על פי האגדה הוא נתפס בשנת 1433 וניתן למלך פולין במתנה, אשר ביקש לשמור אותו בארמונו. כאשר הוצג בפני קבוצת בישופים הוא העביר להם את רצונו לחזור לים. הללו קיבלו את בקשתו ושחררו אותו. לאות תודה, הוא סימן צורת צלב ומיד נעלם במים.
הוא נתפס, לכאורה, שוב בשנת 1531 ליד חופי גרמניה. הוא סירב לאכול ומת שלושה ימים לאחר תפיסתו. הוא תואר וצויר בספרו המפורסם של קונרד גסנר Historia Animalum ("תולדות בעלי החיים").
הבתולה מריה
הכחול הגדול
הכחול הגדול (בצרפתית: Le Grand Bleu, באנגלית: The Big Blue) הוא סרט קולנוע משנת 1988 שנכתב ובוים על ידי הבמאי הצרפתי לוק בסון.
במרכז הסרט עומדת היריבות בין שני צוללים חופשיים: האיטלקי אנצו מולינארי (Enzo Molinari, מגולם על ידי ז'אן רנו) והצרפתי ז'אק מיול (Jacques Mayol, ז'אן-מארק באר). עלילת משנה מספרת את סיפור האהבה בין מאיול וסוכנת הביטוח האמריקאית ג'ואנה בייקר (רוזנה ארקט). דמויותיהם של מאיול ומולינארי מבוססות על צוללים חופשיים אמיתיים - ז'אק מאיול ואנצו מאיורקה (Maiorca). עלילת הסרט אינה נאמנה למציאות, אך משקפת את רוח התקופה בתחרויות הצלילה החופשית.
הסרט זכה להצלחה באירופה, אך נכשל בארצות הברית (עקב גרסה שונה). הסרט היה מועמד לשמונה פרסי סזאר לשנת 1989 מהם זכה בשניים - על הפסקול והסאונד. כמו כן זכה בפרס האקדמיה הצרפתית לקולנוע בשנת 1989.
בשנת 1993 הוציאה הזמרת הישראלית שרון ליפשיץ את השיר "האיש מהים" (שנכתב על ידי המשוררת והסופרת צרויה להב), שנושא את עלילת הסרט. (הוא נכלל באלבומה השלישי, "קו האושר").
מנזר דפני
דפני (יוונית: Δάφνι) הוא מנזר הנמצא במרחק 11 קילומטרים צפונית-מערבית מהאזור המסחרי של אתונה בצ'אידארי, דרומית לשדרת את'ינון. המנזר נמצא ליד יער הנושא את אותו השם על הדרך המובילה לעיר אלפסינה (Ελευσίνα).
היסטוריה.
במאה ה-5 נבנתה בזיליקה שחוברה לקיר ששוחזר והושלם תחת שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון. המבנה שנוצר היה בצורת חומה מרובעת, שאורך הצלע שלה הוא 97 מטרים. כיום נותר מהחומה קטע בגובה 8 מטרים. המנזר הזה, שהתגלה במהלך סדרת חפירות ארכאולוגיות, ננטש במהלך הפלישות הסלאביות במהלך המאה ה-7 והמאה ה-8. רק בשנת 1100, בתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון, שוקמו הריסות המנזר והכנסייה במקום נבנתה באותה תקופה.
המנזר עצמו נבנה על חורבותיו של מקדש לאל אפולו שנהרס בשנת 395. המנזר השתמש בעמודים היוניים שנותרו מהמקדש לצורך האכסדרה שלו; מבין העמודים הללו נותר רק אחד, כאשר האחרים הועברו ללונדון על ידי רוזן אלג'ין.
הכנסייה הראשית בנויה בצורת צלב בעל שמונה צלעות (אוקטגון) ומעליה כיפה גבוהה ורחבה, והיא דוגמה טובה לאמנות הביזנטית מתקופת המאה ה-11. בכנסייה יש אוסף פסיפסים מהתקופה הקומנניאנית (1100 בקירוב). בכיפה נראים ישו פנטוקראטור ו-16 הנביאים, וסביב הכיפה נראות סצינות הבשורה, לידת ישו באבוס, טבילתו ועלייתו השמיימה. באפסיס נראית מריה, אם ישו ומשני צדדיה המלאך גבריאל והמלאך מיכאל. סצינות נוספות מוצגות בזרועותיה של הכנסייה, ובהן כניסת ישו לירושלים, הצליבה, סגידת אמגושים, תקומת האדון לתחייה, בגידת יהודה איש קריות, הסעודה האחרונה והצגת הבתולה במקדש.
