כימוקינים (Chemokines) הם חלבונים קטנים ממשפחת הציטוקינים. הם משמשים במערכת החיסון, ותפקידם העיקרי הוא למשוך את תאי הדם הלבנים למקומות מסוימים בגוף.
שמם של הכימוקינים הוא שילוב של המילים כימוטקסיס וציטוקין; ואכן, משיכת תאים ליעדים שונים בגוף באמצעות כימוקינים היא דוגמה מובהקת לכימוטקסיס.
הכימוקינים מעודדים נדידה של תאי דם לבנים בעיקר לשני מוקדים:
כל הכימוקינים מכילים ארבעה שיירי ציסטאין שמורים (כלומר, שנשתמרו במהלך האבולוציה מכימוקין קדום אחד). נהוג לחלק את הכימוקינים לקבוצות על פי מיקומם של שניים מהם, כאשר כמעט כולם מתאימים לאחת משתי הקבוצות: CC ו-CXC (כאשר C מייצגת ציסטאין, ו-X מייצגת חומצה אמינית כלשהי). בהתאם לכך, נחלקים גם הקולטנים שלהם לשתי קבוצות: CC receptors ו-CXC receptors. קולטנים אלו הם מסוג הקולטנים המצומדים לחלבון G.
חוזה פרסבורג
חוזה פרסבורג הוא חוזה שנחתם ב-26 בדצמבר 1805 בין צרפת ואוסטריה כתוצאה מתבוסתם של האוסטרים בקרב אולם (25 בספטמבר - 20 באוקטובר) ובקרב אוסטרליץ (2 בדצמבר).
ב-4 בדצמבר הוסכם על הפסקת אש והחלו מגעים לחוזה שלום. החוזה נחתם בטירת הארכיבישוף בפרסבורג (כיום ברטיסלאבה) על ידי נפוליאון ועל ידי פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בהסכם עזבה אוסטריה את הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית, וויתרה על שטחים ניכרים באירופה. ההישגים מהחוזים הקודמים חוזה קמפו פורמיו וחוזה לונביל חזרו על עצמם, והשטחים בהם החזיקו האוסטרים באיטליה ובבווריה הועברו לצרפת. נכסים אוסטרים מסוימים בגרמניה, הועברו לבעלי ברית של הצרפתים. דרישות האוסטרים על מדינות גרמניות אלו ננטשו ללא יוצאי מן הכלל, כאשר בנוסף לכך נאלצה אוסטריה לוותר על שישית משטחה ו-2.5 מיליון תושבים מתוך אוכלוסייה של 24 מיליון. כמו כן, אולצה אוסטריה לשלם פיצויים לצרפת בסך של 40 מיליון פרנק.
שר החוץ הצרפתי, טליראן, הפציר בנפוליאון להציע לאוסטרים שלום נדיב, ולפצותם על אובדן שטחים באיטליה באמצעות שטחים בבלקן ובמזרח אירופה, על חשבון רוסיה. באופן זה קיווה טליראן ליצור ברית אינטרסים יציבה עם האוסטרים ולתקוע טריז בינם לבין רוסיה, שמצדה תידחק לעימות עם בריטניה במזרח הרחוק. הקיסר לא קיבל את דעתו. לאחר שהביס את הקואליציה השלישית בתוך שלושה חודשים, במבצע צבאי מן המזהירים בהיסטוריה, הוא היה בשיא ביטחונו העצמי. התנאים הקשים והמשפילים של חוזה פרסבורג עוררו מרירות רבה וגרמו לאוסטריה המובסת להתחיל כמעט מיד להיערך, במישור הצבאי והדיפלומטי, למערכה נוספת נגד צרפת. שלום פרסבורג הותיר אמנם את אוסטריה מחוץ לקואליציה האנטי צרפתית הרביעית, אך היא הצטרפה לקואליציה החמישית ב-1809.
חוזה פרסבורג סימן את סופה של האימפריה הרומית הקדושה, וב-1806 ויתר פרנץ השני על תוארו והוכתר כפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. את החלל שהותירה האימפריה בגרמניה ניסה נפוליאון למלא באמצעות ישות פוליטית בחסות צרפת בשם הקונפדרציה של הריין.
