קלישר נולד בטורון, אז במערב פרוסיה, לבנו של הרב צבי הירש קלישר. הוא למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובאוניברסיטאות ברסלאו וברלין. בשנת 1868 קיבל דוקטורט על עבודתו "האתיקה של אריסטו" ("De Aristotelis Rhetoricis et Ethicis Nicomachæis et in Quo et Cur Inter Se quum Congruant tum Differant"), שזכתה בפרס מהפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין. אחרי שנת הוראה באמסטרדם הוא חזר לברלין ללמוד כימיה ופיזיקה. בשנת 1876 הוא הוכתר בתואר פריבט-דוצנט ב-Bauakademie שבברלין ובהמשך באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג. בשנת 1894 הוא קודם למרצה ובשנת 1896 לפרופסור. קלישר ערך את כתביו המדעיים של יוהאן וולפגנג פון גתה שיצאו בשנים 1877–1879, תרגם את ספרו של מייקל פאראדיי לגרמנית (יצא לאור בשנים 1889–1891) ופרסם מאמרים רבים בפיזיקה, כימיה וחשמל בכתבי עת מדעיים.
בשנת 1912 נבחר ליושב ראש ברית הקהילות היהודיות בגרמניה. הוא השתייך למחנה הרפורמי וניהל ויכוחים קשים עם האורתודוקסים. הוא גינה בחריפות את פיצול הקהילות וספג בחזרה ביקורת קשה מעל דפי הדער איזראעליט. בעת היבחרו נכתב עליו בהצבי:
קלישר יצא נגד חוזי השחורות שחזו כליה על יהדות המערב לאור הירידה בילודה, נישואי התערובת וההתנצרות, וטען שהיהדות דווקא מתחזקת.
קלישר הדגיש את הצורך בתמיכה בחינוך יהודי לצורך שרידות העם היהודי בעידן של אמנציפציה.
בשנת 1913 היה מחברי הארגון הגרמני-יהודי לסיוע לבריאות של תושבי ארץ ישראל. כן היה בוועד המנהל של כל ישראל חברים בגרמניה. בשנת 1921 היה בין התומכים בקרן היסוד.
ביום 22 בספטמבר 1924 הלך קלישר לעולמו בגיל 78.
מויזס קאופמן
מויזס קאופמן או מויסס קאופמן (בספרדית : Moisés Kaufman, נולד ב-21 בנובמבר 1963 בקראקס, ונצואלה) הוא מחזאי ובמאי יהודי אמריקאי, יליד ונצואלה, מייסד "מיזם התיאטרון הטקטוני" בניו יורק.
יחד עם חברי להקת "מיזם התיאטרון הטקטוני", הוא נודע במיוחד בכתיבתו ובהפקתו של "מיזם לאראמי" (2000), כמו כן במחזות שכתב, ובהם, Gross Indecency: The Three Trials of Oscar Wilde ו-"33 Variations" ("33 וריאציות")
קורות חיים.
קאופמן נולד בשנת 1963 בקראקס בוונצואלה כבן למשפחה של יהודים אורתודוקסים דתיים ששורשיהם ברומניה ואוקראינה. אביו, חוסה קאופמן , ניצול שואה מטרנסניסטריה) ואמו - דורה לבית אקרמן - ילידת ונצואלה, בת למשפחה שהיגרה מקייב. הוא למד בישיבה ובעת חופשות המשפחה בניו יורק נחשף לתרבות שמחוץ לעולם היהדות הדתית. בעת פסטיבל תיאטרון בקראקס התוודע למחזות אוונגרד כולל לתרומותיהם של פיטר ברוק ("מלך אובו"), טדאוש קנטור, פינה באוש ויז'י גרוטובסקי (תיאטרון המעבדה "אקרופוליס"").
תחילה בשנת 1985 סיים קאופמן תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטה מטרופוליטנה בקראקס. אולם אחר כך עשה תפנית והצטרף ללהקת תיאטרון ניסיוני - תיאטרון תספיס, תחת ניהולו של פרננדו איבוסקי.
