למיוגלובין יש רק תת-יחידה אחת ואילו ההמוגלובין מורכב מארבע תת-יחידות שכל אחת מהן דומה מאוד למיוגלובין. חלוקת המוגלובין לארבע תת-יחידות המאפשרת להמוגלובין להיות אלוסטרי (משנה זיקה לחמצן לפי מספר מולקולות החמצן שהוא כבר קשר). העובדה שכל אחת מתת היחידות דומה מאוד למיוגלובין מעידה על ההשתלשלות האבולוציונית של שני החלבונים; ההמוגלובין התפתח, ככל הנראה, מהמיוגלובין.
דספריישן (עיר ושמה ייאוש)
דספריישן הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שיצא לאור בשנת 1996.
עלילה.
דספריישן היא עיר נטושה שנמצאת אי שם במדבר נוואדה ליד העיר הקטנה אליי. לידה עובר כביש מהיר שמוביל היישר לטקסס, כביש מס' 50, שכינויו גם הוא "הכביש הכי מהיר והכי מבודד באמריקה". זוג נשוי, משפחה שיוצאת לחופשה, סופר רבי מכר, וסוכן של אותו סופר, כולם נשבים בידי שוטר מסתורי אחד שמפטרל כל יום בכביש מס' 50.
אט אט הם מגלים את "הסודות הנוראים" שחבויים במסתורי עיר הרפאים. ילד אחד מבין כל חבורת הנשבים, חופן בתוכו כוח קסום כלשהו, כוח שרק הוא יכול לגרום לו לפעול.
אלקטרופוריזה
אוקסיהמוגלובין
דאוקסיהמוגלובין
דיאוקסיהמוגלובין
לימס
לִימֶס (בלטינית: limes - במקור - דרך צבאית) היו מערכות להגנת גבולותיה של הקיסרות הרומית. היו אלו חומות, מצודות, דרכים, ביצורים ומכשולים אשר נועדו לתחום את הקיסרות מפני שבטים פולשים. בתקופת הרפובליקה לא היו גבולות שלטונה של רומא ברורים. החל מהמאה הראשונה לספירה הוקמו בהדרגה מערכות ביצורים דרכים ומכשולים על גבולה היבשתי של האימפריה הרומית. הדוגמאות המוכרות ביותר ללימס הן חומת אדריאנוס וחומת אנטונינוס, תלם נובאק, הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, הלימס של גרמאניה אינפריור, הלימס הערבי והלימס הטריפוליטאי.
בארץ ישראל מוכר לימס פלשתינה, אשר חצה את הנגב מחוף הים התיכון, באזור צפון חצי האי סיני עד לחוף ים המלח והערבה. מאחדות מהמצודות נשארו שרידים עד היום בקרבת היישובים הבאים: עין בוקק, חצבה, "חתרתורים", "מוחילה", עבדת ומצד תמר בכביש דימונה-סדום. הלימס של ארץ ישראל נועד להגן על האימפריה מפני פלישות של שבטי הנוודים, וכן להבטיח את נתיבי הסחר הבינלאומי החשובים. הנגב זכה בתקופה זו לשגשוג, במידה רבה הודות ללימס.
ראובן קריץ
ראובן קְריץ (נובמבר 1928 – 7 בנובמבר 2020) היה סופר עברי, סופר ילדים, חוקר ספרות, מורה, מו"ל ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
ראובן קריץ (Reuven R. Kritz) נולד בווינה בירת אוסטריה. אביו, ד"ר אריה קריץ, היה רופא יליד גליציה.
בשנת 1938, ערב מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ ישראל עם אביו. למד כילד חוץ בקיבוץ מזרע, ושם סיים את בית הספר התיכון. השלים לימודיו בסמינר הקיבוצים ועלה לירושלים להשלים לימודיו באוניברסיטה העברית. שם גם קיבל את התואר השלישי בחקר הספרות המשווה. בשנים 1951 עד 1956 היה מורה ומחנך בקיבוצו מזרע. באחת מנסיעותיו לצרפת זכה סיפור קצר משלו בפרס ראשון ופרסם לראשונה את שמו.
