לשרמן חסר ציוד רב שבלעדיו אין אפשרות לשקם את הצוללת. לפתע הוא מקבל כתגבורת את ניק הולדן (טוני קרטיס) שמודה שאין לו כל ניסיון בשירות בצי אבל יש לו ניסיון רב ב"השגת דברים". שרמן הספקן ממנה אותו ל"קצין אספקה" ונותן לו רשימת אביזרים חיוניים.
בעזרת כמה מלחים מצליח הולדן להשיג את כל הציוד על ידי גנבה ממחסני הצי ושרמן שמח על כך ומתעלם מהדרך בה הושג הציוד.
הצוללת עוזבת את הנמל בדרכה לדרווין. באי סבו נמצאות חמש קצינות אחיות שמט חייב לפנותן לפני שהאי ייכבש וכאן מתחילות ההיתקלויות הקומיות בין שני המינים. במקרה אחד מופרע שרמן על ידי אחת האחיות ברגע שהוא מכוון טורפדו למכלית יפנית. הוא מחטיא את המכלית ופוגע במשאית על החוף...
יש לצבוע מחדש את הצוללת. הולדן מצליח להשיג צבע אדום ולבן כ"פריימר" לצבע האפור הרגיל. הערבוב שלהם נותן צבע ורוד אבל תהליך הצביעה הסופי מופרע על ידי הפצצות יפנים והצוללת חייבת לעזוב את הנמל ולצלול כשהיא צבועה בוורוד...
שושנת טוקיו לועגת בשידור על "הצוללת הוורדה" של האמריקאיים. פיקוד הצי האמריקאי לא יודע על צוללת כזאת וחושב שמדובר במלכודת. הוא נותן הוראה לאניות הצי להטביע צוללת וורודה...
כאשר הצוללת מתגלה על ידי אונית קרב, היא מותקפת בפצצות עומק. שרמן נותן הוראה להוציא מהצוללת מטען של חליפות הצלה כדי שיחשבו שהצוללת טובעה אבל המפקד על האניה לא קונה זאת ומחליט כי זו הטעייה ויש להמשיך את ההתקפה על הצוללת.
לבסוף מציע הולדן כי האחיות יתנו להם את בגדיהן התחתונים. ושרמן משחרר למים תחתונים וחזיות. מפקד אניית הקרב משוכנע כעת כי הצוללת אמריקאית היות שליפנים אין ציוד כזה. ההתקפה נפסקת והצוללת עולה מעל המים ומתקבלת בתשואות בנמל הסמוך.
הזמן חוזר להווה. הולדן מגיע לצוללת. הוא כעת מפקד הצוללת ועומד להשיט אותה למקום הגריטה. שרמן מבשר לו כי החליט למנותו למפקד צוללת גרעינית.
ז'איר בולסונרו
מזרעה א-שרקיה
מזרעה א-שרקייה (ערבית: אלמזרעה אלשרקיה المزرعة الشرقيّة) היא מועצה מקומית פלסטינית בנפת רמאללה ואל-בירה, הנמצאת 15 ק"מ צפונית מזרחית לרמאללה, במרכז השומרון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית במועצה כ- 5,752 תושבים
. המועצה שוכנת בגובה של כ-950 מטר מעל פני הים, דרומית לכפר תורמוס עיא וממערב לכפרים סילוואד, כפר מאליכ, דיר ג'ריר, וח'ירבת אבו פלאח.
אטימולוגיה.
משמעות שם היישוב "מזרעה" הוא "שדות הזריעה" בערבית והתוספת "אלשרקיה" - "המזרחיים", נועדה להבחינו מ"מזרעה" נוספת באזור, מדרום מערב, המכונה "מזרעה אל קבליה" (אל-מזרעה אל-קיבאלייה, שדות הזריעה הדרומיים). שמו הנלווה של הכפר הוא "מזרעת בני מורה", שדות הזריעה של בני מורה (השבט הבדווי ערב בני מורה שלט באזור בדורות קודמים).
גאוגרפיה.
