במאה ה-19 התפצלו מספר חברים מהקהילה והקימו קהילה רפורמית נפרדת. בשנת 1964 הגיעו שתי הקהילות להבנות והקימו קהילה רקונסטרוקטיבית.
כיום, הקהילה מונה כ-350 איש. לקהילה 18 ספרי תורה, חלקם בני למעלה מ-300 שנה. הקהילה מנהלת מוזיאון שמספר את סיפורה של הקהילה והיהודים בקוראסאו.
משה מיכאלשוילי
הרב חכם משה מיכאלשוילי (י"א באלול ה'תרצ"ג קולאשי גיאורגיה, 2 בספטמבר 1933 - כ"ג באייר ה'תשע"ד, 23 במאי 2014 קריית מלאכי ישראל), היה נשיא איגוד רבני גאורגיה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר קולאשי שבמחוז אימרתי של גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לציפורה ולחכם שבתי מיכאלשוילי, בנו של החכם אברהם מיכאלשוילי. התחתן עם לאה למשפחת בטוניאשוילי. לזוג שני בנים וארבע בנות.
לאחר מלחמת ששת הימים, בסוף חודש סיוון ה'תשכ"ז (1967), עלה לישראל יחד עם אחיו חכם יעקב וחכם בן ציון. הם היו מהעולים הראשונים מגאורגיה בטרם נפל מסך הברזל והעלייה הגדולה מיהדות זו בשנות השבעים. לאחר כעשרה ימים הם הגיעו לנמל חיפה, והתיישבו בכפר חב"ד.
באדר ה'תשכ"ט (1969), על פי בקשת הרבי מנחם מנדל שניאורסון, התחיל לסייע בקליטת היהודים שעלו מגאורגיה והתיישבו בשכונת נחלת הר חב"ד שבקריית מלאכי, וחצי יום שימש כשוחט בבית שמש. בשנת ה'תשל"א (1971) עבר לגור בעצמו בנחלת הר חב"ד, והתחיל לשמש כרב וחזן בבית הכנסת "בית שמואל" לעולי גאורגיה, וכן כמוהל. בשנת ה'תשל"ג (1973) היה ממייסדי "וועד עמותת נחלת הר חב"ד", שפעלה לצורכי חסידי חב"ד המתגוררים במקום, כהקמת מוסדות חינוך, והרחבת גבולות השכונה באמצעות רכישת קרקעות והקמת בתים למתיישבים.
יזם יחד עם אחיו חכם בן ציון, את הקמתו של כולל מיוחד להכשרת רבנים בני העדה בעיר לוד. על ידו הוסמכו רבנים רבים, שיצאו מאוחר יותר לכהן בקהילות השונות של יוצאי גאורגיה. כמו כן פעל גם למען העולים במקומות אחרים, לבניית מקווה ועוד. פעילותו החינוכית התרחבה, כאשר הקים תלמודי תורה באשדוד ואשקלון, שפעלו בשעות אחר הצהריים, והעניקו חינוך יהודי תורני לאלפי ילדים מבני העדה.
בשנת ה'תשס"ב הוקם ארגון חב"די - מרכז תורה וחסד שמרכזו באשדוד, ושלוחותיו פזורות ברחבי הארץ. הארגון פועל עם יהודי גאורגיה, והוא התמנה לעמוד בראשו כנשיא של כבוד. הארגון דאג לחיזוק והחדרת המורשת בצעירי העדה, בחינוך, קייטנות קיץ, כולל ערב, וכן סייע בכל הדרוש לבני הקהילה: בתי כנסת, רבני קהילות, ואירועים קהילתיים.
בשנת ה'תשע"א, במהלך אירוע הודיה על רפואת הרב יעקב גאגולשוילי, התקיים טקס שבו הכתירו הנוכחים את הרב מיכאלשוילי לרב הראשי לקהילה הגרוזינית.
