הזכר כסוף הגב המנהיג קובע לרוב את תנועתה של הקבוצה, ומוביל אותה למקורות מזון במהלך השנה. הוא גם שומר על הקבוצה מאיומים חיצוניים. כאשר אם עוזבת את הקבוצה או מתה, כסוף הגב הוא הלוקח את הטיפול בצאצאיה, ואף מאפשר להם לישון עמו.
כאשר הזכר השליט מת או נהרג, הקבוצה שאותה הנהיג עשויה להיפגע באופן חמור. אם לא נשאר בקבוצה צאצא זכר שמסוגל לרשת את מקומו, הקבוצה עשויה להתפזר או להישלט על ידי זכר אחר שאינו קשור לקבוצה. כאשר כסוף גב תופס את מקומו כמנהיג קבוצה, הוא עשוי להרוג את כל צאצאיו של השליט הקודם. פעולה זו של הרג צאצאים היא אסטרטגית רבייה יעילה, וכך הנקבות החדשות שהשיג יכולות להתפנות לגדל את צאצאיו שלו. הרג צאצאים לא נצפה בקבוצות יציבות.
התנהגות.
הגורילות מפיקות 25 סוגי קולות שונים המוכרים למדע. רבים מקולות אלו משמשים לתקשורת בתוך הקבוצה בצמחייה עבותה. הנהימות והנביחות, שהם הקולות הנשמעים לרוב בעת סיור באזור, מצביעות על מיקומם של פרטים בודדים בקבוצה. שימוש בקולות נעשה גם כאשר נדרשת משמעת תוך כדי אינטראקציות חברתיות; שאגות וצווחות מסמנות אזהרה או התרעה, והן מושמעות לרוב על ידי כסוף הגב. גיהוקים מרעישים עמוקים מצביעים על שביעות רצון ונשמעים לעיתים תכופות בזמני אכילה או מנוחה.
תוקפנות קשה היא תופעה נדירה בקרב קבוצות יציבות, אולם כאשר שתי קבוצות נפגשות עשויים שני הזכרים כסופי הגב המנהיגים אותן להילחם עד מוות, תוך שימוש בשיניים הגורם לפציעות עמוקות. מסיבה זו נפתרים עימותים לרוב באמצעות התנהגות מאיימת והצגת איומים, שנועדו להפחיד בלא להגיע לאלימות פיזית. ריטואל של הצגה מאיימת זו, הוא ייחודי לגורילות ונעשה במספר שלבים:
מחקר.
באוקטובר 1902, במסגרת משלחת לקביעת גבולותיה של מזרח אפריקה הגרמנית, ירה רוברט פון ברינג (1865-1940) בשני קופים גדולים. אחד מן הקופים התאושש מהירי ונשלח למוזיאון הזואולוגי בברלין, שם זיהה פרופסור פאול מאטשי (1861-1926) את הקוף כמין חדש של גורילה והעניק לו את השם "Gorilla Beringei" על שם המגלה. קרל אקליי, צייד בשירות המוזיאון המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע שרצה לחקור גורילות, שכנע ב-1926 את אלברט הראשון, מלך הבלגים להקים פארק לאומי כדי להגן על בעלי החיים בסביבת הרי וירונגה.
גאורג שאלר החל ב-1959 במחקר תצפיתי על גורילות ההרים שנמשך 20 חודשים. בעקבות המחקר פרסם החוקר שני ספרים: "The Mountain Gorilla" ו-"The Year of the Gorilla". לפני שערך את מחקרו מעט היה ידוע אודות חייהן של גורילות ההרים, ומחקרו שפך אור על המבנה החברתי, מהלך החיים והאקולוגיה בנושא זה. בעקבות שאלר, התחילה בשנת 1967 דיאן פוסי במחקר, אשר נמשך בסופו של דבר 13 שנים, ושבמהלכו ערכה תצפיות, ערכה אומדן מדויק ראשון של גודל האוכלוסייה של הגורילות, ויזמה פעילויות שימור כדוגמת פטרולים למניעת ציד.
באפריל 2007 התפרסם סקר של גודל האוכלוסייה של גורילות ההר בפארק הלאומי בווינדי באוגנדה, ולפיו גדלה האוכלוסייה ב-2% מאז שנת 2002.
סדר לקסיקוגרפי
מיון אלפביתי
מיון לקסיקוגרפי
בָּם (בפרסית: بم) היא עיר בפרובינציית כרמאן שבדרום מזרח איראן. העיר, שמספר תושביה לפני רעידת האדמה בשנת 2003 היה 90,000 איש, ידועה בשל מצודת בם השוכנת בה.
