ב-20 בספטמבר 1835, גנרל בנטו גונסאלבס דה סילבה כבש את הבירה, פורטו אלגרה, והחל בהתקוממות נגד הסחר הבלתי הוגן הנתמך על ידי ממשלת המדינה. נשיא המדינה ברח לעיר ריו גראנדה, 334 ק"מ דרומה משם. בפורטו אלגרה, המורדים, הידועים גם בשם "היחפנים" או "לבושי הבלויים" (farrapos), לאחר שהעור המחוספס נשחק על ידי הגאוצ'וס, נבחר מרציאנו פריירה ריביררו לנשיא החדש שלהם. הצורך להגיב על המצב ולסכל את פעולות המורדים, גרם לעוצר הברזילאי, דייגו פייז'ו, למנות נשיא מדינה חדש, אשר נאלץ לכהן בגולה בריו גראנדה.
הכרזת העצמאות.
בניסיון לאחד את כוחם, הכריז אנטוניו דה סאוזה דה נטו על עצמאותה של הרפובליקה של ריו גראנדה ב-11 בספטמבר 1836, ועל בנטו גונסאלבס דה סילבה כנשיא המדינה. עם זאת, גונסאלבס נעצר ונכלא על ידי הכוחות הקיסריים עד לבריחתו בשנת 1837, שאז חזר למדינה ועמד בראש המהפכה. לעומת זאת, פורטו אלגרה נכבשה על ידי הכוחות הקיסריים והמורדים מעולם לא הצליחו להשיבה. בבאהיה פרץ בשנת 1837 מרד אחר שנקרא מרד Sabinada, ובו המורדים הצליחו להקים עוד רפובליקה, אולם היא התפוררה במהירות בתוך 4 חודשים. לצבא הברזילאי היו כמה בעיות באותה תקופה, והוא לא היה מסוגל להתמודד כראוי עם המרידות. באמצעות רפורמות צבאיות, התאפשר גיוס המוני של אזרחים, והם הצליחו לדכא את המורדים בשנת 1845.
המהפכן האיטלקי, ג'וזפה גריבלדי הצטרף למורדים בשנת 1836. בעזרתו, המהפכה התפשטה צפונה דרך סנטה קטרינה, שגבלה בריו גראנדה דו סול. אחת הערים הגדולות של סנטה קטרינה, לגונה, נתפסה על ידי המורדים, אך נפלה לידי הצבא הקיסרי לאחר ארבעה חודשים. במאבק הזה זכה גריבלדי בניסיון הצבאי הראשון שלו, ועלה על הדרך שהובילה להפיכתו למנהיג הצבאי המפורסם של איחוד איטליה. כוחות המורדים גם קיבלו תמיכה צבאית וכלכלית עקיפה של ממשלת אורוגוואי בראשותו של חוזה פרוקטוזו ריברה, ולאורוגוואי הייתה כוונה ליצור ברית פוליטית עם הרפובליקה של ריו גראנדה וליצור מדינה חזקה חדשה.
תוצאות השלום.
המורדים סירבו להצעת חנינה שניתנה להם בשנת 1840, אם כי היה ברור שאין להם סיכוי לנצח במלחמה. בשנת 1842 הם הכריזו על הענקת חוקה רפובליקנית, כניסיון אחרון לשמור על עצמאותם. באותה שנה לקח גנרל לימה אה סילבה את הפיקוד על הכוחות הקיסריים באזור, וניסה לנהל משא ומתן על הסדר.
ב-1 במרץ 1845 הסתיים המשא-ומתן לשלום בראשות לימה אה סילבה ואנטוניו ויסנטה דה פונטורה עם חתימת הסכם פונשה ורדה בין שני הצדדים, בדום פדריטו. האמנה הציעה למורדים חנינה מלאה, השתלבות מלאה בצבא הקיסרי ובחירת נשיא המחוז הבא. כל החובות של הרפובליקה של ריו גראנדה שולמו על ידי האימפריה ותעריף מכס של 25% נקבע על צ'ארקי מיובאים. הרפובליקות של ריו גראנדה וז'וליאנה נשארו חלק מהאימפריה, והם כיום שתי מדינות של הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל; ריו גראנדה דו סול וסנטה קטרינה בהתאמה.
כמחווה של רצון טוב, בחרו המורדים בלימה אה סילבה כנשיא המחוז הבא.
מורשת.
