אייאקס זכתה באליפות הולנד בשנים 1966, 1967 ו-1968, והגיעה לגמר גביע אירופה ב-1969, בו הפסידה למילאן. בעונת 1966/1967, רשמה אייאקס שיא של 122 שערים בליגה, זכתה באליפות וגם בגביע, והשלימה דאבל ראשון בתולדות המועדון.
בשנת 1972 זכתה אייאקס בטרבל לאחר ניצחון 2-0 בגמר ליגת האלופות על פנאתינייקוס, והיא אחת משבע קבוצות בלבד באירופה שעשו זאת יחד עם ברצלונה, אינטר מילאנו, סלטיק, פ.ס.וו. איינדהובן, באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד. בנוסף, אייאקס זכתה בכל שלוש התחרויות העיקריות של אופ"א (גביע אופ"א, גביע מחזיקות הגביע וגביע האלופות) והיא אחת מחמש הקבוצות היחידות שעשו זאת (בנוסף ליובנטוס, צ'לסי, מנצ'סטר יונייטד ובאיירן מינכן) ואחת מחמש הקבוצות שזכו בכל תואר אפשרי למועדון אירופאי (לא כולל הליגה האזורית). כמו כן, איאקס היא אחת מחמש הקבוצות היחידות בהיסטוריה, אשר זכו בגביע בין-יבשתי באותה שנה בה זכו בטרבל אירופי אותו השיגה גם כן בעונת 1971/1972.
בשנת 1973 שברה ברצלונה את שיא ההעברות העולמי והחתימה את קרויף מאייאקס, החתמה זו סימנה את סיומה של תקופה זו של ההצלחה הבינלאומית של המועדון.
ב-1985 חזר קרויף לאייאקס כמאמן, והקבוצה סיימה את עונתו הראשונה בתפקיד עם 120 שערים מ-34 משחקים. עם זאת, אייאקס עדיין סיימה רק כסגנית, עם שמונה נקודות פחות מפ.ס.וו. איינדהובן. גם בעונה שלאחר מכן אייאקס הפסידה את תואר האליפות לפ.ס.וו, אך זכתה בגביע אירופה למחזיקות גביע, גביע יבשתי הראשון שלה מזה 14 שנים. לאחר מכן, עזב קרויף את המועדון.
שנות ה-90.
תחת הדרכתו של לואי ואן חאל, זכתה אייאקס בגביע אופ"א בשנת 1992 לאחר ניצחון על טורינו, והפך למועדון השני, אחרי יובנטוס, שזוכה בכל שלוש התחרויות הגדולות באירופה. הקבוצה חזרה לזכות באליפות הולנד שלוש פעמים ברציפות בין 1993 ל-1996, והפכה לקבוצה הראשונה שזוכה בשלוש אליפויות רצופות מאז 1968. שיא ההצלחה של ואן חאל הגיע בעונת 1994/1995 בה אייאקס הפכה לקבוצה הראשונה שהשלימה עונה שלמה ללא הפסד בתולדות הליגה. הקבוצה גם זכתה בגביע אירופה הראשון שלה מאז עידן שנות השבעים המפואר שלה עם קרויף, כשהיא מנצחת את מילאן במשחק הגמר. אייאקס שוב הגיעה לגמר בשנה שלאחר מכן, אך הפסידה בפנדלים ליובנטוס.
שנות ה-2000- הווה.
העשור הראשון של המאה ה-21 היה עשור חלש יותר עבור המועדון עם שתי אליפויות בלבד.
בשנת 2010 מונה פרנק דה בור למאמן אייאקס, והוביל את המועדון לתואר האליפות הראשון שלו מזה שבע שנים, ושיא זכיות, 30. הקבוצה המשיכה וזכתה בשלוש אליפויות ברציפות. שלוש זכיות רצופות ראשונות מאז שנות ה-90. לאחר זכייה גם נוספת גם בעונת 2013/2014, הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המועדון עם 4 זכיות רצופות. לאחר שסיים במקום השני, אחרי פ.ס.וו. שנתיים ברציפות, עזב דה בור את תפקידו במאי 2016. פיטר בוס מונה במקומו לתפקיד, והוביל את הקבוצה לגמר הליגה האירופית בעונת 2016/2017, הגמר האירופי הראשון של המועדון מזה 21 שנה. הם הפסידו למנצ'סטר יונייטד, ושוב לא הצליחו לזכות באליפות כשסיימו במקום השני אחרי פיינורד.
