באוגוסט 2020 החלו להתבצע במסילה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, העבודות הסתיימו ב-19 בנובמבר 2021. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
כביש 491, הצפוי לתת מענה חדש לבאים לתל אביב מכיוון מזרח, אמור לעבור משני צדדיה של מרבית מסילת הירקון.
הרמונית
שמואל נח קרמר
שמחה שמואל (סמואל) נח קרמר (באנגלית: Samuel Noah Kramer; 28 בספטמבר 1897 – 26 בנובמבר 1990) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, מומחה בולט בהיסטוריה השומרית והלשון השומרית.
קורות חיים.
שמחה שמואל נח קרמר נולד ב-28 בספטמבר 1897 בקייב שברוסיה (אוקראינה) לבנימין ולייטה קרמר. בעקבות הפוגרום ב-1905 בתקופת הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, היגרה משפחתו לפילדלפיה, שם ייסד אביו בית ספר עברי. לאחר שסיים את חוק לימודיו התיכוניים ורכש תואר ראשון, התנסה קרמר במגוון עיסוקים, בכללם הוראה בבית הספר של אביו, כתיבה ספרותית ועסקים.
קרמר כתב באוטוביוגרפיה שלו שכאשר היה כבן שלושים, "התבהר לי שעלי להתחיל מבראשית ולנסות לעשות שימוש בלימודי העברית שלי, בהם השקעתי את רוב נעורי, ולהתייחס אליהם כאל קרש קפיצה לקריירה אקדמית".
הוא נרשם לקולג' דרופסי בפילדלפיה ללימודי עברית ושפות שמיות, ונמשך במיוחד לאגיפטולוגיה. באותה עת הוא עבר למחלקה ללימודי המזרח באוניברסיטת פנסילבניה, ועבד בצוותא עם הצעיר, שהיה לאחת הדמויות המובילות בעולם בחקר המזרח הקרוב. שפייזר ניסה לפענח לוח בכתב היתדות מתקופת הברונזה המאוחרת המתוארכת ל-1300 לפני הספירה לערך; כעת החל קרמר בקריירה שנמשכה לכל אורך חייו בהבנת מערכת כתב היתדות.
קרמר סיים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1929 והתפרסם בזכות איסוף לוחות בכתבי יתדות ופיענוחם. בשנת 1932 חפר בעיראק באתר העיר שורופק במשך 6 שבועות בצוות משותף של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ואוניברסיטת פנסילבניה. מנהל החפירה היה אריך שמידט וקרמר שימש כאפיגרף. הוא פרש מהחיים האקדמיים בשנת 1968, אולם נותר פעיל.
באוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה ב-1986, הוא מסכם את הישגיו כדלקמן:
בשנת 1982, הוענק לקרמר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
קרמר הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 1990 בארצות הברית.
טכנולוגיה התאמתית
טכנולוגיה מפצה
האחים פרנקל
האחים פרֶנקל (בערבית: الإخوة فرنكل, בצרפתית: Les Frères Frenkel) היו חלוצי סרטי האנימציה במצרים, והאנימטורים הראשונים באפריקה ובעולם הערבי. האחים, בנים למשפחה יהודית אשכנזית שהגרה למצרים, היו הרשל פרנקל (1902–1974), סלומון פרנקל (1912–2001) ודוד פרנקל (1914–1994), ובאולפן היה שותף גם אביהם, נחום בצלאל פרנקל.
תרומתם להתפתחות האנימציה בעולם הערבי הוכרה לאחר גילוי ושחזור סרטיהם הקצרים בצרפת בשנת 1995 וכשהוצגו החל משנת 1996 בפסטיבלים לרגל מאה שנה לקולנוע הערבי בקהיר, בפריז במכון העולם הערבי, במקנס שבמרוקו ובמקומות אחרים.
תולדות המשפחה.
אבי המשפחה, נחום בצלאל פרנקל, נולד וגדל ברצ'יצה שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). עבד כצלם ובשנת 1905, תחת רושם הפרעות נגד היהודים, החליט יחד עם אשתו, גניסה לבית גינצבורג, לעלות לארץ ישראל. בשנת 1905 הגיעו ליפו והתיישבו בה. בצלאל פרנקל פתח בית דפוס, כריכייה וחנות ספרים. לזוג נולדו שלושה ילדים – הרשל, דוד ושלמה (סלומון).
