היה זה ספרו האחרון של טולסטוי והוא שקד על חיבורו במשך כ-15 שנה, טולסטוי חיבר את הספר כיוון שחש שלאחר אנה קארנינה מיצה את כוחו ככותב רומנים. הספר המלא מחזיק למעלה מ-1,000 עמודים ובהם ציטוטי הוגים רבים על נושאים שונים הערוכים כתוכנית קריאה לאורך כל ימות השנה. על הספר שורה רוח של אנרכיזם ושלילת כל ממסד, בפרט הכנסייה הממוסדת וכמריה, לעומת זאת מביע הספר אמונה שלמה בטוב ליבו של היחיד ובכוחו ליצור קשר בלתי-אמצעי עם אחיו בני האדם ועם האלוהים.
מבנה הספר.
המוטו של הספר נכתב ביומנו של טולסטוי כבר ב-15 במרץ 1884:
במהדורתו הראשונה של הספר, שהושלמה ב-1908, סודרו הפרקים לפי נושא (בין הנושאים: ידע, אמונה, חינוך, טוב לב, שקר ואמת, ענווה, אהבה, מוות, אשה, חוק, אלוהים ועוד).
במהדורה השנייה, שיצאה לאור ב-1910, סודר הספר לפי ימי השנה. לכל יום נקבע נושא הגות ובהקשרו סודרו קטעי קריאה מעורבים מפרי עטם של הוגים שונים עם הערות מאת טולסטוי. בסוף כל יום הוסיף טולסטוי סיפור קצר בנושא, פרי עטו או פרי עטם של סופרים כגון צ'כוב, גי דה מופסאן, אנטול פראנס, איוון טורגנייב, ויקטור הוגו ואחרים, לרוב נשאו גם הסיפורים דברי הסבר ופרשנות מאת טולסטוי. בכל שבעה ימים שובץ סיפור ארוך יותר ובכל חודש נבחר נושא להתעמקות.
עריכת המובאות זו לאחר זו וזו כנגד זו, יחד עם הערותיו של טולסטוי הופכות את הספר ליצירה מאוחדת, מקנות לו אמירה מגובשת ומסר והופכות אותו ליותר מאשר ספר ציטטות בעלמא.
הוצאה לאור ותרגומים.
לאור הנימה האנרכיסטית שבו, היה הספר מוחרם הן במשטר הצאר והן במשטר הסובייטי. הוא יצא לאור במהדורה מוגבלת בפראג ב-1957. רק ב-1998 יצאה לאור מהדורה שלמה של הספר ברוסית ללא תיקונים והשמטות, במסגרת הסדרה "אנתולוגיה של החשיבה".
בשנת 1919 יצא לאור תרגום לאנגלית של המהדורה הראשונה (המסודרת לפי נושא) מאת ארצ'יבלד וולף (Archibald J. Wolfe). בשנת 1911 החלה לצאת סדרת תרגומים חודשית לאנגלית של המהדורה השנייה, אך ננטשה לאחר הכרך הראשון. רק ב-1997 יצאה לאור מהדורה אנגלית מלאה ומוערת מאת פטר סיקירין (Peter Sekirin) תחת השם "A Calendar of Wisdom".
בעברית יצא בשנת 1945 (ובהדפסה נוספת ב-1962) תרגום של חלקים נבחרים מתוך הספר בתרגומו ועריכתו של חיים תרסי תחת השם "חוג של קריאה".
בית החיות
בית החיות (אנגלית: Animal House) היא קומדיה אמריקאית משנת 1978 בבימויו של ג'ון לנדיס. הסרט עוסק בקבוצת סטודנטים אמריקאים המשתייכים לבית אחווה יוצא דופן בקולג' אמריקאי, אשר קורא תיגר על הממסד והנורמות המקובלות של החברה בקולג'.
התסריט עובד על ידי דאגלס קני, כריס מילר והארולד ראמיס על סמך סיפורים שונים שפרסם מילר במגזין הקולג'ים האמריקאי נשיונל למפון, המתבססים על חוויותיהם של היוצרים מבתי האחווה בקולג'ים השונים בהם לקחו חלק בעת לימודיהם.
מלבד ג'ון בלושי ודונלד סאת'רלנד, כל השחקנים בסרט היו אנונימיים בזמנו ובתחילת הקריירה שלהם.
