הארמון הנשיאותי (בליטאית: Prezidentūra), הממוקם בעיר העתיקה של וילנה, הוא מקום העבודה והמעון הרשמי של נשיא ליטא. הארמון מתוארך למאה ה-14 ובמהלך ההיסטוריה של ליטא הוא עבר שיפוצים שונים, בפיקוח של אדריכלים בולטים, ביניהם לאוּרינאס גוּצביצ'יוּס (Laurynas Gucevičius) ווסילי סטאסוב (Vasily Stasov). בשנת 1997 הפך הארמון למושבו הרשמי של נשיא ליטא.
היסטוריה.
ראשיתו של הארמון עוד במאה ה-14, כאשר ולדיסלב השני יגיילו, הדוכס הגדול של ליטא, הוציא צו שנידב את אדמת העיר וילנה הבישופית לבניית הארמון, ומסיבה זו הארמון מכונה לפעמים ארמון הבישופים. בניית הארמון החלה בסוף המאה ה-14 בחסות הבישוף הראשון של וילנה אנדז'יי יסטז'נבייץ (Andrzej Jastrzębiec), ובדורות הבאים, המבנה הורחב ושופץ בהדרגה. בתקופת הרנסאנס שופץ הארמון שוב, והורחבו הפארקים והגנים ששכנו בתוכו.
בראשית המאה ה-18, התרחשו כמה אירועים דרמטיים בתולדות הארמון: הבישוף האחרון של וילנה התגורר בארמון, ליטא סופחה על ידי האימפריה הרוסית, והבניין עצמו נפגע קשות משתי שרפות גדולות ב-1737 וב-1748. הארמון שוחזר בשנת 1750 תחת פיקוחו של האדריכל לאוּרינאס גוּצביצ'יוּס. לאחר שחזורו, שימש הארמון כמקום מגורים לקיסרים, מלכים ואצילים. בשנת 1796 בארמון חי הצאר פאבל הראשון, קיסר רוסיה. במהלך המאה ה-19, שימש הארמון כמקום מושבם של כמה מושלים מהאימפריה הרוסית, כדוגמת מיכאיל מוריאוב , המכונה "התליין". ב-1804 ביקר בארמון מי שעתיד להיות מלך צרפת, לואי השמונה עשר.
בשנת 1812 השתמשו גם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה וגם הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה בארמון כמקום מגוריהם. במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה ב-1812 הוא ארגן פעולות ויחידות צבאיות ליטאיות מארמון זה, כולל חמישה גדודים של חיל רגלי, ארבעה גדודי חיל פרשים ואת המשמר הלאומי של וילנה, כוח צבאי למחצה של ליטא. נפוליאון הוסיף לקבל אצילים ליטאים, מינה פקידי ממשל חדשים, וכן נכבדים אחרים בארמון. לאחר תבוסתו של נפוליאון בשנת 1812, שימש הארמון לאירועים טקסיים; בארמון, לגנרל מיכאיל קוטוזוב הוענק העיטור הצבאי הגבוה ביותר של רוסיה - מסדר סנט ג'ורג'. במהלך השנים 1824–1834, הארמון שוחזר לצורתו המקורית בידי וסילי סטאסוב, אדריכל בולט מסנקט פטרבורג, והפעם לסגנון אימפריאליסטי. שחזורו של סטאטוב עומד במקומו עד עצם היום הזה.
לאחר שליטא החזירה לעצמה את עצמאותה בשנת 1918, שיכן הארמון את משרד החוץ ואת סוכנות הידיעות ELTA עד למלחמת ליטא-פולין בשנת 1920. הארמון שוב שוחזר בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי סטפן נרבסקי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש הארמון כמרכז לקצינים צבאיים; מאוחר יותר השתכנו בארמון אמנים ליטאים שונים. הארמון הותאם בהדרגה לשימוש כמשרד ומעון נשיאותי, ומאז 1997 הוא משמש כמשרדו ומעונו הרשמי של נשיא ליטא. כיום מתבצעות תוכניות להרחבת תפקידיו של הארמון כדי שישמש גם כמקום המגורים הרשמי של הנשיא. דגל שעליו מתנוסס שלט האצולה של הנשיא מונף כאשר הנשיא נמצא בארמון או בעיר.
שמואל בנאי
שמואל בנאי (נולד ב-1955) הוא קרדיולוג ישראלי, פרופסור מן המניין לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל המערך הקרדיולוגי והיחידה לקרדיולוגיה התערבותית (צינתורים, קוצבי לב, אלקטרופיזיולוגיה) בבית החולים איכילוב.
ביוגרפיה.
בנאי נולד לאביגיל ולאברהם (ממשפחת בנאי) בירושלים. בגיל 18 התגייס למסלול העתודה האקדמאית וסיים את לימודי רפואה באוניברסיטה העברית. בין השנים 1980–1984 שירת כרופא צבאי בתפקידים של רופא גדודי ורופא חטיבתי בחיל השריון, בצה"ל. בין השנים 1984 - 1986 התמחה ברפואה פנימית בבית החולים ביקור חולים. בין השנים 1986–1988 התמחה בקרדיולוגיה בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1988 נסע לארצות הברית להשתלמות (פוסט דוקטורט) במחקר בסיסי קרדיו-וסקולרי, במעבדה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה ניסויית של האגף הקרדיולוגי, המכון לחקר הלב, הריאות, והדם, במכוני הבריאות של ארצות הברית.
