בשנת 1994, שנה אחת לאחר שהמדינה זכתה בעצמאותה מיוגוסלביה, שווייץ מינתה את השגריר שלה בסופיה, בירת בולגריה להיות אמון גם על מקדוניה הצפונית. שווייץ סיפקה שישה שוטרים לסוכנות האומות המאוחדות שמטרתה הייתה לשמור על שלום ביוגוסלביה לשעבר. שווייץ תרמה למדינה על מנת שתקיים את מפקד האוכלוסין הראשון שלה ב-1994 והקימה תחנת רדיו מקומית בסקופיה בשנת 1995.
מאז שנת 1996, מקדוניה הצפונית מהווה מדינה מועדפת עבור שיתוף פעולה שווייצרי במזרח אירופה. שווייץ פתחה את שגרירותה בסקופיה בירת מקדוניה בשנת 2000.
שווייצרים במקדוניה הצפונית.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו במקדוניה הצפונית שלוש מאות חמישים ושבעה אזרחים שווייצרים.
שי כספי
שי כספי (נולד בשנת 1960) הוא כדורסלן עבר ישראלי, בגובה 2.02 מטר, ששיחק, בין היתר, בבית"ר תל אביב ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
כספי החל את הקריירה בגיל 17 בקבוצת הנוער של בית"ר תל אביב. הוא היה חלק ממחלקת נוער מפוארת של הקבוצה באותן שנים. הישג השיא של מחלקת הנוער היה בזכיית קבוצת הנוער באליפות המדינה בעונת 75/76 - הישג חד פעמי שלא חזר על עצמו.
בהמשך עבר להפועל גן שמואל מהליגה השנייה, וסייע לעלייתה לליגה הראשונה. לאחר מכן חזר כספי לבית"ר תל אביב, ושיחק במדיה עוד חמש עונות. לאחר שהסתכסך עם הנהלת הקבוצה והושם בהסגר, עבר כספי למכבי חיפה באמצעות החלטת בית משפט.
בתום עונה אחת, עבר כספי למכבי נתניה שעמה ירד ליגה. בליגה השנייה חזר לשחק בבית"ר תל אביב. סך הכל קלע למעלה מ-2,000 נקודות בקריירה.
בנבחרת ישראל רשם כספי 32 הופעות, ושיחק בטורניר הקדם אולימפי 1984.
לאחר הפרישה עבד כספי כמנהל תיקי לקוחות בחברת החשמל.
יוסף סלע
מרדכי אמייס הכהן
מרדכי כמוס (אמייס) הכהן אברי"ש היה רב ודיין תוניסאי, שכיהן כרבה של ג'רבה, כאב בית הדין הגדול בתוניס וכרבה הראשי של יהדות תוניסיה.
תולדות חייו.
נולד בג'רבה בשנת ה'תרמ"ו או ה'תרמ"ח לאמו עזיזה ולאביו רבי יצחק הכהן, צורף מצאצאי רבי שאול הכהן. אחיו הם רבי יעקב הכהן הוא בעל הספר "בכור יעקב", ור' יוסף הכהן, רב בספקס. למד מפי רבי יוסף ברבי, לצד הרבנים דוד הכהן יהונתן וכלפון משה הכהן (שהיה בן דודו). אחיינו (בן אחותו) היה הרב רחמים חי חויתה הכהן.
בשנת ה'תרס"ג, כשהיה בן 16, נשא לאישה את בת אחיו מישונה. לאחר נישואיו היה צועד מדי יום מרחק 7 ק"מ מביתו כדי ללמוד מפי הרב משה זקן מאזוז, ראב"ד ג'רבה. זכה לכינוי 'אמייס' שפירושו 'תער', על שם חריפותו. בגיל 17 החל לפרסם מאמרים בירחון המאסף, ובהם התכתב עם גדולי ארצות הברית, רוסיה וארץ ישראל. כמו כן, התחבב על גדולי תוניסיה וג'רבה, שהתכתבו עמו בהערכה רבה, בהם הרב ישראל זיתון, הרב זקן מאזוז, הרב חיים בלעיש, הרב חיים חורי ועוד. כבר בגיל 18 התפרסם בג'רבה כבקיא במיוחד בהלכות נדה, וגדולי הרבנים היו מתייעצים עמו בנושא זה. לצד לימודיו, בימי השוק עסק בהלוואות בריבית לגוים, תוך כדי עיסוקו בתורה.
