מאז 1971 שתי המדינות שיתפו פעולה צבאית באמצעות הסכם ההגנה חמשת הכוחות, הכוללות תרגילים משותפים שנתיים עם שותפים אחרים, כולל מלזיה, אוסטרליה וניו זילנד. לבריטניה נספח הגנה בסינגפור ומחסן אספקה לוגיסטי. לעומת זאת, בסינגפור אין נספח צבאי בנציבות הגבוהה שלהם בלונדון. דו"ח של מרכז האיחוד האירופי סינגפור מציע כי נספח ההגנה של סינגפור לבריטניה נמצא בשגרירות בפריז. דו"ח חדשות שפורסם לאחרונה קבע כי בריטניה מבקשת להגדיל את שיתוף הפעולה ההגנתי עם סינגפור.
סחר והשקעות.
סינגפור היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של בריטניה בדרום-מזרח אסיה, כאשר שני שלישים מייצוא בריטניה לאזור זה זורם לסינגפור. יצוא הסחורות בבריטניה רק לסינגפור בשנת 2010 הוערך ב-3.29 מיליארד ליש"ט, עלייה של 15% משנת 2009, ואילו יבוא הסחורות מסינגפור בשנת 2010 הוערך ב-3.9 מיליארד ליש"ט, עלייה של 18% משנת 2009. הייצוא העיקרי של סחורות בבריטניה לסינגפור הוא מכונות לייצור חשמל, משקאות ומכונות תעשייתיות כלליות, בעוד שהסחורות המיובאות המובילות מסינגפור היו כימיקלים אורגניים, מכונות לייצור חשמל ומכונות משרדיות. החל משנת 2009 הייתה סינגפור השוק ה-11 בגודלה בבריטניה לשירותי יצוא.
ישנם מעט תעריפי יבוא מסינגפור התומכים באופן מלא בתהליך ארגון הסחר העולמי. סינגפור הייתה המדינה הראשונה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה שפתחה במשא ומתן עם האיחוד האירופי להסכם סחר חופשי דו צדדי (FTA).
בריטניה היא המשקיעה הזרה הרביעית בגודלה בסינגפור עם מלאי מצטבר של 23.5 מיליארד ליש"ט בסוף 2009. זה מהווה כ-20% מכלל ההשקעות של האיחוד האירופי בסינגפור. בסינגפור יש מעל 31,000 אזרחים בריטים וכ-700 חברות בריטיות. רבים מהמשקיעים הבריטים הגדולים לטווח הרחוק הגדילו את השקעותיהם בסינגפור לאחרונה, ביניהם ברקליס, דייסון, HSBC, רולס-רויס, Shell ו-Standard Chartered. נרשמה עלייה משמעותית במספר החברות הקטנות והבינוניות הבריטיות שנכנסו לשוק והאוניברסיטאות הבריטיות מקיימות שיתופי פעולה עם מוסדות החינוך של סינגפור.
בריטניה מושכת למעלה משני שלישים מכלל ההשקעות הסינגפוריות לאיחוד האירופי, סבכום מצטבר של 20.6 מיליארד ליש"ט, כאשר שירותי הכספים והביטוח, נדל"ן ותקשורת הם המגזרים המשמעותיים ביותר.
ביקורים רשמיים.
בשנת 2011 ביקרו בסינגפור 6 נכבדים מבריטניה ובהם פיטר ריקטס, היועץ לביטחון לאומי בינואר, מרטין דונלי, מזכיר הקבע של BIS בפברואר, ג'ון אסטון, הנציג המיוחד של ה-FCO לשינויים באקלים בחודש מרץ, ג'רמי בראון, שר המדינה במשרד החוץ והקהיליה הבריטית באפריל, ליאם פוקס, מזכיר המדינה להגנה ביוני והדוכס מיורק בספטמבר. שני הנכבדים הסינגפוריים שביקרו בבריטניה בשנת 2011 הם או פונג פנג, המזכיר הקבוע בסינגפור במשרד המסחר והתעשייה בספטמבר וטוני טאן, נשיא סינגפור בדצמבר. באוקטובר 2014, טוני טאן ערך את ביקורו הרשמי הראשון של נשיא סינגפור בבריטניה והתארח אצל המלכה אליזבת והדוכס והדוכסית מקיימברידג'.
חילופי משלחות אקדמיות.
