הצ'אנדוגיה אופנישד מסבירה את אטמן בתור זה שנראה כאילו מפריד בין שני יצורים חיים - אבל לא מפריד, בתור המהות והעצמי האמיתי, הפנימי, הקורן של כל היצורים, שמחבר ומאחד בין כולם. לדוגמה, במזמורים 4.10.1-4.10.3, ניתנת הדוגמה של נהרים - חלק מהם זורמים למזרח, חלק למערב, אבל בסופו של דבר כולם מתמזגים עם האוקיינוס והופכים לאחד. באותו אופן, כל הנשמות האינדיבידואליות הן קיום טהור, התגלמות של האוקיינוס של הנשמה האוניברסלית האחת.
אופנישדות אחרות.
האטמן הוא נושא מרכזי באופנישדות, אבל הן מציגות שתי גישות מעט שונות. חלק מהן מלמדות שברהמן (האלוהות) זהה עם האטמן, בעוד שאחרות גורסות שאטמן הוא חלק מברהמן אבל לא זהה לו. המחלוקת הקדומה הזו התפתחה לכמה תאוריות דואליות ולא-דואליות בהינדואיזם. הברהמהסוטרה של באדארייאנה (~100 לפני הספירה) מיזגה ואיחדה את התאוריות הסותרות האלה. היא טענה שאטמן וברהמן שונים בכמה היבטים, במיוחד במצב הבורות (כאשר אדם לא מואר), אבל ברמה העמוקה ביותר ובמצב הידע-העצמי (ההארה), אטמן וברהמן הם אחד, לא שניים (אדוויטה). איחוד זה התגבר על המסורת הדואלית של הסאמקיה יוגה וזרמי הנייה-וייששיקה, ואפשר לו להפוך לבסיס של ודנטה בתור המסורת הרוחנית המתמשכת ביותר של ההינדואיזם.
אסכולות מחשבה.
כל שש האסכולות האורתודוקסיות הגדולות של ההינדואיזם מקבלות את הנחת היסוד הבסיסית של הוודות והאופנישדות ש"אטמן קיים". ג'ייניזם גם מקבלת את הנחה הזו, למרות שיש לה נקודת מבט משלה על משמעותה.
ידיעת אטמן, שגם ידוע כידע-עצמי, הוא אחד מהנושאים המרכזיים של כל האסכולות הגדולות של ההינדואיזם, אך הן חולקות על שאלת ה"כיצד". ידע-עצמי בהינדואיזם הוא הידע וההבנה של אטמן - מה הוא ומה הוא לא. ההינדואיזם מחשיבה את האטמן כשונה מהאישיות הפרטית המשתנה-תמידית (האגו) שמאופיינת בהרגלים, דעות, תשוקות, אשליות, פחדים וכו'. האישיות האנושית ונטיותיה משתנות או מתפתחות עם הזמן; בעוד האטמן לא. לפי אסכולות אלה, אטמן הוא העצמי הקורן הפנימי ביותר, הבלתי משתנה, שאינו מושפע מהאישיות, מהאגו של האדם או מהאגו של אחרים; אטמן הוא זה שתמיד-חופשי, לעולם לא כבול, זה שמחפש, מוצא ומגשים, זה שהוא המטרה, המשמעות, והשחרור בחיים. פוצ'לסקי מצהירה, "המטרה האולטימטיבית של החיים הרוחנים ההינדים היא להתעלות מעבר האישיות, להגשים את טבעו האמיתי של האדם", המהות האמיתית שלו, שהיא אלוהית וטהורה.
אסכולת ודנטה.
אסכולות פילוסופיות כמו אדוויטה (אין-שניות, אין-דואליות) רואות בעצמי/נשמה/רוח שבכל יצור חי כזהה לגמרי עם ברהמן - הנשמה האוניברסלית, האלוהות. האדוויטה גורסת שיש נשמה אחת שמחברת וקיימת בכל היצורים החיים, ללא קשר לצורתם. אין שום הבחנה, שום דבר נעלה, שום דבר נחות, שום נשמה פרטית נפרדת, שום נשמה אלוהית נפרדת. האחדות מאחדת בין כל היצורים, יש אלוהות בכל יצור, וכל הקיום הזה הוא מציאות אחת. בניגוד לכך, זרמי דבקות של ודנטה כמו דוויטה (דאוליות, שניות) מבדילים בין האטמה הפרטי שבייצורים חיים, לבין האטמה העילאי.
