השיר יצא לאור כסינגל ב-4 במאי 2017 בחברת התקליטים קפיטול רקורדס. את השיר כתבו הורן, אלכסנדר איזקיירדו, ג'ון ראיין, ג'וליאן בונטה, רות אן קנינגהם וטוביאס ג'סו ג'וניור, והוא הופק על ידי בונטה. זה הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הורן, "Flicker" (2017).
"Slow Hands" הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-11 במצעד בילבורד הוט 100, והפך להיות הסינגל המצליח ביותר של הורן בארצות אלה.
רימונים הוצאה לאור
רימונים הוצאה לאור (באנגלית: Rimonim Publishing) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית ובספרות ילדים ונוער.
רקע.
ההוצאה הוקמה בשנת 2004 על ידי יעל שכנאי, עורכת ספרות ולשון ומתרגמת.
רימונים הוצאה לאור החלה את דרכה כהוצאה לאור המתמחה בספרות מתורגמת מספרדית ומקָטָלָאנִית.
ההוצאה מתמחה כיום בספרי ילדים ונוער, בספרות קלאסית מתורגמת, בספרי עיון והדרכה ובשירה.
אחת מהמטרות המרכזיות של רימונים הוצאה לאור היא התמקדות בספרות ילדים ונוער. המטרה של ההוצאה היא להעשיר את המגוון בתחום ספרות ילדים ונוער בישראל ולהשפיע על קהל הקוראים הצעירים בעברית החל מהגיל הרך. בחירת הספרים עצמם היא מגוונת ונעשית על מנת להביא להרחבת הנושאים השונים בהם עוסקים הספרים על מנת לקדם חינוך לתרבות ולקריאה בעברית, לרכישת מיומנויות חיים דרך הקריאה בספרות מתורגמת ומקורית ועוד.
בתחום ספרות העיון וההדרכה, רואים אור בהוצאת רימונים ספרים שונים במגוון תחומי הניהול, החינוך והאמנות. כמו כן ברימונים גם סדרה רומנטית שנקראת סדרת "פנדורה".
בנוסף להוצאה לאור, רימונים מעניקה שירותים פרטניים למבקשים להוציא לאור ספרים בהפקה עצמית, דוגמת ספרי משפחה או ספרי הנצחה, שירותי לקטורה, ליווי ספרותי והדרכה לסופרים במהלך הכתיבה.
פאנדורו
פאנדורו (באיטלקית: Pandoro) הוא לחם שמרים איטלקי מתוק, הנחשב למאכל מסורתי של חג המולד בכל רחבי איטליה.
לפאנדורו צורת כוכב בעל שמונה צלעות, מאובק היטב באמצעות סוכר וניל ומדמה את הרי האלפים האיטלקיים במהלך חג המולד.
רכיביו הם קמח, סוכר, חמאה וביצים ומשמעות שמו היא לחם הזהב.
היסטוריה.
הפאנדורו הופיע לראשונה בימי רומא העתיקה, והוזכר בכתביו של פליניוס הזקן, לאחר שזה הזמין אופה שהכין לו פרחים של קמח עם חמאה ושמן.
הלחם מוזכר גם בימי הביניים, כאשר לחם לבן היה נצרך על ידי המעמד העליון בלבד ולחם שחור אפיין את אנשי המעמד התחתון, אך לחמים מתוקים היו נצרכים רק על ידי בני האצולה, והוגשו לאורחים שהגיעו אל הארמון. לכן לחמים אלה נודעו גם בשם לחם מלכותי או לחם זהוב.
הלחם היה נדבך חשוב במטבח של האצולה הוונציאנית בתקופת המאה ה-18.
ההיסטוריה המודרנית של הפאנדורו החלה בעיר ורונה, איטליה, בתאריך 30 באוקטובר 1894 לאחר שהקונדיטור האיטלקי דומניקו מגלאטי (Domenico Melegatti) אפה עוגת ספוג בצורת כוכב בעל שמונה צלעות המוגשת בתוספת אבקת סוכר ורשם אותה כפטנט.
טעמו המסורתי של הפאנדורו הוא וניל, אך כיום מוגש במגוון גרסאות עם ציפויים שונים.