בשנת 1956 עקר עם משפחתו למושב מולדת, פתח הוצאת ספרים קטנה משלו שבמסגרתה יצאו לאור רוב ספריו, ולימד בבתי ספר תיכוניים במולדת, עין חרוד וקריית חיים. בראשית שנות השבעים, עד 1976 שהה בחו"ל, והרצה באוניברסיטאות אמריקאיות ידועות על הספרות העברית. עם שובו השתקע בקריית מוצקין והחל להרצות באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב. בכל השנים הללו, פרסם שורה ארוכה של ספרים לבני הנעורים. אחדים מהם, שנתפרסמו בהמשכים בעיתוני הנוער, קנו להם שם, ואף הוסרטו. קריץ כתב לנוער בעיקר רומנים ריאליסטיים מחיי הארץ בקיבוץ, ובייחוד של המוסד החינוכי שומריה של משמר העמק שם למד. הנושאים המרכזיים בהם טיפל בשורת רומנים אלה הם ההתבגרות, האהבה הראשונה, ידידות לסוגיה, מלחמת העצמאות ופעולות צבאיות אחרות ועוד.
החל מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 פרסם שורה של רומנים ריאליסטיים קומיים על חיי הסטודנטים בישראל, שחלקם זכה להצלחה. משנות ה-80 ואילך נתפרסמו מחקריו החשובים בספרות העברית החדשה, ובהם מחקרים על שירת רחל, על ספרות הקיבוץ ועוד. העולם האקדמי בארץ לא האיר לו פניו, והחל מאמצע שנות ה-90 התגורר בהיידלברג והרצה בעיקר בגרמניה, שם זכה להערכה רבה.
הפן הנחשב מעניין יותר אצל ראובן קריץ הם הספרים שפרסם בעילום שם ובשמות בדויים. בין הספרים הללו ספרי בלשים, ספרי פעולה, שירים, סיפורים מן התנ"ך ועוד. הידוע בין שמות העט שלו הוא "ריקי קלר".
ראובן קריץ לא היה מתרגם מקצועי, אבל תרגומו ל"גן פינצי-קונטיני" ("Il giardino dei Finzi-Contini"), מאת הסופר היהודי-איטלקי ג'ורג'ו באסאני, זכה בשעתו לשבחים רבים.
בתו אורי קריץ היא פרופסור ללשון וספרות עברית באוניברסיטת אוקלהומה.
פרידריך הגדול
מהלר
גוסטב מהלר
מאהלר
מאהלר (Mahler) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית
בואינג B-29 סופרפורטרס
בואינג B-29 סופרפורטרס (באנגלית: B-29 Superfortress - מבצר־על) הוא מפציץ כבד מתוצרת חברת בואינג האמריקנית. היה המפציץ העיקרי של חיל האוויר האמריקני בזירת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. B-29 היה מטוס מתקדם לזמנו - עם תא נוסעים מדוחס אוויר, מערכת בקרת אש ותותחים בשלט רחוק. תוכנן במקור כמפציץ יום בגובה רב, אך שימש בעיקר להפצצות בעירה ליליות בגובה נמוך. מפציצי B-29 הטילו את פצצות האטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי, באוגוסט 1945. עד ליציאתו משירות בשנת 1960, נבנו כ־3,970 מטוסים.
תהליך הפיתוח.
חברת בואינג החלה לתכנן מפציץ כבד מתקדם בשנת 1934, במקביל לפיתוח המפציץ B-17. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, פרסם חיל האוויר האמריקני דרישה למפציץ ארוך־טווח (8,000 קילומטר), שיוכל לתקוף מטרות באירופה ולחזור בטיסה לאמריקה. בשנת 1940 פרסם חיל האוויר דרישה למפציץ כבד שיפעל בזירת האוקיינוס השקט, ובחר בדגם ה־B-29 של חברת בואינג (דגם הניסוי כונה XB-29). בהתאם לדרישות הצבא, חומש המטוס בתותחים נוספים בקוטר מוגדל (להגנה ממטוסי קרב). טיסת הבכורה של המטוס נערכה בספטמבר 1942, וההזמנה המקורית מנתה 1,500 מטוסים. בבניית המטוסים השתתפו ארבעה מפעלים עיקריים: מפעלי בואינג בוושינגטון ובקנזס, מפעל בל הליקופטר בג'ורג'יה ומפעל חברת גלן ל. מרטין בנברסקה.
השירות במלחמת העולם השנייה.
המטוס תוכנן להמריא לתקיפות על יפן מבסיסים בדרום סין, כאשר הבסיס העיקרי נמצא בהודו - ללא קשר יבשתי. המטוסים הראשונים הגיעו להודו באפריל 1944, והטיסה הראשונה לסין נערכה ב־24 באפריל 1944. משימת התקיפה הראשונה נערכה ב־5 ביוני 1944, על מפעלי רכבת בבנגקוק. בתקיפה השתתפו 77 מטוסים שהמריאו מהודו, וחמישה מטוסים אבדו.
