הסדרה מוצגת כבלוג וידאו, ולוג, המשודר על ידי לורה הוליס, סטודנטית לעיתונאות בשנתה הראשונה באוניברסיטה הבדיונית סיילס שבאוסטריה. הולוג משודר מחדר המעונות של לורה. השותפה לחדר של לורה, בטי, נעלמת בפתאומיות, וביום שלמחרת מוקצת לה שותפה חדשה - קרמילה קרנשטיין שאותה היא מכנה "מהורהרת". לורה לוקחת על עצמה לחקור את התעלומה, ומגלה שבאוניברסיטה קיימת היסטוריה של העלמות של בנות. עם התקדמות העונה, קרמילה נחשפת כערפדית שתחת פיקודה של אמה - דיקנית הסטודנטים באוניברסיטה - נאלצת לספק לה קורבנות זה מאות שנים. העונה עוקבת אחרי החקירה של לורה ומערכת היחסים שלה עם קרמילה הופכת מעוינת לרומנטית במהלך הסדרה. בסוף העונה, קרמילה, שהופכת לחתול שחור, נלחמת באמה הערפדית - דיקנית הסטודנטים באוניברסיטה - ומצילה את לורה ואת חבריה.
סיפור בין העונות.
בין סוף העונה הראשונה ולפני השנייה, אלן סימפסון, אחד מיוצרי הסדרה, פרסם תוכן נוסף. משתמשי הדמויות באתר טוויטר הוסיפו לספר את מפגשיהם עם סכנות על-טבעיות בעודן מנסות לברוח מהקמפוס.
עונה שנייה.
העונה השנייה מתחילה עם חזרתן של הדמויות לאוניברסיטת סיילס. העונה מציגה תפאורה חדשה: לורה משדרת את הולוג ממגוריה הקודמים של הדיקנית באוניברסיטה. לורה מחליטה לחקור את הרצח של מספר מחברי צוות העיתון. התחרשויות מוזרות אחרות בשטח המכללה מושכות את תשומת לבה של אחותה של קרמילה–ערפדית רבת כוח–וחברת הנאמנים של סיילס.
מבין הדמויות החדשות:
עונה שלישית.
בעונה השלישית לורה, קרמילה ולה-פונטיין לכודות בספרית האוניברסיטה ממנה לורה ממשיכה לשדר את הולוג. הספרייה, כתפאורה דינמית, היא על-טבעית ומגיבה באופנים משונים להתנהגויות של השוהות בה. בראשית העונה, לורה וקרמילה אינן ביחד ולורה מתכחשת למאורעות העונה הקודמת. ניכר מתח מיני בין השתיים כשלבסוף הן נכנעות לרגשותיהן ושוב הופכות לבנות זוג. בעונה זו מופיע גם אבא של לורה שבא כדי לחלץ את בתו מאוניברסיטת סיילס, אך לורה עומדת על דעתה בפניו ונשארת עם קרמילה וחבריה. לורה, קרמילה ולה-פונטיין מנסות להציל את פרי עליה הדיקנית השתלטה כליל. הדיקנית בגופה של פרי מאיימת לפתוח את שער הגיהנום שיביא לדיראון עולם. בקרב האחרון נגד הדיקנית, לה-פונטיין מאבדת עין, הדיקנית עוקרת את ליבה של לורה, אך לורה מבינה שהתשובה היא אהבה: אובדן אהוב מילא את ליבה של הדיקנית במרירות ושנאה, לכן לורה מחבקת את הדיקנית ובכך משחררת אותה מאחיזתה בפרי ובקרמילה. קרמילה שבה להיות בת-תמותה. כדי להשיב לחיים את לורה, קרמילה מהמרת על חייה שלה תמורת חייה של לורה עם אלת המוות, בדמותה של מטי. היא מנחשת את התשובה לחידת האלה, ובכך זוכה בחייה שלה ובחייה של לורה.
תוכן נוסף.
במקביל לשידור העונה השלישית, שודרו עשרה פודקאסטים מאת מל וקירש שבעקבות אירועי העונה השנייה, נלכדו במכרה על ידי הדיקנית.
עונה מספר אפס.
