ההיעלמות ההדרגתית של הוועד הפועל הערבי והופעת מפלגת ההגנה הלאומית של האופוזיציה בראשות משפחת נשאשיבי בשנת 1934, דחפה באותה שנה את משפחת אל-חוסייני לייסד מפלגה משלה - "המפלגה הערבית הפלסטינית". באותה שנה מונתה ועדה שניסחה מצע פוליטי ותקנות, שאושרו ב-16 וב-23 בפברואר 1935. הוועדה מינתה את הצירים לוועידת היסוד, ללא בחירות, 50 נציגים מכל נפה. להפצת ההזמנות לוועידה ולחברות במפלגה, נעשה שימוש בנושאי תפקידים דתיים המועסקים בערים השונות על ידי המועצה המוסלמית העליונה. ועידת היסוד נתכנסה בירושלים ב-26 וב-27 במרץ 1935 ונכחו בה מעל 1,500 איש.
לנשיא המפלגה נבחר ג'מאל אל-חוסייני, שיומיים קודם לכן התפטר מתפקידו כמזכיר המועצה המוסלמית העליונה, כנציגו הפוליטי של חג' אמין אל-חוסייני, שביקש לשמור על מראית עין של מנהיג דתי א-פוליטי.
לסגן הנשיא נבחר אלפרד רוק, יווני-קתולי מיפו, ולמזכיר הכללי נבחר אמיל אל-ע'ורי, יווני-אורתודוקסי מירושלים, שעיקר תפקידו היה לארגן תמיכה בקרב הנוער.
ניהול המפלגה הופקד בידי לשכה שכללה את בעלי התפקידים הללו ובנוסף להם גם את ח'אלד אל-פרח' וכאמל אל-דג'אני (מיפו) ווג'יה אל-בשתאוי (משכם), שאליהם צורפו לאחר זמן קצר מוחמד עלי אל-ג'עברי ורשאד אל-ח'טיב (מחברון), מישל עאזר (נוצרי מיפו) ושחאדה חסונה (מלוד). הוחלט שהוועד הפועל של המפלגה יורכב משלושה נציגים לכל נפה, שייבחרו בנפרד על ידי הצירים מכל נפה. במהלך קיץ 1935 נסע ג'מאל אל-חוסייני ברחבי הארץ ועסק בהקמת 17 סניפים ובבחירת ועדים להם.
מצע המפלגה.
מצע המפלגה נתקבל בוועידת היסוד וכלל להלכה את המטרות הבאות:
עם זאת אימצה המפלגה כמצע מעשי את "האמנה הלאומית" (אל-מית'אק אל-קומי):
ההבדלים בינה לבין מפלגת אל-איסתקלאל.
ראשי המפלגה תפסו אותה לא כמפלגה אלא כתנועה עממית המבטאת את "רוח העם". בזכות זיקתה למועצה המוסלמית העליונה, שנהנתה משליטה בכספי הווקף, נהנתה המפלגה מתזרים מזומנים נדיב, ממנו נגזרה יכולת פעולה וביצוע.
בניגוד לאידאולוגיה של האיסתקלאל, שפנתה בראש ובראשונה כנגד האימפריאליזם הבריטי וראתה בציונות רק ענף אחד מענפי האימפריאליזם ריכזו החוסיינים (הכינוי הנפוץ לתומכי המפלגה) את מלחמתם ביישוב וקיימו עם הבריטים מערכת עדינה של הסכמים והבנות. למרות הצגת התמונה האידאולוגית הזו, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה התהפכה המגמה בעוד החוסיינים נטו יותר לכיוון הנאצי ואנשי איסתקלאל נטו לעודד את הבריטים במדיניותם האנטי-ציונית ולתמוך במדיניות הספר הלבן.
הבדל נוסף בין החוסיינים לאיסתקלאל היה שהאיסתיקלאל הייתה מפלגה חדשה של עירוניים צעירים משכילים וחילונים ללא קהל תומכים כפרי, בעוד החוסיינים נהנו ממאגר גדול של תומכים בקרב האוכלוסייה הכפרית, המבוגרת והמוסלמית של הארץ ומהמבנה המסורתי של החמולות.
תנועת הנוער.
