לאחר שהחבורה מתיישבת בבית הקפה, נכנסת מוזטה, אהובתו לשעבר של מרצ'לו, בלוויית אלצ'ינדורו, קשיש עשיר. מוזטה מתגרה בו ומתייחסת אליו בחוסר כבוד. מוזטה למעשה רוצה להיפטר מחברתו של אלצ'ינדורו ולהשיג את תשומת לבו של מרצ'לו. לשם כך היא פוצחת בשיר נועז ("Quando m'en vo'"), בו היא מספרת כי היא מתענגת על כמיהת האנשים הבוהים בה כשהיא הולכת ברחוב. מוזטה השיגה את מטרתה: אלצ'ינדורו רותח מזעם ומרצ'לו בוער מקנאה. על מנת להיפטר מאלצ'ינדורו, היא מדמה כאב עז בכף הרגל ושולחת אותו אל הסנדלר, וכשזה הולך היא שבה לזרועותיו של מרצ'לו. החברים לפתע שמים לב כי אין להם די כסף לשלם על הארוחה. מוזטה מחליטה להשאיר את החשבון כולו לאלצ'ינדורו. החברים עוזבים לצלילי תהלוכת חיילים שעוברת בסך, וכשאלצ'ינדורו מגיע ומבחין בתעלול של מוזטה, הוא צונח על כסאו.
מערכה שלישית, ליד תחנת המכס במחסום ד'אנפר.
סוחרים ורוכלים עוברים במחסום על מנת להיכנס לעיר. ביניהם גם מימי חולת השחפת, המשתעלת קשות. מימי מחפשת אחר מרצ'לו המתאכסן בפונדק סמוך שבו הוא מועסק לצורך ציור על חזיתו. מימי מספרת לו על חייה הקשים עם רודולפו, המאשים אותה ללא הרף בפלרטטנות ושעזב אותה הלילה בשל כך. מרצ'לו מספר לה כי רודולפו הגיע לפונדק בבוקר וכי הוא ישן. לאחר שמרצ'לו ממליץ לה להיפרד מרודולפו, מתעורר זה האחרון ומחפש אחר מרצ'לו. מימי מסתתרת בפינה ומאזינה לשיחת השניים. רודולפו בתחילה מספר על כך שעזב את מימי בשל פלירטים עם גברים אחרים, אך לאחר שמרצ'לו אומר כי אין הוא מאמין לכך, מודה רודולפו באמת: הוא חושש לחייה של מימי, אשר מצבה יחמיר מאוד אם תישאר לחיות עמו חיי עוני בדירתו העלובה. מימי, ששמעה את דבריו של רודולפו, פורצת בבכי ולאחר מכן נתקפת שיעול וכך מגלה רודולפו את מחבואה. השניים מחליטים כי מוטב ייפרדו בידידות. בינתיים מרצ'לו שומע את צחוקה של מוזטה במסבאה וחושד כי היא אינה נאמנה לו. בקווארטט מרגש שרים רודולפו ומימי כי ייפרדו עם בוא האביב, על רקע מריבתם של מרצ'לו ומוזטה.
מערכה רביעית, בעליית הגג.
רודולפו ומרצ'לו מנסים לעבוד, אך הגעגועים לאהובות לבם אינם נותנים להם מנוח. השניים מביעים את רגשותיהם בדואט "O Mimì, tu più non torni". שונאר וקולינה נכנסים ובידם אוכל דל ביותר. ארבעת החברים מדמים כאילו ישבו הם במשתה מפואר ואף מפליגים בדמיונם לנשף ריקודים ולדו-קרב, כשלפתע מוזטה מגיעה ומודיעה כי מצאה את מימי ברחוב, מצבה חמור עקב מחלתה, ושהביאה אותה עמה לעליית הגג. מימי, כחושה וחיוורת, מגיעה לדירה והחברים דואגים לנוחותה. מרצ'לו ומוזטה עוזבים על מנת למכור את עגיליה של מוזטה ובכסף לקנות תרופות ולהזמין רופא. קולינה מנסה אף הוא לעזור והולך למשכן את מעילו (באריה "Vecchia zimarra"). שונאר עוזב אף הוא את המקום על מנת לתת למימי ולרודולפו פרטיות. משנותרו השניים לבדם, מעלים הם זכרונות של רגעי אושרם ביחד. מימי מתרגשת במיוחד למראה המצנפת שקנה לה רודולפו ביום פגישתם, ושאותה שמר כזיכרון מאהבתם. שאר החברים חוזרים ובידם תרופות בעבור מימי ואף ידונית על מנת שתוכל לחמם ידיה. הם מספרים לרודולפו שקראו לרופא ושזה אמור להגיע בקרוב, אך מאוחר מדי לכך; בעוד מוזטה מתפללת לשלומה, מימי מתה. משמבין זאת רודולפו, פורץ הוא בבכי מר.