כשהסרט יצא דעות המבקרים לגביו היו חלוקות. אולם רוג'ר איברט מהמגזין "טיים" הכתיר אותו כסרט הטוב של השנה. הסרט, שהופק בתקציב נמוך של 2.7 מיליון דולר, הפך לאחד הסרטים הרווחיים בהיסטוריה, לאחר שגרף במשך השנים יותר מ-141 מיליון דולר.
בית החיות, יחד עם "סרט מטוגן", היו חלק מרכזי בצמיחתו של ז'אנר חדש בקולנוע האמריקאי - סרטי ה"גרוס-אאוט" הפכו לחלק מרכזי בקולנוע ההוליוודי הקומי. בשנת 2001 הכריזה ספריית הקונגרס של ארצות הברית על "בית החיות" כבעל ערך תרבותי משמעותי והוא נבחר להיכלל בארכיון הסרטים הלאומי. הסרט זכה במקום הראשון ברשימת 100 הסרטים המצחיקים של המגזין "בראבו". ובמקומות גבוהים ברשימות שונות של סרטי הקומדיה של המאה ה-20.
עלילה.
שני סטודנטים טריים במכללת פייבר, לורנס "לארי" קרוגר וקנט דורפמן, מנסים להתקבל לאחווה ב-1962. הם מבקרים במסיבה באחווה היוקרתית אומגה טטא פי אך אינם מתקבלים שם בברכה. בהמשך הם מנסים באחוות דלתא טאו צ'י. אחיו הגדול של קנט היה חבר באחווה זו, עובדה שהופכת אותו לבן מורשת. כיוון שהאחווה זקוקה לחברים חדשים הם מקבלים את השניים, שמקבלים את הכינוי פינטו ופלאונדר.
דיקן המכללה, ורנון וורמר, רוצה להסיר את דלתא מהקמפוס עקב ריבוי עבירות וציונים נמוכים של חבריה. כיוון שהאחווה כבר נמצאת "על תנאי" הוא מציב אותם בפני מצב חדש - "על תנאי כפול סודי". הוא מצווה על ראש אחוות אומגה, גרג מרמלרד, למצוא כל דרך להפטר מהם.
דאג נידרמאיר, חבר אומגה וקאדט צבאי, מציק לפלאונדר. חברי דלתא, בלוטו ודניאל "די-דיי" סימפסון, משכנעים אותו להכניס את הסוס של נידרמאייר בלילה אל תוך המשרד של הדיקן וורמר. הם נותנים לו אקדח ואומרים לו לירות בסוס. אלא שבאקדח הם שמים כדורי סרק. פלאונדר אינו מעז לירות בסוס, והוא יורה לכיוון התקרה. מעוצמת הרעש הסוס המבוהל חוטף דום לב ומת במקום. יום לאחר מכן מפונה גופת הסוס ממשרדו של הדיקן לאחר שנחתכה במסור.
למחרת מנסה אריק "אוטר" סטראטון לשכנע את מנדי פפרידג' לעזוב את החבר הסנוב שלה (מרמלרד) ולצאת איתו. בלוטו יוזם מלחמת אוכל בקפיטריה.
בלוטו ודי-דיי מחליטים לגנוב את התשובות למבחן הקרוב בפסיכולוגיה. אולם מסתבר שאומגה השתילו תשובות לא נכונות בטופס וכל חברי דלתא נכשלים במבחן. הציון הממוצע של האחווה יורד לרמה כה נמוכה עד שלדיקן דרושה רק עוד תקרית אחת כדי לסגור אותם ולסלק אותם מהקמפוס.
כדי לשפר את רוחם מחליטים חברי דלתא לארגן מסיבת טוגה, במהלכה, אוטיס דיי והאבירים שרים את השיר Shout. אשתו האלכוהוליסטית של הדיקאן מגיעה למסיבה לאחר שאוטר מזמין אותה והם שוכבים במהלכה. לארי מזמין למסיבה את הקופאית במרכול, נערה בשם קלורט. הם משתכרים ומתמזמזים, אלא שאז לארי מגלה שהיא בתו בת ה-13 של ראש העיר. הוא מחזיר אותה לביתה בעגלת סופר כשהיא בגילופין.
לאחר המסיבה מחליט הדיקן לסגור את האחווה וכל רכושה מוחרם.
