תוכניות מציאות.
הופקינס השתתפה בתוכניות מציאות נוספות כגון: אני סלבריטי, תוציאו אותי מכאן והאח הגדול - סלבריטי, שם סיימה במקום השני.
תוכניות טלוויזיה.
הופקינס הופיעה בתוכניות פאנל וקומדיה רבות כגון "The Friday Night Project", "Loose Women", "Reality Bites".
ב-2015 הנחתה תוכנית אירוח בטלוויזיה "If Katie Hopkins Ruled the World" ברשת TLC. במסגרת התוכנית צולמו שבעה פרקים ולאחריהם היא בוטלה עקב נתוני מדרג נמוכים.
חיים אישיים.
הופקינס נישאה לראשונה בספטמבר 2004 לדמיאן מק'קיני - נחת בריטי, להם נולדו שתי בנות. נישאה בשנית למארק קרוס ב-2010, חתונתם צולמה לתוכנית המציאות ארבע חתונות.
הופקינס סבלה מאפילפסיה חריפה שהתפרצה בשנות העשרה המאוחרות שלה. ב-2016 עברה ניתוח בו הוסרו חלקים ממוחה כדי למנוע את התקפי האפילפסיה.
פרס אוסקר להישגים מיוחדים
פרס אוסקר להישגים מיוחדים (באנגלית: Special Achievement Academy Award) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע להישגים התורמים באופן יוצא דופן לסרט קולנוע, אשר לא מוענק בגינם פרס באף אחת מקטגוריות הפרסים הקבועות של האקדמיה. בשנות ה-70 וה-80 הוענק הפרס כמעט מדי שנה, אך מאז 1990 הוא חולק פעמיים בלבד – בשנת 1995 לג'ון לאסיטר (צעצוע של סיפור) ובשנת 2017 לאלחנדרו גונסלס איניאריטו (Flesh and Sand).
הפרס חולק לראשונה בטקס פרסי אוסקר ה-45 אשר נערך בשנת 1973 (בו הוענקו פרסים לסרטים שיצאו בשנת 1972). החל משנת 2009 מוענק הפרס במהלך טקס פרסי הנאמנים ("Governors Awards") בו מחולקים גם פרס אוסקר לשם כבוד, הפרס לזכר אירווינג תלברג ופרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית.
WorldPride
WorldPride (בעברית: אירועי הגאווה העולמיים) הם אירועים בינלאומיים המוקדשים לגאוות להט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) הנערכים מידי כמה שנים בעיר אחרת בעולם. האירועים מאורגנים על ידי הארגון הבינלאומי, "InterPride", אשר במהלכם מתקיימים פעיליות שונות בעיר המארחת הכוללת מצעדי גאווה, פסטיבלים ופעילויות תרבותיות נוספות בהן: כנסים, הקרנות קולנוע ואומנות גאה. האירועים התקיימו לראשונה בשנת 2000 ברומא, איטליה.
"WorldPride" רומא 2000.
בוועידה ה-16 של ארגון "InterPride" באוקטובר 1997 בניו יורק, ארצות הברית הוחלט לקיים את אירועי הגאווה העולמיים הראשונים בבירת איטליה, רומא, בין התאריכים 1 ביולי עד 9 ביולי 2000. האירוע שולב עם אירועי "Europride". הרשויות ברומא תחילה הבטיחו לספק למארגני האירועים 200,000 דולרים, אך בעקבות לחץ מהוותיקן ופוליטיקאים שמרנים, הסיר ראש עיריית רומא, פרנצ'סקו רוטלי, את התמיכה הכלכלית ב-30 במאי 2000.
שעות לאחר ההודעה על הסרת התמיכה, הפך ראש העיר את החלטתו והחזיר את המימון והבטיח לסייע בהיתרים, אך סירב לסגת בדרישה מהמארגנים להסיר את סמליל העיר בחומרי קידום המכירות. לאירוע התנגד בחריפות האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעקבות הגעתם של מאמינים קתוליים לרומא בתקופה זה לציין את שנת המילניום בכנסייה הקתולית. במהלך האירועים, מסר האפיפיור את דבריו בנאום בכיכר פטרוס הקדוש ושם אמר שהאירועים הם: "העלבה לערכים הנוצריים של העיר שיקרה כל כך ללבות מאמינים קתוליים ברחבי העולם". על פי הערכות המארגנים, צעדו במצעד הגאווה כ-500,000 איש מהקולוסיאום עד לקירקוס מקסימוס, שניים מהאתרים העתיקים המפורסמים ביותר ברומא. זה היה מהקהלים הגדולים ביותר שצעדו בעיר רומא מזה עשרות שנים. מלבד המצעד התקיימו ברחבי העיר וועידות על מצב זכויות להט"ב בעולם, כנסים, תצוגות אופנה וקונצרט בהשתתפות גלוריה גיינור, וילג' פיפל, ג'רי האליוול ורופול.
