מכאן ועד שנת 400 לערך נעלם אלאריק מהתיעוד ההיסטורי. ניתן להניח כי אלאריק השתמש במשרת המגיסטר מיליטום שלו כדי לצייד את הצבא הוויזיגותי שלו בנשק רומי מהדיוקסיה הדקית של המזרח. בשנת 400 או 401 יצא אלאריק בראש צבאו כדי לפלוש לאיטליה.
יש מספר השערות באשר לסיבה לפלישה ולתזמונה. אחת מהם טוענת כי אלאריק שאף להשיג לוויזיגותים שלו נחלה קבועה, אך לא היה יכול לקוות לקבל את איליריה לצורך כך, לפחות לא בשלב זה. האפשרות לפנות מזרחה הרתיעה אותו בגלל לקח כישלונו של גאינאס, הקצין הבכיר לשעבר של סטיליקו, להשתלט על קונסטנטינופול. המזרח לא היה בשל ליפול בידי שליט גרמאני. במערב, לעומת זאת, נקרתה לו באותה עת הזדמנות מצוינת: לקראת סוף שנת 401 יצא רדגאיסוס בראש צבא שכלל ונדלים וגרמאנים אחרים ופלש לנוריקום וראיטיה (באזור אוסטריה, חבל טירול ושווייץ של היום). הפלישה הייתה ככל הנראה מתואמת בין שני המנהיגים הברברים. היה ברור כי סטיליקו ייאלץ להגיב לפלישה זו ואלאריק סבר שפלישה לאיטליה ואיום על הקיסר הונוריוס במקום מושבו במילאנו תפעיל לחץ על הקיסר להעניק לו נחלת קבע באזור הדנובה – שטח שהיה ככל הנראה הנחלה המועדפת מבחינתו. בנובמבר עבר אלאריק את האלפים האיטלקיים והתקדם לאקוויליה ומשם אל ונציה, משם היה יכול להשקיף אל עמק הפו ואל מילאנו. חרדת הרומים הייתה גדולה, שכן הנחתם הייתה שאלאריק יוכל לא רק לכבוש את מילאנו, אלא גם להגיע לרומא, שהייתה ככל הנראה מטרתו האמיתית, בעקבות נבואה מיסטית ששמע "אתה תחדור אל תוך העיר." אלאריק צר על מילאנו, אך תוך זמן קצר, בפברואר 402, שב סטיליקו לאיטליה, אחרי מסע צבאי מוצלח מול רדגאיסוס, שבו הצליח להביס את המצביא הברברי וגם לספח לכוחותיו חלק מלוחמיו של רדגאיסוס. אלאריק זנח את המצור על מילאנו ויצא מערבה, אל הסטה (אסטי) ולאחר מכן לפולנטיה (פולנצו), הנמצאת בקרבת פיימונטה של היום (וכפי שמעיד שמה, שפירושו "מרגלות ההר", שוכנת לרגלי האלפים). בפולנטיה החליט אלאריק להתעמת עם סטיליקו. בקרב פולנטיה, שנערך ביום חג הפסחא ב-6 באפריל 402, ניצח סטיליקו והצליח אף לשבות את משפחתו של אלאריק.
הגותים נסוגו לחופי הים הליגורי ופסעו לכיוון אטרוריה. סטיליקו לא ניסה להכניע את הגותים, ככל הנראה נוכח אבדות כבדות שספג בקרב, שלא הניחו לו לצאת למסע ממושך נגדם. במקום, החליט סטיליקו להגיע להסכם עם אלאריק. פרטיו של ההסכם אינם ידועים, אך הם לא מנעו מאלאריק לשוב ולצאת ממזרח איטליה בקיץ 403 לניסיון נוסף להכניע את רומא. סטיליקו הצליח שוב להביסו, הפעם בוורונה וכאן כמעט והצליח לשבות את אלאריק. הרומים דלקו אחרי הוויזיגותים, שהיו מלווים גם במשפחותיהם, אל מעבר ברנר אך כאן, כמו בפעמים הקודמות בתסאליה, בפלופונסוס ובליגוריה, הגיע סטיליקו להבנה עם אלאריק ואפשר לו לקבוע את מושבו בגבול דלמטיה ופאנוניה.
עובדה זו, לדעת ברי, מחזקת את הסברה שכוונתו של סטיליקו הייתה עדיין להשתמש באלאריק ככלי לסיפוח איליריה המזרחית (מזרח הבלקן) לחוג ההשפעה של חלקה המערבי של האימפריה. ניתן לשער, כי לאור הניסיונות החוזרים של אלאריק לפלוש לאיטליה, היה סטיליקו אמור להבין כי השימוש באלאריק ככלי בידיו לא יצלח. ברי סבור כי אילו היה מצביא רומי עומד בראש הצבא במקום "הונדלי", היו כוחות אלאריק נמחצים לחלוטין וסכנה גדולה הייתה נמנעת מרומא המערבית.
