שתי האותיות הראשונות של תקן זה, מקורן בתקן סימוני המדינות ISO 3166-1 alpha-2 (אשר דומים לאלו המשמשים בשם התחום ברמה העליונה הארצית באינטרנט) והאות השלישית היא בדרך כלל האות הראשונה של שם המטבע עצמו. לכן, לדוגמה, ILS הוא הסימון של ישראל כש-IL מסמל את ישראל, ו-S עבור שקל חדש, ובדומה, סימונה של יפן הוא JPY כאשר JP עבור יפן ו-Y עבור ין. שיטה זו מבטיחה שלכל מטבע יהיה סימון ייחודי, גם אם שמו זהה לשמות מטבעות בארצות אחרות. למשל, השמות דולר, , פאונד ועוד משמשים בכמה מדינות, ולכן שילוב בין סימון המדינה לקיצור שם המטבע מונע דו משמעיות.
יתר על כן, התקן מגדיר את הקשר בין יחידות מטבע ראשיות ליחידות מטבע משניות. במרבית מהתקנים, ליחידות המטבע המשניות קיים ערך של 1/100 מערכו של היחידה הראשית, אולם 1/10 ו-1/1000 גם כן מצויים. ישנם מטבעות אשר אין להן יחידות מטבע משניות כלל. באחרים, ערך יחידות המטבע הראשי כה קטן עד כי השימוש ביחידות המטבע המשניות זניח (כגון ערכו של הסן היפני – 1/100 מערכו של הין). במאוריטניה אין חלוקה עשרונית של היחידות, כך 1 אוגיה = 5 קהומס, ובמדגסקר 1 אריארי = 5 איראימבילאנג'ה.
ה-ISO 4217 כולל סימונים לא רק עבור מטבעות, אלא גם עבור מתכות יקרות (זהב, כסף, פלדיום ופלטינה; נמדדים בדרך כלל על ידי אונקית טרוי) ופריטים אחרים המשמשים בכלכלה הבינלאומית, כגון זכויות משיכה מיוחדות. כמו כן, ישנם סימונים מיוחדים המוקצים למטרות ניסיוניות (XTS), ולציון עסקאות ללא מטבע (XXX). סימונים אלו מתחילים באות X.
ISO 3166 לעולם אינו מקצה סימונים המתחילים באות X למדינות השונות, על כן יכולה ISO 4217 להשתמש באות X עבור מטבעות שאינן משויכות למדינה מסוימת ללא הסיכון של התנגשות בסימוני מדינות עתידיות.
מטבעות על-לאומיים, כגון הדולר המזרח קריבי, ה-פרנק CFP מרכז אפריקני, וה-פרנק CFA מערב אפריקני, בדרך כלל גם מיוצגות על ידי סימונים המתחילים באות X. אולם, האירו מיוצג על ידי הסימן EUR; אף על פי ש-EU הוא אינו סימון למדינה בתקן ISO 3166-1, הוחלט להשתמש בה בכל זאת, ועל כן הסימון EU הוסף לתקן ISO 3166-1 על מנת לייצג את האיחוד האירופאי. סימונה של יחידת המטבע האירופית, אקו, שקדמה לאירו היה XEU.
היסטוריה.
בשנת 1973, ועדה טכנית 68 של ISO החליטה לפתח סימונים שייצגו מדינות וקרנות לשימוש בכל יישום של עבודה, מסחר או בנקאות. בישיבה ה-17 (פברואר 1978) של קבוצת המומחים של הסמכות הכלכלית של אירופה (ECE) ושל האומות המאוחדות (UN) הוחלט כי סימון בן שלוש אותיות עבור תקן ISO 4217 יתאים לשימוש במסחר הבינלאומי.
עם הזמן נוספים מטבעות חדשים ומבוטלים מטבעות ישנים. לעיתים תכופות, שינויים אלו חלים עקב שלטונות חדשים (דרך מלחמה או חוקה), עקב בריתות בין מדינות המתקנות מטבע אחיד או עקב ייסוף המטבע (העלאה של ערך המטבע ביחס למטבעות אחרים) עקב אינפלציה מוגזמת. כתוצאה מכך, רשימת הסימונים מעודכנת מפעם לפעם. סוכנות האחזקה (MA) של ISO 4217, מוסד הסטנדרטים הבריטי, אחראית על האחזקה של רשימה זו.
