היהודים בקרקוב
הגירה כפויה
הנדסה משולבת
הנדסה משולבת (באנגלית: Concurrent Engineering) היא מתודולוגיה של תכנון הנדסי בה פעולות שלרוב נעשות בשלבים מאוחרים של הפיתוח מתבצעות במקביל בשלבים מוקדמים יותר.
ביצוע פעולות רבות בצורה מקבילה מאפשר את קיצור זמן הפיתוח. החיסרון העיקרי של שיטה זו הוא לקיחת סיכון. השקעת משאבים בפעילויות המקדימות את זמנן עלול להביא למצב שיהיה צורך לבצען מחדש עקב שינויים בלתי צפויים בתכנון.
צנעה
טירת וינדזור
טירת וינדזור (באנגלית: Windsor Castle) היא טירה בריטית ואחד מאתרי המגורים העיקריים של בית המלוכה הבריטי והטירה המאוישת הגדולה ביותר בעולם. האחרים הם ארמון בקינגהאם בלונדון שבאנגליה, ארמון הולירוד באדינבורו, וטירת בלמורל בסקוטלנד. החל משנת 2020 משמשת הטירה את המלכה אליזבת השנייה כמקום מגוריה. בנוסף טירת וינדזור משמשת את משפחת המלוכה האנגלית כבר כ-1,000 שנים. משפחת המלוכה מתגוררת בארמון וינדזור בחג הפסחא וביוני בשבוע אסקוט המלכותי, וכן במהלך השנה במועדים משתנים, בעיקר בסופי שבוע. הטירה היא ה-13 בגודלה בעולם.
הטירה נמצאת בעמק נהר התמזה בברקשייר, בקרבת העיר וינדזור שבאנגליה. היא נבנתה במקור עבור ויליאם הכובש כאחת מההגנות של העיר לונדון. המלך אדוארד השלישי הפך את קפלת ג'ורג' הקדוש שבטירה לביתו של מסדר הבירית בשנת 1348.
רוב הארמון הנוכחי נבנה על ידי המלך ג'ורג' הרביעי, שהגביה את קו הרקיע של הטירה לגובה, במיוחד במגדל הראשי.
החדרים הרשמיים בארמון פתוחים לקהל, אחת האטרקציות העיקריות של הארמון היא בית הבובות של המלכה מרי.
היסטוריה.
ויליאם הכובש, הראשון למלכי אנגליה הנורמניים, בנה את הטירה מעץ ב-1070 לספירה. הוא בחר מראש במיקום אסטרטגי המשקיף אל נהר התמזה, והעומד כמבצר הגנתי בקצה השטחים הסקסוניים של אנגליה. בשנה זו נבנו היסודות ורק כעבור 16 שנה, ב-1086 מלאכת בניית טירה הסתיימה. הנרי השני, מלך אנגליה פיאר עד מאוד את הטירה, והפך אותה למעשה לארמון לכל דבר. בנוסף הוא הרחיב את הארמון ובנה 2 חדרי מגורים עיקריים לבית המלוכה בנוסף לגדר המקיפה אותו. בשלהי המאה ה-12 החליט הנרי השני להחליף את קורות העץ מהם בנו את הטירה באבן יציבה. בשנת 1170 הוקם המגדל המעוגל המפורסם של הטירה לראשונה. הנרי השלישי המשיך את עבודותיו של הנרי השני והקים גם קפלה מלכותית לבית המלוכה בטירה.
בין השנים 1350–1370 שיפץ אדוארד השלישי, מלך אנגליה את הטירה בסגנון גותי מובהק. אדוארד השלישי השקיע בפרויקט זה £50,000. בכך נהפך אדוארד למלך הימי-ביניימי שהשקיע את סכום הכספים הגדול ביותר במבנה בודד אי פעם בהיסטוריה. תחת חסותו של הבישוף ויליאם וייקהאם (William of Wykeham) האגף הצפוני של הארמון עבר שיפוץ מקיף בשנת 1357.
בטירה הוקמה קפלת סנט ג'ורג' - כנסייה בסגנון גותי אנגלי.
מקור שם משפחת המלוכה הבריטית.
עד מלחמת העולם הראשונה נקראה משפחת המלוכה הבריטית בית סקסה-קובורג-גותה, אולם בשל העוינות הרבה של הציבור האנגלי כלפי גרמניה שינתה משפחת המלוכה את שמה ל"בית וינדזור" על שם הטירה.
