בנובמבר 1942 כבשו הנאצים גם את ׳האזור החופשי׳ של צרפת, העמיסו את היהודים שהתגוררו שם על רכבות ושלחו אותם למחנות השמדה. בינתיים במחנה השבויים, אחד הקצינים הגרמנים שחיבב את נהגו הקבוע, החייל השבוי, ניגש אליו והזהיר אותו שהיהודים המתגוררים בליון ופרווריה מועמדים לעלות על רכבות ולהישלח אל הלא נודע. ״אשתך והבן שלך ביניהם״- הזהיר הקצין הגרמני. פליקס ניסה להזהיר את שאר שבויי המלחמה היהודים, אך איש לא האמין לו, והם העדיפו לא להסתכן בבריחה. בסיוע הקצין הגרמני, ובזכות תפקידו כנהג, הוא לא עורר הרבה חשד כשיצא ברכב צבאי ממחנה השבויים, ונסע אל ליון בחסות החשיכה. באמצע הלילה, כך סיפר לימים יעקב קשמכר, התפרץ אביו לבית קצר נשימה וצעק ״שנעל, שנעל, ארויס פון איר״- מהר, יוצאים החוצה. הם ארזו מעט מיטלטלין בדקות ספורות, עזבו בחפזה את הבית בליון ונסעו ברכב שהיה שייך לצבא הגרמני עד לגבול השווייצרי, משאירים את צרפת הכבושה מאחוריהם, ומייחלים לפתחיו של מחנה פליטים בג׳נבה שם רוב הפליטים סורבו להיכנס למחנה, והשערים נפתחו רק בפני משפחות עם ילדים קטנים, ומשפחתם הקטנה של צבי פייבל, יהודית ויעקב הפעוט ביניהם. שנתיים עברו. עד סוף המלחמה הם נותרו בשווייץ הנייטרלית, אי של שלווה יחסית לאירופה השסועה והאדומה מדם.
בשלהי שנת 1944 שוחררה צרפת מהשלטון הגרמני, אחרי שכרבע מיהודיה נרצחו במחנות השמדה.
בשנת 1945 הם חזרו לצרפת, לליון. השכנים הצרפתיים שמחו לראות את שכניהם היהודים חוזרים בחיים, ומכיוון שהיו עדים לבריחה החפוזה באישון לילה, הם סיפרו לבני המשפחה בהתרגשות שדקות ספורות (!) לאחר שמשפחת קשמכר הקטנה נמלטה מהבית בחיפזון, הגיעו קציני הגסטפו כדי לקחת אותם, וגילו בית ריק.  רק אז הם הבינו את גודל הנס ואת העיתוי המדויק של בריחתם החפוזה. אז הם גם התוודעו להיקף הזוועות הבלתי נתפס, בצרפת ובארצות השכנות, והבינו שבין המליונים שנרצחו, נספו גם רוב רובם של בני משפחותיהם שנותרו מאחור בפולין.
בגיל 15 נשלח יחד עם קבוצת בני נוער יהודים מצרפת לקיבוץ של השומר הצעיר בישראל. הקבוצה שהתה בקיבוץ תקופה קצרה ושבה לצרפת. בשנות ה-60 החל קשמכר לעסוק בצילום ובציור. במשך תקופה נדד במספר מדינות בדרום אמריקה וכן גם במרוקו ששם אף התגורר כשנתיים בעיר טנג'יר,
בשנת 1965 הציג בניו יורק את תערוכת הצילום הראשונה שלו.
בתחילת שנות ה-70 עלה קשמכר לישראל. הוא התקרב ליהדות ולמד בישיבת התפוצות שם הכיר גם את הרב שלמה קרליבך, ולאחר מכן חזר בתשובה ובהמשך גם הוריו התחזקו והתקרבו ליהדות בעקבותיו, כעבור זמן עזב את ירושלים והתיישב בצפת. הוא הקים גלריה לאמנות בסמטת הגלריות בעיר העתיקה. עם השנים הפכה הגלריה למוקד של מבקרים ותיירים מישראל ומחו"ל. סגנונו האמנותי עבר הסבה והתאמה לאורח החיים החדש. בעבודתו הוא שילב טכניקות יצירה שונות של צילום אמנותי, גרפיקה ממוחשבת וציור מודרני עם מוטיבים יהודיים ומיסטיים מן הקבלה. יצירותיו הוצגו בתערוכות רבות לציור ולצילום בישראל ובחו"ל. בין השאר הציג מיצירותיו ב"מקלט" לאמנים דתיים שהקימו איקא ישראלי ומרדכי ארנון בירושלים.