קשרי החינוך בין סינגפור לבריטניה הם חזקים. נכון לשנת 2011, יותר מ-3,000 סינגפורים למדו בבריטניה והמועצה הבריטית מעריכה כי מדי שנה כ-80,000 סטודנטים מקבלים תואר בסינגפור באמצעות תוכניות "חילופי סטודנטים". בשל החברות של סינגפור בחבר העמים הבריטי, סטודנטים סינגפוריים זכאים למלגות כמו מלגת חבר העמים ותוכנית מלגות ידידות להמשך לימודיהם בבריטניה. הקשרים בתחום האמנויות גם הם חזקים, עם אמנים וארגונים בריטים רבים המופיעים בסינגפור, ונוכחות מבוססת של לוחות בחינות מוזיקה בריטיות כמו ABRSM.
למועצה הבריטית נוכחות גדולה המלמדת אנגלית לכ-20,000 סינגפורים ותושבים זרים. פרויקטים עכשוויים של המועצה הבריטית מתמקדים בפרויקטים בינלאומיים של חינוך, בטיפוח מנהיגים צעירים לנקוט בפעולות נגד שינויי האקלים, וחילופי ידע ומומחיות בענפי האמנות והתעשייה היצירתית.
נציגויות דיפלומטיות.
בריטניה מחזיקה בסינגפור נציבות עליונה בלבד, מאידך, סינגפור מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון בלבד.
עליית יהודי איראן בעקבות המהפכה האיראנית
בסוף ימי שלטונו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי במחצית השנייה של שנת 1978, ועד תחילת פברואר 1979, תחילת שלטונו של חומייני בעקבות המהפכה האיראנית, והמשכו של שלטון האייתוללות עד היום, יחסי ישראל איראן השתנו באופן קיצוני, עד כדי ניתוק היחסים באופן מוחלט, באותה תקופה חיו באיראן כ-80,000 יהודים.
מבנה הקהילה היהודית באיראן.
יהודי איראן אופיינו כחסרי שורשים ציוניים, אפשר היה להגדירם כחברה בעלת אוריינטציה מסורתית-חילונית איראנית. הקהילה הוגדרה כקהילת חסות שפרושה- קהילה בעלת תלות ארגונית, חברתית ותרבותית במדינת ישראל ובארגונים היהודיים של הקהילה היהודית בארצות הברית. ההרכב האנושי של אנשי הקהילה היה אוסף מקרי של בעלי הון, יותר מאשר אנשים בעלי שיעור קומה, דבר שהוביל לחוסר פעילות קהילתית הדדית בין עשירי הקהילה לבין עצמם. ההסתדרות הציונית העולמית לא התייחסה לרמת האנשים, פועל יוצא לכך שרמת השליחים לא הלמה את צורכי הקהילה, ומשכך השליחים לא היוו סמכות רוחנית-מוסרית לנוער. עם זאת, מכוון שהיהודים הוכרו כמיעוט דתי (על פי חוקת איראן משנת 1906) ולכן זכאים לייצוג במג'לס (הפרלמנט), זכות שהייתה מוגבלת לבחירת נציגם ולא לבחירת מועמדים אחרים, ולכן יהודי לא יכול היה לכהן כשר בממשלה.
מעמדם הכלכלי.
מתוך כ-80,000 יהודים התפלגות החוסן הכלכלי הייתה: 10% עשירים מאוד, 80% עשירים ובני המעמד הבינוני, 10% עניים- נתמכי הקהילה (רוב העניים עזבו את איראן ועלו לישראל בשנות החמישים).
קיץ 1978.
קייץ זה אופיין בפחד מרדיפות דתיות, למרות כיבוד זכויות דתיות של מיעוטים לא מוסלמים, בלווית הסתה של כהני דת שיעים שכללה סיסמאות כגון "מוות ליהודים", "יהודים צאו" - ומכאן שהכתובת על הקיר. בו בזמן הגיעו מכתבי איום למנהיגי הקהילה, כתובות נאצה נכתבו על קירות בתי כנסת ומוסדות יהודיים, ונשמעו קריאות נגד קשרי ישראל איראן, הפגנות המאבק של התקופה החלו לשאת אופי אנטי יהודי ואנטי ישראלי.
