המפה מצטיינת במידה רבה של דיוק, והיא משמשת תעודה היסטורית חשובה לידיעת הארץ של שנות השבעים של המאה ה-19, אז החלה ההתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.
על פי עורכי אטלס ישראל
פרסומים.
לאחר ההוצאה הראשונה בשנת 1880, יצאה המפה במספר מהדורות נוספות, מתוכן מספר מהדורות יצאו במלחמת העולם הראשונה לצרכים צבאיים ואסטרטגיים. יחד עם המפה הוציאה הקרן גם שלושה כרכים ובהם דין וחשבון על הסקר עם תיאור מפורט של כל יישוב, חורבה, אתר עתיקות, וכל עצם טופוגרפי שסומן במפות. שלושת הכרכים הכילו 1,315 עמודים. בנוסף פורסמו מחקרים בתחום הביולוגיה, גאולוגיה וכן מחקר טופוגרפי על ירושלים. הסדרה שהודפסה בעקבות הסקר כללה עשרה כרכים.
מחשב וירטואלי
שרויה
בניין הסיטי (חיפה)
מישלין קלמי-רה
מישלין אן-מארי קלמי-רה (בצרפתית: Micheline Anne-Marie Calmy-Rey, נולדה ב-8 ביולי 1945) היא פוליטיקאית שווייצרית, סוציאל-דמוקרטית.
בשנים 2003–2011 כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ וכשרת החוץ. הייתה נשיאת הקונפדרציה השווייצרית (למעשה יו"ר מועצת הברית - שהיא "ראשונה בין השווים" במועצה) בשנת 2007 ושוב ב-2011. בדצמבר 2011 התפטרה ממועצת הברית ובמקומה מונתה אוולין וידמאר שלומף.
רקע משפחתי ושנות לימודיה.
מישלין קלמי-רה נולדה בשנת 1945 בסיון בקנטון ואלה כאחת משלוש בנותיה של משפחה פרנקופונית קתולית שמוצאה ביישוב שרמיניון. הוריה הם שארל רה ואדלין ,בת לבית פורנייה. למשפחה מסורת של פעילות קהילתית ופוליטית. אביה, שארל ריי, היה מורה ועובד חברת הרכבות, והיה חבר מועצת היישוב סן מוריס מטעם המפלגה הסוציאליסטית. אחותה, אליאן, היא חברה במועצת העיר לוזאן מטעם המפלגה הליברלית.
מישלין קלמי-רה למדה בבית הספר למסחר ביישוב סן מוריס בקנטון הולדתה, עברה בחינות בגרות במגמה מסחרית בעיר סיון, ואחר כך סיימה לימודים במדעים פוליטיים במכון ללימודים גבוהים בינלאומיים באוניברסיטת ז'נבה. יחד עם בעלה, אנדרה קלמי, חברה להפצת ספרים ניהלה עד שנת 1997.
הפעילות הפוליטית והדיפלומטית.
בשנת 1979 קלמי-ריי הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית בסניף ז'נבה שבראשו עמדה בשנים 1986–1990 ו-1993–1997. החל משנת 1981 נבחרה במועצה הגדולה (הפרלמנט) של הקנטון ז'נבה והייתה יושבת הראש שלה בשנים 1992–1993.
כחברה במועצת המדינה (הממשלה) של הקנטון ז'נבה בין השנים 1997–2002 הייתה שרת האוצר של הקנטון. במסגרת תפקיד זה עשתה רפורמות בארגון המשרד ופעלה להצלת הבנק הקנטונלי של ז'נבה.
בדצמבר 2002 ניצחה את רות לותי בסיבוב הבחירות השישי לתפקיד של נציגת המפלגה הסוציאליסטית מטעם הקנטון פריבור במועצת הברית של שווייץ. מאז כיהנה כשרת החוץ של שווייץ והחליפה את ז'וזף דייס בתפקיד. בתוקף תפקיד זה חתמה את ההסכמים הדו-צדיים בין שווייץ ובין האיחוד האירופי. כמו כן בדצמבר 2003 תמכה ביוזמת ז'נבה בנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במשרד החוץ הקפידה מישלין קלמי-רה לקדם את מעמד הנשים ולהבטיח ייצוג שווה לנשים וגברים במשרות של נציגים דיפלומטיים של שווייץ. עלו מחאות נגדה כשעל רקע מדיניות זו דחתה מועמדותם של ששה גברים לתפקידים דיפלומטיים.
