ביחד עם מורו אברהם שפירא הוא חתם עם המודיעים שלו על חוזים המקנים להם פרס של 60 לא"י אם יביאו ידיעות על מקום הימצאם של יוחנן וסליה. הידיעות החלו כעת לזרום, אך כולן הוכחו כלא נכונות. במקרה אחד נתקבלה ידיעה שבאחד הכפרים בשומרון יש בחורה לבנה שיכולה להתאים לתיאור של סליה זוהר. דרויאן הגיע לכפר בליווי שוטרים אולם התברר שהבחורה היא פרוצה מדמשק שהובאה להנעים את חייו של אחד הצעירים בכפר. החקירה התנהלה בעצלתיים במשך כארבעה חדשים ללא תוצאות.
ב-10 בנובמבר 1931 רכב דרויאן על סוסתו ולפתע הבחין בקבוצת בדווים משבט ערב אל-קורעאן היושבים מסביב למדורה ומשוחחים. לפתע אחד מהם הניף שברייה ואמר כי "שברייה זו רוותה כבר דם כופרים". הוא מיהר אל המודיע שלו עלי קאסם וביקש ממנו לברר את העניין. קאסם דרש סכום עצום של 300 לא"י. בהתערבותו של עובד בן עמי שלחה מערכת "דואר היום" 150 לא"י וראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף השלים את הסכום החסר מקופת העירייה.
עלי קאסם העביר את מפת מקום הגופות ושמות הרוצחים. דרויאן יצא למקום עם אברהם שפירא ושוטרים בריטים. למקום הובאו חמישה ערבים, שהכחישו כל קשר לאירוע. דרויאן נקט שיטה שבה חקר כל אחד לחוד והציג לו תעודה שבה חבריו מפלילים אותה. תוך זמן קצר נשברו הערבים. הם סיפרו כי חצי שנה קודם לכן חזרו מהשוק ביפו, שם מכרו אבטיחים. הם רכבו על גמלים לאורך החוף. על אחת הגבעות ליד הרצליה הם ראו זוג צעיר ישוב על גבעה ומתבונן בים ובסביבה. האישה הייתה לבנה ויפה. הם התנפלו על הגבר ותוך רגע חדרו השבריות ללבו ושמו קץ לחייו. לאחר מכן אנסו את הבחורה בזה אחר זה ואחר כך רצחו אותה בדקירות.
הם הצביעו על מקום קבורת הגופות – ממערב לכפר אג'ליל, ליד תל מיכל (מדרום למלון אכדיה של ימינו). לאחר חפירה קצרה נחשפו וזוהו שלדיהם של יוחנן וסליה.
יוחנן וסליה הובאו לקבורה ב-13 בנובמבר 1931 בהלוויה המונית בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב ונקברו זה לצד זה. ספדו להם מאיר דיזנגוף ודוד רמז, ששיבח את המתנדבים שהביאו לפתרון הפרשה ומתח ביקורת על התנהלות המשטרה.
בפרלמנט הבריטי העלה ג'וזאיה קלמנט וג'ווד שאילתה בקשר לטיפולה של משטרת המנדט בפרשה זו.
המשפט.
ברצח הואשמו חמישה, שמהם זוכו בשלב הראשון שלושה. בסופו של דבר זוכה גם האני בן סלים אבו סולימאן (הקטין שבין החמישה); והאחרון, ראשיד בן מוסה אבו סולימאן, הורשע, ונגזר עליו מאסר של 15 שנה – העונש המרבי בסעיף שבו הואשם.
הנצחה והתייחסות בתרבות.
יוחנן שטל וסליה זוהר מונצחים באנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל.
הוצאת פוקוס
הוצאת פיתום
מכללת בני ברק החרדית
אביגייל רוז
אביגייל רוז (נולדה ב-1986) היא זמרת ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
בין השנים 2004–2005 למדה רוז בבית הספר רימון ללימודי ג'אז ומוזיקה קלה.
בשנת 2008 הוציאה את אלבומה הראשון, "מלחמה יומיומית", בהפקתו המוזיקלית של יוני בלוך. האלבום הכולל את הסינגלים "ואולי" ו"מלחמה יומיומית", שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2009 הקליטה רוז בדואט עם אדם בן אמיתי את השיר "את לא יודעת", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. השיר נכלל באלבומו של בן אמיתי "קעקוע", שיצא בשנת 2011.
