שימנובסקי הושפע מן המוזיקה של ריכרד וגנר, ריכרד שטראוס, מקס רגר ואלכסנדר סקריאבין ומן האימפרסיוניזם של קלוד דביסי ומוריס ראוול. במוזיקה שלו ניכרת גם השפעה רבה של בן ארצו פרדריק שופן ומוזיקת-עם פולנית. בדומה לשופן, כתב שימנובסקי מספר רב של מזורקות לפסנתר. בייחוד השפיעה עליו המוזיקה העממית מן הרמות הפולניות [גוראלה], שגילה בזאקופנה, בהרי טאטרה הדרומיים, ובמאמר בשם "על אודות מוזיקה מרמות פולין": התגלית שלי את היופי הייחודי של המוזיקה, המחול והאדריכלות של רמות פולין היא אישית מאוד במהותה; הרבה מן היופי הזה הטמעתי אל הווייתי הפנימית ביותר." (עמ' 97) על פי ג'ים סאמסון (1977, עמ' 200), המוזיקה "כתובה לשני כינורות וקונטרבס," והיא "בעלת מאפיינים אקזוטיים' ייחודיים, דיסוננטית מאוד ורצופה אפקטים הטרוגניים מרתקים." שימנובסקי הטמיע בתשומת לב את כל היסודות הללו ולבסוף פיתח סגנון רפסודי אישי ביותר ועולם הרמוני ייחודי משלו. הוא היה מן המקוריים ביותר בין מלחיני המאה ה-20.
יצירותיו.
בין יצירותיו התזמורתיות המוכרות של שימנובסקי ארבע סימפוניות (מס' 3, "שירת הלילה" עם מקהלה וסולנים ווקאליים ומס' 4, "סימפוניה קונצ'רטנטה", עם פסנתר קונצ'רטנטה) ושני קונצ'רטי לכינור בעלי אופי חולמני. יצירותיו לבימה כוללות באלטים, "הארנאזי" ו"מנדראגורה" ואופרות "חגית" ו"המלך רוג'ר" (על פי לברית של ירוסלב איבשקייביץ'). שימנובסקי כתב מספר רב של יצירות לפסנתר, ביניהן ארבעה אטיודים, אופוס 4 (האטיוד השלישי הוא אולי הקטע הפופולרי ביותר שלו), מזורקות רבות וה-Métopes המעודן והאישי מאוד באופיו. בין שאר יצירותיו "שלוש אגדות" לכינור ופסנתר, שתי רביעיות מיתרים המחייבות רמת ביצוע גבוהה, סונאטה לכינור ופסנתר, כמה שירים תזמורתיים (מהם לטקסטים של חאפיז וג'יימס ג'ויס) וסטאבט מאטר, המוכרת כיצירת מופת כוראלית.
לפי סמסון (עמ' 131), "שימנובסקי לא אימץ חלופות כוללות לארגון טונאלי...למתחים ולפתרונות ההרמוניים ולפיסוק המלודי יש מקורות ברורים בנוהל טונאלי, אבל...המסגרת הטונאלית התומכת נעדרת כמעט לחלוטין."
תקשורת בין-אישית
תקשורת בין-אישית היא הדרך שבה שני אנשים או יותר משתפים ביניהם מידע או רעיונות.
התקשורת מהווה אמצעי חשוב לביסוס קשר אותנטי וזורם בין אנשים, שהוא תנאי הכרחי ובסיסי לשיתוף פעולה משום שהוא מזמן אמצעים לפתרון בעיות ולהבעה של אכפתיות וקרבה.
בהתאם לכך, התקשורת הבין-אישית משפיעה על יכולתו של האדם לקשור קשרים עם בני אדם אחרים בחברה.
מאפיינים וביטויים.
התקשורת הבין-אישית כוללת אמצעים מילוליים כמו דיבור, יחד עם אמצעי תקשורת בלתי מילוליים. על כן, היא יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון דרכים:
התפתחות התקשורת הבין-אישית.
התקשורת הבין-אישית היא חלק מההתפתחות החברתית של האדם.
התקשורת הבין-אישית נלמדת על ידי התינוק מינקותו, בשל הצורך בטיפול על ידי הסובבים אותו. במהרה הוא לומד לבכות או לצרוח כאשר הוא צריך דבר מה (תקשורת קולית) וכן לחייך כאשר למד כי מחייכים אליו חזרה (הבעות פנים). פעוט יודע להרים ידיו מעלה כדי שירימו אותו (תנועות גוף).
