במקביל, החוק איפשר גם שני מסלולים להעברת ראש הממשלה מכהונתו. לשם צעד זה נדרש רוב של 61 חברי כנסת. הכנסת יכלה להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל סיבות אחרות ברוב של 80 חברים ולגרור בחירות מיוחדות לראשות הממשלה (הכנסת יכלה גם להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל הרשעתו בביצוע עבירה שיש עמה קלון ברוב של 61 ח"כים), או הקדמת הבחירות לכנסת שהיו גוררות עימן גם בחירות לראשות הממשלה.
למרות הציפייה שצעדים אלה יבטלו כמעט לחלוטין את מוסד הצעת אי האמון, המשיכה האופוזיציה להשתמש בו באופן שבועי על מנת לנגח את הממשלה, והיו אף מקרים בהם היא זכתה לרוב, אך רוב הקטן מהרוב המיוחס הדרוש. דבר זה גרם למבוכה לממשלה, אך לא להפלתה. אך על אף השימוש התכוף בכלי זה על מנת להביך את הממשלה, כאשר הגיעו מהלכים להפלת הממשלה לכדי בשלות, הדבר נעשה על ידי חוק להקדמת הבחירות (בסוף כהונותיהם של בנימין נתניהו ואהוד ברק), ובהסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה.
משנת 2001.
בעקבות היעדר היציבות השלטונית גם בשיטה החדשה, החליטה הכנסת בשנת 2001 לבטל את הבחירה הישירה ולחזור למשטר פרלמנטרי שבו ראש הממשלה נבחר על ידי חברי הכנסת. אולם בשביל למנוע גם את אי היציבות שהתגלתה בימי "התרגיל המסריח" נותרו הגבלות על הצעות אי האמון. גם על פי חוק יסוד: הממשלה החדש יש צורך ברוב של 61 חברי כנסת על מנת להפיל את הממשלה. בחוק החדש בוטלה הקביעה שהפלת הממשלה מביאה לבחירות חדשות לכנסת. אולם במקומה הוכנס השימוש באי-אמון קונסטרוקטיבי למחצה: מציעי אי האמון צריכים גם להביא בפני הכנסת שם של חבר הכנסת אשר הם מעוניינים שיחליף את ראש הממשלה. עם קבלת הצעת האי-אמון על נשיא המדינה להטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. רק אם חבר כנסת זה לא הצליח להרכיב ממשלה תוך 42 יום הכנסת מתפזרת.
ב-30 במאי 2005, כחודשיים לפני תוכנית ההתנתקות, נערכה הצבעה על הצעת אי-אמון שהציעה סיעת ש"ס, בה תמכו 35 ח"כים מול 32. על אף שההצעה זכתה לרוב, היא לא השיגה את הרוב הדרוש של 61 חברי כנסת.
ב-8 במאי 2013 אישרה הכנסת בקריאה טרומית הצעה לתיקון , אשר מציעה לקבוע, בין היתר, כי הצעות אי-אמון יוגשו על ידי רוב של 61 ח"כים לפחות, ובהן יוצע מועמד חלופי לראשות הממשלה. אם המועמד לא יצליח להקים ממשלה, הכנסת לא תפוזר והממשלה שכיהנה טרם הצעת האי-אמון תמשיך לכהן.
משנת 2014.
משנת 2014, כחלק מ"חוקי המשילות", כלל אי האמון בישראל השתנה לאי אמון קונסטרוקטיבי, בעת הצעת אי אמון, על חברי הכנסת להציג לא רק ראש ממשלה חלופי אלא גם ממשלה חלופית, על כל שריה וקווי המדיניות שלה. הכנסת חייבת בעת העלאת הצעת אי אמון בממשלה הקיימת גם להעלות ולהצביע ברוב חבריה אמון בממשלה חלופית לממשלה הקיימת. רק כאשר ישנה ממשלה חדשה המקבלת את רוב הצבעת חברי הכנסת, הממשלה הנוכחית מסיימת תפקידה והממשלה החלופית מתחילה לפעול מאותה שעה שהביעו בה אמון, ללא פיזור הכנסת. אי אמון קונסטרוקיבי קיים בדמוקרטיות בודדות בעולם - גרמניה, ספרד, בלגיה, ומעוגן גם בחוקות פולין והונגריה.
