לאחר שחרורו מן הצבא עבד בזילון מספר חדשים כנהג משאית במרילנד, ואז החליט לשוב לשירות צבאי. הוא ביקש לשוב לעיר מנילה בה שירת, והתגייס לחיל הנחתים משום שחשב שכך יגיע לעיר מהר יותר. הוא עבר אימונים בבסיסי חיל הנחתים באי פריס (Parris Island), קוונטיקו (Quantico) וניו ריוור (New River). לאחר מכן הוצב בבסיס הצי במפרץ גואנטנמו שבקובה. בעת שירותו העניקו לו חבריו הנחתים את הכינוי "מנילה ג'ון", בשל שירותו בפיליפינים עליו הרבה לספר.
קרב גוודלקנל.
בספטמבר 1942 הגיע בזילון לאי גוודלקנל עם יחידתו, חטיבת הנחתים השביעית מדיוויזיית הנחתים ה-1. מה-24 באוקטובר השתתף בהגנה על רכס לונגה (Lunga), בצידו הדרומי של מתחם ההגנה על שדה התעופה הנדרסון, שדה תעופה יפני שעליו השתלטו הנחתים באי. רגימנט ובו למעלה מ-3,000 חיילים יפנים תקף את דרום המתחם, אשר הוחזק על ידי כוחות אמריקניים דלילים.
בזילון פיקד בקו ההגנה על שתי כיתות של מקלעים כבדים, אשר היפנים ירו לעברן אש נשק קל, מקלעים ומרגמות. כל אימת שתחמושת המקלעים החלה לאזול, היה בזילון רץ אחורה תוך סיכון עצמי רב ומביא לעמדות אספקת תחמושת. במהלך הקרב נפגעה אחת מחוליות המקלע שבפיקודו והיפנים השתלטו על עמדתה, בניסיון להפעיל את מקלעיה נגד האמריקנים. בזילון וחייל נוסף תקפו את העמדה וטיהרו אותה מאויב. מקלעי העמדה המטוהרת היו תקועים, ועל כן החיש בזילון אליה מעמדה סמוכה מקלע נוסף והפעילו. לאחר מכן הוא תיקן במהירות מקלע נוסף וירה בו בעצמו. מחלקת המקלעים של בזילון חיסלה באותה התקפה לפחות 100 תוקפים יפנים. בסך הכל קיימו המקלעים שבפיקודו אש רצופה במשך 48 שעות ויותר. בסיום הקרב חוסל למעשה הרגימנט היפני.
אחד מפקודיו העיד לימים על הקרב כך:
על פעולתו בקרב זה הוחלט להעניק לבזילון את מדליית הכבוד של הקונגרס (נוסח כתב העיטור מובא בהמשך).
שיבה לארצות הברית.
לאחר שעוטר במדליית הכבוד הוחזר בזילון לארצות הברית כ"מוצג מוזיאוני", כפי שהוא כינה זאת בהומור. הוא יצא לסיור לעידוד מכירת איגרות המלחמה (War Bonds) (איגרות חוב שמכרה הממשלה לאזרחים לשם גיוס כספים למימון הוצאות המלחמה). מסעו זכה לפרסום רב, ובזילון הפך לדמות ידועה. משהגיע במסעו לעיר מגוריו בספטמבר 1943 נערך שם מצעד לכבודו בהשתתפות קהל של כ-30 אלף איש, שזכה לסיקור בכלי התקשורת הארציים. בסך הכל נמכרו במהלך מסעו בארצות הברית אגרות מלחמה בשווי של 1.4 מיליון דולר.
בזילון לא חש בנוח במעמדו החדש וביקש לשוב לתפקיד קרבי. חיל הנחתים דחה את בקשתו בנימוק שהוא נחוץ יותר בתפקידו הנוכחי. לבזילון הוצעה הסמכה לקצונה אך הוא סירב לה, באומרו כי הוא חייל פשוט ומבקש להישאר כזה. הוא דחה גם הצעה להתמנות למדריך בחיל הנחתים. הוא ביקש שנית לשוב לתפקיד קרבי והפעם אושרה בקשתו. בדצמבר 1943 יצא לאימונים במחנה פנדלטון (Camp Pendelton) שבקליפורניה. שם פגש את אשתו לעתיד, לנה מיי ריג'י (Lena Mae Riggi), שהייתה סמלת בחיל הנשים של חיל הנחתים. הם נישאו בחודש יולי 1944. בשלהי אותה שנה הוצב בזילון בחטיבת הנחתים ה-27 בדיוויזיית הנחתים ה-5, אשר עמדה לצאת לפעולתה הקרבית הראשונה באי איוו ג'ימה.
קרב איוו ג'ימה.
בזילון נהרג בקרב ב-19 בפברואר 1945 - היום הראשון לקרב איוו ג'ימה. באותו בוקר נחתה הדיוויזיה החמישית בחוף הדרום-מזרחי של האי, והחטיבה ה-27 תקפה כשיעדה הוא שדה תעופה יפני שנמצא כארבע מאות מטרים מן החוף. הכוחות הנוחתים שקעו באפר הוולקני שבחוף האי ונקלעו מיד לאש ארטילריה ומקלעים כבדה, שנורתה מבונקרים יפנים, ונגרמו להם אבדות רבות.
בזילון נחת בחוף בראש מחלקת מקלעים כבדים. בעת שמחלקתו הייתה מרותקת למקומה בשל אש שנורתה מאחד הבונקרים, הסתער בזילון לכיוונו, איגף אותו והגיע מעליו, ותוך שימוש ברימוני-יד וחומר נפץ הרס את העמדה על צוותה. המחלקה המשיכה להתקדם לכיוון שדה התעופה, ואז סייע בזילון לצוות טנק אמריקני שנתקע בתוך שדה מוקשים לחלץ את הטנק ממנו, כל זאת תחת אש כבדה.
בזילון הוסיף להנהיג את מחלקתו אל שדה התעופה, וכאשר הוא נע בשוליו התפוצץ לידו פגז מרגמה יפני. ההתפוצצות הרגה את בזילון וארבעה חיילים נוספים.
בזילון היה בן 28 במותו. הוא נקבר באי איוו ג'ימה. לאחר זמן הוא הובא לקבורה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בזילון עוטר לאחר מותו בעיטור צלב הצי על פעולתו בקרב באיוו ג'ימה, כמו גם בעיטור לב הארגמן (Purple Heart). העיתונים ותחנות הרדיו בארצות הברית הודיעו לקהל הרחב על נפילתו.
מדליית הכבוד.
זה היה נוסח כתב העיטור שנלווה למדליית הכבוד של הקונגרס, אשר הוענקה לג'ון בזילון:
מפעלי הנצחה.
צי ארצות הברית קרא משחתת מסדרת גירינג על שמו של בזילון. היא הושקה בחודש דצמבר 1945, ואלמנתו של בזילון נתכבדה בחנוכתה. ב-2022 השיק הצי משחתת מסדרת ארלי ברק הקרויה על שמו.
חיל הנחתים קרא על שמו של בזילון כביש ואזור צניחה בתחום מחנה פנדלטון בקליפורניה. על שמו נקרא גם שיכון בן 1,500 דירות ממבנים צבאיים שהוקם בקליפורניה לצורך מגוריהם של חיילים, ששבו מן השירות במלחמת העולם השנייה.
אתרים רבים במדינתו של בזילון, ניו ג'רזי, נקראו על שמו, ובכללם שני גשרים מעל הנהר ראריטן, וכיכר בעיר ראריטן, בה ניצב פסל לכבודם של בני הקהילה האיטלקית בעיר שלחמו במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
בנובמבר 2005 הפיק שירות הדואר הפדרלי של ארצות הברית סדרת בולים לכבודם של ארבעה מגיבורי חיל הנחתים, ובזילון בכללם.
בשנת 2006 נקבע לוח זיכרון לבזילון באנדרטת צי ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
דמותו וקורותיו של בזילון ושל שני נחתים נוספים היוו את הבסיס לעלילת המיני סדרה האמריקנית "הפסיפיק", בהפקתם של סטיבן ספילברג וטום הנקס. בתפקידו של בזילון הופיע בסדרה השחקן ג'ון סדה.
טיטוס פלאוויוס אספסיאנוס
ג'מאל אל חוסייני
שלושת הכתרים
שלושת הכתרים (שוודית: Tre Kronor; טְרֵה קְרוֹנוֹר) הוא סמל לאומי שוודי המוטען על שלט האצולה המלכותי השוודי ומורכב משלושה נזרים זהובים בסידור של שניים עליונים ואחד תחתון על רקע כחול.
מקורותיו של סמל שלושת הכתרים עלומים, ולאורך ההיסטוריה הושמעו טענות שונות לגבי מקורותיו. העובדה כי מדובר בשלושה כתרים הובילה לכמה תאוריות אפשריות לגבי פירושם ומקורותיהם: שלושת האלים המלכים של אופסלה טרם הגעת הנצרות לשוודיה, שלושת מחוזות אופסלה אשר להם הייתה הזכות להשתתף ולהצביע על בחירתו של המלך, ושלושת חכמי הקדם מן המסורת הנוצרית.