הגירת המשפחה למצרים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה והשלטונות העות'מאנים התנכרו ליהודי הארץ וגירשו את חלקם, נמלטה משפחת פרנקל לאלכסנדריה שבמצרים, אז בשלטון בריטניה. אבי המשפחה הקים שם בית מלאכה מצליח לרהיטי לכה בסגנון סיני, שאת מלאכת ייצורם למד הבן דוד ממומחה בתחום בשם סטולוב. מבית המלאכה של פרנקל הוזמנו פריטים על ידי חצר המלך ועל ידי נכבדים רבים במצרים.
עיסוק בקולנוע.
האחים פרנקל ואביהם גילו עניין רב בראינוע ובקולנוע. הרשל, הבן הבכור, היה מעריץ של יצירות צ'ארלי צ'פלין, דוד, בנוסף לנגרות, למד ציור, וסלומון התמחה בטכניקה של צילום ויצירת סרטים. אחרי שסרטים מצוירים בכיכוב הדמויות מיקי מאוס ופליקס החתול הגיעו למצרים, פתחו בצלאל פרנקל ובניו אולפן צנוע בקהיר בשם "Frenkel Animated Pictures" (פרנקל סרטי אנימציה) והחלו ליצור סרטי אנימציה.
יצירה קולנועית במצרים.
כשאב המשפחה פנה לאיש עסקים מקומי בבקשה להשקיע בעסקם נענה בשלילה: "מפיש פיידה!" (אין בזה תועלת). כשנשאל אם יוכלו לפנות אליו פעם אחרת, השיב "בוקרה פיל מישמיש", ביטוי ערבי שמשמעותו "מועד שלעולם לא יגיע". על כן האחים פרנקל קראו לסרטם הראשון "אין בזה תועלת" - "מפיש פיידה!", והגיבור (המצרי) של הסרט קיבל את השם "מיש מיש אפנדי".
הקרנת הבכורה של סרט זה, שאורכו שמונה דקות וחצי, נערכה בקולנוע "קוסמוגרף" בקהיר ב-8 בפברואר 1936, תאריך שנחשב ציון דרך בתולדות קולנוע האנימציה הערבי והאפריקאי.
האחים יצרו סרטי מיש מיש אפנדי בין השנים 1936–1947. חלקם בעלי תוכן חינוכי, תעמולתי או פרסומי. בשנת 1937 הזמין משרד החקלאות מהאחים פרנקל סרט המיועד ללמד איכרים איך להתמודד עם מגפת טפילים שפגעו בגידולי הכותנה.
בשנת 1939, סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, יצרו האחים פרנקל סרט אנימציה תעמולתי הקורא לחיזוק הצבא המצרי לקראת הסכנות העתידות לבוא (בעיני היוצרים והשלטונות הפרו-בריטים מדובר היה במדינות הציר). הסרט נקרא "ההגנה הלאומית" (א-דִפאע אל-וַטַני).
בין סרטים אחרים אפשר לציין את "הבן שסרח", "בתיאבון!" (1946) וסרטים לפי הזמנת המועדון המלכותי למכוניות. בסף הכל יצרו כ-30 סרטונים. בכמה סרטים שולבו גם שחקנים בשר ודם, כמו הזמרת סבאח והרקדנית תחיה כאריוכא.
הגירה לצרפת והמשך יצירה קולנועית.
לאחר שעלתה במצרים השפעת הלאומנות והאווירה הפכה לקסנופובית ועוינת ליהודים, עקרה משפחת פרנקל לצרפת ב-1951. האחים פרנקל המשיכו ליצור סרטי אנימציה, שגיבוריהם היו מימיש (Mimich, במקום מיש מיש), ז'ני (Jenny) ודני (Danny), ובעלי חיים מגן החיות ונסאן. סרטם האחרון הופק ב-1964.
חשיבותן של היצירות.
