בסוף המאה ה-19 שוקמו המושבים, והחל מ-1902 נקרא הפסטיבל בשם "שורז'י ד'אוראנז'" (Chorégies d'Orange), ונחגג פעם בשנה בקיץ. השם נגזר מהמילה הצרפתית "Chœurs" שמשמעותה "מקהלה". זו נלקחה בתורה מהמילה יוונית "Χορος". עד לשנת 1969 כלל הפסטיבל מחזות, שהיו מוחלפים לעיתים ביצירות מוזיקליות, באופרה ובסימפוניות. החל מאותה שנה הפך לפסטיבל אופרה בלבד, ואירועי התיאטרון הועברו אל העיר אביניון.
ג'יימס פולוק
ג'יימס יואי האמיל פולוק (באנגלית: James Huey Hamill Pollock; 1893–1982) הוא איש ממשל בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. מראשוני הבריטים שהגיעו לארץ ישראל לאחר כיבושה מידי הטורקים ומהאחרונים לעזוב אותה עם הקמת מדינת ישראל.
חייו.
ג'יימס פולוק נולד באירלנד בשנת 1893. בצעירותו למד באוניברסיטת לידס באנגליה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לחיל הרובאים המלכותי האירי (Royal Irish Rifles), נפצע בקרב, הוצב לשרת במצרים והגיע לדרגת מייג'ור.
פולוק הגיע לירושלים בשנת 1917, חודשים אחדים לאחר כיבוש העיר על ידי כוחותיו של אלנבי. בהגיעו לארץ עבר לדבריו חוויה של התגלות דתית, כאשר בהשקיפו על ירושלים ממרומי הר הזיתים ובלבו כמיהה עזה לפעול בשליחותו של ישו הנוצרי, שמע בת קול הקוראת לו להמשיך ולהילחם על השלמת כיבוש יתר הארץ. בסיום הקרבות התלבט פולוק האם להישאר בארץ ישראל או לחזור לאירלנד. לבסוף קיבל החלטה ששינתה את מהלך חייו, והחליט להישאר בארץ כאיש השירות הקולוניאלי הבריטי. הוא קשר את גורלו עם הארץ למשך עשרים וארבע שנים (עם הפסקה בשרתו בניגריה), עד סיום המנדט הבריטי.
עד שנת 1920 שירת פולוק כקצין מנהלה בממשל הצבאי הבריטי שקדם למנדט הבריטי על ארץ ישראל. באוקטובר 1920 נתמנה לסגן המושל של נפת רמאללה והתגורר בירושלים בבית מפואר ברחוב הנביאים שנקרא "בית תבור". פולוק ואשתו ציינו את שם הבית על גבי ניר המכתבים שלהם, כאילו הייתה זו אחוזת משפחתם באנגליה. בבית שימשו את בני המשפחה משרת, טבחית, עוזרת בית ומטפלת בילדים. שגרת חייהם כללה מפגשי חברה עם בני הקהילה האנגלית הקטנה בירושלים ורכיבה על סוסים. פולוק מאוד נהנה ממנעמי חיים קולוניאליים אלו ובמכתב לאמו כתב, בהצנעת יתר, כי הבית "דומה מאוד לבית אנגלי".
יחסו של ג'יימס פולוק אל האוכלוסייה היהודית בארץ הושפע מאמונתו הנוצרית העזה, ומרומנטיזציה של הערבים שלחמו לצדו של לורנס איש ערב, אליו שאף להדמות ואף הצטלם כשלראשו כאפיה כמוהו והחל ללמוד ערבית. כן הושפע מיחסם של קציני הממשל הצבאי שלא היו רגילים לכך שבני הארץ, "ילידים" בלשונם, ידברו אליהם בגובה העיניים, כפי שעשו אנשי ועד הצירים ומנהיגי היישוב. גם הרכב ההנהגה היהודית לא היה לרוחו. הוא סיווג אותם, יוצאי מזרח אירופה, כבעלי תרבות נחותה מזו האנגלית. לאביו כתב: "היהודים הם העם הבלתי סובלני והשחצני ביותר בעולם". במכתב אחר כתב לאביו שהיהודים מנסים להביא לסילוקו.
כששמע פולוק על הכוונה למנות את הרברט סמואל היהודי לתפקיד נציב העליון, זעק כי בריטניה עומדת לחולל עוול היסטורי גדול ולאבד את אמון הערבים, ואף הזהיר את שר החוץ הבריטי הלורד קרזון מפני המינוי.
