באולימפיאדת לונדון (2012) ייצג יואנסן את דנמרק וסיים במקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.36 דקות, במקום 17 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:18.42 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:15.04 דקות).
מדליית ארד באליפות עולם (בריכת 25 מטר).
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 זכה יואנסן במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:36.93 דקות, אחרי מאס גלסנר מדנמרק (14:30.01 דקות) וגרגוריו פלטריניירי מאיטליה (14:31.13 דקות).
פדרציית ההוקי הרוסית
פדרציית ההוקי הרוסית (ברוסית: Федерация хоккея России) היא הארגון המנהל את ההוקי קרח ברוסיה. הפדרציה מייצגת את האינטרסים הרוסיים בתחום ההוקי בפני פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית. עקרונית, הפדרציה מנהלת את כל ליגות ההוקי קרח הרוסיות, כולל ליגת ההוקי הקונטיננטלית, ליגת העל הרוסית בהוקי קרח, ליגת ההוקי הצעירה, תחרויות הוקי קרח לנשים וכו'. באחריות הפדרציה לארגן את כל התחרויות הבינלאומיות שנערכות ברוסיה.
לצורך התפקוד הוקם משרד ראשי במוסקבה ו-5 משרדים אזוריים.
היסטוריה.
בשנת 1908, נציגי איגוד ההוקי הכל-רוסי (Всероссийский хоккейный союз) קיבלו הזמנה לדון באפשרויות לאגד את ההוקי החובבני, את ההזמנה קיבלו גם צרפת, בריטניה, שווייץ, בלגיה וגרמניה. בקונגרס המייסד הראשון של שנערך במאי 1908, הנציגים הרוסיים לא הופיעו. ב-1911 רוסיה הייתה חברה בליגת ההוקי קרח הבינלאומית. אולם השתתפותה בליגה לא נמשכה הרבה זמן, לאור תחילת מלחמת העולם הראשונה ואי-השתתפות ספורטאים סובייטים בפעילות בינלאומית עד לתחילת שנות ה-50.
האליפות הלאומית הראשונה התקיימה ב-1946 בתור אליפות ברית המועצות בהוקי קרח. בתחילה את ההוקי הסובייטי ניהלה חטיבת ההוקי (Всесоюзная секция хоккея). החל מ-1952 עשתה זאת פדרציית ההוקי הסובייטית (Федерация хоккея СССР). ב-1967, הפדרציה פוצלה לפדרציית ההוקי קרח עם דיסקית ופדרציית ההוקי קרח עם כדור.
ב-12 בנובמבר 1991 הוקמה פדרציית ההוקי הרוסית שקיבלה הכרה כיורשת הפדרציה הסובייטית.
ליגת ההוקי הצעירה
אליפות רוסיה הפתוחה בהוקי קרח
חסידות טאש
חסידות טאש (טאהש) היא חצר חסידית שמקורה בעיירה נירטש בצפון מזרח הונגריה. מאז 1962 נמצא מרכז החסידות בקריית טאש שב, פרבר של העיר מונטריאול בקנדה. האדמו"ר הנוכחי הוא רבי אלימלך לאווי.
השושלת.
מייסד השושלת הוא רבי משולם פייש סג"ל-לאווי (תקפ"א, 1821 – כ"ח בסיון תרל"ג, 1873), בנם של מרדכי וזעלדע. מצד אביו היה מיוחס לבעל התוספות יום טוב. היה תלמידם בחסידות של רבי יצחק אייזיק מקומרנא, רבי דוד שפירא מדינוב ובתורה של רבי מאיר א"ש ורבי מאיר פרלס. נסע גם לדברי חיים, לישמח משה ועוד. הוא מכונה בקרב חסידיו "השרף".
אחרי פטירתו מילא את מקומו חתנו, רבי יהוסף רוטנברג מקוסון שכן בנו רבי אלימלך (תרכ"ז, 1867 - כ"ג בכסלו תש"ג, 1942) היה עדיין נער. רבי אלימלך גדל והתחנך בבית גיסו ויחד איתו עבר לעיירה מעזא-קוסוני (קוסון) שעל שמה הוא נקרא הרבי מקוסון. נישא לבתו של הרב יצחק אייזיק וייס אב"ד סבליאבה. לאחר נישואיו עבר רבי אלימלך למקום מגורי חותנו במונקאטש ובתרנ"ח (1898) התמנה לשבת על כיסא אביו בטאש בעידוד רבו, רבי אליעזר מקומרנא. היה גם תלמידו של רבי צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב. הוא מכונה בקרב חסידיו "הסבא קדישא".