איכותם האמנותית של סרטי האחים פרנקל אינה נחשבת גבוהה במיוחד, אך הם מהווים דף חשוב בהיסטוריה של האנימציה בארצות ערב ובאפריקה. סלומון פרנקל, בגיל 85, היה אורח כבוד בפסטיבל הקולנוע הערבי שהתקיים בפריז בשנת 1996 בחסות מכון העולם הערבי. אחד משלושת ילדיו, דידייה, חקר את מפעל משפחתו ופרסם על כך מאמרים בתקשורת המקצועית והיהודית.
טיפול עצמי
טיפול עצמי הוא כל פעולה שאנשים עושים למען בריאות הגוף ובריאות הנפש של עצמם.
לטיפול העצמי יש תרומה משמעותית לבריאות האדם.
השימוש בביטוי "טיפול עצמי" מקובל בעיקר אצל המרפאים בעיסוק ואצל ספקי הטכנולוגיה המסייעת.
טיפול עצמי כולל תחומים כמו תזונה (קניית מזון, אכילתו ופניה לייעוץ דיאטטי), ניקיון (ניקוי הגוף, רחצת ידיים, מקום המגורים והבגדים, עשיית צרכים וכיוצא בזה), קנייה או תיקון של ביגוד, פעילות גופנית הנעשית כדי לשמור על כושר גופני (להבדיל מספורט למטרות הנאה או פרנסה) ופניה לגורמים טיפוליים.
אדם המוגבל ביכולת הטיפול העצמי (למשל מבוגר שצריך עזרה באכילה, בהתלבשות או שימוש בשירותים) עשוי להיחשב לבעל לקות או לנכה. פעילויות חיי יום-יום שאינן "טיפול עצמי" כוללות עבודה לפרנסה, לימודים ופעילויות פנאי.
ריפוי עצמי.
ריפוי עצמי הוא התנהגות אנושית שבה אדם עושה שימוש בחומר או השפעה חיצונית (אֶקְסוֹגֶנִית) כלשהי, מתוך מטרה לטפל בתחלואה גופנית או נפשית שהוא סובל ממנה, בכוחות עצמו ללא ייעוץ או מעקב רפואי.
תוספי תזונה ותרופות שלא מצריכות מרשם רופא, הם בין החומרים הנפוצים ביותר המשמשים לריפוי עצמי. על פי רוב, חומרים אלו משמשים לטיפול ביתי בבעיות רפואיות שכיחות.
האנה-ברברה
חברת האנה-ברברה (באנגלית: Hanna-Barbera Productions, Inc) הייתה חברת הפקות של סרטים מצוירים וסדרות מצוירות, שהפקותיה היו דומיננטיות בעיקר בטלוויזיה האמריקאית, במשך כשלושה עשורים במחצית השנייה המאה ה-20.
החברה נוסדה בשנת 1944 על ידי במאי האנימציה של MGM - ויליאם האנה וג'וזף ברברה ובמאי הסרטים ה"חיים" ג'ורג' סידני בשם "H-B Enterprises" כדי להפיק סרטי אנימציה תחת חסות ובהמשך פרסומות אנימציה לטלוויזיה.
לאחר שאולפני MGM סגרו את אולפני האנימציה שלהם בשנת 1957 חברת "H-B Enterprises" הפכה לעבודה העיקרית של האנה וברברה, ושם החברה שונה לשם "Hanna-Barbera Productions" (האנה-ברברה הפקות) בשנת 1960. במשך שלושת העשורים הבאים, האנה-ברברה הפיקו סדרות מצוירות רבות אשר זכו להצלחה רבה יחסית - ביניהם "האקלברי האונד", "משפחת קדמוני", "חתול בצמרת", "יוגי דב", "משפחת סילוני", "ג'וני קווסט", "מרוצים מטורפים", "סקובי דו" ו"הדרדסים" - רבות מהסדרות הפכו במשך השנים לאיקונים של תרבות הפופ המערבית.
באמצע שנות השמונים רווחי החברה ירדו באופן משמעותי, לאחר שמשבצת השידורים הקבועה בה שודרו הסדרות המצוירות של החברה, ביום שבת בבוקר, הועברה לשעות אחר הצהריים בימי חול.