בניסן ה'תשע"ד חלה בדלקת ריאות קשה, ובכ"ג באייר נפטר. הלווייתו יצאה מביתו, והשתתפו בה רבים, בהם הרבנים שלמה משה עמאר, ויצחק יוסף. במהלך הלוויה הכתיר הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, את בנו, חכם שבתאי מנחם מנדל - שכיהן כיו"ר איגוד רבני גאורגיה - למנהיג העדה הגרוזינית בקריית מלאכי. חכם משה נטמן בבית העלמין בהר הזיתים שבירושלים. בסיום השבעה, נערכה עצרת לזכרו בהשתתפות הרבנים הראשיים.
פרוצ'ו פארי
פרוצ'ו פארי (באיטלקית: Ferruccio Parri; 19 בינואר 1890 - 8 בדצמבר 1981) היה ראש ממשלת איטליה למשך מספר חודשים בשנת 1945.
ביוגרפיה.
פארי נולד בשנת 1890 בפיימונטה. הוא שירת כקצין במלחמת העולם הראשונה ולאחר המלחמה למד ספרות והיה מורה בבית ספר תיכון. באמצע שנות ה-20 עבר לעבוד כעיתונאי בעיתון "קוריירה דלה סרה" שהיה בעל קו דמוקרטי. בשנת 1926, כשהעיתון נמכר לשלטון הפשיסטי עזב את העיתון והקים מחתרת אנטי-פשיסטית שסייעה לאנשים שנרדפו על ידי השלטון לברוח מאיטליה. על פעילותו זאת הועמד לדין במשפט מתוקשר שעורר תרעומת רבה נגד השלטון הפשיסטי. פארי לא שוחרר בתום המאסר המתון שנגזר עליו במשפט אלא הוגלה אל האיים הליפאריים. לאחר מספר שנים שב למילאנו ושם היה פעיל בתנועת הצדק והחופש שברבות הימים הייתה למפלגת הפעולה. הוא היה מראשי ועד השחרור של איטליה הצפונית שביצע פעולות חבלה נגד הכובש הנאצי. בסוף 1944 עבר לרומא ובשובו למילאנו נתפס על ידי הנאצים. הוא הצהיר על זהותו ותפקידו בפני אנשי הגסטפו, ונכלא במילאנו ואחר כך בוורונה.
ביוני 1945, בעקבות התפטרות בונומי עלה שמו של פארי לראשות ממשלת איטליה. למרות מחאות ראשוניות מצד הסוציאליסטים והקומוניסטים, הצליח פארי להרכיב ממשלה, בה הוא כיהן גם כשר הפנים. בסוף נובמבר 1945 התפטר מתפקידו והסביר את המהלך בכך שקיימת סכנה לעתיד הדמוקרטי של איטליה.
בית הכנסת בטאלין
בית הכנסת בטאלין הוא בית כנסת יהודי אורתודוקסי בעיר הבירה טאלין שבאסטוניה המשרת את הקהילה היהודית במדינה. בית הכנסת, היחיד במדינה כולה, נחנך במאי 2007 בטקס רשמי בהשתתפות נציגי ממשלת אסטוניה ונציגים מישראל, בהם המשנה לראש הממשלה שמעון פרס. בית הכנסת מכיל כ-180 מקומות ישיבה, ומכהן בו כרבה, הרב שמואל קוט, שליח חב"ד בטאלין, והוא מנוהל על ידי הקהילה היהודית המקומית.
בית כנסת זה הוא הראשון שנבנה במדינה מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1944 נחרב בית הכנסת בטאלין על ידי הנאצים במהלך הקרב על העיר טאלין במלחמה שנערך בין הצבא האדום לצבא הגרמני.
עלות בנייתו של בית הכנסת הייתה כ-2 מיליון דולרים, והיא מומנה מכספי תרומות, כאשר בין היתר תרמו גם ראש הממשלה ושר האוצר של אסטוניה.