לפי אנציקלופדיה בריטניקה:
בכנסייה הייתה אכסדרה שבתקופה מאוחרת יותר נבנתה לידה אכסדרה חיצונית בעלת שתי קומות. בתנופת הבנייה הזאת נבנו מבנים נוספים כגון הרפקטוריום, תאים ובאר מים, והכנסייה קושטה בפסיפסים שתיארו את הדורמיציון של הבתולה מריה. ב-1205 המנזר נבזז במהלך מסע הצלב הרביעי. לאחר מכן היא ניתנה לנזירים הציסטרסיאניים ממנזר בלוו (Abbey of Bellevaux) על ידי אוטו דה לה רוש, דוכס אתונה. הנזירים הצרפתיים שיפצו את אכסדרת הכנסייה החיצונית, בנו חומה מסביב וביצעו שינויים נוספים עד שהעות'מאנים גירשו אותם משם והשיבו את המנזר למצב שבו היה ב-1458.
באופן הדרגתי הקלויסטר הרעוע הלך והתדרדר עד שלא ניתן היה לתקנו. המנזר פורק על ידי הרשויות העות'מאניות ב-1821, אך עבודת השחזור התחילה רק ב-1888. ב-1990 העניק אונסק"ו למקום מעמד של אתר מורשת עולמית. המנזר נפגע קשות ברעידת אדמה שהתרחשה ב-1999, והוא סגור בפני הציבור לצורך שיפוצים.
Prunus
Atriplex
אגם מזינו
אגם מזינו (באנגלית: Mazinaw Lake) נמצא ברמת אדינגטון, צפונית לקאלאדר במזרח אונטריו בקנדה. האגם הוא מקורו של נהר המיסיסיפי הקנדי. אורכו 15 ק"מ ורוחבו הממוצע מעט יותר מקילומטר אחד. עומקו הממוצע הוא 41 מטר, ובשיא עומקו הוא מגיע ל-145 מטר. עקב כך נחשב האגם לאחד האגמים העמוקים ביותר באונטריו, מלבד הימות הגדולות. אגם מזינו מחולק לחלק צפוני ולחלק דרומי על ידי מצר, כשהחלק הצפוני הוא הגדול והעמוק יותר.
הפארק המחוזי בון אקו (Bon Echo) כולל את החלק המרכזי של האגם, ובו נמצא גם המצר שבין חלקי האגם, וכן "סלע מזינו", שגובהו כ-100 מטר. על הסלע נמצאים 260 ציורי סלע קדומים.
בשפך האגם לנהר המיסיסיפי ממוקם סכר, שמטרתו לווסת את זרימת המים היוצאת מן האגם. בחורף קופאים פני האגם וניתן להחליק עליו במזחלת.
שמו של האגם נגזר משיבוש של שם אינדיאני קדום. בניב האלגונקי הוא נקרא Mazinaabikinigan-zaaga'igan, שמשמעותו הוא "אגם הדמות הצבועה". מקור השם הוא עקב ציורי הסלע שהותירו אחריהם השבטים הילידים הקדומים. ציורים אלו, החרוטים על "סלע מזינו" הנצפה מהאגם, כוללים מעל ל-260 דמויות, מהם חרוטים (פטרוגליפים), ומהם רשומים בצבע (פיקטוגרפים). אוסף זה הוא הגדול ביותר בקנדה, והוא מכיל - בין השאר - סמלים ודמויות מהמיתולוגיה האינדיאנית המקומית הקדומה.
עיבוד אותות דיגיטלי
עיבוד אותות סיפרתי
איוואן קליימיונוב
איוואן טרנטייביץ' קליימיונוב (ברוסית: Иван Терентьевич Клеймёнов; 13 באפריל 1898 - 10 בינואר 1938) היה מדען סובייטי ומאבות מדע הטילים בברית המועצות.
חייו.
בשנת 1928 סיים קליימיונוב את לימודיו ב"אקדמיית זוקובסקי להנדסה של חיל האוויר" (Военно-воздушная инженерная академия имени профессора Н. Е. Жуковского) ובשנים 1932–1933 עמד בראשה של "מעבדת דינמיקת הגזים" הסובייטית (Soviet Gas Dynamics Laboratory). לאחר שאוחדה המעבדה עם ארגוני מחקר אחרים והפכה ל"מכון המחקר להנעה סילונית" (Jet Propulsion Research Institute) הועמד קליימיונוב בראש המכון החדש.