בשנת ה'תר"ע (בהיותו כבן 23 בלבד) צרף אותו הרב מאזוז לבית הדין בג'רבה. בשנת ה'תרע"ה התמנה לראש הרבנים בג'רבה. הוא ארגן מחדש את המבנה הארגוני של הקהילה ואת מינוי בעלי התפקידים בה, והרחיב את בית הדין. תיקן תקנות ופעל לביצור שמירת ההלכה. לצד הרב משה כלפון הכהן, לחם בניסיונות של רשת כי"ח להקים בית ספר בג'רבה בשנת ה'תרצ"ז, והשניים הטילו חרם על מי שישכיר מבנה לרשת או ישלח את בניו לבית הספר שלה.
בשנת ה'תרצ"ח התפטר מתפקידו בשל אי רצונו לשמש ברבנות, ועבר להתגורר בתוניס. בשנת ה'תש"י התבקש על ידי הרב הראשי לתוניסיה, דוד בן בארון, למלא את מקומו כאב בית הדין הגדול. בשנת ה'תשי"ח, מילא את מקומו של הרב בן-בארון (שנפטר שלוש שנים קודם לכן) כרב הראשי לתוניסיה, והיה לרב הראשון יליד ג'רבה שמילא תפקיד זה. היה בקשרים טובים עם נשיא תוניסיה חביב בורגיבה, דבר שסייע לו בהנהגת הקהילה. סייע באופן פעיל להעלאתם של יהודי צפון אפריקה לישראל, לעיתים תוך סיכון מעמדו במדינה הערבית.
נפטר בחג השבועות, ו' בסיוון ה'תשל"ד (1974) בתוניס.
חתנו הרב סאסי הכהן כיהן כרב מושב ברכיה. נכדו הרב רפאל בנימין כהן מכהן בתפקיד זה כיום. מספרים שפעם אחת הערבים בשוק בתוניס תכננו לפגוע ברב הראשי לתוניס, רבי מרדכי אמייס הכהן, וכשיעבור בין שתי החנויות יזרקו דבר מה מאחד לשני ויפגעו בו לכאורה "בטעות". ידו של הערבי שתכנן לזרוק התייבשה כשבא לזרוק לחברו והוא הפך נכה בידו מאירוע זה וכמובן שלא זרק מה שתכנן ורק לאחר שבא  להתנצל בפני הרב הוא חזר לאיתנו..
המכון למחקרי בטחון לאומי
אורט חולון
אורט חולון - בית הספר השש-שנתי ומכללה למנהיגות, מדעים וטכנולוגיה הוא בית ספר שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) בעיר חולון בבעלות רשת אורט ישראל. בבית הספר נלמדות המגמות: צילום, קולנוע, אומנות, הנדסת אלקטרוניקה, מחשבים ותקשורת.
"אורט חולון" ממוקם ברחוב פרופסור משה שור 2 בחולון. בתחילת שנת 2020 (שנת הלימודים תש"ף) בית הספר קיבל במעמד ראש עיריית חולון, מוטי ששון, פרס כספי בסך 30,000 ש"ח על הישגי בית הספר בתחום הערכי, הלימודי והחברתי.
יודית לייסטר
יודית יאנס לייסטר (בהולנדית: Judith Leyster; בערך 28 ביולי 1609 – 10 בפברואר 1660) הייתה ציירת הולנדית בתור הזהב. היא ציירה עבודות ז'אנר, דיוקנאות וטבע דומם. על אף שעבודותיה זכו להערכה רבה על ידי בני זמנה, לייסטר ויצירתה כמעט ונשכחו לאחר מותה. כל היצירות שלה יוחסו לפרנס הלס או לבעלה, יאן מינס מולנייר, עד שנת 1893.
ביוגרפיה.
לייסטר נולדה בהארלם, ילדה השמינית של יאן וילמס לייסטר, מבשל בירה מקומי.
אין פרטים על הכשרתה כאמנית. משערים כי לייסטר עשתה קריירה בציור כדי לעזור לפרנס את משפחתה לאחר פשיטת הרגל של אביה. ייתכן שהיא למדה ציור מפרנס דה גרבר, שניהל בית מלאכה מכובד בהארלם בשנות העשרים של המאה ה-17. במהלך תקופה זו עברה משפחתה לפרובינציה של אוטרכט, וייתכן שהיא באה במגע עם כמה מהציירים חסידי קראבאג'ו שהיו שם.