כרונולוגית, עונה אפס ממוקמת בין העונה השנייה לשלישית. היא בת 12 פרקים. בעוד קרמילה ולורה כלואות בספרייה, הן צופות בקלטות VHS. הקלטות מתעדות אינטראקציות בין קרמילה, פרי ומל המתרחשות קודם לתחילת העונה הראשונה, בנובמבר 2012. הן לכודות בחדר חקירות דמוי צינוק באוניברסיטת סיילס בו מאוחסנים מותגים של קוטקס לצד כלי עינוי היסטוריים. פרי מנסה לחלץ אותן על ידי לחשים וריטואלים שונים, ללא הצלחה. לבסוף, הדיקנית מכשפת את הנשים: היא מורה על מל לחתור להיות מנהיגה ב"אגודה הקיץ", היא מייחלת לקרמילה שתפגוש אישה, בת זוג שתאתגר אותה ועל פרי היא מצווה להצטרף אליה, לזכות בכוח רב ולעצב את העולם כרצונן. כך הן משתחררות מן הצינוק, ודברי הדיקנית מהווים רמז מטרים והסבר למאורעות העתידיים בסדרה. בסוף קלטת הווידאו, לורה נצפית מבקרת בצינוק כחלק מהסיור שלה באוניברסיטת סיילס, מתלהבת מהכלים בו וטוענת שהאוניברסיטה הזו תהיה מדהימה.
וילי דומגראף-פאסבנדר
וילי דומגרף-פסבנדר
אריאל קופרוב
אריאל קופרוב (ביידיש: אַריִעל קאָפּראָװ; 1913 קפרשטי בסרביה - 15 ביוני 2007 טורונטו) היה סופר יידי.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה קפרשטי בבסרביה (היום חלק ממולדובה), להוריו קראו מוטל (מרדכי) ופרל. אביו נפטר כשאריאל היה צעיר ומשפחתו עברה לטלנשטי. הוא עבד בתור מורה בכפרים ועיירות סמוכות. למד בקישינב ואוניברסיטת יאשי. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא התנדב והתגייס לצבא האדום, במלחמה הוא נפצע. לאחר המלחמה סיים את לימודי עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה, לאחר מכן גר בקישינב ועבד בתור עיתונאי בעיתונים יהודיים ולאחר סגירתם בעיתונים רוסים ומולדביים.
ב-1973 הוא עלה לארץ, בארץ היה אחד מכותביהם של ספרי זיכרון של הקהילות היהודיות בקפרשטי וטלנשטי. ב-1984 הוא ירד מהארץ והשתקע בקנדה, שם פרסם שלושה ספרים ביידיש. כמו כן כתב גם ברוסית. הוא כתב גם בשביל העיתון היידי פארווערטס היוצא לאור בניו יורק.
עווית קריקופרינגיאלית
עווית קריקופרינגיאלית היא עווית בלוע, בשריר של הסחוס הטבעתי (Cricopharyngeus muscle). מדובר במצב שגורם אי נוחות ללוקה בו, אולם במרבית המקרים אינו מזיק וחולף עם הזמן.
פיזיולוגיה.
הוושט מורכב משני סוגרים – השריר הסוגר העליון (Oropharyngeal Dysphagia) והשריר הסוגר התחתון. במצב הטבעי, שני שרירים אלו מתכווצים באופן תדיר, למעט בעת בליעת מזון, אז הם נרפים על מנת לאפשר את מעבר המזון אל עבר הקיבה. מיד לאחר מעבר המזון, השרירים מתהדקים בחזרה על מנת למנוע מעבר חומרים מן הקיבה לכיוון הלוע. כאשר ישנה לקות בתפקוד שרירים אלו, עלול האדם ללקות בעווית.
תסמינים.
התסמינים מחריפים בדרך כלל בשעות הלילה, ועשויים להיות מושפעים גם מלחץ נפשי. תסמינים אלו אינם בהכרח קבועים, ועשויים להמשך זמן ממושך.
מכת נגד
צדוק דולגופולסקי
צדוק דולגופולסקי (ביידיש: צדוק דאָלגאָפּאָלסקי; 11 באוגוסט 1879 הרדוק - 16 ביולי 1959 מינסק) היה סופר יידי סובייטי.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה ענייה בעיירה קטנה הרדוק קרוב לעיר ויטבסק (כיום חלק מבלארוס). בהיותו בן 13 הוא החל לעבוד במפעל. הוא היה אוטודידקט, הוא הצליח לעבור מבחנים לקבלת אישור לעסוק בהוראה ופתח בית ספר לילדים יהודים בעירו. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 הוא החל לכתוב מאמרים קצרים בנושא חייהם של הפועלים בשביל כתבי עת ביידיש.
