּדעוּת ובריאות הציבור בכל הנוגע למחלת האיידס, במטרה לעצור את התפשטות המחלה, והשנייה, לשמור ולקדם את האינטרסים של נשאי נגיף ה-HIV וחולי האיידס בישראל. לצורך קידום שתי מטרות אלה, הוועד נמצא בקשר מתמיד עם רשויות השלטון ושרותי הבריאות באמצעות הנהלתו, ומקיים פעילות תקשורתית שוטפת על-מנת להעלות את המודעות למחלה, לשפר את השירותים הרפואיים והסוציאליים הניתנים למי שנדבקו בנגיף, לטפול בתלונות של נשאים וחולים ולסייע להם חברתית.
הוועד הוא עמותת חברים, הפועלת באמצעות צוות עובדים מצומצם, ובאמצעות מספר גדול של מתנדבים, שרבים מהם עוסקים בתמיכה באנשים החיים עם איידס ובקרוביהם. בנוסף, מפעיל הוועד מרכזים לבדיקות איידס אנונימיות ופשוטות.
רובו של תקציב הוועד מגיע מתרומות. מדי שנה מקיים הוועד אירוע התרמה גדול של מכירת יצירות אמנות ישראלית, אותו מארגן עבור הוועד איש יחסי הציבור רני רהב.
בשנת 2002, ובעקבות הצבעה שנערכה בין חבריי ארגון בלה דואגת, התאחד ארגון בלה דואגת עם הוועד למלחמה באיידס, ומאז הוא מהווה כזרוע ההסברה של הוועד לחבריי הקהילה הלהט"בית.
מנכ"ל הוועד מאז שנת 2020 הוא עידן ברק.
חברת הפרסום y&amp;r israel עובדת בהתנדבות עם הוועד למלחמה באיידס בשנים האחרונות, במהלך שנים אלו נוצרו קמפיינים לשיפור המודעות בנושא האיידס, כיצד נבדקים ודרכי מניעת הדבקה, חלקם זכו להכרה עולמית ואחד מהם אף זכה בפרס מיוחד של האו"ם.
הועד למלחמה באיידס
שרגא קדרי
שרגא קדרי (טפר) (כ' בטבת תרס"ז, ינואר 1907 – 1982) היה סופר עברי, עורך ואיש ציבור.
תולדותיו.
קדרי נולד בלבוב שבגליציה בשם שרגא טפר, בן לדב עקיבא טפר, חזן. למד בחדר ואחר כך גם בישיבה ובגימנסיה. מגיל צעיר סייע בעבודתו לפרנסת המשפחה. הצטרף בנעוריו לתנועת הנוער הציונית החלוץ המזרחי, ועלה ארצה בשנת 1926, לאחר הכשרה במסגרתה.
בארץ היה פועל פרדסים, עבד בבניין ובסלילת כבישים. עלה עם משפחתו למושב כפר פינס, שהיה ממייסדיו. בתחילה היה מקורב לסופרי תנועת העבודה, אך בהמשך חייו התקרב שוב לגופים דתיים לאומיים כגון המפד"ל. משנת 1931 החל לכתוב סיפורת ולפרסם מיצירתו בכתבי העת הספרותיים בארץ, הן של תנועת העבודה: (הפועל הצעיר, דבר) והן של המזרחי והמפד"ל (הצופה, ההד). לאחר שעזב את מושב כפר פינס השתקע עם משפחתו בירושלים.
שרגא קדרי התמחה בענייני נוער עבריין ונשא בשורה של תפקידים בכירים בתחום זה. בין השאר היה המזכיר הכללי של משרד הסעד לאחר הקמת המדינה, חבר בוועדה הקרואה שניהלה את ירושלים ועוד. נוסף לכתיבת הסיפורת שלו, סיפורים קצרים נובלות ורומנים, פרסם שרגא קדרי גם מאמרי פובליציסטיקה. בעיקר בשנותיו האחרונות, כאשר תמך בתנועת ארץ ישראל השלמה.
שרגא קדרי היה גם עורך, וערך כמה ממאספי ירושלים. על עבודתו הספרותית זכה בשנת 1964 ב"פרס שפירא" לספרות, מיסודה של המפד"ל.
היה נשוי לימימה, בתו של קדיש סילמן, ולהם שלושה בנים ובת. אחד מבניו הוא עקיבא קדרי, מרצה למתמטיקה במכללה ירושלים ועורך כתב העת "אלף אפס" לחידות היגיון.
אחיו ברוך קדרי היה שחקן ביישוב בשנות ה-20 וה-30, בונה תפאורות בתיאטרון הבימה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
חוק האח הגדול
מנליק השני ואיטליה
יפו (פירושונים)
תיכון
זהבית יוסף כהן
פאלמה דה מיורקה
משחק סימולטאני
זימבבואה הגדולה
המונומנט הלאומי של זימבבואה הגדולה (באנגלית: Great Zimbabwe National Monument) הוא מרכז של הריסות עתיקות מהגדולים באפריקה הדרומית, אשר משערים ששימשו בעבר כמקום התיישבותן של אחת התרבויות המפותחות באפריקה ואשר העניקו לזימבבואה המודרנית את שמה. מיקומן של ההריסות בדרום-מרכזה של זימבבואה של היום. משערים שהמקום היה מיושב החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-11 ועד למחצית הראשונה של המאה ה-15, אך לא ידוע בדיוק מי בנה אותן. ההשערה המקובלת כיום היא שהאתר הוקם על ידי עם הקרנגה. זימבבואה הגדולה מוכרזת כאתר מורשת עולמית מאז 1986.