עבודתה הראשונה שנחתמה היא משנת 1629. עד שנת 1633 הייתה חברה בגילדה סנט לוק בהארלם. יש ויכוח האם היא הייתה האישה הראשונה שנרשמה על ידי הגילדה. כמה מקורות טוענים שזאת הייתה לייסטר בשנת 1633 ואחרים טוענים שמדובר בשרה ואן באלברגן בשנת 1631. בכל מקרה עשרות אמניות אחרות התקבלו לגילדת סנט לוק במהלך המאה ה-17. עם זאת, לעיתים קרובות לא צוינו המדיום בו עבדו - בתקופה זו אמנים שהיו עובדים ברקמה, ציור חרס, מתכת ועץ נכללו בגילדות - או שהם נכללו ברשימות הגילדה כהמשך לעבודת בעליהם שנפטרו.
הדיוקן העצמי של לייסטר, משנת 1633, משערים שהייתה היצירה שייצגה אותה בגילדה. עבודה זו מסמנת מעבר מהנוקשות של ייצוג דיוקנאות עצמיים של נשים לפניה, לטובת תנוחה דינאמית יותר של הדמות. הדמות רגועה מאוד בסטנדרטים של דיוקן הולנדי, בעיקר שמשווים לכמה דיוקנאות של פרנס הלס. אם כי נראה שלא סביר שהיא לבשה בגדים רשמיים כאלו כשהיא ציירה בצבעי שמן, במיוחד מדובר בצווארון התחרה הרחב מאוד שעוטף אותה.
בתוך שנתיים לאחר כניסתה לגילדה, לימדה לייסטר שלושה חניכים גברים. על פי הרשומות, לייסטר תבעה את פרנס הלס על כך שהעסיק סטודנט שעזב את בית המלאכה שלה בלי לקבל קודם את רשות הגילדה. אמו של הסטודנט שילמה ללייסטר ארבע גילדן פיצויים, רק מחצית ממה שלייסטר ביקשה. האלס הסדיר את חלקו בתביעה בכך ששילם קנס של שלושה גילדן הולנדי במקום להחזיר את החניך. לייסטר עצמה נקנסה על כך שלא רשמה את החניך לגילדה. בעקבות התביעה שלה עם פרנס הלס, ציוריה של לייסטר זכו להכרה רבה יותר.
בשנת 1636 התחתנה לייסטר עם יאן מינס מולנייר, אמן פורה יותר ממנה שעבד על נושאים דומים. בתקווה לסיכויים כלכליים טובים יותר, הם עברו לאמסטרדם שם כבר היו לו לקוחות. הם נשארו שם במשך אחת עשרה שנים לפני שחזרו לאזור הארלם. שם הם חלקו סטודיו בבית קטן שנמצא בפארק גריננדאל בימינו. ללייסטר ומולנייר נולדו חמישה ילדים, שרק שניים מהם שרדו לבגרות.
מרבית יצירותיה של לייסטר מתוארכות בין 1629 ל-1635. יש מעט יצירות ידועות שציירה לאחר 1635. שני איורים בספר על צבעונים משנת 1643, דיוקן משנת 1652, וחיים דוממים משנת 1654 שהתגלה באוסף פרטי. לייסטר אולי עבדה גם יחד עם בעלה. היא נפטרה בשנת 1660, בת 50. היא נקברה בחווה מחוץ להארלם, ויצירות האמנות שלה לא הוצגו ולא הוכרו כשלה במשך קרוב ל 200 שנה. העובדה שהציורים שנותרו באחוזתם יוחסו ל"אשתו של מולנייר", ולא ליודית לייסטר, אולי תרמה להערכה לא נכונה של עבודתה עם בעלה.
יצירתה.
היא חתמה על עבודותיה במונוגרמה של ראשי התיבות שלה JL עם כוכב צמוד. המונוגרמה הייתה קיצור של "לייסטר" היינו "כוכב עופרת" בהולנדית. ציידים הולנדים בתקופה ההיא כינו בשם זה את כוכב הצפון. לייסטר היה גם שם מבשלת הבירה של אביה בהארלם. רק לעיתים נדירות היא חתמה על עבודותיה בשמה המלא.
היא התמחה בסצנות ז'אנר ודמויות דיוקן, בדרך כלל של דמות אחת עד שלוש. הדמויות מפגינות לרוב שימחה ועליזות ומוצגות על רקע פשוט. רבים מהמצוירים הם ילדים. לייסטר הייתה חדשנית במיוחד בסצנות הז'אנר הביתיות שלה. אלה סצינות שקטות של נשים בבית, לעיתים קרובות עם נרות או פנס.