ז'אן, דוכס ברי הזמין עבודות אמנות אצל צורפי זהב, ובהן את "גביע הזהב המלכותי" ואת "תיבת כתר הקוצים" שנרכשו על ידי המוזיאון הבריטי במרוצת המאה התשע עשרה. בין הפריטים שבאוסף שלו היה גם אגרטל החרסינה הראשון שהגיע מסין לאירופה. הוא בנה מספר ארמונות בערים שונות בצרפת, ובהם בערים בורז' ופואטייה.
באתר האינטרנט של מוזיאון הלובר בפריז נאמר על אודותיו: "ז'אן, דוכס ברי תרם תרומה חשובה מאוד לאמנות של תקופתו ולשיפוץ מבנים דתיים ובהם קתדרלת נוטרדאם בפריז."
ואלמאסידה
אסף נאור
אסף נאור (נולד ב-7 במאי 1975) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת פרינסטון אשר מתמחה בתורת מרחבי בנך.
נאור סיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה במתמטיקה בשנת 1996 באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני (1998) ודוקטורט (2002), שניהם בהנחיית פרופסור יורם לינדנשטראוס. בין השנים 2002 ל-2004 שימש כחוקר פוסט-דוקטורט במעבדות מיקרוסופט ובין השנים 2004 ל-2007 היה חבר קבוע בקבוצת המחקר התאורטית במיקרוסופט. בשנת 2006 החל ללמד באוניברסיטת ניו יורק ובשנת 2009 מונה לפרופסור חבר. בשנת 2014 עבר ללמד באוניברסיטת פרינסטון.
טורניר הכדורגל האולימפי
כבש (מזבח)
כבשׁ המזבח היה מבנה מדרוני בצידו הדרומי של מזבח העולה ששימש לעליה על המזבח וירידה ממנו. היות שקיים איסור לעלות על המזבח במדרגות כי בהרמת הרגליים והפשלת הבגדים יש חוסר צניעות מסוימת הנוגדת את קדושת המקום.
בשני צידי הכבש נבנו שני כבשים קטנים, אחד מהם פנה מן הכבש לסובב ואחד מהם פנה מן הסובב או מן הכבש (תלוי במחלוקת פרשנית) ליסוד. כדי להבדיל בין הכבשים הקטנים לגדולים, מכונה כבש המזבח גם בשם "הכבש הגדול".
מקורו בתורה.
בסיום הציווי על בניין מזבח בהר סיני מופיע איסור לעלות במדרגות למזבח: . טעם האיסור היא, שהכהן העולה לראש המזבח לא ירחיב את צעדיו ובכך יגלה את ערוותו.
מבנה הכבש ומידותיו.
במקורות התלמודיים לא מצוין באיזה חומר השתמשו לבניית הכבש, רשב"ם בפירושו לתורה כתב כי הכבש היה בנוי מאבנים
מידות הכבש לא הוזכרו בתורה, אולם סביר שמידות כבש המזבח שהיה במשכן היו דומות למידות המזבח, שהיה מרובע - אורכו ורוחבו היו חמש אמות (כשני מטרים וחצי) וגובהו שלש אמות (כמטר וחצי).
מידות כבש המזבח שהיה בבית המקדש השני הובאו במשנה: . הכבש היה באורך שלושים ושתיים אמות, רוחבו שש עשרה אמות ושיפועו בערך 16 מעלות.
הכבשים הקטנים.
מן הכבש יצאו שני כבשים קטנים. הכבש הימני הוביל מהכבש לסובב המזבח, ושימש לצורך מתן דמי החטאות ומליקת עולת העוף. והכבש השמאלי הוביל לסובב, ושימש את הכהנים לצורך שפיכת שיירי הדם ליסוד.
הפרשנים נחלקו מהיכן יצא הכבש השמאלי, יש האומרים כי הכבש הוביל מהסובב ליסוד, יש האמרים כי הוביל מהכבש ליסוד, ויש האומרים כי היו שם שני כבשים - אחד הוביל מהסובב לכבש ואחד מהכבש ליסוד.
