24 באוגוסט 1759 – 29 ביולי 1833) היה פוליטיקאי אנגלי, ממובילי התנועה לביטול העבדות בבריטניה. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים ב-1780 מטעם מחוז הבחירה קינגסטון על ההול (), ולאחר מכן ייצג את המחוז יורקשייר (1784–1812) ומחוז ברמבר (1812–1825) בפרלמנט הבריטי.
לאחר מאבק פוליטי ממושך, ב-1807 נחקק בבריטניה חוק האוסר על סחר עבדים (אם כי הותרה עדיין בעלות על עבדים).
נקבר במנזר וסטמינסטר ב-3 באוגוסט 1833.
ילדות ונעורים.
וילברפורס נולד בהאל, בנו היחיד של רוברט וילברפורס (1728–1768), סוחר עשיר, ואשתו אליזבת.
באוקטובר 1776 החל לימודיו בקולג' סנט ג'ון של אוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת לימודיו התיידד עם עמית ללימודים בשם ויליאם פיט הבן, שלימים היה לראש ממשלת בריטניה.
פעילות חברתית.
וילבפורס היה הכוח המרכזי שהביא לחקיקה נגד סחר העבדים ב-1807, והעביר את החוק בפרלמנט הבריטי. חוק שסימן את סוף הסחר בעבדים בין אפריקה לצפון אמריקה.
בנוסף לפועלו בתנועה לביטול העבדות, וילברפורס פעל גם לרווחת בעלי חיים. בשנת 1824, היה בין המייסדים של האגודה המלכותית למניעת התאכזרות כלפי בעלי חיים – אגודה שהייתה חלוצה בתחום החקיקה בנושא בעלי חיים בעולם המערבי. בשנת 1892, עבר לאגודת חברי החיות (באנגלית: Animals' Friend Society) אותה ייסד לואיס גומפרץ.
הנצחה.
סיפור מלחמתו בעבדות באנגליה מסופר בסרט "רוחות של חופש".
גרגוריוס העשירי
גרגוריוס העשירי (בלטינית: Gregorius X; בערך 1210 - 10 בינואר 1276) היה אפיפיור מ-1 בספטמבר 1271 עד מותו.
ביוגרפיה.
נולד בעיר פיאצ'נזה (כיום במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה), והוטבל בשם תבאלדו ויסקונטי. נכנס לשירות הכנסייה הקתולית ובילה את הקריירה שלו בארצות השפלה. היה סגן בישוף העיר לייז' (כיום בבלגיה), אך התפטר מתפקידו זה כדי לעלות לרגל לארץ הקודש. ליווה את הקרדינל אוטובאני במסעו לאנגליה, ובקיץ 1270 הצטרף אל הנסיך אדוארד (אדוארד הראשון, מלך אנגליה לעתיד) במסע הצלב השמיני לארץ ישראל. בהיותו בעכו, שהייתה בידי הצלבנים, התבשר שנבחר לאפיפיור על ידי חבר הקרדינלים שהתכנס בעיר ויטרבו (כיום במחוז לאציו באיטליה).
מאז 29 בנובמבר 1268 לא ישב אפיפיור על הכס הקדוש, בגלל חילוקי דעות שנתגלעו בין הקרדינלים הצרפתים לבין הקרדינלים האיטלקים. בגלל המצב הפוליטי, כל צד רצה באפיפיור בן ארצו. הקיפאון הגיע לקיצו כאשר אנשי ויטרבו הסירו את הגג מעל הבית שבו התכנסו הקרדינלים "כדי לאפשר להשפעות אלוהיות לכוון ביתר קלות את דיוניהם", ומנעו מהם כל מזון מלבד לחם ומים. שלושה ימים מאוחר יותר נבחר לאפיפיור תבאלדו ויסקונטי, שאם כי היה איטלקי, זכה באמונם של מלכי צרפת ואנגליה.
הקרדינלים קיוו שיעשה ככל שביכולתו כדי להציל את ארץ הקודש מידי המוסלמים. הוא אימץ לעצמו את השם גרגוריוס העשירי, ולפני שעזב את עכו נשא דרשה שבה אמר: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני. תדבק לשוני לחיכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי", על פי תהילים קל"ז, פסוקים ה' - ו'. במכתב אל הנסיך אדוארד, שהיה עדיין בעכו, הוא תיאר את מסעו לוויטרבו, ובמכתב אל פיליפ השלישי, מלך צרפת הוא האיץ במלך לשלוח עזרה לצלבנים בארץ ישראל.