פיליפו טליוני
פיליפו טליוני (הידוע גם כפיליפה טליוני, באיטלקית: Filippo Taglioni 5 בנובמבר 1777 - 11 בפברואר 1871) היה רקדן וכוריאוגרף איטלקי ומורה אישי לבתו, הבלרינה הרומנטית המפורסמת מארי טליוני. (גם בנו, פאול טליוני, היה רקדן בלט.) כמו כן, אף כי הגרסה של אוגוסט בורנונביל מוכרת יותר, טליוני הוא הכוריאוגרף המקורי של הסילפידה, משנת 1832.
חייו.
טליוני נולד במילאנו והוכשר כרקדן בבלט קלאסי בעיקר אצל קארלו בלאסיז וז'אן פרנסואה קולון. הופעתו הראשונה כרקדן הייתה בגיל 17 בפיזה, שם ביצע תפקידי נשים. הוא רקד בעוד ערים איטלקיות לפני שהתקבל בגיל 22 כרקדן בבלט של האופרה הלאומית של פריז. בהזמנת אוגוסט וסטרי, היה לרקדן ראשי ומורה לבלט בבלט השוודי המלכותי בסטוקהולם.
בסטוקהולם, ב-1803, נשא לאישה את הרקדנית סופי קרסטן, בתם של זמר האופרה השוודי המפורסם כריסטופר כריסטיאן קרסטן והשחקנית הפולניה סופי סטבנובסקה. נולדו להם שני ילדים, מארי טליוני ופאול טליוני, ששניהם היו לרקדנים בעצמם.
שנים אחדות חיה המשפחה בווינה ובגרמניה אבל מאימת מלחמות נפוליאון העביר אותם פיליפו לפריז. הוא רקד ויצר בלטים בכל רחבי אירופה, בעיקר באיטליה, אוסטריה, שוודיה, דנמרק וגרמניה. לבסוף הוזמן לקבל עליו משרה קבועה יותר בתיאטר אם קרנטנרטור בווינה.
אחרי שהתיישב בווינה, הביא אליו את מארי, שלמדה בלט בפריז. כשהגיעה, התאכזב מהתקדמותה האמנותית והחל לאמן אותה בעצמו. הוא הורה לה להתאמן שש שעות ביום במשך שישה חודשים, תוך שימוש בשיטה מדורגת-רמות לאימון בטכניקה. הוא החמיר עמה מאוד ולא גילה כל אהדה לאצבעות רגליה הדואבות והמדממות. שאיפתו הייתה לשוות לסגנון ריקודה קלילות ועידון. בדגש על קפיצות קלילות כבלון ועל עבודה על קצות האצבעות, דבר שלא נשמע כמותו קודם לכן. כשהייתה מוכנה, החזיר אותה לפריז.
אחרי הופעת הבכורה המקצועית של מארי, גדלה הפופולריות שלה במידה כזאת, שאיפשרה לפיליפו לשאת ולתת על חוזה לשש שנים לשניהם. הבכורה המצליחה של "הסילפידה" ב-12 במרץ 1832 הביאה אותה למעמד של הפרימה בלרינה המהוללת ביותר של התקופה הרומנטית ואותו מיצבה ככוריאוגרף הנודע ביותר בתקופתו. יש אומרים, שבלילה זה החלה התקופה הרומנטית הגדולה של הריקוד. הודות להצלחה כבירה זו, יצאו שניהם למסעות הופעות משותפים הן באירופה והן ברוסיה.
בזקנתו, נעשה טליוני אקסצנטרי ובלתי צפוי, ובסופו של דבר איבד את כל ההון, שמארי צברה בחיסכון זהיר, בהשקעות חסרות שיקול דעת. אף על פי כן, הוא מוכר כחלוץ בסגנון בלט, שנועד לשנות לתמיד את עצם טבעה של אמנות זו.
טליוני מת בקומו, איטליה ב-5 בפברואר 1871, בן 93.
תפיסות מוטעות לגבי "הסילפידה".
קהל צופי-הבלט מכיר את הבלט הרומנטי הסילפידה (La Sylphide), שהכוריאוגרפיה שלו היא יצירתו של מנהל הבלט הדני אוגוסט בורנונביל. זהו אכן בלט "הסילפידה" שהקהל מיטיב להכיר כיום, אבל לא זו הגרסה שהוצגה בשנת 1832.
ההפקה המקורית של "הסילפידה" עלתה לראשונה בביצוע בלט האופרה של פריז ב-1832, בכוריאוגרפיה של פיליפו טליוני עצמו למוזיקה של ז'אן מדלן שנייצהפר, עם לברית מאת אדולף נוריט בעקבות סיפור של שארל נודייה. את התפקידים הראשיים רקדו מארי טליוני וז'וזף מאזילייר.
