מילר שאב את הרעיון המרכזי במחזה, פשעו של האב ג'ו, ממקרה אמיתי: יצרן ייצר וייצא בכוונה תחילה חלקי מטוסים פגומים. אלה כשלו טכנית בשדה הקרב, וגרמו למותם של חיילים רבים. בתו של היצרן סיפרה על מעשיו, הפשע התגלה והיצרן נשפט והורשע על מעשיו.
המחזה מתמודד עם שאלת מוסריותו של אדם (ג'ו), אשר מחליף את אחריותו כלפי החברה כולה באחריות למשפחתו.
מילר בחר ליצור השוואה בין משפחת קלר לבין המשפחה של ישו: ג'ו קלר, אבי המשפחה, מקביל ליוסף (ג'וזף), אביו של ישו; קייט קלר, אם המשפחה, לא נקראת בשם זה במחזה (הכתוב) אלא היא נקראת Mother, בדומה למרים, וכריס מזכיר את כרייסט – ישו. כמו כן, המשפחה מכונה במהלך המחזה "המשפחה הקדושה" על ידי סו, כאשר היא מבקרת את כריס בפני אן, וטוענת כי היא לא סובלת להיראות כמו טיפשה ליד "המשפחה הקדושה" (Holy Family).
האב מכונה בסיפור Keller, מילה שצלילה דומה למילה Killer - רוצח באנגלית.
עלילה.
המחזה מתרחש באוגוסט 1946 באחת ממדינות מרכז ארצות הברית. במרכזו הגיבור ג'ו קלר, איש עסקים אמריקאי מצליח, שאהבתו למשפחתו היא הדבר החשוב ביותר עבורו. על כן, ג'ו הקריב הכול (ובכלל זה את כבודו) כדי לאפשר למשפחה חיי רווחה ושגשוג.
הגיבור הוא בן 60, ובנו הבכור, לארי, נעדר במלחמה, לכן הוא משתוקק שבנו הבכור, כריס, יתחתן. אשתו של ג'ו, קייט, מאמינה עם זאת שבנה לארי עדיין בין החיים (אם כי נראה כי היא היחידה המאמינה בכך). אמונה זו היא המונעת ממנה לחשוף ולהאמין בפשעו של בעלה, אשר ייצר חלקי מנועי מטוסים פגומים ומכר אותם בידיעה על מנת למנוע את קריסת עסקיו, ואחר טפל את האשמה על שותפו.
כריס מעוניין בנישואין עם אן, ארוסתו של אחיו הנעדר ובתו של השותף. שובו הביתה מהמלחמה, שבה נהרגו רבים מעמיתיו, יוצר עימות בינו ובין אביו, שבסופו מקבל האב על עצמו את אשמתו ומתאבד.
מערכה ראשונה.
ג'ו קלר, ג'ים בייליס ופרנק לוביי יושבים בחצר האחורית של בית משפחת קלר. ג'ו קורא עיתון ופרנק בונה הורוסקופ ללארי לפי בקשתה של קייט. השני מנסה להבין את ההורוסקופ. כריס מזמין את אן, שהייתה חברתו של לארי, לביתם. כריס מספר לאביו על רצונו להינשא לאן אבל השיחה נקטעת לאחר שברט נכנס ומשחק עם ג'ו במשחק על הכלא: מרתף ביתה של משפחת קלר הוא כלא ויש להביא את הילדים המדברים בשפה "מלוכלכת" לכלא, כשג'ו מסביר לברט על הכלא, קייט מגיבה בחריפות ולוקחת את ברט לביתו. כשאן נכנסת לשיחה נגלה לצופים שאביה, סטיב דיוור, נמצא בכלא עקב מכירת ראשי מנוע סדוקים לצבא, אשר הביאו למותם של 21 טייסי P-40. אן אומרת שלא היא ולא אחיה שומרים על קשר עם אביהם מאז שנכנס לכלא. לאחר ויכוח, כריס ואן יוצאים מהבית, כריס מציע לאן להינשא לו והיא אומרת כן. כריס מספר על כך שכל פלוגתו נהרגו במלחמה ועל היחסים הקרובים שלו ושל החיילים. כריס סיפר שנגמרו לו הגרביים היבשים ואחד מחייליו נתן לו את זוג הגרביים האחרון שנותר לו. לאחר שכל חיילי פלוגתו נהרגו הוא הרגיש רגשות אשם על כך שהוא הניצול היחיד. ג'ו מקבל שיחת טלפון מג'ורג', שהוא מגיע לביתם כדי ליישב משהו בין המשפחות. בסיום המערכה, קייט אומרת לג'ו להיות חכם במה שהוא אומר.
