במהלך תקופת השיקום שאחרי המלחמה העיר פרחה מבחינה תיירותית (הרבה בזכות ביקורו של הנשיא גרובר קליבלנד), אף על פי שמספר פעמים פרצה בעיר קדחת צהובה.
בשנת 1901 פרצה שרפה אשר פגעה בצורה קשה בעיר, גרמה לכ־10,000 איש לאבד את בתיהם כאשר אלפי בתים נשרפו, ושבעה אנשים נהרגו. זה היה אחד מאסונות הטבע הגדולים ביותר בהיסטוריה של פלורידה והשרפה העירונית הגדולה ביותר באזור זה של ארצות הברית.
בעשור השני של המאה יוצרי סרטים רבים נמשכו לעיר בשל מזג האוויר שלה, והוקמו בה למעלה מ-30 אולפנים לראינוע. בנוסף על כך, ג'קסונוויל הפכה גם למרכז של בנקאות וביטוח. במהלך שנות ה-40 צי ארצות הברית פתח 3 בסיסים באזור, דבר שהוסיף מקומות תעסוקה רבים לעיר. לאחר מלחמת העולם השנייה התרחש גל פירוור גדול אשר פגע בערים רבות בארצות הברית, בהן ג'קסונוויל.
במהלך שנות ה-60 קרו מספר משברים גדולים בעיר, ביניהם שרפה בבית מלון אשר גרמה למותם של כ-22 איש, פגיעת הוריקן שגרמה להרס רב, וחשיפתה של פרשות שחיתות בעיריית ג'קסונוויל.
בשנת 2005 אירחה ג'קסונוויל את אירוע הסופרבול XXXIX, מופע שנצפה על ידי 86 מיליון צופים ברחבי העולם.
באוקטובר 2016 פקד הוריקן מת'יו את העיר וגרם לנזק רב. בספטמבר 2017 פגע הוריקן אירמה בעיר וגרם לשיטפונות שוברי שיאים בחומרתם בג'קסונוויל, שלא נראו מאז 1846.
אקלים.
בג'קסונוויל שורר אקלים סובטרופי לח, עם קיצים לחים וחמים, וחורף חם ויבש יותר. הגשמים יורדים בעיקר בחודשים החמים ביו מאי לספטמבר. גשמים עונתיים מרוכזים בחודשים החמים ביותר מאי עד ספטמבר, עם ממוצע גשמים של 1,300 מ"מ בשנה. החודשים היבשים ביותר הם מנובמבר עד אפריל.
הטמפרטורות הממוצעות החודשיות הרגילות נעות בין 11.7 מעלות צלזיוס בינואר ל-27.9 ביולי. הטמפרטורות הממוצעות במשך השנה נעות בין 16 מעלות ל-35. בחודשי הקיץ החמים הטמפרטורות יכולות להגיע גם ל-43.3 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה הייתה 40 מעלות צלזיוס ב-28 ביולי 1872 ו-11 ביולי 1879. בג'קסונוויל ממוצע של 10 עד 15 לילות בשנה בהם הטמפרטורות יורדות אל נקודת האפס או יותר, טמפרטורות כאלה חולפות בדרך כלל תוך שעות ספורות.
פוליטיקה.
הבחירות לראשות העיר מתקיימות אחת לארבע שנים. מועצת העיר מונה כ-19 חברים. 14 מתוכם נבחרים ב-14 מחוזות בחירה, ועוד כחמישה נציגים נבחרים על ידי כל העיר. אמנם ראש העיר מפקח על מחלקות העירייה, אך רובן עצמאיות בצורה מסוימת. לראש העיר יש כוח להטיל וטו על החלטות מועצת העיר, ולה יש את הכוח לפטר ולמנות ראשי מחלקות.
ראש העיר הנוכחי הוא לני קורי, הנכנס לתפקידו ב-1 ביולי 2015.
דמוגרפיה.
ג'קסונוויל היא העיר המאוכלסת ביותר בפלורידה והעיר ה-12 בגודלה בארצות הברית. נכון לשנת 2015, גרים בה כ-911,507 תושבים. נכון לשנת 2019, העיר נמצאת במקום העשירי מבחינת כמות התושבים ממוצא ערבי שבה. נכון לשנת 2010 יש בעיר את הקהילה הפיליפינית הגדולה ביותר בארצות הברית, כאשר לרובה יש קשר כלשהו עם צי ארצות הברית.
9.2% מאוכלוסיית העיר לא נולדו בארצות הברית.
גזע.
