הקורוש העות'מאני (בטורקית: kurûş) המקורי היה מטבע כסף גדול מהמאה ה-17, דומה לטאלר האירופי. שוויו היה 40 פּארה. עקב פיחות ערכו של הקורוש במהלך השנים, הונפקה ב-1844 לירה טורקית מזהב, שערכה 100 קורוש.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית נותר הגרוש כהילך חוקי (לרוב כמאית המטבע הרשמי) במספר מדינות, ביניהן מצרים, ערב הסעודית, סוריה, לבנון וטורקיה עצמה, שבה הוא קרוי קורוש. במדינות אחרות, כגון ירדן וסודאן, אומץ הגרוש כעריך בעת שקבעו את מטבעותיהם.
הגרוש בישראל ובעברית.
העות'מאנים שלטו בארץ ישראל בין השנים 1917-1517. בתקופה זו הונהגו בארץ הן המטבעות העות'מאנים (ביניהם הפארה והקורוש) והן מטבעותיהן של מדינות שונות אשר ניהלו קונסוליות בארץ ישראל (כחלק ממשטר הקפיטולציות).
לאחר הכיבוש הבריטי הונהגה הלירה המצרית כהילך חוקי (בין 1927-1918). מאית הלירה המצרית הייתה קְרוּש (בערבית: قروش) ובעברית "גרוש". גם לאחר ביטול הלירה המצרית כהילך חוקי בארץ ישראל שרד השם גרוש למשך עשורים רבים בסלנג. תחילה שימש כשם נרדף ל-10 מיל (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית, שהייתה הילך חוקי בא"י בין 1927 ל-1948 כפונט מנדטורי) ושם נרדף ל-10 פרוטות (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי במדינת ישראל בין השנים 1948–1952 כלירה של בנק אנגלו-פלשתינה, ובהמשך מאית לירה ישראלית). למטבע בן 10 מילים היה חור במרכזו ולכן כונה "הגרוש עם החור". בסופו של דבר שימש ה"גרוש" ככינוי לאגורה, הלא היא מאית הלירה הישראלית (בין 1960 ל-1980) ומאית השקל והשקל החדש.
בתרבות.
כיום, שנים לאחר שהגרוש פסק מלהיות הילך חוקי וגם אין מתייחסים עוד לאגורה בכינוי זה, המונח "גרוש" שרד במטבעות לשון בעברית המשקפים את ערכו האפסי, כגון "לא שווה גרוש" (לא שווה כלום), "עולה גרושים" (זול מאוד), "אין לו גרוש על הנשמה" (עני, חסר כול), ו"חסר לו גרוש ללירה" (אדם שכמעט הגיע למטרה). ביטויים כגון: "פילוסופיה בגרוש", "פסיכולוגיה בגרוש" מבטאים התייחסות לעגנית להתבטאויות הנתפסות כשטחיות. כמו כן ידוע הביטוי "לראות את העולם דרך החור של הגרוש", המתאר באופן מליצי תאוות בצע נטולת ערכים.
הביטוי "כשבגרוש היה חור" משמש להתייחסות נוסטלגית לתקופת היישוב (כך לדוגמה בשירו הידוע של יוסי גמזו "איפה הן הבחורות").
המונח שרד גם בתרבות הילדים, שבה שירי משחק מועברים בעל-פה מדור לדור.
בילהרציה
בילהרציה (מלעז: Bilharzia) או סכיסטוסומיאזיס (Schistosomiasis) היא מחלה טפילית אשר נגרמת על ידי תולעת טפילה אשר חיה חלק מחייה בתוך גוף האדם, חלק מהם במים מתוקים וחלק מהם בתוך חלזונות. זוהי מחלה עתיקה שנמצאו לה עדויות עוד במצרים העתיקה. המחלה מועברת על ידי מגע של הטפיל בעור במים מתוקים. המחלה אובחנה על ידי תאודור בילהרץ ב-1851 במצרים, ועל כן שמה. המעגל השלם של המחלה תואר לראשונה על ידי פירז'ה דה סילבה הברזילאי בשנת 1908.
עלקת הבילהרציה.
עלקת הבילהרציה היא תולעת השייכת למערכת התולעים השטוחות (Platyhelminthes) ולמחלקת העלקות (Trematoda). הטפיל משתמש בחלזונות של מים מתוקים כמארחי ביניים, בייחוד חלזונות מהסוגים בולינוס ("Bulinus"), ביומפלריה ("Biomphalaria") ואונקומלניה ("Oncomelania").
