רעיון הרכבל במצדה הועלה כבר בשנת 1955 עת החלו המחשבות על הקמת מלון בעין בוקק, 15 קילומטר דרומית למצדה, אליה יעלו התיירים ב"מסילת כבלים". לקראת החפירות הקים חיל ההנדסה רכבת כבלים חשמלית למצדה ממחנה החופרים ממערב למצדה, לצורך העלאת ציוד החפירה והשחזור.
בשנת 1963 הציעה הנהלת אגד להקים רכבל לפסגת המצדה מצידה המזרחי. ההצעה נדחתה על ידי משרד התיירות וגורמים אחרים, שכן אז עיקר העניין בביקור במצדה היה הטיפוס לפסגה.
במהלך החפירות הארכאולוגיות במצדה של יגאל ידין ב-1965, שב והועלה הרעיון להקים רכבל למצדה על ידי מועצה אזורית תמר שראתה בו מכשיר לפיתוח התיירות באזור. בחינת החלופות לגישה להר מצאה שרכבל יהיה זול יותר מהקמת כביש מערד אל האתר. באוקטובר 1966 הוחלט על ידי ועדה של רשות הטבע והגנים, המועצה האזורית ומשרדי התחבורה והתיירות להקים רכבל מהצד המזרחי של מצדה אל רחבה בצד המערבי, ממנה יעלו המבקרים בשביל הסוללה. ההצעה נבחרה לאחר שהאפשרות להעלות כלי רכב אל המצדה נשללה בגלל הפגיעה בהר והקמת כביש שיחבר את הצד המזרחי והמערבי נדחתה בגלל מחסור במשאבים. להחלטה היו מתנגדים ששללו בכלל הקמת רכבל במצדה בגלל הפגיעה בחוויית הטיפוס למצדה. הרכבל תוכנן לכלול 20 קרוניות שכל אחת תישא עד 4 אנשים.
בסוף 1966 פורסם מכרז להקמת הרכבל והפעלתו, אך בתום המכרז נמצא שלא הוצעו הצעות. במקום זאת הוחלט להוציא למכרז רק את הקמת הרכבל ולא את הפעלתו, שתיעשה על ידי רשות הטבע והגנים. חברה שווייצרית תכננה את הרכבל, אולם מלחמת ששת הימים שינתה את סדרי הקדימויות והקמת רכבל בחרמון תפס קדימות על פני הרכבל למצדה. בפברואר 1968 מחה פרופ' יגאל ידין על העיכוב בהקמת הרכבל, שבהיעדרו, לטענת ידין, רק מעטים באים לבקר במצדה.
ביולי 1968 פורסם שנמצא המשקיע להקמת הרכבל. בינתיים הוסבה התכנית מרכבל אל הרחבה שלפני שביל הסוללה, לרכבל שיעלה ישירות אל פסגת ההר. המשקיע, איש עסקים יהודי אמריקני, בשם ארנולד קגן, ביקש הלוואה בהתאם לתנאי אזורי הפיתוח, ממשרד התיירות לצורך הקמת הרכבל.
עבודות ההקמה החלו בפברואר 1970 על ידי חברת ברנדלה (Brändle) השווייצרית יחד עם קבלן ישראלי בשם פוגטש. המהנדס ההונגרי, גיאורג סשי שבנה גם את רכבל ראש הנקרה, היה אחראי על תכנון ובניית הרכבל. הרכבל נחנך שנה אחר כך ב-11 בפברואר 1971. עם פתיחת הרכבל ביקש שר הדתות, זרח ורהפטיג, לכבד את זכר הנופלים במצדה בהימנעות מהפעלת הרכבל בשבת אך בקשתו לא התקבלה.
זמן הנסיעה ברכבל, שאורכו 840 מטר, והעפיל מ-250 מטר מתחת לפני הים לגובה של 18 מטר מעל פני הים, היה שלוש וחצי דקות ובמהלך היום הוא פעל מדי חצי שעה. שני הקרונות היו בעלי תפוסה של 40 איש כל אחד. עלות הקמת הרכבל הייתה למעלה ממיליון לירות ועלות נסיעה בודדת נקבעה לארבע לירות למבוגר ו-3 לירות לילד.
בערד טענו שפתיחת הרכבל פגעה בתיירות בעיר כי התיירים העדיפו להגיע למצדה ממזרח ולעלות ברכבל. בתחילת 1973 הורחבה קיבולת הרכבל מ-500 איש לשעה ל-650 איש לשעה.
בשנים 1997–1998 עבר המקום שיפוץ נרחב, מערכות הרכבל המכניות נרכשו מחברת פון רול הולדינג (Von Roll Holding) השווייצרית וקרונותיו הוחלפו. מיקום התחנה העליונה שונה, ונבנה גשר תלוי המאפשר למוגבלי תנועה להיכנס לאתר ללא טיפוס במדרגות.
בעד ונגד.
התומכים ברכבל טענו שהמוני תיירים הגיעו למרגלות המצדה ונמנעו מלטפס אליו בגלל המאמץ. נטען גם שלתיירים לא היה זמן מספיק גם לטפס למצדה וגם לבקר בעין גדי.
להקמת הרכבל היו מתנגדים ששללו את רעיון העלייה למצדה שלא בטיפוס או התנגדו לפגיעה בנוף. יהודה אלמוג צוטט כאומר:
זאב משל, אחד מחוקרי מצדה, ארגן ועד ציבורי נגד הרכבל בגרסתו הראשונית שרק עקפה את המצדה אל רחבת הסוללה. בתזכיר שהפיץ העלה את הטענות הבאות:
היו גם שהעלו חששות כלכליים לגבי הקמת הרכבל:
עם שינוי התוכנית לרכבל שיעלה למרום ההר, התגברו ההתנגדויות על הפגיעה בנוף.
התנגדות אחרת הגיעה מצד המפד"ל אשר חששה שהרכבל יופעל בשבת ויהיה בכך, לטענת שר הדתות, זרח ורהפטיג, חילול זכרם של גבורי מצדה.
Windows To Go
Windows to go היא תכונה אשר הופיעה לראשונה בחלונות 8 (בגרסת Enterprise בלבד), המאפשרת להריץ את כל מערכת ההפעלה באמצעות חיבור USB,
כהחסן נייד וכונן קשיח חיצוני. המטרה בתכונה היא לאפשר ניוד נוח ומלא של המערכת.
אבטחה.
כדי למנוע אובדן מידע בעת ניתוק פתאומי של ההתקן, פותח מנגנון בו ניתן לחבר את המכשיר לאחר ניתוקו עד 60 שניות מרגע הניתוק והמערכת תפעל כשורה,
במידה והמכשיר לא מחובר שנית אל המחשב, האחרון יכבה בתום 60 השניות, תכונה זו פותחה כדי למנוע ממשתמשים זרים לצפות בתוכן ההתקן שנותר על המסך או שנותר בזיכרון ה-RAM.
ניתן אף להצפין את נתוני ההתקן באמצעות BitLocker.
אתחול Windows To Go.
במידה והמחשב לא השתמש אף פעם בסביבת עבודה של Windows To Go יש לאתחל את המחשב שיוכל לעבוד עם הסביבה.
כדי להיכנס לתוכנת האתחול יש להזין בלוח הבקרה, בחיפוש: "windows to go" וללחוץ על "שנה אפשרויות אתחול של Windows To Go".
צ'יץ' וצ'ונג
צ'יץ' וצ'ונג (באנגלית: Cheech &amp; Chong) הוא שם הבמה של צמד השחקנים צ'יץ' מארין וטומי צ'ונג, שפעל בעיקר בין 1971-1985, בעידן תנועות היפים ואהבה חופשית. סרטיהם עסקו בהרפתקאות שעברו כהיפים, ובנושא צריכת המריחואנה. הצמד נפרד בשנת 1985, ובשנת 2002 התאחדו השניים שוב.
אחד השירים המוכרים שלהם הוא Basketball Jones משנת 1973.
שריר התאומים העליון
שריר התאומים העליון (TA: Musculus gemellus superior) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שרירי התאומים (העליון והתחתון) צמודים לשריר הסותם הפנימי ויחד איתו הם מסובבים את הירך לכיוון חיצוני כאשר הירך במנח פשיטה, מרחיקים את הירך כאשר היא במנח כיפוף ומייצבים את עצם הירך במרחשת במפרק הירך.