ניתן לשער, כי יותר משהיה כאן ניסיון להרחיב את שטח ההשפעה של האימפריה המערבית, היה סטיליקו עסוק בניסיון נואש לשמר את הטריטוריות שבידו. פלישות רדגאיסוס ואלאריק חייבו את סטיליקו להעביר את מקום מושב הקיסר ממילנו לרוונה, שהייתה מוגנת בביצות משני עבריה, להסיג את הלגיון העשרים מבריטניה וככל הנראה להחליש מאוד את הכוחות האימפריאליים בגאליה, מה שסייע בתוך זמן קצר לונדלים, לסואבים, והאלנים לפלוש לגאליה ולספרד כמעט באין מפריע. סטיליקו לא היה יכול להרשות לעצמו, נוכח מצבת הצבא המדולדלת של רומא, להכניע את אלאריק סופית והעדיף להותיר על כנו מנהיג צבאי שהקרבות בעבר הוכיחו כי הוא נחות ממנו בכישרונו.
בשנים שאחרי תבוסת אלאריק נמשך הלחץ על גבולות האימפריה מכל העברים. סטיליקו נאלץ למשוך את הכוחות שהגנו על גבולות האימפריה ליד הריין חזרה לאיטליה, מה שהותיר את גרמניה תחתית, לוגדוננסיס ובלגיקה מופקרות מצפון וממערב לשבטים הגרמאנים שהמשיכו לזרום דרומה אל גבולות גרמניה עילית וגאליה נארבוננסיס ממזרח ומצפון היו דאקיה, ובמיוחד פאנוניה, נוריקום וראטיה נתונות תחת לחץ הולך וגובר. מעבר להן, שכנה גאליה קיסאלפינה באיטליה גופא, פרוצה לפלישות.
בשנת 406 ניסה רדגאיסוס את מזלו פעם נוספת, כאשר פלש עם כוחות שנאספו באזור הדנייסטר לאיטליה. סטיליקו נדרש לחצי שנה עד שהצליח לארגן צבא מתוגבר בהונים ואלאנים כדי להתעמת עם רדגאיסוס ובסופו של דבר ללכוד אותו ולהוציאו להורג ב-23 באוגוסט 406.
היחסים בין המזרח למערב באימפריה המשיכו בינתיים להחריף עד שהגיעו לנתק גמור. משלחת אנשי דת ששלח הונוריוס לאחיו ארקדיוס הושלכה לכלא ובתגובה ננעלו נמלי איטליה בפני ספינות של נתיני ארקדיוס. אלאריק, ששכן אותה שעה באפירוס (מזרח יוון), קיבל אזהרה להחזיק בה עבור הונוריוס ואילו יוביוס מונה לפרפקט פראיטוריאני באיליריה. סטיליקו התכונן ככל הנראה לערוך מסע כיבוש באיליריה ונערך לחצות את הים האדריאטי, אלא שאז הגיעו דיווחים (כוזבים) על מותו של אלאריק ואחריהם על מרידת קונסטנטין בבריטניה ב-407.
הפלישה השלישית לאיטליה.
אלאריק לא אחר לאתר את ההזדמנות והחל צועד בתחילת 408 מאפירוס צפונה, עד שהגיע לנוריקום. הוא חנה בפרובינקיה והעביר להונוריוס דרישת תשלום עבור שירותיו באפירוס ובעבור טרחתו במסע צפונה: 4,000 ליטראות זהב. הדרישה לתשלום נראתה לרומאים כעזות פנים, אך נוכח המרידות עמן היה על סטיליקו להתמודד, הוא הפעיל לחץ על הסנט לקבל את ההצעה. הסנאט נענה ללחצו של סטיליקו, אך רבים בו ביטאו אי שביעות רצון גם מגובה הכופר וגם מההשפלה עבור רומא בתשלומו. כפי שהכריז הסנטור למפדיוס: "זה אינו שלום, זהו חוזה עבדות". מחשש מסטיליקו, נאלץ למפדיוס להימלט אחר הדברים הללו לכנסייה, כדי שידו של סטיליקו לא תפגע בו.