נכון לשנת 2010:
ג'קסונוויל מגוונת מאוד מבחינה דתית. הקבוצה הגדולה ביותר היא פרוטסטנטית, כאשר מרביתה אוונגליסטית, אך ישנן קהילות פרוטסטנטיות רבות אחרות. ישנה גם קהילה קתולית חזקה.
בעיר ישנם גם כמה אלפי מוסלמים, הינדואים, בודהיסטים וכמה מאות בהאים.
נכון לשנת 2010 היו בעיר 366,273 משקי בית, מתוכם 11.8% היו פנויים. 23.9% ממשקי הבית היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 43.8% היו זוגות נשואים, 15.2% היו בעלי בת נשים ללא בעל נוכח, ו- 36.4% היו לא משפחות. 29.7% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים, ול-7.9% אנשים גרו לבד מגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.55 וגודל המשפחה הממוצעת 3.21. חלוקת הגילאים בעיר היא: 23.9% מתחת לגיל 18, 10.5% בין 18 ל 24, 28.5% מ 25 ל 44, 26.2% בין 45 ל 64, ו-10.9% שהיו בני 65 או מבוגרים יותר. הגיל הממוצע היה 35.5 שנים. לכל 100 נקבות היו 94.1 זכרים. לכל 100 נקבות מגיל 18 ומעלה היו 91.3 גברים.
בשנת 2010 ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 48,829 דולר וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 59,272 דולר. לזכרים הכנסה חציונית של 42,485 דולר לעומת 34,209 דולר לנשים. ההכנסה לנפש של המחוז הייתה 25,227 $. כ-10.5% מהמשפחות ו-14.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 20.4% מהנשים מתחת לגיל 18 ו-9.9% מבני 65 ומעלה.
יקתרינה השניה
יקטרינה השניה
ב. מיכאל
מיכאל בְּרִיזוֹן (הידוע בעיקר בשם-העט ב. מיכאל, נולד ב-4 באוקטובר 1947) הוא תסריטאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה.
בתחילת שנות ה-70 היה שותף ל"חבורת זוארץ", שנקראה גם סחב"ק, על-שם חבריה: אפרים סידון, חנוך מרמרי, ב. מיכאל וקובי ניב, וכתבה את המדור הסאטירי "זו הארץ" בשבועון העולם הזה (לקט ממנו בשם "ZOO ארץ ZOO?" יצא בשנת 1975). לאחר-מכן כתבה החבורה את תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש". עם אפרים סידון כתב תסריטים לתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", ולאחר מכן כתבו השניים יחדיו גם את הסדרה הקומית "קרובים קרובים".
לאחר התפרקות החבורה עבר לכתוב טורים סאטיריים בעיתון "הארץ" במשך כ-18 שנה, ולאחר מכן ב"ידיעות אחרונות", שם פרסם במשך 15 שנה מאמרים פוליטיים - רובם עוסקים בביקורת חריפה על מדיניות ממשלת ישראל והתנהגות מתנחלים כלפי הפלסטינים. ב. מיכאל, שהתחנך בבית דתי, נוהג לגנות את מה שהוא מכנה עיוות היהדות בידי הימין הדתי-לאומי, ונטיות קיצוניות בקרב אנשים שומרי מסורת. בנוסף לביקורת פוליטית משמאל, נוהג ב. מיכאל לבקר את האמונה באמונות טפלות, את דרך טיפול המדינה בתאונות דרכים ואת הרגלי הנהיגה של חרדים. מיכאל היה גם כתב "חדשות" בין השנים 1983–1985.
כתיבתו מאופיינת בחריפות, שפה גבוהה ועוקצנות. במלאת 56 שנים למדינת ישראל (ביום העצמאות 2004), פרסם מאמר ארוך במיוחד, שבו חזה את חורבנה הפיזי הקרב של המדינה כתוצאה משליטת ישראל באזורי יהודה ושומרון וחבל עזה.
הוא ביקר בחריפות את תגובתה של ישראל במטח פגזים לעבר מקורות הירי ברצועת עזה בהוראת שר הביטחון עמיר פרץ. טענתו הייתה שגם בירושלים היו פיגועים ונהרגו הרבה אנשים. מטחי הקסאמים לעבר שדרות, לדבריו, רק "מחוררים" את אדמת הנגב.