בעונת 2018/2019 רשמה אייאקס קמפיין אירופי מוצלח כשהעפילה לליגת האלופות לאחר שסיימה במקום השני בליגה. היא הדיחה במוקדמות את שטורם גראץ, סטנדרד לייז' ודינמו קייב. בשלב הבתים סיימה במקום השני אחרי באיירן מינכן ולפני בנפיקה ליסבון וא.א.ק. אתונה, והעפילה לשלבי ההכרעה, שם הוגרלה מול האלופה שלוש פעמים ברציפות, ריאל מדריד. אחרי שהפסידו 1–2 במשחק הראשון, ניצחה אייאקס 4–1 במשחק החוץ, והדיחה את האלופה. ברבע הגמר הוגרלה מול יובנטוס. במשחק הראשון שהתקיים בהולנד, התסיים המשחק בתיקו 1–1. במשחק השני שהתקיים באיטליה ניצחה אייאקס 2–1 ו-3–2 במצטבר והעפילה לחצי הגמר הראשון שלה מאז 1997 שם הוגרלה מול טוטנהאם הוטספר. במשחק הראשון ניצחה אייאקס את טוטנהאם 1–0 בחוץ. במשחק השני הובילה אייאקס 2-0 במחצית, בדרך הבטוחה לגמר, עם זאת, במחצית השנייה כבש לוקאס מורה שלוש פעמים, כולל בדקה ה-6 של תוספת הזמן, וכתוצאה מכך אייאקס הפסידה לאחר שקלול שערי החוץ.
ב-24 באוקטובר 2020 ניצחה אייאקס 0–13 את פנלו, הייתה זו התוצאה הגבוהה בהיסטוריית הליגה ההולנדית.
אייאקס המשיכה וזכתה תחת אריק טן האך גם בעונת 2020/2021 וגם בעונת 2021/2022. בסיום העונה עזב המאמן את הקבוצה לטובת מנצ'סטר יונייטד.
סמל, כינוי ואוהדים.
הקבוצה נקראת על שם הגיבור המיתולוגי איאס, שם שמתועתק כ-Ajax ולכן רבים מבטאים אותו כ"אייאקס". גיבור זה חבוש בקסדה מופיע בסמל המועדון.
אייאקס משחקת באצטדיון יוהאן קרויף ארנה. הקבוצה נחשבת לקבוצה "יהודית". היסטורית זה התפתח, ככל הנראה, בגלל קרבת האצטדיון המקורי לשכונה היהודית באמסטרדם, ומשום שחלק משחקניה והנהלתה, כמו גם מספר יחסית גדול של אוהדים, היו יהודים. עם הזמן אוהדיה הקנאים אימצו לעצמם "זהות" זו - הם מכנים עצמם יהודים גם אם אינם יהודים, ומתעטרים בסמלי מגן דוד ודגלי ישראל. מסיבה זו, שירי נאצה רבים וקריאות גנאי של אוהדי הקבוצות היריבות, ובייחוד פיינורד, קשורים באנטישמיות ובהתייחסות שלילית לקורבנות השואה.
אקדמיה.
המועדון מפורסם במיוחד בזכות תוכנית הנוער הנודעת שלו שהפיקה לאורך השנים כישרונות הולנדים רבים - יוהאן קרויף, אדווין ואן דר סאר, חרלד וננבורג, פרנק רייקארד, דניס ברגקאמפ, רפאל ואן דר וארט, פטריק קלייברט, מרקו ואן באסטן, וסלי סניידר, מארטן סטקלנבורג, נייג'ל דה יונג, ופרנקי דה יונג, הם רק חלק מהשמות הבולטים בכדורגל ההולנדי והעולמי שגדולו במחלקות הנוער של אייאקס.
אייאקס הרחיבה גם את תוכנית חיפוש הכישרונות לדרום אפריקה בשיתוף פעולה עם קבוצת אייאקס קייפטאון. לאייאקס היה גם מועדון בארצות הברית בשם אייאקס אמריקה, עד שהגיש בקשה לפשיטת רגל.
ב-1995, השנה בה אייאקס זכתה בליגת האלופות, נבחרת הולנד הורכבה כמעט כולה משחקני אייאקס, כאשר אדווין ואן דר סאר היה בשער, מייקל רייזיגר, פרנק דה בור ודני בלינד בהגנה, רונאלד דה בור, אדגר דווידס וקלרנס סידורף במרכז המגרש, ופטריק קלייברט ומארק אוברמארס בהתקפה.
סגל הקבוצה.
