הוועדה קיימה יותר מ-20 ישיבות שונות בדבר ההצעות השונות של כהן, עם זאת במהלך החודשים האחרונים של שנת 1948 וככל שהתקרבה סיומה של ממלחמת העצמאות ועמה הבחירות הדמוקרטיות לאספה המכוננת, הלכה והתגבשה מחלוקת לגבי הנחיצות של החוקה והסכנות הכרוכות בתהליך החקיקה. למרות שכל המפלגות השונות שהתמודדו לבחירות התייחסו במצען לחוקה עתידית, החלו מדינאים שונים ובראשן בן-גוריון וזרח ורהפטיג (יושב ראש ועדת החוקה) להשמיע פקפוקים לגבי קיומה של חוקה. אצל בן-גוריון התגבשה ההבנה כי לא ניתן לחוקק במהירות חוקים מתקדמים וטובים כבר עם הקמת המדינה.
מחלוקת זו שהושמעה לפני כן רק בדיוני ממשלה, בדיוני ועדת החוקה ובפורומים סגורים אחרים, צפה ועלתה בינואר 1949 לקראת הבחירות הראשונות של המדינה החדשה. הבעיה נבעה מהרצון של המדינה לקיים את הנקבע בהחלטת האו"ם לגבי החוקה ומצד אחר ההבנה כי סדר הזמנים שהאו"ם קבע אינו מציאותי לאותו הזמן. ערביי ארץ ישראל לא קיבלו את תוכנית החלוקה ומלחמת העצמאות שפרצה בעקבות החלטה זו שיבשו לגמרי את הוראות החלטת האו"ם כלשונן.
ויכוח ציבורי החל להתפתח בדבר כתיבת החוקה, האם יש לחוקק אותה במיידיות או שראוי לדחות אותה למועד מאוחר יותר ובינתיים להסתפק בשורה של חוקים יסודיים. בראש המתנגדים לחקיקה של חוקה כתובה עמד דוד בן-גוריון ולפי דבריו: "זו דעתי הפרטית. אני חושב שלא נחוצה לנו כרגע שום חוקה. כאשר יבוא העם היהודי לארץ- הוא יצור לו חוקה". עם הזמן הוויכוח הפך לאינטנסיבי וציבורי, אגודת ישראל שללה לחלוטין את רעיון החוקה ועמדתה השלילית השפיעה על החזית הדתית כולה. דובריה של האגודה התבטאו באופן קיצוני נגד החוקה "לפי השקפת אגודת ישראל יש רק לתורה הכתובה והמסורה סמכות ריבונית בחיי עם ישראל |...| כל חוקה שהיא יציר כפיו של האדם אין מקומה בישראל" ההתנגדות הייתה כה רבה עד כי החרדים ביקשו להילחם בכל צורה של הסכמה לחוקה כתובה . ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת הראשונה הקדישה לשאלה זו שמונה ישיבות ומליאת הכנסת דנה בעניין החוקה במשך עשר ישיבות בהן נאמו 41 חברי כנסת שונים.
החלטת הררי.
ב-13 בדצמבר קיבלה הממשלה החלטה כי אין היא רואה צורך בחוקה, אלא יש לחוקק בדרך הדרגתית מספר חוקי יסוד שיעסקו בסדרי השלטון ובזכויות האדם. בעקבות ההחלטה, קבעה ועדת החוקה להעביר את הדיון למליאת הכנסת שלבסוף קיבלה את הצעתו של יזהר הררי: "הכנסת הראשונה מטילה על ועדת החוקה חוק ומשפט להכין הצעת חוקה למדינה. החוקה תהיה בנויה פרקים-פרקים באופן שכל אחד מהם יהווה חוק יסודי בפני עצמו. הפרקים יובאו בפני הכנסת |...| וכל הפרקים יחד יתאגדו לחוקת מדינת ישראל"
החלטת הררי היא הצהרה של הכנסת ואינה חוק, היא נכתבה בכוונה כהצהרה המומה, שנועדה לטשטש את הוויכוח בדבר כתיבת החוקה ולהשאיר לכנסת מרחב פעולה רחב בכל הקשור לחקיקת חוקי יסוד. כאמור, לישראל אין חוקה עד עצם היום הזה, בעיקר בגלל מחלוקות אידאולוגיות ופוליטיות שרובם לא הוסדרו עד כה.
