בתחילת מאי 2008, התפרסמו בישראל ידיעות לפיהן המשטרה חוקרת חשדות על פיהם ראש הממשלה אהוד אולמרט קיבל כספים שלא כדין בסכום של מאות אלפי דולרים, בעת שכיהן כראש עיריית ירושלים וכשר התמ"ת. בתחילתה של חקירה זו הוצא צו איסור פרסום על פרטיה, אך צו זה הוסר ב-8 במאי. עם הסרת צו איסור הפרסום, התברר כי האיש ממנו קיבל אולמרט לכאורה את הכספים הוא משה טלנסקי. על פי החשד, כספים אלו הועברו במזומן בתוך מעטפות, פעמים באופן ישיר בין טלנסקי לאולמרט ופעמים באמצעות ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, או באמצעות ידידו ומקורבו, אורי מסר.
עם הסרת צו איסור הפרסום כינס אולמרט מסיבת עיתונאים בה הכחיש את המיוחס לו והכריז כי בכוונתו להישאר בתפקידו ולהילחם על חפותו. במסגרת חקירת המשטרה בפרשה זו, נחקר ראש הממשלה פעמיים במעונו בירושלים. על פי הדלפות שפורסמו בעיתונות, במהלך חקירות אלה הכחיש אולמרט קבלת כספים שלא כדין, וטען כי לא ידע על העברות הכספים שעליהן הופקדו שולה זקן ואורי מסר.
לנוכח החשש כי טלנסקי יעזוב את ישראל עוד לפני השלמת החקירה, החליטו בפרקליטות המדינה לגבות ממנו עדות מוקדמת בבית המשפט המחוזי בירושלים. פרקליטיו של אולמרט ערערו פעמיים על החלטה זו, אך ערעורם נדחה, וב-27 במאי נגבה מטלנסקי חלקה הראשון של עדותו בבית המשפט. בעדות זו, שתוארה באמצעי התקשורת כחמורה ודרמטית, תיאר טלנסקי מקרים שבהם העביר מזומנים לאהוד אולמרט בזמן שהותו של האחרון בארצות הברית. לדבריו, כספים אלה שימשו גם להנאות אישיות של אולמרט, כגון חופשה משפחתית באיטליה, שדרוג מחלקה בטיסות לארצות הברית וקניית מוצרי מותרות כגון סיגרים ועטים יוקרתיים. טלנסקי אמר בעדותו כי חש רגשי אהבה והערכה כלפי אהוד אולמרט וזו הסיבה שהביאה אותו להעביר אליו סכומי כסף גדולים כל כך במזומן.
ביולי 2012 זיכה בית המשפט המחוזי את אולמרט בפרשה זו, אולם לאחר ערעור שכלל הצגת ראיות חדשות הוא הורשע במאי 2015 במרמה והפרת אמונים ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ונדון ל-8 חודשי מאסר וקנס בסך 100,000 ש"ח.
דנקירק
לואיסנה לורליי לופילטו
טלסה
טַלסה (באנגלית: Tulsa; בעברית נפוץ גם הכתיב טולסה) היא העיר השנייה בגודלה במדינת אוקלהומה, וה-45 בגודלה בארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020, בעיר מתגוררים 413,066 תושבים. העיר היא העיקרית באזור המטרופוליטני של טלסה שבו מתגוררים 1,015,331 תושבים. העיר משמשת כמושב מחוז טלסה, המחוז המאוכלס ביותר במדינת אוקלהומה.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
אזור טלסה יושב לראשונה בין השנים 1828 ל-1836 על ידי זרוע של השבט המוסקוגי הידוע גם בשם קריק , וכמעט כל שטחה של מזרח טולסה נמצא עדיין בתחום שלטונו של השבט הזה, ומוגדר כשמורת אינדיאנים אמריקאית לעניין זה, בשנת 2020, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שאותו חלק של מזרח טולסה, ושטחים נרחבים נוספים במזרחה של מדינת אוקלהומה, הם טריטוריה אינדיאנית בקטגוריה של מדינה אינדיאנית, מה שמעצב מחדש חלק גדול מתחום השיפוט המשפטי באזור. חלק זה של שהועבר לשליטה אינדיאנית ולשיטת המשפט שלה, מונה 1.4 מיליון נפש, מהם 400,000 בעיר טלסה עצמה. קהילות השבטים מוסקוגי (קריק), צ'רוקי, צ'יקסאו , צ'וקטאו וסמינול בירכו על ההחלטה לאחר מאבק ממושך לטובת החלטה שכזו.