ב- 1271, מיד אחרי שנבחר, קיבל מכתב מקובלאי חאן, שליט מונגוליה (ששלט גם בסין) שבו נתבקש האפיפיור לשלוח לו 100 מיסיונרים ושמן מן המנורה שבכנסיית הקבר הקדוש בירושלים. גרגוריוס העשירי שלח לקובלאי חאן שני כמרים, ושמן ומתנות אחרות באמצעות מרקו פולו ואביו ודודו של מרקו, שהגיעו לסין ב-1274. ב-7 באוקטובר 1272 חתם גרגוריוס העשירי על בולה שלפיה פרש את הגנתו על כל היהודים שנמצאו תחת שלטון הנוצרים. בהתאם לבולה זו נאסר על הנוצרים לאלץ את היהודים להתנצר.
בתחילת 1274, באמצעות גאורגיוס אקרופוליטיס, נוהלו שיחות עם האימפריה הביזנטית על איחוד כנסיות. בסופו של דבר המגעים לא הגיעו להסכמה מלאה. ב-1 במאי 1274 כינס גרגוריוס העשירי את מועצת הכנסייה השנייה של ליון, שבה הכריז על מסע צלב חדש, ועל גיוס אמצעים למימונו בצורת מיסים שיוטלו על כל המאמינים ברחבי אירופה (18 במאי של אותה שנה). הוא קיבל הבטחה מקיסר האימפריה הביזנטית כי יעשה ככל שביכולתו לסייע להצלחת משימה זו. ב-1275, פיליפ השלישי מלך צרפת, ודודו, שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, הכריזו על השתתפותם במסע הצלב. אך כל אלה היו לשווא בגלל מותו של גרגוריוס העשירי בינואר 1276.
כרטיס נלווה לפלסטינים
אדריאנה לימה
אדריאנה לימה (באנגלית: Adriana Lima; נולדה ב-12 ביוני 1981) היא דוגמנית-על ברזילאית. לימה ידועה בעיקר כדוגמנית ראשית של חברת ההלבשה התחתונה "ויקטוריה'ס סיקרט" (2018–1999) וחברת הקוסמטיקה "מייבליין" (החל מ-2003).
ביוגרפיה.
אדריאנה לימה נולדה ב-12 ביוני 1981 בסלבדור, ברזיל והיא בתם של נלסון טורס, נגר במקצועו, ומריה דאס גרסאס לימה, עובדת סוציאלית. אביה עזב את המשפחה כשהייתה בת חצי שנה, ולימה גדלה רק עם אמה.
לימה היא ממוצא פורטוגזי, שווייצרי, יפני, אפרו-ברזילאי, אינדיאני, ומערב הודי (המחשיב אותה כפרדו ברזילאית), אך היא מחשיבה עצמה אפרו-ברזילאית.
לימה דוברת ארבע שפות - פורטוגזית, ספרדית, אנגלית ואיטלקית.
דוגמנות.
לימה החלה לעסוק בדוגמנות בגיל 15, כשהשתתפה בתחרות יופי מקומית בברזיל של דוגמנית העל העולמית של סוכנות פורד וזכתה במקום הראשון, ובהמשך שנה ייצגה את ברזיל בתחרות העולמית וזכתה במקום השני. שלוש שנים לאחר מכן עברה לניו יורק והוחתמה בסוכנות הדוגמנות עלית. לאחר מכן דיגמנה אופנה במספר חברות גדולות, כדוגמת "מייבילין", והגיעה לשיא כאשר ב 1999 החלה לדגמן עבור "ויקטוריה'ס סיקרט" בגיל 18 ומאז הייתה בחוזה עם החברה.
באפריל 2006 הופיעה לימה על שער המגזין "GQ", ובפברואר 2008 הופיעה על שער העיתון "מר". בנוסף היא נבחרה להיות הפנים של מקסיקו. באותה שנה לאחר ביקור בטורקיה, לימה חתמה על חוזה עם "דוריטוס".
במהלך השנים ביצעה הופעות משחק מזעריות בסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא", "בטי", "המטורפים" ובסרט הקולנוע "אושן 8".
ב-2017 היא נקראה כ "הדוגמנית הכי יקרת ערך של ויקטוריה'ס סיקרט" .
בנובמבר 2018 היא צעדה בפעם האחרונה במופע של "ויקטוריה'ס סיקרט".
