הסף לתיקון בניתוח משתנה מעט מאדם לאדם, בהתאם למאזן הסיכונים והיתרונות כאשר שוקלים את התיקון. הגודל המקורי של אבי העורקים עשוי להשפיע, יחד עם נוכחותם של מחלות רקע שעשויות לסכן או להקטין את תוחלת החיים.
תיקון (ניתוח) פתוח.
תיקון פתוח משמש בחולים צעירים כנוהל, או במפרצת גוברת או גדולה, סימפטומטית או קרועה. אבי העורקים חייבים להיות סגורים במהלך התיקון, מנתבים את הדם לאברי הבטן ולקטעים של חוט השדרה; דבר אשר יכול לגרום לטווח של סיבוכים. זה חיוני כדי להפוך את החלק הקריטי של הפעולה למהיר, ולכן החתך נעשה גדול יחסית כדי להקל על טיפול מהיר. התאוששות לאחר ניתוח AAA פתוח אורכת זמן רב. המינימום הוא כמה ימים בטיפול נמרץ, שבוע סך הכל בבית החולים וכמה חודשים לפני ההתאוששות המלאה.
תיקון באמצעות רדיולוגיה פולשנית.
תיקון ראשון באמצעות רדיולגיה פולשנית הפך מעשי בשנת 1990. טיפול זה בדרך כלל משמש בגיל מבוגר יחסית, אצל חולים בסיכון או חולים שפחות כשירים לתיקון פתוח. עם זאת, תיקון זה אפשרי רק אצל חלק מהחולים ב AAA, היתרונות העיקריים של תיקון זה על פני תיקון פתוח הם שיש פחות תמותה, פחות זמן בהחלמה, פחות זמן בטיפול נמרץ, פחות זמן בבית חולים כללי וחזרה מוקדמת יותר לפעילות רגילה. חסרונות של תיקון זה הם שתיקון זה דורש ביקורים תכופים יותר בבית החולים לביקורות, ויש סיכוי גבוה יותר שיהיה צורך בהליכים נוספים. על פי המחקרים האחרונים, ההליך אינו מציע יעילות להישרדות כללית או שיפור איכות החיים לעומת ניתוח פתוח.
קרע.
אצל אנשים עם קרע באבי העורקים, הטיפול הוא תיקון כירורגי מיידי. נראה שיש יתרונות כאשר מאפשרים לתת לחץ דם והגבלת השימוש בנוזלים תוך ורידיים במהלך ההובלה לחדר הניתוח.
פרוגנוזה.
אף על פי שבתקן הנוכחי לקביעת סיכון לקרע מתבססים על קוטר מרבי, וידוע כי קוטר קטן הוא קטן מ 5.5 ס"מ, ייתכן גם מצב בו קוטר גדול מ 5.5 ס"מ ישאר יציב ולא יתפתח לקרע. דו"ח אחד הראה כי 10-24% של קרעי AAA היו פחות מ-5 ס"מ בקוטר. גם דווח שאצל 473 אנשים שאינם טופלו בבעיה היו 118 מקרים של קרע, 13% מהם היו פחות מ-5 ס"מ קוטר. מחקר זה גם הראה כי 60% של הסובלים מ AAA גדול מ-5 ס"מ (כולל 54% מאלה עם AAA בין 7.1 ו-10 ס"מ) מעולם לא חווה קרע.
שיטות חלופיות של הערכת הקרע דווחו לאחרונה. ברוב הגישות הללו מבוצע ניתוח מספרי של AAA באמצעות טכניקת הנדסה בשילוב עם שיטת האלמנטים הסופיים כדי לקבוע את מתח הקיר. דיווחים אחרונים הראו כי למתח יש קשר לגאומטריה הכללית של AAA ולא רק לקוטר המקסימלי. ידוע גם כי קרע נוצר בדרך כלל כאשר הלחץ של הקיר עולה על כוח הקיר. לאור זאת, הערכת הקרע עשויה להיות מדויקת יותר אם את מתח הקיר הספציפי לחולה מחשבים יחד עם חוזק הקיר הספציפי למטופל. שיטה לא פולשנית לקביעת חוזק הקיר התלוי בחולה דווחה לאחרונה, עם גישות מסורתיות יותר לקביעת כוח באמצעות בדיקת מתיחה שבוצעה על ידי חוקרים אחרים בתחום. ההערכות כוללות: מתח קיר של AAA; קצב הגדילה של AAA; מידת סימטריה; הנוכחות של פקיק (אליוט); מדד לקרע פוטנציאל (RPI); - ניתוח אלמנטים סופיים למדד קרע (FEARI);l גורמים ביומכנים בשילוב עם ניתוח מחשב; הצמיחה של אליוט; פרמטרים הנדסיים של AAA; ויש גם שיטה של קביעת הצמיחה של AAA ולא קרע מבוסס על מודלים מתמטיים.
תמותה שלאחר הניתוח אצל חולים עם קרע ירדה לאט במשך כמה עשורים אבל נשארה גבוה מ -40%. עם זאת, אם AAA מתוקן כירורגית לפני הקרע, שיעור התמותה שלאחר הניתוח הוא נמוך באופן משמעותי: כ 1-6%.
אפידמיולוגיה.
המצאות של AAA משתנה לפי מוצא אתני. בממלכה המאוחדת השיעור אצל גברים לבנים מבוגרים מ 65 שנה הוא כ-4.7%, בעוד בגברים אסיאתים השיעור עומד על 0.45%. AAA פחות נפוץ אצל אנשים ממוצא אפריקאי ובעלי מורשת היספנית. AAA מופיעים פי ארבעה יותר אצל גברים מאשר נשים.
בארצות הברית מדווח על לפחות 13,000 מקרי מוות מדי שנה עקב קרע AAA. מספר מקרים חדשים לשנה הגבוה ביותר הוא בקרב גברים בני כ-70 שנה, אחוז הגברים בני מעל 60 שנים הסובלים מהתופעה הוא כ 2-6%. יש שכיחות גבוהה יותר אצל מעשנים מאשר אצל לא מעשנים (8:1), הסיכון פוחת לאט לאחר הפסקת עישון. בארצות הברית, השכיחות של AAA הוא 2-4% בקרב האוכלוסייה הבוגרת. קרע של ה-AAA מתרחש ב-1-3% מהגברים בגיל 65 או יותר, התמותה היא 70-95%.
היסטוריה.
תיעוד היסטורי ראשון של AAA הוא מרומא העתיקה במאה ה-2 לספירה. עם זאת, ניסיונות לטפל בAAA בניתוח היו כושלים עד שנת 1923. באותה שנה, רודולף מטאס (מי שהציע את הרעיון של endoaneurysmorrhaphy), ביצע את קשירת אבי העורקים המוצלחת הראשונה באדם. שיטות אחרות שהצליחו בטיפול AAA כוללות עטיפת אבי העורקים עם polyethene צלופן. אלברט איינשטיין עבר הליך המשתמש בטכניקה זו זה על ידי רודולף ניסן ב-1949, והוא שרד חמש שנים לאחר הניתוח, אבל בסופו של דבר הוא מת עקב קרע במפרצת.
למועמד לנשיאות לשעבר בוב דול היה מפרצת באבי העורקים הבטני בשנת 2001 וטופל כירורגית על ידי מנתח כלי הדם קנת קווירל. הטיפול היה מוצלח. ב -1993 מת זמר המוזיקה קונווי טוויטי מ- AAA, והשחקן ג'ורג' סי סקוט מת גם הוא ממפרצת. בשנת 2013 נפטר הזמר אריק איינשטיין, כתוצאה ממפרצת באבי העורקים, שהובילה לדימום פנימי כבד, דבר שהביא למותו.
מחקר.
הערכת סיכונים.
במשך שנים, התקיימו גישות חלופיות להערכת סיכונים של קרע. רבים האמינו כי גישת ביומכניקה היא גישה מבוססת שעשויה להיות מתאימה יותר מאשר הגישה הנוכחית של בדיקת הקוטר. מודלים מספריים הם כלי רב ערך לחוקרים המאפשר לחשב שיעור לקרע פוטנציאלי במפרצת. יש לבצע ניסויים כדי לאמת את המודלים הללו ולספק תובנות נוספות לגבי התופעה.
מניעה וטיפול.
מחקר שבוצע בבעלי חיים הראה כי הסרת חלבון מסוים מונע נזק מוקדם בכלי הדם ומסיבוכים בשלב מאוחר יותר. על ידי ביטול הגן לחלבון איתות הנקרא cyclophilin A מתוך זן של עכברים, החוקרים הצליחו לספק הגנה מלאה מפני מפרצת אבי העורקים הבטני.
