יפית הוקמה כיישוב חקלאי, אך הניסיון לפתח אותה לא צלח, מאחר שהמייסדים עלו לישראל ללא כל רקע באגרונומיה. כיום רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב, למעט מספר מצומצם של תושבים המחזיקים מטע תמרים סמוך, בית אריזה לפרחים ומעט משק חי. בין תושבי היישוב יש חילונים וגם דתיים.
פצאל
פְּצָאֵל היא התנחלות ומושב עובדים שיתופי בבקעת פצאל אשר בבקעת הירדן השייכת למועצה אזורית בקעת הירדן. המושב יושב קרוב למוצא נחל פצאל וניזון ממי עינות פצאל הנובעים בנחל. אדמת בקעת פצאל היא אדמת סחף פורייה המאפשרת גידולים חקלאיים. במושב מגדלים בעיקר תמרים, פלפלים וענבים. בעיקר ידוע בענביו המובחרים וזאת בעיקר בשל מזג האוויר החם, בעקבותיו הענבים מבשילים מוקדם.
היישוב הקדום.
המושב בנוי כרבע ק"מ צפונית לשרידי "פצאליס", יישוב יהודי מתקופת בית שני. היישוב הוקם בימי מלכותו של הורדוס ונקרא על שם אחיו פצאל. עם מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס, פצאליס היה אחד מן היישובים שהוא הוריש לאחותו שלום, וכשנפטרה הורישה היא את כל הרצף היישובי שבשליטתה, 250 דונם שהשתרעו על פני היישובים ליוויאס, ארכלאיס ופצאליס, לחברתה הטובה, ליוויה, אשת הקיסר אוגוסטוס. ההתיישבות היהודית פרחה באזור לפחות עד תחילת המרד הגדול. סימני החורבן שנשתמרו בעיר ושכבת השריפה באתר, גורמים לחוקרים להאמין כי תושביו נטלו חלק במרד. על פי סקר ארכאולוגי שנעשה באתר, היישוב חרב במהלך הכיבוש הערבי.
מתחת ליישוב הנוכחי נמצא אתר גדול מאוד מהתקופה הכלקוליתית ששטחו מעל 300 דונם. מבנה מהאתר נחפר בעבר על ידי יוסף פורת. החל משנת 2007 מתקיימת בבקעת פצאל בסמוך למושב חפירות באתרים אלה על ידי המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן שבאוניברסיטת חיפה בראשות הארכאולוג ד"ר שי בר. הממצאים באתר מצביעים שהיישוב התקיים בשלב המעבר מהתקופה הכלקוליתית לתקופת הברונזה הקדומה ומכאן חשיבותו.
היישוב הנוכחי.
המושב הוקם בשנת 1970 (ט' בכסלו ה'תשל"א) על ידי תנועת המושבים. מיקומו הראשוני היה סמוך למקום שבו נמצאת היום ההתנחלות מעלה אפרים, ובאותו זמן היישוב פצאל נקרא בשם מעלה אפרים, מכיוון שוועדת השמות הממשלתית התנגדה לשם פצאל. המושב פעל באותה תקופה במתכונת של (מושב-קיבוץ), אך משום שהשטחים החקלאיים היו בבקעה עצמה הוא הועבר (ב-1975 - ניסן ה'תשל"ה) למיקומו הנוכחי, ומאז נקרא שמו פצאל באופן רשמי.
הוא ממוקם בגובה של כ-270 מטר מתחת לפני הים, ליד צומת פצאל, על כביש 90 "כביש הבקעה (כביש גנדי)", ממנו עולה כביש 505 ("כביש חוצה שומרון") מערבה. במושב מתגוררות כ-90 משפחות.
בשנים האחרונות ישנה קליטה גדולה של צעירים במושב, בעיקר בני המושב.
ענף היצוא המוביל של המושב הוא תמרי המג'הול, בנוסף מגדלים ענבי מאכל וירקות כמו פלפלים ועגבניות שרי.
בתחילת המאה ה-21 פעלה במושב חוות תנינאים.
ב-2017 הוקם מסלול מרוצי מכוניות בסמוך לפצאל
נעמה (מושב)
נַעֲמָ"ה (שם קודם: נעמי) היא התנחלות ומושב חקלאי שיתופי צפונית ליריחו. הוא היישוב הדרומי ביותר במועצה אזורית ערבות הירדן, כשני קילומטרים מצפון ליריחו. הוא שייך לתנועת המושבים. זהו היישוב היחיד הנמצא ממזרח לכביש 90 באזור הבקעה.
