הרב זלמן דולינסקי (תר"ל, 1870 לערך - ט' באב תר"ע, אוגוסט 1910) היה משגיח בישיבות סלובודקה ומיר.
תולדותיו.
נולד בשם שלמה זלמן הכהן כ"ץ, בעיירה אליטה שבליטא, לרב זכריה מנדל כ"ץ, רב העיירה. בצעירותו עבר אביו עם משפחתו לעיירה ראדין כדי לכהן בה כרב, ועל שמה כונה הבן זלמן רדינר.
למד בבית ה"תלמוד תורה" בקלם, אצל הרב שמחה זיסל זיו, ה"סבא" מקלם. הוא הצטרף אל רבו בנסיעת הנופש השנתית שלו בימי הקיץ לכפר גויגר שליד קלם, שם שהו באחוזתו של הגביר שאול בונר. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לרחל, בתו של הגביר שאול בונר. כעבור זמן, לאחר שחותנו ירד מנכסיו, עבר להתגורר בשאוול, ולפרנסתו פתח חנות מכולת שנוהלה בידי אשתו.
בשנת תר"ס (1900) לערך, בהיותו כבן שלושים, התמנה כמשגיח בישיבת סלבודקה על ידי "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל. במשך כל זמן שהותו בסלבודקה המשיכה משפחתו להתגורר בשאוול, והוא שב לביתו לתקופת החגים בלבד.
בשנת תרס"ז (1907) ביקשו הרב פינקל לעבור לכהן כמשגיח בישיבת מיר כדי להפיח בה את רוח תנועת המוסר. אף בהיותו בישיבת מיר המשיכה משפחתו להתגורר בשאוול, והוא שב לביתו לתקופת החגים.
כעבור שנה, בשנת תרס"ח (1908), חלה במחלת סרטן הקיבה. הוא נאלץ לעבור ניתוחים בקניגסברג ובברלין. במשך תקופה נבצר ממנו לאכול דרך הפה והוא ניזון דרך צינורית שהותקנה ישירות לקיבה. הוא התייחס לדבר בגישה מוסרית, באומרו שהואיל וחטא בימי חייו בפיו, מן השמים התקינו לו פה אחר שאינו יכול לדבר בו. לאחר כשלוש שנות חולי נפטר בערב תשעה באב תר"ע.
הטרפז המעופף
פלייניג טרפז
פליניג טרפז
Flying trapeze
שימלאו סילבאניי
שימלאו סילבאניי (ברומנית: Șimleu Silvaniei, בהונגרית: סילאג'שומיו, Szilágysomlyó, ביידיש: שאמלויא, שאמלוי, סילאַדזשאָמליאָ, בגרמנית: Schomlenmarkt) היא עיר ברומניה, במחוז סלאז' שבצפון-מערב טרנסילבניה. בשנת 2002 חיו בה 16,066 תושבים.
נתונים כלליים.
מצויה בחלקו המערבי של מחוז סלאז', במרחק 29 ק"מ צפונית-מערבית מבירת המחוז, זלאו 74 ק"מ דרומית מסאטו מארה העיר על שלושת הכפרים הנספחים שלו - ביק (Bükk ,Bic), צ'היי (Somlyócsehi, Cehei) ופוסטה (Pusztacsehi, Pusta), משתרעת על שטח של 62,26 קמ"ר בעמק השימלאו, למרגלות הגבעה "מאגורה שימלאולוי" (Măgura Șimleului). העיר נחצית על ידי הנחל קראסנה.
שם העיר.
השם הראשון שבו נודע היישוב הוא "ואטאשומיובה", שמשמעותו "ההר של ואטא".
ואטא הוא שם פרטי, ככל הנראה הונגרי, ממקור טורקי עתיק, בעוד המילה שומיובה היא מילה הונגרית ארכאית שמובנה "הר". השערה אחרת היא שמשמעות שם העיר הוא "מצודת הבז של ואטא" (Vatha Solyomvár), שבו מופיעה המילה ההונגרית Solyom (שויום) שמובנה "בז".
אקלים.
האקלים באזור הוא ממוזג עם השפעות אוקיאניות קלות. ממוצע הטמפרטורות השנתי הוא +°9 C
עם אמפליטודה בין 19.3-23.6 מעלות. בגלל צורת הנוף הבקעתי המאפשרת חדירת מאסות של אוויר מדרום ומדרום-מזרח השוקעות
וגורמות לתופעות של אינוורסיה טרמית.
