אואיסה קיטרידג' (סטוקרד צ'אנינג), אשת חברה מהשדרה החמישית, ובעלה פלן קיטרידג' (דונלד סאת'רלנד), סוחר וספק של אמנות גבוהה, הם הוריהם של שלושה ילדים (שניים מהם לומדים באוניברסיטת הרווארד, והשלישי בבית הספר גרוטון). עולמם המיוחס אך המבודד, כמו גם מעמדם הציבורי המכובד בקרב קהילת התרבות הגבוהה, הופכים אותם לטרף קל עבור פול (ויל סמית'), נוכל מקצועי צעיר ממוצא אפרו-אמריקאי.
לילה אחד, פול, צעיר שחור, מופיע על פתח דלתם בצורה מסתורית, כשהוא פצוע ומדמם, וטוען כי הוא בנו של השחקן הנודע סידני פואטייה וידיד קרוב של בנם, סטודנט באוניברסיטה השייכת לליגת הקיסוס.
לאחר שהצליח להרשים את הזוג קיטרידג', בשיחה על ספרות גבוהה תוך שימוש בכושר ביטוי גבוה, פול מוכיח כי הוא חריף-מוח, משכיל, בעל טעם אנין ומיומנויות קולינריות מפתיעות. הזוג מוקסם מהצגת הפנים המשכנעת של פול כאליטיסט, וממחמאותיו על סגנון החיים המפואר שלהם, עד כדי כך שהם מלווים לו כסף ומאפשרים לו ללון בביתם באותו הערב.
בבוקר מזדעזע הזוג לגלות כי פול ניצל את הכסף שקיבל על מנת להזמין אל ביתם נער ליווי ולקיים עמו יחסי מין. כתוצאה מכך, מתגלה האמת על פול, כי הוא נוכל משכנע, אשר הצליח באמצעות קסמו האישי, השנינות שלו - וכן מידע פנימי מוקדם שהיה ברשותו - לחדור לדירות יוקרה רבות באפר איסט סייד, בהן מתגוררת החברה הגבוהה.
עם הזמן, מעשיו של פול הופכים לאגדה אורבנית של החברה הגבוהה, אנקדוטה שנונה להתלוצץ עליה במסיבות קוקטייל. עם זאת, הייתה לו השפעה עמוקה על האנשים הרבים אשר נתקלו בו, בכך שהוא מקשר בין כולם באמצעות החוויה המשותפת שלהם.
מועמדויות לפרסים.
על תפקידה בסרט זה, זכתה סטוקרד צ'אנינג במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
שש דרגות של הפרדה (סרט)
מרדכי פרידמן
מרדכי (מורדי) פרידמן (כ' באדר ב' תרצ"ח, 23 במרץ 1938 – כ"ז באייר תשכ"ז, 6 ביוני 1967) היה קצין בצה"ל, שזכה בעיטור הגבורה על פועלו במלחמת ששת הימים.
קורות חייו.
פרידמן נולד בחיפה. אביו, דֹּב, היה דור שישי בארץ, ממשפחה חסידית וחלוצית ממקימי ענף-היין, שהקימה את "יקב פרידמן". אמו, צפורה, הייתה נכדה למשפחת מקוב, מחלוצי רחובות. הוא התחנך בבית הספר היסודי הדתי "יבנה", בהמשך בבית הספר הריאלי בחיפה ומשם עבר לפנימיית בית הספר התיכון בפרדס חנה, שם הכיר את רעייתו לעתיד, בת מושב גן השומרון.
באוגוסט 1957 התגייס לצה"ל והתנדב לחטיבת הצנחנים. היה חניך מצטיין בקורס מ"כים, נשלח לקורס קצינים והשתחרר משירות סדיר בדרגת סגן.
לאחר שחרורו החל ללמוד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה ולפרנסתו ולמימון לימודיו עבד בחופשות כמפעיל טרקטור בסדום. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמהנדס תכנון ומהנדס תעשייה. במשך כל תקופת לימודיו ועבודתו שירת באופן קבוע כצנחן במילואים.
פרידמן השאיר אחריו אישה - תרצה, בת - עינת ובן - אהרן. בתו עינת נישאה לנעם איזנמן, שנרצח בפיגוע בקו 26 בירושלים, ב-21 באוגוסט 1995.
הקרב ב"סמטת המוות".
למלחמת ששת הימים יצא פרידמן כסגן מפקד פלוגה א' בגדוד 28 של חטיבה 55 שלחמה בירושלים.