ארבעה מבניו של רבי אלימלך נרצחו בשואה: רבי מרדכי אבד"ק (אביו של רבי משולם פייש), ורבי יצחק אייזיק, שהיה אדמו"ר בקליינווארדיין, ר' אשר שהיה דיין בקאליב, ובנו הצעיר ר' אליעזר שמילא את מקום אביו כאדמו"ר מטאהש במשך שנה וחצי עד לרציחתו בשנת 1944. בן אחד של רבי אלימלך, רבי חיים שלמה (נולד בתר"נ), חתנו של רבי ישראל יעקב מחוסט, שימש כאדמו"ר בחוסט ובשנת תרצ"ח היגר לארצות הברית וכיהן כאדמו"ר מחוסט-טאהש. לאחר שאחיינו (בן אחיו הגדול), רבי משולם פייש, התבסס בקנדה, הפסיק לקרוא לעצמו אדמו"ר מטאהש וכינה את עצמו רק בשם חוסט. נפטר בי"ב בשבט תשמ"א. צאצאיו משמשים גם הם כאדמו"רים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
אחר מלחמת העולם השנייה שימש במשך שנים רבות כאדמו"ר נכדו של רבי אלימלך, רבי משולם פייש לאווי (השני). בתשי"א (1951) עבר להתגורר במונטריאול. בתשכ"ב (1962) יזם את הקמת השיכון החסידי 'קריית טאש' בעיר בּוּאַבְּרִיאַן הסמוכה, שבו התגוררו ב-2016 כ-253 משפחות השייכות לחצר (המהוות רק כמחצית האוכלוסייה, כשהקבוצה השנייה בגודלה היא חסידי סאטמר). בקריה רשת מוסדות של טאש. לחסידות מוסדות גם בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונרו, מונסי ולונדון. דברי תורתו כונסו לסדרת הספרים "עבודת עבודה".
אחרי פטירתו של הרב משולם פייש ב-2015 הוכתר תחתיו בנו רבי אלימלך. קודם לכן היה הרב של קהילות טאש בעולם.
אמצעי פיגורטיבי
צלע-האלף
צלע-האלף היה שמה של שכונה קראית אשר שכנה בירושלים במאות ה-10 וה-11. במקורות מסוימים נקראת שכונת הקראים גם: "סמרתקה" (Samareitike), או "חארת אל-משארקה" (בערבית: حارة المشارقة), כלומר שכונת המזרחיים. השכונה הייתה ממוקמת במורדות הדרום-מזרחיים של הר ציון, במקום המכונה "העופל". שמה של השכונה ניתן לה על פי הכתוב בספר יהושע: . החוקרים חלוקים באשר להיותה של השכונה מוקפת חומה. חגי בן-שמאי סובר שהשכונה הייתה מוקפת ממזרח בחומה שבנתה הקיסרית אייליה אאודוקיה ובמערב בחומה שנבנתה מאוחר יותר. לעומתו, משה גיל סבור כי לשכונה לא הייתה חומה נפרדת מעבר לחומת העיר.
קהילת הקראים שהתגוררה בצלע-האלף בירושלים, כונתה בפי חבריה "השושנים" על פי הכתוב בתהילים: . מסביר הקראי הירושלמי, סלמון בן ירוחם כי הישועה תבוא בזכות הצדיקים (אלו הקראים - אבלי ציון ששבו לירושלים מגלות פרס)
השושנים גרו ביחד מצידו המערבי של הקדרון, ואילו קהילת הרבניים התגוררה בצידו המערבי. מערכת היחסים בין שתי הקהילות הייתה מתוחה, והיא התפתחה כתוצאה מגישתה המשיחית של קהילת צלע-האלף, וכן מהמערכה האידאולוגית שהיא ניהלה בגלוי כנגד הרבניים והתמקדותם בתלמוד. בחיי היום יום באו המחלוקות בין הרבניים לקראים לידי ביטוי, בעיקר בנושאי כשרות ותאריכי המועדים. כתוצאה ממערכת היחסים העכורה פיתחו שני הצדדים האחד כנגד השני כינויי גנאי, בעוד שהרבניים כינו את השושנים: כת הצולעים, וצדוקים, כינו השושנים כתגובה את הרבניים: דורשי חלקות, סרי דרך, ועוד. הקראים הירושלמים, נתמכו על ידי השליטים המוסלמים בני השושלת הפאטמית ובמיוחד על ידי הח'ליפה עלי אלט'אהר באללה. הפאטמים אף התערבו במחלוקות שבין הרבניים לבין הקראים, והכריעו בהן לטובת הקראים.