חיים אישיים.
בין השנים 2001–2003 לימה הייתה במערכת יחסים עם הזמר האמריקאי לני קרביץ. הם עברו לגור יחד ואף התארסו. לימה הופיעה בוידאו קליפ לסינגל של קרביץ משנת 2002, "Yesterday Is Gone (My Dear Kay)".
בשנת 2009 לימה נישאה לשחקן ה-NBA הסרבי מארקו יאריץ'. במאי 2009 לימה הגישה בקשה לאזרחות סרבית, אך מעולם זו לא הוענקה לה. ליאריץ' וללימה שתי בנות. ב-2 במאי 2014, לימה ויאריץ' הודיעו על פרידתם לאחר חמש שנות נישואים. הגירושים הסתיימו במרץ 2016.
לימה היא קתולית אדוקה המשתתפת במיסה בכל יום ראשון. באפריל 2006 היא אמרה בריאיון ל-GQ שהיא בתולה. "סקס נועד לאחר הנישואין," אמרה. "[גברים] צריכים לכבד שזו הבחירה שלי. אם אין כבוד, זה אומר שהם לא רוצים אותי." היא גם מגנה בפומבי על הפלה כפשע, והצהירה שהיא מסכימה עם כל הוראה של הכנסייה. לימה ידועה כמביאה תנ"ך למאחורי הקלעים לפני שהיא עולה לבמה. היא גם הצהירה שלפני שהפכה למלאכית של ויקטוריה, היא רצתה להיות נזירה. לגבי הרוחניות שלה, לימה הצהירה, "הכנסייה נמצאת בי - אני תמיד מתחברת. אם אתה קשור לאלוהות ותמיד יש לך כוונות טהורות עם כל מה שאתה עושה, אתה מוגן על ידי המלאכים. אני מאוד רוחנית. אני מאמינה בטבע, אני מאמינה באנרגיה, אני מאמינה ברוחות."
ג'ילינגם
מנהלות התיאום והקישור הנפתיות
כרטיס נילווה
רכס רמים
רכס רמים (מכונה גם בשם "רכס מנרה") הוא רכס הממוקם בהרי נפתלי שבגליל העליון. הרכס, שכיוונו צפון-דרום, מצוי בשטחיהן של לבנון וישראל וקו הגבול ביניהן עובר בתוכו. המדרון המזרחי של הרכס יורד בתלילות לעבר עמק החולה בהפרש גובה של 750 מטר על פני כשני קילומטרים בלבד, ואילו המדרון המערבי משתפל במתינות לעבר נחל דובה שבשטח לבנון. הר שנאן המתנשא לגובה של 902 מטרים מעל פני הים מהווה את פסגת הרכס. רכס רמים ממוקם מצפון לשטח רמתי הקרוי רמות נפתלי.
היסטוריה.
ליד מושב מרגליות שברכס רמים נמצא מבצר שטונף, מבצר צלבני שהוקם ב-1107. בסמוך לו ממוקמים שרידי הכפר הערבי הונין שתושביו נמלטו ללבנון במלחמת העצמאות. לאורך חלקו הישראלי של רכס רמים הוקמו בשנות ה-40 של המאה העשרים ובשנות החמישים מספר יישובים: קיבוץ מנרה ב-1943, קיבוץ משגב עם ב-1945, קיבוץ יפתח ב-1948 ומושב מרגליות ב-1951.
במלחמת העצמאות התחוללה לחימה לאורך רכס רמים בין ישראל לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. באוקטובר 1948, בעת ההפוגה השנייה, כבש צבא ההצלה מספר נקודות מפתח לאורך הרכס, ובהן הר שנאן. צה"ל ניסה לכבוש אותן חזרה במסגרת מבצע יעל, אך נכשל. בסוף אוקטובר של אותה שנה נכבש רכס רמים כולו במסגרת מבצע חירם. ישראל נסוגה מרוב השטח לאחר החתימה על הסכם שביתת הנשק עם לבנון בתום מלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה היווה כל שטחו של רכס רמים חלק מרצועת הביטחון בדרום לבנון. בתקופה זו הופגזו היישובים בצד הישראלי של רכס רמים לעיתים קרובות על ידי החזבאללה. לאחר הנסיגה מרצועת הביטחון בשנת 2000, חזר רוב שטחו של רכס רמים לידי לבנון.
טבע ונוף.