בשנים 1929 עד 1933 השתתף יחד עם עמיתו סרגיי קורוליוב בתכנונו של משגר הרקטות קטיושה, בו נעשה שימוש רב במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים, הודח קליימיונוב והושם במאסר יחד עם מספר חוקרים אחרים במכון, כגון סגנו גאורגי לנגמק ומתכנן המנועים ולנטין גלושקו על בסיס האשמות כוזבות. קליימיונוב ולנגמק עברו מסכת עינויים בסופה הועמדו למשפט כוזב והוצאו להורג.
לאחר מותו, בשנת 1955, טוהר שמו במסגרת המדיניות החדשה לאחר מותו של יוסיף סטלין ובשנת 1991 הוענק לו אות גיבור העבודה הסובייטית (Герой Социалистического Труда), שהוא האות הגבוה ביותר עבור הישגים יוצאי דופן בכלכלה לאומית ובתרבותה. שמו של קליימיונוב הונצח בקריאת מכתש על פני הירח על שמו, מכתש קליימיונוב.
המהפכה הליברלית
Sula nebouxii
הגביע הבין-יבשתי
הגביע הבין-יבשתי (Intercontinental Cup) שהיה ידוע גם בשם הגביע האירופאי-דרום אמריקאי (European/South American Cup), והחל מ-1980 נקרא גם גביע טויוטה (Toyota Cup), היה טורניר כדורגל שהפגיש בין מועדוני כדורגל שהיו חברים באופ"א וב-CONMEBOL. הקבוצות מאירופה שהיו משתתפות היו לרוב זוכות ליגת האלופות למעט מקרים מסוימים, בהם סגניתן הייתה משתתפת. הקבוצות מדרום אמריקה היו זוכות גביע ליברטדורס. הטורניר הפגיש את שתי הזוכות הללו, לכאורה הקבוצות הטובות ביותר ביבשתן באותה השנה, תחילה לשני משחקי גומלין ואחרי 1980 למפגש יחיד, משחק שהתקיים ביבשת נייטרלית - באסיה, תחילה באצטדיון טוקיו בטוקיו ומאוחר יותר באצטדיון יוקוהמה ביוקוהמה, שניהם ביפן.
הטורניר נקרא בעבר גם אליפות העולם לקבוצות עד שאליפות העולם לקבוצות נערכה לראשונה ב-2000. באליפות העולם לקבוצות משתתפות גם זוכות טורנירי הקבוצות מצפון ומרכז אמריקה, אסיה, אפריקה ואוקיאניה, כאשר אחד המקומות המשוריינים בטורניר הוא לאלופת המדינה המארחת, אך אם זוכת טורניר הקבוצות היבשתי היא מאותה מדינה כמו המארחת, אזי מצורפת קבוצה נוספת מאותה יבשת, סגניתה של הזוכה בתואר היבשתי. ב-2004 התקיים המשחק האחרון במסגרת הגביע הבין-יבשתי והחל משנת 2005 הטורניר הוחלף באליפות העולם לקבוצות (כדורגל).
היסטוריה.
הקבוצות הראשונות שטענו אי-פעם לתואר "אלופת העולם" היו היברניאן, שהייתה מחזיקת הגביע הסקוטי ופרסטון נורת' אנד שהייתה זוכת גביע ה-FA במשחק שנערך ב-13 באוגוסט 1887. בעונה שלאחר מכן, וסט ברומיץ' אלביון כמחזיקת גביע ה-FA שיחקה מול רנטון הסקוטית, למרות שהמשחקים נערכו ללא שום פיקוח של שתי ההתאחדויות השונות. הקמתן של הליגה האנגלית והליגה הסקוטית כמו גם הקמת מועדוני כדורגל מחוץ לבריטניה גרמו לירדה בחשיבות המשחק הנ"ל.
הטורניר הראשוני, שהפך מאוחר יותר לגביע הבין-יבשתי, הוקם על ידי הנרי דלאוני שניסה לקבוע מיהו המועדון הטוב ביותר בעולם (הוא יצא מנוקדת הנחה כי שתי היבשות המתקדמות ביותר בכדורגל הן אירופה ודרום אמריקה, דבר שהיה נכון בשל המיעוט בקבוצות מקצועניות, בעיקר ביבשות אסיה ואפריקה).