בספרו "בין אור לחושך" הביע שוחט ביקורת חברתית על בגידת התושבים הוותיקים הישראלים בעולים החדשים מארצות המזרח. שם הספר לקוח מתוך תפילת ההבדלה: "המבדיל בין אור לחושך ובין קודש לחול ובין ישראל לעמים". בספר מתאר שוחט את חייהם החשוכים של תושבי המעברה שעלו ממדינות המזרח לעומת חיי האור והשפע של הישראלים הוותיקים שבחרו, לדעתו, להבדיל עצמם מן העולים החדשים, כמו ההבדלה בין ישראל לשאר העמים.
שוחט השתתף בתוכניות שידור בערבית ובעברית כמו "רגע של עברית". הוא היה בין עורכי הביטאון "נהרדעא", חבר הנהלת אח"י וחבר בוועד יוצאי העיר עמארה.
תו קטלני
תו קטלני (באנגלית: One False Note) הוא ספר מאת גורדון קורמן, השני בסדרת 39 רמזים. הספר יצא לאור בארצות הברית ב-2 בדצמבר 2008, ובישראל ב-2010. הספר עוסק בהמשך מסעם של איימי ודן קהיל, יחד עם האומנת שלהם נלי גומז בעקבות שלושים ותשעה הרמזים. הספר תורגם לעברית על ידי רוני בק ויצא לאור בהוצאת מודן.
עלילה.
הספר, כמו קודמו, עוסק במסעם של איימי, דן ונלי ברחבי הגלובוס, בעקבות 39 רמזים. בסוף הספר הקודם לסדרה, "מבוך העצמות", מצאו השלושה רמז המכיל יצירה של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
בספר זה, הם מחליטים לנסוע רמז לווינה שבאוסטריה, בה גר מוצרט. שם הם לומדים על עברו של מוצרט ואף גילו את יומנה של אחותו של מוצרט, מריה אנה "נאנרל" מוצרט, לאחר שלקחו אותו מג'ונה ויזרד, אחד המשתתפים הנוספים במירץ אחר הרמזים. הם נעזרים בנלי לתרגומו מגרמנית, ומגלים ששלושה עמודים חסרים. בעקבות רמזים נוספים, איימי, דן ונלי נוסעים לזלצבורג שבאוסטריה. איימי ודן פוגשים שם באליסטר הו, והשניים החליטו לעקוב אחריו. אליסטר נכנס לקטקומבות של זלצבורג, והשניים נכנסו אף הם. שם הם פגשו את האיש בשחור. לאחר מכן המקום התפוצץ, אך איימי ודן הצליחו לברוח. אחרי הפיצוץ, דן איימי ונלי גילו שבב מעקב בקולר של החתול שלהם, צלאח א-דין. את השבב הם השתילו במקל ההליכה של אליסטר בזמן שהוא ישן. בתוך מקל ההליכה שלו הם מצאו רמז שהוביל אותם לוונציה שבאיטליה.
בוונציה הם עקבו אחר ג'ונה ויזרד, ומצאו כניסה סודית בחנות דיסקים אל המפקדה הסודית של בני בית יאנוס, אחד מארבעת הבתים של משפחת קהיל. במועדון, ג'ונה מוציא את שלושת העמודים החסרים של יומנה של נאנרל, ואיימי ודן מצליחים לגנוב אותו לאחר מרדף בתעלות ונציה, שבהן הם נפגשים גם באיאן ובנטלי קברה.
שלושת העמודים הובילו אותם למוזיאון של פידליו ראקו. הם נשארים עד שהמוזיאון נסגר כדי לנגן בצ'מבלו שנמצא שם את השיר של מוצרט שמצאו במסעם משום שחשבו שהדבר יוכל להועיל להם בדבר-מה. הקבראים השיגו אותם, וניגנו גרסה שונה של השיר שכוללת תו קטלני המעלה את הצ'מבלו שבו ניגנו בלהבות. השניים, איאן ונטלי, התעלפו. לאחר מכן, איימי ודן מצאו במוזיאון את הרמז העיקרי השני שגילו עד כה - טונגסטן. במקום הם גם מוצאים שני חרבות סמוראים. רמזים אלו מובילים את איימי, דן ונלי לטוקיו, יפן. הספר מסתיים בכך שמתגלה שהשבב בקולר של צלאח א-דין הוצב על ידי וויליאם מקינטייר, עורך דינה של גרייס, סבתם של דן ואיימי, וכן על ידי האיש בשחור.