על האופרה.
האופרה "לה בוהם" נחשבת לאחת משלוש האופרות הפופולריות ביותר של פוצ'יני (לצד טוסקה ומאדאם באטרפליי) ולאחת הפופולריות בעולם האופרה בכלל. לדוגמה: ברשימת "20 האופרות המבוצעות ביותר בצפון אמריקה" שפורסמה על ידי עמותת "אופרה אמריקה" הגיעה "לה בוהם" למקום השני ברשימה, שנייה רק ל"מאדאם באטרפליי". בנוסף להיותה מבוצעת תכופות, זכתה האופרה אף להקלטות רבות, ביניהן ראויה לציון במיוחד הקלטה של חברת "דֶקה" ובה משתתפים הזמרים לוצ'אנו פווארוטי (רודולפו), מירלה פרני (מימי), רולנדו פנראי (מרצ'לו), ניקולאי גיאורוב (קולינה) ואחרים, תחת שרביטו של הרברט פון קאראיין, המנצח על התזמורת הפילהרמונית של ברלין, מקהלת האופרה הגרמנית בברלין ומקהלת הילדים "שנברג".
אופרה זו, מתקופת היצירה האמצעית של פוצ'יני (תקופה שהניבה גם את "טוסקה" ואת "מאדאם באטרפליי"), נכתבה ברוח זרם הווריזמו ואכן אינה עוסקת במאבקים הרואיים של אבירים ושאר בני אצולה, כי אם ב"דרמות הקטנות של האנשים הפשוטים". דווקא כאן מתגלה גדולתו של פוצ'יני כמלחין אופרות, שהצליח ליצור מוזיקה מרגשת לסיפור שאין בו דרמות סוערות של ממש.
בנוסף לתזמור עשיר וססגוני, אפיון דמויות משכנע ושימוש מושכל במוטיבים מנחים, ניכר כישרונו של פוצ'יני באופרה זו באופן מיוחד בקטעי האנסמבל; פוצ'יני מחבר ביד אמן רגשות דומים של דמויות (כמו בדואט של מימי ורודולפו במערכה הראשונה ובדואט של רודולפו ומרצ'לו במערכה הרביעית) ואף רגשות שונים (כמו ברביעייה החותמת את המערכה השלישית ובה נפרדים מימי ורודולפו בעוד שמרצ'לו ומוזטה רבים מריבה קולנית). קטע האנסמבל המורכב ביותר באופרה הוא למעשה המערכה השנייה כולה: במערכה זו ניתן לשמוע בו זמנית את השיח של אחדים מחבורת הבוהמיאנים לצד מוזטה המתגרה באהובה לשעבר ובמחזרה הנוכחי ולצד מרצ'לו המקנא ואלצ'ינדורו הרוגז, ובכל אלה נשזרות הערות ההמון ברחוב ובבית הקפה הצופה בסצנה המשעשעת. כמו כן, בתחילת המערכה, טרם הכניסה לבית הקפה, מוצגים במלאכת מחשבת חיי הרחוב השוקקים בערב חג המולד.
תזמור.
פרט לזמרים הסולנים ולמקהלה, כוללת הפרטיטורה את הכלים הבאים:
בארנהאוס
בארנהאוס (באנגלית: Barnhouse Settlement) הוא יישוב נאוליתי שהתגלה על חוף לוך האראי, אורקני, סקוטלנד, במרחק קצר מהאבנים הניצבות בסטנס. במגרשים העיקריים נמצאו עד כה 15 בתים הדומים לסקארה ברי בכך שיש להם קמין מרכזי, מיטות הבנויות כנגד הקירות ושידות, אך שונים בכל שהם ככל הנראה היו מפוזרים ולא מקובצים. במקום נמצאו כלי חרס טיפוסיים, בדומה לאבנים הניצבות של סטנס וסקארה ברי. כמו כן, במקום נמצאו גם סלעי חלמיש, כלי אבן ואבן נוספת הדומה לזכוכית געשית שככל הנראה הובאה מהאי אראן.
בבניין הגדול ביותר יש חדר ששטחו 7 מ"ר, קירות בעובי 3 מטרים וכניסה הפונה לכיוון צפון-מערב כך שהאור בשעת הדמדומים יפול בדיוק על המעבר הפנימי. החדר דומה לקטקומבה.