הטבח של שנת 1921.
בתחילת המאה ה-20, טולסה הייתה ביתם של קהילת "וול סטריט השחור" במחוז גרינווד של העיר , אחת הקהילות השחורות המשגשגות ביותר בארצות הברית באותה תקופה. שם בוצע הטבח בטלסה שנודע כ"אירוע האלימות הגזעי החמור ביותר בהיסטוריה האמריקאית", שבו המון של טולסאנים לבנים הרגו טולסאנים שחורים, בזזו ושדדו אותם, ושרפו בתים ועסקים. הטבח שנמשך 16 שעות והתחיל ב-31 במאי 1921, הסתיים רק למחרת כאשר אנשי המשמר הלאומי הובאו על ידי המושל. דיווח רשמי טען מאוחר יותר כי 23 שחורים ו-16 אזרחים לבנים נהרגו, אך הערכות אחרות מצביעות על כך שעד 300 אנשים מתו, רובם שחורים למעלה מ-800 איש אושפזו בבתי חולים מקומיים עם פציעות, וכ-1,000 שחורים נותרו ללא קורת גג כאשר 35 גושי עיר, המורכבים מ-1,256 בתי מגורים, נהרסו בשריפה. נזק לרכוש נאמד ב-1.8 מיליון דולר. המאמצים להשיג פיצויים לניצולי האלימות לא צלחו, אך האירועים נבחנו מחדש על ידי העיר והמדינה בתחילת המאה ה-21, מתוך הכרה במעשים הנוראים שהתרחשו .
המאה ה-20.
ב-1925, איש עסקים טולסני בשם סיירוס אייברי , הידוע כ"אבי כביש 66",[24] החל את מסע הפרסום שלו ליצירת כביש המקשר בין שיקגו ללוס אנג'לס על ידי הקמת איגוד כביש 66 של ארצות הברית בטולסה, שזיכה את העיר בכינוי " מקום הולדתו של כביש 66". לאחר השלמתו, כביש 66 של ארצות הברית מילא תפקיד חשוב בפיתוחה של טולסה שכן העיר שימשה כתחנת מנוחה פופולרית למטיילים.
בהתאם לתוכנית האב לפיתוח טלסה, בוצעו בניית פארקים, כנסיות, מוזיאונים, גני ורדים וכן שיפור תשתיות והגברת הפרסום הלאומי. סכר ספאווינאו , שבנייתו הושלמה בשנת 1924 כדי לספק את צורכי המים של העיר, נחשב לאחד ממיזמי העבודות הציבוריות הגדולות של התקופה.
המיתון הלאומי בתחילת שנות ה-80 השפיע רבות על כלכלת העיר בשנת 1982 , כאשר אזורים בטקסס ואוקלהומה התלויים מאוד בנפט סבלו מהצניחה החופשית במחירים עקב שפע, ויציאה המונית של תעשיות נפט.[27] טולסה, התלויה במידה רבה בתעשיית הנפט, הייתה אחת הערים שנפגעו הקשה ביותר עקב ירידת מחירי הנפט. עד 1992, כלכלת המדינה התאוששה במלואה, אך מנהיגי העיר פעלו להתרחבות למגזרים שאינם קשורים לנפט ולאנרגיה.
מינהרות טלסה.
לטולסה יש מערך מנהרות תת-קרקעיות להולכי רגל מתחת למלון מאיו המפורסם של טולסה - מנהרת הזיכרון של מייסד טולסה. מנהרה זו משמשת בדרך כלל את עובדי מרכז העיר טולסה כדי להגיע מבניין אחד למשנהו. המנהרה פתוחה גם לציבור ומהווה אטרקציה לתיירים.
מדובר בכארבעים קילומטרים של מנהרות נטושות מתחת למרכז העיר טולסה. חלקים רבים של העיר התחתית של טולסה נבנו סביב המנהרות הללו והן שימשו לאורך השנים למטרות שונות כמו: קו חשמלית תת-קרקעי, ביוב, מיגון מפני סערה ומקום לאחסון קרח. חברת הרכבת התחתית של טולסה החלה לבנות את מנהרות החשמליות בשנת 1898. החברה נקנתה על ידי חברת החשמל של טולסה בשנת 1901, שהשלימה את הפרויקט.
