בשנת 1966 עבר פרנקל לאוניברסיטת בר-אילן ולקח איתו את הפרויקט. באותה שנה הצטרף לפרויקט יעקב שויקה, אז דוקטורנט באוניברסיטה העברית, בעיקר בפיתוח של אלגוריתמים בלשניים ומורפולוגיים שביצעו חיפוש של מילה גם על פי הטיותיה. בשנת 1974 פרנקל פרש מניהול הפרויקט, ושויקה החליף אותו. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נעשה חיפוש בפרויקט על ידי העברת שאלות לצוות של הפרויקט אשר הזינו אותן למחשב ולרוב לקח כמה ימים עד שהתשובה נתקבלה. החל משנת 1979 התאפשרה גישה למאגר השו"ת באמצעות תקשורת מחשבים למחשב המרכזי של אוניברסיטת בר-אילן, שבו אוחסן המאגר. בין המזמינים קווי תקשורת היו צוות חוקרים מהאוניברסיטה העברית שניסו למפתח את ספרות השו"ת, ואוניברסיטת הרווארד.
עם התפתחות טכנולוגיית המחשוב נשמרה תכולת המאגר על CD-ROM ומשנת 1990 החלו למכור את המאגר לציבור הרחב לשימוש עצמי במחשב אישי. מתקופה זאת הוספו למאגר התורני של פרויקט השו"ת ספרי יסוד של הספרות התורנית (תנ"ך, תלמוד, מדרשים, זוהר, משנה תורה, שולחן ערוך ומפרשיהם) ובהמשך נוספו מגוון גדול של ספרים תורניים ישנים וחדשים, כמו האנציקלופדיה התלמודית אשר נכללת בחלק מהמהדורות של מאגר פרויקט השו"ת. בסוף 2006 נפתח אתר אינטרנט המאפשר גישה למאגר דרך האינטרנט תמורת תשלום. בשנת 2007 כלל המאגר התורני של הפרויקט יותר מ-170 מיליון מילים ו-80 אלף שו"ת שונות מתוך מאות כרכי שו"ת שונים.
בשנת 2007 זכה הפרויקט בפרס ישראל. את הפרויקט ייצגו בטקס פרנקל והראש האקדמי שלו פרופסור יעקב שפיגל.
בשנת 2013 הושקה גרסה 21. בגרסה זו נוספו כ-10,000 מאמרים תורניים מכתבי עת כגון המעיין ובית אהרן וישראל וכן נוספו ספרים, וביניהם "ילקוט יוסף".
בשנת 2015 הושקה גרסה 23, בין התוספות הטכניות למאגר בגרסתו זו, קישורי רמז צץ (Tooltipׂׂ) המעלים קטע טקסט מתוך המקורות, בהצבעת סמן העכבר על קישורים.
בשנת 2016 הושקה גרסה 24, בגרסה זו נוספו ספרים רבים ביניהם: כמה מ, ביאור ידיד נפש על הירושלמי, שו"ת מהר"ם שיק, בית יצחק, ספרי מהר"ל ושערי דורא.
בשנת 2017 הושקה גרסה 25, בגרסה זו נוספו ספרים רבים ביניהם: ספרי החפץ חיים, ופתחי חושן. בשיפורי התוכנה: ניתנת אפשרות להעלות ספרים שיופיעו בראש רשימת הפרשנים, נוספו חוצצים למעבר בין המאגרים, ישנה תמיכה טובה יותר במסכים עם רזולוציה גבוהה: ניתן להציג את סרגלי הכלים בגדלים שונים והצגת סרגלי הכלים מאוגדים לפי נושאים. נוסף גם קישור בין פרשיות השבוע לספרי מצוות: ספר המצוות לרמב"ם, ספר החינוך ומנחת חינוך.
בשנת 2018 הושקה גרסה 26.
בשנת 2019 הושקה גרסה 27.
בשנת 2020 הושקה גרסה 28.
בשנת 2021 הושקה גרסה 29.
בשנת 2022 הושקה גרסה 30.
פרוייקט השו&quot;ת
מפיק (קולנוע וטלוויזיה)
בקולנוע ובטלוויזיה, מפיק הוא המנהל הראשי בהפקתו (ייצורו) של סרט קולנוע או תוכנית טלוויזיה.
