הדפסה בפורמט רחב היא תהליך שבו הגרפיקה עוברת מקבצי המחשב לתוך דפוסים מאסיבים. דפוסים אלה עוברים מיד למינציה כדי להפוך אותם לקשיחים ועמידים יותר. לאחר שעברו הליך למינציה וחיתוך לגדלים מדויקים, ניתן לתלות אותם בעזרת ציוד מכני על מתקני תצוגה כמו פופ אפ. המדפסות המתקדמות בתעשייה מדפיסות ברזולוציית DPI גבוהה, המבטיחה הדפסה חדה ונקייה.
הדפסה בפורמט רחב דורשת היכרות עם קבצים וקטוריים לעומת קובצי רשת, מונחים גרפיים, ופלטים נקיים של קבצים גרפיים; זאת במטרה לוודא שהקבצים מודפסים בדיוק כפי שהם מופיעים על מסך המחשב.
חומרים עליהם ניתן להדפיס בפורמט רחב:
ניתן להוסיף חומרי דבק בגב כל אחד מהחומרים האחרים, ליצירת מדבקות, המאפשרות התקנה קלה יותר של הדף המודפס על סוגי משטחים רבים. הדבר שימושי למשל בשלטי חלונות ראווה, שלטים על משאיות ומכוניות, תצוגות בתערוכות, טפטים ועוד.
דיו להדפסה בפורמט רחב.
דיו המשמש להדפסה בפורמט רחב מורכב משני חומרי יסוד, ממס וצבען (פיגמנט). איכות ההדפסה בדיו זה נקבעת בהתאם להרכב הממס והצבען.
ההדפסה מתבצעת באמצעות ראשי הדפסה המותקנים במדפסות הדיגיטליות, דרכם מוזרק הדיו למצע ההדפסה. ישנם ראשי הדפסה הפועלים בטכנולוגיות שונות, שהמשותף להן הוא נחירי הזרקת הדיו המצויים בראש ההדפסה. ראשי ההדפסה קטנים במיוחד וגודלם מיקרונים בודדים (1:1,000,000 למטר); דרישה זו קובעת את תכונותיו הפיזיקליות (צמיגות, מתח פנים וכו') של הדיו.
סוגי דיו.
בדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, קיימים סוגי דיו שונים, וזאת בהתאם למדפסת המותקנת ולאפליקציית ההדפסה. ההבדלים בין סוגי הדיו נעוצים בסביבת החומר בו מצוי הצבע.
קיימים מספר סוגי דיו בהם נעשה שימוש מועט:
מספר חברות ברחבי העולם מייצרות דיו לדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, בהן Toyo Ink, 3M, Nazdar, Fujifilm Sericol, ובישראל Bordeaux Digital PrintInk.
דב ינון
דב ינון (1916 - 15 ביולי 2001) היה פרשן קול ישראל לעניינים ערביים וממייסדי ענף מצרים באמ"ן מחקר.
חייו.
ינון נולד בפיוטרקוב שבפולין ב-1916, בן לפיגה ויעקב ויינריב. הוא עלה לארץ ישראל ב-1936, התגורר בעטרות, והיה נוטר וחבר בהגנה. בשנים 1942–1945 שרת בבריגדה היהודית בצבא הבריטי ונפצע קשה מאוד ברגליו בחזית נהר הסניו. לאחר מכן חזר לישראל ובין השנים 1948 ל-1964 שרת בצה"ל במחלקת המחקר באגף המודיעין כראש מדור (ואחר כך ענף) מצרים. בשנת 1964 החל לשרת בשגרירות ישראל בוושינגטון כמזכיר ראשון והשתתף במשלחת ישראל לאו"ם. לאחר מלחמת ששת הימים השתחרר מצה"ל ובספטמבר 1967 מונה לפרשן קול ישראל לענייני המזרח התיכון. בתפקידו זה הוא ערך בסוף שנת 1967 סדרה על מדינות ערב ונודע בניתוחיו את אישיותו של נשיא מצרים נאצר ולאחריו סאדאת. ב-1981 פרש לגמלאות.
בהשראת דמותו כתב יוסי בנאי את המערכון "דב ערב" ששוחק על ידי הגשש החיוור.
ינון נפטר בשנת 2001, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
בעלת האוב מעין דור
בעלת האוב מעין דור היא דמות מקראית. שמה ומוצאה של בעלת האוב אינם ידועים. לפי , מקום מושבה היה עין דור. עיסוקה, העלאה באוב, ידוע לנו מ: . דמותה של בעלת האוב מופיעה בסיפור ב, בחלק הראשון של הפרק ב ובחלק השלישי ב.
