שלא כמו מרכיבי דם אחרים, ניכרת עליה בביקוש לעירוי טסיות במספר מדינות בעולם. גידול בשיעור האוכלוסייה המבוגרת, גידול במספר האנשים עם סרטן הדם ושינויים בטיפול ובניהול מקרי סרטן הדם הם ככל הנראה הסיבות לעליה זו בביקוש. כך למשל, מאז 1990, מספר השתלות מח העצם באירופה עלה מ-4,200 ללמעלה מ-30,000 כל שנה.
מחקרים וניסויים קליניים שונים ניסו לבדוק תחליפים טיפוליים לעירוי טסיות, ביניהם טיפול באמצעות החלבון תרומבופויטין אשר עושה בקרה לייצור טסיות בגוף או באמצעות פלסמה דלת-טסיות. עם זאת, טרם נמצאו הוכחות מספקות לתרומה של תרומבופויטין ודומיו במניעת דימום במקרים של ספירת טסיות נמוכה בחולים הסובלים מכשל כרוני של מח העצם.
איסוף טסיות.
איסוף טסיות לטובת הכנת מנת עירוי טסיות נעשה על ידי הפרדתם מתרומת דם מלא או על ידי הפרדתן משאר מרכיבי הדם בתהליך מיוחד הנקרא פרזיס. במנת דם מלא אחת אין מספיק טסיות בשביל מנת עירוי טסיות אחת, ולכן יש צורך בסינון הטסיות ממספר תרומות דם. הדבר מעלה את הסיכון לתופעות לוואי הקשורות בזיהומים שעלולים לעבור בעירוי, וכן מקשה מאוד על התאמת סוג הדם של התורמים ושל החולה. מכיוון שתופעות לוואי אלו נדירות, ומנגד תרומות דם ניתנות בתדירות גבוהה ובזמינות גבוהה לעומת טסיות דם, יש מרכזי דם שמעדיפים להשתמש בשיטה זאת של סינון טסיות מתרומות דם. בתהליך הפרזיס ניתן לאסוף מספיק טסיות מחולה אחד, אך זהו תהליך שלוקח יותר זמן, דורש מכשור מיוחד ויקר יותר, וכרוך בגיוס נפרד של תורמים. לכן, דרוש לו מנגנון התרמה נפרד ומסובך יותר.
לטסיות חיי מדף של 5 ימים בלבד.
היסטוריה.
עירוי טסיות נכנס לשימוש ברפואה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. הוא נהיה טיפול סטנדרטי בחולים עם כשל במח העצם בשנות ה-70 וה-80. הטיפול נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, התרופות הבטוחות והחיוניות ביותר שצריכות להימצא בכל מערכת בריאות.
שרון עידן
שרון עידן (נולד ב-15 במרץ 1974) הוא עיתונאי ישראלי המשדר בתאגיד השידור הציבורי.
ביוגרפיה.
שרון עידן נולד בבת ים. במהלך לימודיו בתיכון החל לשדר במשדרי הרדיו של קול ישראל המיועדים לנוער, במסגרת רשת א' של קול ישראל.
שירת בצה"ל כקצין חילוץ קרבי. בשנת 1994 במהלך שירותו הצבאי נפצע ברגלו. בעקבות הפציעה נקטע חלק מכף רגלו והוא הוכר כנכה צה"ל. לאחר פציעתו חזר לפקד כקצין חילוץ על יחידות מילואים שונות.
בסוף שנת 1994 החל לעבוד כעורך ומגיש בקול ישראל, וב-1997 סיים את קורס הקריינים של קול ישראל והוסמך כקריין.
בתחילת שנות ה-2000 שימש עידן כיושב ראש ועד עיתונאי קול ישראל בתל אביב.
בשנים 2002–2007 הגיש את תוכנית הבוקר "אור ראשון" ברשת ב'. בשנים 2013–2017 היה ממגישי התוכנית הכלכלית "צבע הכסף". כמו כן ערך והגיש את תוכנית הרדיו "תרבות זה כל העניין" ברשת א'. ב-2016–2017 היה מעורכי יומן הערב של רשת ב'. כמגיש ברשת א' וברשת ב' פרסם בין היתר סדרת ראיונות עם אישים שהכירו אישית את המשורר חיים נחמן ביאליק. בנוסף שידר הקלטות גנוזות מריאיון עם המשוררת לאה גולדברג.
