אליהו ספיר נמנה עם ראשוני המורים העבריים בארץ ישראל. באתר משרד החינוך נכתב: " על פי סדר כרונולוגי - של תחילת ההוראה בעברית - נמנו המורים: דוד ילין, אליעזר בן-יהודה, מרדכי לובמן, דוד יודילוביץ, דוד שו"ב, שמרקין, אליהו ספיר, דבורה בן-יהודה, זאב יעבץ, יהודה גור, יוסף מיוחס" בימיה הראשונים של פתח תקווה למדו בניה, שהוריהם היו בני היישוב הישן מירושלים, בחדר. לאחר מכן הוקם "בית ספר הברון". הוא נהנה מסיועו של הנדיב הידוע ועבר לבניין מרווח, שפקידות הברון ציוותה לבנותו במיוחד לתכלית זו: בית פיק"א. בבית הספר החדש רוכז חבר מורים מעולה, ובו אליהו ספיר, אריה ליב גורדון, אלישבע בסביץ, יוסף ויתקין ואפרים רובינוביץ (הראובני); היו בו חמש כיתות ותוכנית הלימודים בו כללה מקצועות כלליים, צרפתית וערבית.
באספת הייסוד של אגודת המורים שהתכנסה באלול תרס"ג בזיכרון יעקב קרא אליהו ספיר להקמת מוסד שיעמיד אוצר מילים עבריות לבתי הספר. משהוקם ועד הלשון מחדש בשנת תרס"ד הוא נבחר לחבר בו, ופעל לשיתוף פעולה בין הוועד ובין אגודת המורים. רשימת "צמחי ארץ ישראל" שפרסם בכתב העת "החינוך" הייתה בסיס לרשימת "הצמחים המצויים בארץ" שפרסם הוועד בזכרונות ועד הלשון ג בשנת תרע"ג.
משפחת ספיר.
סבו של אליהו היה החוקר יעקב הלוי ספיר. על שם ספרו הידוע נקרא רחוב "אבן ספיר" בפתח תקווה. הוא תיאר את שליחותו מטעם העדה האשכנזית בשלל ארצות: תימן, אתיופיה, הודו, סין, אוסטרליה, ערב ומצרים. בייחוד הוא פירט את חייהם ומנהגיהם של היהודים בארצות הללו. הוא היה פייטן שנון, למדן תורני, חוקר עתיקות, אמן הלשון העברית וההרצאה, איש המדע והחקירה, בעל דמיון כביר וכוח הסתכלות עצום. כמו כן, סייע לחתנו יחיאל בריל בעריכת "הלבנון". הוא פרסם ספרים רבים נוספים, ביניהם "אגרת תימן" ו"אגרת הפרידה". בניו של יעקב הלוי ספיר הם זלמן נתן ובנימין זאב - סופרי הביטאון הלבנון.
בניו של בנימין זאב ספיר הם אליהו ספיר, ואחיו מנחם אשר ספיר.
בנו של אליהו ספיר היה יוסף ספיר, ראש עיריית פתח תקווה, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
יחסו לערבים.
בספר על תולדות ההגנה, ובבלוג "אפלטון" של ההיסטוריון אורי קציר יש התייחסות למאמר שפרסם אליהו ספיר בשנת 1900 על הצורך להגדיר מה תהיה הגישה הרצויה של היישוב היהודי בארץ ישראל אל תושביה הערבים. וכך כותב קציר:
בשנת 1900 היפנה אליהו ספיר, יליד ירושלים וחוקר ארץ-ישראל, את תשומת לב הציבור היהודי לתופעה המדאיגה של תעמולה אנטי-ציונית בעיתונות הערבית. ספיר מבחין בין התועמלנים האנטי-ציונים הבאים בעיקר מקרב העדה הנוצרית לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל, אשר לדעתו אינו מגלה יחס של איבה כלפי הציונות. לנוכח קביעה זו הגיע ספיר למסקנה כי עתידה של הציונות תלוי בשיתוף הפעולה ההדוק בינה לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל. הוא מנמק זאת :
מסקנתו היא שבאירופה "נעבוד בלי תועלת לְשָרֵש ולעקור את השנאה לנו". ולכן האמצעי האחד להציל את כבודנו וכוחנו הוא: להוציא את עצמנו מתחת ההשפעה האירופאית. כאן, בארץ אבותינו, ארץ ישראל, ובהארצות הסמוכות לה, המזרח התיכון, נודיע את טיבנו ונחייה בהווייתנו וננקוט בפעולות מחאה גלויה נגד כל דיבה ועלילה שמוציאים עלינו. והעיקר, "לחיות בארצות אלו בשפתן וספרותן כ'בעלי ביתם' חשובים ולא אורחים".