עבודות נוספות.
לאו כהן סיים את עבודת הדוקטורט שלו במשפטים באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה בשנת 1927. עבודתו עסקה בחוקה של אירלנד – המדינה החופשית שקמה בשנת 1922. לאחר מכן עזב כהן לדבלין, שם הוא הרחיב את מחקריו לספר שפורסם בשנת 1932. בקדמת הספר צוין כי חשיבותו ותרומתו לחוק החוקתי אינה מוגבלת רק לאירלנד. כהן המשיך במחקר החוקתי בשנים שלאחר מכן.
ספרו על חוקת אירלנד נותר עד היום מקור חשוב במחקר החוקה הלאומית, החשיבות והתכונות החלוציות של מחקרו הוכרו כבר בעת פרסומו. את הערכה למחקריו של כהן ניתן לראות בביקורות שונות: "מחקר על חוקת המדינה החופשית בעזרת ספרו של ד"ר כהן יהיה מעניין לא רק לבעלי דאגה מיוחדת לענייני אירים, אלא לכל התלמידים לבעיות החוקתיות של חבר העמים הבריטי".
"יצירה זו היא הפרשנות הביקורתית הראשונה בכל אורך החוקה. אבל זה הרבה יותר מניתוח של מסמך מכיוון שלא רק הוא עסק בהיסטוריה של הכלי ובפילוסופיה הפוליטית העומדת בבסיס עיצובו, אלא בכל החוויה החוקתית של המדינה החופשית".
אחת הסיבות לכך שנבחר לכתוב את הטיוטה לחוקה של המדינה היהודית היא המחקר הנרחב של כהן על החוקה האירית. ד"ר כהן המשיך לכתוב על החוק החוקתי האירי ולבסוף, כעובד מדינה במשרד החוץ הישראלי, הוא נקרא להכין חוקה לדיון בפני האספה המכוננת של ישראל.
הרקע הרחב של כהן בחוק החוקתי מסביר כיצד הוא הצליח לנסח טיוטה שלמה של ההצעה, עם הקדמות, סעיפים והערות הסבר, תוך חודשים ספורים. ובאמת ניתן לראות את ההשפעה האירית על הצעות החוקה של כהן, הוא בעצמו ציין את הדמיון בין המדינה היהודית החדשה לבין אירלנד, שתי מדינות אשר שוחררו מן הכיבוש הבריטי.
יחסי נמיביה–שווייץ
יחסי נמיביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
בין רפובליקת נמיביה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים שבין שתי המדינות הם חמים וידידותיים ועשויים לצמוח אף יותר בעתיד.
תהליך קבלת העצמאות של נמיביה שנשלטה על ידי דרום אפריקה החל משנת 1920 התרחש בז'נבה תחת הפיקוח של האומות המאוחדות ובתמיכה שווייצרית. המועצה הפדרלית של שווייץ הכירה במדינה החדשה והצעירה מיד לאחר שזו זכתה בעצמאותה בשנת 1990.
נפתח משרד שיתוף פעולה שווייצרי בווינדהוק בשנת 1989 שלאחר העצמאות הפך לקונסוליה כללית. הקונסוליה נסגרה בשנת 1996 ונפתחה מחדש ב.
שווייצרים בנמיביה.
בסוף שנת 2015 התגוררו בנמיביה על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה שלוש מאות עשרים ואחת שווייצרים. בנמיביה ישנה נוכחות גדולה של תיירים שווייצרים והיא עולה מדי שנה ושנה.
ג'ורג' שארקוזי
ג'ון פרקינסון
ג'ון פרקינסון (באנגלית: John Parkinson) (10 בפברואר 1885 - 5 ביוני 1976) היה קרדיולוג אנגלי הידוע בשל תיאור תסמונת וולף–פרקינסון–וייט יחד עם הקרדיולוגים לואי וולף ופול דאדלי וייט.
ביוגרפיה.
פרקינסון נולד ב-10 בפברואר 1885 בפולטון לה-פילד, לנקשייר שבאנגליה. הוא למד ביוניברסיטי קולג' לונדון, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פרייבורג ובבית החולים המלכותי של לונדון. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1910 ולאחר מכן עבד כעוזרו של הקרדיולוג ג'יימס מקינזי בבית החולים בלונדון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בחיל הרפואה של הצבא הבריטי, ופיקד על מרכז קרדיולוגי צבאי בעיר רואן. לאחר המלחמה הוא חזר לבית החולים בלונדון, שם התמנה למנהל מחלקת קרדיולוגיה. פרקינסון שימש גם כיועץ לבית החולים הקרדיולוגי הלאומי וכן עבד כקרדיולוג אזרחי בחיל האוויר המלכותי בין השנים 1931-1956.
