בשנת 1511 לערך יצא אלטדורפר למסע לאורך הדנובה בכיוון הרי האלפים. ההרים הגבוהים והטבע הפראי המקיף אותם השפיעו עליו עמוקות והוא הפך לצייר הראשון של ציורי הטבע והנוף בסגנון המודרני ומייסד אסכולת הדנובה בציור, אשר קבעה את הפנורמה הנופית לנושא העיקרי של הציור האמנותי.
משנת 1513 שימש בשירותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באינסברוק. במהלך התקופה הסוערת של הרפורמציה הפרוטסטנטית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אשר השפיעה גם על ציוריו כמו בתמונה "הולדת הבתולה" (Nativity of the Virgin). בשנת 1529 צייר עבור וילהלם הרביעי דוכס בואריה את יצירתו המפורסמת ביותר "קרב איסוס" (The Battle of Alexander at Issus).
במהלך השנים התעשר אלטדורפר, ועם חזרתו לרגנסבורג התמנה כחבר מועצת העיר ועסק בחיזוק הביצורים שלה. בתקופה זו היה חבר במועצת ענייני החוץ של העיר והיה מעורב בגירוש יהודי הקהילה, הריסת בית הכנסת שלה והקמת כנסייה על חורבותיו.
הוא נפטר בשנת 1538 והותיר אחריו מאות ציורים, רישומים, הדפסים ותחריטי עץ חתומים וממוספרים.
סגנונו האמנותי.
אלטדורפר היה מראשוני ציירי הנוף האקסקלוסיביים. הוא הפך את הנוף הטבעי לנושא העיקרי של עבודותיו. אלטדורפר אמנם שילב דמויות אנושיות, חיות ומבנים בתוך הציורים, אולם אלה שימשו בעיקר כמכויני מבט ומשלימים לנושא העיקרי והוא הטבע הפראי.
אלטדורפר פיתח והרחיב את סגנון יצירתו של לוקאס קראנאך האב אשר התרכז בנופי עמק הדנובה והיערות העבותים סביבו. הוא השתמש בצבעי שמן אך גם בצבעי מים. הנוף הטבעי שימש עבורו כמכשיר ליצירת אווירה בציורים המתארים סצינות היסטוריות או אירועים המתוארים בכתבי הקודש באמצעות משחקי אור וצל או באמצעות צבעים עזים וכהים לעומת צבעים בהירים וחיוורים. בחלק מעבודותיו השתמש בקנה מידה בלתי סימטרי או בלתי מציאותי על מנת להדגיש אלמנט כלשהו באופן מובלט בציור.
בל AH-1 קוברה
שוק פטיקוט ליין
שוק סימטת פטיקוט או שוק פטיקוט ליין (באנגלית: Petticoat Lane Market - מילולית: שוק סימטת התחתוניות) הוא שוק אופנה והלבשה הממוקם ברחובות ונטוורת' (Wentworth Street) ומידלסקס (Middlesex Street) באזור האיסט אנד של לונדון.
היסטוריה.
במקום בו ממוקם כיום השוק עברה דרך בתקופת טיודור. באותה העת נקראה הדרך בשם "סימטת החזירים" (Hogs Lane) בשל העובדה שתושבי העיר לונדון הורשו לגדל חזירים מחוץ לשטח העיר בשטחים הפתוחים שלצד הדרך. בשנות ה-90 של המאה ה-16 החלה הקמת בתי מגורים לצד הדרך, ובשנת 1608 החלו לפעול לצד הדרך דוכנים לממכר בגדים יד שנייה. במפה משנת 1608 נכתב השם "סימטת פטיקוט" - "סימטת התחתוניות". השוק הפסיק את פעולתו בתקופת המגפה הגדולה של לונדון בשנת 1665.
בשלהי המאה ה-17 התיישבו באזור השוק מתיישבים הוגנוטים, ואלה עסקו בעיקר בצביעת צמר ובתפירת בגדים. החל מאמצע המאה ה-18 הפך האזור למרכז ליצור בגדים, והרחוב הפך לשוק הבגדים העיקרי של העיר. בשנת 1830 שונה שם הרחוב לרחוב מידלסקס (שמו הנוכחי), אולם כינויו נותר בשימוש עד ימינו.