זהותם של בוני האתר.
כאשר הגיעו סוחרים פורטוגזים לזימבבואה לראשונה במאה ה־15, כבר היה האתר נטוש ובמצב של הרס. מראה החורבות הדהים את הפורטוגזים והובילם לנסות ולנחש מי בנה את המבנים. האפשרות שהילידים בני המקום עשו זאת נדחתה על הסף. תחת זאת שיערו הפורטוגזים שמצאו את הבירה האגדית של מלכת שבא. מאוחר יותר העלו מטיילים אירופיים שעברו במקום השערות שונות שכללו את המצרים הקדומים, הפיניקים, הערבים (או מוסלמים אחרים), הרומאים, היהודים, גזע לבן מסתורי, ואפילו הממלכה הנוצרית האגדית של הכומר יוחנן. השערות כאלו ואחרות הועלו משך קרוב לארבע מאות שנה עד שב־1932 הוכיחו הארכאולוגים הבריטים גרטרוד קאטון תומפסון ודייוויד ראנדל מקלבר שבוני האתר היו בני הסביבה ושככל הנראה היו אלה בני הקרנגה, קבוצה אתנית הדוברת את שפת השונה.
זימבבואה הגדולה כמעצמה אזורית ושקיעתה.
הראיות הארכאולוגיות שנחשפו בחפירות מצביעות על כך שזימבבואה הגדולה הייתה אחד ממרכזי הסחר החשובים ביבשת, ושבשיאה הגיעה רשת קשרי המסחר שלה עד מקומות כמו קילווה, מלינדי ומוגדישו, ואפילו לנמלים בהודו ובסין. ענפי היצוא העיקריים של מעצמת סחר זו היו בקר וזהב. כמו כן במכרות שנתגלו ממערב לזימבבואה הגדולה נמצאו סימנים שהצביעו על פעילות ענפה של כריית אבנים יקרות ומינרלים שונים. תגליות אלה הובילו חוקרים מסוימים להניח שמלכי זימבבואה הגדולה לא שלטו ישירות על המכרות אלא על דרכי הסחר.
הסיבות לשקיעתה של זימבבואה הגדולה נותרו מסתוריות בדיוק כמו הופעתה, וישנן מספר השערות לכך. השערה אחת גורסת שכדי לפתח את זימבבואה הגדולה ולהגדיל את כמות המסחר נדדו חלק ניכר מתושביה לארצות אחרות. תאוריה מקובלת יותר גורסת שאנשי זימבבואה הגדולה ניצלו את משאבי הסביבה יתר על המידה, דבר שהוביל לרעב ולשקיעה. כך או כך, בתחילת המאה ה-15 זימבבואה הגדולה ננטשה.
תיאור האתר ומבנהו.
שטח האתר מתפרס על פני כ־7.3 קמ"ר ומחולק למספר אזורים - בכל אזור נמצא חלק אחר של החורבות. ראשון הוא אזור הגבעה, שני הוא אזור גבעת הגרניט, שלישי הוא אזור העמק השוכן מתחת לגבעה ובו ממוקמים מתחם העמק והמתחם הגדול, שנחשב לאחד המבנים העתיקים והגדולים ביותר מדרום לסהרה. קירות האבן של זימבבואה הגדולה, עליהם נאמר שהם המבנים המרשימים באתר, עשויים מלבני גרניט. אלה נלקחו מהסלעים הגדולים של הגבעות שבאופן טבעי מתבקעים ללוחות, דבר שאיפשר להעבירם ממקום אחד למשנהו וסיפק לבוני האתר חומר נגיש וקל לבניה. הלבנים הונחו אחת על גבי השנייה ללא צורך בטיוח, וכל שורה נוטה פנימה ביחס לקודמתה על מנת לייצב את הקירות בצורת שיפוע פנימי. המבנים הראשונים שנבנו עוצבו בצורה גסה יחסית כאשר סלעים הוכנסו לתוך הקירות. בחלוף הזמן השתכללה השיטה והמבנים נבנו בצורה מתואמת וטובה יותר אשר יצרה מראה עקלקל ואחיד. עובי המבנה הוא 6 מטר וגובהו 12 מטר. כמו כן יש שני קירות גבוהים באורך 60 מטר המוליכים לעבר מגדל בצורת חרוט.
עקב העדר עדויות כתובות לא ניתן לדעת הרבה על דתם של בוני האתר או על תרבותם בכלל, ולכן רוב הידע הקיים כיום מתבסס על השערות בלבד. מספר שרידים זכו לפרסום רב, ובין אלה פסל הנץ והקרוקודיל ופסלי שמונה הציפורים שעשויים מסטיאטיט. חוקרים מסוימים משערים שבנוסף לתפקידה כצומת דרכי סחר חשוב, שימשה זימבבואה הגדולה גם כמרכז דתי לדת המווארי, דתם של בני השונה. לדת המווארי הקרויה על שם האל העליון של בני השונה, נלוותה גם הסגידה לרוחותיהן של בני השושלת השלטת ופולחן זה נוהל על ידי כת המונדורו.
מורשת.