באותה השנה נבחר זכי לכהן כציר במועצה הלאומית של אש"ף. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1989, נבחר גם לחבר בוועד המרכזי של פתח, בו הוא חבר עד היום. עם בחירתו, מונה זכי לתפקיד מזכ"ל "ועדת האינתיפאדה", אשר בראשה עמד ערפאת, ולאחר מכן אף נשלח על ידי ערפאת כנציגו האישי לדיונים אל מול ראשי מדינות.
השיבה לשטחים ותפקידיו ברשות.
זכי שב לשטחים בספטמבר 1995, ומיד עם שובו סייע בהקמת סניפים של פתח בשלושה מחוזות ברצועת עזה. בינואר 1996 נבחר זכי לציר מטעם פתח במועצה המחוקקת הפלסטינית ממחוז חברון, לאחר שזכה במירב הקולות מבין כלל המתמודדים בגדה המערבית. במסגרת תפקידו במועצה המחוקקת, עמד זכי בראש ועדת החינוך והעניינים החברתיים של המועצה, אשר אחראית בין היתר על תחומי החינוך, הבריאות, התרבות, העובדים ומשפחות השהידים. במהלך האינתיפאדה השנייה מונה זכי לאחראי תיק חברון באש"ף. לאחר מכן, כיהן מספר שנים בתפקיד נציג אש"ף בלבנון. במהלך תפקיד זה, היה זכי קורבן לניסיון התנקשות בחייו, בעת פיצוץ מטען חבלה סמוך לשיירה בה נסע בצאתו ממחנה הפליטים מיה מיה שבפאתי צידון, אשר גרם למותו של סגנו, כמאל נאג'י. עם זאת, זכי עצמו לא נפגע בפיצוץ.
בחירתו לוועד המרכזי של פתח ופעילותו כיום.
בוועידת פתח השישית שהתקיימה באוגוסט 2009 נבחר זכי לכהן כחבר הוועד המרכזי של פתח, בו הוא מכהן עד היום. בישיבה הראשונה של הוועד, נבחר זכי לכהן בתפקיד שהיה מוכר לו מעברו – האחראי על היחסים עם מדינות ערב.
בחודש מרץ 2011 נעצר זכי על ידי צה"ל לאחר שהשתתף בהפגנה נגד גדר ההפרדה שהתקיימה צפונית לבית לחם. זכי הובא יחד עם 9 פלסטינים נוספים שנעצרו בהפגנה למשפט בבית הדין הצבאי בעופר, דבר שהוביל להפגנות המוניות סמוך למחסום ביתוניא, בהן השתתפו רבים מבכירי פתח ואף שרים בממשלה הפלסטינית. בסופו של יום שוחררו זכי ויתר העצורים בערבות של 15,000 ש"ח, שעליה התחייב חבר הכנסת אחמד טיבי.
בחודש יוני 2011 פרסם השבועון "כל אל-ערב" היוצא לאור בנצרת "חשיפה", על פיה זכי הוא המועמד המוביל לרשת את יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, לאחר שזה יפרוש מתפקידו. העיתון הסתמך בדיווחו על מקור עלום שם המוגדר "מהימן ובכיר", ודיווח כי זכי זוכה לתמיכה אף בקרב חברי הוועד המרכזי של ארגון הפתח. זכי עצמו הגיב לדברים בביטול, וציין כי הוא מקווה שאבו מאזן ימשיך בתפקידו.
בספטמבר 2011, בעקבות נאום נשיא ארצות הברית אובמה בעצרת האומות המאוחדות, אמר זכי בריאיון ל"אלג'זירה" כי אובמה ונתניהו הם "חלאות" ומטרתם הסופית של הפלסטינים נותרה הכחדת ישראל (תוכנית השלבים) אך "אין זה מקובל להתבטא כך".
אבא לרנר
אַבָּא פְּתַחְיָה לֶרְנֶר (באנגלית: Abba Ptachya Lerner; 28 באוקטובר 1903, בסרביה, האימפריה הרוסית – 27 באוקטובר 1982, טאלאהאסי, פלורידה) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, מהחשובים ביותר במאה ה-20. נחשב לממשיכו הבולט ביותר של ג'ון מיינרד קיינס, אבי תורת המאקרו-כלכלה, אשר פיתח את רעיונותיו של קיינס מתאוריה כללית לקווים מנחים ממשיים למדיניות כלכלית. יש שרואים בתאוריה המוניטרית המודרנית פיתוח של רעיונותיו.
קורות חיים.
