שיווה מתואר כיוגי סגפן היושב דרך קבע בהגות מדיטטיבית. על כן הוא ידוע גם בשם מהא-יוגי, הגדול והקדוש מבין היוגים. מקומו של שיווה הוא בהרי ההימלאיה, שם הוא יושב ומודט כאחד היוגים. תוך כדי ישיבתו, הוא חוסם את נהר הגנגס בשיערו המסודר כמעין סכר על מנת שלא יציף את העולם כולו ומותיר אך לזרם מים אחד לזרום במורד ההר. לגופו הוא לובש עור של טיגריס והוא עונד נחשים כתכשיטים. נשקו הוא הקלשון המשולש ובמיצחו עין שלישית אשר כל עת שהיא נפקחת בוקעת ממנה אש איומה אשר ביכולתה לכלות את היקום כולו. כלי רכבו של שיווה הוא השור ננדי.
למרות שלל התיאורים המיניים האופפים אותו, שיווה מוצג לרוב דווקא כנזיר סגפן. בפוראנות מסופר כי ברגע שקמאדווה, אל התאווה, ירה אחד מחצי התאווה שלו על שיווה ובכך גרם לתאוותו לבעור אל אשתו פרוואטי, בערה חמתו של שיווה והוא שרף את קמאדווה באש אשר בקעה מעינו השלישית.
גרונו של שיווה כחול. הוא הפך לכחול בעת שבלע את ים הרעל אשר נוצר כתוצר לוואי שעה שחבצו האלים והשדים את ים החלב. מטיפה אחת של הרעל אשר נפלה על האדמה נוצרו הנחשים והעקרבים. היום בו בלע שיווה את ים הרעל מצוין בחג השיווה-רטרי הנחגג מדי שנה על ידי ההינדים.
פולחן שיווה.
שיווה הוא אחד האלים הפופולריים ביותר בקרב ההינדים. כבעלה של פרוואטי, אלת הטבע החומרי, ביכולתו להעניק ברכות חומריות לרוב. בשל היותו אל ההרס ביכולתו להשמיד את המידות הרעות אשר בתוכנו. בשל היותו לוחם גדול ורב כוח הוא מספק הגנה. בשל היותו גדול היוגים הוא הגורו הגדול אליו פונים המחפשים אמת. ובשל קרבתו לשדים ורוחות הוא קשור בטנטרה ובמאגיה שחורה.
עיקר הפולחן שסביב שיווה נעשה על ידי השיווה-לינגם, צלם קדוש הכולל צורה פאלית המייצגת את שיווה המוצב על צורה ואגינאלית המייצגת את פרוואטי. השיווה-לינגם מייצג את האיחוד הקוסמי בין הכוח הזכרי של שיווה לבין הכוח הנקבי של פרוואטי. לרוב מעוטר השיווה-לינגם בנחש קוברה המסוכך עליו, זאת בשל תיאורו של שיווה כעוטה נחשים על גופו. לשיווה לינגם נהוג לסגוד על ידי שטיפתו במים או בחלב.
זרעיו המחוספסים של צמח הרודרקשה, אשר צמח לראשונה במקום בו נחתו דמעותיו של שיווה, משמשים להכנת מחרוזות תפילה לחסידיו של שיווה. סאדואים וברהמנים רבים נוהגים לענוד מחרוזות שכאלו ולהשתמש בהם כדי לספור את המנטרות שהם אומרים בזמן מדיטציה.
סימלו של שיווה, אותו נוהגים חסידיו לסמן על מצחם, הוא שלושה קווים אופקיים המייצגים את שלוש הגונות, מידותיו של החומר.
המנטרה העיקרית הנאמרת בהקשר לשיווה היא: אום נמה שיוויה ("אום, משתחווה אני לשיווה").
מסביב לעולם בשמונים יום
מסביב לעולם בשמונים יום (בצרפתית: Le tour du monde en quatre-vingts jours) הוא רומן הרפתקאות בצרפתית שכתב הסופר ז'ול ורן. הספר הוא אחד מרבי המכר של ורן. הרומן, שיצא לאור בשנת 1872, לאחר שפורסם בהמשכים באחד מעיתוניו של פייר־ז'ול הצל, מתאר את מסעם מסביב לעולם של הג'נטלמן הבריטי פֿילְיַאס פֿוֹג ומשרתו, זַ'אן פַּספַּרטוּ. הוא מסביר לפוג כי אימץ שם זה בשל מנהגו להחליף בתדירות רבה מקצועות - מלוליין קרקס לכבאי ועוד. חלק מקסמו של הרומן נובע מתיאורו של ורן את הבדלי המזג בין פספרטו, המייצג את תכונותיו של בן פריז הצרפתי הפועל בהתאם לרגשותיו וניחן בתושייה הטבעית, ובין פוג, הג'נטלמן האנגלי, קר המזג ובעל התבונה.