כדי לשכוח שוב מהצרות מחליטים אוטר, בון, פלאונדר ופינטו לנסוע משם. הם מגיעים למכללת בנות ואוטר מתחזה לחבר של סטודנטית שנהרגה בתאונת דרכים. הם אוספים כמה מחברותיה ועוצרים בבר בו אוטיס דיי אמור להופיע, אלא שמלבדם כל יושבי הבר האחרים הם שחורים. בשלב מסוים ובבהלה הם בורחים משם תוך כדי שהם משאירים את הבנות מאחור והורסים את הרכב של פלאונדר.
בון מגלה שחברתו קייטי מנהלת רומן עם פרופסור והוא נפרד ממנה. מרמלרד חושב שאוטר מנהל רומן עם מנדי ולכן מזמין אותו לחדר במלון שם מחכה עם חברי אומגה אחרים והם מכים אותו. ציוני הביניים של דלתא כל כך נמוכים שהדיקן מחליט לסלק את כולם. הוא מודיע גם לוועדת הגיוס על כשירותם להתגייס.
כשנראה שהכל אבוד, בלוטו משכנע אותם בנאום היסטורי חסר דיוק שעליהם לנקום ולהילחם חזרה. הם מחליטים לנקום בדיקן ובאומגה. הם מחליטים להתפרץ אל תוך המצעד השנתי בעיר ולהפוך אותו לכאוס טוטאלי. בסוף הסרט מופיעות כתוביות המגלות מה צופן העתיד לדמויות השונות.
הפקה.
התחלת הרעיון לסרט.
"בית החיות" היה הסרט הראשון שהופק על ידי "נשיונל למפון", מגזין הסטודנטים ההומוריסטי הפופולרי ביותר במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20. המגזין עסק בסאטירה פוליטית וחברתית ותרבות פופולרית. כיוון שמרבית הכותבים היו בוגרים של אוניברסיטאות שונות, הייתה להם את היכולת ליצור חיבור אל הקהל הסטודנטיאלי. דאג קני היה העורך הראשי וכותב במגזין, הוא סיים את אוניברסיטת הרווארד ב-1969 וחווייתו הלימודית הייתה קרובה יותר לזו של אומגה דווקא. קני אחראי לשתי הדמויות של לארי קרוגר ומנדי פפרידג' בסרט. שתי הדמויות הופיעו בגיליון המגזין ב-1975. קני חשב שקריס מילר, כותב במגזין, יהיה מומחה לחוויית הלימודים בקולג'. כינוייו של מילר בזמן הלימודים היה "פינטו" כאחת הדמויות הראשיות בסרט. מילר הגיש פרק מתוך זכרונותיו על חוויות הקבלה לבתי האחווה מימי לימודיו.
הדמויות בסרט כמו שמותיהם ושם האחווה לקוחים מחוויותיו של מילר משנות לימודיו בדארטמות' קולג'. יוצר הסרטים איוון רייטמן, שרק סיים להפיק את סרט הראשון של דייוויד קרוננברג, והציע למוציא לאור של המגזין להפיק סרט תחת מותג המגזין. רייטמן הפיק את מופע הנשיונל למפון, שמרבית מחבריו הופיעו בעתיד בתוכנית הוותיקה "סטרדיי נייט לייב". כשמרבית השחקנים עזבו את התוכנית מלבד הארולד ראמיס, הציע רייטמן להשתמש בסקיצות מהתוכנית ולהפכן לסרט באורך מלא.
תסריט.
בעצת סימונס נפגשו קני וראמיס וכל אחד מהם תיאר את חוויות הקולג' שלו. באותו זמן עבד על טריטמנט לסרט בשם "סטודנט שנה א'" אך עורכי המגזין לא היו מרוצים מהתסריט. קני וראמיס החלו לעבוד יחד על טריטמנט שעסק בצ'ארלס מנסון בימי התיכון. סימונס אהב את הרעיון אז הם שינו את הסיפור לקולג'. קני העריץ את סיפוריי בתי האחווה של מילר והציע שישתמשו בהם כבסיס לסרט. קני, מילר וראמיס החלו ליצור יחד רעיונות. הם ראו את שנת 1962 כשנת התמימות האחרונה של אמריקה ולכן העבירו את זמן ההתרחשות לשם. המצעד שמתרחש בסוף הסרט ב-21 בנובמבר 1963 היה יום לפני רצח קנדי. שלושתם הסכימו כי יש להכניס אל הסרט את השחקן ג'ון בלושי ואת דמותו של בלוטו כתבו במיוחד בשבילו לאחר שנפגשו עמו בשיקגו.