הכפר ממוקם על שלוחה צפונית של הר בעל חצור, שגובהו 1,016 מטר - ההר הגבוה ביותר בין הר מירון להר חלחול. האקלים ביישוב הררי וקר בחורף, כולל כמה ימי שלג כמעט בכל שנה. למרגלות הכפר נמצא ואדי חרמיה, אפיק נחל צר ועמוק, בו עוברת הדרך הקדומה החוצה את הארץ מצפון לדרום. כיום עובר באפיק הנחל כביש 60. באזור מספר מעיינות "עויון אל חרמיה" (מעיינות חרמיה), "עין א-צררה" הנובע בפיר בעומק כ-15 מ'.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה. סמוך לגרעין העתיק של הכפר נמצאת
"חירבת אל בורג'" (בורג' - מצודה בערבית) שבה שרידי מצודה צלבנית שהוקמה על גבי שרידי מבצר עתיק יותר מן התקופה הרומית. ממערב לחורבת אל בורג' התגלו שרידי מנזר מהתקופה הביזנטית מהם ניתן היה להבחין באפסיס ובתוואי האולם.
ככל הנראה נוסד הכפר במאה ה-19. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, במזרעה א-שרקייה הייתה אוכלוסייה של 824 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל גדלה האוכלוסייה ל-1,191, ששכנו ב-247 בתים.
בשנת 1945, האוכלוסייה במקום מנתה 1,400 תושבים, אשר בבעלותם 16,333 דונם, כשמתוכם 7,082 דונם היו של מטעים, 3,831 של גידולי דגנים, ואילו 91 דונם סווגו כשטחים בנויים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
לאחר 1967.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, הייתה מזרעה א-שרקיה תחת שלטון ישראלי. לאחר הסכם אוסלו סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B.
ב-4 במרץ 1984, ירה יהודה ריכטר, איש תנועת כ"ך, על אוטובוס שהסיע פועלים פלסטינים לכפר. מהירי נפצעו כמה נוסעים וריכטר נידון לחמש שנות מאסר. שותפיו לירי, מאיר ליבוביץ' וחזן לוי, נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר. קרייג לייטנר, מי שהיה אמור להיות עד מדינה במשפט, נמלט מן הארץ. ריכטר והאחרים הורשעו גם בהצתת מערכת העיתון אל-פג'ר.
ב-9 במרץ 1988 ירה מתנחל לתוך בית בכפר והרג את תושב הכפר חאמד מוחמד חמדיה בן 41. בספטמבר אותה שנה נרצח בכפר ענאד שלאבי, אזרח ארצות הברית, שנחשד כמשתף פעולה עם מדינת ישראל.
ב-28 ביולי 1990 הניח תושב הכפר ופעיל חמאס, יאסר חיג'אזי, מטען חבלה בחוף ירושלים (אלנבי) בתל אביב ופוצץ אותו. בפיגוע נרצחה התיירת היהודית-קנדית מרני קימלמן ונפצעו כ-20 בני אדם. חיג'אזי נידון למאסר עולם אולם שוחרר ב-2011 במסגרת שלב א' של עסקת גלעד שליט. ביתו של המחבל נאטם בידי כוחות צה"ל בדצמבר 1990.
לאחר הסכם אוסלו, 10.1% כ-1,646 דונם מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A, 71% כ-11,689 דונם מוגדרות כשטח B ו-18.9 כ-3,102 דונם הנותרים הם שטח C.
בזמן האינתיפאדה השנייה סבלו תושבי הכפר מהתנכלויות קבועות שכללו עקירות ושריפת עצי זית.
ב-14 במאי 2010, נהרג אייסר א-זבן, תושב הכפר בן 15, מירי, לאחר שיידה אבנים. היורה לא נתפס.
חינוך.
במזרעה א-שרקיה ארבעה בתי ספר ממשלתיים באחריות משרד החינוך של הרשות הפלסטינית. בית ספר תיכון לבנים, בית ספר תיכון לבנות, בית ספר יסודי לבנים ובית ספר יסודי
לבנות.