הצבעת אי אמון
זרחון חמצוני
בביולוגיה, זרחון חמצוני הוא מסלול מטבולי המהווה את השלב האחרון בתהליך הנשימה התאית. בתהליך באמצעות חמצון תוצרים הנפלטים ממעגל קרבס משתחררת אנרגיה המשמשת ליצירת אדנוזין תלת זרחתי (ATP), מולקולה המשמשת בתא להנעת תהליכים ביוכימיים רבים, מאדנוזין דו זרחתי (+ADP) וקבוצת זרחה (Pi).
רקע.
הזרחון החמצוני מתבצע בתאים איקריוטים על הממברנה הפנימית של המיטוכונדריה, תוך שימוש במנגנון כימופיזיקלי הקרוי כימיואוסמוזה, אשר במהלכו נוצר הפרש ריכוזי יונים של מימן בין החלל הפנימי הקרוי מטריקס לבין החלל הבין קרומי. ביצורים פרוקריוטיים התהליך מתבצע בצורה דומה רק מיקומו הוא על-גבי ממברנת התא עצמו. התהליך מתרחש לאחר שהמזון עבר גליקוליזה וסיים לעבור במעגל קרבס במטריקס של המיטוכונדריה. במהלך מעגל קרבס, חוזרו מולקולות רבות אשר בשלב זה הן משמשות להנעת הזרחון החמצוני, ולכן הוא חייב להיות מצומד למעגל קרבס, או למנגנון אחר המשחרר מולקולות מחוזרות באופן שוטף. כמו כן כתוצאה מהשימוש בתוצרי מעגל קרבס תהליך זה הוא השלב בו נוצרות רוב מולקולות ה ATP של הנשימה התאית. בהשוואה לשני השלבים הקודמים, בהם מתקבלות מולקולות ATP בודדות, מיוצרות בתהליך הזרחון החמצוני 30 - 36 מולקולות ATP על כל מולקולת גלוקוז שנצרכת בתהליך הגלקוליזה, וכן בערך 14 מולקולות ATP עבור חומצות שומן הנצרכות בתהליך חמצון בטא, בתהליכים אידיאלים. בפועל ישנם פרוטונים המצליחים לחמוק דרך הממברנה ללא ניצול האנרגיה שלהם כך שהכמויות מעט פחותות ממספרים אלו.
חשיבות אבולוציונית.
לניצול האנרגטי היעיל של הגלוקוז באמצעות התהליך חשיבות אבולוציונית עליונה: מאז שפיתחו היצורים הארובּיים הראשונים על-פני כדור הארץ את מנגנון הזרחון החמצוני, ועמו בעצם את תהליך הנשימה האווירנית, הפכו היצורים שבאו אחריהם במרוצת הדורות לגדולים יותר ומורכבים יותר כיוון שנוצר מנגנון להפקה יעילה של אנרגיה. המגוון המרשים הקיים כיום בעולם החי כנראה נוצר בזכות אותן מולקולות ATP המיוצרות בזרחון החמצוני. ראיה לכך, היצורים הידועים היחידים שאינם משתמשים בזרחון חמצוני לשם הפקת אנרגיה הם מיקרואורגניזמים - רובם חיידקים ומיעוטם פרוטיסטים ופטריות.
המנגנון הכימיואוסמוטי.
מתוך חוק שימור האנרגיה נובע כי כל פעולה הדורשת אנרגיה חייבת להיות מצומדת לפעולה הפולטת אנרגיה על מנת שתוכל להתרחש. יצירת ATP היא פעולה המעלה את הרמה האנרגטית של המערכת ולכן היא דורשת אנרגיה אי לכך מצומד לה תהליך המשחרר אנרגיה. לפי המנגנון הכימואוסמוטי התהליך משחרר האנרגיה המשמש לייצור ה ATP הוא שרשרת של העברת אלקטרונים באמצעות תגובות חמצון-חיזור.
תהליך המרת האנרגיה משרשרת מעבר האלקטרונים לחלבון ATP סינתאז, החלבון שמייצר ATP, מתרחש ביוקריוטים על הקרום הפנימי של המיטוכונדריה באמצעות ייצור זרם פרוטונים החוצה את הממברנה. זרם הפרוטונים מתרחש כתוצאה מהפרש ריכוזי יונים שמייצרת שרשרת מעבר האלקטרונים בין שני צידי הקרום הפנימי של המיטוכונדריה, מה שיוצר גם הפרש מתח בין שני צידי הממברנה הנובעים מהמטען החשמלי של היונים וגם לחץ הנע מהפרש הרכוזים. החלבון המייצר את ה ATP מסיים את התהליך בכך שהוא משמש כתעלה למעבר היונים תוך ניצול האנרגיה החופשית שלהם לייצור ATP, בצורה דומה לגלגל מים המשמש לייצור חשמל מאנרגיה מכנית, כך שבמעבר דרכו הם מסובבים את ראש החלבון הלוחץ בצורה מכנית על המולקולות ADP+ ו Pi הגורם להם להתרכב יחד למולקולה אחת. בסוף התהליך הפרוטון משתחרר בצידה השני של הממברנה. התהליך הכימופיזיקלי של התמרת אנרגיה באמצעות מעבר פרוטונים דרך ממברנה כתוצאה מהפרשי ריכוזי יונים קרוי כימואוסמוזה. על גילוי המנגנון קיבל בשנת 1978 הביוכימאי פיטר מיטשל פרס נובל, כאשר עד לגילויו של מיטשל התאוריה הרווחת הייתה שה-ATP נוצר במיטוכונדריה באמצעות זרחון ישיר של PO3 במצע עשיר בזרחן, ולא באמצעות כימואוסמוזה.