לאחר שנת 1882 החלו להתיישב באזור מהגרים יהודים רבים שברחו מהפוגרומים שאירעו ברוסיה ובפולין. מהגרים עניים, שחלק גדול מהם עסקו בחייטות ברוסיה ופולין, השתלבו בתחום הטקסטיל, ייצור הבגדים והמסחר בבגדים שפעל באזור, והשוק המשיך לשגשג. אופיו ה"יהודי" של השוק בא לידי ביטוי בפעולת השוק בימי ראשון בשבוע (ואף ביום חג המולד - המהווה יום חג בממלכה המאוחדת), ואי פעילות בימי שבת.
רשויות העיר לונדון התנגדו לפעולת השוק והפריעו את פעולתו. רק בשנת 1936 נחקק חוק של הפרלמנט הבריטי שהסדיר את פעילות השוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התיישבה באזור השוק אוכלוסייה שמוצאה מאסיה.
נתניאל פאלמר
נתניאל בראון פאלמר (באנגלית: Nathaniel Brown Palmer; 8 באוגוסט 1799 - 21 ביוני 1877) היה ימאי, ציד כלבי ים, מגלה ארצות ומתכנן ספינות אמריקאי.
תולדות חייו.
פאלמר נולד בקונטיקט ומגיל צעיר היה קשור לסחר ימי. בגיל 21 כבר פיקד על מפרשית מדגם סלופ. המפרשית, 14 מטר בלבד ארכה, נקראה "הארו" ("Hero") ובסוף שנת 1820 הפליג פאלמר עמה לאוקיינוס הדרומי, דרומה מאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים בחיפוש וציד כלבי ים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ב-17 בנובמבר היו פאלמר ואנשיו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי, לאחר שהמקום התגלה שנה קודם לכן על ידי האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והבריטים אדוארד ברנספילד וּויליאם סמית. פאלמר הפליג לאורך חצי האי ממערב וניסה לבדוק אפשרות למעבר בין חצי האי לבין היבשת (מתוך הנחה שזהו אי) אך נתקל בחסימת קרח ולא הצליח להכריע האם מדובר באי או בחצי אי. ב-1964 אושר השם "ארץ פלמר" על ידי ועדת שמות בינלאומית כשמו הרשמי של דרום חצי האי. כן היה במסעו זה בין מגלי איי אורקני הדרומיים.
לאחר ששב לארצות הברית עסק בסחר ימי, בעיקר עם סין והפליג בנתיבי שיט רבים של התקופה. במהלך מסעותיו הכניס פאלמר שכלולים לספינות ותכנן תיקונים שיאפשרו מסע מהיר יותר ויותר. כך היה בין מפתחי דגם ספינת המפרש המהירה ביותר, ה-"קליפר", שרק ספינות הקיטור היו מהירות ממנה. ב-1843 היה קברניטה של ספינת הסוחר המהירה "פול ג'ונס" ("Paul Jones") שקבעה תחת ניהוגו שיא בהגיעה מבוסטון להונג קונג ב-111 יום בלבד.
פאלמר פרש לביתו בסטנינגטון, קונטיקט, כבעל ספינות סוחר ונפטר בן 78.
בנוסף לדרום חצי האי האטלנטי נקרא על שמו ארכיפלג פאלמר - ארכיפלג האיים הסמוך ממערב לחצי האי, תחנת ניסיונות אנטארקטית (Palmer Station ) ושברת הקרח האנטארקטית " RV Nathaniel B. Palmer". מפרץ הארו באיי שטלנד הדרומיים נקרא על שם ספינתו.
ביתו הוכרז ב-1996 כאתר מורשת לאומי של ארצות הברית.
בארי סימון
מקש Ctrl
Ctrl (נכתב לעיתים Ctl, קיצור של Control) הוא מקש במקלדת מחשב שפעולתו על פי רוב מגיעה לידי ביטוי בהקשה משולבת עם מקש נוסף (לדוגמה Ctrl+Alt+Delete). בממשקים שונים עשויה הקשת Ctrl לגרום להקלדת תו גג. מיקום המקש פיזית עשוי להשתנות, אך על פי רוב הוא קיים באחד או בשני צדי מקש הרווח שבתחתית המקלדת.
דוגמאות.
במערכות ההפעלה חלונות, KDE וב-GNOME קיימים שילובי המקשים הבאים:
ברי סימון זהר
כרוב הג'יידיט
כרוב הג'יידיט (בסינית: 翠玉白菜; בפין-יין: Cuìyù Báicài) או כרוב ג'יידיט עם חרקים הוא פסל ג'יידיט מגולף בצורת ראש כרוב סיני עם ארבה וחרגול מוסווים בעלים. פסל זה הוא חלק מאוסף מוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי בירת טאיוואן.