הרומן פורס בפני הקורא את העולם, כפי שראה אותו בן המערב בסוף המאה ה־19, את חידושי הטכנולוגיה של אותם הימים ואת ראיית העולם המערבית, בכל הנוגע לתרבויות שונות, באירופה ומחוצה לה. הספר מתאר כיצד הסוחרים והמתיישבים מאירופה מנסים להנחיל את תרבות המערב לעמים "חסרי התרבות", שאת מנהגיהם השונים מנסה ז'ול ורן לחשוף בפני הקורא. הוא פורש, בסגנון המיוחד לו, את המידע הגאוגרפי וההיסטורי של ארצות העולם בתקופתו. בספר מופיעים גם היבטים מדעיים, אך פחות מאשר בספרים אחרים שכתב ורן, כגון מסע לבטן האדמה או אי התעלומות.
הספר אינו רק תיאור מסע, אלא גם תעלומה בלשית העוסקת במרדפו של פיקס, בלש אובססיבי, אחר פוג. פיקס חושד כי פוג הוא שגנב עשרות אלפי לירות שטרלינג מקופת ה"בנק אוף אינגלנד". עלילת משנה נוספת מתארת את התאהבותו של פוג באלמנה הודית, בתו של סוחר פרסי, אותה הציל ממנהג הסאטי.
אפיון התקופה.
הספר נכתב במהלך תקופה קשה בחייו של ורן, כמו גם בהיסטוריה של צרפת. צרפת הפסידה במלחמת פרוסיה צרפת ב־1870 וחבלי הלידה של הרפובליקה הצרפתית השלישית היו מלווים במהומות ובמלחמת אזרחים, בעת דיכוי הקומונה הפריזאית. בזמן המלחמה גויס ורן כשומר חופים, הוא סבל מחיסרון כיס ואביו נפטר.
פתיחתם של נתיבי תחבורה חדשים בעולם, נושא שתפס את דמיונו של ורן כמו גם את דמיון קוראיו, הביאה לכתיבת הספר. הנתיבים שנפתחו בין השנים 1869 ל־1870 היו: מסילת הרכבת החוצה את ארצות הברית, המסילה החוצה את חצי האי ההודי ופתיחת תעלת סואץ. ההנחה הייתה שזה תחילתו של עידן בו יכול היה הנוסע מסביב לעולם ליהנות מנוחות ומוודאות יחסית בהמשך מסעו. פיליאס פוג גיבורו של ז'ול ורן מנסה להוכיח זאת.
ורן מתואר לעיתים כסופר עתידני, אך ספר זה רחוק מלהיות יצירה של מדע בדיוני. הספר הוא תיאור מהימן ומדויק של ההתפתחות והקדמה הטכנולוגית בזמנו ושל האימפריה הבריטית בה "אין השמש שוקעת לעולם" בשיא תפארתה; ואכן התאריך בו מסתיים מסעו של פוג מסביב לעולם, 22 בדצמבר 1872, הוא גם תאריך ההוצאה לאור של ספרו. דבר זה הביא לכך שכמה קוראים אכן האמינו כי המדובר בתיאור של מסע אמיתי.
הרעיון למסע.
הקפת כדור הארץ בזמן קצוב תוארה בספרים אחדים, אשר חוברו קודם לספרו של ז'ול ורן ואלו הם:
סיפור העלילה.
הסיפור מתחיל ב־2 באוקטובר 1872. פיליאס פוג, רווק מתבודד ועשיר בעל הרגלים קבועים מפטר את המשרת האישי. הוא שוכר את שירותיו של משרת חדש בשם פספרטו. מאוחר יותר, באותו יום, במהלך ביקורו היומי ב"רִיפוֹרְם־קלבּ" (מועדון הרפורמה), משוחחים חברי המועדון על הגנבה הגדולה של סכום עתק, חמישים וחמישה אלף לירות שטרלינג מה"בנק אוף אינגלנד".
זהב, הכסף ושטרי הכסף - הכל מוצג בחופשיות וכמעט אפשר לומר בהישג יד של כל אחד". הסברו של ז'ול ורן נועד להראות את הנאיביות שהוא מייחס לאנגלים.