קיימת סברה נוספת כי הסמל היה סמלו של אריק הקדוש, מלך שוודיה המיתולוגי, בין השנים 1155-1160 אולם אין כל תיעוד היסטורי לכך. הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במוטיב בחותם מלכותי הייתה בשנת 1364, עת עלה אלברכט הרצוג מקלנבורג לשלטון כמלך שוודיה, ובתוך זמן קצר הפך המוטיב מסמלה של השושלת המלכותית לסמלה של הממלכה. אולם, קיימות עדויות לשימוש מוקדם אף יותר בסמל לציונה של שוודיה. בעיר אביניון מופיע המוטיב בתוך פרסקו המציג את המדינות שהשתתפו במפגש קרדינלים אשר התקיים בשנת 1336 כייצוגה של שוודיה, שהייתה תחת שלטונו של מגנוס הרביעי. מגנוס הרביעי ירש את כתר נורווגיה מסבו, האקון החמישי, את הכתר השוודי מדודו, ואת סקונה רכש מדנמרק בשנת 1330, כך שהיה למלכם של שלוש הממלכות.
סמל שלושת הכתרים מופיע על מטבע 10 קרונות שוודיות ומטבע 50 ארה, כמו גם על מטוסי חיל האוויר השוודי. בנוסף, ה"טרה קרונור" משמש כשמה הלא רשמי של נבחרת שוודיה בהוקי קרח והסמל מופיע על חולצת המשחק הרשמית.
יונאס ירבקו
יונאס ירבקו (בשוודית: Jonas Jerebko; נולד ב-2 במרץ 1987) הוא כדורסלן שוודי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת היורוליג. נבחר בסיבוב השני של דראפט 2009, ובכך הפך לשחקן השוודי השני בהיסטוריה שנבחר בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק.
השנים הראשונות.
אביו של ירבקו, כריס ירבקו, היה כדורסלן מקצועי אשר שיחק באוניברסיטת סירקיוז ובליגה השוודית. בשנת 2005 חתם ירבקו על מסמך הבנות לפיו ישחק באוניברסיטת בופאלו, עיר מולדתו של אביו, אך ויתר לבסוף על מלגת הספורטאי שלו והעדיף לפנות למשחק מקצועי באירופה.
ירבקו התחיל את הקריירה האירופאית שלו בקבוצת מרבו באסקט השוודית בעונת , ובעונה שלאחר מכן עבר לקבוצת פלניה באסקט, איתה זכה באליפות שוודיה. לאחר מכן עבר לקבוצת אנג'ליקו ביילה בשנת 2007.
דטרויט פיסטונס.
ירבקו נבחר בדראפט ה-NBA 2009 בידי קבוצת דטרויט פיסטונס בבחירה ה-39, ובכך הפך ליליד שוודיה השני בהיסטוריה שנבחר בדראפט, לאחר מיילס סימון. לאחר הדראפט, החתימה אותו דטרויט על חוזה לשנתיים. בעקבות ריב עם ג'מאל מגלור במשחקי קדם העונה, הושעו השניים ממשחק ליגה אחד. למרות הפתיחה הקשה, הפך ירבנקו לשחקן חשוב בדטרויט בעונת הרוקי שלו, כאשר רשם של 9.3 נקודות, 6.0 ו-1.0 חטיפות למשחק, ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה.
במשחק ההכנה לעונה מול מיאמי היט קרע ירבקו את גיד אכילס, והחמיץ את עונת כולה. הוא חזר למגרשים עם פתיחת עונת המשחקים המקוצרת , כמחליפו של ג'ייסון מקסייל. ירבקו תרם במהלך העונה הסדירה 8.7 נקודות ב-22.9 דקות בממוצע ולא הצליח לסייע לקבוצתו להעפיל את משחקי הפלייאוף.
בוסטון סלטיקס.
בפברואר 2015, לאחר כ-4 עונות וחצי בדטרויט, הועבר יחד עם לואיג'י דאטומה בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לטיישון פרינס. ביולי 2015 חתם ירבקו על הארכת חוזה בבוסטון לשתי עונות נוספות עבור כ-10 מיליון דולר.
יוטה ג'אז.
ביולי 2017 חתם על חוזה לשנתיים ביוטה ג'אז עבור כ-8 מיליון דולר, אך בסיום עונתו הראשונה שוחרר מהקבוצה.
גולדן סטייט ווריורס.