אורכו של הפסל 18.7 ס"מ ועוביו 5.07–9.1 ס"מ.
פיסול בג'יידיט.
ג'יידיט הוא מינרל מקבוצת הקלינופירוקסן והוא נחשב כסוג של ירקן – אבן חן יקרה למחצה. לירקן יש מעמד מיוחד בתרבות הסינית, אף שהסינים לא הכירו את הג'יידיט בטרם החל יבוא שלו מבורמה בתחילת המאה ה-19 (תקופת שושלת צ'ינג). אבן הירקן בה גילפו הסינים קודם לכן הייתה בנויה מהמינרל נפריט.
קשיותו של הג'יידיט נעה בין 6 ל-6.5 בסולם מוס, ולכן גילוף בו תובע כמות ניכרת של זמן ומאמץ. כתוצאה מכך נדרש עקרון מנחה של תכנון קפדני, במטרה ליישם את המאמץ הקטן ביותר על-מנת להגיע לתוצאה הטובה ביותר. הגישה האמנותית הנובעת מעקרון תכנוני זה היא התאמת תכונות החומר, כלומר: אימוץ התכונות הטבעיות של החומר – דוגמת צורה או צבע – במטרה להגיע לתוצאה הרצויה, ובכך לחסוך זמן ומאמץ. המפתח להצלחת עקרון זה הוא איזון בין המאפיינים הטבעיים לאפקטים מלאכותיים.
תגליף "כרוב הג'יידיט" הוא דוגמה טובה לעבודה על-פי גישה זו. החלקים הלבנים והירוקים של פיסת הג'יידיט, הדרגות השונות של שקיפות והברק הטבעי שלה עוצבו לצורות חיות של עלי הכרוב הסיני ושל החרגול והארבה המסתתרים בין העלים.
הכרוב כסמל.
הכרוב הסיני הלבן מסמל את טוהרהּ של כלה. החרקים המגולפים בפסל – חרגול וארבה – ידועים ביכולת הרבייה שלהם ומהווים סמל לפוריות וברכה לריבוי בנים לכלה הטרייה. הפסל – שבו מגולמים עושר חומרי, אמנות נשגבת ורמז מבשר-טובות – מבטא את ההרמוניה האסתטית של שלושתם, והופך אותם לבעלי ערך רב יותר.
"כרוב ג'יידיט עם חרקים" אינו הכרוב היחיד באמנות הסינית. קיימים פסלי וכלי כרוב נוספים שגולפו בג'יידיט בתקופת שושלת צ'ינג.
היסטוריה.
הפסל שיצר את "כרוב הג'יידיט" אינו ידוע. התגליף הוצג במקורו בכניסה לארמון יונג-הו (Yung-ho, "שלום נצחי") בעיר האסורה בשנת 1889, כחלק מהנדוניה של ג'ין פיי (Jin Fei) – פילגשו בת ה-15 של הקיסר גוואנגשו (光绪帝, 1871–1908) שעברה להתגורר בארמון באותה שנה.
התגליף היה אחד מתוך כ-1.17 מיליון פריטים באוסף מוזיאון הארמון בעיר האסורה. בשל סכנת הפלישה היפנית בשנת 1933 פונו מרבית הפריטים החשובים מהאוסף, והוחזרו לנאנג'ינג בתום מלחמת העולם השנייה. אולם, כאשר החל להתחוור לממשלה הלאומנית שהקומוניסטים עומדים לנצח במלחמת האזרחים הסינית, הוחלט להעביר את הפריטים החשובים ביותר – בהם "כרוב הג'יידיט" – למוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי.
חשיבות.
"כרוב הג'יידיט" נחשב ליצירת מופת, גם מפני שהוא בולט במסורת ארוכה של יצירת שלמוּת אידיאלית בגילוף ירקן, וגם בגלל גילו הצעיר – יחסית לפריטים אחרים באוסף. הפסל נחשב לאחד משלושת הפריטים החשובים ביותר באוסף, לצד "אבן בשר החזיר" – פסל קטן שגולף מג'ספר מפוספס, ו"מאו גונג דינג" – קדירת ארד גדולה ששימשה לצורכי פולחן, שניהם משושלת צ'ינג.