במועדון הרפורמה התעורר ויכוח האם ניתן יהיה לתפוס את הגנב. אחד המשתתפים ציין כי לאחר שמסילת הברזל החוצה את חצי האי ההודי הושלמה, התפרסמה בעיתון דיילי טלגרף כתבה לפיה די בשמונים יום על מנת להקיף את העולם. פוג, אשר לא נטל חלק בוויכוח, מעיר כי הדבר ניתן לביצוע. חבריו מתערבים עמו על 20,000 ליש"ט ופוג יוצא לדרך ובתיקו סכום זהה לשם כיסוי הוצאות המסע.
חישוב הימים בספר, שהופיע כביכול בדיילי טלגרף:
בביתו של פוג, פספרטו לומד את סדר יומו של אדונו בעל ההרגלים הקבועים. ואז, פוג מבשר לו כי עליו לארוז תיקים לנסיעה למסע מסביב לעולם. ואכן בערב, בנוכחות חבריו הממתינים לו בתחנת הרכבת, יוצאים פוג ופספרטו למסע ברכבת היוצאת בשעה 20:45 מלונדון לפריז. פוג מודיע כי ישוב ללונדון כעבור 80 יום, בשבת, 21 בדצמבר עד שעה 20:45.
בציבור הרחב נערכים הימורים על הצלחתו של פוג. ההימורים מגיעים עד למאתיים נגד אחד, לרעת פוג. ביום השביעי למסע מתקבל במשטרת לונדון מברק מהבלש פיקס, המוצב בסואץ שבמצרים: "עוקב אחרי גנב הבנק פוג, נא לשלוח פקודת מעצר לבומביי". כך, באופן פתאומי, הופך הג'נטלמן האנגלי לחשוד בגנבה מהבנק האנגלי.
בדרך למזרח אסיה.
פיליאס פוג ופספרטו חוצים את מערב אירופה ברכבת. מפריז, תחנתם הראשונה, הם עוברים את טורינו שבאיטליה, ומגיעים לנמל ברינדיזי בדרום איטליה. מברינדיזי הם מפליגים באונייה "מונגוליה" אשר אמורה להגיע עד לבומביי שבהודו. האונייה עוצרת לתדלוק בנמלים סואץ ועדן.
בנמל העיר סואץ, ממתין הבלש פיקס מהסקוטלנד יארד לבאים מאירופה. ב"חוש השישי" שלו הוא חש כי גנב הכסף מהבנק אוף אינגלנד נמצא באונייה. פיקס, הנלהב לפרס המוצע למוצא את הגנב, מבחין בפוג ומחליט כי הוא עונה לתיאור הגנב. הוא קובע בהחלטיות כי "גנבים גדולים" תמיד יש להם דמות של אנשים ישרים. פיקס מנהל "לתומו" שיחה עם פספרטו ובמהלכה מתחזקת השערתו כי פוג הוא הגנב הנמלט. מאחר שאין בידו צו מעצר (רק משטרת לונדון רשאית להוציא את הצו) הוא מחליט להצטרף אליהם במסעם להודו. ההנחה היא כי בהודו, המצויה תחת שלטון בריטי, ימתין לו צו מעצר טלגרפי מלונדון.
הם מגיעים לבומביי, שם מחליט פספרטו לבקר במקדש הינדי, מבלי שייתן את דעתו על נוהגי המקום, ובהם הדרישה להלך בתוכו יחפים. בהיכנסו עם נעליו פנימה, מעורר פספרטו זעם רב בקרב ההמון, ונמלט מן הקטטה בעור שיניו כשהוא מותיר מאחוריו את נעליו. עבור פיקס הייתה זו הזדמנות פז לעכב בעד פוג ומשרתו (דבר שהיה נחוץ לו, כי צו המעצר מלונדון בושש להגיע), כי החוק האנגלי התהדר בנוקשותו הרבה כנגד הפרת המנהגים הדתיים על ידי אירופאים.
בהמשך היום עולים פיליאס פוג ופספרטו לרכבת החוצה את חצי האי ההודי: מבומביי לכלכותה. זוהי נסיעה במסילת הברזל שעל חנוכתה התבשר פוג עוד בלונדון. הרכבת עוצרת בדרך ומסתבר כי עדיין לא הושלמה הסלילה של חלק מהמסילה. פוג שוכר תמורת 2,000 ליש"ט פיל ומוביל פילים פארסי, המוביל אותם באזור המיושב באוכלוסייה הינדית קנאית.