במחצית הראשונה של המאה ה-20, שתי מערכות - מערכת המונוטייפ ומכונת הלינוטייפ - החליפו בכל העולם את מערכות הסדר הידני שהיה נהוג עד אז. עיתונים וכתבי עת בדרך כלל השתמשו בלינוטייפ, בה תפוקת הסדר גבוהה יותר. המונוטייפ מצאה את מקומה בהוצאות ספרים, שעשו שימוש בגמישות הטיפוגרפית העדיפה של המערכת. מערכת מונוטייפ מצטיינת בסידור של מידע טבלאי, למשל לוחות זמנים, טבלאות מחירים, וכן הלאה. שתי המערכות הללו למעשה סיפקו את חלק הארי של סידור הדפוס בעולם במחצית הראשונה של המאה ה-20, עד הופעת הסדר האופטי.
עם היעלמותו ההדרגתית של דפוס הבלט במחצית השנייה של המאה העשרים, גם מערכת המונוטייפ פסקה להתקיים - מערכות חדשות לא נמכרו, והשימוש במערכות הקיימות כמעט נעלם.
חברת מונוטייפ המשיכה לפתח ולמכור מערכות בתחום הסדר האופטי, ולאחריו הסדר הממוחשב. שם החברה כיום הוא Monotype Imaging Holdings Inc, והיא עוסקת בקניין רוחני, כשחלק ניכר מעיסוקה הוא בגופנים, הפעם בצורה דיגיטלית. במרוצת השנים רכשה החברה גם את החברה שהחזיקה בזכויות על רוב או כל הגופנים של חברת מרגנתלר-לינוטייפ.
היסטוריה.
הממציא.
טולברט לנסטון (1844–1913) רשם ב-1885 פטנט על מערכת סדר שסידרה "מתכת קרה", כלומר גופני עופרת מוכנים שנוצקו בבית יציקה מסורתי, בדומה לגופנים שמשמשים בסדר ידני.
מערכת זו כבר הייתה מחולקת לשתי מכונות, מקלדת ומכונת סדר. ב-1890 רשם לנסטון פטנט שתיאר את מערכת המונוטייפ, עם מכונת יציקה, מערכת שכבר לא נזקקה לגופנים יצוקים מראש, אלא יצקה את גופני העופרת בעצמה, תוך שימוש באמות דפוס, או "מטריצות". בשנים הבאות הוקמה חברת מונוטייפ, והחלה לייצר ולמכור מערכות. ב-1897 הוקם הסניף באנגליה. במשך השנים הבאות, עד למחצית השנייה של המאה העשרים, כבשה המונוטייפ את מקומה במערכת הסדר, לצד אחותה הגדולה, הלינוטייפ. שתי המערכות התחרו זו בזו בדפוס של ספרים, כאשר הלינוטייפ שולטת שלטון מוחלט בתחום הדפסת עיתונים וכתבי עת, והמונוטייפ דומיננטית בהוצאות ספרים, בזכות גמישותה ויכולותיה הטיפוגרפיות, שעולות על אלו של הלינוטייפ, במחיר קצב ייצור.
המערכת.
תפקיד מערכת המונוטייפ הוא לייצר סדר דפוס, עם הטקסט. התוצרת היא שורות שורות של גופני עופרת, שנלקחות לשלב הבא במלאכת הסדר, שנקרא "עימוד", להכנת הגלופה. זו משמשת להדפסת בלט ישירה, או להכנת גלופה שניונית (אחת או יותר), בתהליך שנקרא סטראוטייפ. בסיום השימוש, התוצרת, כלומר גופני העופרת, מותכים וממוחזרים לעבודת הדפוס הבאה.
המערכת מורכבת משני חלקים: מקלדת המופעלת באמצעות אוויר דחוס, ומכונת יציקה. המקלדת מורכבת מלוח מקשים שמכיל כשש מערכות אותיות וסמלים שונות, ומקשים להזנת הוראות סדר שונות, בסך הכל כמה מאות מקשים שונים. תפקיד המקלדת הוא לנקב סרט נייר, עם הוראות הסדר השונות. סרט זה מוזן למכונת היציקה, שבזכות הטכנולוגיה המתקדמת של סוף המאה ה-19, עם תבנית יציקה מקוררת מים, ונתך במיטב המטלורגיה, יצקה עד 140 גופני עופרת בדקה, כלומר מחזור יציקה יחיד בפחות מחצי שנייה.