בשנת 1923 יצא פולוק לניגריה כאיש השירות הקולוניאלי הבריטי. בניגריה מילא תפקיד עוזר שר במזכירות הממשל הבריטי בלגוס.
בשנת 1930 שב פולוק לארץ ישראל למלא תפקידים מטעם ממשלת המנדט. בתחילה היה סגן מושל מחוז הדרום. בראשית שנת 1938 נתמנה למושל נפת שכם וסגן מושל מחוז חיפה והשומרון. באוקטובר 1938 הוא מילא באופן זמני את מקומו של מושל המחוז. ביולי 1939 עם פיצול מחוז חיפה ושומרון לשני מחוזות, מונה למושל מחוז השומרון. בהמשך אותו חודש נתמנה לממלא מקום מושל מחוז חיפה בעת חופשתו של מושל המחוז מר ביילי. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה לא שב ביילי לתפקידו ופולוק היה למושל הקבוע של מחוז חיפה. באפריל 1942 עבר לכהן כמושל מחוז הגליל. באוקטובר 1944 נתמנה פולוק למושל מחוז ירושלים, תפקיד בו המשיך להחזיק גם בשלביה הראשונים של מלחמת העצמאות עד להקמת מדינת ישראל. פולוק חווה את שלביה הראשונים של המלחמה בירושלים וסביבתה, הפיצוץ בבנין הפלסטיין פוסט, הפיגוע ברחוב בן-יהודה, הקרב על שיירת נבי דניאל, קרב דיר יאסין וטבח שיירת הדסה, ועזב את העיר עם אחרוני הבריטים ובהם הנציב העליון אלן קנינגהם ב-14 במאי 1948. ביום הכרזת העצמאות כתב ג'יימס פולוק ביומנו: (יום מאוד עצוב...היהודים הכריזו על מדינתם העצמאית).
לאחר הכרזת העצמאות נשארו אחרוני הכוחות הבריטיים במובלעת קטנה בנמל חיפה וסביבותיו שבעקבות מיקומה זכתה לכינוי "מובלעת חיפה", על מנת לבצע פינוי מסודר שלהם מן הארץ ולאבטחו. הכוחות הבריטיים ובראשם הגנרל מקמילן החזיקו במובלעת זו עד ליום 30 ביוני 1948, בו עזבו את הארץ שלא על מנת לשוב. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. תפקידו האחרון של ג'יימס פולוק בארץ ישראל היה לנהל מובלעת זו כ"יועץ לעניינים אזרחיים". הוא ניהל את המובלעת כאילו הייתה מיועדת להישמר לעד, הקים מחלקות, מינה פקידים ובעלי משרות. כמו כן סייע לאחרוני הערבים לעזוב את חיפה, אולם עיקר תפקידו היה מכירת עודפי ציוד ואריזתם. כשהפליג מן הארץ הבריק לאשתו מסיפון הספינה "ארץ ישראל נעלמת בערפל".
פולוק יצא לגמלאות בשנת 1954 ובאותה שנה נבחר מטעם מפלגת אלסטר היוניוניסטית (UUP) כחבר הסנאט של צפון אירלנד. היה זה תפקידו הציבורי האחרון והוא כיהן בו עד שנת 1957.
ג'יימס פולוק נפטר בשנת 1982.
מולדובנית
מולדובנית (limba moldovenească, או лимба молдовеняскэ באלפבית קירילי מולדובני) הוא אחד משני שמותיה של השפה הרומנית ברפובליקת מולדובה, כפי שנקבע בחוקתה. לעומת זאת, לפי הכרזת העצמאות של המדינה וגם לפי בית המשפט לחוקה שלה, שם השפה הוא "רומנית".
היסטוריית השימוש במונח.
השמות "מולדובנית" ו"רומנית" שימשו לאורך ההיסטוריה בערבוביה לזיהוי שפתם של המולדובנים, אך רק המונח "מולדובנית" שימש בגלגוליה השונים של מולדובה כחלק מברית המועצות: הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. השימוש במונח "מולדובנית" לתיאור השפה בברית המועצות – כשפה שונה ומובחנת מהרומנית – היה חלק מהמדיניות הסובייטית, שבחרה לחדד ולהעצים את ההבדלים בין "מולדובנים" לבין העם הרומני בשל ההיסטוריה הנפרדת של העמים.
