מינהל הביון הלאומי (בספרדית: Dirección Nacional de Inteligencia; בראשי תיבות DNI) הוא סוכנות המודיעין העיקרית של קולומביה. נחשבת ליורשת מחלקת הביטחון האדמיניסטרטיבי אשר הוטל עליה לאסוף מודיעין פנימי וחיצוני. הסוכנות מדווחת אך ורק לנשיא קולומביה.
יעדים ומטרות.
מבין יעדי הארגון הם:
היסטוריה.
בנובמבר 2011, הודיע הנשיא חואן מנואל סנטוס, כי יפרק את מחלקת הביטחון, לאחר שהסוכנות ספגה ביקורת הולכת וגוברת בשל שערוריות שונות, בהן היו מעורבים סוכני המחלקה שריגלו אחר פוליטיקאים ושופטים. מלבד שערוריות, יצירת ה-DNI נועדה לשפר את עבודת המודיעין ולאגד תחת קורת גג אחת את כל גורמי הביטחון והמודיעין בקולומביה. בניגוד לקודמו, ה-DAS, מינהל הביון הלאומי אינו נוטל חלק במבצעי אכיפת חוק, ואינו מנהל מבצעים למניעת הגירה לא חוקית. המשימה העיקרית היא איסוף מודיעין הן פנימית והן חיצונית.
יחסי ברוניי–סן מרינו
יחסי ברוניי–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסאלם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים.
בין סולטנות נגארה ברוניי דארוסאלם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
ליילה מרקשי
ליילה מרקשי (בערבית: ليلى مراكشي; נולדה בשנת 1975) היא יוצרת סרטים מרוקאית הידועה בשל סרטה מעורר המחלוקת "Marock". הסרט הוקרן במדור Un Certain Regard בפסטיבל הסרטים בקאן 2005. מרקשי נולדה למשפחה מן המעמד העליון בקזבלנקה, המתוארת בסרטה המפורסם.
יחסי הודו–סן מרינו
יחסי הודו–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים.
בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתמו שלושה הסכמים דיפלומטיים רשמיים:
הטיית הצופה
אקיסי דלתא
אקיסי דלתא, (בצרפתית: Akissi Delta; נולדה בשם Loukou Akisse Delphine ב-5 במרץ 1960) היא שחקנית ויוצרת קולנוע מחוף השנהב.
ביוגרפיה.
דלתא נולדה בדימבוקרו שבחוף השנהב ב-1960. היא מעולם לא זכתה ללמוד בבית הספר. את הקריירה שלה התחילה בתור רקדנית ודוגמנית, ואז שיחקה בסרטו של לאונרד גרוקה "Comment ça va" ובמספר סרטים של אנרי דיפארק. ב-2002 היא יצרה את סדרת הטלוויזיה "Ma Famille".
אצטדיון מוליניו
אצטדיון מוליניו (באנגלית: Molineux Stadium) הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בוולברהמפטון שבאנגליה, ומכיל 32,050 מקומות ישיבה. מאז שנת 1889 האצטדיון משמש לאירוח משחקיה הביתיים של קבוצת וולברהמפטון וונדררס (וולבס), אשר נכון לעונת 2021/2020 משתתפת בפרמייר ליג. אצטדיון זה נחשב לראשון אשר נבנה עבור קבוצה בפוטבול ליג, ולאחד הראשונים בבריטניה, אשר הותקנה בהם תאורה.
היסטוריה.
השם מוליניו נגזר משמו של סוחר מקומי מצליח, בנג'מין מוליניו, שב-1744 רכש את חלקת האדמה עליה נמצא האצטדיון והקים בתחילה את "בית מוליניו". ב-1860 נרכש הנכס על ידי יזם אחר ובסמוך אליו נפתח פארק לרווחת הציבור, שנקרא "מגרשי" מוליניו (Molineux Grounds), וכלל, בין היתר, זירת החלקה על קרח, מסלול למרוצי אופניים ומגרש כדורגל. ב-1889 נשכר השטח על ידי מבשלת נורת'המפטון לשימושה של קבוצת וולברהמפטון וונדררס ששיחקה עד אותה עת במגרש דדלי רוד . במשחק הבכורה במגרש "מוליניו גראונד" (כפי שנקרא האצטדיון ברוב שנותיו מאז), שנערך ב-7 בספטמבר 1889, ניצחה הקבוצה המקומית את נוטס קאונטי בתוצאה 0:2 לעיני 4,000 צופים. הוולבס רכשו את המגרש ב-1923 תמורת 5,607 ליש"ט והחלו בבניית אצטדיון בתכנונו של אדריכל האצטדיונים המפורסם, ארצ'יבלד לייטץ'. הבניה הייתה מדורגת. כאשר בתחילה נבנה יציע אחד והיציע הרביעי הושלם רק ב-1934.