נמתחה בקורת על שרת החוץ מישלין קלמי-רה מפני שב 19 במרץ 2008 חבשה רעלה בפגישה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.
הופעתה על ידו של הנשיא האירני הידוע כמכחיש שואה, באיומיו התכופים כלפי ישראל ובצידודו בהפיכת ארצו למעצמה גרעינית עוררה תגובות שליליות, כמו זו של נשיא הקונגרס היהודי העולמי, רון לאודר
ושל חברת הפרלמנט ממפלגתה שלה, מריה רות-ברנסקוני שהתייחסה לדיכוי הנשים באירן.
מישלין קלמי -רה הסבירה כי כיבדה את כללי הפרוטוקול של המקום.
בעת הביקור באיראן נכחה גם בטקס חתימת חוזה של אספקת כמות גדולה של גז טבעי מאיראן לחברה שווייצרית.
בעת כהונתה נאלצה להתמודד עם המשבר שפרץ בשנת 2008 ביחסים בין ארצה ובין הנשיא הלובי מועמר קדאפי, בעקבות מעצר אחד הבנים שלו, "חניבעל" אל קדאפי, בשווייץ. מישלין קלמי-רה הייתה מעורבת במאמצים להגיע להסכם שיאפשר שחרור בני הערובה השווייצרים שהוחזקו כתגמול על ידי המשטר הלובי.
נשיאה.
ב-1 בינואר 2007 הייתה קלמי-רה לאישה השנייה שכיהנה (במשך שנת 2007) כיושבת-ראש מועצת הברית של שווייץ, אחרי רות דרייפוס, אחרי שהייתה סגן יו"ר המועצה. בתפקיד נשיא באה במקום מוריץ לויינברגר. בדצמבר 2010 נבחרה שנית לתפקיד זה, עם 106 קולות מתוך 189 (התוצאה הגרועה ביותר בתולדות ארצה)
והחליפה כנשיאה את דוריס לויטהרד.
מישלין קלמי-רה נשואה (משנת 1966) לאנדרה קלמי, ויש לה שני ילדים ושלושה נכדים.
לזרום עם זה
לזרום עם זה (באנגלית: Just Go with It) הוא סרט קומדיה אמריקאי, המבוסס על הסרט "פרח הקקטוס" (1969). הסרט בוים על ידי דניס דוגן, ומככבים בו אדם סנדלר, ג'ניפר אניסטון וברוקלין דקר בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לאקרנים ב-11 בפברואר 2011.
עלילת הסרט.
דני מכבי (אדם סנדלר) הוא מנתח פלסטי מלוס אנג'לס שמעמיד פנים שיש לו נישואין כושלים כדי להשיג בחורות. היחידה שיודעת על כך היא הקולגה שלו, קתרין מרפי (ג'ניפר אניסטון). יום אחד דני מצליח לצאת עם פאלמר דודג' (ברוקלין דקר), מורה למתמטיקה. אך לאחר שהיא מוצאת טבעת בכיסו היא מחליטה לסיים את הקשר.
דני משקר לפאלמר כשהוא אומר לה שהוא מתגרש מאישה בשם דבלין שהייתה אויבת של קתרין בתיכון. לאחר מכן, הוא מבקש מקתרין להתחפש לדבלין אחרי שפאלמר ביקשה להיפגש איתה. כשפאלמר שומעת את קתרין מדברת עם ילדיה, היא מניחה שדני הוא האב והיא מבקשת לפגוש אותם.
כתוצאה מסחיטת ילדיה של קתרין, המשפחה ופאלמר נוסעים להוואי. שם הם פוגשים בדבלין אדמס (ניקול קידמן) האמיתית. קתרין מציגה את דני כבעלה מפני בושתה מדבלין. לבסוף, פאלמר מחליטה שכדאי לעבור שלב קדימה ולהינשא לדני, אך לאחר התלבטות ביטל דני את החתונה ברגע האחרון (טקס חתונה אינטימי בהוואי) ומחליט להתחתן עם קתרין.