מערכה שנייה.
בזמן שכריס מתחמק מאמו ולא מספר לה על אירוסיו, סו נכנסת ופורץ עימות בינה לבין אן. במהלך העימות, סו מספרת לאן שלדעת השכונה ג'ו אשם. ג'ורג' מגיע לאחר שהוא ביקר אצל אביו, סטיב, בכלא. ג'ורג' מספר לכריס ולאן על כך שג'ו אמר בטלפון לסטיב לכסות את הסדקים ולשלוח אותם לחיל האוויר. כריס ואן אינם מאמינים לג'ורג'. ג'ורג' מתעקש שאן לא תנשא לכריס, בנו של האיש שהרס את משפחתם. כאשר כולם מגיעים ופוגשים את ג'ורג', הוא מספר להם על כך. ג'ו מכחיש זאת. קייט אומרת שג'ו לא היה חולה במשך חמש-עשרה שנים, ג'ו מוסיף שהוא היה חולה בדלקת ריאות במהלך הזמן שסטיב שלח את ראשי המנוע. ג'ורג' תוקף ואומר שלא ייתכן שקייט לא תזכור דלקת ריאות. פרנק מגיע ואומר שלארי לא נהרג ביום היעדרו על-פי ההורוסקופ. כריס ואן מודיעים לקייט על רצונם להינשא ושלדעתם לארי מת. קייט טוענת שזה לא אפשרי שלארי מת כי אם כן הוא נהרג בידי אביו ובן לא יכול להיהרג בידי אביו. כריס שואל את אביו אם הוא אכן עשה זאת ומשאינו מקבל תשובה ישירה הוא מבין שאביו אכן עשה זאת וזועם על אביו ועל מעשיו, אף על פי שהוא מסביר לו שהוא עשה את הכל למענו.
מערכה שלישית.
כריס נעלם. קייט מבינה את ההאשמות ואומרת לג'ו שהוא חייב להסגיר את עצמו. ג'ו היה המום שמשפחתו, שלמענה עשה זאת, מאשימה אותו. אן מגלה לקייט על המכתב שלארי שלח לה לפני היעלמותו, היא לא רצתה לשתף אותה אבל היא ידעה שקייט צריכה להתמודד עם המציאות המרה. כריס חוזר ומקריא לאימו את המכתב. במכתב לארי כותב לאן שהוא שמע על המעצר של אביו ושל סטיב, ומתוודה כי בכוונתו להתאבד בשל מעשיו. ג'ו אומר שהוא יסגיר את עצמו, הוא נכנס לתוך הבית לקחת את המעיל ויורה לעצמו בראשו. קייט וכריס שומעים את הירייה במהלך שיחה ביניהם. כריס חש אשמה ואומר לאמו שהוא לא התכוון שכך זה יסתיים. קייט אומרת לו שלא יאשים את עצמו.
ראשי תיבות
ראשי תיבות (ר"ת; בלשון חז"ל: נוטריקון - מלטינית: "לכתוב", "לסמן באותיות") הם טכניקה לכתיב מקוצר, שבה נכתב ביטוי נפוץ רק באמצעות האות הראשונה של כל מילה המרכיבה אותו. לעיתים נלקחת יותר מאות אחת לראשי התיבות. בעברית מסמנים ראשי תיבות בגרשיים (") לפני האות האחרונה שלהם (ובהטיה הם נשארים במקומם); בערבית ראשי התיבות נכתבים כמילה; בשפות גרמאניות, לטיניות, סלאביות/קיריליות וביוונית ראשי התיבות נכתבים באותיות גדולות עם נקודה אחרי כל אות (למשל ביוונית), או באותיות גדולות ללא רווחים וללא תווים ביניהן (למשל ברוסית ובאנגלית). לעיתים, ראשי תיבות מגלמים בתוכם ראשי תיבות נוספים. דוגמה ידועה לכך הם ראשי התיבות 'גל"צ', שפירושם גלי צה"ל, ובפירוש זה - 'צה"ל' פירושו "צבא הגנה לישראל". כיוצא בכך, ראשי התיבות 'פ"מ' פירושם פקודות מטכ"ל, ובפירוש זה - 'מטכ"ל' פירושו "מטה כללי".
הגייתם של ראשי תיבות.
מקובלות שלוש דרכים שונות להגיית ראשי התיבות:
השימוש בראשי תיבות מקובל בשפות רבות, ואף דרכי הגייתם האמורות לעיל יפות לא רק לשפה העברית. דוגמאות:
בעברית.