בציורי המקדש העתיקים (וכן במפת המקדש שצייר רבי ישראל ליפשיץ - ה"תפארת ישראל") צוירו הכבשים הקטנים בצורה אלכסונית, אך הרב אלחנן אייבשיץ משער שהכבשים היו צמודים לכבש הגדול, והרב זלמן קורן משער שהכבשים יצאו מן הכבש הגדול בזווית ישרה, שיצרו שני חללים קטנים ביניהם, ששימשו להנחת דשן המזבח ואחסון כלים הנחוצים לצורכי העבודה - בדומה לכבשי מזבח הר עיבל.
שימושים.
כבש המזבח שימש בעיקרו לעליה למזבח וירידה ממנו. הכהנים היו עולים מימין הכבש ויורדים משמאלו, והכהן גדול היה עולה באמצע הכבש ויורד באמצעו.
כדי שהכהנים לא יחליקו היו מפזרים מלח על הכבש. באמצע אורך הכבש היה צבור תל מלח כדי למלוח את חלקי הקרבנות המוקרבים על המזבח.
מלבד השימוש העיקרי בכבש, שימש הכבש לצרכים נוספים:
הנחת האימורים בשעת התפילה.
בטקס הקרבת התמיד של שחר היו מולחים את חלקי הקרבן הקרבים על גבי המזבח (=האימורים) ומשאירים אותם על הכבש עד לסיום תפילת הכהנים. בימות החול היו מניחים אותם בחלקו המערבי התחתון של הכבש - הצד הפונה למקדש, ובשבת הניחו את איברי התמיד בחציו המזרחי של הכבש, מפני שבחצי הכבש המערבי הונחו איברי קרבן המוסף.
הפייס על תרומת הדשן.
הכבש שימש גם לצורך תחרות על הזכייה לתרום את הדשן מעל המזבח מדי בוקר. לאחר פתיחת שערי המקדש היו הכהנים רצים על הכבש, ומי שהגיע ראשון לקו הארבע אמות מהמזבח זכה לתרום את הדשן באותו יום. כאשר התחרות הפכה למסוכנת וגרם לרצח, הופסקה התחרות והונהג לבחור את התורם לפי פיס.
הרבובה.
בצדו המערבי של הכבש היה חלון קטן, שנקרא "רבובה", שם הונחו חטאות העוף שנפסלו או שהובאו מספק, עד שהפכו לנותר והיו יכולים לשרפם.
ניר שביט
ניר שביט (נולד ב-18 באוקטובר 1959) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס גדל לשנת 2004.
אודות.
ניר שביט קיבל תואר ראשון (1984) ושני (1986) במדעי המחשב מהטכניון ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 בהנחיית דני דולב. שימש מרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחוקר במעבדות סאן.
בשנת 1992 החל ללמד בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 זכה בפרס גדל על עבודתו בנושא אפליקציות בטופולוגיה של חישוב מבוזר. בשנת 2012 זכה בפרס דייקסטרה. בשנת 2013 נבחר לעמית ACM.
שביט נשוי לשפי גולדווסר, פרופסור להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ופרופסור למתמטיקה במכון ויצמן למדע. לזוג שני ילדים.
עומר ריינגולד
עומר ריינגולד (נולד ב-20 באפריל 1969) הוא פרופסור במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. זוכה פרס גדל לשנת 2009.
אודות.
ריינגולד נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. הוא למד במגמת התיאטרון בתיכון תלמה ילין. שירת במסגרת גרעין נח"ל אמנויות במצפה רמון.
הוא למד לתואר ראשון מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ואחרי שנה עבר ללימודי מדעי המחשב. הוא סיים את התואר בשנת 1994 וסיים דוקטורט במכון ויצמן בהנחיית פרופסור מוני נאור. הוא עשה לימודי פוסט דוקטורט במכון ויצמן, במעבדות שנון של חברת AT&amp;T ובמכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון.
בשנת 2004 הצטרף למחלקה למדעי המחשב ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע. מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת סטנפורד.
באוקטובר 2004 הוכיח, במאמר פורץ דרך, את שקילות מחלקות הסיבוכיות L ו-SL.
בשנת 2009 זכה יחד עם סליל ואדן ואבי ויגדרזון בפרס גדל על עבודתו בנושא "מכפלות 'זיג-זג' של גרפים".