ביקורות והכנסות.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "רקוב" לסרט עם דירוג של 18%.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-30.5 מיליון דולר וכך הוא התברג בראש טבלת שוברי הקופות באותו שבוע. שבוע לאחר מכן הסרט התברג במקום הרביעי עם הכנסות של 18.4 מיליון דולר אחרי הסרטים "רווקים לשבוע", "נומיאו ויוליה" ו"זהות לא ידועה". נכון ל-22 במרס 2011 הסרט הכניס כ-98,355,726 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52,157,627 מיליון דולר בחוץ לארץ.
גריאון
במיתולוגיה היוונית, גֵריאון, בנם של קריסאור והנאיאדה קליראו ונכדה של מדוזה, היה ענק מטיל-אימה שחי באי אריתאיה, מקום מושבן של ההספרידות, במערב הים התיכון. במיתולוגיה של הדורות המאוחרים הועתק זיהוי המקום אל האי טרטרסוס .
גריאון ידוע בשל המטלה העשירית של הרקולס, שבה הרג זה את גריאון, את רועה הבקר שלו, אוריטיון, וכלבו אורתוס, ושדד את עדר הבקר שעליו שמרו.
פאול טרוסט
פאול לודוויג טרוסט (בגרמנית: Paul Ludwig Troost; 17 באוגוסט 1878 – 21 במרץ 1934), היה אדריכל גרמני אשר פעל בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית.
חייו.
טרוסט למד בבית הספר הגבוה לאדריכלות בדרמשטט בתחילת המאה העשרים, ועסק באדריכלות כבעל משרד עצמאי עד שנת 1930. במשך השנים לא נחשב לאדריכל מוביל, אך בשנה זו נערכה לו היכרות עם אדולף היטלר אשר התלהב מסגנונו הנאו קלאסי ו"אימץ" אותו כאדריכל האישי שלו ולמעשה לאדריכל הראשי של הרייך השלישי עד מותו, אז החליפו אלברט שפר.
החל משנת 1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה, היה טרוסט בעל השפעה רבה על התפתחות סגנון האדריכלות הנאצית. מיד עם תחילת תקופת שלטונו, מינה היטלר את טרוסט לעצב ולרהט עבורו את בניין לשכת הקנצלר בברלין. הקו העיצובי של טרוסט היה הסגנון הקובע גם לגבי שאר האדריכלים בתכנון מבני ציבור ומבני מגורים ברחבי גרמניה.
המבנה המפורסם ביותר שתכנן בתקופה זו היה המשכן לאומנות במינכן, אשר נועד לשמש כאכסניה הראשית של האומנות הגרמנית הטהורה על פי ההשקפה הנאצית.
לאחר מותו בשנת 1934 המשיכה אלמנתו, פרופסור גרדי טרוסט להיות בעלת השפעה רבה על סגנון הבנייה והאדריכלות לאורך תקופת השלטון הנאצי בגרמניה, אולם בשלב זה כבר נטש היטלר את הסגנון הנקי והמאופק של טרוסט לטובת ראוותנות עצומת ממדים המגמדת את קנה המידה האנושי.
אני מספר ארבע (סרט)
אני מספר ארבע (באנגלית: I Am Number Four) הוא סרט מדע בדיוני ופעולה אמריקאי לנוער, שבוים על ידי די.ג'יי. קרוסו, ובו מככבים אלכס פטיפר, טימותי אוליפנט, טרסה פאלמר, דיאנה אגרון וקאלן מקאוליף. התסריט של אלפרד גוף, מיילס מילר ומרטי נוקסון, מבוסס על הספר אני מספר ארבע מאת ג'ובי האגהס וג'יימס פריי, אשר כותבים תחת שם העט המשותף פיטקוס לור.
הסרט הופק על ידי מייקל ביי באמצעות דרימוורקס. כתב העת "The Hollywood Reporter" צפה שהתקציב יהיה בין 50$ ל-60$ מיליון. הסרט עלה לאקרנים גם בבית הקולנוע הרגיל וגם ב-IMAX ב-18 בפברואר 2011.
עלילת הסרט.
ג'ון סמית (אלכס פטיפר) הוא חייזר מכוכב הלכת לוריאן. הוא נשלח לכדור הארץ כילד, עם שמונה ילדים נוספים, כדי לברוח מהפלישה של המוגדוריאנים, שהשמידו את לוריאֶן. כאן, ג'ון מוגן על ידי שומר, הנרי (טימותי אוליפנט), והוא פיתח "מורשות" חוצניות, כולל כוח, מהירות וגמישות מוגברים, טלקינזיס והיכולת לייצר אור מהידיים שלו.