בנו הגדול של רבי אלתר היה רבי ישראל יוסף. נולד בערך בשנת תר"נ. היה חתנו של רבי יצחק מסטוטשין. כיהן ברבנות ריגליץ. נפטר בי"ז באב תשכ"ח.
בנו השני רבי רפאל נולד בשנת תרנ"ו. נישא לבתו של קרובו רבי אלעזר ניסן מצפת. כיהן בבורו פארק כאדמו"ר מקולומייה. נפטר בי' בכסלו תשל"א.
חסידות בייטש
חציר
חציר (או שחת) הוא סוג של מספוא המוגדר כ"מזון גס". הוא נעשה מצמחים ממשפחת הדגניים, או קטניות, או מיני עשב אחרים, שנקצרו, יובשו ואוחסנו לצורך הזנת בעלי חיים. החציר משמש בדרך כלל לצורכי הזנה לחיות משק כגון בקר, סוסים, עזים וכבשים. כמו כן, משמש חציר להאכלת חיות מחמד כגון ארנבים ושרקנים. ניתן להאכיל חזירים בחציר, אך הם לא מעכלים אותו ביעילות בהשוואה להרביבורים מוחלטים.
חציר משמש להאכלה בזמן או במקום שאין די שטחי מרעה לבעלי החיים, כשתנאי מזג האוויר לא מאפשרים רעייה (למשל בחורף), כשהמרעה לבדו אינו בריא לחיה או כשבעלי החיים לא יכולים לרעות (למשל אם הם מוחזקים באורווה, בדיר או ברפת).
ההבדל המרכזי בין חציר ובין קש הוא שהחציר הוא התוצר הבלעדי מהשדה בו גודל. הוא כולל את כל חלקי הצמח ובהם גם הגרגרים או פרי הצמח ולכן הוא עשיר מבחינה תזונתית. הקש לעומתו, הוא שאריות הצמח לאחר שרוב פריו או גרגריו נאספו והוא למעשה תוצר לוואי של הגידול החקלאי ודל יותר מבחינה תזונתית.
הרכב.
מיני החציר הנפוצים בישראל הם:
רוב שטחי הדגן (בישראל בעיקר חיטה ובעולם גם שעורה, שיבולת-שועל ומיני דגן נוספים) מיועדים לגרגרים ולאחר שנקצרו אפשר להפיק מהם רק קש, הכולל את הגבעולים והעלים היבשים של הצמח. עם זאת, חלק משטחי הדגן מגודל במיוחד לשחת (או לתחמיץ). לעיתים, שטחי דגן שיועדו במקור לגרגרים, נקצרים מוקדם יותר לשחת. בישראל הדבר נובע בדרך כלל מאחת הסיבות הבאות: שדות שנפגעו מבצורת וצפויים לתת יבול דל של גרגרים, שדות ששובשו בצורה קשה על ידי עשבים שוטים שאינם פוגעים בבריאות או בהזנת הבקר, או עלייה במחירי השחתות עקב בצורת באזורים מסוימים בישראל - דבר המביא לכדאיות קציר מוקדם לשחת על פני המשך גידול לגרגרים.
איכות החציר נקבעת בעיקר על פי בגרות הצמח בזמן הקציר, סוג הצמח ובהתאם לטיב הכנת חציר ואחסונו. קיימים ויכוחים לגבי המועד המיטבי המדויק של הקציר לגבי הצמחים השונים, אולם מקובל כי השלב שבין תחילת הפריחה ובין השלב בו הגרגרים או הפרי נמצאים בתחילת הבשלתם הוא מועד מתאים לקציר. לאחר הקציר מתחיל שלב ההקמלה בו נשארים הצמחים הקצורים בשדה על מנת שיתייבשו. יש ליבש את החציר לרמה שבה לא יתעפש לאחר הכיבוש ובה בעת, לא להקמילו יתר על המידה שכן אז, חלק ניכר מהעלים ייפרדו מהצמח בזמן הגיבוב והכיבוש וערכו התזונתי של החציר ירד. אחוז החומר היבש המקובל בחציר הוא כ-85%.