אטימולוגיה.
ישנן מספר סברות אודות מקור השם בם, שחלקן מתייחסות לאלמנטים מיתולוגיים בהיסטוריה האיראנית. לפי מספר מקורות, מקור שמה של העיר בנסיך באהמאן, המוזכר ב"שאהנאמה" של פירדוסי. לאחר שהביס את פאראמארז, אחד מבניו של גיבורי הספר, הודות לסופת חול שהכתה בפאראמארז, בנה בהאמאן כאות ניצחון מבצר בראש גבעה, במקום שבו ניצבת כיום מצודת בם.
היסטוריה.
יש הטוענים כי בם נוסדה בתקופת האימפריה הפרתית, אימפריה פרסית ששלטה בין השנים 250 לפנה"ס-226 לספירה. לבם הייתה חשיבות כלכלית ומסחרית בשל מיקומה האסטרטגי על דרך המשי, והייתה ידועה בבגדים ובטקסטיל שיוצרו בה. אבן חווקל, נוסע ערבי וגאוגרף, מתאר את העיר בספרו צורת הארץ (صورة الأرض):
המצודה של בם מתוארכת לפני 200 שנה, אך רוב בתי העיר נבנו בתקופת האימפריה הספווית. העיר נזנחה בשל פלישה אפגנית ב־1722, שסיימה את שלטון השושלת הספווית. לאחר שיושבה מחדש, ננטשה העיר שוב בשל פלישה משיראז. העיר אף שימשה בעבר כבסיס צבאי.
העיר המודרנית התפתחה כמרכז חקלאי ותעשייתי, ונהנתה מגידול משמעותי באוכלוסייה. בם הייתה ידועה בעיקר בתמרים ופירות ההדר שלה. בנוסף, שימשה כמרכז תיירות, בשל המצודה השוכנת בה.
רעידת האדמה בשנת 2003.
ב־26 בדצמבר 2003, בשעה 5:26 (לפי השעון המקומי), רובה של העיר בם, כולל מצודתה, נהרסו ברעידת אדמה. עוצמת הרעידה נאמדה ב־6.6 בסולם ריכטר, ודווח כי 70% ממבני העיר נהרסו. מספר ההרוגים הרשמי עומד על 26,230 איש. בנוסף, דווח על כ־30,000 פצועים. סוכנות הידיעות האיראנית דיווחה כי המצודה חרבה עד היסוד.
מבני הבוץ בעיר אפשרו למעטים בלבד לשרוד, כיוון שלבני הבוץ קברו את האנשים תחתן, במקום ללכוד אותם בכיסי אוויר כפי שקורה במבני בטון. הניצולים המעטים חולצו בשעות הראשונות לאחר הרעידה, על ידי ניצולים אחרים, או כיוון שנלכדו בכיסי אוויר. הניצולה הידועה ביותר הייתה שהרבאנו מאזנדראני, שנלכדה תחת שולחן בביתה, ליד אוורור, במשך 8 ימים, עד אשר כלב גישוש גילה את מקומה.
לאחר רעידת האדמה.
מיד לאחר רעידת האדמה, החלו השלטונות האיראניים לתכנן עיר חדשה ומודרנית שתפתור את הבעיות שהיו קיימות בעיר העתיקה. תכנון העיר החדשה נתקל בהתנגדויות קשות מצד ניצולי רעידת האדמה. למרות זאת, שלטונות איראן החליטו להמשיך בתוכנית, וכעת העיר נבנית מחדש. אף המצודה נבנית מחדש בעזרת סיוע של משרד התרבות ואוניברסיטאות יפניות.
המצודה של בם.
המצודה של בם (בפרסית ارگ بم), הייתה מבנה הטיט הגדול בעולם. מצודה כבירה זו, השוכנת על דרך המשי, נבנתה בסביבות שנת 500 לפנה"ס, ונעשה בה שימוש עד ל־1850, אז ננטשה מסיבות לא ידועות.
למעשה מדובר במבצר שבמרכזו שוכנת המצודה, אך בשל ממדיה המרשימים, וכיוון שהיא הנקודה הגבוהה במבצר, נהוג לכנות את המבצר כולו ב"מצודה של בם".
ממדים וארכיטקטורה.