הזהות המעשית בין שפות האם של בני העם המולדובני לבין הרומנים באה לידי ביטוי באופן רשמי מאז חידוש השימוש בכתב הלטיני בשנת 1989. בעקבות זאת קראה הכרזת העצמאות של מולדובה העצמאית מ-1991 לשפה המדוברת במדינה "רומנית". בשנת 1994, עם זאת, העניקה החוקה העכשווית מעמד רשמי למונח "מולדובנית" דווקא. מעמדה של השפה הרשמית עוגן בחוק עוד יותר בתחילת שנות ה-2000, כאשר הפרלמנט של הרפובליקה קבע בחוק כי ההגדרות "מולדובנית" ו"רומנית" הן כינויים של אותה השפה. בשנת 2013 קבע בית המשפט החוקתי של מולדובה כי השם "רומנית", שבו מוזכרת השפה הרשמית של המדינה במגילת העצמאות, גובר על השם "מולדובנית" שנקבע בחוקת המדינה. האזור הבדלני טרנסניסטריה ממשיך להכיר ב"מולדובנית" כאחת משפותיו הרשמיות, לצד רוסית ואוקראינית.
הניב הרומני המדובר במולדובה הוא "הדיאלקט המולדובני", שמדובר גם בצפון-מזרחה של רומניה. יש אף המשתמשים בשם "מולדובנית" לתיאור קבוצת ניבים רומניים צפון-מזרחיים שמדוברים באזור שנשלט כולו בעבר בידי נסיכות מולדובה (כיום השטח מחולק בין מולדובה לרומניה). ניב מולדובה הוא אחד מחמשת הדיאלקטים העיקריים של רומניה. רומניה ומולדובה משתמשות במערכת כתיב זהה לשפה – אלפבית רומני, המבוסס על האלפבית הלטיני. בעבר נעשה שימוש גם באלפבית קירילי, שבו משתמשים עדיין באזור הבדלני טרנסניסטריה לכתיבת השפה.
בהוראה ובבתי הספר משתמשים בשם "רומנית" לתיאור השפה מאז קבלת העצמאות. בשנת 2007 ביקש נשיא מולדובה ולדימיר וורונין שהשם ישונה ל"מולדובנית", אך בשל לחץ ציבורי הרעיון מעולם לא מומש.
כתב.
בעוד במולדובה האלפבית הלטיני נמצא בשימוש, במדינה הלא-מוכרת, טרנסניסטריה משתמשים דווקא באלפבית הקירילי.
מראד השני
באיזיד השני
סלימאן הראשון
מראד השלישי
מצטפא הראשון
מראד הרביעי
סלימאן השני
מצטפא השני
מצטפא השלישי
כדורגל נשים
כדורגל נשים הוא ענף הספורט הקבוצתי הפופולרי והנפוץ ביותר לנשים בארצות רבות בעולם. הוא אחד מענפי הנשים היחידים שמתקיימות בו ליגות מקצועניות, ו-177 מדינות משתתפות במפעלי הענף השונים בזירה הבינלאומית.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
נשים שיחקו כדורגל מראשית ימי המשחק. על פי עדויות, נשים שיחקו בגרסה המוקדמת של המשחק (קוג'ו) בסין של תקופת שושלת האן (220-25 לספירה). דמויות של שתי נשים משחקות קוג'ו מתוארות בפרסקו מתקופת השושלת. עם זאת, ישנן חילוקי דעות לגבי דיוק התאריכים. ההערכה המוקדמת ביותר מתוארכת סביבות שנת 5,000 לפני הספירה.
גם בכדורגל המודרני קיים תיעוד מוקדם של משחקי נשים. ייתכן שנשים צרפתיות שיחקו כדורגל כבר במאה ה-12, כחלק ממשחק עממי באותה התקופה. קיימת גם עדות מ-1790 לתחרות כדורגל נשים שנתית בסקוטלנד. ב-1863, נקבעו נהלים האוסרים אלימות במגרשים, שהפכו את המשחק למקובל יותר על נשים מבחינה חברתית. משחק הנשים הראשון שנרשם על ידי התאחדות הכדורגל הסקוטית התקיים ב-1892 בגלאזגו. משחק הנשים הראשון שנרשם באנגליה התקיים ב-1895.