קשיים בתקשורת בין-אישית.
התקשורת הבין-אישית כוללת גם את היכולת לתקשר במידה נכונה, באופן הנכון מול הסובבים כך שהתגובה תהיה נורמטיבית.
קשיים בתקשורת בין-אישית נובעים מחוסר היכולת של היחיד להפעיל באופן אינטואיטיבי את הבעות פניו, קולו ותנועות הגוף שלו ביחס לקורה סביבו, זאת כאשר הוא לא מבין מהי הנורמה ומה פירוש המצב לו הוא שותף, ולכן תגובתו אינה נורמטיבית.
שם משפחה
שם משפחה הוא החלק בשמו של האדם המציין את השתייכותו למשפחתו. כיום, השימוש בשמות משפחה נפוץ בקרב תרבויות וחברות רבות בעולם, אם כי לכל תרבות כללים משלה באשר לאופן השימוש ולקביעת שם המשפחה. בחברות מודרניות רבות אין יותר דרישה ששם המשפחה יצביע במפורש על קשרים משפחתיים, ולהורים ואנשים פרטיים יש זכות לבחור שם משפחה לפי רצונם הפרטי.
בחברות רבות, ובייחוד במדינות אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה (כאשר ישנם חריגים בודדים) שם המשפחה הוא החלק האחרון בשמו של האדם. כיוון שכיום שם המשפחה נכתב בדרך כלל אחרון במדינות דוברות אנגלית, last name משמש כמילה נרדפת לשם משפחה.
במדינות רבות באסיה ובאפריקה (וכן בהונגריה) שם המשפחה נכתב בהתחלה. סידור זה נקרא בטעות "הסידור המזרחי", כיוון שאירופאים מכירים בעיקר את הדוגמאות מסין, וייטנאם, יפן וקוריאה.
במדינות שבהן משתמשים בשם משפחה, השמות משמשים בדרך כלל כהתייחסות לאדם זר בצורה רשמית, ובדרך כלל בצירוף התואר מר או גברת (או כל תואר מקביל אחר). תארים רשמיים של האדם (ד"ר, פרופסור, עו"ד, ליידי וכדומה) בדרך-כלל יתייחסו אף הם לשם המשפחה של האדם ולא לשמו הפרטי, למעט מקרים בהם מוזכר גם שמו הפרטי, כגון: פרופ' ישראל ישראלי (לרוב כאשר השם נזכר בכתיבה רשמית, כגון בסמוך לדלת המשרד). השם הפרטי, שניתן עם הלידה, הוא השם שבו משתמשים חברים, משפחה ומקורבים אחרים. חריגה מכלל זה נמצאת כאשר ניתן התואר 'סר' לאדם בממלכה המאוחדת, התואר יצורף לשמו הפרטי ולא לשם משפחתו.
בחברות ערביות אין כמעט שמות משפחה באותו מובן של המונח האנגלי. ישנן מסורות ערביות למתן שמות משפחה המצביעות על קשרים משפחתיים ועל פי מקצוע, אולם השמות המצביעים על קשרים אלה אינם תמיד עוברים בירושה באותה צורה כמו שהמונח האנגלי family name מרמז עליו.
בחברה הקוריאנית ישנם כ-286 שמות משפחה בלבד. כמו כן, נשים קוריאניות נוהגות לשמור על שם המשפחה שלהן ולא משנות אותו לאחר נישואיהן.
באיסלנד שם המשפחה של אדם הוא השם הפרטי של האב בתוספת הסיומת "סון" (לבנים) או "דוטיר" (לבנות).
יהודים רבים שעלו לארץ ישראל עברתו את שמם.
שם משפחה לאישה נשואה.
החל מהמאה ה-13 החל מנהג אימוץ שם משפחת הבעל לאישה הנשואה להתבסס באירופה (בתחילה בקרב האצולה) ועד המאה ה-17 הפך הנוהג למקובל בכלל האוכלוסייה. התנגדות פמיניסטית להחלפת השם החלה בשנות ה-30 של המאה ה-19 בצרפת ומאוחר יותר בארצות הברית שם הייתה פעילת זכויות הנשים לוסי סטון לאישה הראשונה ששמרה על שם משפחתה לאחר נישואיה בשנת 1855. בישראל נשאו, בשנת 2016 3.6% מהנשים שני שמות משפחה. 20-25% מהנשים הנישאות לאחר גיל 30 בוחרות לשאת שני שמות משפחה לעומת אחוזים בודדים בקרב הנשים הנישאות בגיל צעיר יותר.