ב-1948 קיבל פרקינסון תואר של אביר על ידי המלך ג'ורג' השישי. ב-10 בספטמבר-1952 נפתח הקונגרס האירופאי הראשון לקרדיולוגיה בראשותו של פרקינסון.
פרקינסון התחתן עם קלרה אלווין לה-ברוק, אותה פגש בזמן ששהה ברואן במלחמת העולם הראשונה. לשניים נולדו 4 בנות ובן אחד. בנו, רוברט פרקינסון, נהרג ב-1942 במהלך מבצע קרברוס במלחמת העולם השנייה כשהוא בגיל 19.
פרקינסון נפטר ב-5 ביוני 1976.
ילדי קניון הזהב
ילדי קניון הזהב הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1995 המתרחש בקניון הזהב בראשון לציון, כחלק מהליך הקידום של הקניון.
את התסריט כתבו מיקי גולדנברג, יעל שטרן ודניאל אסף, שגם ביים יחד עם אושרי הילזנרט.
תקציר העלילה.
הסרט נפתח בכיתתה של ילדה בשם שלי אשר מספרת בפני המורה ותלמידי הכיתה על בת זוגו החדשה של אביה ומתארת אותה בדמות מכשפה מרשעת.
היא מספרת על כך שהיא ואחיה בורחים מהבית ומשאירים פתק לאביהם. הם עוברים הרפתקאות ובמהלכם הם תופסים זוג פושעים הבאים לפרוץ לקניון החדש שמקים אביהם.
בנוסף היא מתארת בסיפורה את רצונה שאביה יהיה חבר של מיכל, אמא של שני ילדים מבית ספרה העובדת בחנות משחקים וצעצועים לילדים.
בסוף הסרט נמצא כי הסיפור הוא בדיה ופרי דמיונה של שלי וכי אביה אינו המקים של הקניון אלא חשמלאי המועסק בקניון, בנוסף מתואר ניסיון התקרבותה של ריטה, בת זוגו של אביה אל שלי.
Sweetheart of the Rodeo
Sweetheart of the Rodeo ("אהובת הרודיאו") הוא אלבום האולפן השישי של להקת הבירדס. התקליט, שראה אור בחברת קולומביה רקורדס ב-30 באוגוסט 1968, מוכר כתקליט הראשון בסוגת הקאנטרי רוק, המשלב פולק, רית'ם אנד בלוז ורוק אנד רול עם מוזיקת הקאנטרי.
התקליט נוצר בעקבות צירופו של גרם פרסונס כגיטריסט ופסנתרן לבירדס. התקליט דורג על ידי הרולינג סטון במספר 120 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
רקע.
בסוף 1967 נותרו מן ההרכב המקורי של הבירדס רק הבסיסט כריס הילמן והגיטריסט וזמר רוג'ר מקגווין. קווין קלי גויס כמתופף והלהקה ניסתה להופיעה כשלישייה, ללא הצלחה. בפברואר 1968 הביא הילמן את גרם פרסונס בן ה-21 כקלידן שכיר. לפרסונס הייתה השפעה גדולה בהרכב, עקב תוכניתו הסדורה לייצר סינתזה בין הרוק והפולק של החוף המערבי של ארצות הברית עם הקאנטרי של דרום ארצות הברית ו"הסאונד של בייקרספילד" ולהשיב במידה מסוימת את הרוקנ'רול לשורשיו. כן ראה פרסונס חשיבות גדולה להקליט את התקליט בנאשוויל, טנסי כפי שעשה בוב דילן בתקליטיו "Blonde On Blonde" ו-"John Wesley Harding". חזון זה, של הנגן השכיר, גבר על חזונו של רוג'ר מקגווין, מנהיג הלהקה, שביקש ליצור אלבום כפול שיסקור את ההיסטוריה של המוזיקה האמריקאית מן הגוספל, הג'אז והבלוז ועד ל"מוזיקת חלל אלקטרונית-פסיכדלית".