פגאנים
אבו מוסעב א-זרקאווי
אַבּוּ מֻסְעַבּ א-זַּרְקַאוִיּ (בערבית: أبو مصعب الزرقاوي, תעתיק מדויק: אבו מצעב אלזרקאוי; תאריך לידה אפשרי 30 באוקטובר 1966 – 7 ביוני 2006) היה טרוריסט בינלאומי ממוצא ירדני, חבר בכיר בארגון אל-קאעידה ומנהיג שלוחתו של הארגון בעיראק. זרקאווי התנגד לנוכחות של ארצות הברית וכוחות צבאיים מערביים בעולם האסלאמי, כמו גם לתמיכה של המערב בקיומה של ישראל. בתוך כך, השתתף בתכנון והוצאה לפועל של פיגועים נגד צבא ארצות הברית בעיראק ונגד דיפלומט אמריקני בירדן. יש המעריכים כי לא-זרקאווי היה כוח רב יותר מאשר לאוסאמה בן לאדן, וזאת בשל הפרסום הרב לו זכה כמנהיג הג'יהאד נגד צבא ארצות הברית והממשלה הזמנית בעיראק. לאחר ניסיונות התנקשות רבים בחייו על ידי ארצות הברית, נהרג לבסוף ב-7 ביוני 2006 בהפצצת חיל האוויר האמריקאי בעיראק.
תולדות חייו.
א-זרקאווי גדל בזרקא (מכאן כינויו) בשם אַחְמַד פַדִיל א-נַּזַאל אלְ-חַ'לַאיְלַה (أحمد فضيل النزال الخلايلة, אַחְמַד פַצִ'יל אַלנַזַאל אלְחַ'לַאיְלַה). משפחתו השתייכה לשבט בני חסן - שבט ערבי בעבר הירדן. בגיל 17 נשר מבית הספר הנסיך טלאל בעקבות שימוש באלכוהול ובסמים. ייתכן שאף היה מעורב בתקיפה מינית, בעקבותיה נעצר לתקופה קצרה בשנות ה־80.
ב־1989 נסע א-זרקאווי לאפגניסטן כדי להצטרף ללוחמי המוג'אהדין ולהילחם נגד הפלישה הסובייטית, אבל הסובייטים כבר החלו לצאת. במקום זאת, נהיה א-זרקאווי כתב של עיתון אסלאמי והתיידד עם בן לאדן. ישנם דיווחים שבאמצע שנות ה־90 נסע א-זרקאווי לאירופה וייסד את ארגון הטרור "א-תוחיד", ארגון המוקדש להריגת יהודים והצבת שלטון אסלאמי בירדן.
א-זרקאווי נעצר בירדן בשנת 1992, וישב 7 שנים בכלא הירדני בעוון קשירת קשר להדחת המונרכיה וניסיון ליצור ח'ליפות אסלאמית. שמועות טוענות כי בכלא א-זרקאווי הפך למנהיג שזכה ליראת כבוד מאסירים אחרים. בכלא פגש את אבו מוחמד אל-מקדסי (עיסאם אל-ברקאווי) והושפע מרעיונותיו.
לאחר שחרורו מהכלא ב־1999, היה א-זרקאווי, לפי מקורות רשמיים בירדן, מעורב בניסיון לפוצץ את מלון ראדיסון בעמאן, שלקוחותיו היו לעיתים קרובות תיירים אמריקאים או ישראלים. הוא נמלט מירדן לפשאוור, עיר בפקיסטן הסמוכה לגבול עם אפגניסטן. א-זרקאווי, בתמיכת ראשי אל-קאעידה, ייסד מחנה אימונים לקבוצת הג'יהאדיסטים שלו ליד הראת. לטענת ממשל בוש, מחנה האימונים התמחה ברעלים וחומרי חבלה. בשנת 2001, קצת אחרי פרוץ מלחמת אפגניסטן, ברח א-זרקאווי לעיראק. בד בבד, הוא נשפט שלא בפניו בירדן ונגזר עליו גזר דין מוות על תכנון הפעולה נגד מלון ראדיסון.
בעיראק, החלו א-זרקאווי וחברי קבוצתו, שנקראה "קבוצת המונותאיזם והג'יהאד", להקים רשת של תאי טרור ברחבי המדינה לקראת הפלישה האמריקאית המתוכננת. עם פרוץ מלחמת עיראק ב-2003, החל הארגון לפגוע במטרות אמריקאיות במדינה. א-זרקאווי, שראה בשיעים כופרים, תכנן פיגועים רבים גם נגד האוכלוסייה השיעית בעיראק. כתוצאה ממעורבותו בטרור נגד ארצות הברית, הציעה ממשלת ארצות הברית פרס של 25 מיליון דולר עבור מידע שיוביל ללכידתו, סכום הזהה לפרס שהועמד על ראשו של אוסאמה בן לאדן במרץ 2004. ב־15 באוקטובר 2004 הוסיפה ארצות הברית את א-זרקאווי ואת ארגונו לרשימת ארגוני הטרור והורתה להקפיא את כל נכסי הארגון שנמצאו בתחומה.