החציר רגיש מאוד לתנאי מזג אוויר, בפרט לאחר שנקצר. חציר שגדל בתנאי בצורת מתאפיין בתוצרי זרעים ועלים מועטים יחסית, היוצרים חציר עם אחוז גבוה של גבעולים גסים ויבשים בעלי ערך תזונתי נמוך. אם יורדים משקעים, החציר הקצור עלול להתקלקל ולהתעפש בשדה לפני שייכבש. גם חציר שלא ספג משקעים לאחר הקציר עלול לפתח ריקבון או עובש לאחר שנכבש; אם בגלל שלא הוקמל כהלכה בשדה ואם בגלל שלא אוחסן בתנאים נאותים לאחר שנכבש. עיפוש זה עלול במקרה הטוב לפגוע בערכו התזונתי של המספוא ובמקרה הגרוע עלול לתרום להיווצרות רעלנים מחוללי מחלות בבעלי החיים. לפיכך, יש למנוע מחציר להירטב בעת אחסנתו.
חסידות דאמביץ
חסידות דמביץ
יששכר בן עמי
ישככר בן עמי (14 בדצמבר 1933, קזבלנקה - 15 בינואר 2015) היה חוקר פולקלור ישראלי היה מרצה וחוקר בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים. נודע, בין השאר, במחקריו על טקסי החתונה והלוויה, על הרפואה העממית היהודית, על פתגמים, בדיחות והומור.
פרטים ביוגרפיים.
יששכר בן עמי נולד בקזבלנקה מרוקו כבנם של אהרן ואסתר. למד ספרות עברית ותולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית. לאחר מכן, בשנת 1967 סיים עבודת דוקטורט בפילוסופיה בתחום האתנולוגיה והמזרחנות באוניברסיטת גטינגן בגרמניה, תחת הדרכתו של קורט ראנקה. בשנת 1973 התמנה למרצה בכיר בחוג לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית וניהל את המרכז לחקר הפולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו.
יששכר בן עמי כתב מאמרים וספרים רבים בעברית, בצרפתית ובאנגלית והיה עורך של כמה ספרים בתחום הפולקלוריסטיקה והאתנולוגיה.
חלק חשוב ממחקריו הוקדשו ליחסי הגומלין בין האמונות, המנהגים והנרטיבים בפולקלור של יהדות מרוקו אותו הכיר מקרוב. עסק רבות באיסוף תיעוד אתנוגרפי שביסס את מחקריו.
ספרו "הערצת הקדושים בקרב יהודי מרוקו" היה ראשון במינו ובהיקפו והפך לרפרנס חשוב בנושא גם לחוקרים בתחום הסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה.
מחקר זה, שפורסם לראשונה בעברית בשנת 1984, והוא מבוסס על 10 שנות מחקר שטח ועל 1200 עדויות, כולל רשימת 656 צדיקים יהודים ממרוקו, לרבות 25 נשים, ביניהן הכי מפורסמת הייתה לאלה סוליקה, עם פירוט מקומות קבריהם והאגדות על חייהם. 90 מבין הצדיקים היהודים הוערצו כקדושים גם בקרב המוסלמים ו-36 מבין הקדושים המוסלמים נחשבו לצדיקים יהודים על ידי היהודים, ובנוסף - 14 קדושים מוסלמים זכו גם להערצת היהודים. בדרך כלל תפקיד השמירה על קברות הצדיקים הופקד בידי מוסלמים.
אחרי פרישתו הצטרף למשרד בתחום הפטנטים והזכויות לקניין הרוחני שהקימה אשתו, הביוכימאית פולינה בן עמי ברחובות בשנת 2001. לזוג נולדו שלושה ילדים ושבעה נכדים.
ספרים.
Le Judaisme Marocain - Études Ethno-culturelles, Jerusalem, 1975, pp 9-103
(החתונה המסורתית אצל יהודי מרוקו)
אלף פתגם ופתגם : מפי יהודי מרוקו / ירושלים : י' לוגאסי, תשנ"ו.
Raphael Patai Series,in Jewish Folklore and
Anthropology, Detroit, Wayne State University Press,
The Apple of Conception:Jewish Moroccan Folk Narratives
Folklore Research Center Studies Vol. V
Series Folklore Research Center Studies
Hebrew University Magnes Press Ltd .