בשנת 1987 בגיל 24 היגר לניו יורק ולמד במכללה ואחר כך למד בימוי בבית הספר טיש לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק ועבד בתיאטרון האוניברסיטאי הניסיוני וינג. קאופמן גילה בגיל 11 את נטייתו החד-מינית ועבר מאוחר יותר תהליך של יציאה מהארון. הוריו התוודעו לכך תוך כדי חשיפה לעבודתו התיאטרונית והביעו תמיכה בו והערכה לדרכו האמנותית.
הוא מגדיר את עצמו כ"ונצואלי (או "לטינו"), יהודי, הומוסקסואל, תושב ניו יורק, ס"ך כל תרבויותי. אינני יכול לכתוב מבלי להכיל בכך את כל מה שהנני".
בשנת 1991 יחד עם הבן זוג שלו, ג'פרי להוסט, הקים את מיזם התיאטרון הטקטוני.
בשנת 2002 כתב והפיק יחד עם חברי להקתו "מיזם תיאטרון הטקטוני" את ההצגה "מיזם לאראמי" המבוססת על ראיונות מקיפים עם תושבים ופרשנים במדינת ויומינג ובסביבתה שהיו מעורבים באירועים שלאחר רציחת הסטונדט ההומוסקסואל מתיו שפרד ביישוב לאראמי, יומינג.
בשנת 2004 ביים קאופמן הפקה של המחזה של דאג רייט I Am My Own Wife (אני אשת עצמי) שהייתה מועמדת לפרס טוני בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר של מחזה.
בשנת 2016 הוענקה לו המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית בנוכחות הנשיא ברק אובמה .
חייו הפרטיים.
משנות ה-1980 נמצא קאופמן בקשר זוגי עם הסופר והמפיק ג'פרי להוסט. הם התחתנו רשמית בשנת 2014.
מחזות.
מחזה בסגנון תיעודי על משפטיו וענישתו של אוסקר ויילד
מחזות בבימויו.
אופרות בבימויו.
2010 - "Puss in boots" (החתול במגפיים) מאת שווייה מונטסלוואג'ה בהשתתפות בובות ושחקנים.
ספרים.
- על השיטה הקולבורטיבית של קאופמן והלהקה
קישורים חיצוניים.
Curt Schleier "How Moises Kaufman Went From a Yeshiva to Directing a Harvey Ferstein Classic", 8.11.2018
Raul A.Reyes - NBC News - "Legendary Playwright Moisés Kaufman Talks about Art, LGBTQ Activism" 26 0ct.2016
"10Things to Know About Moisés Kaufman"
Plastic Hearts
Plastic Hearts (בעברית: לבבות מפלסטיק) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. האלבום יצא לאור ב-27 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
זהו אלבומה הראשון של סיירוס באורך מלא מאז "Younger Now" ולאחר שהוציאה את המיני האלבום "She Is Coming". האלבום היה אמור להיקרא במקור "She Is Miley Cyrus" ותוכנן לצאת בשנת 2019; עם זאת, גירושיה של סיירוס מליאם המסוורת', ניתוח מיתרי קולה והתפרצות נגיף הקורונה גרמו לעיכובים בצאתו.
רקע והפקה.
סיירוס התרחקה מתרבות ההיפ הופ שהייתה חלק מסגנונה בזמן שעבדה על אלבומיה "Bangerz" ו-"Miley Cyrus &amp; Her Dead Petz", והחלה לכלול אלמנטים של מוזיקת קאנטרי במהלך הוצאת אלבומה השישי בשנת 2017. האלבום יצא ב-29 בספטמבר 2017, תוך שהסינגל המוביל שלו "Malibu" הפך לסינגל התשיעי שלה שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, בעוד ששיר הנושא הגיע למקום ה-79. סיירוס אישרה כי לא יהיו סינגלים נוספים מתוך האלבום והצהירה כי לא תצא לסיבוב הופעות שיקדם אותו.
שבועיים לפני צאתו של האלבום "Younger Now", סיירוס דיברה על מוזיקה נוספת שהיא מתכננת להוציא; בהמשך, היא הצהירה שהיא החלה לעבוד על האלבום כבר בשנת 2018. בדצמבר 2019, חשפה סיירוס כי סגנון המוזיקלי של האלבום "Younger Now", "לא היה בדיוק הבית בשבילה" וכי רונסון "[עזר לה] לסלול את הצליל שלה, שבו [הוא] יכול לעשות כל מה [שהיא רוצה], המהווה יותר מודרנית."
סיירוס ציצטה כי השפעות המוזיקליות על האלבום הנוכחי היו יותר מן הזמרת בריטני ספירס ולהקת מטאליקה.
הוצאה.
ביולי 2018, הסירה סיירוס את כל הפוסטים שלה בעמוד האינסטגרם ונעדרה מן המדיה חברתית עד חודש נובמבר, כשחזרה הודיעה ​​על שיתוף הפעולה שלה עם מארק רונסון ושהיא ממשיכה לעבוד על הפרויקט הקרוב שלה. סיירוס ורונסון אמרו למאט וילקינסון מ-Apple Music 1 שהם "80% סיימו" עם אלבומיהם, אשר תוכננו כי שהפרויקט של סיירוס ייצא ביוני 2019.
במאי 2019, סיירוס ערכה מושב האזנה פרטי לאלבום עבור בכירי iHeartRadio לאחר שהודיעה ​​על סיום ההקלטות האלבום. ב-9 במאי הכריזה סיירוס ברשתות החברתיות כי תוציא מוזיקה חדשה ב-30 במאי, בהמשך הצהירה כי המוזיקה החדשה שלה תהיה "לא שגרתית". ב-31 במאי, צייצה סיירוס כי האלבום יישא את הכותרת "She Is Miley Cyrus", כי קודם לו יצאו שלושה מיני-אלבומים שיורכבו מתוך שישה שירים: "She Is Coming", שיצא ב-31 במאי, לאחר מכן "She Is Here", שיצא בקיץ ולבסוף המיני-אלבום האחרון "She Is Everything". סיירוס תיאר את שלושת המיני-אלבומים כ"פרקים שונים לטרילוגיה" שביחד יהוו את האלבום באורך מלא. רשימות הרצועות שלהם הייתה אמורה להיות "עונתיות" באופיין; היא סיפרה כי היא באה ל"[רוצה להרגיש] אור ולהרגיש את החום" של תחילת הקיץ, והיא כאן והיא הכל כדי להיות "קר יותר וקצת יותר כהה" שכן מחזור היציאות צפוי להתארך עד הסתיו. היא נמצאת כאן בהשראת "ההווה שבו [כורש נמצא]", בעוד שהיא הכל אמורה להיות מונעת בלדה יחסית. בהמשך הסבירה כי כינוי "היא" בכותרת האלבום תיאר את "הגרסה הכי בטוחה של עצמה".
סיירוס המשיכה לעבוד על האלבום בעקבות גירושיה מבעלה ליאם המסוורת' שהתרחשו במהלך חודש באוגוסט. בחודש שלאחר מכן דווח כי סיירוס מתלבטת בין עדכון האלבום הקיים שהושלם לפני גירושיה או להקפיאו לחלוטין. ב-20 באוקטובר, הועלו השערות מתוך סרטון הלייב של סיירוס כי צאת האלבום המלא נקבע ליום הולדתה ב-23 בנובמבר. ב-3 בנובמבר, הצהיר מארק רונסון כי שיתופי הפעולה של סיירוס עמו מתוכננים להשתחרר לפני סוף אותה שנה. אולם ב-9 בנובמבר, החלו להופיע דיווחים כי המוזיקה החדשה של סיירוס תתעכב עד תחילת 2020 עקב ניתוח מיתרי הקול שלה מוקדם יותר באותו חודש.