תפקיד המפיק ניהולי בעיקרו, כשבדרך-כלל יהיה המפיק איש עסקים בעל ניסיון רב בתעשיית הקולנוע, אך לא בהכרח בעל ידע טכני במלאכת עשיית הסרט.
המפיק מלווה את הסרט בכל שלביו, מהרעיון הראשוני ועד להפצת הסרט המוגמר. המפיק הוא המנהל של כל בעלי התפקידים בסרט, ובסמכותו לגייס וכן לפטר את הבמאי, השחקנים וכל איש צוות שהוא.
היסטוריה.
עד לשנות ה-50 נהוג היה שלמפיק הקולנוע שליטה מוחלטת על כל היבטי הסרט, כולל ההיבט היצירתי. בשנות ה-50 חלה רפורמה ארגונית באולפני הקולנוע הגדולים בהוליווד, ומאז מקובל שהבמאי אחראי לניהול היצירתי. חיכוכים בין במאים ומפיקים בנושא זה אינם נדירים, ולמפיק, מתוקף היותו מנהל הסרט, זכות המילה האחרונה. בעבר קרה שבמאי קולנוע לא הסכימו לחתום את שמם על סרטים מסוימים, עקב סכסוך יצירתי עם המפיק או עקב חוסר שביעות רצון כללי מהתוצאה הסופית. במקרה זה נהוג היה שבמקום שמו האמיתי של הבמאי, הקרדיט ניתן לאלן סמית'י.
בסיס רפידים
בָּסִיס רְפִידִים או בָּחָ"א 3, היה בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי, שהיה ממוקם בשדה תעופה ביר גפגפה בחלקו הצפוני של חצי האי סיני, במחוז "אל-חסאנה", 76 קילומטרים ממזרח לקצה הצפוני של האגמים המרים, וכ-66 קילומטרים דרומית לימת בארדאוויל. הבסיס החל לפעול בשנת 1967, לאחר כיבוש חצי האי במלחמת ששת הימים, והתקיים עד לפינויו ב-1980, כחלק מנסיגת ישראל במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים. שמו של הבסיס ניתן לו על שם רפידים, אחת מתחנות בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני בצאתם ממצרים.
הבסיס הוקם על ידי מצרים לאחר נסיגת ישראל מסיני, בעקבות מלחמת סיני, כבסיס חיל האוויר המצרי מס' 244. בימי רגיעה פעלה בבסיס טייסת 20 של חטיבה אווירית 15, שהפעילה מטוסי מיג-19.
מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה.
מלחמת ששת הימים.
ב-5 ביוני 1967 פתחה ישראל במבצע מוקד, שנועד להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב. גלי התקיפה הראשונים היו נגד חיל האוויר המצרי, החזק והגדול ביניהם. בסיס ביר גפגפה המצרי היה בין החשובים שבבסיסי חיל האוויר המצרי, ולפיכך הותקף במשך היום הראשון על ידי שתי רביעיות של מטוסי דאסו אוראגן ושתי רביעיות דאסו מיסטר IV בגל הראשון, ועוד רביעיית מטוסי מיסטר ורביעיית מטוסי דאסו סופר מיסטר בגלים הבאים.
בביר גפגפה חנו גם כוחות חיל רגלים ושריון של הצבא המצרי, אך אלו נטשו את המקום בהבינם כי לא יוכלו לקבל סיוע אווירי. אוגדה 84, אוגדת טל, השתלטה על הבסיס ב-7 ביוני. לאחר ההשתלטות על הבסיס החלו מטוסי תובלה מדגם נורד 2501 נוראטלס ודקוטה בטיסות לבסיס עם מטעני נשק ואספקה. כמו כן הועברה לבסיס סוללת טילים נגד מטוסים הוק. בבסיס נמצא מספר רב של טילי אוויר-אוויר מדגם וימפל K-13 ו-9 משגרי טילים נגד מטוסים. טילי הוימפל הותאמו לנשיאה על ידי מטוסי מיראז' 3 של טייסת 119 והותקנו בהם בדצמבר 1967.