השתלשלות האירועים ודמותה.
חלק ראשון.
ערב המלחמה הגורלית עם פלשתים מבקש שאול המלך להיוועץ באלוהים וה' מחריש: בייאושו מבקש שאול מעבדיו למצוא לו בעלת אוב. העלאה באוב אסורה על פי דין התורה. בעקבות רדיפת שאול את בעלי האוב והידעונים מסתכנת האישה, אם תיענה לבקשת המלך המחופש, בעונש מוות. נראה כי האישה יודעת זאת בדברה אל שאול ב: בשאלתה הרטורית לשאול היא מביעה לא רק את סירובה למלא את בקשתו אלא גם את התמרמרותה המוסרית לנוכח הקלות בה הוא מבקש להמיט עליה אסון. זאת ועוד, יש כאן כפילות: בתחילת הסיפור מסופר, כי שאול הכרית את האובות והידעונים () ופעם שנייה לומדים הקוראים על הסרת האובות מפיה של בעלת האוב. כפילויות כאלה שכיחות בסיפור המקראי. בפרק זה יוצרת הכפילות ניגוד בין פעולתו של שאול בעבר לבין פעולתו כעת, כשהוא הולך לדרוש באוב בחשאי. ניגוד זה מבליט מה עגום מצבו ולאיזה שפל הגיע.
שאול מגיע מחופש אל האישה מעין דור. ב נאמר . ייתכן שהנימה החשאית הזאת מילאה את ליבה של האישה הנרדפת בחשד. שאול נשבע לה כי לא יאונה לה כל רע. שבועה זו מניחה את דעתה של האישה והיא מביעה את הסכמתה על ידי בקשת הנחיות ממנו לביצוע הטקס. המספר אינו מתאר את פעולות האישה כדי להעלות את רוחו של המת ומדלג מיד אל לתוצאה - האישה רואה את שמואל.
כאשר מתגלה לה זהותו של שאול בדרך לא ברורה, בעלת האוב פורצת בזעקה גדולה כלפי שאול ב: . שאול מרגיע אותה ושואל מה ראתה: . ייתכן כי שאול לא היה מעוניין בהפללתה אלא רק בהעלאת המת. העובדה שבאמצעות ראיית המת היא רואה את שמוסתר מתחת ל"בגדים האחרים" מהווה אישור לכך שאמת דיברה. שאול מזהה את שמואל לפי תיאורה.
חלק שני.
בין שמואל לשאול מתפתח דו-שיח של ממש. בתחילה שמואל מתרגז, ושואל את שאול: . שאול מתנצל בפניו, ואומר שצר לו מאוד כי הפלשתים לוחצים את מחנה ישראל, ואלהים אינו עונה לו. שמואל בתגובה שואל את שאול בתמיהה: , ומודיע לשאול שאלהים סר מעליו, וגם קרע את הממלכה מידו, ונתן לרעהו - דוד. בנוסף, שמואל מבשר לשאול שהוא ובניו ימותו במלחמה ויעלו השאולה.
חלק שלישי.
שאול שוכב מובס ומיואש אחרי דבריו של שמואל. מהמילים , ניתן להסיק שהיא נעדרה מהחדר בעת הופעתו של שמואל. היעלמותו של שמואל לא נמסרת במפורש. אך בניגוד לשמואל, העזרה לשאול מגיעה דווקא מבעלת האוב. האישה רואה כי שאול נבהל מאוד, , מכאן ניתן להסיק שברצונה לעזור לו, היא מונעת ממראה עיניה על ידי הבנתה לנפשו ועל ידי הזדהות עם סבלו.
בעלת האוב מבינה כי הצעד הראשון לעזור לשאול - מזון שיבוא אל פיו. בעלת האוב זקוקה לכוח שיכנוע רב על מנת ששאול יאות לאכול. היא פונה אל המלך ביראת כבוד, נוקטת בלשון: 'שִׁפְחָתְךָ', והיא מציגה את ההיענות להזמנתה כחסד שיגמול לה שאול על האירוח. היא מוכיחה את דבריה בדרך אנלוגית: . חוקר המקרא, אוריאל סימון, רואה בכך טיעון לקוי. היא נתנה דבר גדול והיא מבקשת דבר פעוט. לשיטתו, לא מדובר כאן בהגשת סעודה לאורח, אלא בהצלת נפש. כמו כן, בדבריה היא קנתה לה זכות לבקש ממנו, לגבור על אימת המוות ולא להיכנע לחולשותיו.