חטיבה 8
חטיבה 8 (חטיבת הזקן, בעבר נקראה חטיבה 608 וחטיבה 875) היא חטיבת השריון הראשונה של צה"ל שהוקמה ב-24 במאי 1948, לאחר הכרזת המדינה ופלישת צבאות ערב. מפקד החטיבה הראשון היה יצחק שדה ועל שמו כונתה "חטיבת הזקן". במהלך המבצע הראשון בו השתתפה החטיבה, מבצע דני, נכבשו שדה התעופה לוד (לימים נמל התעופה בן-גוריון) והמרחב בו ממוקמים היום היישובים שהם ואלעד. כמו כן במהלך מלחמת העצמאות השתתפה החטיבה בקרבות לחיבור הנגב וסיפוח חלקים נרחבים ממנו, ובכללם באר שבע, חבל לכיש, חבל שלום ופתחת ניצנה. במלחמת ששת הימים פעלה החטיבה תחילה במבצע הונאה בחצי האי סיני, ולאחר מכן נטלה חלק מרכזי בכיבוש צפון רמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים נטלה חלק במאמץ בלימת הארמייה המצרית השלישית בסיני. בנוסף לקחה חלק בפעילות מבצעית בתקופת האינתיפאדה, ובמבצע צוק איתן גויסו יחידותיה להגנת גבול הצפון.
כיום היא חטיבת מילואים המשתייכת לפיקוד הצפון.
היסטוריה.
מלחמת העצמאות.
ההחלטה על הצורך להקים את חטיבה 8 התקבלה לקראת סוף חודש מרץ 1948. וכך הייתה חטיבה 8 לשנייה מבין שתי החטיבות האחרונות אותן הקים כוח המגן העברי, ערב פלישת צבאות ערב למדינת ישראל (החטיבה הראשונה שהוקמה הייתה חטיבה 7). בראשיתה מנתה החטיבה 3 גדודי חי"ר, אשר אוישו על ידי מדריכים ומגויסים טריים מבסיסי ההדרכה השונים.
בישיבת מטכ"ל שנערכה ב-17 במאי התקבלה החלטה להאיץ את הקמת החטיבה, כשאחד מגדודיה יהיה גדוד שריוניות, דבר אשר יהפוך אותה לחטיבת שריון הראשונה בצה"ל. באותה הישיבה הוחלט כי החטיבה תהווה כוח עתודה לקראת פלישת צבאות ערב ובראשה יעמוד יצחק שדה. כאן המקום להזכיר, כי בתכנון המקורי יועדה החטיבה להיות מורכבת מ-4 גדודים (2 גדודי חי"ר, גדוד משוריין וגדוד ממוכן), אולם בפועל הוקמו רק שני גדודים:
את עיקר כוח האדם בשלב זה היוו אנשי האצ"ל ולח"י ושריונרים ששירתו בחילות השריון בצבאות זרים. יחד עם זאת, הכמות והאיכות של אמצעי הלחימה של החטיבה בראשית המלחמה, בעיקר מבחינת השריון, היו ירודים.
במקביל להקמתה החלה החטיבה להתאמן במרחב תל ליטוינסקי (לימים תל השומר) וכבר במהלך האימון הראשון נשלחו פלוגה מגדוד 82 ויחידות מגדוד 89 למספר קרבות מול הלגיון הירדני סמוך לכפר עאנה, כיום נוה מונוסון, לאחר כיבוש יהודייה בידי הלגיון הירדני (11.6.1948). תוצאות הקרבות הללו הראו כי הפלוגות לא היו מאומנות דיין.
לקראת סוף חודש אפריל 1949 פורקה חטיבה 8 בהוראת שר הביטחון, דוד בן-גוריון, בעקבות צמצום סדר כוחות הסדיר בצה"ל. גדוד 82 הועבר לחטיבת הנגב ואילו גדודים 88 ו-89 פורקו.
מבנה החטיבה.
גדוד 81 (89).
גדוד קומנדו בפיקודו של רס"ן משה דיין, שמונה בסוף מאי 1948 ושירת בתפקיד עד 1 באוגוסט 1948. ייעודו העיקרי היה גדוד פשיטה ממוכן. הגדוד כלל שתי פלוגות זחל"מים ומשוריינים, שתי פלוגות ג'יפים ופלוגה מסייעת. מטה הגדוד היה בבן-שמן. סגניו של דיין בפיקוד על הגדוד היו דב צסיס (שבהמשך פיקד על הגדוד), יוחנן פלץ וסא"ל יעקב (ישקה) אליאב, מפקד החטיבה הלוחמת של הלח"י.
הגדוד נטל חלק בקרבות רבים במבצע דני, במבצע יואב, במבצע מוות לפולש, במבצע שמונה, במבצע אסף ובמבצע חורב.
לוחמי הגדוד הגיעו מארבעה מקומות עיקריים: חבריו של דיין מנהלל ומשאר יישובי העמק; יוצאי האצ"ל והלח"י; ותיקי היחידה לפעולות מיוחדות של ההגנה מתל אביב, שנותרו בלא תעסוקה לאחר נפילת יפו, ומתנדבים יהודים מהתפוצות.