"WorldPride" ירושלים 2006.
בוועידה ה-22 של "InterPride" באוקטובר 2003 הוחלט לקבל את הצעת העמותה הישראלית, הבית הפתוח, ולארח את אירועי הגאווה העולמיים השניים בעיר הקודש ובירת ישראל, ירושלים.
התכנון תחילה היה לערוך את האירועים בשנת 2005 אך הם נדחו בשל ההתנקות. באותה שנה במצעד אירע ניסיון התנקשות של ישי שליסל, ישראלי חרדי שניסה לרצוח צועדים בדקירות סכין. האירוע נקבע מחדש לשנת 2006 ובתל אביב הודיעו על ביטולו של שבוע הגאווה בעיר על מנת שיותר אנשים יתעודדו לעלות לירושלים. מצעד הגאווה נקבע ל-10 בנובמבר אך בעקבות מצב ביטחוני ברצועת עזה לא יכלה המשטרה לאבטח את האירוע והוא בוטל.
לבסוף, בעקבות מלחמת לבנון השנייה והתנגדות עזה של חרדים שיצאו להפגנות אלימות שכללו יידוי אבנים וחפצים שונים, הבערת מיכלי אשפה, זריקת בקבוקי תבערה והתעמתות פיזית עם כוחות משטרה, בוטל מצעד הגאווה כליל ונערכה עצרת גאווה באצטדיון גבעת רם. למרות ביטול המצעד, התקיימו בעיר אירועים אחרים בהם פסטיבל סרטים, תערוכות ואירועים נגד אלימות.
"WorldPride" לונדון 2012.
הוועידה השנתית ה-27 של "InterPride", שהתקיימה באוקטובר 2008 בוונקובר, קנדה, הצביעה לקבל את הצעתה של ארגון הלהט"ב האנגלי, "Pride London" לארח את אירועי "WorldPride" בבירת הממלכה המאוחדת חודש בלבד לפני אולימפיאדת לונדון 2012 שייתקיימו בעיר ובמהלך של חגיגות יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה. הארגון תכנן מצעד עם מצופים, אזור הופעות גדול בכיכר טרפלגר עם מסיבות רחוב בכיכר הזהב ובסוהו.
עם זאת, אירועי "WorldPride" בלונדון "הוקטנו" באופן משמעותי בפגישת סוכנויות חירום ב-27 ביוני 2012, תשעה ימים לפני שהאירוע היה אמור להתקיים ולאחר שהפסטיבל התקיים כשבועיים. מארגני הגאווה בלונדון לא הצליחו להשיג את הכספים הדרושים לקבלנים בתחומי המפתח בעבודה, והם הודיעו כי חלק מהפעילויות מנותקות או מבוטלות. לונדון אוונינג סטנדרט דיווח כי ארבעה קבלנים מאירוע הגאווה של השנה הקודמת היו חייבים 65,000 ליש"ט בחובות שלא שולמו, אם כי "Pride London" הכחיש זאת. כתוצאה מכך, כל הבידור והבמות הופחתו, ובקשות הרישיון למסיבות רחוב נסוגו. במקום זאת, תוכניות האירוע כללו טיול גאווה, ועצרת בכיכר טרפלגר. ברחבי הממלכה המאוחדת ובלונדון נשמעה ביקורת קשה על "Pride London", על המחדלים והתכנון הלקוי של מה שהיה אמור אירוע גדול לקהילה הגאה לא רק במדינה אלא בכל רחבי העולם.
"WorldPride" טורונטו 2014.