שרשרת מעבר אלקטרונים ביוקריוטים.
המנגנון היוצר את הפרש ריכוזי יוני המימן בין קרומי המיטוכונדריה קרוי שרשרת מעבר אלקטרונים. בתהליך מולקולות המחוזרות במעגל קרבס כמו FADH2 ו-NADH נקראות נשאי אלקטרונים, זאת כיוון שבתהליך החיזור הם נטענו באנרגיה פוטנציאלית גבוהה וכדי להגיע למצבם היציב הם נוטות להעביר אלקטרונים למולקולות איתם הם נמצאות בריאקציה. במהלך מסירת האלקטרון בריאקציה בין נשאי האלקטרונים לחלבונים הנמצאים בממברנה, מועברים פרוטונים (יוני מימן) בין צידי הממברנה נגד מפל הריכוזים לתוך המרווח הבין קרומי של המיטוכונדריה תוך שימוש באנרגיה הנפלטת מנשאי האלקטרונים. האלקטרונים עוברים דרך חלבונים שונים בממברנה ובסופו של דבר נקלטים על ידי אטומי חמצן אטמוספירי המתרכבים יחד ליצירת מים. אנרגיית הפרש הריכוזים של היונים מומרת לאנרגיה מכנית לפי המנגנון הכימיואוסמוטי ב-ATP סינתאז המקובע בתוך ממברנת המיטוכונדריה הפנימית, הלוחץ באופן מכני את מולקולות ה ADP+ ו- Pi עד להתרכבותם לכדי מולקולת ATP.
מתווכי העברת אלקטרונים.
בשרשרת מעבר האלקטרונים מצויים בין הקומפלקסים השונים מספר מתווכים אשר משמשים אמצעי לשינוע האלקטרונים בין קומפלקס אחד למשנהו.
קו-אנזים Q10.
קו-אנזים Q10 או יוביקינון הוא מולקולה הנמצאת על הממברנה הפנימית של המיטוכונדריה ומשמשת כמתווך המעביר אלקטרונים בין קומפלקס אחד לקומפלקס שלוש ובין קומפלקס שניים לקומפלקס שלוש. מבכינה כימית המולקולה מכילה ראש פולארי היכול להימצא בשלושה מצבי חמצון שונים. המחומצן ביותר, כאשר החמצנים מחוברים בקשר כפול אל הטבעת. השני, כאשר חמצן אחד נמצא בקשר עם מימן, ואילו החמצן השני נמצא בצורה רדיקלית. במצב המחוזר ביותר, שני החמצנים שבראש הפולארי מחוברים למימן. במצב זה ניתן להגיד שהמולקולה נמצאת בצורתה הכהלית, ובשל כך בנומנקלטורה יוביקינון כוהלי מקבל את הסיומת נול המשמש לציון כהלים. אל הראש הפולארי מחובר זנב פחמני הידרופילי ארוך, המקנה למולקולה את היכולת לנוע בתוך הממברנה הליפידית.
ציטוכרום C.
ציטוכרום C הוא שם פוליפפטיד המכיל קבוצת הם כקו-פקטור. האתר הפעיל בחלבוני הציטוכרום הוא אטום הברזל שנמצא על קבוצת ההם. הברזל מסוגל להימצא בשני מצבי חמצון שונים: +Fe2 (מחוזר) ו-+Fe3 (מחומצן). הברזל המחומצן מסוגל לקלוט אלקטרון בודד מהסביבה, ואילו הברזל המחוזר מסוגל למסור אלקטרון לסביבה. יכולתו הן לחזר והן לחמצן הופכת אותו למתווך יעיל של תהליכי חמצון-חיזור בתא.
הקומפלקסים הממברנלים.