ב-1917, לאחר המהפכה הוא עבר להתגורר במינסק, שם פרסם סיפורים בכתבי עת ועיתונים. ב-7 בנובמבר 1929 בתיאטרון היהודי הממלכתי הועלה מחזה פרי עטו של דולגופולסקי. מדי פעם הוא כתב ביקורת סאטירית תחת שם העיט הורודיקער.
ב-1936 הוא נעצר יחד עם מספר סופרי יידיש בלארוסים, אך הוא שוחרר ועבר להתגורר עד ראשית שנות החמישים בוויטבסק.
אוחניה
אוחניה (בפולנית: Uchanie) היא עיירה בפרובינציית לובלין שבמזרח פולין, במחוז הרוביישוב, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1485 כיישוב בבעלות משפחת אצילים. באותה שנה העניק לה קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, זכויות עיר והיתר לקיים יום שוק שבועי וירידים שנתיים.
במאה ה-16 גדלה העיירה, והייתה למרכז מסחר ומלאכה לסביבתה החקלאית. ב-1795, בעקבות חלוקתה השלישית של פולין, נכללה העיירה בתחומה של אוסטריה, ובשנת 1807 צורפה לנסיכות ורשה.
משנת 1815 ועד מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה במלכות פולין הקונגרסאית. בשנת 1915 נכבשה העיירה בידי צבאות האוסטרים, ששלטו בה עד לנסיגתם ב-1918.
יהודי אוחניה.
יהודים תושבי אוחניה שעסקו בסחר בתבואות נזכרים לראשונה בשנת 1640.
במאות ה-19 וה-20 הייתה בעיירה קהילה מאורגנת, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבוה רבים מיהודיה בשל קרבתה לחזית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב יהודה זינדל ליפשיץ.
בשואה.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה למעלה מ-1,000 יהודים.
בסוף ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. יהודי העיירה נלקחו לעבודת כפייה מזדמנות, רכושם נגזל מהם, הם צוו לענוד סימן היכר על בגדיהם, ונאסר עליהם ללכת על מדרכות העיירה, ולקיים קשרים כלשהם עם לא יהודים.
בתקופה זו הובאו לעיירה פליטים יהודים מעיירות ומכפרים באזור, ביניהם 680 יהודים מהורודלו באביב 1942. במאי 1942 הגיע מספר היהודים בעיירה ל-2,025 נפש.
ביום 10 ביוני 1942 חיסלו הגרמנים את קהילת העיירה. היהודים הובלו לתחנת הרכבת במיונצ'ין, ושולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו כולם.
מוזיאון יהדות בבל
בינגהאם
זליק אקסלרוד
זֶליק אקסלרוד (ביידיש: זעליק אַקסעלראָד; 1904) – 1941) היה משורר יידי. אחיו של הצייר המפורסם מאיר אקסלרוד.
ביוגרפיה.
זליק אקסלרוד נולד בעיירה מולודצ'נו רוסיה (כיום חלק מבלארוס). כשהיה בן 11 גורשה משפחתו מהעיר על ידי הצבא הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, והגיעה לטמבוב.
אקסלרוד החל לפרסם את חיבוריו בבשנות ה-20. בשנים 1922–1925 הוא למד במכון לספרות ואמנות במוסקבה, ולאחר סיום לימודיו השתקע בעיר מינסק, שם התגוררה משפחתו. הוא עבד בכתב העת היידי "שטערן" – תחילה כמזכיר ומאוחר יותר בתור עורך. יחד עם איזי חריק היה יושב ראש אגף הסופרים היהודים באגודת הסופרים הבלארוסית.
ב-1937 מונה לעורך הראשי של "שטערן", והיה האחרון שנשא בתפקיד זה לפני סגירתו.
ב-1939 הוא נסע לביאליסטוק כדי לסייע לסופרי יידיש שברחו מפולין, שם פגש את פֶּרל ווייסנברג, בתו של יצחק מאיר וייסנברג, והם נישאו.
במאי 1941 נעצר אקסלרוד על ידי השלטונות הסובייטיים יחד עם אלי קגן והירש בריוזקין. הוא הוצא להורג במינסק זמן קצר לאחר מכן.
מתחת לעור