בוועידה ה-28 של "InterPride" באוקטובר 2009 גברה הצעתה של טורונטו בשותפות עם סוכנות התיירות בעיר על זו של סטוקהולם לאירוח אירועי הגאווה העולמיים הרביעיים בין ה-20 ביוני ל-29 ביוני 2014 בכנס השנתי אשר נערך בסיינט פיטרסבורג, פלורידה, ארצות הברית. האירועים בטורונטו היו לגדולים ולמוצלחים ביותר עד כה ונמשכו 9 ימים, החל מ-20 עד ל-29 ביוני. סיסמת האירועים הייתה "קום!" אשר התחילו בטקס פתיחה בכיכר נייתן פיליפס שכלל הופעה חיה של אמנים בהם מליסה אתרידג', סטיב גרנד וטום רובינסון, חלוקת פרסים, וכנס בינלאומי בנושא זכויות אדם נערך בהשתתפות יוהנה סיגורדרדוטיר, ראש ממשלת איסלנד שהייתה ללסבית המוצהרת הראשונה בראשות ממשלה כלשהי בעולם, פרנק מוגישה, פעיל זכויות להט"ב אוגנדי, 2,400 משתתפים ו-195 מנחים מרחבי העולם.
כמו כן נערכו אירועי פרסים וגאלה גאים, פעיליות חברתיות לחגיגת יום העצמאות הקנדי והאמריקאי ותערוכה לציון השנה ה-45 למהומות סטונוול. 3 מצעדי גאווה נערכו כחלק מהאירועי הגאווה: מצעד הטרנס, מצעד הדייקיות ומצעד הגאווה העולמי. השניים הראשונים היו אירועים פוליטיים ומחאתיים בעוד שהאחרון היה חגיגה גדולה בה לקחו חלק 12,000 משתתפים ו-280 משאיות. המצעד ערך חמש שעות והפך למצעד הארוך ביותר בתולדות העיר.
ברחובות העיר נערכו גם מופעי רחוב חינמיים שכללו הופעות של מלכי ומלכות דראג ומופעי מוזיקה של קארלי ריי ג'פסן וקיי די לאנג. לפני האירועים העריכו כי יגיעו לטורונטו כמיליון בני אדם והם יתרמו 136 מיליון דולר קנדי לכלכלת העיר. בפועל, הגיעו לאירועי הגאווה קרוב לשני מיליון בני אדם, ותרמו לכלכלת העיר כ-791 מיליון דולר קנדי.
"WorldPride" מדריד 2017.
באוקטובר 2012 הצביעו חברות "InterPride" בכנס השנתי בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, שמדריד, בירת ספרד תארח אירועי הגאווה העולמיים לשנת 2017. מועמדויות נוספות לאירוח האירועים היו ברלין וסידני אך מדריד ניצחה פה אחד בהצבעה של יותר מ-80 משלחות ברחבי העולם. ציון "WorldPride" שולב עם קיומי "Europride" ה-24 שהתארחו בפעם השנייה בבירת ספרד (מאז 2007) בין ה-23 ביוני עד ה-2 ביולי. סיסמת האירועים הייתה "מי שאתה אוהב, מדריד אוהבת אותך!" והמנונה היה "A quién leffici?" של להקת "Fangoria" הספרדית. "WorldPride" עלה במקביל ליום השנה ה-40 להפגנה הראשונה בספרד לתמיכה בזכויותיהם של אנשי קהילת הלהט"ב - שהתקיימה בברצלונה בשנת 1977, וציון יום השנה ה-25 להקמת ארגון הלהט"ב "FELGTB".
טקס פתיחת האירועים התקיים בתיאטרון קלדרון ביום שישי ה-23 ביוני. כמה ימים לאחר מכן, ביום שני, 26 ביוני, נחנכה באוניברסיטה האוטונומית במדריד פסגת מדריד, הוועידה הבינלאומית לזכויות אדם. מספר אירועי תרבות התקיימו בימים שלאחר מכן, כולל ההפגנה המסורתית ב-1 ביולי אשר נערכה במסלול של כ-2 קילומטרים לצד 52 משאיות. טקס הסגירה של "WorldPride" התקיים ב-2 ביולי בפוארטה דה אלקלה אשר במהלכו, הוכרז על קיום האירועים לעיר ניו יורק, ארצות הברית בשנת 2019. בסיום ציון האירועים, נחשף כי מעל 3.5 מיליון איש השתתפו אשר תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
"WorldPride" ניו יורק 2019.