חטיבה 55 תוכנה והוכנה לצנוח באל עריש ולהשתתף בקרבות בצפון סיני והמתינה להמראה בבסיס תל נוף, אך נוכח הצלחות חיל האוויר ואוגדת טל בקרבות בסיני ובעקבות הפגזות הלגיון הירדני בירושלים, הוחלט ב-5 ביוני בשעה 14:30 להעביר את החטיבה לירושלים. לקראת הערב הגיעו החיילים לשכונת בית הכרם ולמרות החוסר בהכנה כלשהי ובמידע מודיעיני נקבעה שעת ה-ש' להפעלתם ל-02:00 אור ליום 6 ביוני.
לוחמי גדוד 28 היו הוותיקים והמנוסים בחטיבה ולחמו בה כבר מימי פעולות התגמול, לכן משימת הגדוד, בפיקודו של יוסי פרדקין, בשלב ההבקעה הייתה לשמש כעתודה חטיבתית ולאחריה לחדור דרך פרצה שיצר גדוד 71 מהחטיבה, להתקדם דרך רחוב צלאח א-דין ולהשתלט על מוזיאון רוקפלר והצומת החולשת על שער האריות. בשלב ההיערכות של הגדוד נורו עליו פצצות מרגמה, שגרמו לנפגעים, לכן החליט המג"ד שלא להשתהות ולצאת מיד לביצוע המשימה.
בשעה 06:30 הייתה פלוגה א' מוכנה להמשך תנועה לכיוון שער הורדוס ומוזיאון רוקפלר, אך איש לא ידע שהם מתקדמים בדרך שכם ולא ברחוב צלאח א-דין כמתוכנן. דרך שכם הייתה הדרך הסמוכה ביותר לקו הגבול עם ירושלים המערבית, הישראלית, ולכן היו בה עמדות רבות של חיילי הלגיון הירדני. על הרחוב נורתה אש מכיוון חומות העיר העתיקה מדרום, לכן התקדם הכוח בצמוד לקירות משני עברי הכביש. פרידמן, כשאיתו חוליית מאג, התקדם מצד שמאל, צמוד לחומת מנזר סנט אטיין, ומימין, לאורך קירות הבתים, התקדמו , עופר פדה ויגאל ניר. רגב, שהיה חברו של פרידמן מזה שנים, היה סמל מחלקה, אך שימש בשלב זה כמפקד מחלקה, לאחר שהמ"מ נפגע כבר קודם לכן.
ליד עיקול בחומת המנזר, מול הסמטה, נפתחה אש על שתי החוליות, על החוליה הימנית מכיוון המנזר שבצד שמאל ועל החוליה השמאלית מתוך רחוב הכלדיים, שכונה מאוחר יותר "סמטת המוות", שבצד ימין. נשלחה חוליה לטהר את חצר המנזר, אך היריות עדיין נמשכו. עופר פדה ירה אל הבית שמעבר לסמטה, אך נגמרה לו התחמושת. הוא זז לאחור ואז התפוצץ לידם רימון ונורו כדורים מכיוון חומת המנזר. פדה נפצע מרסיס ורגב נפגע מכדור. ניר, שסבר שהאש נורתה מהסמטה, הכין רימון יד לזרוק לתוכה אך ררנ"ט פגע בידו וצרור כדורים פגע גם ברגלו. ניר, שנפל, קרא לחובש ובעוד זה בדרכו אליו רץ פרידמן לכניסה לסמטה, משך לאחור את רגב בראשו אל מחוץ לפתח הסמטה, לאחר מכן משך גם את פדה לאחור. רגב נפטר במקום, ניר ופדה היו פצועים. פרידמן ניסה להציץ לתוך הסמטה, אך צרור שנורה ממנה גרם לו להחזיר את ראשו. פרידמן לא השתהה, הוא הוציא רימון, שלף את הניצרה ובעודו מוציא מחצית מגופו לתוך הסמטה, כדי להשליך את הרימון, נפגע מצרור נוסף, שנורה מתוך הסמטה, ונהרג.
פלוגה ג' של הגדוד החליפה את פלוגה א', אך גם פלוגה ג' איבדה שלושה לוחמים שנהרגו מהירי מתוך הסמטה.
רק כשהגיע למקום הטנק של רפי ישעיה, סגן מפקד פלוגת הטנקים הוא הצליח להשמיד את העמדה בשני פגזים.
בסיורים שנערכו אחרי המלחמה התברר שבתוך הסמטה הייתה עמדת בטון מבוצרת שהיוותה חלק ממערך חפירות ובונקרים של הקו העירוני הירדני.
עיטור.
על מעשה גבורתו קיבל פרידמן את עיטור הגבורה, עליו נכתב:
הנצחה.