צוותי הווי פיקוד מרכז
במקביל ללהקת פיקוד המרכז פעלו במשך השנים בפיקוד המרכז צוותי הווי שונים כמו: צוות הווי פיקוד מרכז, צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד מרכז.
"פרצופים צוחקים".
צוות הווי פיקוד המרכז הוקם לראשונה בשנת 1972. שם התוכנית שהעלה היה "פרצופים צוחקים". בין חברי הצוות היו בין השאר אלה לזר (שריף), רוחמה רז, אורי הרפז ועוד.
בין שירי התוכנית בלט השיר "אי שם בבקעה" שהלחינה חברת הצוות אלה לזר (כיום אלה מילך-שריף). רוחמה רז, שנכנסה לצוות ההווי במקומה של לזר, הייתה לסולנית בשיר. שיר נוסף היה "אין בגני שקדיה", על פי הלחן של הביטלס, ( בשירם Here, There and Everywhere) למילים של נעמי שמר. שירי התכנית יצאו על גבי תקליט אריך נגן שנקרא בשם התכנית.
"צוות הווי פיקוד המרכז עם רוחמה".
ב-1976 הוקם צוות חדש שתפקידו היה ללות את רוחמה רז, שכבר השתחררה מהצבא, במה שהיה למעשה אלבום הסולו הראשון שלה שנקרא "צוות הווי פיקוד מרכז עם רוחמה", בו בלטו בין היתר השירים "ההר הירוק תמיד" שכתבו יורם טהרלב ומוני אמריליו ו"בזכותם" שכתבו שאול טשרניחובסקי ונעמי שמר וכמו כן חידוש לשירם של נתן אלתרמן וסשה ארגוב, "שיר ערש".
"שירי ירושלים".
ב-1977 עלתה התוכנית החדשה "שירי ירושלים" אותה ביים דני ליטאי, ושם בלט הסולן יואל לרנר בשיר "שומר החומות" שכתב דן אלמגור והלחין ועיבד בני נגרי. הצוות לא הוציא תקליט לתוכנית זו, אלא הקליט את השירים לרדיו על גבי תקליטי שדרים.
"צנחן שלי".
צוות הווי חטיבת הצנחנים הוקם ב-1971 והעלה באותה שנה את התוכנית "צנחן שלי", ממנה יצאו השירים "צנחן עם מרץ", "שיר לי שמחה", "תשאלי ירושלים" ועוד וכמו כן שירים מתורגמים כמו: "השוטה על הגבעה" ו"קר חם" של הביטלס ושירים נוספים, שיצאו על תקליט אריך נגן שנקרא בשם התכנית. בין חברי הצוות היודודו זכאי, אברהם זיגמן, אורי שבח ורונית אופיר לואי להב וצרויה להב (חפרי) ועוד.
"אחרי לצנחנים".
כעבור כמה חודשים הפיק הצוות את התוכנית "אחרי לצנחנים". זו הייתה תוכנית משותפת עם שלישיית פיקוד המרכז (ראו למטה), בה בלט השיר "מקפלות המצנחים" שכתב ,הלחין ועיבד יאיר רוזנבלום ושירים נוספים של שלישיית פיקוד המרכז. בין חברי הצוות היו: נאוה ברוכין, אלי גורנשטיין, עוזי חיטמן, יעקב מנדל, איריס הרפז, אבי גרוס, ריקי יששכר, דליה מנטבר-שגב, רונית חמדי, איתן בן דב ויואב רמון.
בתום התוכנית הוחלט לאחד את הצוות עם שלישיית פיקוד המרכז ואכן הצוותים הללו אוחדו ללהקת פיקוד המרכז שהעלתה את התוכנית "שר מי ששר אחרון" ב-1972 (בה נטלה חלק בין היתר גם נשיאת בית המשפט העליון לעתיד אסתר חיות) בה בלטו במיוחד השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו והשיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן והלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
"בארץ אהבתי".
בשנת-1975 עלתה התוכנית "בארץ אהבתי" שזכתה להצלחה גדולה.