בתחילה התכוון בורנונביל להעלות את הגרסה של 1832 בדנמרק, אבל האופרה של פריז דרשה מחיר גבוה מדי לתפקידי התזמורת בפרטיטורה של שנייצהפר. כיון שכך, החליט בורנונביל להעלות גרסה משלו של "הסילפידה" באותה עלילה, עם מוזיקה חדשה מאת הרמן סוורין לוונשלד. הצגת הבכורה הייתה ב-1836 עם ילדת הפלא לוסיל גראהן ובורנונביל בתפקידים הראשיים. הודות למסורת האיתנה של הבלט הדני המלכותי, גרסה זו עודנה מבוצעת עד היום בדנמרק, והוצגה מאז ברחבי העולם.
ב-1972 החזיר מנהל הבלט פייר לאקוט את בלט "הסילפידה" המקורי של פיליפו טליוני אל בלט האופרה של פריז, עם הבלרינה הנודעת גיזלן תזמאר בתפקיד רוח היער. המוזיקה המקורית של שנייצהפר שוחזרה מכתב יד שנשמר בספרייה הלאומית של צרפת. כיון שהכוריאוגרפיה המקורית של טליוני אבדה מכבר, כתב לאקוט את הבלט בסגנון תקופתי. בלט האופרה של פריז הוציא מאז שני DVD של ההפקה.
קישורים חיצוניים.
http://michaelminn.net/andros/biographies/taglioni_family/
סאן סיטי
סאן סיטי (אנגלית: Sun City) הוא אתר נופש ומופעים בדרום אפריקה. בשנות השמונים זכה האתר לפרסום בזכות השימוש שנעשה בו לשם עקיפת החרם התרבותי הבינלאומי שהוטל על דרום אפריקה בעקבות שלטון האפרטהייד בה.
היסטוריה.
אתר סאן סיטי שוכן בפרובינציה הצפון-מערבית של דרום אפריקה, ליד שמורת הטבע פילאנסברג (Pilanesberg) ובמרחק של שתי שעות נסיעה מהעיר יוהנסבורג. הוא פותח על ידי איל המלונאות סול קרצנר, במסגרת פעילות קבוצת סאן אינטרנשיונל שבבעלותו, בתחומי הבנטוסטן בופוטאצוואנה. האתר נחנך ב-7 בדצמבר 1979.
בופוטאצוואנה הוכרזה כמדינה עצמאית לכאורה על ידי ממשלת דרום אפריקה, אם כי לא הוכרה ככזו על ידי מדינות אחרות. לכן ניתן היה לקיים בה שירותי תיירות כקזינו ומופעי חשפנות, שהיו אסורים על פי החוק בדרום אפריקה. הפעלתם בסאן סיטי, בנוסף לקרבתה לערים יוהנסבורג ופרטוריה, הביאו לכך שהאתר הפך למבוקש בקרב תיירים ונופשי סוף שבוע.
ארגון האומות המאוחדות הטיל על דרום אפריקה חרם תרבותי במטרה להיאבק בשלטון האפרטהייד שהנהיגה. על מנת להתגבר על החרם הציע קרצנר תמריצים כספיים לאמנים והרכבים שיגיעו להופיע בסאן סיטי. בין האמנים הנודעים שנענו והופיעו באתר למרות החרם היו "הביץ' בויז", לינדה רונסטאדט, שר, מילי ג'קסון, לייזה מינלי, פרנק סינטרה, פול אנקה, "סטטוס קוו", רוד סטיוארט ואלטון ג'ון.
בשנת 1984 ערכה במקום להקת קווין סדרת הופעות שעוררה מחלוקת רבה. הלהקה ספגה קנס מאיגוד המוזיקאים הבריטי והאו"ם הכניס אותה לרשימה השחורה של אמנים מפירי החרם. חברי הלהקה הגנו על פעולותיהם וטענו כי התעקשו להופיע בדרום אפריקה לפני קהלים שלא היו מופרדים גזעית. בשלהי שנות השמונים שימש השיר We Will Rock You של קווין כפסקול במסגרת סרטון קידום מכירות מסחרי של סאן סיטי שהוצג בדרום אפריקה.
באוקטובר 1980 נערך באתר קרב איגרוף בין שני מתחרים בינלאומיים - המתאגרף האמריקאי השחור מייק ויוור (Mike Weaver) לבין המתאגרף הדרום אפריקאי הלבן גרי קוטזי (Gerrie Coetzee).