ביקורתו החריפה נגד הימין והמתנחלים, גררו גל של גינויים נגדו. עיתון "הצופה" פרסם מכתב למערכת התוקף אותו במילים חריפות. ב. מיכאל הגיש תביעת דיבה כנגד "הצופה". תביעתו נדחתה בבית משפט השלום, והערעור על פסיקה זו הסתיים בפשרה לפיה "הצופה" חויב לפרסם הבהרה.
בשנת 2009 פוטר ב. מיכאל מ"ידיעות אחרונות", לאחר שסירב לקיצוץ של מחצית שכרו במסגרת גל הקיצוצים בעיתון. במאמר ב"הארץ" בינואר 2017 ייחס ב. מיכאל את פיטוריו מידיעות אחרונות ל"שיטת נוני" ולביקורת שהשמיע על שר המשפטים דאז דניאל פרידמן. מאז הוא מפרסם לעיתים מאמרי דעה ב"הארץ".
בשנת 2015 העלה את תוכנית הסאטירה "רואים ת'סוף" שכתב עם אפרים סידון וביים מוטי קירשנבאום בצוותא. באותה שנה הועלה גם מחזה-היחיד שלו "מתחזקים" בתיאטרון החאן הירושלמי. גרסה קודמת של המחזה -"סמינר חוזרים בתשובה" הועלתה על ידי אלכס אנסקי בשנות ה-90.
ב. מיכאל הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר ממפלגת "שינוי", רוני בריזון.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק
מוזיקת בארוֹק היא מוזיקה קלאסית שנכתבה בתקופת הבארוק בין השנים 1600 ו-1750 לערך.
על ציר הזמן של המוזיקה הקלאסית המערבית, תקופת הבארוק נמצאת אחרי תקופת הרנסאנס ולפני התקופה הקלאסית; אשר לאחריה באה התקופה הרומנטית.
ליצירות שנכתבו בתקופת הבארוק מקום מכובד בהיסטוריה של המוזיקה הקלאסית, והן מבוצעות עד היום.
סגנון הברוק מתאפיין ביצירתיותו ובחרותו הסגנונית. בין המלחינים של תקופת הברוק נמנים מונטוורדי, שיץ, קופרן, שרפנטייה, קריסימי, אלגרי, לולי, פכלבל, פרסל, קורלי, טלמן, ראמו, סקרלטי, ארן - אבל הייצוגיים ביותר הם באך, ויולדי, והנדל.
סקירה כללית.
תחת השם "בארוק" נכללים סגנונות רבים של מוזיקה, שמקורם מאזורים רבים באירופה ושנכתבו במהלך תקופה של כ-150 שנה. החלת המונח בארוק על מוזיקה החלה רק בתחילת המאה העשרים, ועד שנות השישים הייתה מחלוקת בעניין הכללתם של סגנונות מגוונים כשל באך, דומניקו סקרלטי ויאקופו פרי, אך כיום המונח התקבל ונכנס לשימוש נרחב.
תקופת הבארוק מחולקת לשלוש תת-תקופות: הבארוק המוקדם, הבארוק התיכון והבארוק המאוחר. רוב היצירות הנחשבות כיום כ"בארוקיות" נכתבו בתקופת הבארוק המאוחר.
מוזיקת הבארוק על רקע מוזיקת הרנסאנס.
במאה הי"ז חלה מעין מהפכה במוזיקה. אמנם גם במוזיקת הבארוק וגם במוזיקת הרנסאנס נעשה שימוש נרחב בפוליפוניה ובקונטרפונקט. אלא שאם בתקופת הרנסאנס ההרמוניה הייתה תוצר לוואי של הפוליפוניה, בתקופת הבארוק המבנה ההרמוני נעשה חשוב, וכן מוקנית משנה חשיבות לטכניקה. כמו כן, בתקופת הבארוק מושם יתר דגש לקולות השונים; וניתן משקל יתר לקול העליון ולקול הבאס – הבחנה שבאופן כללי לא קיימת במוזיקת הרנסאנס, בה לקולות השונים ניתן משקל שווה. במוזיקת הבארוק ניתן לרגש מקום חשוב יותר, (היווצרות תורת האפקטים) ויצירות רבות שואפות לתאר רגש מסוים על גווניו. לעיתים קרובות, מוזיקת הבארוק נכתבה לנגנים וירטואוזים, ובאופן כללי היא קשה יותר לביצוע מאשר מוזיקת הרנסאנס.
שינוי נוסף שחל בין תקופת הרנסאנס לתקופת הבארוק הוא עלייתם של הקטעים האינסטרומנטליים, וירידתו של סגנון הא-קפלה של שירה ללא לווי כלי.