הכמות הממוצעת השנתית של גשמים מגיעה ל 700 מ"מ, עם שיא בחדשים יוני-יולי ומינימום בחודש מרץ. הרוחות הנפוצות ביותר נושבות מכיוון מערב וצפון-מערב ומביאות לחות במזרח העיר נמצאו מעיינות חמים שבהם טמפרטורת המים היא +40 ° C.
דמוגרפיה.
בשנת 1850, כלל האוכלוסייה הייתה 4,027.
הרכב לפי דת:
הרכב האוכלוסייה לפי דתות בשנת 1930. כלל האוכלוסייה הייתה 8,682 תושבים.
בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר 16,066 תושבים. מתוכם 8,275 נשים, ו-7,791 גברים.
הרכב האוכלוסייה לפי קבוצות אתניות (2002)
עם בני המיעוטים נמנים גם שני יהודים וטורקי אחד.
הרכב האוכלוסייה לפי שפת אם:
הרכב האוכלוסייה לפי דתות:
בין השאר - תושב אחד הצהיר על עצמו כמוסלמי, אחד כאתאיסטי, ו 6 כ"לא דתיים" ו-11 לא בחרו שום אמונה.
התפתחות האוכלוסייה במהלך המאות -20–21:
מבחינת מגורים, מתגוררים תושבי העיר ב-2,699 בתים פרטיים עם דירה משפחתית יחידה, ב-138 בתים עם שתיים או יותר דירות, ב-123 שיכוני מגורים ("בלוק"). בנוסף קיימים 16 בניינים שאינם מיועדים למגורים. 5,483 דירות הן בבעלות פרטית, 177 בבעלות המדינה, ו-23 בבעלות קהילות דתיות.
היסטוריה.
בקרבת העיר נמצא אתר ארכאולוגי של ישוב עתיק שזוהה על ידי אחדים עם המבצר הדאקי "דאקידאווה" (Dacidava, ברומנית- דאצ'ידאווה), המוזכר במדריך הגאוגרפי של קלאודיוס תלמי.
הממצאים הארכאולוגיים העתיקים שנמצאו באזור, מקורם במאה השנייה לפנה"ס מתקופת הדאקים.
בשנת 1986 נמצא בצ'היי אוצר שכלל תכשיטים מתקופת הדאקים ומטבעות מן השטחים שבשליטה הרומית, המכונה "האוצר משימלאו סילבאניי צ'היי".
בשנים 1797 ו-1889 נמצאו על הגבעה "מגורה" שרידי אוצר מהמאה ה4–5 לספירה, שהשתייכו לשבט מזרח גרמאני. יש המשערים שמקור האוצר הוא גפידי.
היישוב מצוין לראשונה בתעודה שהוצאה באלבה יוליה בשנת 1251, בשם "ואטאשומיובה", שמשמעותו "ההר של ואטא".
הכפר צ'היי מוזכר בתעודות עוד בשנת 1259 בשם בלטינית "טרה צ'כי" (Terra Chechy), ונקרא החל משנת 1854 "שומיו צ'הי". הכפר פוסטה ידוע משנת 1913 כצ'היפוסטה. הכפר ביק הופרד מהכפר פוסטה ליחידה נפרדת בשנת 1956.
בשנת 1251 מכרו ואטא ושני בניו, פושה ודנש, את אחוזתם, לפלטין רולנד ולמשפטן מוריץ ממשפחת פוק.
בימי הביניים השתייך המקום למשפחת האצילים באטורי. המבצר או המצודה הידועה בימינו ברומנית כמצודת "מגורה" נבנה על ידי מיקלוש מגיישי, הווייווד השליט של טרנסילבניה במאה ה-13, והיא נזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1319. היא הוקמה על שטח שנמצא בחזקת משפחת מגיישי עוד משנת 1258, ועברה לידי משפחת באטורי בשנת 1351 כחלק מהנדוניה של אנה מגיישאליאי לרגל נישואיה עם לאסלו באטורי.
בשנת 1429 היישוב הפך לעיירה והוא ידוע כ"אופידום ("עיר" בלטינית) שומליו".
לאחר שבשנת 1592 בנתה משפחת באטורי בית בתוך העיר, על גדת הנחל קראסנה, המצודה שעל הגבעה ("מגורה") נותרה שוממה וחורבותיה נשקפות אל העיר גם היום. ממושבם שבשימלאו סילבאניי ניהלו בני באטורי-שומיאי אחוזה שכללה 50 יישובים, מתוכם שתי עיירות, שימלאו סילבאניי וקראסנה, ו-48 כפרים, 37 מתוכם רומניים ו-11 בשליטה הונגרית.
בשנת 1594 סבלה העיירה מפשיטה של טטרים. בית משפחת באטורי נתפס בשנת 1600 על ידי הגנרל ג'ורג'ו באסטה שהפקיע אותו מידי הוויווד ז'יגמונד באטורי. בשנת 1660 המקום הוצת על ידי הצבא העות'מאני ובשנת 1703 הוא נכבש על ידי הקורוצים.
בימי המהפכה ההונגרית משנת 1848 הייתה העיירה בסיס יציאה לצבאו של הגנרל יוזף בם, מפקד הצבא המהפכני ההונגרי, למסע כיבוש של הערים שעל נהר סומש: ז'יבואו, דז' וקלוז'.
בשנת 1854 שונה שמה ההונגרי של העיר לסילאג'שומיו.
לאחר שנת 1817 החלה לצמוח בשימלאו סילבאניי גם האינטליגנציה הרומנית. בשנת 1810 הוקם הוויקריאט היווני קתולי הרומני הראשון ובשנת 1829 הוקמה בעיר גימנסיה רומית-קתולית מיועדת למיעוטים, אך ללא הוראה בשפה הרומנית. בגימנסיה זאת למד ההוגה הלאומן הרומני סמיון ברנוציו (1864–1808), מהלוחמים להגדרה עצמית של הרומנים בטרנסילבניה. רק בשנת 1888 קם בית ספר עממי ראשון ברומנית - בית ספר לבנות. בעיר הוקם גם סניף של החברה הרומנית לתרבות, "אסטרה", ובית דפוס ברומנית בשם "ויקטוריה". הוויקארים אלכסנדרו שטרקה-שולוטיו (1794–1867) (מקים הספרייה הרומנית הראשונה בעיר) ואלימפיו ברבולוביץ' (1843–1914) קידמו את ההשכלה בקרב הרומנים
ב-8 בנובמבר 1911 התקיימה בעיר אספה גדולה של האוכלוסייה הרומנית שדרשה השוואת שכבות לשאר הקבוצות האתניות. בשנת 1916, בשלהי השלטון ההונגרי, הוקמה בה גימנסיה רומית-קתולית מורחבת. אחרי איחוד טרנסילבניה עם ממלכת רומניה בסוף שנת 1918, הוקם לאחר שנה בבניין זה בית הספר התיכון הרומני הראשון במחוז סלאז'. בימינו קיימים בעיר שלושה בתי ספר תיכון.
בשנת 1940 סופחה מחדש שימלאו סילבאניי, כמו שאר צפון טרנסילבניה, להונגריה בהתאם לתכתיב וינה השני, שנכפה על רומניה על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה של מוסוליני.
בשנת 1944 כפו הנאצים על הונגריה ממשלה חדשה, ובמשך השנה נלקחה כל האוכלוסייה היהודית אל מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
כלכלה.
בשימלאו סילבאניי קיימים מפעלים של תעשיית העץ והרהיטים, טקסטיל והנעלה ותעשיית המזון. לאחר המהפכה הרומנית חלה התפתחות של מגזר השירותים. העיר ידועה, בין השאר, ביין מסוג "שמפנייה" המיוצר בה.
הקהילה היהודית בעיר.
בשימלאו סילבאניי, או שאמלויא בפי היהודים, שגשגה במשך דורות קהילה יהודית ענפה, עוד מהמאה התשע עשרה, ומהעיר אף יצאו רבנים נודעים בהונגריה כולה, כמו ר' שלמה זלמן עהרענרייך, אב"ד העיר בין השנים תרנ"ט (1899) – תש"ד (1944), מחבר הספר "לחם שלמה" ועוד כארבעים חיבורים, הרב יעקב יהודה אריה פרנקל, מחבר ה"ליקוטי מהרי"ל" ועוד, הרב אשר אנשיל כץ, שכיהן כאב"ד וראש ישיבה בדונא-סעדראהעלי, ועוד. כמו כן ידוע הסופר והעיתונאי יוצא העיר אלברט פרקש (גספר פרנץ), עורך דין ידוע בתקופתו.
בתקופת השואה.