ב-1953 היה אחד מהאצטדיונים הראשונים באנגליה בהם הותקנה תאורה ובעקבות כך התקיימו בו בשנות ה-50 משחקי ידידות, שנערכו באמצע השבוע בין הוולבס (שנחשבו אז כאחד המועדונים החזקים באנגליה) ובין מועדונים אירופיים בולטים. בשנים שלפני גביע אירופה לאלופות וגביע אירופה למחזיקות גביע נחשבו משחקים אלו ליוקרתיים, משכו קהל רב וצולמו לעיתים קרובות לטלוויזיה על ידי ה-BBC. בתצורתו הישנה, שכללה יציעי עמידה, הכיל האצטדיון מעל 60,000 מקומות. מספר שיא של צופים נרשם במשחק מול ליברפול ב-1939, עם 61,315 צופים. בשנות ה-50 - שנות השיא של המועדון, מספר הצופים עלה בדרך כלל על 40,000. "מוליניו גראונד" עבר שינויים מסוימים עד סוף שנות ה-80 אך נשאר ברובו הגדול במתכונת הישנה שלו. בסוף שנות ה-80, במקביל להתדרדרות של המועדון לליגה הרביעית, הגיע המועדון לסף פשיטת רגל ומכר ב-1986 את האצטדיון למועצת העיר וולברהמפטון תמורת 1.12 מיליון ליש"ט.
רכישת המועדון והאצטדיון על ידי איש העסקים המקומי ג'ק הייוורד ב-1990, יחד עם הצעדים שננקטו באנגליה בעקבות דו"ח טיילור (בין היתר, איסור על יציעי עמידה) הביאו לשיפוץ מסיבי באצטדיון. במשך מספר שנים, בצורה מדורגת, נהרסו שלושה מיציעיו: בכל פעם יציע אחד ויציע מודרני נבנה תחתיו. פתיחתו הרשמית של האצטדיון המחודש הייתה ב-7 בדצמבר 1993 במשחק ידידות מול המועדון ההונגרי, הונבד שהיה מועדון פאר בשנות ה-50 ומשחק ידידות מולו שנערך במוליניו גראונד בדצמבר 1954 נחשב כאירוע שיא בתולדות הוולבס. לאחר השיפוץ עמד מספר המקומות באצטדיון על כ-28,000. בשורה של שיפוצים נוספים בשנים שמאז הוגדל מספר המושבים למעל ל-32,000. השיפוץ המשמעותי ביותר בתקופה זו היה ב-2011 כשהיציע הצפוני נהרס ונבנה מחדש, כולל הקמת "מוזיאון וולבס" שנבנה בחלקו התחתון. שיפוץ זה העלה את מספר המושבים מ-29,400 ל-31,700.
מספר השיא של צופים באצטדיון המחודש נקבע ב-24 ביוני 2003, בקונצרט של להקת הרוק בון ג'ובי בו צפו כ-34,000 איש.
מבנה.
האצטדיון נמצא במרחק של כ-600 מטר מצפון למרכז העיר וולברהמפטון, מעברו הצפוני של כביש הטבעת המקיף את מרכז העיר. הוא כולל ארבעה יציעים:
ג'סי צ'יסי
ג'סי צ'יסי (באנגלית: Jessie Chisi) היא במאית ותסריטאית קולנוע מזמביה.
ביוגרפיה.