הקמת היישוב.
המושב הוקם ב-1982 בערבת-יריחו, כ-3 ק"מ צפונית לח'רבת אל-מפג'ר. היישוב נקרא בראשיתו "נעמה", אך שמו הוחלף על ידי ועדת השמות ל"נעמי" בטענה ששם עברה נעמי בדרכה עם רות המואביה חזרה לבית לחם שביהודה. בהמשך, לאחר מאבק מצד התושבים, שונה השם באופן רשמי לנעמ"ה - נוער עברי מיישב הבקעה.
המושב הגיע בראשית שנות ה-90 לגודל של 45 משפחות. בשנת 2013 היו כל 45 הבתים במושב מאוכלסים והוחל בהכנת מגרשים ל-21 בתים בהרחבה קהילתית עבור בני היישוב, ובהמשך הוכשרו שטחים נוספים לקליטת תושבים חדשים שאינם בנים חוזרים.
בשנים האחרונות נהנה המושב מקליטת תושבים משגשגת ובעקבות כך גם מתפתחת אוכלוסייה צעירה, ממשיכיהם של חלוצי המושב. תושביו עוסקים בעיקר בתחום החקלאות, בגידול תמרים, תבלינים ירוקים, מטעים, וירקות.
תרבות וקהילה.
בנעמה ישנם אחראי תרבות והווי חברתי, שמתפקידם לדאוג לצורכי הקהילה בפן חברתי, הכולל פעילויות מגוונות. קיימת פעילות תרבותית לחברי המושב, הכוללת ציון משותף של מועדי וחגי ישראל, טיולים מאורגנים ברחבי הארץ ובילוי משותף במועדון החברים.
לרווחת התושבים פועלים במקום: מעון יום, גני משחקים, ג'ימבורי, בריכה שחייה, חדר כושר, מועדון חברים ומועדון נוער.
רועי (מושב)
רוֹעִי הוא התנחלות ומושב עובדים בבקעת הירדן, בקצה המזרחי של בקעת טמון. המושב משתייך לתנועה מישבת האיחוד החקלאי ונמצא בתחומי מועצה אזורית בקעת הירדן. המושב נמצא במרחק 26 ק"מ מדרום לבית שאן.
שם היישוב.
המקום נקרא רעי, ראשי תיבות (רמת עוזי יאירי), לזכר עוזי יאירי, מפקד חטיבת הצנחנים, שנהרג בשנת 1975 במהלך מבצע לחילוץ בני הערובה במלון סבוי. עם זאת, על פי פרסום של ועדת השמות הממשלתית, השם הוא סמלי, ונלקח מהפסוק "דּוֹרִי נִסַּע וְנִגְלָה מִנִּי כְּאֹהֶל רֹעִי", גרסה נוספת ויותר מקובלת מקור השם הן מילות הפתיחה של מזמור כג בספר תהלים.
הקמת היישוב.
החלטה על הקמת היאחזות נח"ל במקום נתקבלה בממשלה בדצמבר 1975, תחת השם הזמני בקעות ב'. על פי התוכנית העלייה לקרקע הייתה אמורה להיות ב-6 בינואר 1976, כאשר בשלב ראשון יתגוררו חיילי ההיאחזות באוהלים. אולם העלייה על הקרקע נדחתה בגלל העדר גרעין נח"ל זמין ותשתיות לא מוכנות. בתחילת מרץ 1976 עלה למקום גרעין אקליפטוס של הנח"ל שהועבר למקום ממאחז מסורה בפתחת רפיח וב-11 במרץ 1976 התקיים טקס העלייה על הקרקע. בשלב ראשון אוישה ההיאחזות כמפקדת בט"ש של הנח"ל משום שהעדר תשתיות לא אפשר התנהלות רגילה של היאחזות. כן הוקמו 30 דונם של גן ירק בו טיפלו בנות הגרעין. בתאריך 20 באפריל 1976 ביקר בהיאחזות נח"ל רועי ראש הממשלה מר יצחק רבין ושוחח עם חיילי הנח"ל. ביולי 1976 החליפו חיילי הנח"ל מגרעין "שובה לעלומים" את גרעין אקליפטוס והמשיכו בתפקידי בט"ש בלבד כאשר כל ערב הם יורדים לסיורים בבקעת הירדן. בינואר 1977 עברה ההיאחזות לתפקד כהיאחזות רגילה. בגלל העדר תעסוקה מספקת במקום שובצו 15 מבנות הגרעין לעבודה התנדבותית בבית שאן. ביולי 1977 החלה הסוכנות בהקמת אשקוביות עבור חיילי הנח"ל במקום והאזרחים שיאיישו אותו בעתיד. ב-4 ביולי 1978 אוזרח המקום.