פילוסופיית אדוויטה ודנטה מתייחסת לאטמן כאל מודעות המתקיימת-מעצמה, חסרת גבולות ולא-דואלית. לאדוויטים, אטמן הוא ברהמן, ברהמן הוא אטמן, וכל עצמי אינו שונה מהאינסוף. אטמן הוא העיקרון האוניברסלי, מודעות יחידה, נצחית, אחידה, מוארת-מעצמה, האמת. בני אדם, במצב של חוסר מודעות ובורות לעצמי האוניברסלי הזה, רואים את ה"אני-יות" שלהם כשונה משל אחרים, ואז פועלים מתוך דחפים, פחדים, תשוקות, בלבול, ותחושה של שונות. ידע-עצמי עבור האדוויטים הוא מצב של מודעות מלאה, שחרור וחירות המתגברים על דואליות בכל השלבים, מצב שבו האדם מגשים את האלוהות שבתוך עצמו, ומכיר באופן מלא באלוהות שבכל דבר אחר, באחדות הלא-דואלית, ושהכל הוא האלוהות. הזיהוי של הנשמות האינדיבידואליות עם האטמן האחד הוא נקודת מבטה הלא-דואלית של האדוויטים.
לעומתם, אסכולת הדוויטה ודנטה מתייחסת לאטמן האלוהי בתור "פאראמאטמן" וגורסת שהוא שונה מהאטמן האינדיבידואלי. חוקרי דוויטה אוחזים שהאלוהות היא הנשמה האולטימטיבית השלמה והמושלמת, אך שהיא שונה מהג'יוות (נשמות אינדיבידואליות) הלא מושלמות. בעוד שאסכולת האדוויטה מאמינה שידע-עצמי מוביל לשחרור כבר בחיים אלה, אסכולת הדוויטה מאמינה ששחרור אפשרי רק אחר המוות, ורק דרך חסדו של אלוהים (אם לא, האטמן של האדם נולד מחדש). הדוויטים אוחזים שאלוהים יצר את הנשמות הפרטיות, אבל שהן מעולם לא היו ומעולם לא יהפכו להיות אחד עם אלוהים; המיטב שהן יכולות להגיע אליו הוא לחוות אושר עילאי על ידי התקרבות אינסופית לאלוהים. אם כך, בניגוד לעמדה המוניסטית של האדוויטה, אסכולת הדוויטה מציגה גישה של מונותאיזם בה ברהמן הופך לשם נרדף של וישנו, שהוא שונה מהנשמות הפרטיות. גרהאם אופי טוען שאסכולת הדוויטה אינה מונותאיזם מוקפד כיוון שאינה שוללת קיומם של אלים אחרים והאטמן שלהם.
אסכולת יוגה.
האטמן מוזכר מספר פעמים ביוגה סוטרות של פטנג'לי. בפסוק 2.5 מתואר שחלק מהבורות היא בלבול האטמן עם מה שאינו אטמן:
בספר 4, היוגהסוטרה מתארת שחרור רוחני כמצב שבו היוגי מגיע לידע-עצמי, אינו מבלבל יותר את הכרתו עם נשמתו, הכרתו כלל אינה מושפעת מדאגות או כאבים, בורות נעלמת, ו"תודעה טהורה נחה בטבעה הטהור".
אסכולת היוגה דומה לסמקייה ברעיונותיהן על האטמן. זה האטמן שמתגלה בזמן השחרור בשתי האסכולות. בשניהן זה לא אטמן אוניברסלי, אלא אחד מני רבים - של כל היצורים החיים. בשחרור, כל אטמן בתור נשמה ייחודית נח בעצמו.
רעיונותיה של היוגה השפיעו רבות על אסכולות אחרות בהינדואיזם. לדוגמה ודנטה-מוניזם אימצה את היוגה כאמצעי להגיע למצב של שחרור בחיים אלה.
השפעותיו של רעיון האטמן על המוסר ההינדי.
תאוריית האטמן באופנישדות השפיעה רבות על תאוריות מוסר קדומות וחוקי דהרמה שכיום ידועים כהינדואיזם. הדהרמהסוטרות הקדומות של ההינדים חוזרות על רעיונות האטמן מהוודות והאופנישדות ועל בסיסן בונות תאוריות מוסר וחוק. תאוריית האטמן, במיוחד בגרסאותיהן של אסכולות היוגה ואדוויטה-ודנטה, השפיעה על עליית רעיונות האהימסה (אי-אלימות כלפי כל היצורים), צמחונות, ועוד.