מסכם קציר: מאמרו של אליהו ספיר לא זכה להדים בעיתונות העברית, והוא עבר ללא תשומת לב, אולי משום שלא נקט בו נימת ביקורת כלפי המתיישבים היהודים או התנועה הציונית.
Portable Executable
PE (קיצור של Portable Executable) הוא כינוי לפורמט קבצים שפותח על ידי חברת מיקרוסופט עבור קובצי הרצה, קובצי אובייקטים וספריות קישור-דינמי (DLL). הפורמט נועד לשמש את כל הגרסאות של מערכת ההפעלה חלונות התומכות במערך 32 ביט (ומאוחר יותר 64 ביט), ומכאן שמו.
היסטוריה.
הפורמט פותח על ידי מיקרוסופט והחליף את פורמט NE, ששימש את הגרסאות הקודמות של חלונות שפעלו במערך 16 ביט. חלקים גדולים ממנו לקוחים מפורמט COFF של יוניקס, ולכן הוא נקרא לעיתים PE/COFF. התמיכה ב-PE החלה עם גרסה 3.1 של חלונות NT וכל הגרסאות שיצאו מאז תמכו בו. על מנת לשמור על תמיכה לאחור במערכת ההפעלה DOS, כל קובץ בפורמט PE נפתח עם מבנה נתונים הזהה לזה של קובצי הרצה במערכת הפעלה זו (קובצי MZ). כיום, רוב קובצי ה-DLL וקובצי ההרצה המיועדים לחלונות כתובים בפורמט זה. מאז פיתוחו פורסמו מספר פורמטים שמרחיבים אותו, בהם פורמט PE32+, .NET PE הפועל בסביבת 64 ביט ומפרט מיוחד לחלונות CE.
פרטים טכניים.
פורמט PE מורכב ממספר מבני נתונים שמופיעים אחד אחרי השני בתוך הקובץ. רוב המבנים האלו מוגדרים בקובץ winnt.h. מבנה הנתונים הראשון נקרא DOS header, וכאמור לעיל הוא זהה לפורמט ששימש את מערכת ההפעלה DOS עבור קובצי הרצה. בדרך כלל המבנה מכיל תוכנית קטנה שמדפיסה שורה המודיעה למשתמש שהתוכנה מיועדת למערכת ההפעלה חלונות, ויוצאת.
לאחר מכן מופיעים שני מבנים נוספים, File header ו-Optional header, שמכילים מידע עבור מערכת ההפעלה, כמו סוג המעבד וגרסת מערכת ההפעלה שעליהם התוכנה מיועדת לרוץ, מספר המחלקות בקובץ, הכתובת שממנה מתחילה ריצת התוכנה ותכונות שונות של הקובץ. שאר הקובץ בנוי ממחלקות שונות, בהן מחלקת הקוד שבה נמצא קוד ההרצה של התוכנה, מחלקת הנתונים שבה נמצאים המשתנים בהם התוכנה משתמשת, מחלקת המשאבים שבה מוגדרים תפריטים, תיבות דו-שיח, סמני עכבר וכולי, מחלקת ייבוא ומחלקת ייצוא שמהוות רשימה של פונקציות ומשתנים שהתוכנה אמורה לייבא מקובצי PE אחרים או לייצא אליהם.
שימושים במערכות הפעלה אחרות.
הפורמט משמש גם את מערכת ההפעלה ReactOS, שתוכננה לתמוך בכל פורמט הנתמך על ידי חלונות. בנוסף, מספר מערכות הפעלה, בהן SkyOS ו-BeOS R3, השתמשו בעבר בפורמט PE, אך הן עברו בסופו של דבר לפורמט ELF המשמש כיום את רוב מערכות ההפעלה המבוססות על יוניקס. סביבת הפיתוח מונו מיועדת להיות מתואמת עם Micorosoft .NET, ולכן היא משתמשת בהרחבה שנוצרה לפורמט PE עבור סביבת NET..
1500 לפני הספירה
58 לפני הספירה
ראובן כץ
הרב ראובן הכהן כץ (א' באייר ה'תר"מ, 12 באפריל 1880 - י"ז בחשוון ה'תשכ"ד, 3 בנובמבר 1963) היה רבה של פתח תקווה במשך מעל שלושים שנה, ראש ישיבת פתח תקווה ומחבר שו"ת "דגל ראובן" וספרים נוספים. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י.