הצבא הברזילאי מיצב עצמו מחדש ככוח לוחם ראוי במלחמת לבושי הבלויים, ובעקבות כך היה מסוגל למגר את ההתקוממויות שגברו נגד הקיסר, אם כי הדבר הביא בסופו של דבר לנפילת האימפריה ולהקמת הרפובליקה הברזילאית הראשונה, כשהצבא נעמד לצד הכוחות הרפובליקנים במדינה.
ג'ספר (אלבמה)
ג'ספר היא עיר במחוז ווקר, אלבאמה, ארצות הברית. במפקד תושבים שנערך בשנת 2000 עמדה האוכלוסייה ב-14,659 תושבים. נכון ל-1 ביולי 2006, צמחה האוכלוסייה ל-15,117. העיר נחשבת כאחת המובילות בעולם בייצור וייצוא פחם.
גאוגרפיה.
לפי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר 69.9 ק"מ רבוע, מתוכם 0.04% בלבד הם מים.
היסטוריה.
ג'ספר, הנקראת על שם ויליאם ג'ספר, חייל אמריקאי במלחמת האזרחים, יושבה לראשונה ב-1815, אך לא הוכרה רשמית עד לשנת 1888.
במלחמת האזרחים האמריקנית, חיילי האיחוד שהיו בדרכם לכבוש את סלמה, צעדו דרך העיר, שרפו מספר בניינים (ביניהם בית המשפט העירוני), והחרימו מספר חוות של תושבים בשביל אספקה לחיילים.
הלוח הפסיפי
הלוח הפסיפי הוא הלוח הטקטוני הגדול והכבד ביותר בקרום כדור הארץ, העשוי רובו מקרום בזלתי. שטחו למעלה ממאה מיליון קמ"ר והוא נע לכיוון-צפון מערב בקצב של כעשרה ס"מ לשנה.
מיקום וגבולות.
ממזרח גובל בלוחות נסקה, קוקוס וחואן דה פוקה בגבול פתיחה, ועם הלוח הצפון-אמריקאי בגבול סגירה, באזור אלסקה, קנדה ומקסיקו ולאורך העתק סן אנדראס. ממערב נסגר הלוח הפסיפי עם הלוח האוסטרלי, הלוח הפיליפיני והלוח האמורי (כחלק מהלוח האירו-אסייתי). בגבולו הצפוני והמערבי נמצאת חגורת האש, והיא אחראית ליצירת האיים הרבים באוקיינוס השקט, בהם, איי יפן, איי מריאנה, האיים האלאוטים, טונגה וסמואה וכן הפיליפינים, באזור ההפחתה של הלוח הפסיפי, תחת הלוח הפיליפיני, נוצר שקע מריאנה, המקום העמוק ביותר בעולם. הגבול הדרומי הוא גבול פתיחה עם הלוח האנטארקטי.
במרכז האוקיינוס השקט ישנם גם איים שנוצרו על ידי נקודות חמות באמצע הלוח. הידועים שבהם הם איי הוואי, פולינזיה ואיי מרשל.
דן רהב
אתבסקה
ראש עיריית סנקט פטרבורג
סנטה מריה (ספינה)
סנטה מריה של העיבור ללא חטא (בספרדית: Santa María de la Inmaculada Concepción) או מריה האצילה (Marigalante) הייתה ספינת הדגל של כריסטופר קולומבוס, מסוג קאראק, במסעו הראשון לגילוי אמריקה באוגוסט 1492. שתי הספינות האחרות בצי היו הניניה ("Niña") (על שם בעל הספינה חואן ניניו) והפינטה ("Pinta") ("הצבועה"), שהיו מטיפוס קרוולה.
היסטוריה ונתונים.
הספינה הייתה קאראק תלת-תרנית באורך של כ-23 מטרים וברוחב מרבי של כשבעה וחצי מטרים. השוקע שלה היה יחסית גדול - 2 מטרים, דבר שלא איפשר לה גישה לחופים רדודים.
הספינה נבנתה בגליסיה, בצפון-מערב ספרד ושימשה כספינת סוחר בבעלותו של חואן דה לה קוסה (Juan de la Cosa). במהלך ההפלגה שימש קולומבוס כרב חובל. הקצין הראשון היה בעל הספינה, חואן דה לה קוסה. בנוסף שירתו על כלי השיט עוד 40 איש.