הקרקע ליישוב הופקעה מפלסטינים נפקדים תושבי טובאס, יחד עם קרקעות שהופקעו לצורך הקמת בקעות. בעקבות עתירה לבג"ץ כנגד ההפקעה, מסר האלוף אברהם אורלי תצהיר לגבי החשיבות הביטחונית של המושב:
בהמשך התצהיר, ציין האלוף אורלי את הקמת היישוב כחלק מהאמצעים למניעת חדירות ופיגועים, "בהתאם לתפיסה המקובלת על הממשלה לפיה מהווים היישובים מרכיב במדיניות הביטחון."
רועי כיום.
ברועי מתגוררים כ 47 משפחות שמורכבות מגרעין מייסד חברי אגודה חקלאים לצד תושבים קהילתיים, וכיום המושב מפתח כ14 מגרשים לבנייה.
כמחצית מהתושבים עוסקים בחקלאות מגידולים שונים כגון פרחי קטיף ודגי נוי טרופיים, כרמי ענבי מאכל, פרדס לימונים וכבשים לבשר. תושבים שאינם חקלאים עוסקים במקצועות חופשיים אחרים באזור.
במקום פועל גן ילדים אזורי. ילדים בוגרים יותר לומדים בבית הספר היסודי "גפנים" שליד משואה, ובבית הספר "ירדן" (חטיבת ביניים ותיכון) ב ארגמן. מדריך נוער ורכז נוער מלווה את הילדים בשעות אחר הצהריים בפעילויות שונות.
כמו כן, המושב מתחזק פעלטון (ג׳ימבורי), שני מועדוני נוער, מועדון מבוגרים, ובריכה הפעילה בחודשי הקיץ.
בשנת 2013 הוקם בית כנסת במבנה הקבע ובסיוע עמותת איילת השחר רוהט. לבית הכנסת הוענק השם "שבת אחים" לעילוי נשמת גיל-עד מיכאל שער, יעקב נפתלי פרנקל ואייל יפרח אשר נחטפו ונרצחו בידי מחבלים.
נגוהות
נְגוֹהוֹת היא התנחלות קהילתית-דתית במערב הר חברון במרחב המועצה האזורית הר חברון, המזוהה עם תנועת אמנה. היא שוכנת דרומית לתוואי נחל אדוריים, בגובה של כ-700 מטר מעל פני הים ונשקף ממנה נוף של השפלה הדרומית, מאשדוד ועד שדרות. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא. ילדי היסודי של היישוב הולכים לבית ספר דביר בעתניאל חטיבת ביניים בנים לומדים בחטיבה של הישיבה בעתניאל והבנות לומדות בחטיבה של האולפנה של הר חברון באשתמוע.
ביישוב קיימים מוסדות כמו גנים פעוטון בית כנסת מועדון ספרייה מזכירות ובית מדרש. ביישוב נכון לשנת 2022 נבנית שכונה חדשה מצפה לכיש, הצופה על אזור מזרח לכיש.
היסטוריה.
החלטה על הקמת נגוהות, יחד עם אדורה ונח"ל עירית, נתקבלה במאי 1981 בדיון אצל סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי. החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית קיבלה על עצמה להכין את הקרקע, והשאר היה באחריות משרד הביטחון. יחידת חלוץ עלתה לנקודה בדצמבר 1981 וב-14 בינואר 1982 המקום החל לתפקד כהיאחזות נח"ל בשם "מצפה לכיש - נגוהות", שאומצה על ידי נתיב הל"ה. החלטת הממשלה משנת 1982 קבעה את המקום כהיאחזות נח"ל עם כוונה ליעד אותה ליישוב קהילתי של 250 משפחות. טקס רשמי של עלייה לקרקע התקיים ביום העצמאות תשמ"ב, כאשר בו זמנית התקיימו טקסים ל-11 יישובים חדשים. השם "נגוהות" הוצע על ידי המשורר יצחק שלו בשל היותה נקודת אור של יישוב יהודי במרומי הר חברון באופן המשקיף על השפלה הדרומית.