הקראים לא הסתפקו בגודלה של שכונת צלע האלף, ושאפו להגדילה. הם שלחו אגרות לאחיהם שבבל ובפרס, והפצירו בהם לעלות ולהצטרף אליהם. בגניזה הקהירית נמצאו קטעי אגרות שכתב אחד המנהיגים הירושלמים במאה התשיעית דניאל בן משה אלקומיסי, בהם הוא קורא קריאה נמרצת לבני הגולה לעלות לירושלים. כמאה שנים אחריו פנה באיגרת דומה חכם קראי ירושלמי אחר בשם סהל בן מצליח הכהן.
עם כיבוש ירושלים בידי הצלבנים ב-1099 חרבה קהילת צלע-האלף, וקראים חזרו לגור בירושלים, רק לאחר כ-100 שנה עם כיבוש ארץ ישראל בידי צלאח א-דין.
חגוואל
אבא גינדין
הגביע הסובייטי בכדורגל
מילים פשוטות (אלבום)
רודי שטפאן
רוּדי שְׁטֶפאן (בגרמנית: Rudi Stephan; 29 ביולי 1887 - 29 בספטמבר 1915) היה מלחין גרמני מבטיח, שנחשב, זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה, לאחד הכישרונות הראשונים במעלה בדורו.
רודי שטפאן נולד בוורמס שבגרמניה. הוא למד הלחנה אצל ברנהרד זקלס בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט, ואחר אצל היינריך שוורץ (Heinrich Schwartz) ורודולף לואיס (Rudolf Louis) במינכן, שם השתקע אחרי סיום לימודיו ב-1908. שטפאן הניח אחריו יצירות מועטות: מחמת חיבתו לכותרות נייטרליות במכוון, בסגנון "מוזיקה ל...", נתפס כמבשר "האובייקטיביות החדשה" של התקופה שלאחר המלחמה, אבל המוזיקה שלו כתובה למעשה בניב על-אקספרסיבי של שלהי הרומנטיקה, שיש המעדיפים לראות בו מעין אקספרסיוניזם קדום. אביו, יועץ סתרים, מימן את ביצוע יצירותיו המוקדמות, שהתקבלו תחילה בחוסר הבנה, אבל ביצוע הבכורה של יצירתו משנת 1912, "מוזיקה לתזמורת", בוורמס היווה פריצת דרך משמעותית מבחינת הביקורת. "מוזיקה ל-7 כלי מיתר" כתובה באווירת מלנכוליה אלגית, המזכירה את ראוול ומשלבת דקירות פסנתר וצ'מבלו עם מרקם משתפך של כלי המיתר. מורשתו הקונצרטית מתמצה ב"מוזיקה לכינור ותזמורת" משנת 1914. הוא סיים את האופרה היחידה שלו, "האנשים הראשונים" ("Die erste Menschen"), זמן קצר אחרי פרוץ המלחמה, והיא הגיעה בסופו של דבר להצגת בכורה בפרנקפורט, חמש שנים אחרי מותו מפגיעת קליע בראשו מרובה של קלע רוסי ליד טרנופול בחזית גליציה.
התזמורת הסימפונית של מלבורן הקליטה את מכלול יצירותיו התזמורתיות בניצוח אולג קטאני.
ניקולה גרוביישיץ'
ניקולה גרוביישיץ' (בסרבית קירילית: Hикoлa Гpубjeшић; נולד ב-29 ביוני 1984) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ.
התחיל את הקריירה בקבוצת פרטיזן בלגרד ובעת ששיחק שם הושאל לשתי קבוצות סרביות שונות. החל משנת 2006 שיחק שלוש שנים בקבוצת פ.צ. קאמאז מליגת העל הרוסית. לאחר מכן שיחק חצי עונה בצ'וקריצ'קי סטנקום מליגת העל הסרבית.
בקיץ 2010 הגיע לישראל ושיחק עונה אחת בהפועל חיפה. בקיץ 2011 חתם בלאריסה מליגת העל היוונית, ממנה שוחרר לאחר עונה אחת.
במרץ 2013 חתם בקבוצת לאוטר טרבינייה מהליגה הבוסנית, וממנה שוחרר בתום העונה. בשנת 2014 החל לשחק בסורינסקה מליגת העל השוודית.
רוזנה ארקט