השריפה הגדולה.
ב-20 בנובמבר 1992 נשרף רוב חלקה העליון של הטירה. השריפה החלה בקפלה הפרטית של המלכה ונמשכה למעלה מ-15 שעות. ככל הנראה נדלקה האש בשל נורת תאורה שנגעה בווילון והתחממה.
עלות התיקונים בארמון הייתה מעל 40 מיליון ליש"ט. כדי לממן תיקונים אלה נפתחו ארמון בקינגהאם וטירת וינדזור לציבור הרחב.
רביה אל זוויגית
רביה וגטטיבית
בית הבובות של המלכה מרי
בית הבובות של המלכה מרי הוא בית בובות ביחס של 12 ל-1, שתוכנן על ידי סר אדווין לוטיינס עבור המלכה מרי, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי. בית הבובות הוצג בתערוכת האימפריה הבריטית בין השנים 1924–1925 ואז הועבר לטירת וינדזור באנגליה, שם הוא מוצג כיום.
בבית הבובות נבנו רהיטים ומוצרים שהיו נפוצים אז (כולם לפי יחס של 12 ל-1). הרהיטים והמכשירים נבנו על ידי החברות שייצרו את אותם מכשירים או על ידי מומחים. כל המכשירים פעילים. כך למשל, כל מנורות בית הבובות וכל מכשירי החשמל שבו (שואבי אבק, תנורים, מקלט רדיו) פועלים, בנוסף לכך המים זורמים בצינורות הזעירים.
בבית הבובות מצויות מהדורות מיוחדות של ספרים זעירים, כגון כתביו של רודיארד קיפלינג. שבהם מלוא הטקסט המקורי. מספר סופרים, ובהם ארתור קונאן דויל וסומרסט מוהם, נתבקשו, ואף כתבו, סיפורים במיוחד בעבור ספרית בית הבובות.
חדרי הממשלה המלחמתיים
שעון אטומי
שעון אטומי הוא שעון המבוסס על מעברים בין רמות אנרגיה אטומיות, היוצרים אות מחזורי בעל תדירות שהשינויים בה נמוכים במיוחד, ומנייתה מאפשרת את אמידת הזמן החולף בדיוק גבוה. שעונים אטומיים הם השעונים המדויקים ביותר בנמצא, והם משמשים כמקורות התקניים לזמן, בגלל דיוק התדירות הגבוה שלהם. אות השעון שיוצרים מספר שעונים אטומיים מופץ ברחבי העולם בדרכים שונות ומשמש, בין היתר, להפעלת רשתות טלפון ומערכות ניווט לווייניות.
לא כל שעון אטומי מראה את השעה. רוב המכשירים המכונים "שעון אטומי" מייצרים רק תדר כלשהו שדיוקו גבוה (שוֹנוּתוֹ נמוכה). כיוון שהתדר ידוע, ניתן למנות את מספר המחזורים באות השעון וכך לעדכן את השעה. למשל, אם השעון מייצר אות בתדר 1 מגה הרץ, אז מדי מיליון מחזורים חולפת שנייה אחת, ויש לקדם את הזמן המוצג בהתאם. את מניית המחזורים מבצע מונה מתאים. כך למשל, אם אות השעון הוא גל מרובע, קל למנות את המחזורים על ידי ספירת מספר הפעמים שבהן האות חוצה את האפס.
שעונים אטומיים מסתמכים על תהודה אטומית, שיוצרת אות מחזורי שאותו מודד מונה (counter). השעונים האטומיים הראשונים התבססו על מייזרים (מכשירים המשתמשים בקרינה כדי להגביר גלי מיקרו). כיום השעונים האטומיים המתקדמים מבוססים על מערכות מתקדמות ומדויקות יותר, הכוללות אטומים "קרים" ועל מקורות אטומיים. מכונים לאומיים לתקנים מגיעים לסטיית שעון של פחות מ־10-9 שניות (ננו־שנייה) ביום. השעונים מקיימים סקאלת זמן רציפה, הנקראת זמן אטומי בינלאומי (International Atomic Time) (TAI). לשימוש אזרחי קיימת סקאלה נוספת UTC Coordinated Universal Time (זמן אוניברסלי מתואם). UTC נגזר מ־TAI, אך מסונכרן עם מעבר הימים והלילות לפי תצפיות אסטרונומיות.