אחת התוכניות המוצלחות והזכורות של הלהקות הצבאיות שעלו לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בעיקר בלט שיר הנושא "בארץ אהבתי השקד פורח" עם הסולנית רוחמה רז שכתבה לאה גולדברג והלחין המנהל המוזיקלי של התכנית מוני אמריליו שגם עיבד את כל שירי התכנית. רז הייתה הסולנית בשירים נוספים שאמריליו הלחין ושזכו להצלחה ביניהם : "אגדת שלושה וארבעה (יחד עם משה גרודר), "לכל אחד ירושלים" ו"למה לא" .
השירים הנוספים בתוכנית : "צלילי גיטרה", "כנפיים של צנחן", "בהבטחת שווא", "על פסגת העולם" (גרסה עברית ל-Top of the World של הקרפנטרס), "שיר על חברים", "יש", "נתן ומשה" ו"הבלדה על סא"ל שמועתי".
שירי התוכנית יצאו על גבי אריך נגן שזכה להצלחה גדולה.
חברי הצוות היו: רוחמה רז, אורי הרפז, משה גרודר, שגיא קרפ, דודי לובלינר, לאוניד קרולנד, קובי ליבר, ענבל שחף, מוטי חיים, גליה נמיר ויורם ביטון.
שלישיית פיקוד המרכז.
למרות ששלישיית פיקוד המרכז שהורכבה מהסולנית דורית ראובני ולצידה גיא יפה, צבי וינברגר ושלום קוולר, פעלה פחות משנתיים, היא הקליטה כמה שירים שהפכו לקלאסיקות בזמר העברי. במיוחד בלט השיר "היום היום" שזכה להצלחה גדולה, ואף נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ב. בנוסף בלטו השירים : "יש פרחים" ו"ציפור בגשם", שלושת השירים הולחנו ועובדו על ידי מוני אמריליו שהיה המנהל המוזיקלי של השלישייה.
שנה מאוחר יותר (1972), הופיעה השלישייה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "היו לי חברים" שכתב חיים גורי ובערב שירי משוררים השני של גלי צה"ל עם השיר "סוף הנפילה" שכתבה דליה רביקוביץ, את שני השירים הלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
באותה שנה הוחלט לאחד את השלישייה עם צוות הווי צנחנים ואכן הצוותים הללו אוחדו ללהקת פיקוד המרכז שהעלתה את התוכנית "שר מי ששר אחרון" ב-1972 (בה נטלה חלק בין היתר גם נשיאת בית המשפט העליון לעתיד אסתר חיות) בה בלטו בה בלטו במיוחד השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו והשיר "מסביב למדורה שכתב נתן אלתרמן והלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
תוכניות.
1971: "צנחן שלי": צוות הווי חטיבת הצנחנים
1971: "אחרי לצנחנים": צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד מרכז
1973: "פרצופים צוחקים": צוות הווי פיקוד המרכז
1975: "בארץ אהבתי": צוות הווי חטיבת הצנחנים
1976: "צוות הווי פיקוד מרכז עם רוחמה"
1977: "שירי ירושלים": צוות הווי פיקוד המרכז
אלישע לינדר
אלישע לינדר (2 באוגוסט 1924 - 7 ביוני 2009) היה מחלוצי מחקר הארכאולוגיה הימית בישראל ומייסד האגודה למחקר תת-ימי בישראל.
אודות.
לינדר נולד בשנת 1924 בצ'רנוביץ שברומניה. הוא התייתם מאמו בגיל ארבע, וגודל על ידי דודתו. כשהיה לינדר בן 11, עקב עליית היטלר לשלטון, עלתה המשפחה לישראל. אביו נשלח למחנה עבודה ונרצח על ידי הנאצים. הוא למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב והיה חבר ב"גוש הצופים הקשישים" של הצופים. הוא הצטרף בשנת 1942 לפלמ"ח, אולם עקב בעיות בריאות עזב את השירות ועבר ללימודי הוראה בסמינר הקיבוצים. הוא ניהל את המכון למדריכי חוץ לארץ ופגש בו את אשתו פנינה, חניכת השומר הצעיר מארצות הברית, לה נישא בשנת 1951 בארצות הברית ולזוג נולדו שלושה בנים. בשנת 1955 הגיעו הזוג לקבוץ מעגן מיכאל.
לינדר למד היסטוריה מקראית באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל תואר מוסמך מן המחלקה ללימודי השפות השמיות באוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק, ובשנת 1970 סיים דוקטורט באוניברסיטת ברנדייס, מסצ'וסטס.