לאחר חזרתו בתשובה הרב יעקב קשמכר התקרב לחסידות צאנז והיה דבוק באדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם זצ"ל ושימש כנהגו בעת ביקוריו הרבים בצפת, כמו כן היה מקורב להאדמו"רים רבי שמעון נתן נטע מלעלוב זצ"ל ורבי אהרן יחיאל מנדבורנה באניה אשר אהבו אותו וחיבבו אותו במיוחד,
הרב יעקב קשמכר שימש גם כגבאי בבית הכנסת "הקלויז" של חסידי צאנז בצפת שאת חלק משטחו הוא עצמו תרם לעי"נ הוריו,
ביתו שימש כאכסניה והכנסת אורחים ובעיקר רבנים ואדמו"רים כמו צאנז, ביאלא, לעלוב והאדמו"ר הקודם מתולדות אהרון, רבי אברהם יצחק קאהן זצ"ל היו נוהגים להתארח אצלו, כמו כן היה מיודד עם הרב גדליהו אהרון קעניג ועם בנו הרב אלעזר מרדכי קעניג וסייע לקהילתו נחל נובע צפת בעת הקמתה,
לאחר מחלה נפטר בגיל 70 ונקבר סמוך לקבר התנא רבי פנחס בן יאיר ולקברו של האדמו"ר רבי אהרן יחיאל מנדבורנה באניה בבית הקברות בצפת.
BP (פירושונים)
קיטיון לרנקה
האיחוד האתלטי קיטיון (ביוונית: Αθλητική Έvωση Κίτιον - AEK), היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר לרנקה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית. הקבוצה היא ההמשך הישיר של קבוצת פזופוריקוס לרנקה.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1994, לאחר איחוד מועדונים בעיר לרנקה (פזופוריקוס לרנקה ואיפא לרנקה. פזופוריקוס שיחקה בליגה הבכירה וזכתה בארבע אליפויות (1973, 1991, 1992, 1994) וחמישה גביעים (1969, 1970, 1971, 1972, 1992). ואילו קבוצת איפא שיחקה בליגה השנייה. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות החמישית, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אפואל ניקוסיה 3-1. בתחילת עונת 2013/14 זכתה הקבוצה בסופרקאפ לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אתאה אגומיס 52-57.
צבעי הקבוצה הם: צהוב וירוק. ועל סמלה מצויר דיוקנו של המצביא היווני קימון, ששיחרר את קפריסין מידי האימפריה הפרסית. שמה של הקבוצה המאוחדת כשם קיטיון, העיר העתיקה של לרנקה.
אירופה.
החל מעונת 1989/90 הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים. לרוב בגביע קוראץ'. בעונת 1993/94 הדיחה הקבוצה את הפועל אילת מגביע קוראץ'.
הארי פוטר (סרט)
הארי פוטר (סרט קולנוע)
הארי פוטר (סרטי קולנוע)
חיים זייצ'יק
הרב חיים אפרים זייצ'יק (תרס"ו, 1906 – ט' באדר ב' תשמ"ט, 1989) היה ראש ישיבת בית יוסף – נובהרדוק בבוצ'אץ' וממפיצי רעיונות תנועת המוסר ברוח נובהרדוק בארץ ישראל.
תולדותיו.
נולד בעיירה פיוטרקוב שברוסיה לאשר ומרים זייצ'יק. בהיותו כבן 13 הופיע בעיירתו רבי מרדכי שטולמן, מתלמידי ה"סבא" מנובהרדוק, שהקים סניף של ישיבת נובהרדוק בעיירה מאז'יר וגייס תלמידים לישיבה. חיים זייצ'יק נענה לקריאתו והצטרף לישיבה. לאחר המהפכה הבולשביקית חצה את הגבול מרוסיה לפולין, תחילה שהה בברנוביץ ולאחר מכן נסע לישיבת נובהרדוק בביאליסטוק, בראשות הרב אברהם יפה'ן, חתנו של ה"סבא" מנובהרדוק. בישיבה זו שהה תקופת זמן ובמהלכה התמנה להשמיע 'ועדים' (שיחות מוסר) בפני חבריו תלמידי הישיבה. הוא התקרב לגדולי רבני נובהרדוק ובהם הרב דוד בליאכר, הרב אברהם זלמנ'ס והרב דוד מיאדניק. במשך חצי שנה שהה במחיצת הרב משה רוזנשטיין, המשגיח של ישיבת לומז'ה בפולין.
