עלה עם הוריו ועם אחיו הצעיר לישראל ב"עליית הרב רוזן" ב-1960 ונשלח לאולפן בקיבוץ אשדות יעקב.
עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1961, התנדב לצנחנים, שם שובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אורן מסלול הכשרה כלוחם, השתתף באימונים ובפעילויות מבצעיות במסגרת הגדוד והחטיבה, עבר קורס מ"כים חי"ר.
לאחר קורס קצינים חזר לגדוד ושירת כמפקד מחלקה, כקמב"ץ וכמפקד פלוגה. הוא השתתף בפעולת סמוע ובמלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה שלחמה בסיני הגדוד 890 בפיקודו של רפו"ל, רפאל איתן. בשנים 1967 עד 1970 היה סמג"ד סיירת חרוב בתקופת המרדפים, הדריך צוערים בקורס קצינים בבה"ד 1.
היה ראש מדור מבצעים במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי. במהלך מלחמת ההתשה מונה למפקד מוצב המזח ונפצע קשה בהפגזה מצרית. לאחר ניתוחים ושיקום שעבר בבית חולים תל השומר מונה לסגן מפקד סיירת חרוב.
בשנים 1971–1972 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד סיירת חרוב, ובראשה פרץ 3 פעמים לעיר תחת אש תופת וחילץ עם קציני הגדוד, בזלדות פתוחות, שישים לוחמים לכודים שתפסו מחסה בבנייני העיר. הוא שירת כסגן מפקד חטיבת הבקעה והיה קצין אג"ם פיקוד מרכז. תכנן את מבצע אנטבה בתפקידו כראש מדור מבצעים מיוחדים במקחצ"ר והיה אחראי על גיוס הכוחות ואימונם במחנה סירקין, יחד עם דן שומרון הציג את המבצע לרמטכ"ל לשר הביטחון ולראש הממשלה ופיקד על המבצע, בתפקידו כקצין מבצעים על הקרקע בשדה התעופה אנטבה.
היה לצידו של יוני נתניהו מתחת למגדל הפיקוח ממנו נורתה האש ויוני נהרג.
ב-1977 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה, בהמשך שירת כמפקד חטיבה 408, חטיבת חי"ר במילואים, קצין אג"ם של פיקוד המרכז ויצא ללימודים בארצות הברית. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, ביוני 1982, נקרא להקים חטיבת חי"ר סדירה חדשה, חטיבת הנח"ל, החיילים לחטיבה נאספו מיחידות הנח"ל השונות, מחטיבות החי"ר האחרות ומיחידות שונות בצה"ל. לאחר אימון חטיבה מזורז, נשלחו הכוחות ללחימה בלבנון ומפקדת החטיבה בפיקודו של איבן, התמקמה בעין זחלתא שבהרי השוף.
ב-1983 מונה למפקד אוגדה 81 וב-1985 לראש מטה פיקוד המרכז.
איבן השתחרר מצה"ל ב-1990 ומצא משרה ברפא"ל.
חיים אורן נפטר מלוקמיה ב-3 בנובמבר 2000 ונטמן בבית העלמין נוה הדר שבהוד השרון.
חיים אישיים.
איבן היה נשוי למירה לסקלי-אורן ולהם שלושה בנים.
גוף שני יחיד
גוף שני יחיד הוא ספרו השלישי של העיתונאי סייד קשוע. הספר יצא בשנת 2010 בהוצאת כתר. על ספר זה הוענק לקשוע פרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 2011.
עלילה.
הספר מורכב משני סיפורים הנראים כנפרדים זה מזה, אולם בפרקו האחרון של הספר הם משתלבים זה בזה.&lt;BR&gt;
הסיפור הראשון הוא של עורך דין ערבי עשיר ומחושב, שמצוין בסיפור אך ורק כ"עורך הדין". יום אחד, לאחר ארוחת ערב עם חברים הנמנים גם הם עם האליטה של החברה הערבית, הוא מגלה פתק הממוען לגבר בכתב ידה של אשתו, בספר שרכש, הגורם לו לחשוד שאשתו בוגדת בו. לאחר הזעם הראשוני, בגללו הוא נאחז טירוף, הוא מבצע פעולות חקירה שונות בניסיון לגלות מיהו אותו גבר ששמו, יונתן, כתוב בראש הספרים שרכש.