לתולעת עלקת הבילהרציה יש מחזור חיים מורכב ביותר, שיש להבין אותו על מנת להבין את המחלה:
התולעת שחיה בתוך גוף הפונדקאי (לאו דווקא אדם) מטילה ביצים בכמויות גדולות, שחלקן מופרשות בצואה או בשתן, בהתאם למין העלקת, ואם הביצה הגיעה לסביבת מים מתוקים בוקע ממנה זחל עטוף ריסים (מירצידיום) אשר חיי בחופשיות במים. כשהזחל נתקל בחילזון הוא חודר לחילזון ומתרבה בו ברבייה אל-זוויגית בתוך שקי נבגים. יש להוסיף שהטפיל לא הורג את החילזון והוא אף גדל, קונכייתו מתעבה ותוחלת החיים שלו גדולה משל חלזונות לא נגועים אך אין הוא מסוגל להתרבות, גלגול זה של התולעת נקרא צרקיה. לאחר מכן חוזרות הצרקיות (כ-200,000 מהן לערך) אל המים, עד שהן נתקלות בפונדקאי וחודרות דרך העור למחזור הדם, בו הם משתנות לצורה אחרת שנקראת שיסטולה, ושם מתחיל מחזור הדגירה שבו הטפיל הופך משסטולה לתולעת בוגרת (בעלת כושר התרבות), כאשר יש מפגש זכר ונקבה מתחיל שלב הטלת הביצים. בשלב הטלת ביצים התולעים מתיישבות, בהתאם למין, באיבר כלשהו בבטן המארח (בהתאם למין העלקת) ניזונות מחומרי המזון שלו ומתחילות להתרבות. התולעת לא מסיימת את חייה בשלב זה אלא מתחילה להתרבות בתהליך שיכול להימשך שנים רבות.
בזמן הרבייה נמצאת הנקבה בתוך גופו של הזכר, בכיס מיוחד והם נמצאים במגע מיני מתמיד.
דבר נוסף שמיוחד בבילהרציה הוא צורת ההתגוננות של העלקת מפני מערכת החיסון. ברגע שהטפיל חודר לגוף המאכסן (במעבר בין צרקיה לשיסטולה) הוא מקיף עצמו במרכיבי הזיהוי (הדטרמיננטה האנטיגנית) של המאכסן, מה שגורם לכך שהגוף לא מזהה אותו כפולש. נמצא שבשלבי החיים שמחוץ למארח לא קיימת שיכבה כזו של מזהים, לכן הסיקו שהדבר קורה בשלב הפיכת הצרקיה לשיסטולה - בשלב חדירת הטפיל לגוף המארח.
סוגי המחלה ותפוצתה.
מיני העלקת.
ישנם מינים רבים של עלקת הבילהרציה, חלקם קטלניים לאדם, שלושת הנפוצים ביותר הם:
תפוצת המחלה.
המחלה נפוצה בעיקר במקומות בעלי מקווי מים מתוקים גדולים שדרושים למחזור החיים של הטפיל (אין סכנה במי ים). למחלה יש תפוצה בעיקר במקומות שבהם אין תנאי היגיינה תקינים ולכן אנשים רבים מטילים את צורכיהם למקווי המים, מתקלחים במקורות המים הללו ושותים בהם בלי אמצעי טיהור למים אלה. בדרך כלל מדינות העולם השלישי סובלות מהמחלה. אגם מלאווי הוא דוגמה למקום נגוע בצורה זו. בעולם יש לפי ארגון הבריאות העולמי כ-207 מיליון מודבקים, 120 מיליון מהם סובלים מתסמיני המחלה, רובם באפריקה.
בישראל הייתה המחלה נפוצה בעיקר בירקון עד שנות ה-50 של המאה ה-20 אבל עקב פעילות של הסברה, מניעת כניסה למים והתקנת שירותים ציבוריים על גדות הנחל פסקה ההידבקות במחלה כמעט לחלוטין. למרבה האירוניה הכחדת המחלה התאפשרה עקב מותם של החלזונות בעקבות זיהום הנחלים; אחד החששות מפעולות שיקום הנחלים בארץ הוא חזרתה של הבילהרציה אל ישראל.
תופעות המחלה.
המחלה נגרמת מביצי התולעים, ולא מהתולעים עצמן. התופעות תלויות בחלקן בסוג המחלה - סוגים שונים מתיישבים במקומות שונים בגוף הפונדקאי.