עידן שימש ככתב ברשת ב' לענייני משטרה, פלילים, מדע ומשפט. תפקידו האחרון ברשת ב' היה כתב כלכלה עד לסגירת רשות השידור. במקביל הוא הגיש וערך יומני ערב ולילה ומשדרים מיוחדים. בחודש מאי 2017 ערך את משדר החדשות האחרון בקול ישראל לפני שזה החל לפעול במסגרת תאגיד השידור הישראלי, בשם "כאן קול ישראל".
בשנת 2017 הצטרף לתאגיד השידור הציבורי והחל משמש ככתב לענייני משטרה ופלילים, מגיש ועורך מבזקי חדשות ומשדרים ברדיו ובערוץ כאן 11. בהמשך מונה לכתב לענייני תחבורה, תעופה ותיירות, והוא העורך הראשי של דסק זה.
עידן מרצה על נושאים היסטוריים בדגש על ההיסטוריה של תל אביב ואנשי התרבות בה בראשיתה של המאה ה-20.
חיים אישיים.
לשרון עידן תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. הוא נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב. אחיו הוא העיתונאי אלון עידן, עורך מדור הדעות של עיתון "הארץ".
אגרוף שיכור
זְ'וְויי צ'וּאְן (בעברית: אגרוף שיכור/קונג פו שיכור/קונג פו בסגנון שיכור; בסינית: 醉拳; בפין-יין: "zuì quán"), ז'וויי לואוחאן צ'ואן (בעברית: אגרוף הצדיק/הקדוש השיכור; בסינית: 醉罗汉拳), ג'יו צ'ואן (בעברית: אגרוף יין/אלכוהול; בסינית: 酒拳; בפין-יין: "jiǔ quán") ובה שיאן צ'ואן (בעברית: אגרוף שמונת בני האלמוות השיכורים; בסינית: 醉八仙拳; בפין-יין: "zuì bā xiān quán") הן קבוצת אמנויות לחימה סינית (וו-שו), שמאופיינות בתנועה שמזכירה תנועה של אדם שיכור, ובדגש על הטעיות ותחבולה. בשפה הטכנית של אגרוף שיכור מונחים רבים שמתייחסים לשמונת בני האלמוות השיכורים, דמויות מתוך הפנתיאון הסיני, ויש סגנונות של אגרוף שיכור שקרויות על שמם.
היסטוריה.
איכות המידע ההיסטורי על אגרוף שיכור נמוכה יחסית למידע על אמנויות לחימה סיניות אחרות, וקשה לציין במדויק היכן ומתי הומצא ואת מידת הרצף ההיסטורי מאז ועד היום. ייתכן שהתפתחו זרמים מקבילים של אגרוף שיכור במקומות שונים ובזמנים שונים. מקור חלק גדול מהמידע על ההיסטוריה של אגרוף שיכור בתשדורות בעל פה ממורה לתלמיד, מידע שפעמים רבות אינו היסטורי במובן האקדמי אלא בעל מאפיינים מיתיים. למרות כמות המידע הקטנה ואיכותו הירודה יחסית, קיימים מקורות המעידים על הקיום של אגרוף שיכור למן המאה ה-12.
מקורות כתובים:
מקורות לא-כתובים:
עקרונות.
כל המידע על אודות התרגול והלחימה באגרוף שיכור מובא מתוך סגנון "בה ינג צ'ואן", וייתכן שאינו מתאר באופן מדויק סגנונות אחרים.
תנועה.
באגרוף שיכור יש דגש משמעותי על רכות והרפיית השרירים. בהגנה נעשה שימוש בעיקר בגוף כותנה (棉身: "מיאן שן"), ששואף לזרום עם תנועת היריב במקום להתנגד לה. תנוחות הרגליים נמוכות ורחבות באימון, וגבוהות וזריזות יותר בלחימה. גם על הקרקע הגוף רך וכבד.
אחד המאפיינים המזהים יותר של אגרוף שיכור הוא "שבירת הניצבות", כלומר נטיית הגו וכיפופו קדימה, אחורה ולצדדים. באופן כללי, קונג פו מסתמך על יציבה כדי ליצור תנועה נכונה ולהפעיל כוח על היריב, ואגרוף שיכור יוצא דופן בכך שהוא משתמש בתנוחות שחורגות מיציבה זקופה, ניצבת לקרקע. תנועות הגו של אגרוף שיכור מבוססות על תנועתיות של האזור סביב נקודת ה"טאנג ז'ונג" (膻中: הארמון המרכזי/מרכז החזה), שנמצאת בקו האמצע של החזה על ה-xiphoid process. הנטיות הקיצוניות של אגרוף שיכור דורשות יציבות, ריכוז, ועבודת רגליים טובה.