לרנר נולד ב-28 באוקטובר 1903 בבֵּסָרַבְּיָׁה שבאימפריה הרוסית, ובגיל שלוש היגר עם משפחתו לבריטניה. גדל באיסט אנד של לונדון. מגיל 16 עבד כמכונאי, מורה לעברית ואיש עסקים. ב-1929 החל את לימודיו בבית הספר לכלכלה של לונדון כתלמיד של פרידריך האייק. לרנר התגלה כעילוי על אף גילו המתקדם יחסית. בין השנים 1930 ל-1935 פרסם את מאמריו המפורסמים ביותר, אשר פרצו דרך בתחום המאקרו-כלכלה. בתקופה זו גם פיתח את "מדד לרנר" לקביעת הריכוזיות במשק. בעת שהות בת שישה חודשים בקיימברידג' ב-1934–1935 הוא נפגש עם ג'ון מיינרד קיינס, זמן קצר לפני שזה פרסם את ספרו הגדול, "התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף" , אשר חולל מהפכה בחשיבה העולמית על מאקרו-כלכלה (ע"ע כלכלה קיינסיאנית). פגישה זו הובילה את לרנר לשינוי הפרדיגמה הכלכלית שלו, ולבסוף להגייתו של רעיון המימון הפונקציונלי. קיינס עצמו התנגד בתחילה לרעיון זה, אך לאחר מכן אימץ אותו לחלוטין.
בשנת 1930 נישא לרנר לאליס סנדק, ובשנת 1932 נולדו להם תאומים, מריון וליונל. ב-1937 עבר לרנר לארצות הברית, שם לימד באוניברסיטאות רבות, בהן ברקלי, קולומביה, קנזס סיטי, ניו סקול, אוניברסיטת רוזוולט בשיקגו (1947–1958) ואוניברסיטת מישיגן.
לאחר פרישתו מברקלי כיהן כפרופסור בקווינס קולג' של אוניברסיטת העיר ניו יורק (1971–1978), ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה של פלורידה עד מותו ב–1982. כמו כן, עבד בתאגיד Rand, המייעץ לממשל האמריקאי, היה חבר במשלחת הכלכלית של האו"ם לאירופה (1950–1951) וכיהן בתפקיד היועץ הכלכלי הראשון לממשלת ישראל (1953–1955) וכיועץ למשרד האוצר ולבנק ישראל (1955–1956).
מימון פונקציונלי.
בהתבסס על קרטליזם ועקרון הביקוש האפקטיבי, לרנר פיתח את רעיון המימון הפונקציונלי. רעיון זה מציע שמימון ממשלתי צריך לפעול על פי מטרות מוגדרות. לרנר קבע כי מדיניותה הכלכלית של כל ממשלה צריכה לשים לה למטרה את התעסוקה המלאה ויציבות המחירים, ללא "כלכלה מאוזנת", שאליה הוא מתייחס למעשה כפיקטיבית. על-פי לרנר, התעסוקה המלאה היא האמצעי שדרכו יכולה לשמור הממשלה על יציבות המשק ללא אינפלציה קשה וללא מיתון. לרנר מציע לשמור על יעד זה על ידי ויסות הביקוש בשלל אמצעים פיסקליים ומוניטריים. רמת הביקוש, הן בצורת צריכה והן בצורת השקעה, היא הקובעת את רמת התעסוקה. האמצעים העומדים לרשות הממשלה לצורך שליטה על רמת הביקוש הם מסים, הלוואות מהציבור (חוב פנימי) והדפסת כסף והוצאתו כתקציב. העלאת מיסים, הגדלת ההלוואות מהציבור וקיצוץ בתקציב הן כולן דרכים להורדת הביקוש, בעוד שהורדת מיסים, החזרת הלוואות והגדלת התקציב הן דרכים להעלאת הביקוש. כך, על ידי שימוש בכל ארסנל הכלים הפיסקליים והמוניטריים, המדינה יכולה לשמור על שגשוג מתמיד ללא כל סכנה לקריסה כלכלית בשל היפר-אינפלציה, אבטלה המונית, מיתון, הגבלת ההוצאה בשל ירידה בהכנסה או שלל סיבות אחרות. לרנר קובע כי אין לקשור את ההכנסה ממסים להוצאה וההשקעה הממשלתית. המצב הרצוי שאליו צריך לכוון המימון הפונקציונלי, על פי לרנר, הוא אינפלציה מתונה.
אאוגסבורג (כדורגל)
פ.צ. אָאוּגְסְבּוּרְג (בגרמנית: F.C. Augsburg, ובקיצור FCA) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר אאוגסבורג שבמחוז בוואריה. המועדון הוקם ב-1907.