ג'נסן C-V8
ג'נסן C-V8 (באנגלית: Jensen C-V8) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1962–1966.
סך הכול יוצרו 500 יחידות.
מכלולי הפנסים למכונית הספורט יוניפאואר GT נלקחו מדגם "ג'נסן C-V8".
דיר ניזאם
דיר ניזאם (בערבית: دير نظام) הוא כפר פלסטיני בנפת רמאללה ואל-בירה, שבמרכז השומרון, כ-23 ק"מ צפונית מערבית לעיר רמאללה. גובהו הממוצע הוא 590 מטר מעל פני הים. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון ל-2007, הכפר מנה 879 תושבים. הכפר גובל באום צפא וכובאר ממזרח, נבי סאלח ובני זייד מצפון, עאבוד ובני זייד ממערב ואל-איתיחאד מדרום. בשנת 1977 הוקמה, בצמוד לכפר מצפון, ההתנחלות נווה צוף.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה ההלניסטית. סמוך לכניסה לכפר נמצאת "ח'רבת באלוטה", בית קברות חצוב בסלע, ששימש את תושבי היישוב בגבעה הסמוכה, ח'רבת תִּבְּנֶה, שלפי המסורת מזוהה עם העיר תמנה המקראית (או "תִּמְנֵת חֶרֶס") אך עיקרי השרידים בה הם מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הביזנטית. במקום מספר מערות קבורה מפוארות ובהם חדרי מבוא וחדרי קבורה. אחת מן המערות מפוארת במיוחד ובה חצר מבוא מעליה עיטורים חקוקים בסלע, ובדופנותיה כוכי קולומבריום רבים (בתרבות הרומית שימשו קולומבריה לקבורת אפר משריפת מתים, ולפולחן), פתח קטן בתחתית קיר המערה מוביל לחדר קבורת כוכים נוסף ממנו פתח לעוד חדר. זיהוי החורבה הסמוכה ח'רבת תיבנה עם העיר תמנה, הביא את חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן שביקר במקום בשנת 1863, לזהות בקבר זה את מקום קבורתו של יהושע בן נון, ובהסבר מפורט אף מסביר את כוכי הקולומבריום בדופן חצר המבוא, הם כוכים להדלקת נרות. בסיורו במקום מצא גרן כמות גדולה של אבני צור קטנים ומושחזים כסכינים, ועל כן לדבריו מתאים הממצא למסופר בספר יהושע כי חרבות הצורים בה מל יהושע את ישראל בכניסתם לארץ נקברו יחד עימו. כך הוא כותב:
התקופה העותמאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים וכוורות דבורים. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 100 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים מעל חורבות תיבנה. אספקת המים לכפר מגיעה ממעיין "עין תיבנה".
בשנת 1896 אוכלוסיית דיר ניזאם מנתה 146 תושבים.
בתקופת המנדט הבריטי.
בראשית ימי המנדט הבריטי, היער שמצפון לכפר ("יער דיר ניזאם"), יחד עם יער אום צפא הסמוך, הוכרז על ידי ממשלת המנדט הבריטי כשמורת יער סגורה ובכך היה לשמורת הטבע הראשונה בארץ ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי היו יהודים מבקרים בקביעות ב"קבר יהושע בן נון" שבכפר.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בדיר ניזאם הייתה אוכלוסייה של 106 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדיר ניזאם 34 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 166 תושבים, כולם מוסלמים. בשנת 1945 אוכלוסיית דיר ניזאם הוערכה ב-190 תושבים, בסקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
לאחר 1967.
ממלחמת ששת הימים ב-1967, ועד היום, דיר ניזאם נמצאת תחת שליטה ישראלית. על פי מפקד שנערך ב-1967 על ידי הרשויות הישראליות האוכלוסייה במקום הייתה 216 נפש.
ב-1968 קבעה הרבנות הצבאית שקבר יהושע בן נון ממוקם בכפר כיפל חארת', ולא ב"ח'רבת באלוטה" שבכפר, כך שהמנהג של ציון "קבר יהושע בן נון" שבכפר נשכח.