שם משפחה בעידן המודרני.
בעבר מנהג אימוץ שם המשפחה בידי נשים היה נפוץ בשל מעמדן החברתי והכלכלי הנחות של נשים, כך שאימוץ שם משפחתו של הגבר היה אמצעי בעבור נשים לקדם את עצמן. כיום בעבור נשים וגברים רבים הנישואין מתאפיינים בשוויון רב יותר. לפיכך, בעידן המודרני זוגות רבים מאמצים שם משפחה חדש אשר הם בוחרים ומאמצים יחדיו, מאמצים זה את שמו של האחר, משאירים את שם המשפחה ללא שינוי, או נוקטים בגישה אחרת. ניתן לייחס פרקטיקות חדשות אלו לשינוי במעמדן הכלכלי והחברתי של נשים בחברה כיום. בנוסף, ייתכן שלשינוי זה יש מקורות פסיכולוגיים. לשם ישנה חשיבות בגיבוש אישיותו של האדם ולכן בני אדם רבים יותר מבקשים לקבוע בעצמם את שם משפחתם.
בישראל.
שם המשפחה הנפוץ בישראל הוא כהן, בשנת 2016 נמנו 180,000 ישראלים ששמם כהן (2.6% מכלל האוכלוסייה היהודית) ו-108,000 איש נקראו בשם לוי (1.5% מהיהודים). השם השלישי השכיחותו היה מזרחי (כ-30,200) ואחר כך פרץ (29,600) ביטון, דהן, אברהם ופרידמן. בקרב מוסלמים היה השם הנפוץ ביותר אגבאריה ובקרב הנוצרים ח'ורי.
Moon River
מון ריוור (באנגלית: Moon River, מילולית "נהר הסהר") הוא שיר שנכתב על ידי ג'וני מרסר והנרי מנסיני בשנת 1961 עבור הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני". השיר מושר בסרט על ידי השחקנית הראשית אודרי הפבורן המגלמת את דמותה של הולי גולייטלי. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בעקבות כך שהיה בסרט זה. השיר זכה גם בשני פרסי גראמי לתקליט השנה ושיר השנה.
השיר זכה להצלחה רבה ולגרסאות כיסוי רבות. בעקבות הפופולריות של השיר, קראה סוואנה שבג'ורג'יה (העיר שבה נולד מרסר), לאחד הנהרות שבקרבתה "נהר מון" (נהר הירח) על שם השיר.
אנדי ויליאמס אשר הקליט את השיר קרא לחברת ההפקה שלו במיזורי "מון ריוור" על שם השיר.
מילות השיר.
השיר מספר על שני חברים המטיילים על גדת נהר בשם מון (באנגלית: Moon - ירח). בשיר נעשה שימוש בביטוי "Huckleberry friend" ("חבר האוכמניות") אשר זכה לפופולריות בעקבות השיר. בראיון שערך ציין מרסר כי נהג ללכת בילדותו לקטוף אוכמניות עם חברים על גדת הנהר ועל כך מדבר השיר.
הביטוי "חבר אוכמניות" מקורו עוד בראשית המאה ה-19 במדינות הדרום של ארצות הברית ומשמעו מצד אחד "אדם שניתן לסמוך עליו" ומצד שני "אדם שאין לו חשיבות מיוחדת". מארק טוויין בספרו הרפתקאותיו של האקלברי פין, המספר על החברות בין תום סוייר והאקלברי פין, הכיר כנראה ביטוי זה ובעטיו נתן לגיבור הספר את שמו.
ככל הנראה מרסר הושפע מהביטוי הדרומי או מספרו של מארק טוויין בכתיבת השיר.
גרסאות.
גרסת הסרט ארוחת בוקר בטיפני.
השיר נכתב עבור אודרי הפבורן והותאם במיוחד למנעד הקולי שלה. במקור כלל השיר את השורה "I'm Holly, like I want to be / like Holly on a tree back home...", המתייחסת לשמה של גיבורת הסרט הולי גולייטלי אשר גולמה על ידי הפבורן, אולם בהמשך שונה השיר להתאים לתמת הסרט.
בתחילת הסרט מושמעת גרסה אינסטרומנטלית של השיר, ובאמצעו ישנה סצנה בה יוצא פול פרד וארג'אק (המגולם על ידי ג'ורג' פפארד) למדרגות החרום של דירתו ורואה את הולי גולייטלי (המגולמת על ידי הפבורן) שרה את השיר בעודה מנגנת בגיטרה.