הסיפור השני מביא את סיפור חייו של סטודנט ערבי צעיר, אשר עד מהרה מוצא עבודה בהשגחה בשעות הלילה על צעיר משותק, יונתן שמו, אשר אינו יכול אף לדבר. הסטודנט הערבי, שסיפורו נכתב בגוף ראשון ושמו נחשף רק בשלב מאוחר בסיפור, רוקם קשר רגשי עם אמו של יונתן, ואט אט לובש את זהותו של בנה. הוא נרשם ללימודי צילום בבצלאל בשמו של יונתן, ועד מהרה עושה חיל בתחום. כשהסיפור מתפתח, נחשפת ילדותו הקשה של הסטודנט, אמיר שמו, וכך העובדה שהוא יתום ושאימו והוא נחשפו להטרדות מצד משפחתם והחברה.
פרשנויות.
בספר זה חוזר קשוע לעסוק בנושא עליו כתב לא אחת בטוריו השונים ובו גם עסק בסדרת הטלוויזיה שיצר, "עבודה ערבית". הנושא המרכזי הוא המציאות המורכבת של ערבי-ישראלי ומשבר הזהות הנגזר ממציאות זו במדינת ישראל, אשר לעיתים בגינו נראה כי מתנסחת השאיפה להפוך ליהודי. באחד הפרקים הוא אף כותב את מחשבתו של הסטודנט הערבי ביחס לסטודנטים היהודים: "אני רוצה להיות כמוהם". כמו כן, הספר עוסק בפערים בתוך החברה הערבית עצמה, ומדובר בו רבות על ההבדלים בין הערבים תושבי המשולש לבין אלה המגיעים ממזרח ירושלים או מהגליל.
ביקורת.
על הספר גוף שני יחיד זכה קשוע בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 2011. "ספרו של קשוע מציע מבט סאטירי מרתק על הישראליות ובמיוחד על התודעה הערבית-ישראלית, נושא שלא זכה כמעט לייצוג בספרות העברית", כתבו חברי ועדת הפרס מיכאל גלוזמן, גבריאל צורן ואבידב ליפסקר. "ההופעה של גוף שני יחיד היא רגע חשוב במסורת מתהווה של כתיבה ערבית בעברית. כתיבה המאתגרת את גבולות השיח של הספרות העברית ומציעה התבוננות מורכבת ומאתגרת בחברה הישראלית כחברה רב-תרבותית".
טימי סמית'
טימותי לארי סמית (באנגלית: Timothy LaRay Smith; נולד ב-21 בינואר 1964 בהובס, ניו מקסיקו) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. סמית' החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת טקסס טק. לאחר שסיים את לימודיו נבחר על ידי וושינגטון רדסקינס בדראפט של שנת 1987. כבר בעונתו הראשונה העפיל עם הרדסקינס לסופרבול XXII שם קבע את שיא היארדים בריצה במשחק סופרבול כשרץ 204 יארדים. ב-1990 עבר לשחק עבור דאלאס קאובויס. במהלך העונה נפצע ונאלץ לפרוש. ב-2005 נעצר לאחר שניסה למכור קוקאין לשוטר סמוי בדנוור. הוא נשפט לשנתיים וחצי שנות מאסר וב-2008 שוחרר מהכלא.
לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף
לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף (בגרמנית: Ludwig Koennen Horak von Höhenkampf; 15 בפברואר 1861, וינה, האימפריה האוסטרית – 14 באוקטובר 1938, וינה, גרמניה הנאצית) היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הקורפוס ה-9 בחזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה בגזרת דרום טירול ובהמשך מפקד הקורפוס ה-19 בחזית המקדונית בגזרת אלבניה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ב-1882 סיים לודוויג קונן את האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט והוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן. מ-1885 ועד 1887 הדריך באקדמיה הצבאית בווינה וב-1896 הועלה לדרגת מייג'ור והוצב לשורת תפקידי מטה ובכללם ביחידת הקרטוגרפיה של הצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1909 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-44 וב-5 במאי 1910 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
מיולי 1914 ועד מאי 1915 כיהן כמפקד הצבאי של אזור אינסברוק.