מחקרים אחרים שנערכו בקרב עכברים זיהו את גרנזיים B (אנזים שפוגע בחלבון) כיעד פוטנציאלי בטיפול במפרצות אבי העורקים הבטני. חיסול אנזים זה במודלים של עכברים האט את התקדמות המפרצות והגדיל את שיעורי ההישרדות.
צמנט (שן)
צמנט הוא חומר מיוחד עשוי סידן, אשר מכסה את שורש השן. צמנט הוא חלק מהפריודונטיום של השן, שמחבר את השן למכתישי העצם על ידי עיגון רצועות החניכיים.
פיתוח.
הצמנטום מופרש על ידי תאים בשם צמנטובלסטים בתוך השורש של השן, בעלי שורש איפקס עבה. צמנטובלסטים אלו מתפתחים מתאי מזנחימאל בלתי מובדלים ברקמת החיבור של זקיק השיניים או השק. בניגוד לאמלובלסטים ולאודונטובלסטים, אשר לא משאירים שום גופי תאים בתוצריהם המופרשים, בשלב מאוחר יותר של התוצר, רוב הצמנטובלסטים נלכדים על ידי הצמנטום שהם מייצרים, והופכים לצמנטוציטים. לכן שוב, צמנטום דומה יותר לכתשי העצם, עם תאי העצם שלהם שהופכים לאוסטאוציטים לכודים. הצמנטום מסוגל לתקן את עצמו במידה מוגבלת והוא לא נספג מחדש בתנאים רגילים.
תכונות.
הצמנטום מעט רך יותר מהדנטין והוא כולל בין-45% ל-50% חומרים אורגניים (הידרוקסילאפטיט, ובין-50% ל-55% חומר אורגני ומים. החלק האורגני מורכב בעיקר  מקולגן ומפרוטאוגליקן .הצמנטום חסר כלי דם, והוא ניזון דרך תאים משלו המקיפים את כלי הדם ברצועת החניכיים. הצמנטום נראה בצבע צהוב בהיר, מעט בהיר יותר מדנטין. הוא מכיל את כמות הפלואור הגבוהה ביותר מכל רקמות המינרלים. הצמנטום גם חדיר למגוון רחב של חומרים. הוא נוצר באופן רציף לאורך כל החיים כי שכבה חדשה של צמנטום תמיד "נשארת" לשמור את הצירוף שלם כשכבה השטחית של הצמנטום. שורש של הצמנטום מסתיים היכן שהוא מסיים להקיף את נקב הפסגה והוא יכול להאריך מעט את עצמו על הקיר הפנימי של עיסת התעלה.
מבנה.
התאים של הצמנטום, הצמנטוציטים לוכדים את הצמנטובלסטים.כל צמנטוציט נמצא בחלל משלו, בדומה לתבנית של עצמות. לחללים אלו יש גם תעלות משלהם. עם זאת, בניגוד לעצמות, התעלות בתוך הצמנטום לא מכילות עצבים, והן לא מקרינות כלפי חוץ. במקום זאת, התעלות מכוונות לכיוון רצועת החניכיים ומכילות תהליכים צמנטיים אשר קיימים כדי לפזר חומרים מזינים ברצועות. לאחר התמורה של הצמנטום לשכבות, הצמנטובלסטים שלא נלכדים בצמנטום עומדים בשורה יחד עם המשטח הצמנטי והכיסוי החיצוני של רצועת החניכיים. צמנטובלסטים אלה יכולים ליצור שכבות עוקבות של הצמנטום אם השן נפגעת. סיבי העצם הם חלק מסיבי הקולגן העיקריים של רצועת החניכיים הנמצאות בצמנטום ובמכתשי העצם המחברות את השן למכתש השן.
צומת צמנטואמיילית.
הצמנטום מתחבר אל האמייל על מנת ליצור צומת צמנטואמיילית, אשר מכונה "קו הצוואר".שלושה סוגים אפשריים של מעבר ממשקים יכולים להיות נוכחים בצומת זו. ישנן שלוש אפשרויות שונות ליחסים בין הצמנטום לאמייל בצומת זו, כאשר ב60-65% של השיניים, הצמנטום נמצא על האמייל, ב-30% מהמקרים הם נמצאים אחד בצמוד אל השני ורק ב5-10% של השיניים יש מרווח ביניהם ושכבת הדנטין חשופה. בעבר האמינו שממשקים מסוימים ישלטו בחללי פה מסוימים. כיום אנו יודעים שצומת זו יכולה להכיל שלושת ממשקים השונים בחלל פה של כל אדם.
צומת הדנטינוצמנטית.