בעקבות הטלת ספק במסקנותיהם של פלורנס וזלצר, וכן בעקבות ספק שתוצאות מבחני רורשאך עלולים להיות מוטים כאשר הבוחן מכיר את הרקע של הנבחן העומד מולו, החליטה ד"ר מולי הרוור, מומחית למבחני רורשאך, לבצע ניסוי אשר יבדוק האם באמת ניתן להבחין בעקבות המבחנים, בסטייה יוצאת דופן וייחודית אצל הנאצים. באמתחתה של הרוור היו רשימות מגוונות מאוד של נבדקים במבחני רורשאך, אשר כללו 1500 אנשי כהונה אוניטריים, מאות תלמידי רפואה, מאות עבריינים צעירים, פושעים, סטודנטים לפסיכולוגיה, אחיות, מנהלי עסקים ועוד 1600 חולים מהקליניקה הפרטית שלה. מתוך כל אלו היא בחרה בשתי קבוצות מבחן שונות זו מזו על מנת לבצע את ההשוואה למבדקים של הנאצים. קבוצה אחת של חולים פסיכיאטרים לא מאושפזים וקבוצה שנייה של אנשי כהונה אוניטריים. ההנחה הייתה שאם המומחים שיקבלו לנתח את המבדקים לא יצליחו להבדיל בין הפושעים הנאצים לבין שתי הקבוצות האחרות, המסקנה תהיה כי בניתוח של מייל וזלצר היה משהו מאוד שגוי. הרוור בחרה נבדקים, מקשת מגוונת של תפקודים שונים, על מנת שההבדלים בין הקבוצות לא ינבעו מכך שבקבוצה אחת לדוגמה יהיו חולים בעלי תפקוד נמוך מאשר בקבוצה אחרת. אחר שהיא השמיטה את כל המידע המזהה, היא ביקשה מעשרה מומחים, במבחני רורשאך, לבצע מיון של התגובות במבחנים לשלוש קבוצות, על פי המידע שהם יכולים להסיק מהם. הם מיינו את הקבוצות על פי יכולות התפקוד של הנבחנים, כפי העולה מהמבדקים. התוצאות היו כי נמצאו תכונות משותפות בין שלוש קבוצות הנבחנים השונות בכל הרשומות. לאחר מכן היא ביצעה מבחן נוסף, שבו היא עדכנה את המומחים, כי יש בפניהם מבדקים של שלוש קבוצות, כגון אנשי כמורה מהמעמד הבינוני, פושעי מלחמה ומנהיגי תנועה לזכויות האזרח, וכי הם מתבקשים לזהות לאיזו קבוצה שייך כל נבחן. גם הפעם המומחים לא יכלו לזהות את הקבוצות. הניסוי לא העיד על יכולת מרשימה של מבחני רורשאך לאפיין הלך נפש יוצא דופן בקרב פושעי המלחמה הנאצים.
בנוסף לניסוי זה, נערכו על ידי חוקרים אחרים עוד שישה מחקרים, כאשר חלקם אף נעזרו ב"מערכת הפירוש המקיפה של אקסנר". אף אחד מהם לא העלה שום הפרעה נפשית מוגדרת אצל נאשמי נירנברג.
ביקורת.
רורשאך נחשב לאחד המבחנים הפסיכולוגיים השנויים ביותר במחלוקת. הביקורות נוגעות למאפיינים שונים של המבחן:
חומרי המבחן.
אחת הביקורות המרכזיות על המבחן נוגעת להיותו מבחן השלכתי. מבחן רורשאך מבוסס על גירוי עמום וחסר משמעות של כתם דיו, מתוך הנחה שהנבדק משליך עליו את רגשותיו, ודרך הפירוש האישי והמשמעות שהוא נותן לכתם משתקפות ונחשפות דינמיקות פסיכולוגיות לא-מודעות שלו. תומכי המבחן טוענים שיש לו יתרונות רבים כמבחן השלכתי, בכך שהוא חסין במידה רבה מפני הטיות והעמדות פנים, וכך מאפשר ללמוד ולהבין לעומק על מניעים ומאפייני אישיות לא מודעים. אך מתנגדי המבחן טוענים כי אין הסבר לגבי "איך" מתבצע תהליך כזה, בו תגובה לגירוי חסר משמעות מובילה לתובנה משמעותית על אישיות האדם. בנוסף, מחקרים עדכניים מראים כי כתמי הדיו אינם חסרי משמעות לחלוטין, וכי נבדקים בדרך כלל מגיבים הן למרכיבים משמעותיים בכתם, והן למרכיבים עמומים.