בהמשך מונה קונן למפקד הדיוויזיה ה-91 וכיהן בתפקידו עד נובמבר 1915, עת מונה למפקד הקורפוס ה-9 והוצב בחזית האיטלקית בגזרת דרום טירול. ב-12 בנובמבר 1916 הועלה לדרגת גנרל. באוקטובר 1917 הודח מפקד הקורפוס ה-19 בחזית המקדונית איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג, לאחר כיבוש העיר פוגרדץ בידי הסרבים ולודוויג קונן מונה במקומו. ב-יולי 1918 הודח גם קונן מפיקוד על הקורפוס ה-19 ובינואר 1919 לאחר תום המלחמה וכניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית שוחרר מצבאה. לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף הלך לעולמו ב-1938 בווינה והוא בן 77 שנים.
ריקי נאטיל
ריצ'רד רנארד "ריקי" נאטיל, (באנגלית: Richard Rennard "Ricky" Nattiel; נולד ב-25 בינואר 1966 בגאיינסוויל, פלורידה) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. נאטיל החל את קריירת באוניברסיטת פלורידה. ב-1987 נבחר על ידי הברונקוס בדראפט. במהלך הקריירה שלו העפיל יחד עם הקבוצה לפלייאוף שמונה פעמים מתוכם פעמיים העפיל לסופרבול. אחד ממשחקיו הבולטים בקריירה היה סופרבול XXII. כבר במהלך הראשון של הברונקוס תפס נאטיל מסירה מג'ון אלווי ורץ איתה לטאצ'דאון. ב-1992 פרש נאטיל. במהלך הקריירה תפס 121 מסירות למרחק של 1,972 יארדים בהם שמונה תפיסות לטאצ'דאונים.
ישיבת תל אביב (פירושונים)
בעיר תל אביב יש מספר ישיבות
גוסטב הרץ
גוסטב לודוויג הרץ (בגרמנית: Gustav Ludwig Hertz; ) היה פיזיקאי גרמני ממוצא יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1925, יחד עם ג'יימס פרנק, על גילוי החוקים השולטים בפגיעתו של אלקטרון באטום.
היסטוריה.
הרץ נולד בהמבורג שבגרמניה והוא בן אחיו של היינריך רודולף הרץ, אשר על שמו נקראת יחידת התדירות "הרץ" המודדת מחזורים לשנייה. משפחת סביו המירה את דתה בשנת 1834.
הרץ השתלם בברלין ועבד במכון הפיזיקלי בעיר. הוא נפצע קשה בשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1925 קיבל את פרס נובל לפיזיקה ביחד עם ג'יימס פרנק על עבודתם שבוצעה ברובה בשנים 1912–1914 וכללה בין היתר את הניסוי הקרוי על שמם - שלב חשוב בהוכחת מודל האטום של בוהר.
אף שמשפחת סביו המירה את דתה, עם עליית הנאצים לשלטון, נאלץ הרץ להסתלק מן הקתדרה שלו בבית הספר הטכני הגבוה בברלין. בתקופת המלחמה לא נגעו בו הנאצים לרעה. בשנת 1945 היגר הרץ לברית המועצות. בשנת 1951 זכה בפרס ברית המועצות. בשנת 1955 חזר הרץ לגרמניה ומונה כפרופסור באוניברסיטת לייפציג המצויה במזרח המדינה, שהיה אז תחת שלטון קומוניסטי.
ניסוי פרנק הרץ.
בשנת 1913 ביצעו ג'יימס פרנק וגוסטב הרץ ניסוי המבוסס על שפופרת קתודית, עליו הם זכו בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1925. הם השתמשו בשפופרת קרן קתודית שבתוכה הותקנה רשת, שעליה ניתן להפעיל מתח חשמלי, וכך להאיץ את האלקטרונים הנפלטים מהקתודה. פרנק והרץ, בשלב הראשון, מדדו את זרם האלקטרונים דרך הקתודה כפונקציה של האנרגיה הקינטית שלהם וקיבלו תלות חלקה וקבועה. בשלב השני הם הוסיפו לשפופרת אדים של כספית, וחזרו על הניסוי. במקרה זה הם גילו שהזרם המתקבל דרך הקתודה איננו פונקציה חלקה, כמו שניתן לראות באיור, אלא מראה התנהגות של עליות וירידות.