שטחה של המצודה הוא 180,000 מ"ר, המוקפים על ידי חומות בגובה 6–7 מטרים, שאורכן 1,815 מטר. במצודה שוכנים שני "מגדלי הישאר־ער" מבין 67 הפזורים ברחבי העיר העתיקה של בם, ואשר בהם נודעת בם.
המצודה בנויה כך, שכל חלק שנבנה בה, היה ראוי לשימוש עם בנייתו, ושאר חלקי המצודה שנבנו לאחר מכן "נתפרו" לחלקים שכבר בנויים באופן מושלם.
ישנם שני חלקים נפרדים במצודה:
יש לציין כי כל הבתים עשויים מטיט.
ביטחון ומיזוג אוויר.
המצודה הייתה הנקודה הגבוהה ביותר בעיר, וכך חלשה על האזור. בנוסף, בעת צרה היה נסגר שער העיר, ותושביה היו יכולים לחיות זמן רב במצור, בשל הגישה לבאר ולגנים, ובשל העובדה שבעיר גידלו בעלי חיים. חומותיה ומגדליה הגבוהים של העיר אפשרו הגנה נוחה בעת מצור שכזה.
בנוסף, נבנו מגדלי רוח גבוהים מסוגים שונים, שמטרתם הייתה ללכוד רוח נעימה שנשבה באזור, ולהובילה לתוך המבנים שנזקקו לרוח לשם קירור, העפת האבק או שבירת החום המדברי.
ג'ון מקאדמס
ג'ון מקאדמס (באנגלית: John C. McAdams; 26 באוקטובר 1945 – 15 באפריל 2021) היה פרופסור אמריקאי למדע המדינה, מחוקרי רצח קנדי ובעל אתר אינטרנט אודות רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ג'ון מקאדמס נולד במדינת אלבמה בארצות הברית. מקאדמס היה בוגר אוניברסיטת הרווארד ושימש כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מרקט (Marquette University) הישועית בעיר מילווקי שבמדינת ויסקונסין, ולימד בנושאים של פוליטיקה אמריקאית, דעת הקהל ודפוסי הצבעה. ג'ון מקאדמס נודע כחוקר רצח קנדי וכבר סמכא בנושא זה.
האתר "The Kennedy assassination".
מקאדמס הפעיל החל משנת 1995 את אתר האינטרנט The Kennedy assassination ("רצח קנדי"), אתר האינטרנט של מקאדמס הוא האתר המופיע ראשון כאשר מחפשים את "רצח קנדי" במנוע החיפוש של גוגל באנגלית.
מקאדמס היה בין חוקרי רצח קנדי שקיבלו את מסקנות דו"ח ועדת וורן. מקאדמס דחה באתר שלו את כל תאוריות הקונספירציה בקשר לרצח וקיבל את תאוריית "היורה הבודד" (Lone Gunman), שהיה לפי גרסתו לי הארווי אוסוואלד ולא אחר.
אתר האינטרנט של מקאדמס הוא אתר מושקע ומפורט וכלולים בו מספר ראשי הפרקים, ובהם:
באתר של מקאדמס נכלל אוסף גדול של תצלומים הנוגעים לרצח, לכל הסתעפויותיו ולכל הדמויות הקשורות בו וכמו כן קטעים מן העדויות שהושמעו בפני ועדות החקירה. האתר כולל מנועי חיפוש למציאת כל פרט, אירוע, עובדה או אדם הקשורים לעניין.
מקאדמס כלל באתר רשימת קישורים לאתרי האינטרנט העיקריים בנושא רצח קנדי, גם כאלה המנוגדים לעמדתו. מקאדמס כלל באתר מאמרים ומחקרים של חוקרים שונים, המפריכים את כל תאוריות הקונספירציה למיניהן.
להשקפתו של מקאדמס שותף גם חוקר רצח קנדי ג'רלד פוזנר, מבין התומכים העיקריים בתאוריית היורה הבודד ובמסקנות וועדת וורן. פוזנר סותר בספרו "תיק סגור" (Case Closed) משנת 1993, את כל הספקולציות וגרסאות הקשר ביחס לרצח הנשיא. את ספרו מכנה פוזנר "תיק סגור", הואיל והוא מבטא בו את ההשקפה שממצאי דו"ח וורן לא נסתרו על ידי ראיות חדשות וכי כל גרסאות הספקולציה למיניהן אינן אלא בגדר של היסטריה המונית, וכי התיק למעשה סגור. לגרסאות השונות הוא שם בספרו, לדעתו, "סוף פסוק".