סווירבול נולד ברובע יורקוויל שבמנהטן. בהיותו ילד עברה משפחתו לגור בלונג איילנד. את ילדותו העביר בכפר סאג הארבור וסיים שם את לימודיו בבית הספר. הוא למד באוניברסיטת קורנל עד שנת 1917, בה התגייס לצבא ארצות הברית.
בשנת 1924 נפגשו סווירבול ולירוי גראמן לראשונה, במסגרת עבודתם המשותפת בחברה "לואנינג איירונאוטיקל אינג'ינירינג" שבעיר ניו יורק, אחת מיני חברות רבות בתחום תעשיית המטוסים שהוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בעקבות השפל הגדול, נמכרה חברת לואנינג לחברת הטיסה "קיסטון" ב-1929. המפעל נסגר והועבר ממנהטן לבריטול, פנסילבניה. סווירבול היה חלק מקבוצת עובדים של חברת לואנינג, שהחליטו שלא לעבור יחד עם המפעל, אלא להישאר ולהקים מפעל משלהם. החברה נקראה בשם "גראמן" על שם לירוי גראמן, שקנה את רוב מניות החברה (16,950$). אחריו בסולם ניצב סווירבול שתרם 8,125$ לחברה (מתוכם 6,000$ לוותה אמו מעובדיה), ולאחר מכן ניצבו שלושה עובדי לואנינג לשעבר נוספים: ביל שנדלר, אדמונד ווארד פור וא. קלינטון טאוול. תוך עבודה קשה של חמישתם הוקמה חברת גראמן ב-2 בינואר 1930.
גראמן וסווירבול היוו צוות יעיל וניהלו במשותף את החברה. צורת ניהול כוח האדם והארגון של סווירבול התאימו והשלימו את כישורי התכנון והעיצוב של גראמן. וויכוחיהם נפתרו תמיד בצורה מקצועית ולעולם לא התפתחו לריבים של ממש. שניהם צלחו את השפל הגדול ואף גרמו לצמיחתה והתרחבותה של החברה בתחום הצבאי כמו גם בתחום האזרחי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה החברה פרחה והתקדמה מאוד. עיצובי המטוסים ומודלים רבים נמכרו גם לצבא בריטניה וצבא צרפת. סווירבול וגראמן חזו את העתיד להתרחש לאחר סיום המלחמה, ובעקבות הורדה משמעותית בקצב הייצור (שהיה המהיר ביותר מכל שאר החברות באותה התקופה) נותרה חברת גראמן היחידה שהמשיכה להרוויח מבין חברות לייצור כלי טיס בשנת 1946, גם אם פחות מקודם.
1960 הייתה שנת שיא בעבודתו של סווירבול: חברת גראמן החלה להיפתח לתעשיית רכבי החלל וזכתה במכרז על תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו, שבמסגרתה הונחת האדם הראשון על הירח וחזר בשלום. הוא מת ב-28 ביוני אותה שנה, בעקבות דלקת ריאות ולאחר שלקה באותה תקופה גם בסרטן המעי הגס. בלווייתו לקחו חלק אלפים מעובדי החברה.
ספריית "סווירבול" באוניברסיטת אדלפי נושאת את שמו.
אנדריי ז'לייבוב
אנדרי ז'לייבוב
לייד&quot;ה
גלעד אמיר
גבעת ארנון (777)
גבעת להבה
עקום השרשרת
החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי
חשבון הוריאציות
מאדשן אמיק
יחסים מסוכנים (סרט, 1959)
יחסים מסוכנים (בצרפתית: Les liaisons dangereuses) הוא סרט צרפתי משנת 1959, המבוסס על רומן של הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו אשר התפרסם בשנת 1782. במאי הסרט הוא רוז'ה ואדים ומככבים בו ז'אן מורו, ז'ראר פיליפ ואנט ואדים. הסרט הוא הפקה משותפת צרפתית-איטלקית.
הסרט הוא עיבוד מודרני לרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, במרכזו תשוקתה של אשה אחת לפתות ולהשפיע על אחרים כנגד כוחה של אהבת אמת. ז'אן מורו משחקת בתפקיד ז'ולייט דה מרטו, אשת חברה המשפיעה על בן האצולה ואלמון (ז'ראר פיליפ) להיפגש ולפתות את מריאן (אנט ואדים). הסרט צולם בשחור-לבן, בסגנון הגל החדש בקולנוע הצרפתי ותאורו של הבמאי ואדים את מזימות מרטו וואלמון מפגישים בין ערכי החברה הצרפתית של סוף שנות ה-50 עם ערכי המאה ה-18.