אחת הבעיות בגרסאות המוקדמות של המטוס היתה שהמנועים נטו להגיע לחימום-יתר, ולעיתים, בעת פעילות מבצעית, עלו באש.
ההתקפה הראשונה על יפן (מפעל ברזל ופלדה) נערכה ב־15 ביוני 1944, והשתתפו בה 47 מטוסים שהמריאו מסין. מטוס אחד נאלץ לבצע נחיתת חירום ביפן, והושמד על ידי מטוסי קרב יפניים.
ההתקפות על יפן היו מסובכות ויקרות, ולכן לא נערכו התקפות רבות. מועדי ההפצצות: 7 ביולי 1944 (14 מטוסים), 29 ביולי (70), 10 באוגוסט (24), 20 באוגוסט (61), 8 בספטמבר (90), 26 בספטמבר (83), 25 באוקטובר (59), 12 בנובמבר (29), 21 בנובמבר (61), 19 בדצמבר (36) והאחרונה ב־6 בינואר 1945 (49 מטוסים). המטוסים השתתפו בתקיפת מטרות רבות אחרות בדרום־מזרח אסיה.
בעקבות כיבוש איי מריאנה הסמוכים ליפן בקיץ 1944, על ידי חיל הנחתים, המטוסים הוצבו בבסיסים החדשים והחלו להפציץ את יפן בתדירות גבוהה. התקיפה הראשונה היתה אמורה לצאת ב17 בנובמבר. מכיוון שהמטוסים נזקקו ל-11 אלף ליטר דלק כל אחד, והיו עמוסים בפצצות, היה צורך ברוח גבית על מנת שיכלו להמריא. מזג האוויר לא איפשר זאת, והתקיפה יצאה ב-24 בנובמבר, לאחר שבוע שלם של איחור. בתקיפה השתתפו 111 מטוסים, שהפציצו את העיר טוקיו. לראש פיקוד המפציצים ה-21 מונה הגנרל היווד הנסל.
ב־6 באוגוסט 1945, מפציץ B-29 בשם "אנולה גיי" הטיל את פצצת האטום הראשונה על העיר היפנית הירושימה. ב־9 באוגוסט הטיל מפציץ דומה בשם "בוקסקר" את פצצת האטום השנייה, על העיר היפנית נגסאקי. הפצצות אלה הביאו לכניעתה של יפן, ולסיומה של המלחמה.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בתחילת המלחמה הקרה שימשו מטוסי B-29 כמטוסי ריגול בשטחי ברית המועצות. המטוסים טסו רק בשולי השטח וספגו לעיתים אבדות. הטיסות נמשכו עד שנת 1954, אז הוחלפו בידי מטוסי U-2.
המטוסים השתתפו במלחמת קוריאה (יוני 1950 - יולי 1953), במהלכה הטילו כ־200 אלף טון של פצצות. המטוסים הוצאו משירות פעיל בשנת 1960.
המהפיכה התעשייתית
המהר&quot;ל מפרג
המהפיכה הרוסית
מהר&quot;ם
המהר&quot;ם
המהר&quot;ם מרוטנבורג
אמדיאו מודיליאני
מודיליאני
מודליאני
מוהליבר
מוהילבר (מוהליבר) – שם משפחה יהודי שמקורו בעיר מוהילב (כיום – במזרח בלארוס). בעברית שגורות שתי הגרסאות לכתיבת שם זה.
מוזות
מוליכות חשמל
מוליכות
מוליקולה
כלבי ים
כלבי ים (שם מדעי: Phocidae) היא משפחת יונקים מסדרת הטורפים וקבוצת הטורפים הימיים.
כלבי הים הם שמנים ובעלי תנוך באוזנים וצווארם קצר מאוד. כמו כן, הם אינם יכולים להעביר את סנפיריהם האחוריים תחת גופם כדי ללכת עליהם והם נעים באמצעות סנפיריהם הקדמיים בלבד, בניגוד לניבתניים ולאוטריים.
לשפמו של כלב הים יש יכולת יוצאת מן הכלל לחוש את מהירות זרם המים. במהלך ניסוי, כלב ים שעיניו כוסו, הצליח לזהות דג שחלף סמוך אליו, תוך שימוש בשפמו, גם 30 שניות לאחר שהטרף עבר במקום. חוקרים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מנסים להבין את אופן פעולתה של מערכת חישה זו, המצטיינת ברגישות כה גבוהה.