בחג המולד (25 בדצמבר) 1492, לאחר שעלתה על שרטון, פורקה הספינה ומקרשיה נבנה מבצר לחופי האיטי, ששימש את צוותו של קולומבוס.
במאי 2014 טען ארכאולוג ימי כי גילה את שרידי ספינת הדגל של קולומבוס "סנטה מריה" ליד חופי האיטי.
דגמים והנצחה.
דגמים מודרניים של הספינה נבנו לקראת יובל ה-400 למסעו הראשון של קולומבוס שצוין בתערוכה העולמית של שיקגו (1893) ולקראת יובל ה-500 ב-1992. אחד הדגמים מ-1992 נמצא במרכז הים שבמרכז הקניות הגדול בעולם בעיר אדמונטון שבקנדה. דגם נוסף, בגודל טבעי, נמצא בעיר קולומבוס שבאוהיו.
איור של הספינה נמצא על סמלי המדינות איי הבהאמה, גרנדה וטרינידד וטובגו.
ספינת דגל
איבו ויקטור
איבו ויקטור (בצ'כית: Ivo Viktor; נולד ב-21 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
ויקטור החל את הקריירה שלו ב-1960 בקבוצת ז'לזרני פרוסטז'וב, ובשנים הבאות שיחק בקבוצות קטנות נוספות, RH ברנו וספרטק ברנו. ב-1963 הוא עבר לאחת מהקבוצות הבכירות בצ'כוסלובקיה, דוקלה פראג, במדיה שיחק 13 שנים. הוא זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות ליגת העל הצ'כוסלובקית ובארבעה גביעי צ'כוסלובקיה, ונבחר חמש פעמים לשחקן המצטיין של המדינה.
החל מ-1966 שיחק ויקטור בנבחרת צ'כוסלובקיה, וערך במדיה 63 הופעות בסך הכל. הוא השתתף עמה במונדיאל 1970, שם הודחה הנבחרת בשלב הבתים. בשלהי הקריירה שלו היה ויקטור מהשותפים המרכזיים לזכיית הנבחרת ביורו 1976, ובאותה שנה סיים במקום השלישי בבחירות כדור הזהב. ויקטור זכה גם בתואר השוער המצטיין של השנה באירופה בשנים 1969 ו-1976.
בשנת 1977 הודיע על פרישתו ממשחק. בין השנים 1990–1991 אימן את דוקלה פראג.
ליאורה
ליאורה פדלון סימון (נולדה בשם ליאורה פדלון ב־1970) היא זמרת ישראלית הידועה בשמה הפרטי בלבד כשם במה. ייצגה את ישראל באירוויזיון 1995 עם השיר "אמן".
ביוגרפיה.
ליאורה נולדה בעיר אשקלון וב־1975, כשהייתה בת 5, עברה עם משפחתה לאשדוד. ב־1989 בגיל 19 עברה לגבעתיים במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקת חיל הים. היא הופיעה עם דודו פישר במופע שנקרא "מדרגות", ובמשך שלוש שנים עבדה על אלבומה הראשון. השתתפו בו האמנים מאיר גולדברג, אהוד מנור, רון רוזנפלד, רן בגנו ואחרים. באלבום, שנשא את שמה, בלט במיוחד השיר "בנו של השטן".
בשנת 1995 זכתה בתחרות הקדם־אירוויזיון ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ.
באירוויזיון הגיע השיר למקום השמיני. "אמן" אף נבחר לאחד מעשרת הראשונים במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה. באותה שנה השתתפה ליאורה גם בתוכנית "הופה היי".
בשנת 1996 הוציאה את אלבומה השני "עצב ושמחה", שבו ביצעה לראשונה חומרים מקוריים משלה. באלבום השתתפו יוני רועה, חיים קינן, אהוד מנור ואחרים. אחד השירים המפורסמים מהאלבום היה "איתך", שהיה שיר הנושא לאופרת הסבון הישראלית "רמת אביב גימל". את השיר כתב חיים קינן והלחין דובי זלצר, והוא נחל הצלחה רבה במצעדי הרדיו.
בשנת 1999 הוציאה ליאורה את אלבומה השלישי "האהבה היא אלוהית", שאופיין בסגנון אתני ועסק ברוחניות ובמהות החיים.
ב־2001 הוציאה את אלבומה הרביעי "ארצי מולדתי", שבו היא שרה חידושים לשירים ישראליים שאהבה בילדותה, בעיקר של אסתר עופרים.