כולל המאמר "Death, Burial and Mourning Customs among Sephardic Jews in London" (מנהגי מוות, הלוויה
ואבל בקרב יהודים ספרדים בלונדון)
מורשת יהודי ספרד והמזרח : מחקרים
Jerusalem: Magnes Press, Hebrew University,
יששכר בן עמי כתב את הפרק "אמונות ומנהגים" בספר "יהודי מזרח התיכון ותופן אפריקה בזמנים המודרניים"
באוניברסיטת קולומביה - בעריכת ריבה ספקטור סימון, מייקל מנחם לסקיר ושרה רגר, 2003
The Jews of the Middle East and North Africa in Modern Times
הערות שוליים.
[[קטגוריה:פולקלוריסטים ישראלים]]
[[קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן]]
[[קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פולקלור יהודי והשוואתי]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו]]
[[קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015]]
טכנודע חדרה
"הטכנודע - מרכז לחינוך מדע וטכנולוגיה" (או "טכנודע דור ס"ת") הוא מרכז ייחודי לחינוך מדעי וטכנולוגי הנמצא בשכונת גבעת אולגה שבעיר חדרה.
היסטוריה.
המרכז נוסד ב-1986 במסגרת פרויקט שיקום שכונות של הסוכנות היהודית וביוזמת אורי צאן כשלוחה של מוזיאון האם בטכניון. המרכז ממוקם בשכונת גבעת אולגה, המתאפיינת באחוז גבוה של עולים חדשים ומאוכלוסיות ותיקות המגיעות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, לצד אזורי נופש ובניינים חדשים הממוקמים בה בסמוך לחוף.
המרכז מציע מגוון פעילויות לכ-20,000 ילדים בשנה מכל מגזרי החברה. פעילות הטכנודע מתמקדת בהתנסות חוקרת במדעים לילדי גן ותלמידי בית ספר כהשלמה לתוכנית הלימודים, וחוגי העשרה בשעות אחרי הצהריים בתחומים כגון פיזיקה, ביולוגיה, רפואה, אלקטרוניקה, רובוטיקה, אווירונאוטיקה, אסטרונומיה, אופטיקה, מחשבים ומתמטיקה. הטכנודע משמש גם כמרכז אזורי לתלמידים מחוננים וכמרכז להכשרת מורים.
הקמפוס החדש של הטכנודע, שנחנך בספטמבר 2006, כולל מעבדות מדעים, טכנולוגיה ומחשבים מתקדמות, מצפה כוכבים ופלנטריום. ברוב ימות השנה, מתקיימות תוכניות חינוכיות וחברתיות רבות, לרבות: מרכז מיוחד לגיל הרך – הטכנוגן, מדע לגיל הרך, תוכנית בוקר לבתי ספר יסודיים, תוכנית בוקר לחטיבות עליונות, תוכנית מחוננים, פרויקט מצוינות, פנימיות יום, תוכנית מד"צים, הרצאות אסטרונומיה ועוד. עם ההרחבה הניכרת של מגוון הפעילות והיקפה, הטכנודע נשאר נאמן למטרתו העיקרית: מחויבות לצמצום פערים חינוכיים בחברה הישראלית באמצעות טיפוח מצוינות בקרב ילדים מכל שכבות האוכלוסייה. בסוף 2011 החלה בניה של אולם תצוגות גדול למרכז מדעי-טכנולוגי אינטראקטיבי.
בשנת 2017 הוכרז כי במקום יוקם גם מוזיאון המוקדש לרפואה. שטח מוזיאון הרפואה כ-1,000 מ"ר ועלות בנייתו כ-15 מיליון שקלים. המוזיאון נחנך בשנת 2020.
חיים מיכל
חיים (היימן) יוסף מיכל (בלועזית: Heimann Joseph Michael; כ' בניסן תקנ"ב, 12 באפריל 1792, המבורג – ט"ז בסיון תר"ו, 10 ביוני 1846, שם) היה ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן של כתבי יד עבריים.
ביוגרפיה.
נולד בהמבורג, לר' יוסף. בילדותו למד אצל חותנו לעתיד הרב אלעזר לאזי מברלין בעל משנת דר' אליעזר, רבה של אה"ו.
מגיל צעיר נהג לרכוש ספרי חז"ל וכתבי יד וככל שהתקדמה הספרות העברית גדלה חיבתו לספרים וכתבים עד שספרייתו הכילה כ-1300 כתבי יד וכ-6000 ספרים. את רשימת ספריו הכין בקטלוג שיצא לאחר פטירתו בספר אוצרות חיים.