מרדכי פרידמן הונצח על אנדרטאות לזכר הנופלים.
ביטאונה של הסתדרות המהנדסים בישראל ("המהנדס") הוקדש לזכרו.
לקראת מלאת 50 שנה לשחרור ירושלים, לקרב ב"סמטת המוות" ולנפילתם של אליעזר ("לייזרקה") רגב (רוגצ'בסקי) ופרידמן, נערך ביום ו', 12 במאי 2017 סיור בסימן "חוזרים לסמטה 1967 - 2017", אשר אורגן על ידי בני משפחות הנופלים. הסיור נפתח במפגש בגבעת התחמושת בנוכחות בני המשפחות וחברים ועם לוחמי הצנחנים: שמעון כהנר (קצ׳ה), שהיה סמג"ד 28 במלחמה, אריה ויינר, יעקב ברנע (וקסי), עמוס גול, גבי גרביה, נחום גלבוע ועופר פדה, שנפצע בסמטה. עופר פדה הדריך את המשתתפים בסיור לאנדרטת גדוד 28 ולסמטת המוות, תוך תיאור מהלך הקרב. בתום הסיור נערכה אזכרה לנופלים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
מריה אאוחניה סוארס ריברו
מריה אאוחניה סוארס
שיחות ספרותיות
האגם המוזהב
האגם המוזהב (באנגלית: On Golden Pond) הוא סרט קולנוע אמריקני עטור פרסים משנת 1981 בכיכובם של הנרי פונדה, קתרין הפבורן וג'יין פונדה ובבימויו של מרק ריידל. משחקו של פונדה בסרט זה, שעליו הוענקו לו פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר, היה תפקידו הקולנועי האחרון. הסרט ויוצריו זכו בשני פרסי אוסקר נוספים ובשני פרסי גלובוס הזהב נוספים.
עלילה.
זוג מזדקן, אתל ונורמן ת'אייר (הפבורן ופונדה), שוהה בכל קיץ בביתו על שפת אגם הנקרא האגם המוזהב. שם מבקרת אותם בתם צ'לסי (ג'יין פונדה), החשה ניכור כלפי אביה. היא מציגה בפניהם את ארוסה הטרי, ביל (דבני קולמן), ומבקשת את הוריה לארח את בנו הצעיר, בילי (דאג מק'קון), כדי שהיא וארוסה יוכלו לבלות זמן מה לבדם.
הנער כועס על כך שהושאר לבלות ללא חברים ועיסוקים ועם זוג זרים מבוגרים. הוא מסתייג בתחילה מהתנהגותו המחוספסת של נורמן, אבל לומד בהדרגה ליהנות מהרפתקאות הדיג שלהם באגם. בשובה, צ'לסי חשה נרגזת ומקנאת מעט למראה הקרבה שיצר אביה עם נער זר, קרבה שלא נוצרה בינו לבינה.
פרטי הפקה.
המחזאי ארנסט תומפסון כתב בשנת 1978 את המחזה האגם המוזהב, שזכה להצלחה בימתית גדולה. ג'יין פונדה רכשה את הזכויות להפיק סרט על פי עלילת המחזה במיוחד עבור אביה הנרי פונדה, על מנת שיגלם את דמותו של נורמן ת'אייר. יש טענה כי מערכת היחסים בין דמותו של ת'אייר לדמותה של בתו צ'לסי דמתה למערכת היחסים שהתקיימה בין האב והבת למשפחת פונדה.
חרף היותם שחקנים בני אותו דור הייתה זו הופעתם המשותפת הראשונה של הנרי פונדה והפבורן. עם תחילת הצילומים הגישה לו הפבורן "כובע מזל", שהיה שייך לבן זוגה המנוח ספנסר טרייסי. פונדה חבש את הכובע במהלך הצילומים.
הסרט צולם באגם סקואם (Squam Lake) שבהולדרנס (Holderness) במדינת ניו המפשייר, כ-150 קילומטרים מצפון לבוסטון. הצילומים נערכו בבית שנשכר מרופא ניו-יורקי והוכנסו בו שינויים רבים (הבעלים בחר לשמר את השינויים שנעשו).
הפבורן בחרה לשחק בכל הקטעים שהשתתפותה, ובכללם שחייה באגם, ללא סיוע של כפילים. הסצנה בה מתנגשת סירתם של נורמן והנער בילי בסלעים צולמה שוב ושוב כיון שהסירה סירבה להתפרק כמבוקש. למרות שהשניים צולמו כשהם כביכול בסכנת טביעה, הגיע עומק המים באגם באותו זמן עד גובה הברכיים בלבד.
תגובות ופרסים.