תנוחת כף היד הבסיסית נקראת "יד כוס", והיא אגרוף חצי פתוח כמו כף יד שמחזיקה בצלוחית קטנה. הנשק העיקרי בכף היד הוא המפרקים המטא-קרפופלנגיאלים השלישי עד החמישי (היכן שהזרת, הקמיצה והאמה מתחברות לכף היד), וכף היד נשארת רפויה יחסית בזמן המכה. נעשה שימוש גם בתנוחות ידיים אחרות לפי סוג ההתקפה והמטרה.
כוח.
מרכז הכובד הרעיוני באגרוף שיכור הוא הניסיון "לבטא" כוח רב כמה שיותר בהתקפות (במכות, בהיאבקות או ב"צ'ין נא"). הכוח בקונג פו נקרא "ג'ינג" (勁; מילולית: כוח חכם/מושכל), והוא נוצר דרך תרגול ממושך של כוונה וקואורדינציה. באגרוף שיכור הכוח רך וכבד. התנועה מתחילה ב"דן טיאן" (丹田) שבבטן התחתונה, ומשתרשר בהדרגה דרך המפרקים מהמרכז לקצוות. חלק גדול מהתאוריה בשיטת בה ינג צ'ואן נסב על פיתוח "ג'ינג".
לחימה.
אגרוף שיכור בנוי לתלמידים שכבר רכשו מיומנויות בסיס של אמנויות הלחימה כמו אגרסיביות, עבודת רגליים בסיסית והתקפות בסיסיות, ומתרכז בטכניקות "גבוהות" יותר של לחימה. אגרוף שיכור מותאם במיוחד להטעיה: תנוחות לא שגרתיות, שינויי זוויות פתאומיים, שרשור רצף של מכות באותה היד, שיטות של זריזות ידיים ליצירת בלבול חזותי ולהחבאת ידיים בזמן התקפה, מעבר בין טקטיקות (game plans), שימוש בנשק מאולתר או מוחבא ועוד.
טעות רווחת היא שאגרוף שיכור מיועד לגרום ללוחם להיראות כאילו הוא שיכור כדי להטעות את היריב.
ישנם סגנונות של אגרוף שיכור שמלמדים את השימוש בנשק מסורתי. הכלים הרווחים יותר הם החרב (劍: "ג'יאן") והמקל (棍: "גון"). ב"בה ינג צ'ואן" מלמדים גם את החרב המעוקלת, "גואן דאו", חנית, מימיית דלעת מסורתית, חגורה, מימייה קשורה לחגורה, חליל ומניפה, וגם כלי נשק מתוך "בה ינג צ'ואן" שאינם מיוחסים בהכרח לאגרוף שיכור, כמו סכיני שרוול (להבים קטנים שמחוברים לטבעת על האמה) ושרפרף עץ מסורתי.
אימון.
ישנן שתי גישות לאימון באגרוף שיכור:
שיטות תרגול:
סגנונות.
אגרוף שיכור אינו שיטה אחת לכידה עם היררכיה מוסכמת. אפשר להבין אגרוף שיכור כתופעה בתוך עולם אמנויות הלחימה הסיניות, או כקבוצה של סגנונות קונג פו שאין ביניהן בהכרח קשר קונקרטי. במרבית המקרים, לא ניצב אגרוף שיכור לבדו כאמנות לחימה עצמאית, אלא הוא משמש כמרכיב מתוך שיטה רחבה יותר. להלן כמה מסגרות שבהן מתורגל אגרוף שיכור כיום:
קונג פו דרומי:
קונג פו צפוני:
אגרוף שיכור בישראל.
בישראל נלמדת השיטה על ידי תומר בן יוחנן, תלמיד בכיר ("טאו דאי") של שיפו ניל ריפסקי, ראש שיטת "בה ינג צ'ואן".
הר איילמר (אלברטה)
הר איילמר (באנגלית: Mount Aylmer) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. ההר הוא הגבוה בהרי רכס פאליסר, והגבוה בהרי הרכסים המזרחיים של באנף.
גובהו של ההר 3,162 מטרים, והוא ההר ה-24 בגובהו באלברטה. ניתן לראות מפיסגתו את אגם מינוונקה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'י. ג'י. מקארתור (J.J. McArthur) בשנת 1890, אשר קרא להר על שם עירו - איילמר שבקוויבק.
הטיפוס על ההר.
הראשון שטיפס על פסגת ההר היה ג'י. ג'י. מקארתור (J.J. McArthur) בשנת 1889.