אלכסנדר אלטמן
הרב אלכסנדר (שמעון צבי) אלטמן (16 באפריל 1906 - 6 ביוני 1987; כ"א בניסן, ה'תרס"ו – ט' בסיוון, ה'תשמ"ז) היה פילוסוף ורב יהודי אמריקאי ממוצא אוסטרי - גרמני, מגדולי חוקרי מחשבת ישראל במאה העשרים. התמחה בתחומים מגוונים של מחשבת ישראל: מתקופת חז"ל והמדרשים, המשך בפילוסופיה של ימי-הביניים, קבלה וחסידות, וכלה בהגות יהודית מודרנית. תרומתו המכרעת והחשובה ביותר הייתה בתחום ההגות היהודית הגרמנית המודרנית, ובמיוחד מחקריו על חייו ויצירתו של משה מנדלסון. כיהן כרבה הראשי של מנצ'סטר.
קורות חייו.
אלטמן היה בנם של הרב אדולף (אברהם) אלטמן (1879–1944), ומלווינה (שרה מינדל לבית וייס, 1881–1944). הוא נולד ב-1906 בעיר קָשָה (בממלכת הונגריה, כיום קושיצה, סלובקיה), וגדל באוסטריה עד שנת 1920 עת קיבל אביו את משרת הרבנות בעיר טריר. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בעיר קלן, למד שנה אחת בישיבת פרשבורג, בה למד גם אביו ועבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין בה קיבל סמיכה לרבנות. במקביל הוא למד באוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור בשנת 1931 על דוקטורט בנושא "פילוסופית הערכים של מקס שלר (Scheler)". הדיסרטציה שלו הודפסה בסיוע הממשלה הפרוסית.
לאחר הסמכתו לרבנות, קיבל משרת רב בית הכנסת ב-"פאסאואר שטראסה" שבברלין וכיהן גם כמורה בבית המדרש לרבנים. בחודש אוגוסט 1938 עזבו אלטמן ומשפחתו את גרמניה למנצ'סטר שם התמנה לכהונת הרב הראשי. בשנת 1947 עלה שמו כמועמד לכהונת הרב הראשי של בריטניה, אולם הוא לא זכה בתפקיד.
למרות שבמנצ'סטר לא הייתה לאלטמן משרה אקדמית, חזר במהרה לפעילות מדעית רצופה, ובשנת 1954 הקים את המכון ללימודי היהדות באוניברסיטת מנצ'סטר אשר שם דגש על מחקר אקדמי בנושאי יהדות (המכון שוכן כיום ב-University College London). אלטמן שימש אף כעורך של כתבי-העת "מלילה" ו-"Journal of Jewish Studies". בזמן שהותו באנגליה, טיפח אלטמן חוקרים רבים, בהם יעקב כ"ץ וצבי ורבלובסקי. ב-1958 היה אלטמן מנמעני מכתבו של דוד בן-גוריון בשאלת "מיהו יהודי".
בעקבות פטירתו של שמעון ראבידוביץ', הוזמן אלטמן ב-1959 על ידי נחום גלצר (1903-1990) ללמד באוניברסיטת ברנדייס, שם היה אחד מעמודי התווך במחלקה למדעי המזרח הקרוב ויהדות, וכיהן כמופקד הקתדרה ע"ש פיליפ לון (Philip W.Lown) במדעי היהדות ומנהל המכון ע"ש לון למדעי יהדות מתקדמים. בין תלמידיו בברנדייס היו: ארתור גרין, אליוט וולפסון, ברכה זק, דניאל לסקר, דניאל מט, פול מנדס-פלור, אלפרד עברי, לורנס פיין, חיים קרייסל, ויהודה שיפמן. הוא פרש ב-1976 ואחר כך המשיך במחקריו גם במסגרת המרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת הרוורד וגם במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. אלטמן זכה לתואר דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות בגרמניה, ארצות הברית וישראל.
אלכסנדר אלטמן נשא לאישה את יהודית לבית פרנק (1909-1990) ונולדו להם שלשה ילדים. בארצות הברית התגורר בניוטון סנטר, פרוור של בוסטון. בשנותיו האחרונות היה פעיל בהקמת בית-כנסת אורתודוקסי חדש בעיירה שלו. ביתו היה פתוח לרווחה בפני חוקרים רבים, במיוחד צעירים, ולעיתים לימד קורסים בביתו. אלכסנדר אלטמן נפטר בבוסטון בשנת 1987, בגיל 81. הוא הועלה לקבורה בישראל
הישגיו המדעיים וחיבוריו.