השלכות הבוחן.
חלק מהמבקרים את המבחן טוענים כי גם לפסיכולוג הבוחן יש השלכות אישיות משלו על הגירוי העמום של כתם הדיו. למשל, הבוחן בודק עד כמה ניתן לראות בכתם את מה שהנבדק אמר שראה, ונראה שזה נתון לראייה ולשיפוט הסובייקטיביים של הבוחן עצמו. שיטת הפירוש של אקסנר מצליחה להתמודד עם הבעיה באמצעות טבלאות מפורטות המתארות עד כמה תגובה היא שכיחה בקרב האוכלוסייה, ברפרטואר רחב של תגובות אפשריות.
בעיה נוספת שמעידה על השלכות הבוחן קשורה במהימנות בין שופטים הנמוכה של המבחן. מחקרים הראו שכאשר אותו מבחן מפורש על ידי שני בוחנים שונים, מתקבלות תוצאות שאינן זהות לחלוטין. תומכי המבחן טוענים כי מהימנות כל מדדי המבחן היא בערך 0.85 (יחסית גבוהה), אך מתנגדיו טוענים כי מהימנות זו מבוססת על קריטריונים שאינם מחמירים מספיק, וכן כי מהימנות זו אינה נכונה לגבי חלק מהמדדים.
תוקף.
מבקרי המבחן טוענים שכמבחן השלכתי, קשה לאמת ולתקף את תוצאותיו של המבחן בעזרת קריטריונים חיצוניים, ולוודא שהוא אכן בודק את מה שנועד לבדוק. שיטת אקסנר מנסה להתמודד עם טענה זו. מחקרים מראים שחלק מהמדדים נמצאו במתאם גבוה עם אינטליגנציה של הנבדקים, דבר המחזק את תוקף המבחן. מדדים נוספים נמצאו קשורים להפרעה ביפולרית. כמו כן נמצאה תקפות מסוימת באבחון הפרעות נפשיות כמו סכיזופרניה, הפרעות חשיבה וכמה הפרעות אישיות כמו הפרעת אישיות גבולית. אך חוקרים רבים טוענים כי לא ניתן להוכיח קשר עקבי וברור בין רורשאך המנותח בשיטת אקסנר לבין הפרעות וסימפטומים רבים, כולל "מאפייני אישיות, פוטנציאל לאלימות או סיכון לסרטן" (נכתב כתגובה למיעוט מתומכי המבחן, שטוענים כי יש לו יכולת לנבא אפילו סיכון למחלת הסרטן).
כדי להפחית את בעיות התוקף, פסיכולוגים משתדלים כיום לא לבצע הערכה פסיכולוגית לאדם רק לפי המבחן הזה, אלא לתקף את התוצאות גם באמצעות מבחנים פסיכולוגיים נוספים בסוללת המבחנים הבסיסית.
מהימנות.
מבקרי המבחן טוענים כי מהימנות המבחן נמוכה, וזאת בשל גורמים כמו מיקום הישיבה של הבוחן והנבחן (כלומר, מבחנים חוזרים שהועברו לנבדקים במקומות ישיבה שונים הראו תוצאות שונות), הוראות מקדימות שונות שניתנות לנבחן, תגובות מילוליות ולא-מילוליות שונות שניתנות על ידי הבוחן להערות ושאלות של הנבחן במהלך ההעברה, ועוד. אקסנר ניסח הוראות מפורטות ומדויקות לגבי אופן העברת המבחן, כדי להימנע מחוסר עקביות זו. אך מחקרים מראים כי לא תמיד הוראות אלו מולאו במדויק. בנוסף, נטען כי קיימת מהימנות נמוכה בשל מתן ציונים ופירוש לא עקביים של התגובות, ולמרות ההוראות והטבלאות המפורטות בשיטת אקסנר שנועדו למנוע זאת, נטען כי לא פעם פסיכולוגים "מעגלים פינות" בעת בדיקת המבחן, דבר הפוגע במהימנותו.
נורמות האוכלוסייה.