ראשי תיבות עבריים מתועדים לראשונה ככאלה שהיו שימושיים, לצורכי "זכירה" - ראשית לכל, כפי שנעשה על ידי התנא רבי יהודה - שהיה "נותן סימנים" בעשר המכות: דצ"ך עד"ש באח"ב.
בעקבות רבי יהודה, התגבר השימוש בראשי תיבות עבריים - לצורכי "זכירה" - במיוחד בתלמוד, כגון בביטוי יע"ל קג"ם, ובעוד ביטויים רבים כאלה. חכמי התלמוד גם היו, ככל הנראה, הראשונים שאיבחנו את ראשי התיבות "כתופעה" לשונית בפני עצמה. כך לדוגמה, לגבי דוד המלך שאמר כי קולל על ידי שמעי בן גרא "קללה נמרצת", דורשים חכמי התלמוד את המילה "נמרצת" כראשי תיבות של: נואף, מואבי, רוצח, צורר, תועבה.
בעקבות זאת, נעשו ראשי תיבות בעברית שימושיים גם - ובמיוחד - לצורכי "קיצור הכתיב", בעוד ששימוש כזה מתועד כבר בכתבי היד - הכי קדומים ששרדו עד ימינו (למעשה מראשית ימי הביניים) - של המשנה: החל משמות של תנאים, כגון ר"א (רבי אליעזר וגם רבי אלעזר), ראב"י (רבי אליעזר בן יעקב), ר"ג (רבן גמליאל), ר"ט (רבי טרפון), ר"י (רבי יוסי או רבי יהודה), ר"מ (רבי מאיר), ר"ע (רבי עקיבא), ר"ש (רבי שמעון), רשב"ג (רבן שמעון בן גמליאל); עבור לשמות של אסכולות תנאיות, כגון ב"ש (בית שמאי), ב"ה (בית הלל); עבור למושגים הלכתיים, כגון ר"ה (ראש השנה), יוה"כ (יום הכיפורים), רה"י (רשות היחיד), רה"ר (רשות הרבים); עבור מושגים כלליים, כגון חו"ל (חוץ לארץ); וכלה במשפטים, כגון א"ל (אמר לו), בא"י (ברוך אתה יי).
מורי הלכה במהלך הדורות כונו פעמים רבות בראשי התיבות של שמם, למשל: רשב"ג (ראו לעיל), רשב"י - ראשי תיבות של רבי שמעון בן יוחאי, רמב"ם - ראשי תיבות של רבי משה בן מימון, רמב"ן - ראשי תיבות של רבי משה בן נחמן, וכל כיוצא בכך.
יהודים השתמשו בראשי תיבות גם לציון שמות משפחה של אנשים ממוצא של שבט לוי, שנחשב לייחוס מכובד, כמו אזולא"י (אשה זונה וחללה לא יקחו), כ"ץ (כהן צדק), סג"ל (סגן לויה), בלו"ך (בני לוי כולנו) ועוד רבים.
השימוש בראשי תיבות.
השימוש בראשי תיבות בא לאפשר כתיבה מהירה יותר, בעת כתיבה בכתב יד וגם בעת כתיבה במעבד תמלילים וכן לחיסכון בהוצאות הדפוס.
באתרי שיחה (צ'אט) ובפורומים באינטרנט יש חשיבות רבה למהירות הכתיבה, כבסיס לקיום דיאלוג רצוף. כתוצאה מכך התפתחו, כחלק מתרבות האינטרנט, ראשי תיבות מיוחדים למטרה זו. רבים מראשי התיבות נוצרו בשיטות המקובלות, למשל LOL - Laughing Out Loud. טכניקה ייחודית לאינטרנט ליצירת ראשי תיבות היא שימוש בצורה שבה נהגות אותיות או ספרות. ראשי התיבות 2B פירושם To be.
שימוש בראשי תיבות בשיחה מתאים כאשר המשתתפים בשיחה הם בעלי רקע אחיד המאפשר לכולם להבין את משמעות ראשי התיבות. לדוגמה, קבוצת יוצאי צבא ישראליים יכולים לשוחח ביניהם בראשי תיבות צה"ליים. אבל כאשר המשתתפים בשיחה אינם בעלי רקע הומוגני, המאפשר לכולם להבין את משמעות ראשי התיבות, אזי שימוש בראשי תיבות ימנע מחלק מהמאזינים להבין את הנאמר והשימוש בהם אף עלול להתפרש כהתנהגות בלתי חברתית.
שימוש בראשי תיבות בכתיבה מתאים כאשר המסמך הנכתב מיועד לעיניהם של קוראים שיוכלו לפענח בקלות את ראשי התיבות. לדוגמה, במכתב בין רבנים נמצאו הר"ת (ראשי תיבות) הבאים: