המשחק מתחיל בלוח ריק. בשלב ראשון מניח כל שחקן בתורו חייל בצומת פנוי. כאשר שחקן יוצר רצף של שלושה חיילים שלו באחד מהקווים הישרים שעל הלוח (רצף הקרוי "טחנה"), הוא מסיר מהלוח חייל של היריב (אם ניתן, יש להסיר חייל שאינו בטחנה). חייל זה יוצא מהמשחק. לאחר שכל שחקן הניח על הלוח תשעה חיילים, מתחיל השלב השני של המשחק בו השחקנים מזיזים, כל אחד בתורו, חייל אחד. הזזת חייל נעשית מהצומת בו הוא נמצא לצומת סמוך פנוי. גם בשלב זה שחקן שיצר טחנה מסיר מהלוח חייל של היריב. שחקן שנותר עם פחות משלושה חיילים או שאינו מסוגל לזוז בהגיע תורו מפסיד במשחק.
מקורו של המשחק איננו ידוע ולוחות משחק חרוטים באבן נחשפו באתרים שונים באזור אגן הים התיכון. המשחק היה פופולרי בתקופת האימפריה הרומית. המשחק צבר פופולריות באירופה בימי הביניים ולוחות משחק חרוטים נמצאו בקלויסטרים של מנזרים באנגליה, בגרסאות אלו נוקבו חורים בלוח המשחק על מנת לייצג את העמדות של כלי המשחק.
מוחמד חאג'-יחיא
מוחמד מחמוד חאג'-יחיא (בערבית: محمد حاج يحيى; נולד ב-1957 בטייבה) הוא חוקר ופרופסור מן המניין המכהן בקתדרה על-שם גורדון בראון בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית ע"ש פאול ברוואלד, באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
חאג' יחיא נולד בטייבה, למשפחה ערבית-מוסלמית. הוא סיים את לימודי תואר בוגר והמוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים דוקטורט בעבודה סוציאלית באוניברסיטת מינסוטה בשנת 1991. לימד עבודה סוציאלית באוניברסיטת בית לחם ובאוניברסיטת אל-קודס. משנת 1994 החל ללמד באוניברסיטה העברית ובשנת 2004 מונה לפרופסור חבר. בשנת 2010, מונה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 2009 העניקה לו אוניברסיטת מינסוטה פרס על מנהיגות מצטיינת.
חאג' יחיא נחשב כפורץ דרך בתחומי המחקר העיקריים שלו והם אלימות נגד נשים, פגיעה בילדים והזנחתם, המשפחה הערבית בתהליכי מעבר ושינוי, השלכות חשיפתם של ילדים ובני נוער לאלימות בקהילה ולאלימות פוליטית, גורמי החוסן הממתנים את ההשלכות הללו וההקשר הסוציו-תרבותי של החינוך לעבודה סוציאלית.
בשנת 2021 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
אנדז'י ויידה
אנדז'י מייבסקי
תקופה נאוליתית בארץ ישראל
משטרת הסמים של הפדרציה הרוסית
ישראל טשרני
ישראל טשרני (נולד ב-1931) הוא פסיכולוג והיסטוריון ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה וטיפול משפחתי באוניברסיטה העברית בירושלים. טשרני הוא מבכירי חוקרי הרצח עם ומשמש כמנהלו של המרכז לחקר השואה ורצח-עם בירושלים.
ביוגרפיה.
טשרני נולד בארצות הברית. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה מ-Temple University בשנת 1952, ודוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1957. בשנות השישים עלה לארץ.
טשרני היה בין מייסדי "האגודה לטיפול משפחתי וזוגי בישראל" בשנת 1977, ונבחר כיושב ראש הראשון שלה עם הקמתה. בשנת 1984 הוא פתח את התוכנית האקדמית הראשונה לטיפול משפחתי בארץ.
טשרני נחשב לאחד מהחלוצים בתחום חקר הרצח עם. בשנת 1982 היה מהמתכננים של "הועידה הבינלאומית לחקר השואה והרצח עם" (International Conference on the Holocaust and Genocide) בתל אביב. לקראת הוועידה הפעילה הממשלה הטורקית לחץ במטרה לגרום לביטול הכנס, מכיוון שהוא כלל גם דיון על רצח העם הארמני במהלך הוועידה. אולם הלחץ לא הצליח והוועידה התקיימה וסוקרה בכלי תקשורת רבים, בהם הניו יורק טיימס.
בשנת 1982 יצא ספרו "איך אנו מבצעים את הבלתי-ניתן למחשבה: ג'נוסייד, הסרטן האנושי", בו הוא בוחן את הסיבות להתרחשות רצח עם וגם מציע לראשונה שיטה לגילוי מוקדם של רצח עם (Genocide early warning system). בשנת 1979 היה מהמייסדים (ביחד עם אלי ויזל ואחרים) של המרכז לחקר השואה ורצח-עם בירושלים וכיום הוא עומד בראשו.
בשנת 1985 ייסד וערך במכון את הניוזלטר "Internet on the Holocaust and Genocide", אשר נשלח לאנשי מקצוע, חוקרים, מוסדות וארגונים. מטרתו ליצור קשר בין חוקרים ופעילים בתחומים אניטרדיציפלינרים כדי לעורר מודעות לנושא הג'נוסייד ולפעול כנגד מעשי רצח עם. בשנת 1995 עבר הנויזלטר מהמכון לאוניברסיטת מקוארי (Macquarie University) באוסטרליה, ושמו שונה ל-"international network on holocaust and genocide".
בשנת 1994 ייסד ביחד עם כמה חוקרים את אגודת חוקרי הג'נוסייד הבינלאומית. הוא שימש כעורך של "האנציקלופדיה לרצח עם" (Encyclopedia of Genocide) אשר יצאה לאור בשנת 1999 בהוצאת המכון לחקר השואה ורצח-עם בירושלים.
כיום, טשרני מכהן כראש מכון ירושלים לחקר השואה והג'נוסייד לצד פרופ' יאיר אורון וחוקרים אחרים.
ליאו קופר
ליאו קופר (באנגלית: Leo Kuper; 24 בנובמבר 1903 - 23 במאי 1994) היה סוציולוג אמריקאי ממוצא יהודי, פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ומחלוצי המחקר בתחום הג'נוסייד.
קורות חיים.
קופר נולד למשפחה יהודית שומרת מסורת ממוצא ליטאי ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא למד משפטים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ושימש כעורך דין בדרום אפריקה עד למלחמת העולם השנייה; עסק במקרים של זכויות אדם וזכויות שחורים. במלחמה שירת כקצין מודיעין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי. בשנת 1948 הוא החל ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל שבארצות הברית, ואחר כך באוניברסיטת בירמינגהם באנגליה, שם כתב מחקר בנושא תכנון עירוני, שהתפרסם כ-"Living in towns" על בסיס מחקר בעיר קובנטרי.
בשנת 1952 חזר קופר לדרום אפריקה ושימש כראש החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת נטל (University of Natal) בדרום אפריקה. היה פעיל פוליטי והפך ליו"ר סניף נטל של המפלגה הליברלית. הוא פרסם שני ספרים ובהם מחקרים על החברה בדרום אפריקה, אשר צונזרו על ידי הממשל. עקב התנגדותו למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, עזב את המדינה. בשנת 1961 הצטרף למחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם המשיך עד לפרישתו בשנת 1977. במשך מספר שנים שימש כמנהל המרכז ללימודים אפריקאיים באוניברסיטה.
בשנת 1981 יצא בהוצאת אוניברסיטת ייל ו"פינגווין" ספרו "ג'נוסייד: השימוש הפוליטי שלו במאה ה-20" (Genocide: Its Political Use in the 20th Century), אשר נחשבת לעבודתו המובילה, בה הוא מביא תיאור מחקרי של פשעי ג'נוסייד שהתרחשו במאה העשרים. עבודתו זכתה לשבחים רבים; הפרופסור מייקל בנטון כתב ב"The Times Literary Supplement" כי "לו היה פרס נובל לשלום לסוציולוגים, היה קופר מקבל אותו".
קופר היה מהמייסדים של המרכז לחקר השואה ורצח-עם בירושלים בשנת 1979.
היה נשוי להילדה קופר, סוציולוגית ואנתרופולוגית, ואב לג'ני קופר, עורכת דין המתמחה בזכויות אדם, ומארי קופר, פסלת. לזכרו הוקמה "קרן ליאו קופר".
והאקן דאדריאן
והאקן נוראייר דאדריאן (בארמנית: Վահագն Նորայր Տատրյան; בעברית מופיע שמו לפעמים בכתיב ואחן דאדריאן; 26 במאי 1926 – 2 באוגוסט 2019) היה היסטוריון וסוציולוג ארמני-אמריקאי, יליד טורקיה, מומחה עולמי לרצח העם הארמני, פרופסור לסוציולוגיה ששימש כמנהל המחקר במכון זוריאן לחקר רצח העם הארמני.
ביוגרפיה.
והאקן דאדריאן נולד בשנת 1926 באיסטנבול כבן לאקופ דאדריאן ולמיירני לבית טר-קרפטיאן (דר- -גרבדיאן). רבים מבני משפחתו נספו ברצח העם נגד הארמנים בימי מלחמת העולם הראשונה. הוא היגר בשנת 1947 לארצות הברית, בה התאזרח בשנת 1961.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת הומבולדט בברלין, בהמשך עבר ללמוד היסטוריה באוניברסיטת וינה ומשפט בינלאומי באוניברסיטת ציריך. הוא סיים דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו.
דאדריאן קיבל תואר דוקטור של כבוד מהאקדמיה למדעים של ארמניה, ובשנת 1998 הפך לחבר באקדמיה. הוא קיבל מנשיא ארמניה את מדליית חורנאצי, הפרס הגבוה ביותר בארמניה לחוקר תרבות.
בשנת 1991 הוא הודח מאוניברסיטת המדינה של ניו יורק בג'ינזאו (State University of New York at Geneseo) לאחר שסטודנטית התלוננה על שהטריד אותה מינית.
באוגוסט 2002, מינה רוזן, פרופסור לתולדות יהודי האימפריה העות'מאנית, פרסמה בגיליון 10 של כתב העת "היסטוריה" של החברה ההיסטורית הישראלית מאמר ארוך בשם "ארמניה, ארמניה", העוסק בשני ספרים שנכתבו על היבטים של "הרג המוני" של הארמנים, אחד מהם הוא ספרו של דאדריאן, "תולדות רצח העם הארמני: סכסוך אתני מהבלקן דרך אנטוליה ועד הקווקז" (1995). המאמר עורר תגובות רבות שגררו הצהרה מטעם המערכת. בגיליון שלאחריו, ביולי 2003, פרסם דאדריאן מאמר תגובה בשם "ארמניה, ארמניה". זו הייתה הפעם הראשונה שביטאון מדעי בישראל עסק בהרחבה ברצח העם הארמני.
נפטר ב-2 באוגוסט 2019.
אחרי ככלות הכל (ספר)
Journal of Peace Research
Journal of Peace Research הוא כתב עת אקדמי אשר מפרסם מאמרים וביקורות ספרים בנושאים של לימודי שלום, ניהול סכסוכים וביטחון בינלאומי. כתב העת נוסד בשנת 1964 על ידי יוהאן גלטונג ומאז שנת 1998 מתפרסם אחת לחודשיים. המערכת של כתב העת נמצאת במכון הבינלאומי לחקר השלום באוסלו והוא יוצא לאור בהוצאת SAGE Publications.
עורך כתב העת בשנים 1983–2010 היה הפרופסור נילס פטר גלדיטץ (Nils Petter Gleditsch); בשנים 2010–2017 היה זה הנריק אורדל (Henrik Urdal); ומאז שנת 2017 עורכו של כתב העת הוא גודרון אסטבי (Gudrun Østby).
לזלי ווייט
בודפשט (מעוז)
פקודת שובך יונים