צ'יסי נולדה וגדלה בזמביה. היא השתתפה במחנה הכישרונות בדרבן בשנים 2009 ו-2010 והתקבלה למחנה הכישרונות Berlinale, בגרמניה. היא השלימה תואר ראשון במכון לתקשורת המונים בזמביה, וכן לימודי תעודה ביזמות בMIT. ב-2015, מונתה כעמיתה בתוכנית Mandela Washington Fellowship for Young African Leaders
ב-2013 יסדה צ'יסי את פסטיבל הסרטים הקצרים של זמביה, המציע במה לסרטים בני 15 דקות או פחות. והקימה את התוכנית "קולנוע צעיר בזמביה". צ'יסי היא פעילה מסורה למען זכויות האדם, ומאמינה בכוחו של הקולנוע לייצר שינוי, ולהזניק את ארצה קדימה. היא נחשבת לדמות מובילה וחלוצה של תעשיית הקולנוע הצעירה של זמביה.
ההצעה של צ'יסי לברלינלה, שנקרא באותו שלב "Woman On Hold", הפך בסופו של דבר לסרטה משנת 2014, "Between Rings", אשר מומן על ידי קרן הקולנוע הפיני. הסרט עסק בבת דודה של צ'יסי, אסתר פירי, המתאגרפת הראשונה של זמביה, ועל המתח שלה בשל הצורך לבחור בין נישואים לבין הקריירה. הקרנת הבכורה אירעה בפסטיבל סרטי התעודה הבינלאומי של קופנהגן.
ב-2016 היא שיתפה פעולה עם קאסי קאבוויטה בסרט "Sound of Silence", סרט על אלימות מיניות וזוגית. היא כתבה, הפיקה בשיתוף, וביימה בשיתוף את הסרט "Imagination" (2017), על ילד צעיר משכונת עוני בלוסאקה, אשר חולם כנגד כל הסיכויים להיות במאי.
צ'יסי מחלקת את זמנה בין פינלנד לזמביה.
בשקיר
יחסי המלדיביים–סן מרינו
יחסי המלדיביים–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת המלדיביים לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים.
בין רפובליקת המלדיביים לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
מעמיס דו-כפי
יחסי הפיליפינים–סן מרינו
יחסי הפיליפינים–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים.
בין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
פארידה בורקיה
פארידה בורקיה (בצרפתית: Farida Bourquia; נולדה בשנת 1948) היא במאית קולנוע מרוקאית, "אחת הנשים המרוקאיות הראשונות לעשות קריירה כיוצרת סרטים הן על המסך הגדול והן בטלוויזיה".
ביוגרפיה.
לאחר שלמדה דרמה במוסקבה מ-1968 ל-1973, בורקיה לימדה אומניות הבמה בקונסרבטוריון של קזבלנקה. במשך רוב הקריירה שלה, היא עבדה עבור רשות השידור הציבורית, Radiodiffusion-Télévision Marocaine, שם עשתה, בין היתר, סרטים דוקומנטריים ותוכניות ילדים.
עבור שנת האישה הבינלאומית ב-1975, בורקיה יצרה מספר סרטים דוקומנטריים על נשים מרוקאיות - סרטי התעודה המרוקאים הראשונים שהופקו ובוימו על ידי אישה. סרטה משנת 1982 "La braise" סיפר את הסיפור של שלושה ילדי כפר יתומים. "Deux femmes sur la route", (2007), היה "הגרסה המרוקאית לסרט מסע הנשים הקלאסי תלמה ולואיז".
וילפריד הייד-וייט
וילפריד הייד-וייט (באנגלית: Wilfrid Hyde-White; 12 במאי 1903 - 6 במאי 1991) היה שחקן אופי אנגלי שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא זכה להכרה בינלאומית כשהופיע בתפקיד קולונל פיקרינג בסרט "גבירתי הנאווה", הגרסה הקולנועית של המחזמר באותו שם.
ביוגרפיה.
הייד-וייט נולד בבורטון שעל המים בגלוסטרשייר ב-12 במאי 1903 לכומר ויליאם אדוארד וייט הקנון של קתדרלת גלוסטר ולאשתו אתל אדלייד. הוא למד במרלבורו קולג' ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.