שלא כמו הלינוטייפ, שהיא מכונה יחידה שיוצקת שורות עופרת שלמות ("גלמים"), מערכת המונוטייפ יוצקת אותיות בודדות. מערכת מתוחכמת ומדויקת מאפשרת שליטה ברוחב הרווחים בפסיעות של 1/2000 של אינץ' (בערך 12.7 מיקרון), ובאופן זה מאפשרת לצקת שורות מיושרות. יישור זה נעשה באופן חישובי, "מתמטי", שלא כמו הלינוטייפ, בה היישור הוא "אנלוגי", בעזרת רווחים שמתרחבים באופן מכני עד שהם תופסים את מלוא רוחב השורה. היישור הפשוט יותר, ויציקת שורות שלמות בלינוטייפ מאפשר מהירות ייצור גבוהה בהרבה מהמונוטייפ, שהיא אטית יותר ודורשת שני עובדים, לעומת הסדר היחיד של הלינוטייפ שגם מבצע את הסידור, וגם מפעיל את היציקה. במונוטייפ, עובד אחד משתמש במקלדת כדי לנקב את סרט הנייר, והשני מפעיל את מכונת היציקה שקוראת את הסרט הזה, ויוצקת גופני עופרת בזה אחר זה, המסודרים בשורות שורות, כאשר כל שורה מיושרת בדייקנות.
מכונת היציקה קוראת את סרט הנייר מהסוף להתחלה, כך שהשורה הראשונה, ואפילו האות הראשונה שהוקלדה, תהייה האחרונה להיווצר. לעובדה זו מספר יתרונות: במהלך הקלדת כל שורה, התקן מיוחד במקלדת מבצע חישובים, כך שבסיום הקלדת כל שורה (המקלדת גם מסייעת לסדר להחליט מה הנקודה הנכונה לסיים את השורה), הסדר קורא את תוצאות החישוב, שמנוקבות בעזרת מקשים ייחודיים. מכונת היציקה קוראת את הסרט במהופך, ולכן היא קוראת בתחילה את ההוראות שהוקלדו בסוף, והוראות אלו גורמות למכונה לכוונן את רוחב הרווחים שייווצרו עבור השורה הזו, ואז לצקת את התווים והרווחים בשורה. אם הסדר הזין בלי טעות את ההוראות, השורה הזו תהייה מיושרת בדיוק, לפי רוחב השורה שהוזן לחישוב מלכתחילה. אחרי יציקת התו האחרון בשורה, מכונת היציקה מגיעה בסרט המנוקב להוראות שהוקלדו בסוף השורה הקודמת, באותו אופן. הוראות אלו גורמות למכונת היציקה לכוון את רוחב הרווח הנכון עבור השורה הקודמת, ובו בזמן "לפלוט" את השורה הנוכחית למגש הסדר, שמכיל את השורות הבאות בטקסט, וקודמות ביציקה.
לפני תחילת כל עבודה, הסדר מנקב בסרט קוד מיוחד, שמבחינת הסדר מציין "תחילת עבודה", ומבחינת מכונת היציקה "סיום עבודה". אחרי שמכונת היציקה סיימה לצקת את השורה הראשונה, היא קוראת את ההוראה הבאה בסרט המנוקב, "סיום עבודה". בנקודה זו המכונה עוצרת, ובדגמים מתקדמים יותר (החל משנות העשרה או העשרים של המאה ה-20), גם מדליקה מנורה שמסמנת למפעיל המכונה שהעבודה הנוכחית, כלומר הסרט המנוקב הנוכחי, בוצע במלואו, ויש לקחת את התוצרת לשלב הבא בסידור, שנקרא עימוד, ולכוונן את המכונה לעבודה הבאה. אחרי שהסדר שהכין את הסרט מסיים את מלאכת הניקוב, הסרט מגולגל או נארז, בצירוף ההוראות שמורות איך לכוונן את המכונה לעבודה הזו, בהתאם לפרמטרים שהוזנו למקלדת. כשמפעיל מכונת היציקה נוטל את הסרט של העבודה הבאה בתור, הוא בודק את הכוונונים ומשווה אותם עם הכוונון הנוכחי של המכונה, ומשנה את הדרוש שינוי, ואז מזין את סרט הנייר, מהסוף להתחלה, ומתחיל את פעולת המכונה. ההוראות הראשונות שהמכונה קוראת הן הוראות כוונון הרווחים שהסדר ניקב אחרי הקלדת השורה האחרונה. מכונת היציקה יוצקת תו אחרי תו, מהאחרון עד לראשון, כאשר מדי פעם מגיעה הוראת "שורה חדשה" עם מידע על רוחב הרווחים בשורה הקודמת, עד לסיום השורה הראשונה, ואז ההוראה הראשונה שהוקלדה - עצור!