בשנת 2011 הוציאה את אלבומה השני, "חצי נחמה", הכולל את הסינגלים "עוד מחכה לאחד" ו"חצי נחמה". השיר "עוד מחכה לאחד" הוא גרסת כיסוי לשירם של אהוד מנור וסשה ארגוב, שביצעה במקור עפרה חזה. השיר בביצועה של רוז נכלל גם באלבום "מסע אספלט", שיצא באותה שנה, וכולל גרסאות כיסוי של אמנים שונים לשיריו של ארגוב.
בשנת 2013 הוציאה רוז את אלבומה השלישי "הפרעות", הכולל את הסינגלים "עננים" ו"א.ה.ב.ה.". האלבום, שהופץ כ"אלבום בוטיק", יצא ב-500 עותקים חתומים וממוספרים בלבד, ונמכר בהופעות ובעמוד הפייסבוק של רוז. בשנת 2018, הקליטה מחדש את השיר "עוד מחכה לאחד" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה.
בתאריך 25 באפריל 2021 יצא דואט שלה "לא התכוונו לעכשיו" עם הזמר גיל בר הדס מתוך אלבומו "נסיעות ארוכות".
רוז היא בתם של הסופרת והמשוררת תלמה אליגון-רוז ויורם רוז, מנכ"ל כנרת זמורה ביתן ונכדתה של העיתונאית והעורכת עפרה אליגון.
שולץ
שולץ היא סדרת בידור ישראלית ששודרה ב-yes בשנת 2008 ועסקה בעולם האמנים הישראלי. התוכנית בנויה בהתאם לפורמט קנדי בשם "ג'ימיני גליק" המגולל תסריט דומה.
יוצרי התוכנית הם גורי אלפי ששימש כעורך ראשי, שחר סגל, שהייתה עורכת ותסריטאית ראשית ורועי בר נתן, שגילם את דמותו של שולץ.
מבנה התוכנית.
דמותו של שולץ.
גיבור התוכנית הוא אברם שולץ, מאמן ("קואצ'ר") ישראלי שחוזר מארצות הברית לארץ ופותח בקריירה של טיפול וייעוץ מקצועי לאמנים. לאחר ששהייתו בחו"ל הרחיקה אותו ממקומו בעולם הבידור הישראלי הוא מבקש לחזור להיות דמות משפיעה באמצעות האמנים המטופלים אצלו. אויבו המושבע של שולץ, אך גם המושא להערצה שלו, הוא הבמאי צדי צרפתי, והשניים נתונים בתחרות על מעמד משפיע בעולם הבידור. יוצרי התוכנית סיפרו כי הרקע ליצירת התוכנית היה הערכתם הרבה לפועלו של צרפתי, וההתייחסות אליו נועדה לכבד אותו על תרומתו המשמעותית בתחום.
דמותו של שולץ בנויה כאדם חסר מודעות עצמית לנושאי נימוס ופוליטיקלי קורקט ולפיכך באפשרותו לומר דברים שלא היו ניתנים להיאמר במסגרת אחרת.
שולץ מתגורר בדירתה של אימו המתה, יחד עם פאבל (סלבה ביברגל), שהתחתן עימה בתקופה בה שולץ היה בחו"ל. שולץ מתנגד כביכול לנוכחותו של פאבל, אך במהלך התוכנית מובן כי שולץ זקוק לחברתו של פאבל, בייחוד לאחר ששולץ הופך להיות בן זוגה של חנה לסלאו (בתפקיד עצמה), שנוהגת בו ברודנות. עוד מופיע בסדרה השחקן יוסי סגל בתפקיד מר קוזילביץ' ראש ועד הבית, במחווה לתפקידו של אחיו שמוליק סגל בסדרה "קרובים קרובים", ואורי שמיר בתפקיד עו"ד נתן קוגלר מסדרת הסרטים אבא גנוב.
מהלך התוכנית.
לפני עלייתה לשידור של התוכנית הוקרן סרט מוקומנטרי בשם "מי אתה אברם שולץ" במטרה לקדם את התוכנית.
בכל תוכנית מתארחים שני כוכבי בידור ישראליים, בעיקר מתחומי הטלוויזיה והמוזיקה, שבאים כביכול לקבל טיפול אצל שולץ. שולץ סוקר את הקריירה של האורח באופן הומוריסטי, מבליע הערות מבודחות (ולועגות לעיתים) לאירועים מוכרים, לבחירות המקצועיות של האורח, ולעיתים גם לחייו האישיים, ומשיא לו עצות הומוריסטיות לצורך התקדמות הקריירה שלו. אמירותיו של שולץ מצטיינות בבוטות ובחוסר טאקט, אך לרוב גוררות צחוק מפי האורחים.
התוכנית כולה צולמה באולפן שבנוי כביתו של שולץ, מול קהל חי ובין אורח לאורח התרחשו קטעים קצרים הנוגעים לחייו האישיים של שולץ.
התוכנית שמה דגש על שירים ישראליים קלאסיים, בעיקר משנות ה-60 וה70. שיר הפתיחה של התוכנית הוא "אין כבר דרך חזרה", המעברים בין הקטעים מורכבים אף הם משירים כמו "אילו ציפורים" ו"עולה עולה", שמות הפרקים הם שמות של שירים ובסיום כל תוכנית מתאספים כל המשתתפים באותו פרק לצלילי שיר ההולם את תוכן התוכנית.
אורחי התוכנית.
בתוכנית התארחו, לצד כוכבים מהשנים האחרונות גם כוכבים קלאסיים יותר שפנו לקהל הבוגר יותר.
בין אורחי התוכנית: דניאל סלומון, רן דנקר ועילי בוטנר, שירי מיימון, הראל מויאל, עידן רייכל, מרגלית צנעני, אסי כהן, תום אבני, יאיר ניצני, דודו זר, חני נחמיאס, יזהר כהן, נתן דטנר, רוני סופרסטאר, צביקה הדר, מיכל ינאי, אורנה בנאי, אורי גוטליב וגל אוחובסקי. בתוכנית הסיום התארח צדי צרפתי לפגישת פיוס כביכול בינו לבין שולץ.
היחס לתוכנית.
מבקרי הטלוויזיה התייחסו לתוכנית באופן דו-ערכי: צוינו לטובה ההומור והאמירות האמיצות (ואף בוטות לעיתים) של שולץ, אך היו שמחו על כך שהתסריט רדוד וכי כל מטרת התוכנית היא לתת לסלבריטאים חשיפה נוספת, אף שמשחקו של רועי בר נתן זכה להערכה.‫
בעונתה הראשונה של התוכנית היו 48 פרקים, אך לאחר קבוצות מיקוד ופיילוטים שונים של יוצרי התוכנית הוחלט לא להעלותה לעונה נוספת.‫
אטימה
הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל
הקרן לרווחת נפגעי השואה היא עמותה הפועלת למענם של ניצולי השואה, על מנת לאפשר להם לחיות בכבוד.
מספר הניצולים מקבלי הסיוע מהקרן הולך וגדל בשל השפעות גילם ומצבם הבריאותי, כמו גם מצבם הכלכלי.
מטרות.
הקרן לרווחת נפגעי השואה הוקמה בשנת 1994 על ידי ניצולי השואה למען ניצולי השואה. הקרן מספקת סיוע מותאם לצורכי ניצולי השואה על מנת לאפשר להם לחיות בכבוד. הקרן מפעילה במימון הרשות לזכויות ניצולי השואה וועידת התביעות את אפיקי הסיעוד המהווים את עמוד התווך של הקרן שעליו מושתתת מעטפת שירותי סיוע נוספים ומותאמים לנפגעי השואה, במימון תורמים פרטיים ומוסדיים בישראל וברחבי העולם. לאורך השנים פיתחה הקרן, כעמותה הגדולה ביותר בתחומה, כלים רלוונטיים ותוכניות המותאמות לצורכי הניצולים וצברה ניסיון בהפעלתם.
הקרן מנוהלת על ידי ועד מנהל הפועל בהתנדבות, אשר מורכב מ-50% דור ראשון ו-50% דור שני. (החל מ-2015) מכהנת בהתנדבות כיו"ר הקרן השרה לשעבר לימור לבנת. במשך שנים ארוכות היה יו"ר הקרן (בהתנדבות) זאב פקטור, עד לשנת 2011 ומאז כיהן כנשיא הכבוד של הקרן עד לפטירתו בשנת 2013.
בין יושבי הראש של הקרן אחריו נמנו אלעזר שטרן ואבי דיכטר (בשנים 2013–2015). מנכ"לית הקרן היא אתי פרחי.