פלוגה א', שמנתה 120 איש – יוצאי לח"י בלבד – פעלה תחת פיקודו של סרן יעקב גרנק ("דוב הבלונדיני"). הגדוד צויד בג'יפים חמושים במקלעים ובחצאי זחל שנקנו בארצות הברית בשוק גרוטאות.
בסוף חודש אפריל 1949 הגדוד פורק בעקבות פירוק החטיבה. הגדוד מונצח בכיכר ה"קומנדו" סמוך לעירייה בלוד.
גדוד 82.
גדוד 82, השייך כיום לחטיבה 7, היה גדוד הטנקים הראשון והיחיד בחטיבה ובצה"ל כולו בפיקודו של סא"ל פליקס באטוס, אשר טרם גיוסו לצה"ל שימש כקצין שריון בצבא האדום. בראשית המלחמה חימושו כלל מספר מצומצם של זחל"מים ומשוריינים תוצרת הארץ יחד עם שלושה טנקים צרפתיים מסוג רנו R-35 שנלקחו שלל מהצבא הסורי.
במהלך ההפוגה הראשונה, בלילה שבין 29 ל-30 ביוני, הוברחו שני טנקים בריטיים מסוג קרומוול על ידי שני שריונרים בריטיים - מפקד הטנק הסקוטי הארי מקדונלד והמכונאי האירי מייק פלנגן, מהבסיס בו אוחסנו סמוך לשדה התעופה של חיפה ונמסרו לכוחות צה"ל בתל אביב. על פי התכנון המקורי היו אמורים להגנב באותו לילה כל ארבעת טנקי הקרומוול האחרונים של הצבא הבריטי, אשר אוחסנו בבסיס, אולם בשל חוסר היכולת להניע את אחד הטנקים, ובשל התחפרותו בחול של טנק נוסף, הוברחו באותו הלילה רק שני טנקים. ההברחה נוהלה כמבצע צבאי ממרתף ברחוב בלפור 3 בחיפה, באמצעות מכשיר הקשר.
את כל הדרך מחיפה לתל אביב עשו הטנקים בנסיעה על זחלים, דרך ואדי מילק וזאת משום שהמובילים, אשר היו אמורים להעמיס את הטנקים בסמוך לקיבוץ יגור לא הגיעו. וכך, חרף המרדף הבריטי בניסיון להחזיר את צמד הטנקים, הצליחו מקדונלד ופלנגן להגיע לתל אביב תוך מספר שעות. הטנקים הובאו תחילה לגני התערוכה הישנים בעיר ולאחר מכן אוחסנו בשכונת בורוכוב בגבעתיים, בחצרו של אחד מאנשי ההגנה (בסמוך למכון המים), עד אשר נמסרו לידי חטיבה 8, בתל ליטוינסקי, כעבור מספר ימים.
שני טנקים אלה שובצו ב'פלוגה האנגלו-סקסית' בגדוד, בה שירתו חיילים ממדינות דוברות אנגלית. כמו כן נקלטו בגדוד עוד עשרה טנקים צרפתיים קלים ומיושנים מסוג H-39 הוצ'קיס ושובצו ב'פלוגה הרוסית', שחייליה שירתו כטנקיסטים בצבא האדום. טנקי ה-M4A3 שרמן האמריקאים, שנקנו מעודפי הצבא האיטלקי, הגיעו רק בשלבים המאוחרים של המלחמה.
השריונרים כאמור היו אנשי מח"ל, ותיקי חילות שריון ממדינות דוברות אנגלית ועולים ממזרח אירופה, כשהבולט מכולם היה רס"ן ליונל דרוקר, קצין שריון יהודי בצבא הקנדי, אשר הצטרף לחטיבה 8 ושימש כמפקד הטנק הראשון בצה"ל (2 טנקי הקרומוול שנגנבו מהצבא הבריטי ושעל אחד מהם פיקד ליונל דרוקר, מוצגים כיום במוזיאון יד לשריון בלטרון).
הגדוד אורגן ב-7 פלוגות:
לא פעם נתקל הפיקוד של הגדוד בבעיית הארגון והשליטה, היות שמרבית הגדוד היה מורכב מלוחמים דוברי שפות שונות (בפלוגת הטנקים הכבדים דברו אנגלית, בפלוגת הטנקים הקלים דברו רוסית והיות ובגדוד לא נמצא אף אחד שדיבר גם רוסית וגם אנגלית, נעשה התרגום מרוסית ליידיש וממנה לאנגלית).