תיאור.
שריר התאומים העליון מתחיל את דרכו מקוץ השת של עצם השת. חלקו המרוחק נאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול שברום עצם הירך.
עצבוב.
שריר התאומים העליון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni).
שריר התאומים התחתון
שריר התאומים התחתון (TA: Musculus gemellus inferior) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שרירי התאומים (העליון והתחתון) צמודים לשריר הסותם הפנימי ויחד איתו הם מסובבים את הירך לכיוון חיצוני כאשר הירך במנח פשיטה, מרחיקים את הירך כאשר היא במנח כיפוף ומייצבים את עצם הירך במרחשת במפרק הירך.
תיאור.
שריר התאומים התחתון מתחיל את דרכו מגבששת השת של עצם השת. חלקו המרוחק נאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול שברום עצם הירך.
עצבוב.
שריר התאומים התחתון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris).
שריר הירך המרובע
שריר הירך המרובע (TA: Musculus quadratus femoris) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שריר הירך המרובע מסובב את הירך לכיוון חיצוני ומייצב את ראש הירך של עצם הירך במרחשת.
תיאור.
תחילתו של שריר הירך המרובע בגבול הצידי של גבששת השת ("עצם הישיבה") של עצם השת. חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית המרובעת שבחלקה העליון של עצם הירך.
עצבוב.
שריר הירך המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris).
חומרים רעילים בכלי בישול
כלי בישול עלולים להכיל חומרים רעילים. הכלים עשויים מחומרים רבים, לרוב עמידים בחום. הסיבות לשימוש בחומרים שונים קשורות למחיר המוצר, עמידות לחום, משקל, נוחות השימוש ועוד. למרות שרוב כלי הבישול עומדים בתקנים של ארגוני הבריאות שימוש ממושך או בניגוד להוראות היצרן עלול לגרום לסכנות בריאותיות.
אלומיניום.
אלומיניום הוא חומר קל משקל, זול ומוליך חום היטב, ולכן פופולרי בייצור מחבתות וסירים. בזמן בישול, בעיקר בסירים ומחבתות בלויים, חלקי אלומיניום מתמוססים לתוך האוכל; ירקות בעלי עלים ואוכל חומצי כגון עגבניות ופירות הדר סופגים את הכמות הגדולה ביותר. ארגון הבריאות העולמי מעריך שאדם מבוגר יכול לצרוך עד כ-50 מיליגרם אלומיניום ביום ללא סכנה בריאותית. בשנות ה-60 וה-70 רווח החשד שיש קשר בין אלומיניום למחלת אלצהיימר ואנשים מסוימים נמנעו משימוש בסירים ומחבתות מחומר זה, כמו גם מפחיות משקה ודיאודורנטים המכילים אלומיניום. אולם מחקרים שנעשו מאז לא הצליחו להוכיח או להפריך קשר בין אלומיניום למחלה.
ציפוי אלומיניום.
ציפוי כלי בישול באלומיניום מתבצע לרוב בתהליך אלגון. הכלי נטבל בתמיסת אלומיניום ובעזרת חשמל וחומצה המצפים את פני השטח של הכלי בתחמוצת אלומיניום. ציפוי האלומיניום מוליך חום היטב וקשיח, תכונה ההופכת אותו לחסין שריטות, עמיד וקל לניקוי בהיותו ציפוי לא דביק. תהליך האלגון מצמצם את כמות האלומיניום שעובר לאוכל.
נחושת.
נחושת היא מתכת המוליכה חום היטב ולכן מאפשרת פיזור אחיד של הטמפרטורה בזמן הבישול. כלי נחושת ופליז, העשוי מנחושת ואבץ, לרוב פחות נפוצים בכלי בישול.
כמות קטנה של נחושת בריאה לגוף האדם אך כמות גדולה יכולה להיות מסוכנת; אין עדיין מחקרים אמינים הקובעים מה היא הכמות המומלצת ואיזו כמות הופכת לרעילה. לרוב כלי בישול ממתכת זו מצופים במתכת אחרת ולכן הסכנה שזליגת כמות מסוכנת של נחושת לתוך המזון איננה קיימת לפני שהציפוי נשחק.
ברזל / פלדת אל-חלד.