ראשי המפלגה שמו דגש על ארגון הנוער. אמיל אל-ע'ורי, המזכיר הכללי, ניסה לפעול באמצעות פלוגות הצופים הערביות, אולם מהר מאוד עבר ליצירת מסגרת נפרדת בשם "פלוגות הנוער" (פרק א-שבאב), והיה חבר בוועדה מיוחדת שניהלה את הארגון. תנועת הנוער דמתה ל"נוער ההיטלראי" בגרמניה והוועדה אף כינתה לתקופה קצרה את הפלוגות באופן רשמי "הצופים הנאצים", אולם לאחר תקופה מסוימת הוחלף השם לכינוי האיסלאמי המסורתי "אל-פתוה" (שמן של אגודות אבירים מוסלמים בימי הביניים). ב-11 בפברואר 1936 נערך כנס היסוד של ארגון הנוער שניכרה בו רוח נאצית. ג'מאל אל-חוסייני הכריז בכנס כי היטלר החל את דרכו הפוליטית בשישה תומכים ועכשיו יש לו שישים מיליון.
70 המגויסים הראשונים נשבעו: "החיים - זכותי. העצמאות - שאיפתי. פלסטין - ארצי ואין מקום בה זולת לערבים. בזה אני מאמין ואללה הוא עדי".
"פלוגות הנוער" היו צבאיות למחצה והיה להן חלק רב בהכנת המהומות של 1936 ובראשיתן.
הקמתה מחדש ב-1944.
המפלגה חדלה להתקיים למעשה בין השנים 1937–1944, בשל הגליית רוב מנהיגיה והאיסור שהטילו הבריטים על פעילות פוליטית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בזמן המלחמה, שימש תופיק צאלח אל-חוסייני, אחיו של ג'מאל אל-חוסייני, כממלא מקומו כנשיא המפלגה ופעל רבות, בעזרת ידיד המשפחה אמיל אל-ע'ורי, לשמור על מעמדה הבכיר של משפחת אל-חוסייני בפוליטיקה המקומית.
בנובמבר 1943 חידשו החוסיינים את פעילות המפלגה. בהובלת ממלא מקום נשיא המפלגה, תאופיק צאלח אל-חוסייני, והמזכ"ל אמיל אל-ע'ורי, כוננה המפלגה מוסדות מרכזיים, סניפים וועדות, פרסמה תזכירים וגילויי דעת רבים, יזמה כינוסים המוניים, בהשתתפותם של מאות ואלפי אנשים, וטיפחה קשרים עם ארצות ערב ועם אישים, מפלגות, ארגונים בעולם הערבי, ועם פלסטינים בחו"ל.
לאחר 1944 חזרה המפלגה להיות גורם מרכזי ומנהיג בפוליטיקה הערבית.
אורי ניסן ברנר
פסטיבל חיפה להצגות ילדים
פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים הוא פסטיבל לתיאטרון ילדים, שייסדה מרים יחיל-וקס, ומתקיים בחיפה מדי שנה בימי חול המועד פסח.
היסטוריה.
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1987 ביוזמת התיאטרון העירוני חיפה בשיתוף עם עירייה חיפה. נועם סמל, מנכ"ל התיאטרון, ומרדכי פרי, ראש מינהל החינוך התרבות והרווחה בעיריית חיפה ניהלו אותו. הפסטיבל הראשון נמשך ארבעה ימים, וכלל 400 אירועים ופעילויות. 14 מההצגות הוצגו לראשונה בפסטיבל והתחרו על "פרס הפסטיבל" להצגת הילדים הטובה ביותר.
הפסטיבל השני התקיים בשנת 1989. הפסטיבל השני כלל 140 הצגות ואירועים. נשיאת הכבוד של הפסטיבל הייתה רעיית נשיא המדינה אופירה נבון.
בשנת 2002, לאחר שכבר נפתח, בוטל הפסטיבל, בעקבות הפיגוע במסעדת מצה. שנה אחר כך היה הדו-קיום בין יהודים לערבים לנושא המרכזי של הפסטיבל.
בשנת 2010, לציון מלאת 20 שנה לפסטיבל, עוצב מתחם הפסטיבל כולו כמסיבת יום הולדת.
בשנת 2011 הוקדש הפסטיבל ליצירותיה של הסופרת לאה גולדברג, במלאת 100 שנה להולדתה. מתחם הפסטיבל הפך אז ל"גן של לאה", ובו יכלו המבקרים להלך בין דמויות מתוך יצירותיה הבולטות ובין סצנות שיועלו על ידי שחקנים מתוך סיפוריה.
בשנת 2020, עקב מגפת הקורונה בישראל, נדחה הפסטיבל, ונערך חצי שני אחר כך באופן מקוון. למעלה מ-20 אלף איש צפו בהצגות, וניתן היה להצטרף ולצפות בהן עד נובמבר 2020. השידורים כללו גם ראיונות עם יוצרי ההצגות המובילות, ועם מנהלי הפסטיבל, וכך, ניתן היה לשמוע על הנעשה מאחורי הקלעים של הכנת הפסטיבל המיוחד הזה.