זמן קצר אחרי הדברים הללו מת ארקדיוס, אחי הונוריוס. הקיסר שקל תחילה לנסוע לקונסטנטינופול, אך סטיליקו הצליח להניא אותו מכך בטענה (או תואנה) שיהיה זה מסוכן מדי עבורו לנסוע כאשר המורד קונסטנטין שולט בגאליה וכוחותיו של אלאריק שוכנים בנוריקום, סמוך לאיטליה.
אחרי–כן, כפי שמספר זוסימוס, נטווה קשר נגד סטיליקו. אחד מבכירי החצר, אולימפיוס, שכנע את הונוריוס בעת מסעו צפונה, לרוונה, כי מטרתו האמיתית של סטיליקו אינה להבטיח את שטחי איליריה להונוריוס אלא לנסוע לקונסטנטינופול ולהכתיר שם את בנו אאוכריוס לקיסר. קנוניה זו לא הייתה מעוגנת במציאות, אך שכנעה ככל הנראה את הונוריוס. כאשר הגיע הונוריוס לטיקיטום, הצליח אולימפיוס להסית את החיילים בשמועות דומות ואלו קמו וטבחו את רוב שרי החצר של הונוריוס.
בעצת אולימפיוס, שלח הונוריוס הוראה למפקד חיל המצב ברוונה לאסור את סטיליקו, שמצא מקלט בכנסייה. זמן קצר אחרי כן, כאשר הסכים סטיליקו להיאסר, הגיע מכתב נוסף שהורה להוציאו להורג. סטיליקו אסר על פמלייתו הגרמאנית לשחררו והוצא להורג ב-22 באוגוסט 408 ובנו הוצא להורג זמן קצר אחרי כן ברומא. מפגן ראווה של עינויים של מקורביו של סטיליקו, שארגן אולימפיוס במגמה להוכיח קיומו של קשר של סטיליקו לא העלה ממצא מרשיע כלשהו.
אלאריק שמע על הוצאתו להורג של בן בריתו בעודו יושב בנוריקום. מסע טבח במשפחות הפאודרטי הגרמאנים ברחבי איטליה הוביל להימלטות כשלושים אלף מהם למחנהו של אלאריק, כשהם תובעים ממנו להוביל אותם למלחמה כנגד אולימפיוס והונוריוס. אלאריק ביקש תחילה להמתין לתשלום הסכום אותו תבע ואף העלה דרישות נוספות, אך משבקשתו החוזרת זכתה לסירוב עבר בספטמבר 408 את האלפים ופלש פעם נוספת לאיטליה, כשהפעם עומדת לנגד עיניו מטרה אחת ויחידה: רומא.
המצור על רומא וביזת רומא.
אלאריק התקדם במהירות לכיוון רומא, כשהוא אינו עוצר כמעט למטרות ביזה בדרך. הערכתו הייתה, ככל הנראה, שרומא אינה מוכנה למצור ממושך עתה וניתן יהיה להרעיבה עד כניעה על נקלה. אלאריק הטיל מצור על רומא והסכים להסירו רק כאשר הסכימו תושבי רומא (באישור הקיסר שישב ברוונה) לשלם לו 5,000 ליטראות זהב, 30,000 ליטראות של כסף וכן טוניקות משי, עורות צבועים ופלפל. אחרי–כן, נסוג אלאריק מחומות העיר לאטרוריה בדצמבר 408, ותגבר את כוחותיו בעבדים ברברים שברחו מרומא וכן בכוחות אחי אשתו אטהאולף, אותו הזעיק מפאנוניה. תגבור הכוחות ברומא, במקביל, נתקל בקשיים, כאשר הכוח הגדול ביותר שנשלח לסיוע לבירה כותר והושמד על–ידי אלאריק.
הצטרפות כוחות אטהאולף אפשרה לאויבי אולימפיוס להביא להדחתו והוא נמלט לדלמטיה. מחליפו, יוביוס, הפך לפטריקיוס ולפרפקט פראיטוריאני של איטליה. באמצעות קשריו הטובים עם אלאריק, אצלו היה אורח בעבר, ניסה יוביוס לכונן הסכם שלום בין הצדדים. בפגישה עם אלאריק בארימיניום תבע אלאריק העברת השליטה בפרובינקיות של ונציה, איסטריה, נוריקום ודלמטיה לשליטתו והפיכת תושביהם לפואדרטי וכן אספקת כסף ותבואה שנתית. יוביוס סבר כי הענקת תואר מאסטר מיליטום ומגיסטר אקוויטום לאלאריק תוכל להביא אותו לפשרה כאן, אך הונוריוס לא היה מוכן להעניק לו את התואר האימפריאלי או את האדמות אותן ביקש.