המקלדת.
מקלדת המונוטייפ בנויה משתי טבלאות קלידים זו לצד זה (בדגמים המוקדמים ביותר הייתה רק טבלה אחת). בכל טבלה כזו כמה מאות קלידים, כשהמספר המדויק משתנה מדגם לדגם. בכל אחד מחצאי המקלדת כמה מערכות אותיות, מסודרות בתצורת QWERTY, כשכל מערכת כזו מיועדת לסידור אות בגופן שונה, בהרבה או בקצת. מערכת אחת יכולה להיות מיועדת לאותיות "ישרות" קטנות, ומערכת שנייה לאותיות גדולות. מערכת שלישית ורביעית יכולות להיות עבור כתב מוטה - שוב, מערכת אחת לאותיות קטנות, ושנייה לגדולות. בדומה, מערכות חמישית ושישית יכולות לשמש לכתב מודגש. ניתן לשנות את הייעוד של כל מערכת - למעשה של כל מקש, למשל כדי לסדר טקסט בשפה נוספת, כמו יוונית, אותיות קיריליות, עבריות, ערביות, וכן הלאה.
מקשים נוספים מיועדים למספרים, סימני פיסוק, סמלים, רווחים קבועים, וכן הלאה. עוד מקשים מיועדים להזין למכונה, או לנקב לסרט, הוראות הנוגעות לעבודת ההדפסה, כמו "שורה חדשה", "רוחב הרווח הוא כך וכך", או "סיום העבודה.
התוצרת של המקלדת היא הסרט המנוקב. מנקב הסרט נמצא בחלקה העליון של המקלדת, והוא מופעל באמצעות אוויר דחוס, לפעולת הניקוב עצמה, וכן לקידום הסרט. פעולת מקשי התווים היא לנקב בין שניים לארבעה חורים: חור אחד או שניים בטור אחד, לציון "עמודה", ובטור שני לציון "שורה". בכל אחד מהטורים 14 נקודות שונות לניקוב, כשכל מיקום מציין עמודה או שורה אחרת. בדגמים מתקדמים יותר, שבהם נוספו עמודות ושורות, משתמשים לפעמים בזוג נקבים לציין עמודה או שורה.
הנעה.
המקלדת מונעת על ידי אוויר דחוס. לחץ האוויר מניע את פעולת ניקוב הסרט וקידומו, וכן הפעלת המחוונים שמשמשים לחישוב פעולות היישור - מחוון קווי, מעל למקלדת, המיועד לעזרה ביישור בעזרת רווחים קשיחים, למשל בהדפסת מידע טבלאי, ומחוון שני, גלילי, מעל הראשון, שמיועד לחישוב רוחב הרווחים ביישור טקסט רגיל, בעזרת "רווחים גמישים".
יישור.
בדפוס, נהוג טקסט מיושר, כלומר טקסט בו תחילת כל השורות ביישור קו, וכן סופי כל השורות. יישור זה נעשה על ידי קביעת רוחב הרווחים: באופן אידיאלי, כל הרווחים בין מילים שווים בדיוק זה לזה בכל שורה בפני עצמה, אבל רוחב זה אינו זהה בהכרח בין שורות שונות, כשרוחב הרווחים נקבע כך שאורכה הכולל של השורה יגיע בדיוק לאורך השורה הרצוי, לפי רוחב הטור או העמוד בספר, שנקבע עבור העבודה הנוכחית.