השעון האטומי הראשון נבנה ב־1949 במכון התקנים הלאומי האמריקאי. את השעון האטומי המדויק הראשון בנה לואיס אסן ב־1955 במעבדה הלאומית לפיזיקה (National Physical Laboratory) בבריטניה. שעון זה התבסס על מעברים של אטום צסיום־133. הדבר הוביל להגדרה בינלאומית מוסכמת כי יחידת הזמן "שנייה" תתבסס על זמן אטומי.
באוגוסט 2004 הציגו מדעני המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית (NIST) (National Institute of Standards and Technology) שעון אטומי בגודל שבב. על פי החוקרים, גודל השעון הוא כמאית מגודלם של שעונים אטומיים אחרים. נטען גם כי הוא צורך רק 75 מיליוואט, דבר שהופך אותו יעיל לשימוש במכשירים ניידים המופעלים על ידי סוללות חשמליות.
לישראל ארבעה שעונים אטומיים הממוקמים במעבדת הזמן הישראלית במעבדה הלאומית לפיזיקה שבאוניברסיטה העברית..
פעולת השעון האטומי.
לבניית מייזרים היוצרים תדירות מדויקת, משתמשים בתאים שבהם גז מיונן לוהט, לרוב צסיום, שהוא היסוד המשמש להגדרה הבינלאומית של השנייה.
מאז 1967 מוגדרת השנייה במערכת היחידות הבינלאומיות SI כ־9,192,631,770 מחזורי מעבר (תדירות רטט) בין שתי רמות אנרגיה של אטום צסיום־133. ההגדרה הזו הופכת את מתנד הצסיום (הקרוי גם שעון אטומי) לתקן העיקרי עבור מדידות זמן ותדירות. יחידות פיזיקליות אחרות, כמו וולט ומטר, מסתמכות על ההגדרה של שנייה כחלק מהגדרתן.
ליבת השעון האטומי מורכבת מחלל ובו גלי מיקרו וגז מיונן, מתנד רדיו מתכוונן, ולולאת משוב המשמשת לכוון את המתנד לתדירות המדויקת של אפיון הקליטה, המוגדרת לפי תכונות אטומים בודדים. משדר המיקרוגל ממלא את התא בגלי רדיו עומדים. כאשר תדירות גלי הרדיו תואמת את תדירות המעבר של הצסיום, אטומי הצסיום בולעים את גלי הרדיו ופולטים אור.
גלי הרדיו מעוררים את האטומים (גורמים להם לעלות) לרמת אנרגיה גבוהה יותר, שבה המרחק הממוצע של האלקטרונים המעוררים מהגרעין הוא גדול יותר. כאשר האטום המעורר דועך בחזרה לרמת היסוד, נפלטת האנרגיה כפוטון, ואוסף הפוטונים הנפלטים יוצר אור שניתן לגילוי. תא פוטואלקטרי ממיר את האור הפוגע בו לזרם חשמלי. כאשר סוטה משדר הרדיו ותדירותו שונה מתדירות התהודה, יורדת עוצמת האור, ולולאת בקרה בשעון מסיטה את תדר משדר הרדיו בחזרה לתדר הנכון, כדי לפצות על השינוי, ומחזירה אותו לתדר התהודה.
התהליך מתבסס על עירור קוונטי של רמות אנרגיה באטום. בין כל שתי רמות אנרגיה באטום יש הפרש אנרגיה שאם נחלקו בקבוע פלאנק המצומצם נקבל את התדירות הדרושה בשביל לעורר את האטום מהרמה האחת לרמה הגבוהה יותר, שהיא formula_1 (תדירות זו נקראת תדירות תהודה). אם בוחרים את שתי הרמות כך שאין זוגות נוספים של רמות שהפרש האנרגיה ביניהן הוא דומה, אפשר להשתמש באטום כבוחן לתדירות הגל שפגע בו, שכן האטום יגיב רק לתדירות אחת - זו המתאימה להפרשי האנרגיה בין שתי הרמות - "תדירות תהודה".
בפועל, במקום מעברים בין שתי רמות משתמשים בתהודה של ספין של האלקטרון ברמת היסוד, וזאת מטעמים טכניים הקשורים לתדירויות שאפשר להפיק במעבדה ויכולת המנייה של המונים האלקטרוניים.