בנאי נושא תפקידים בכירים בתחום רפואת הלב. בין השנים 1996–2004 כיהן בנאי כמנהל היחידה לקרדיולוגיה התערבותית, בבית החולים ביקור חולים. בין השנים 1999–2004 כיהן בנאי כסגן מנהל המחלקה הקרדיולוגית, בבית החולים בקור חולים. בשנת 2004 עבר בנאי לבית החולים הדסה עין כרם, לאחר שקיבל מינוי של מנהל יחידה רפואית במערך הקרדיולוגי, בבית החולים.
בשנת 2005 התמנה בנאי למנהל היחידה לקרדיולוגיה התערבותית, במערך הקרדיולוגי, בבית החולים איכילוב, (מנהל המערך: פרופ' גד קרן). בנאי עוסק בצנתורים אבחוניים וטיפוליים, קרדיולוגיה בקהילה, מניעה, גילוי מוקדם וטיפול במחלות לב ובמחקר יישומי לפיתוח שיטות חדשניות לאבחון וטיפול במחלות הלב וכלי הדם.
בנאי משלב את עבודתו כקלינאי, איש אקדמיה וחוקר מדעי. בשנת 2002 התמנה בנאי לפרופסור חבר ברפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ירושלים. בנאי נבחר כמורה מצטיין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים:
1992, 1994, 1995, 2004 ,2005.
בשנת 2007 התמנה בנאי לפרופסור חבר ברפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2015 התמנה בנאי לפרופסור מן המניין, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. לבנאי כ-170 פרסומים מדעיים.
בשנת 2016 בנאי היה מעורב בפיתוח מסתם מיטרלי להשתלה מלעורית (בלועזית: Percutaneous).
אנה, נסיכת פרוסיה
אנה, נסיכת פרוסיה (בגרמנית: Anna von Preußen 17 במאי 1836 - 12 ביוני 1918) הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן, ואשתו של פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל הטוען לתואר הנסיך הבוחר מהסן.
ביוגרפיה.
אנה נולדה בברלין ב-17 במאי 1836, לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1852 נפגשה אנה עם פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, אשר התאהב בה ורצה לשאת אותה לאשה. אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל, מכיוון שאנה כבר הייתה מאורסת, ובעקבות היחסים המתוחים בין אוסטריה לפרוסיה.
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים. פרידריך וילהלם לא נקשר אף פעם רגשית לאנה, עקב צערו על מות אשתו הראשונה אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שמכך לא התאושש עד מותו.
אנה הייתה אשה יפה מאוד, עם זאת, הייתה גם אישה אינטליגנטית מאוד וניהלה סלון של אמנים ומוזיקאים מצטיינים, ביניהם יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, אנטון רובינשטיין ויוליוס שטוקהאוזן. היא עצמה הייתה פסנתרנית מוכשרת שלמדה אצל תיאודור קולאק, וברהמס הקדיש לה את יצירתו "חמישייה בפה מינור לפסנתר" בשנת 1865. בשנת 1901 המירה אנה את דתה לקתולית, מה שיצר סיבוך פוליטי עם משפחתה, וב-12 ביוני 1918 מתה אנה בפרנקפורט.
משפחתה.
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מפלגת הכלב בעל שני הזנבות
מפלגת הכלב בעל שני הזנבות (בהונגרית: Magyar Kétfarkú Kutya Párt; ר"ת MKKP) היא מפלגה הונגרית היתולית שנוסדה בעיר סגד (Szeged) בשנת 2006 אך נרשמה כמפלגה פוליטית באופן רשמי בשנת 2014. העשייה המרכזית של המפלגה היא אמנות רחוב - גרפיטי, סטנסילים ופוסטרים שונים הלועגים באופן פרודי לאליטה הפוליטית.
פעילות פוליטית.
במהלך הבחירות המקומיות והכלליות נקראו כל המועמדים אישטוון נוג' (מקביל לשם הפיקטיבי ג'ון דו באנגלית). השם נבחר מכיוון שנוג' הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר בהונגריה ואישטוון הוא השם הפרטי הנפוץ ביותר. המפלגה לא הייתה רשומה באופן רשמי עד לשנת 2014, אולם היא התכוונה להשתתף בבחירות של 2006. המפלגה התחייבה לדברים הבאים: חיי נצח, שלום עולמי, יום עבודה אחד בשבוע בלבד, שתי שקיעות ליום (בצבעים שונים), כוח משיכה מופחת, בירה חינם ומיסים נמוכים. הבטחות נוספות כללו בניית הר על המישור ההונגרי הגדול. את פוסטר הבחירות של המפלגה היה ניתן לראות בעיקר בעיר סגד. מרבית הפוסטרים המליצו על מועמד, אישטוון נוג', אשר לו שני זנבות של כלב. בפוסטרים הופיעו כיתובים כמו "הוא כל כך חמוד, בטוח שהוא לא רוצה לגנוב".
למפלגה קשרים טובים עם מפלגה היתולית אחרת, הדרך הרביעית, אשר מונהגת על ידי שתי ציפורים. למרות זאת, ישנם מספר חילוקי דעות בניהן, מכיוון שמפלגת הדרך הרביעית מתכננת לבטל את שפעת העופות ומפלגת הכלב בעל שני הזנבות מתנגדת לכך, מאחר שהמפלגה מסכימה עם עקרונות זכויות הווירוס. ב-20 ביוני 2009 קיימה מפלגת הכלב בעל שני הזנבות (מעתה תכונה MKKP) מול הלשכה ההונגרית המרכזית לסטטיסטיקה מחאה "כללית" שמנתה כ-300 משתתפים שתביעותיהם היו ש"מחר יהיה אתמול!", "תיראו טיפשים!", "לפרק!" וכו'".