המנהרות משתרעות מצומת הרחוב השישי עם שדרות שאיין עד לצומת הרחוב הראשון עם שדרות פאוריה. מפברואר 1920 עד ינואר 1921 המינהרה שימשה את חברת טולסה המהירה שהפעילה מערכת עגלות תת-קרקעית שם.
הן נבנו בתחילה כמערכת של מנהרות תת-קרקעיות סודיות כדי לחבר בין רבים מגורדי השחקים המוקדמים של טלסה. מערכת המנהרות תוכננה בהתחלה למטענים ותעבורה כמתואר לעייל, אך עד מהרה הפכה לדרך מהירה של אילי ההון מתעשיית הנפט, וכהגנה עליהם מפני סכנה לאור התגברות מעשי פשע כנגד אילי הון, בשנות ה-20 וה-30, באזור שיקגו על ידי כנופיות מאפיה שונות. אלא שמתברר שלא רק הנמלטים מן הפשע מצאו מקלט במנהרות אלה, אל גם בוני וקלייד וג'ון דילינג'ר, השתמשו במנהרות של טולסה כמקום מסתור לאחר ששדדו בנקים במערב התיכון.
הרחבת המנהרות לצורך מילוט החלה בשנת 1929, כאשר אחד מעשירי העיר המובהקים וויט פיליפס בנה מנהרה תת-קרקעית באורך 80 רגל בין בניין פילקייד למגדל פיל ששניהם היו בבעלותו. חברת הנפט שנודעה ברשת תחנות הדלק פיליפס 66 , התאחדה בשנת 2000 עם חברת הדלק שברון .
בסך הכל הקטע שהתווסף למנהרות טולסה לשימוש כמילוט מחבר בין שמונה בניינים, שלושה חניונים, מלון ברמה עולמית, ומספר רב של בתי קפה ועסקים קטנים. אפשר לעבור מהרחוב החמישי עם שדרת בוסטון למפגש הרחובות מיין והרחוב הראשון תוך שהייה כל הזמן במנהרות אלה. שישה בניינים נוספים מוברים לשאר מערכת המינהרות של טולסה.
השכלה גבוהה.
בעיר הקמפוס השני בגודלו באוקלהומה של אוניברסיטת אוקלהומה, והוא נקרא על שם משפחת שוסטרמן ונקרא מרכז שוסטרמן. ברם המכון הראשון להשכלה גבוהה אשר במוסקוגי , הסמוכה לטלסה, הנרי קנדל קולג' העניק בשנת 1898 את התואר העל תיכוני הראשון במדינת אוקלהומה. מכללה זו עברה ממוסקוגי לטולסה בשנת 1907. בשנת 1920 התמזגה המכללה עם מכללת מקפארלין שהפכה לאוניברסיטת טולסה (בקיצור TU).
ח'ופש
ח'ופש (במצרית עתיקה: ח'פש) היא חרב חרמש מצרית עתיקה שמקורה במזרח התיכון והופיעה לראשונה בתקופת הברונזה התיכונה.
בראשית דרכו שימש הח'ופש כנגד המצרים אך עם התקדמות הסחר בין ממלכות המזרח העתיק החלו המצרים לאמץ את חרב הח'ופש כחרב שלהם. מגמה שהגיעה לשיאה בימי הממלכה החדשה.
אורכה של ידית חרב הח'ופש הוא בדרך כלל 18 ס"מ כאשר אורכו של הלהב הוא בדרך כלל 40 ס"מ ומתעקם לצורת מגל לעוד 15 עד 30 ס"מ. דוגמאות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מראות שהח'ופש הייתה בעלת ידית ליד אחת שממוקמת לפני הלהב כאשר אורכו של הלהב שהיה מחולק לשני חלקים (החלק התחתון אינו מופרד מהידית והחלק העליון דומה למגל) היה כשל שלוש ידיות. שלושת הרבעים התחתונים של החלק העליון מתעקמים לפיתול שטוח שבו מתרחב הלהב.
מהח'ופש נגזר שמה של הקופיץ.
עתידים
פרינסטון
סאסארי
סאסארי (איטלקית Sassari; סאסרזה Sassari; סרדו "Tàthari" או "Tàtari"; קטלאנית "Sàsser"; ספרדית עתיקה "Saçer") היא עיר בנפת סאסארי, בצפון-מערבו של האי והמחוז האוטונומי סרדיניה באיטליה. בעיר עצמה מתגוררים כ-130,000 תושבים, ובמטרופולין שלה כ-220,000 תושבים. העיר היא השנייה בגודלה באי לאחר הבירה קליארי.
גאוגרפיה.