עם סיום המלחמה וכיבוש חצי האי סיני נקבע גבול חדש בין ישראל במצרים, שהיה במרחק רב מבסיסי חיל האוויר הקיימים. חיל האוויר החליט להפוך את בסיס ביר גפגפה לבסיסי אווירי קדמי בשם רפידים, על שם התחנה בה עצרו בני ישראל בדרכם במדבר ממצרים לארץ ישראל. מספורו הצבאי של הבסיס היה בח"א 3. חנוכתו הרשמית של הייתה במאי 1968, אך כבר ב-26 ביולי 1967 נשלחה לבסיס רביעייה ראשונה של מטוסי דאסו מיראז' 3 ("שחק") של טייסת 101 ("הקרב הראשונה"). התנאים בבסיס היו קשים; נותרו בו גרוטאות מטוסים וכלי רכב, תוצאה של תקיפות מטוסי חיל האוויר במבצע מוקד. מבנים רבים היו פגועים וחסרו אמצעים ותנאים לתחזוקת מטוסים ולקיום צוותי הקרקע והאוויר.
בחודשים ובשנים הבאות הפך רפידים למחנה גדול בו שכנה מפקדת אוגדת סיני, מפקדות של יחידות חיל השריון, חיל התותחנים, יחידות מיוחדות שונות, מרכז של חיל הקשר, יחידות מחיל ההספקה ועוד. הבסיס שימש גם כבסיס לוגיסטיקה, אספקה ותובלה ששירת את היחידות השונות במרחב. בנוסף לפעילות הקרבית, בסיס התעופה שימש גם כמרכז תובלה וכן כמוקד רפואי, אליו פינו מסוקים פצועים מקו תעלת סואץ. כ-8 ק"מ צפון־מערבית לבסיס, מוקמה יחידת הבקרה האווירית 511 ובה מערכות מכ"ם, גילוי ול"א. וסמוך לה סוללת טילי נ"מ ותותחי נ"מ.
מלחמת ההתשה.
עם העלייה במספר החדירות האוויריות מסיני החל חיל האוויר הישראלי להציב באופן קבוע ארבעה מטוסי קרב ברפידים (באותה תקופה - מטוסי מיראז' 3), ומאוחר יותר ששה. התורנות התחלפה בין טייסות הקרב בכל חודש וחצי. שני מטוסים היו בכוננות הזנקה והיו מוכנים להמריא לאוויר בתוך 5 דקות, זוג שני בכוננות להזנקה תוך 15 דקות, והשלישי - תוך 30 דקות. לעיתים היה צורך להזניק מטוסים נוספים מבסיסים בצפון. רבות מהפלותיו של חיל האוויר הישראלי בין השנים 1967 עד 1973 הושגו על ידי טייסים שהיו בכוננות זו ברפידים, ועל כן שאפו טייסים רבים להיות מוצבים שם כדי להיכנס לקרבות אוויר ולרשום לעצמם ניצחונות והפלות. בסיס רפידים היה הבסיס הקרוב ביותר בו היו מטוסים פגועים או ללא דלק יכולים לנחות, לאחר פעילות מבצעית במצרים.
בסיס רפידים, שהיה הבסיס המערבי והקרוב ביותר לגבול עם מצרים, לקח חלק בקרבות גדולים מול הצבא המצרי וכן בעימותים קטנים יותר. ב-26 באוגוסט 1967 תקפו צמד מטוסי סוחוי-7 מצריים את הבסיס ופגעו במסלול ההמראה הראשי. אחד מהם הופל באש נגד מטוסים, בעוד שהשני הצליח לחמוק מצמד מטוסי מיראז' שהוזנק ליירטו. ההפלה הראשונה של בסיס רפידים נרשמה ב-11 באוקטובר 1967, כאשר אביהו בן-נון הפיל מיג-21 מצרי מעל אינשאס. הכוננות האווירית המוגברת בבסיס רפידים סייעה לישראל בתגובה מהירה להתקפה על אוניית חיל הים אילת וכן במבצע רימון 20 בו הופלו חמישה מטוסי מיג 21 של חיל האוויר המצרי שהוטסו על ידי טייסים רוסיים.
מלחמת יום הכיפורים.