ב-17 באוקטובר 2004, הוא הכריז על נאמנות ארגונו לאל-קאעידה ושינה את שם ארגונו ל"אל-קאעידה בעיראק". ב-27 בדצמבר 2004 שידרה תחנת אל-ג'זירה הקלטה שבה כינה אוסאמה בן לאדן את א-זרקאווי "הנסיך של אל-קאעידה בעיראק" וביקש ש"כל אחינו בארגון יקשיבו לו ויצייתו לו במעשיו הטובים".
ב-15 בינואר 2006, התאחד ארגונו של א-זרקאווי עם מיליציות סוניות אחרות והקים ארגון מטרייה בשם "מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בעיראק". ב-7 ביוני 2006 נהרג א-זרקאווי בהפצצת חיל האוויר האמריקאי יחד עם שבעה מעוזריו בעת ששהה בבית מבודד מכפר היבהיב, שמצפון-מזרח לבעקובה.
קשרים לפיגועי 11 בספטמבר.
אנשי ממשל אמריקנים טענו כי א-זרקאווי ומוחמד עטא, מנהיג המתקפה ב־11 בספטמבר והטייס של המטוס הראשון, נפגשו עם נציג בכיר של המודיעין העיראקי בפראג כחמישה חודשים לפני ההתקפה. טענות אלו שימשו לתמיכה בטענה שעיראק מהווה איום על ארצות הברית והצדקה לכיבוש עיראק ב-2003. אולם הניו יורק טיימס דיווח ב־21 באוקטובר 2002 שמוחמד עטא לא נפגש עם המודיעין העיראקי בפראג. טענה זו אושרה רשמית עם פרסום מסקנות הוועדה שחקרה את האירוע.
בנאומו של מזכיר המדינה של ארצות הברית, קולין פאוול, במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, היווה א-זרקאווי את אחת הסיבות הראשיות לצורך במלחמה כנגד עיראק. באותו נאום כינה פאוול את א-זרקאווי "פעיל אל-קאעידה". אמינותם של חלקים רבים מהנאום נעשתה מפוקפקת עם הזמן, אבל פאוול וממשל בוש לא שינו את טיעוניהם. על פי ה-MSNBC, הפנטגון הציע לפחות שלושה מבצעים לחיסול פעילותו של א-זרקאווי ולחיסולו באופן אישי. לטענת העיתון, הבית הלבן סירב משום שהוצאתו של א-זרקאווי מהמערכה תערער את הטיעון כי המלחמה בעיראק מהווה חלק מהמלחמה בטרור.
אירועים בהם היה מעורב.
רציחתו של לורנס פולי.
לורנס פולי היה דיפלומט אמריקני בכיר אשר עבד בסוכנות לפיתוח בינלאומי (ה-USAID) בירדן. ב־28 באוקטובר 2002 הוא נרצח ליד ביתו בעמאן. בחקירתם, הודו שלושה חשודים שהם חומשו וקיבלו תשלום מא-זרקאווי עבור ביצוע ההתנקשות. א-זרקאווי נשפט בירדן פעם שנייה שלא בפניו ונגזר עליו גזר דין מוות שני.
רציחתו של ניקולס ברג.
ניקולס ברג היה איש עסקים אמריקאי שנחטף בעת ששהה בעיראק. במאי 2004 פורסמה קלטת וידאו המראה קבוצה של חמישה רעולי פנים כורתים את ראשו. רעול הפנים שביצע את המעשה המזוויע, בעת שהניף את הסכין, הזדהה כא-זרקאווי וקיבל אחריות על תכנון הפעולה. לטענתו, הרצח היה גמול על ההתעללויות שביצעו חיילים אמריקנים בכלא אבו גרייב. ניתוחים שבוצעו על הקלטת לא הצליחו לייצר מסקנה אחידה בנוגע לזהותו של הרוצח והדעות עדיין חלוקות. לדוגמה, דווח שניתוח קולי שביצע ה־CIA אישר כי הדובר הוא אכן א-זרקאווי, מצד שני מבנה גופו לא התאים לזה של א-זרקאווי. טענות אלה הולידו תאוריית קונספירציה הטוענת שהקלטת מבוימת.
אחרים.
בנוסף, טוענים גורמים בממשל האמריקני כי א-זרקאווי:
מותו של א-זרקאווי.