בניגוד לשמואל מתוארת בעלת האוב כאנושית מאוד. פעולות האישה מהירות: ; האישה מתגלה לא רק כחכמה אלא כמכניסת אורחים, היא שוחטת במהירות את עגל המרבק שעימה ואופה בחיפזון מצות, כדי שאורחיה לא יצטרכו להמתין ויוכלו לשוב לדרכם. כמו כן, לא מסופר בפרק אם האישה חולקת עם שאול את הארוחה.
פרשנות.
בפשר המעשה מביא רד"ק מחלוקת בין הגאונים: לדעת הגאון רב שמואל בן חפני, כל מעשיה של האישה היו ברמאות כי באמת לא דיבר שמואל עם שאול וכלל לא עלה מקברו; אלא בעלת האוב שזיהתה את שאול מיד בבואו אליה ושמעה על מעשיו שמה בפי שמואל דברים אלו ועשתה כדרך בעלי האוב "להביא בן אדם שמדבר מתוך מחבואו בלשון נמוך" וכך האמין לה שאול. רב שמואל גאון מוסיף "שאף על פי שמשמעות דברי החכמים ז"ל בגמרא כי אמת היה שהחייתה האישה את שמואל, לא יקובלו הדברים במקום שיש מכחישים להם מן השכל".
הכיוון השני שמביא רד"ק היא דעת רב סעדיה גאון ורב האי גאון שסיפור המעשה התרחש כפשוטו שעלה שמואל מקברו ושוחח עם שאול, אך לא היה זה בכוחה של בעלת האוב אלא ה' החייהו כדי לגלות לו את העתידות והקורות שיהיו עמו. בדרך זו הם מסבירים את בהלתה של האישה בעת ששמואל אכן עלה: , שכן בדרך כלל אין בכוחם של בעלי האוב להחיות מתים ולדעת את העתידות, ורגילים לרמות את הבאים אליהם, אך מקרה זה היה חריג ואירע הדבר בפועל. על שיטה זו הרד"ק תמה, שאם רצה ה' לספר לשאול את הבאות עליו היה יכול לעשות זאת באמצעות נביא או אורים ותומים ולמה הזקיקו ללכת לבעלת אוב.
שמה במדרש.
לפי ילקוט שמעוני לספר שמואל, היה שמה של בעלת האוב צפניה, והיא הייתה אמו של אבנר בן נר (על פי הרב עזריה די פאנו בספרו "גלגולי נשמות", שמה היה צפנית). על פי גרסאות אחרות, היה שם בעלה צפניה, והיא נותרת באלמוניותה.
על פי קדמוניות המקרא היה שמה סֵדֶקְלָה בת אָדוֹד המדיני.
בעלת האוב במסורת האסלאם.
בקוראן גם כן מופיע סיפור על בעלת האוב מעין דור, אך אלישע היה זה שנפגש עם בעלת האוב, והמועלה באוב הוא יהושע בן נון.
ייצוגיה בתרבות.
דמותה של בעלת האוב מעין דור היוותה השראה לסופרים ומשוררים רבים. שאול טשרניחובסקי כתב את הבלדה המפורסמת בעין-דור.
"שאול אחוז טירוף" הוא שמו של מחזה פרי עטו של ז'או זה לה טאי, שראה אור בפריז, בשנת 1572 לערך. שמו המלא של המחזה "שאול אחוז טירוף, טרגדיה שאולה מן התנ"ך, שחוברה לפי דרכם ואמונתם של הטרגיקנים בני הזמן העתיק" מתאר את שאול מבעד לעיניו של נושא כליו. במחזה זה מקללת רוחו של שמואל את בעלת האוב ושולחה.
בשנת 1931 פרסם יצחק קצנלסון את מחזהו "הרועים". במחזה היתולי זה מתבקשת בעלת האוב העוברת בין חיים למוות על ידי אליהו הנביא להביא לפניו את שאול. בעלת האוב טוענת במחזה כי שאול אינו מלך אלא נביא אשר התחפש למלך. כמו כן מתבקשת בעלת האוב גם להעלות את שלמה באוב.
סיפורו של המפגש בין שאול לבעלת האוב הצית את דמיונם של ציירים רבים, ביניהם ויליאם בלייק, וושינגטון הלסטון, דימטרי מרטינוב וגוסטב דורה.
בסדרה מעשי כשפים אמה של סמנתה קרויה אנדורה ע"ש בעלת האוב.
בסדרה הסודות של ניקולס פלאמל בן האלמוות מוזכרת צפניה המכשפה מעין דור כקדמונית בעלת כוחות חזקים.
The vamps
מירזא ע'ולם אחמד
פסנג'ר