אף שהסרט זכה לביקורות פושרות, הייתה זו הפעם הראשונה בה נחשפה השחקנית ז'אן מורו לקהל בינלאומי. סרטה המאוחר יותר ז'יל וג'ים הקנה לה מעמד של כוכבת קולנוע בינלאומית. ז'ראר פיליפ הלך לעולמו כ-8 שבועות לאחר שהסרט יצא לאקרנים וזהו הסרט האחרון בו שיחק. סרט זה סימן גם את שובו של ז'אן-לואי טרנטיניאן (גילם את דנסני - אהובה של ססיל) לקולנוע הצרפתי לאחר שנעדר ממנו שלוש שנים בשל גיוס לצבא.
אוליבר וונדל הולמס
גבעה 777
יהודה לייב פרנק
הרב יהודה לייב פרנק (תרי"ב ; 1852 – ג' באב תרע"ג; אוגוסט 1913) היה רב ועסקן, חבר אגודת חובבי ציון בקובנה, ממייסדי חדרה ורבה הראשון. אביו של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים.
קורות חיים.
נולד בקלווריה, בפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (ליטא) לרב צבי פסח ומינה (לבית טורצקי) פרנק. למד בישיבת וולוז'ין והוסמך לרבנות. נישא למלכה, בתו של אחד מנכבדי קובנה, תנחום שילמן (בת אחרת של ר' תנחום נישאה לרב אברהם שינקר, מראשוני תנועת המוסר). לאחר חתונתו התיישב סמוך לחותנו בקובנה.
בשנות השמונים של המאה ה-19 נוסדה בקובנה אגודה ששמה לה למטרה לקדם את רעיון יישוב ארץ ישראל. פרנק הצטרף לאגודה ונבחר למזכירה. האגודה פעלה לרכישת אדמות חדרה. בין רוכשי האדמות הייתה משפחת פרנק - יהודה לייב פרנק ואחיינו הרב משה מרדכי אפשטיין.
בשנת תרנ"ג (1893) עלה פרנק ארצה עם משפחתו והיא השתכנה בחאן שהיה בשטח היישוב חדרה. פרנק היה מהפעילים המרכזיים של מתיישבי חדרה, ובמשך תקופה אף שימש ראש ועד המושבה, וכמו כן שימש כרב המושבה.
תנאי המקום הקשים והביצות היקשו על חיי המתיישבים. אשתו של פרנק חלתה בקדחת צהובה ומתה בשנת תרס"ה (1905). פרנק המשיך להתגורר במקום, עד שאף הוא חלה בקדחת, ובעקבות זאת נאלץ לעזוב את חדרה ולעבור לירושלים. בשבתו בירושלים הוא התמסר ללימוד תורה. בשנת תר"ע (1910), לאחר פטירת רבה של ירושלים, הרב שמואל סלנט, נשלח לליטא על ידי "הוועד הכללי" של היישוב הישן כדי לאתר רב ראשי חדש לירושלים. נפטר בשנת תרע"ג ממחלת ה ונקבר בהר הזיתים.
אחיו הוא הרב שרגא פייבל פרנק.
אליעזר דן סלונים
אליעזר דן סְלונים (תר"ס; 1900 – כ' באב תרפ"ט; 26 באוגוסט 1929) היה בנקאי, מראשי הציבור היהודי בחברון וחבר מועצת העירייה היהודי היחיד בעיר. נרצח במאורעות תרפ"ט.
תולדותיו.
סלונים נולד בחברון לחיה צביה ולרב יעקב יוסף סלונים (נפטר בשנת 1937, הרב הראשי האשכנזי של חברון) שניהם מצאצאי רבי שניאור זלמן מלאדי, דרך משפחת סלונים שהתיישבה בעיר בשנת תר"ה (1845). נקרא על שם בן משפחתו הרב אליעזר דן רלב"ג.
סלונים למד בישיבת חברון, ובסמינר למורים של המזרחי בירושלים. במשך כשנתיים עבד כמורה בבתי הספר בחיפה ובפתח תקווה. נישא לחנה אורלנסקי, בתו של הרב אברהם יעקב אורלנסקי, רבה של זכרון יעקב.