המועדון, שנע לאורך שנים ארוכות בין הרמה השנייה לשלישית בגרמניה (היררכיית הקבוצות בכדורגל הגרמני מחולקת לשש רמות, כאשר בכל רמה יש מספר ליגות אזוריות), חווה קשיים בתחילת שנות ה-2000 כאשר ירד לרמה הרביעית למשך שנתיים. המועדון הצליח לחזור לליגות המקצועניות ב-2006. בעונת הקבוצה אף הגיעה לראשונה בהיסטוריה לחצי גמר הגביע הגרמני, ושנה לאחר מכן, בעונת , העפילה לליגה הגרמנית הראשונה, הבונדסליגה. בעונת 2014/2015 סיימה במקום ה-5 והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
היסטוריה.
הקמה.
האיחוד בין שתי הקבוצות המצליחות של אאוגסבורג, ט.ס.ו. שוואבן וב.צ. אאוגסבורג נדון לראשונה בסוף שנות ה-40, אך חוסר אמון הדדי ופחד מפני השתלטות של אחד המועדונים גרם לשני הצדדים להסס, למרות הקשיים הכלכליים שבהם היו נתונים המועדונים. הדיון הרציני הראשון נערך בין שתי הקבוצות ב-1964 לאחר פרישתן מהליגה המקומית של דרום גרמניה, אך המהלך לא צלח בעיקר עקב השוני במעמדות שהקבוצות ייצגו – כאשר שוואבן ייצגה את הצד הדרומי העשיר יותר של העיר ואילו אאוגסבורג ראו עצמם כקבוצת מעמד הפועלים הבאים מהצד הצפוני של העיר, אשר נחצית על ידי הנהר ורטאך היוצר מעין גבול בין שני המחנות.
לבסוף, ב-1969, כאשר שתי הקבוצות ירדו, התאחדו המועדונים בשם פ.צ. אאוגסבורג, בעזרתו של ראש עיריית אאוגסבורג. FCA הוקמה כמועדון כדורגל גרידא ללא ענפי ספורט אחרים. קבוצת מתנגדים לאיחוד משוואבן הקימו קבוצת חובבנים בליגה האחרונה ולאחר שנה אף חזרו חברי המועדון לשמם המקורי. לאור זאת, הקבוצה המאוחדת FCA שואבת את מסורותיה בעיקר מ-BCA. ב-1969 נפגשו שתי הקבוצות לדרבי אאוגסבורגי בליגה השלישית. FCA הפסידה בדרבי זה 0–3 בהארכה מול 13,000 צופים.
השנים המוקדמות: 1969 - 1979.
לאחר הקמת המועדון בשנת 1969 הקבוצה נעה בין הרמה השנייה לשלישית בגרמניה. בשנים הראשונות נראה היה שאיחוד הקבוצות עדיין לא צלח בעיר. מספר הצופים ירד משנה לשנה עד הגעה לכ-300 צופים בממוצע למשחק. רק בעונת 1972/3 הקבוצה זכתה באליפות הליגה בה שיחקה (הבאיירנליגה שהייתה ברמה השלישית באותה תקופה) וחגגה את האליפות עם כ-15,000 אוהדים מקומיים.
בעונת , תמורת 44,000 מארק גרמני, חזר כוכב הקבוצה לשעבר, הלמוט הלר לאחר 11 שנות משחק ביובנטוס ובולוניה האיטלקיות. ברמה השלישית, בבאיירנליגה, הקבוצה היוותה הצלחה מידית כאשר משכה כ-22,000 צופים בממוצע למשחקי הבית. כאשר הקבוצה שיחקה במינכן נגד מינכן 1860 בהאצטדיון האולימפי. 80,000 משני המחנות התעמתו ביניהם ובכך נגררה יריבות עמוקה בין שתי הקבוצות עד היום. בסופה של אותה שנה אאוגסבורג זכתה באליפות הליגה.
ב-1974, ברגיונאליגה סוד הנמצאת ברמה השנייה, החמיצה FCA את ההזדמנות לעלות לליגה הראשונה בגרמניה, כאשר סיימה את הליגה בהפרש נקודה מבורוסיה ברלין, אך הצטרפה ליגה החדשה שנפתחה באותה שנה, במקום הרגיונאליגה, הבונדסליגה 2. לאחר 6 שנים בהן הקבוצה התבססה בעיקר במקומות הנמוכים של הליגה, בעונת 1978/9, הקבוצה חזרה לבאיירנליגה.
הבאיירנליגה: 1979 – 1994.