וסילי גורדוב
וסילי ניקולייביץ' גורדוב (; 12 בדצמבר 1896 - 24 באוגוסט 1950) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה הוצא להורג כחלק מפרשת הגנרלים.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
גורדוב נולד למשפחת איכרים ב-12 בדצמבר 1896. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם במסגרתו בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הועלה לדרגת סמל ראשון. ב-1917 הצטרף למשמר האדום, וב-1918 עבר לצבא האדום. הוא לחם לצד הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא הלבן, ובמהלך המלחמה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-53. הוא לחם במערכה כנגד נסטור מאכנו, ועל חלקו במהלכה הוענק לו עיטור הדגל האדום. בין 1925–1926 הוצב גורדוב במונגוליה כיועץ לצבא המונגולי. ב-1932 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה, ולאחר מכן הוצב בבית הספר למקצועות חי"ר במוסקבה. במאי 1935 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-18, וב-29 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-67. ביולי 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי קלינין. בתחילת מלחמת החורף, הוא לחם כנגד פינלנד כראש מטה הארמייה השביעית, אך הודח מהתפקיד בשל כישלונות הארמייה. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-11 ביולי של אותה שנה מונה לראש מטה המחוז הצבאי וולגה.
מלחמת העולם השנייה.
ב-22 ביוני 1941, יום המתקפה הגרמנית, מונה גורדוב לראש מטה הארמייה ה-21 אשר הייתה חלק מהחזית המערבית. במחצית הראשונה של יולי ניהלה הארמייה שורת מתקפות נגד הכוחות הגרמניים המתקדמים, ואף זכתה למספר הצלחות מקומיות. ב-7 באוגוסט מונה גורדוב למפקד הארמייה, ונאלץ לסגת אל הנהר דסנה תחת לחץ גרמני כבד. חלק מכוחות הארמייה כותרו. ב-24 באוגוסט מונה וסילי קוזנצוב למפקד הארמייה, וגורדוב הוחזר לתפקיד ראש המטה. הוא לחם עם הארמייה במהלך קרב קייב, עד שזו פורקה ב-27 בספטמבר. ב-5 ביוני 1942 מונה למפקד הארמייה התשיעית, ב-17 ביוני הועבר לפקד על ארמיית המילואים הראשונה, ב-10 ביוני הועבר לפקד על הארמייה ה-64, ב-22 ביולי הועלה לדרגת גנרל לייטננט, ויום לאחר מכן מונה למפקד חזית סטלינגרד במקום סמיון טימושנקו.
עם כניסתו לתפקיד, נאלצה החזית להגן על אזור ברוחב 520 ק"מ ממערב לעיקול נהר הדון. בגלל הנסיגה ושינויים בפריסת הכוחות גדל רוחב החזית שנדרשה לתפוס חזית סטלינגרד לכדי 800 ק"מ בקירוב, ולכן החליט הפיקוד הסובייטי בראשית אוגוסט לפצל אותה לשניים. הארמיות שהחזיקו בשטח מדרום לנהר דונסקאיה צאריצה הועמדו תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית במטרה לעצור את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לסטלינגרד מכיוון דרום. חזית סטלינגרד נדרשה לעצור את התקדמות הארמייה הגרמנית השישית לסטלינגרד מכיוון צפון ומערב. לאחר פריצת הארמייה השישית אל נהר הוולגה מצפון לסטלינגרד בסוף אותו החודש, קיבלה חזית סטלינגרד את האחריות על קו החזית מצפון לעיר, וניהלה שורת התקפות נגד כושלות כנגד האגף השמאלי של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד. בסוף ספטמבר, שונה שמה של חזית סטלינגרד לחזית הדון, והחזית הדרום-מזרחית הפכה להיות חזית סטלינגרד החדשה. כמפקד חזית סטלינגרד החדשה מונה אנדריי יריומנקו, וגורדוב מונה כסגנו. ב-18 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה ה-33 והשתתף עמה בקרב סמולנסק. ב-9 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. ב-2 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית המשמר השלישית אשר הייתה חלק מהחזית האוקראינית הראשונה. ב-6 באפריל 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. הוא לחם עם הארמייה עד סוף המלחמה, ובכלל זה בקרב על ברלין והקרב על פראג.
מותו.