בשנת תרפ"ב (1922) שב לחברון והחל להיות מעורה בחיי הציבור בעיר. הוא ניהל את סניף בנק אפ"ק בעיר, וכן שימש נציגו של בנק הלוואה וחסכון בירושלים. בשל עיסוקיו הכלכליים הוא קשר קשרים עם תושביה היהודים והערבים של חברון והיה בעל מעמד ציבורי נכבד.
באמצע שנות העשרים התמנה סלונים כחבר היהודי היחיד במועצת עיריית חברון, ובתפקידו היה בעל השפעה רבה על חיי היהודים בעיר ועל מרקם היחסים בין התושבים היהודים לערבים. חזונו הגדול היה להחיות את אזורי דרום הארץ, כשחברון משמשת להם ציר מרכזי. את תוכניותיו קידם ברשויות השלטון להן היה מקורב, וכמו כן פרסם על כך מאמרים רבים בהארץ.
בחודש אב תרפ"ט, כשבועיים לפני הטבח בחברון, הגיע לביקור בעיר הרבי מחב"ד יוסף יצחק שניאורסון, ואליעזר דן סלונים עמד בראש מארגני ביקורו. הוא הצליח להשיג לו רישיון מיוחד לביקור בתוך בניין מערת המכפלה והיה בין קבוצת מלוויו. הוא אף ארגן קבוצה של נכבדים ערבים שתקבל את פני הרבי בתוך מערת המכפלה.
מאורעות תרפ"ט.
כשהחלו המהומות על ידי ערביי האזור, היה סלונים אחד הפעילים המרכזיים לתיווך בין הגורמים השונים. הוא ניצל את קשריו עם השלטונות ועם הנכבדים הערבים ופעל להרגעת המתח. הללו הבטיחוהו שלא יאונה כל רע ליהודי העיר. בשבת י"ח באב נאספו בביתו עשרות יהודים מתושבי העיר ומתלמידי ישיבת חברון, מתוך תקווה למצוא מחסה מפני הפורעים הערבים. הם הניחו שבשל מעמדו וקשריו עם הציבור הערבי לא יעזו הפורעים לפגוע בביתו.
באותה שבת התארחו בביתו חותנו הרב אורלנסקי, אשתו ובתם הצעירה מינה. ימים אחדים לפני כן נערכה בתל אביב חתונת בתם רחל, גיסתו של סלונים, ושבת ה"שבע ברכות" הייתה אמורה להיערך בחברון. הרב אורלנסקי, אשתו והבת מינה, הגיעו לעיר כבר ביום חמישי, ובני הזוג הטרי תכננו להגיע ביום שישי, אולם בשל המתח הביטחוני ששרר בדרכים נחסמו הדרכים והם לא הגיעו לחברון.
בשעות הבוקר המוקדמות של יום השבת עוד הספיק סלונים לעבור בבתי היהודים בעיר, למסור הודעות נחוצות ולעודד את התושבים הנפחדים, ולאחר מכן שב לביתו. הנאספים ארגנו בביתו תפילת שחרית מאולתרת. כשנכנסו הפורעים הערבים לביתו שלף סלונים את אקדחו וירה באוויר. הערבים הצליחו להוציא את האקדח מידו, וירו בו באקדחו והוא נפצע קשה. הפורעים פתחו במסע טבח ורצחו עשרים וארבעה מתוך עשרות האנשים ששהו בבית. בין הנרצחים אשתו של סלונים, חנה, וילדם בן הארבע אהרון, וכמו כן נרצחו הוריה של חנה סלונים הרב אורלנסקי ואשתו. ילדם השני של אליעזר דן וחנה סלונים, שלמה, שהיה אז תינוק בן שנה, נפצע אך שרד, והוא השריד היחידי למשפחת אליעזר דן סלונים. חלק מן האנשים ששהו בבית סלונים נפצעו, וחלקם שכבו מתחת לגופות הנרצחים. לאחר שהפורעים סברו שהם מתים הניחו להם והסתלקו מן הבית.
סלונים נאבק על חייו וכעבור יומיים מת מפצעיו. הוא הובא לקבורה בקבר אחים יחד עם שאר הרוגי הפרעות בליל כ' באב תרפ"ט בבית הקברות העתיק בחברון.
אחותו רבקה, מניצולת הפרעות בחברון, נישאה ליוסף בורג - שר מטעם המפד"ל. אחד מבניהם הוא אברהם בורג.
אניהו
אנִיהוּ הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 2002. זהו קובץ הסיפורים הרביעי של קרת לאחר צנורות, געגועי לקיסינג'ר והקייטנה של קנלר.
הישראלי הרומני
גאוגרפיה של מצרים