תולדות חייו.
נולד באולשאן (כיום הלשאני) שבפלך וילנה בליטא (כיום בבלארוס) לרבי שמעון (תלמיד חכם שעסק במסחר) וגולדה. בגיל 11 היה בקי במסכתות שבת ובבא קמא, כאשר נתקבל לישיבת אושמנה. משם עבר לישיבת איויא, בה נעשה בר מצווה, וב"דרשת הבר מצווה" שלו נשא פלפול מחידושיו, שהפליאו את גדולי המקום. מאיויא עבר לישיבת מיר, ובגיל 15 התקבל לישיבתו של החפץ חיים בראדין. לאחר שנה עבר ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלובודקה ונודע בכינוי "העילוי מאולשאן". בשנת תרנ"ז היה בגרעין המייסד של ישיבת סלוצק, שם למד מספר שנים אצל הרב איסר זלמן מלצר עם הפסקות בקובנה ובקלם כדי לבקש מוסר מפיו של רבי יצחק בלזר. בשנת תרס"ג עבר לווילנה ללמוד בחבורה אצל מנהיג הדור, הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שם התחתן עם רייכל, בתו של הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן, רבה של חסלביץ, ובחסותו התמחה אצל גדולי הדור בפסיקה הלכה למעשה, והוסמך להוראה על ידי הרבנים אליהו ברוך קמאי (רבה של מיר), אלעזר רבינוביץ (רבה של מינסק), ומרדכי רוזנבלט (רבה של סלונים). בשנת תרס"ה, אחר פטירת חותנו, קיבל על עצמו את הרבנות בעיר סלוב שבפלך מינסק, ובין השנים תרס"ט-תרפ"ג היה הרב של אמדור. במהלך מלחמת העולם הראשונה עמד בראש ועד הצדקה המקומי ובראש ועד העזרה של הג'וינט במחוז גרודנו ובראש מפעלי החינוך התורתיים. בימי שבתו באמדור בשנת תרפ"ג הוציא את ספרו הראשון, שו"ת "דגל ראובן". באותה שנה קיבל על עצמו את רבנות סטוויסקי בה הוציא לאור את ספרו "דודאי ראובן" חלק א' על התורה. היה פעיל בוועד הישיבות תחת הנהגתו של הרב חיים עוזר.
בשנת תרפ"ט יצא, בהוראת החפץ חיים, לשליחות למען ישיבת ראדין של החפץ חיים בארצות הברית, וכיהן כרב בניו ג'רזי במשך שלוש שנים והיה סגן נשיא אגודת הרבנים בצפון אמריקה. בשנת תרצ"ב עלה לארץ ישראל לקבל על עצמו את רבנות פתח תקווה ואת ראשות ישיבת לומז'ה בעיר. בפתח תקווה הוציא לאור שני חלקים נוספים של השו"ת שלו "דגל ראובן" (שנוספו על החלק הראשון שיצא לדפוס עוד בשנת תרפ"ג ושזכה למהדורה שנייה בשנת תרפ"ט). במקביל לתפקידו בפתח תקווה כיהן במועצת הרבנות הראשית.
הרב כץ היה איש אגודת ישראל ותלמידו של הרב חיים עוזר שלא נחשב לציוני, אולם משעלה לארץ ישראל ובהשפעתו של הרב קוק התייחס באהדה רבה ליישוב הארץ וניסה לקרב בין החרדים לדתיים לאומיים. בשנת תשי"ד התאלמן מאשתו הראשונה וכעבור ארבע שנים נישא בשנית לפני, אלמנתו של המקובל הירושלמי אלעזר קניג.
נפטר בי"ז בחשוון תשכ"ד. על שמו רחובות בשם "דגל ראובן" בירושלים ובפתח תקווה (בעבר היה הרחוב בפתח תקווה קרוי על שמו - רחוב "ראובן כץ", אך כיוון שבסמוך אליו יש רחוב על שם מיכל לייב כץ, שונה שם הרחוב ל"דגל ראובן" כדי למנוע בלבול).
משפחתו.
לרב כץ היו שמונה ילדים, ארבעה בנים בארצות הברית ושני בנים ושתי בנות בישראל.
בושהר
פרובינציית בושהר (בפרסית: استان بوشهر) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בדרום-מערב איראן, ובירתה העיר בושהר. שטח הפרובינציה כ-22,743 קמ"ר ומתגוררים בה כמיליון תושבים (2011). מבחינה מנהלית לפרובינציה שייך גם אי ח'ארג שבו נבנה טרמינל ענק לייצוא נפט.