נכון ל-10 באוגוסט 2022
(קפטן שני)
(בהשאלה מפיזה)
בארתולומיאו דיאז
אלי ויזל
אליעזר "אלי" ויזֶל (באנגלית: Eliezer "Elie" Wiesel; ט"ז בתשרי ה'תרפ"ט, 30 בספטמבר 1928 – כ"ו בסיוון ה'תשע"ו, 2 ביולי 2016) היה עיתונאי, פילוסוף, אינטלקטואל וסופר יהודי צרפתי-אמריקאי, ניצול השואה מטרנסילבניה. חתן פרס נובל לשלום על פעילותו למען זכויות אדם (1986). עסק בפעילויות חינוכיות להנצחת זכר השואה ומניעת מקרי רצח עם אחרים ברחבי העולם.
קורות חיים.
ויזל נולד ב שנת 1928 בסיגט שבחבל מרמורש שבצפון-טרנסילבניה, רומניה, לשלמה-אלישע ושרה לבית פייג, יהודים חרדים שבבעלותם חנות מכולת. בבית דיברו בעיקר יידיש, אך גם גרמנית, הונגרית ורומנית. אמו שרה, הייתה בתו של דודייה פייג, חסיד ויז'ניץ וחוואי, שהיה אדם ידוע ומוערך בקהילה, שאף נאסר בגלל עזרתו ליהודים פולנים שנמלטו מפולין והיו חסרי כל. אביו שלמה, הטמיע בבנו ערכים הומניסטיים ועודד את ויזל ללמוד עברית ולקרוא ספרות כללית, בעוד אמו דחפה אותו ללמוד תורה וחסידות. ויזל היה מקורב לחסידות קרעטשניף בעיר סיגט. אחד מידידיו מילדותו ולאורך ימי נערותו היה הרב מנשה קליין.
ימי השואה.
בשנת 1940 סופחה סיגט להונגריה, בעלת בריתה של גרמניה הנאצית. ויזל נרשם ללימודי גימנסיה בעיר דברצן ואחר כך באוראדיה. בסופו של דבר סולק מבית הספר עקב חוקי הגזע.
במשך שנים אחדות נותרו יהודי סיגט בעירם בביטחון יחסי, אך באפריל 1944, בעקבות פלישת הצבא הגרמני להונגריה, הוקם בסיגט גטו בו רוכזו יהודי העיר. במאי 1944 החל גירוש יהודי העיר לאושוויץ, ובני משפחת ויזל ביניהם. אמו ואחותו הקטנה של אלי ויזל נרצחו באושוויץ עם הגיען, בעוד אלי ואביו הוצבו לעבודה במחנה אושוויץ III. הם הועבדו בעבודת פרך בתנאים קשים, ומדי פעם הועברו בין מחנות משנה שונים. עם התקרבות הצבא האדום לעבר אושוויץ צורפו אלי ואביו לצעדת המוות שפינתה את אסירי אושוויץ מערבה לתוככי גרמניה, למחנה בוכנוואלד. האב נפטר כעבור ימים ספורים וויזל שרד במחנה את שלושת החודשים האחרונים של המלחמה עד לשחרור המחנה בידי בעלות הברית, ב-11 באפריל 1945. בנוסף לאלי שרדו את השואה גם שתי אחיותיו הבכורות.
לאחר המלחמה.
עם שחרורו נשלח לבית יתומים בצרפת (כנראה לארמון "Château d'Ambloy" בכפר Ambloy בחבל Loir-et-Cher בצרפת שהיה בבעלות משפחת מרצבך ). ולמד צרפתית. בעת שהותו בבית היתומים צולם לצורך כתבה בעיתון. כאשר הופיעה תמונתו בעיתון צרפתי, זיהתה אותו אחת מאחיותיו וכך חודש הקשר אתה. מאוחר יותר חודש הקשר גם עם אחותו השנייה. הוא למד פילוסופיה בסורבון ולימד עברית. שם הכיר את מורו - מר שושני, גאון מסתורי ששמר בסוד על זהותו. בהמשך היה לעיתונאי וכתב עבור עיתונים צרפתיים וישראליים, אולם סירב לכתוב או לדון על חוויותיו בשואה, משום שטען כי לא נמצאות המילים היכולות לתאר את גודל הזוועה. פגישה עם פרנסואה מוריאק, חתן פרס נובל לספרות ולימים חברו הקרוב, שינתה את דעתו והוא החל לכתוב ביידיש את ספרו "והעולם שתק", על זכרונותיו ממחנה הריכוז. מאוחר יותר ערך ויזל את הספר והוציא אותו בצרפתית בשם "הלילה".