הדהרמהסוטרות והדהרמהשאסטרות מאחדים את ההוראות של תאוריות האטמן.
אפטסמבה דהרמהסוטרה, הטקסט ההודי הקדום ביותר על חוק, קורא לפרקים 1.8.22-23 "ידע-עצמי" וכותב:
שונות.
חסידי תנועת ג'ייניזם ובברהמא קומאריס משתמשים בביטוי "אטמן" להתייחס ל"עצמי". לעיתים אטמן מבולבל עם המושג "ייוה" אם כי יש הבדל. בעוד "אטמן" מתייחס לעצמי, "ייוה" מתייחסת ליצור החי, כפי שהוא נתפס על פי אסכולות פילוסופיות שונות.
ידע-עצמי ו"דע את עצמך".
רעיון האטמן והדיונים עליו בפילוסופיה ההינדית מקבילים לרעיון הנשמה והדיונים עליה בפילוסופיה היוונית הקדומה. יש הטוענים שיש הבדל משמעותי: אסכולות הינדואיזם אוחזות שמשתמע מ"שחרור אטמן" ידע-עצמי ואושר עילאי. רעיון הידע-העצמי בהינדואיזם מקביל ל"דע את עצמך" של הפילוסופיה היוונית. מקס מילר סיכם זאת כך,
טכיקרדיה על-חדרית
טכיקרדיה על-חדרית (Supraventricular tachycardia, או בראשי תיבות SVT) היא טכיקרדיה שמקורה בעליות הלב. ככלל, טכיקרדיה מוגדרת כקצב לב העולה על 100 פעימות בדקה. טכיקרדיה על-חדרית יכולה להיות סדירה או בלתי-סדירה (כמו למשל ברפרוף עליות או פרפור עליות), והיא נחלקת לטכיקרדיה שמקורה מהעלייה עצמה או מהקשר הגתי-עלייתי (AV node) אשר באופן נורמלי אחראי על העברת האות החשמלי.
סיווג.
באופן מסורתי, סווגו הפרעות הטכיקרדיה כצרות מכלול QRS (בהן משך ה-QRS הוא פחות מ-0.12 שניות) או כרחבות מכלול, אשר לרוב נובעות ממקור חדרי ומכונות טכיקרדיה חדרית.
טכיקרדיות על-חדריות סדירות נחלקות לשלושה סוגים עיקריים:
טכיקרדיות על חדריות שאינן סדירות נחלקות לשלושה סוגים עיקריים:
ג'יי אינסלי
ג'יי רוברט אינסלי (באנגלית: Jay Robert Inslee; נולד ב-9 בפברואר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כמושל ה-23 של מדינת וושינגטון, מאז ינואר 2013. לפני כן שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1999–2012, מטעם המחוז ה-1 של וושינגטון, וכן מטעם המחוז ה-4 בשנים 1993–1995.
ביוגרפיה.
אינסלי נולד בסיאטל, לאדל לבית בראון ופרנק. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון תואר ראשון בכלכלה, וכן לתואר ראשון נוסף במשפטים מאוניברסיטת וילמט שבאורגון. הוא עבד בסקטור הפרטי כעורך דין לאורך שנות השבעים. ב-1988 החליט לרוץ לבית הנבחרים של מדינת וושינגטון. הוא שירת שם בשנים 1989–1993. בשנת 1992 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-4 של מדינת וושינגטון, ונבחר, אך הפסיד את מושבו שנתיים לאחר מכן ליריבו הרפובליקני. ב-1996 הוא התמודד בפריימריז הדמוקרטים למשרת מושל המדינה, אך הפסיד בהם ליריב אחר, שלבסוף נבחר הוא למושל.
לאחר ניסיונו הלא-מוצלח להיבחר בפריימריז כמועמד למושל, מונה בידי הנשיא ביל קלינטון למנהל אזורי במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית שבממשלו. ב-1998 החליט לשוב לבית הנבחרים, והתמודד על תקן המחוז ה-1 של מדינת וושינגטון, הכולל את הפרברים הצפוניים של סיאטל ואת חלקה הצפון-מערבי של המדינה. הוא נבחר לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני, ונבחר שוב 6 פעמים.