ניתן להגיע לאתר באמצעות דרך ציבורית המתחילה באבנים הניצבות בסטנס.
האבנים הניצבות בסטנס
שרידי האבנים הניצבות בסטנס הם אתר נאוליתי מרשים הנמצא בלוך סטנס שעל האי מיינלנד, הגדול באיי אורקני שבסקוטלנד. השם, הנהגה סטיינ-איס בסקוטית, נגזר ממילה בנורדית עתיקה שמשמעותה "מפרץ".
בשנת 1999 העניק אונסק"ו לאתר מעמד של אתר מורשת עולמית ביחד עם אתרים נאוליתיים נוספים באורקני.
תיאור.
האתר שוכן על צוק בגדה הדרומית של הנחל המחבר את הקצוות הדרומיים של לוך סטנס ולוך האראי שמימיו מתוקים. מעל הנחל עובר גשר, אך בתקופה מסוימת ניתן היה לחצות את הנחל באמצעות סוללה, וטבעת ברודגאר נמצאת במרחק 1.2 ק"מ בכיוון צפון-מערב, לרוחב הנחל וליד קצה של מצר יבשה הנוצר בין שני האגמים. אנדרטת מיס האו נמצאת במרחק 1.2 ק"מ בכיוון מזרח לאבנים הניצבות ובקרבת מקום נמצאים כמה אתרים נאוליתיים נוספים. דבר זה מרמז כי לאזור הייתה בעבר חשיבות כלשהי.
האבנים הן גושים עבים בעובי ממוצע של 300 מ"מ. ארבע מתוכן, שגובהן עד 5 מטרים, היו במקור חלק ממעגל אליפטי שהורכב מ-12 אבנים, בקוטר 32 מטרים בקירוב, ששכן על רמה בקוטר 44 מטרים המוקפת על ידי תעלה. התעלה חודרת לעומק 2 מטרים בתוך סלע ורוחבה הוא 7 מטרים, כאשר היא מוקפת בסוללת עפר, עם נקודת כניסה יחידה בצד הצפוני. הכניסה ניצבת מול היישוב בארנהאוס שנמצא ליד לוך האראי. גובהן של האבנים הניצבות מחוץ למעגל בכיוון צפון-מערב הוא 5.6 מטרים. אבנים קטנות יותר כוללות אבן מרובעת הנמצאת במרכז רמה מעגלית שבה נמצאו עצמות שרופות, פחם, כלי חרס ועצמות בעלי חיים. כלי החרס מהווים חוליית קישור בין האתר הזה לבין סקארה ברי ומיס האו, והאתר מתוארך לשנת 3000 לפנה"ס בקירוב.
היסטוריה.
גם במאה ה-18 האתר היה מקושר למסורות וטקסים, שבאותה תקופה היו קשורים לאלים מהמיתולוגיה הנורדית. המשורר וולטר סקוט ביקר במקום ב-1814. חוקרי עתיקות אחרים תיעדו את האבנים ואת המסורות והאמונות המקומיות הקשורות אליהן. אחת האבנים, הידועה בשם "אבן אודין" נוקבה בחור עגול, ושימשה את המקומיים לצורך אירוסין בכך שהזוג המיועד החזיק ידיים לאחר שהכניסו אותן לחור. האבן הייתה קשורה בעבר לטקסים נוספים ונחשבה כבעלת כוחות קסם.
בדצמבר 1814 החליט קפטן ו. מקיי, מהגר לאורקני שהחזיק בבעלותו חווה חקלאית בקרבת האבנים, להזיז את האבנים הניצבות כיוון שהתושבים המקומיים חצו את אדמותיו בדרכם לבצע טקסים ליד האבנים. הוא החל לפעול באותו חודש כאשר ריסק את אבן אודין. דבר זה גרם להתפרצות זעם והוא נאסר לאחר שהרס אבן נוספת והפיל אבן אחרת.
האבן שהופלה הוצבה מחדש ב-1906 במקביל לעבודת שיקום לא מדויקת שבוצעה בתוך המעגל. אולם, גם האבנים ששרדו יוצרות אווירה חזקה המרמזת, לדברי תושבי המקום, על העבר הרחוק.
מאפייני הטבע.
ישנה אוכלוסיית ציפורים גדולה המקננת בלוכים הנמצאים משני צידיו של האתר. במרחק 3.5 קילומטרים בכיוון דרום נמצא בנקודת הסיום של פלג איירלנד המסתיים במצר קלסטריין סאונד.
ניקולאוס קוזאנוס
ניקולאוס קוזאנוס (1401–1464), פילוסוף, תאולוג ומתמטיקאי גרמני.
ביוגרפיה.