בשנת 2021, אחרי שנת הקורונה, התקיים הפסטיבל כסדרו, תוך שהוא מעמיד מתחם מערך בדיקות קורונה מהירות לילדים מתחת לגיל 16.
מיקום.
הפסטיבל נערך במתחם תיאטרון חיפה שבשכונת הדר הכרמל, בגן בנימין הסמוך לו, ובאתרים נוספים בעיר, המשתנים מדי שנה, וכוללים, את המדעטק ומוזיאון העיר חיפה.
תפיסה אומנותית.
התפיסה האמנותית של הפסטיבל היא הפיכת ההצגות המועלות באולמות, והאירועים שמחוץ להם, להפנינג לילדים. הפסטיבל אורך כשלושה ימים, שבמהלכם מועלים עשרות הצגות ומופעים. תוכנית הפסטיבל כוללת באופן מסורתי הצגות המיועדות לילדים ממגזרים שונים בחברה. כך, נכללות בו הצגות המיועדות לציבור החרדי והצגות בשפה הערבית.
תוכני הפסטיבל.
תחרות הפסטיבל.
בין ההצגות המועלות בהופעות בכורה במסגרת האירוע, נערכת תחרות. מטרת התחרות היא פיתוח תחום הצגות הילדים בישראל, העלאת רמת מחזות הילדים בה, עידוד של הפקת מחזאות ישראלית מקורית וקירוב המודעות של הקהל הצעיר לתיאטרון.
תכנים.
בצד תחרות ההצגות המקוריות, מתארחות במסגרת הפסטיבל עשרות הצגות, המועלות דרך שגרה בתיאטראות וקבוצות התיאטרון לילדים ונוער בישראל. בנוסף אליהן מתארחות בפסטיבל הצגות ילדים מחוץ לארץ.
במסגרת הפסטיבל, מתקיימים מופעי חוצות לציבור הרחב, ללא תשלום, המועלים על ידי קבוצות ותיאטראות שונים מישראל ומחו"ל, שהוזמנו לשם כך על ידי הנהלת הפסטיבל. כמו כן, נכללים בו מתחמי יצירה ופעילויות לילדים.
ניהול ותמיכות.
הפסטיבל נתמך כספית על ידי עיריית חיפה, משרד החינוך והתרבות, מפעל הפיס וקרן חיפה. במהלך השנים, הוא התמודד עם המשבר הכלכלי שעבר על תיאטרון האם שלו, תיאטרון חיפה, ובמסגרתו, אף קוצץ תקציב הפסטיבל.
המנהל האומנותי של הפסטיבל, בין 2014 ל-2020, היה איציק ויינגרטן.
החל משנת 2021 המנהל האומנותי של הפסטיבל הוא רועי שגב.
אי-גיוס בישראל
גיוס חובה לצה"ל נעשה בהתאם לחוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. בחוק זה קבועים גם כללים המאפשרים שלא להתגייס, ובהם קבלת פטור משירות ביטחון ואי-גיוס. כמו כן קיימת השתמטות מגיוס, באמצעות דרכים בלתי חוקיות על-מנת שלא לשרת בצה"ל.
פטור משירות ביטחון.
ישנם מאפיינים אחדים המעניקים פטור משירות ביטחון (כלומר פוטרים מגיוס לצה"ל) למי שאחד מהם מתקיים בו. בין המאפיינים הללו יש המתקיימים בגברים בלבד, אחרים המתקיימים בנשים בלבד, וכאלה המתקיימים בבני שני המינים, כגון:
פטור משירות ביטחון יכול להינתן לפני מועד הגיוס לצה"ל או במהלך השירות והוא פוטר הן משירות חובה והן משירות מילואים. לעיתים על משרתי קבע המקבלים פטור משירות ביטחון חלה חובה להתנדב להשלמת שירותם, על פי סעיפים מסוימים בחוזה בינם לבין צה"ל.
הסדר תורתו אומנותו מאפשר לגברים יהודים ללמוד בישיבה ובכך לדחות את הגיוס כל עוד ממשיך התלמיד את לימודיו או בהגיעו לגיל הפטור על פי ההסדר (בין 31 ל-41). תושב חוזר פטור משירות מילואים בתנאים מסוימים.
הימנעות מגיוס.
הימנעות מגיוס היא שימוש בדרכים חוקיות שלא לשרת בצה"ל, באמצעות פעולה שאחת מיעדיה הוא הימנעות מגיוס. דוגמאות לכך: