יונג יידיש ("יידיש הצעירה"; בכתיב לועזי: YUNG YiDiSH) היא עמותה שלא למטרות רווח (מלכ"ר), המוגדרת גם כמוזיאון פרטי, וכמוסד ציבורי הפועלת בישראל על מנת לקדם את היידיש. יונג יידיש מחזיקה כיום באחד מחמשת אוספי היידיש הגדולים בעולם, והאוסף הפרטי הגדול ביותר בישראל.
לעמותה חברים ותומכים הרשומים בישראל ומחוץ לה, הרואים ביידיש שפה חיה וחלק חשוב במורשת התרבותית הישראלית, ושואפים לשילובה אל תרבות ישראלית חדשה, שתעודד את קיומן של מורשות יהודיות שונות כחלק מחיי הרוח של הציבור הישראלי.
העמותה מעודדת שימור והנחלת תרבות היידיש המסורתית, יצירה מקורית ופעילות תרבותית יידית עכשווית.
במשך הזמן התקבצו סביב העמותה קהילה של אמנים, אנשי רוח, חובבי השפה ודורשיה הפוקדים את המקום דרך קבע וחולמים על רנסאנס יידישאי המשיק בין העולמות השונים שבתוך היהדות.
היסטוריה.
העמותה הוקמה על ידי מנחם מנדל כהנא (מענדי קאהן) בעקבות החלטתו בסוף שנות השמונים להתחיל לאסוף ספרי יידיש ולהציגם בדירתו כמרחב השראה ויצירה לאמנים וחוקרים. מענדי ראה זאת כפרויקט בעל חשיבות לאומית להצלת תרבות העבר וכמטרה לחברה לשיח העכשווי. יחד עם חברי ועד נוספים פתח מענדי בשנת 1993 עמותה לשם מיסוד פרויקט איסוף ספרי היידיש ואירועי היידיש שהחל בהם כמה שנים קודם לכן. העמותה החלה את דרכה במרתף בירושלים ברחוב ירמיהו 52 שעדיין קיים עד היום ומנוהל כיום על ידי אגודת הכליזמרים הירושלמים או בשמה העממי: "הקרעטשמע" (בתרגום חופשי: בית המרזח), החל מתחילת שנות ה-2000 נפתח סניף נוסף בתל אביב שהפך להיות הסניף המרכזי, בתחילה במרתף מבנה בית לייוויק לכמה שנים. הסניף המרכזי בתל אביב עבר אחר כך אל התחנה המרכזית החדשה בתל אביב למתחם האמנים שם בקומה 5 סטודיו 5008 שם יש מרחב תעשייתי בגודל של כ-400 מטר רבוע בעל כ-5.5 מטר גובה בממוצע. לעמותה אין כל משרה בשכר זולת רואה החשבון, ומתקיימת בעיקר על ידי אלפי שעות התנדבות שנתיים, נכון להיום לעמותה כ-40 מתנדבים העוסקים במלאכת ההצלה שימור ומיון החומרים וקיום אירועי התרבות. בשנת 2015 הצטרף אלי בנדיקט לניהול העמותה והחל משנת 2019 הוא משמש כמנכ"ל בהתנדבות.
פעילות העמותה.
פעילות העמותה באה לידי ביטוי בכמה מישורים:
תפוצת העמותה.
נכון להיום, ספריות העמותה ממוקמות בשני מקומות עיקריים הראשון בירושלים והשני והגדול יותר בתל אביב. לעמותה כמה עשרות אלפי מבקרים בשנה במסגרות סיורים מודרכים, אירועים הופעות ותערוכות. על העמותה נכתבו במשך השנים מעל 250 כתבות עיתונות המסקרות את סיפורה יוצא הדופן.
ויקטור ברלדיאנו
ויקטור ברלדיאנו (רומנית: Victor\Vigder Bârlădeanu; 18 בדצמבר 1928 - 5 בינואר 2007) היה סופר, מחזאי ועיתונאי יהודי רומני.
קורות חיים.
ויקטור/ויגדר ברלידיאנו נולד בבוקרשט, רומניה, במשפחה יהודית, כבנם של אברהם (Avram) ושרה (Sura) ברלדיאנו, סוחרים זעירים. הוא למד בבית ספר תיכון יהודי למסחר על שם מקס עזריאל והמשיך ללימודים באוניברסיטת בוקרשט, שם למד היסטוריה ושפות סלאביות.
לאחר תקופה קצרה בשורות השומר הצעיר, ברומניה, עבר לאיחוד הנוער הקומוניסטי ובאוטוביוגרפיה, שכתב עבור השלטונות הקומוניסטים, הכה על חטא היותו ציוני לזמן קצר. הוא המשיך אל שורות המפלגה הקומוניסטית, שהפכה בינתיים למפלגה היחידה ושלטת במדינה, והאוטוביוגרפיה שלו שופעת הערצה לקומוניזם ולסובייטים, כמקובל באותם הזמנים. הוא טען שאין לו קרובי משפחה מחוץ לרומניה ושניתק יחסיו עם בני משפחתו, פרט להוריו, אולם כעבור כמה שנים הוכנס שמו לרשימה שחורה של השלטונות, משום שבתו, האדריכלית אירינה ברלדיאנו (Irina Bârlădeanu), התחתנה עם מהנדס הבניין ניידמן סילביאן (Neidmann Silvian) ושניהם עלו לישראל.
מפברואר 1947 צורף למערכת העיתון "השיח החדש" (Graiul Nou), ביטאון של פיקוד הצבא האדום ברומניה, עד סגירת העיתון באפריל 1948. כעבור עשרה ימים צורף למערכת "הניצוץ" (Scânteia). מטעם העיתון נשלח לקוריאה הצפונית ומאוחר יותר למוסקבה. קיבל את מדליית העבודה.
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי היה ברלדיאנו מזכיר האגודה לידידות רומניה-ישראל.
יצירתו.
ברלדיאנו חיבר מספר ספרי כתבות, כמו:
סיפורי מדע בדיוני, כדוגמת:
מחזות תיאטרון, כמו:
רומנים כדוגמת:
מופעי בידור קלים, כמו:
וגם לברית לאופרה בשם "תחקור עם שחר" ולאופרה של שרבן ניקיפור בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
כמו כן כתב ספרי שירה.
מחיאות כפיים
זובקוב
כיכר מלורי
כיכר מלורי (באנגלית: Mallory Square) היא כיכר הממוקמת בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות בקצה הצפוני של הרחובות וייטהד ודובל, לחוף מפרץ מקסיקו, בשטח העיר ההיסטורית של קי וסט.
בכיכר ממוקמים המוזיאון ההיסטורי של הספינות הטרופות של קי וסט והמוזיאון לאמנות והיסטוריה של קי וסט הממוקם בבית המכס הישן.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לכיכר רציף לאוניות נוסעים, על מנת לאפשר לאוניות המבקרות באי לעגון בסמוך לכיכר, ולהקל על התיירים להגיע אל פסטיבל השקיעה. בניית הרציף עוררה ביקורת ציבורית בשל חסימת הנוף והחשש שהרציף יפגע באווירת הפסטיבל.
חגיגת השקיעה.
הכיכר היא אתר תיירות פופולרי. מידי ערב נערך בכיכר "חגיגת השקיעה" ("Sunset Celebration") - אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של קי וסט, אם לא האטרקציה הידועה ביותר באי. מידי ערב, כשעתיים לפני שקיעת השמש מתכנסים בכיכר התיירים הרבים המגיעים אל האי על מנת לצפות בשקיעה. במסגרת חגיגת השקיעה נערך בכיכר מדי יום יריד אוכל, ונערכים מופעים של אמנים מקומיים ואמני רחוב.
נאשי
נאשי - תנועת הנוער האנטי-פאשיסטית (רוסית: Наши - Молодежное демократическое антифашистское движение) היא אחת מתנועות הנוער הגדולות ביותר ברוסיה, המונה מעל 100,000 חברים. ועידת הייסוד של התנועה נערכה ב-15 באפריל 2005. על פי מייסד התנועה, וסילי יקמנקו (העומד גם בראש הסוכנות הפדרלית לענייני נוער של רוסיה), היא הוקמה כתגובה למה שהוא רואה כהתגברות הנאציזם ברוסיה. התנועה זכתה לכותרות בעולם במהלך המצור שהטילה על שגרירות אסטוניה ברוסיה כתגובה להעברת פסל ברונזה של חייל סובייטי מכיכר בבירת אסטוניה לבית קברות צבאי בעיר.
התנועה הוקמה ביוזמה ותוך תמיכה של פקידות הנשיא. היא נתמכת על ידי ולדימיר פוטין והוא נפגש עם מנהיגיה באופן קבוע. מנהיגי התנועה מכריזים על התמיכה של התנועה במשטר. התנועה הוקמה על בסיס תנועת "ההולכים ביחד" (Идущие вместе) שהייתה תנועת נוער ברוסיה שנוסדה על ידי ואסילי יקמנקו במאי 2000. לתנועה הייתה אוריינטציה לתמיכת הממשלה הרוסית וממשלו של ולדימיר פוטין היה תומך בתנועה. התנועה גדלה במהירות והיו לה עשרות אלפי חברים. חלק מדרישות התנועה כלפי חבריה כללו בין היתר כי מפקדים חייבים לקרוא 6 קלאסיקות רוסיות ולבקר אתר קרב אחד שבו רוסיה ניצחה. חברי התנועה חולקו לקבוצות בנות 5 חברים המכונים "כוכבים אדומים". עם הקמת נאשי על ידי ואסילי יקמנקו בשנת 2006 פעילות התנועה הופסקה.
הקמת מספר תנועות נוער בשנים 2005-2006 הייתה למעשה תגובת המשטר לאירועים באוקראינה ותפקיד הנוער באירועים. בהמשך, רמת הפעילות של התנועות שהוקמו ירדה באופן ניכר. מתנגדי התנועה קוראים לפעיליה "נאשיסטי" בדומה למילה הרוסית "פשיסטי" (פאשיסטים) ואת התנועה עצמה "פוטיניוגנד" בדומה ל"היטלריוגנד".
במאי 2012 מייסד התנועה וסילי יקמנקו הכריז על פירוקה ונכון לאוקטובר 2012 מעמדה עתידה אינו ברור.
פורום סליגר.
פורום סֵליגֶר (Селигер) בסמוך לאגם סליגר במחוז טבר, סמוך לכפר אוסטאשקוב, הוא פורום חינוכי לנוער המאורגן על ידי תנועת נאשי מאז 2005. מאז 2009 הפורום מאורגן בשיתוף פעולה עם הסוכנות הפדרלית לענייני נוער של רוסיה. עד 2008 נמנע מפעילי נאשי להשתתף בפורום, אך מאז 2009 הותר לכל תנועות הנוער ברוסיה להשתתף בפורום והוא מאורגן מדי שנה בקיץ.
עם הקמת התנועה הופסקה תמיכה ממסדית בתנועת הולכים ביחד, פעילותה למעשה הופסקה ורוב חבריה נקלטו בתנועת נאשי.
יפה שיר-רז
יפה שיר-רז (נולדה ב-2 באוקטובר 1963) היא עיתונאית ישראלית, בעלת תואר דוקטור בתקשורת.
ביוגרפיה.
נולדה בחיפה, בוגרת בית הספר הריאלי (מחזור ס"ב). את שירותה הצבאי עשתה בממר"ם.
בוגרת תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה, ותואר שני בתקשורת מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2014 קיבלה תואר דוקטור בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, על עבודה שכותרתה: "מתחת לרדאר הרגולציה: האסטרטגיות והטקטיקות של חברות הפארמה לקידום תרופות ומוצרים רפואיים", שבה חקרה את ניסיונות ההשפעה של תעשיות הפארמה וחברות יחסי ציבור המייצגות אותן לקידום מוצריהן.
בשנת 2015 החלה פוסט-דוקטורט בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה בנושא תקשורת מגיפות וחיסונים. מאז היא חוקרת במרכז המחקר לתקשורת סיכונים באוניברסיטת חיפה, ומרצה לתקשורת בריאות בתוכנית הבינלאומית בבית הספר סמי עופר לתקשורת, המרכז הבינתחומי הרצליה. תחומי המחקר וההוראה שלה כוללים תקשורת בריאות ותקשורת סיכונים, יח"צ בתחום הבריאות ותקשורת שכנוע. היא מתמקדת בעיקר בנושאים שנויים במחלוקת הכרוכים באי-ודאות. היא בוחנת את האסטרטגיות וטקטיקות המשמשות את תעשיית הפארמה לקידום תרופות, כיצד מתקשרת תעשייה זו את הסיכונים בריאותיים הקשורים למחלות ותרופות, ואיך פועלות רשויות הבריאות להסדרת מאמצי קידום אלו. בנוסף, מחקרה מתמקד בתקשורת בריאות וסיכון במהלך מגיפות (EID communication), במסגרת הפרויקטים המחקריים TELL ME ו-ASSET, שניהם במימון האיחוד האירופי.