למרות ההחרפה בכל הקשור ליהדות ולישראליות, התקיימה שגרה בפעילות השגרירות הישראלית, טיסות אל על לאיראן וחזרה התקיימו כשיגרה יום-יומית, הותרו העברות הון, לא היה איסור על פעילות הסוכנות היהודית, אך גם לא עודדו יציאה מאורגנת של יהודים תוך הפקרת הרכוש הרב שנצבר.
ספטמבר 1978.
חודש זה התאפיין בהרג יהודים בעיר משהד, פצצה שהוטמנה בבית הקהילה היהודית בהמדאן, הפצת הפרוטוקולים של זקני ציון עם פרושי גבלס ופרשנות כהני דת שיעים, הפצה ברבים של הקלטות חומייני נגד ישראל בהמשך לפעולת ישראל בדרום לבנון בשעתו. בו בזמן אף החלה החרמת עסקאות עם יהודים בשווקים עם דגש על עסקי הדלא ניידי, וזאת מתוך מחשבה כי האיראנים יקבלו את הרכוש היהודי ללא תמורה, עם עזיבת היהודים. לאור פניות עסקנים יהודים ובראשותם ציר הפרלמנט יוסף כהן לשלטונות, הבדילו בין היהודים הזכאים לקבל הגנה ככלל המוסלמים לבין כל דבר שיש לו נגיעה לישראל והציונות. חומייני בהיותו בגלות בצרפת קיבל משלחת יהודים מאיראן ואלו דנו על מצב היהודים, זה האחרון מבטיח להם כי לא יפגע ביהודים.
החלשות השאה ופעולות הצלה למען היהודים.
בתקופת הזמן בו שלטון השאה לא היה יציב, יהודי איראן לא התייחסו לישראל כאל ארץ הגירה, או לארץ שראוי להשקיע בה משאבים כלכליים, יתרה מכך בעת הגירתם רובם לא עלו לישראל אלא בחרו את ארצות המערב כל אחד מסיבותיו הוא. משה קצב שכיהן כשר בממשלתו של מנחם בגין נפגש עם פרנסי קהילת איראן, זאת לאור המשבר שבפתח אך דבקות היהודים במחשבה של היותם אזרחים איראנים נאמנים. הובילה את מנהיגי הקהילה שלא לנווט את הספינה כפי שנדרש בשעת משבר, וחטאה בכך גם האליטה הכלכלית היהודית האיראנית. לאור זאת קמה ההתערבות של ממשלת ישראל, אך הפרסום הפומבי של פגישת משה קצב עם יהודי איראן עוררה את חששם מפני זיהוי עם ישראל והציונות. מנחם בגין (כראש הממשלה), שמחה ארליך (כשר האוצר) וראשי הסוכנות היהודית דנו באפשרות קליטתם הכלכלית של יהודי איראן, הוחלט על שורה של הקלות בתחומים שונים במיוחד לבעלי האמצעים שכללו אפשרות להכניס לתחומי מדינת ישראל: כסף, זהב, שטיחים ותכשיטים, שורה של הקלות של משרד האוצר שתאפשר ליהודים להעביר את הונם תוך תשלום מכס מופחת. כמו כן הטבות לעולה החדש שכללו כי כל משפחה שעלתה לארץ קבלה דירה בהתאם לגודל המשפחה, הדירות היו בערים גדולות ירושלים, יבנה, אשקלון ואשדוד.
פעילות שליחי המדינה ב-1978.
המוסד החל לברר מי מהיהודים מעוניין לעלות לארץ במטרה להושיט עזרה, נציגי הבנקים הגדולים-הפועלים, לאומי, ודיסקונט סייעו לעולים הפוטנציאליים להעביר את כספם לארץ, הרישום לעליה עבר ממשרדי הסוכנות שבטהרן אל תוך בתי הכנסת בעקבות הירי ברחובות והחשש מפגיעה במשרדי הסוכנות. משרד הבריאות מקים מערך לבדיקה גופנית לעולים מאזור כרמאנשה והאזורים הכורדים לפני עלייתם ארצה לוודא שאינם נושאים מחלות מידבקות, העולים קבלו אישור בריאות גורף, ועלו על מטוסי אל על. הפעלת השדה לטיסות אל על התאפשרה עקב קשריו של הנספח הצבאי הישראלי עם הגנרל חקאקי- מפקד שדה התעופה הצבאי שבתחומו היה שדה התעופה האזרחי (שהוצא להורג בתליה כחודש לאחר מכן) שהטיסו אותם ישירות לארץ.
פברואר 1979 חומייני בטהרן.