המחלה נחלקת לשלושה שלבים:
בכל המינים ישנה סכנה של הגעת ביצים לאזור עמוד השדרה, דבר הגורם פגיעות בעצבים.
טיפול ואבחנה.
ניתן לאבחן את המחלה בצורה ודאית עם זיהוי ביצים בהפרשות: בצואה - במינים שמתיישבים במעיים, ובשתן - במינים שמתיישבים במערכת השתן. דרכים נוספות לאבחנה היא על ידי ביופסיה מהמעי או שלפוחית השתן, אבל דרך אבחנה זו פחות נפוצה בגלל היותה פולשנית.
הטיפול הוא על ידי התרופה פרזיקוונטל (praziquantel) שקוטלת את התולעים במנה חד פעמית, לרוב אין התווית נגד לטיפול. חסרונה הוא שהיא לא יעילה נגד תולעים לא בוגרות (יש להמתין עד להופעת ביצים בהפרשות). אין דרך לסלק את הביצים מהגוף, ויש להמתין להפרשתן, לכן היא אפקטיבית רק כשלושה חודשים ואילך מזמן החשיפה. כמו כן יש אפשרות להדבקה חוזרת, על אף שהסיכוי קטן יותר.
בילהרציה בישראל.
המחלה הייתה נפוצה בישראל באזור נהר הירקון עד שנות ה-50, כאשר החלו להזרים שפכים לירקון נכחדו החלזונות אשר שימשו כפונדקאים לביצי הטפיל והמחלה נכחדה מהארץ.
עבדאללה מלך ירדן
ברגסון
ברונו
גאיטה
גדמר
גלנר
גראמשי
ד'אקוסטה
ד'אקוסטה הוא שם משפחה ביהדות ספרד וביהדות פורטוגל שניתן לצאצאי אנוסים.
דה מונטן
איגנאץ פיליפ זמלוויס
דלז
האברמאס
דוד ראם
דוד רְאֵם (נולד ב-28 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר חבר הכנסת מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת וראש עיריית קריית אתא בשנים 1989 - 1996.
ביוגרפיה.
ראם נולד בחיפה. את שירותו הצבאי עשה ראם בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל. בגיל צעיר הצטרף לליכוד, ובין תפקידיו במפלגה שימש חבר מזכירות המפלגה ומנהל המחלקה הערבית בליכוד. בשנת 1986 מונה על ידי שר הרווחה דאז משה קצב למנכ"ל חברת המשקם.
בין תפקידיו הציבוריים שימש כסגן יו”ר מרכז השלטון המקומי בישראל, יו”ר הוועד למען השוטר - תחנת זבולון, חבר מועצת המנהלים בחברת שקמונה, חבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית, יו”ר העמותה למלחמה בסמים, יו"ר העמותה למען הקשיש ויו"ר חברת "שיכון ופיתוח".
בשנים 1989-1996 כיהן ראם כראש סיעת הליכוד במועצת קריית אתא. בשנת 1989 נבחר לראש עיריית קריית אתא ושוב נבחר בבחירות ב-1993. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד ראם בראשות רשימה על מפלגתית בשם "דוד ראם חוזר" שזכתה בשלושה מושבים מתוך 17 במועצת העיר. בבחירות לראשות העיר זכה ראם ל-32.5% מקולות הבוחרים. ב-2008 התמודד שוב על ראשות עיריית קריית אתא מול ראש העירייה יעקב פרץ, ולא נבחר.
לראשונה התמודד לרשימת הליכוד לכנסת ה-13. ב-1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת, במשבצת המשוריינת לנציג מחוז חיפה. ראם לקח חלק בפעילות למען ארץ ישראל השלמה ונמנה בין חברי הליכוד שהתנגדו להסכם חברון שהוביל יו"ר המפלגה וראש הממשלה, בנימין נתניהו. במהלך כהונת הכנסת פרש מהליכוד עם בני בגין ומיכאל קליינר והקים עמם את חרות - התנועה הלאומית. לאחר הקמת מפלגת קדימה, הצטרף לשורותיה.
ג'סר אלזרקא
האן
האן (Hahn) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו תרנגול
שטח C
שטח C הוא מונח שנטבע בהסכמי אוסלו ומתייחס לשטחים ביהודה ושומרון הנמצאים בשליטה ביטחונית ואזרחית ישראלית. שטח C כולל כ-60% משטחי יהודה ושומרון ובהם כל ההתנחלויות.