בשנות ה-30 התמנה הרב זייצ'יק על ידי הרב אברהם יפה'ן לעמוד בראשות ישיבת נובהרדוק שהוקמה בבוצ'אץ' על בסיס הישיבה שהקים בה שרגא פייבל ויליג. הוא כיהן כראש הישיבה במשך כמה שנים, ומלבד תפקידו הרוחני והתורני היה אחראי, יחד עם גבאי הקלויז משה הרצוג, גם לקיומה הכלכלי של הישיבה. בשנת 1939 נכבשה בוצ'אץ' בידי הרוסים והוא נאלץ להפעיל את הישיבה בתנאי מחתרת. ב-1941 הוא גויס לצבא האדום ונלקח מבוצאץ', שם השאיר אישה הרה. עם תום מלחמת העולם השנייה הוא חזר לבוצ'אץ' וכשגילה כי משפחתו נספתה עבר לצרפת לישיבת 'אור יוסף נובהרדוק' בצרפת בניהולו של הרב גרשון ליבמן ומשם עשה דרכו לארצות הברית. נישא לגיטל, בתו של הרב אברהם שמואל קסצבסקי.
בתחילת שנות ה-60 עלה הרב זייצ'יק לישראל. בתקופה הראשונה שימש מנהל רוחני בישיבת תפארת הכרמל בחיפה. כעבור זמן התיישב בירושלים והקדיש את כל זמנו להפצת רעיונות תנועת המוסר ברוח נובהרדוק. פרסם לאורך השנים סדרה ארוכה של ספרים, וכמו כן השמיע שיעורים ושיחות מוסר בפני אברכים ותלמידי ישיבות. הקים את כולל "אור חדש" ועמד בראשו.
רצח השוטרת יונה קוממי
רצח השוטרת יונה קוממי היה המקרה הראשון במדינת ישראל שבו נהרגה שוטרת בעת מילוי תפקידה. ב-29 באוגוסט 1965 רצח אברהם ליס שני אנשים, ולאחר שהשוטרת יונה קוממי ניסתה לעצור אותו ירה בה למוות והתאבד.
גיוס נשים למשטרת ישראל.
למרות שעם הקמת צה"ל חל חוק גיוס חובה גם על נשים, גיוס נשים למשטרת ישראל נתקל בהתנגדות. אמנם בשנת 1948 ניסו להפעיל שוטרות בתפקידי תנועה ובתפקידים מקצועיים אחרים, אך הניסיון נכשל וכעבור זמן קצר עברו השוטרות לתפקידים משרדיים, מלבד אלו שעבדו בבתי המעצר לנשים. רק ב-1961, בעידודו של עמוס בן-גוריון שהיה מפקד מחוז תל אביב, התחיל קורס לשוטרות ו-24 השוטרות הראשונות נכנסו לתפקיד בפיקודה של מפקח נעמי שדמי.
בתחילה שירתו השוטרות בתפקידי סיור בלבד ובפיקוח על התנועה. הן לא היו חמושות ועבדו בזוגות. עם הזמן עברו קורס נהיגה וצוידו בקטנועים שהקלו על הניידות שלהן.
יונה קוממי, נולדה ב-3 בספטמבר 1945 וגדלה בשכונת עזרא בתל אביב. ב-25 באוגוסט 1963, התגייסה למשטרת ישראל. היא הייתה השוטרת הראשונה שהורשתה לרכוב על קטנוע.
אירועי הרצח.
בבוקר 29 באוגוסט 1965 היו השוטרות יונה קוממי וגליה אגסי בסיור במרכז רמת גן. לפתע נשמעו יריות מבית ברחוב ביאליק מס' 22. אברהם ליס, בן 68, מלווה בריבית, היה בפגישה עם אביגדור ופולה ליס, שני גיסים ובעלי בית מסחר לטקסטיל, שהיו חייבים לו 160,000 ל"י והתקשו להחזיר לו אותם (אין קשר משפחתי בין המלווה ללווים). במהלך ויכוח עם השניים הוא שלף אקדח שהיה ברשותו וירה בשניהם והם נהרגו במקום. לאחר מכן הוא ירד במדרגות במרוצה וחצה את רחוב ביאליק לעבר רחוב הוורדים. השוטרות יונה קוממי וגליה אגסי שלא היו חמושות רצו אחריו, וכאשר התקרבה קוממי לעברו, הוא הסתובב, ירה בה והרגה ומיד לאחר מכן כיוון את האקדח לראשו והתאבד.
אלפים השתתפו בהלוויית יונה קוממי שנערכה כעבור יומיים ב-31 באוגוסט 1965 בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי קריית שאול, ובראשם המפכ"ל פנחס קופל, כל צמרת המשטרה וראשי העיריות בגוש דן.
לאחר הירצחה של קוממי הועלתה ביקורת מדוע אין השוטרות חמושות ומדוע יש לסכן אותן בשל כך.