אחד מהיתרונות של שיטת אקסנר הוא הגיבוי שלה בנורמות סטטיסטיות של אוכלוסיות רבות ומגוונות. אך בשנות ה-90 החלו חוקרים לנסות ולחזור על המחקרים שמהם נגזרו הנורמות, וחלקם לא הגיעו לאותן תוצאות. כך למשל נמצאו סתירות בנורמות של מדדים הבודקים נרקיסיזם, הפרעות חשיבה, וקשיים ביחסים בין-אישיים. לילנפלד ועמיתיו טענו כי תוצאות אלו מוכיחות שמבחן רורשאך נוטה לאבחן "פתולוגיית-יתר" אצל אנשים שהם נורמליים, כלומר הוא נוטה למצוא ממצאים של הפרעות נפשיות כאשר בפועל אין הפרעות כאלו לנבדק. תומכי המבחן טוענים כנגדם שהנורמות באוכלוסייה הן אלו שהשתנו, והן משקפות עלייה משמעותית בפתולוגיות הקיימות בחברה כולה, עלייה שהתרחשה בעשורים האחרונים, במיוחד בהפרעות כמו נרקיסיזם. לגבי מדד הקשיים ביחסים בין-אישיים, נמצא כי הוא קשור לגירושין ופרידות, תופעה שגם היא נמצאת במגמת עלייה בעשורים האחרונים בחברה.
יישומי המבחן.
מבחן רורשאך מצוי במחלוקת גם משום שהוא משמש להערכת אישיות בהוראת בתי המשפט, ומהווה גורם חשוב במדידת מסוגלות הורית לשם קביעת משמורת של ילדים אצל הוריהם, החלטות לגבי שחרור מוקדם של אסירים מבית הסוהר ועוד. ההתנגדות למבחן נובעת מכך שלעיתים המבחן משמש ככלי בלעדי לקביעת אבחנה נפשית רשמית על פי המדריך האבחוני DSM, ובשל ההשלכות מרחיקות הלכת של אבחנה כזו, שנעשית ללא תיקוף עם נתונים נוספים. כדי להימנע מכך, לרוב נקבעות כיום הערכות פסיכולוגיות רק בהסתמך על מספר מבחנים פסיכולוגיים, ולא על מבחן רורשאך לבדו.
סודיות פריטי המבחן.
תומכי המבחן משתדלים לשמור על כרטיסי כתמי הדיו שלו בסוד, כדי שתגובות הנבדקים אליהם תהיינה ספונטניות ככל האפשר. העקרונות האתיים של האגודה הפסיכולוגית האמריקאית (APA), קובעים כי על הפסיכולוגים לשמור על יושרה וחשאיות של פריטי המבחנים הפסיכולוגיים. ערכת המבחן הרשמית נמכרת רק למומחים בעלי רישיון מתאים.
הכרטיסים ושיטת ההעברה של המבחן פורסמו לראשונה לציבור ב-1983, בספרו של ויליאם פאונדסטון, "סודות גדולים", ובהמשך פורסמו גם באינטרנט. "חברת רורשאך" טוענת לזכויות יוצרים של הכרטיסים, אך לפי החוק בארצו של הרמן רורשאך, שווייץ, פגו זכויות היוצרים של הכרטיסים 50 שנה אחרי מות רורשאך, ב-1973. הכרטיסים מותרים על פי החוק לשימוש חופשי גם בארצות הברית ומדינות רבות אחרות.
מבחן רורשאך
גשר הנשרים
אג'נדה (פירושונים)
אג'נדה
אג'נדה (מלטינית דרך האנגלית: Agenda) מילה שפירושה סדר יום, לוח זמנים, תוכנית, סעיף המפרט סדרת פעולות וזמנן, סדרת אירועים מפורטים עם ציון זמנם, סדרת אירועים מתוכננים, לוח פעילויות לפי סדר הזמן, אך משמשת את דוברי העברית הישראלית (בעקבות Political agenda באנגלית) לתיאור סדר היום הציבורי שאדם או קבוצה מעוניינים לקדם.
אף על פי שבמקור הלטיני מדובר במילה בלשון רבים (היחיד הוא Agendum, שהוא סעיף אחד, מתוך הרשימה שהיא סעיפים רבים - Agenda) השתרשה המילה בלשון יחיד, הן בעברית והן בשפות שמקורן לטיני.
במדיניות ציבורית.
בחירת אג'נדה היא השלב הראשון מבין ארבעה בתהליכי מדיניות ציבורית. לאחר שנבחרת אג'נדה מעוצבת המדיניות הרצויה, השלב השלישי הוא יישום המדיניות והרביעי הוא הערכתה.
חוקרי מדיניות ציבורית מצביעים על מספר מודלים אפשריים לקביעת אג'נדה.
לפי מודל הייזום החיצוני, קבוצות אינטרס מחוץ לממשל מקדמות נושא/עניין או אינטרס מסוים, וקיומו בשיח הציבורי הופך אותו גם לאג'נדה של הממשל. מודל זה אופייני במשטרים ליברליים.