ברור שבעיני הפאודלים עובדה זו לא מצאה חן כלל, ועל כן מדי פעם ניסו לאלץ עיר כזו לקבל את חסותם ואת מרותם. לכן התארגנו כעשרים ערים, בהנהגת הערים אאוגסבורג ואולם, ובשנת 1331 הקימו את הברית השוואבית, שיצרה מסגרת ארגונית אחת לכל הערים החפשיות הללו. הברית הקימה ממשלה, צבא חזק ובית משפט עליון, שבשיאו, בתחילת המאה ה-16, מנה כ-13000 חיילים. במשך הזמן הצטרפו לברית כמה נסיכים, בעיקר בעלי אחוזות קטנות יותר, ובהן אפילו כמה ערים שבראשן עמדו נסיכים בוחרים, כגון מיינץ (1488), וטריר (1488), וכן עוד כמה מחוזות כגון טירול, שהאינטרס המובהק שלהם היה לשמור על אחוזותיהם מפני נסיכים חזקים יותר, וצבא הברית נתן להם חסות. בין שאר הנסיכויות שהצטרפו הייתה נויבורג, שנסיכה, אוטו, היה ממשפחת הקורפירסט מפפאלץ (1538).
עם הקמת התנועה הפרוטסטנטית, נהו רוב תושבי אזור זה אחריה, ולכן הצטרפה הברית לברית שמלקלדן והשתתפה במלחמה השמלקלדית, בה הביס קרל החמישי את צבא הברית וכבש את הערים שהשתייכו לברית. קרל לא פגע לאחר המלחמה במעמד הערים הללו.
לשון הרע (נזיקין)
אנטולי סובצ'ק
אנטולי סוֹבְּצַ'ק (רוסית Анатолий Александрович Собчак)
10 באוגוסט 1937, צ'יטה - 20 בפברואר 2000, סבטלוגורסק) היה מדינאי רוסי בתקופת הפרסטרויקה וראש עיריית סנקט פטרבורג הראשון שנבחר באופן דמוקרטי. הוא כיהן בתפקיד ראש העיר מ-1991 עד 1996. הוא היה ממנסחי חוקת הפדרציה הרוסית ומרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, כאשר ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב היו מתלמידיו ועבדו עמו גם בעירייה בשנות ה-90.
ביוגרפיה.
סובצ'אק נולד למהנדס רכבות בשם אלכסנדר אנטונוביץ'. אמו, נאדז'דה אנדרייבנה ליטווינובה, הייתה מהנדסת חשבון. אנאטולי היה אחד מארבעה אחים. ב-1939 המשפחה עברה דירה לאוזבקיסטן שם חי אנטולי עד 1953, עת עבר ללמוד במכללה למשפט של סטברופול ולאחר שנת לימודים עבר ללמוד באוניברסיטת לנינגרד בפקולטה למשפטים. ב-1958 נישא לנוֹנה גאנדזיוּק במכללה להוראה על שם הרצן. לזוג נולדה בת, מריה סובצ'ק שהיא כיום עורכת דין מצליחה בסנקט פטרבורג שנישאה בשנת 2000 בעיר מרמריס בטורקיה לטורגוט קראן.
לאחר שסיים את לימודיו בלנינגרד, עבד שלוש שנים כעורך דין בסטברופול. הוא שב לאוניברסיטה ולמד בה בין השנים 1962–1965, עד שסיים תואר שלישי במשפטים. הוא היה יועץ למשפטים עבור בית הספר לשוטרים של לנינגרד והמכון לטכנולוגיית תעשיית הנייר (1965–1973).
בשנים 1991–1996 היה ראש עיריית סנקט פטרבורג וממייסדי התנועה הרוסית לרפורמות דמוקרטיות. בתקופה זו ולדימיר פוטין היה בין עוזריו. בסיום הקדנציה הפסיד בבחירות לסגנו. בשנת 1997 נפתחה נגדו חקירה פלילית בהאשמות בשחיתות שלטונית. בהיעדר יכולת מעשית להתגונן נמלט לפריז. בשנת 1999 חזר לרוסיה וחקירה פלילית נסגרה מחוסר הוכחות. מונה על ידי הנשיא בפועל ולדימיר פוטין לתפקיד יועץ.
נפטר ממחלת לב בשנת 2000.
שלושת הבלשים
שלושת הבלשים (The Three Investigators) היא סדרת ספרי בלשות אמריקניים שפורסמה במקור כ"אלפרד היצ'קוק ושלושת הבלשים". היא נוצרה בידי הסופר רוברט ארתור והופצה על ידי רנדום האוס.
בישראל הסדרה הופצה על ידי הוצאת מ. מזרחי, בתרגומו של שרגא גפני תחת שם העט אבנר כרמלי.
שלושת הבלשים הם יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס. רוב התעלומות שעמדו בפניהם עירבו חקירות של אירועים בלתי מוסברים כדוגמת מומיה מצרית לוחשת, רוח רפאים ירוקה, ערפל המעורר אימה, הרוח הכחולה, וגולגולת אדם מדברת.
עלילה ראשית.
יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס מתגוררים בעיירת חוף בדיונית בדרום קליפורניה בשם חוף-הסלע. בבעלות משפחתו של יופיטר חצר גרוטאות, שבו פועלת מפקדת שלושת הבלשים מתוך קרון מגורים ישן החבוי תחת ערימת גרוטאות ואשר הגישה אליו היא דרך כניסות סודיות שרק לשלושת הבלשים ידע וגישה אליו.
מבין הכניסות הסודיות למפקדת שלושת הבלשים דרך הגדר של חצר העתיקות של ג'ונס ניתן למנות את "נודד" השער האדום (ציור הכלב המביט בדליקה), שער ירוק מספר אחד (ציור דג המבצבץ מהמים והמביט על ספינה הנאבקת בגלים) ומנהרה מספר שתיים (צינור מתכת העוקף את חצר הגרוטאות). הציוד במפקדה כולל טלפון, חדר חושך, ארונית מסמכים וחדר מלאכה שבו יופיטר מרכיב את המצאותיו. כל הציוד שופץ מגרוטאות אשר בחצר הגרוטאות. לעיתים, הנערים צריכים לשלם עבור הציוד – כסף שאותו הם מרוויחים בעבודות עבור דודתו של יופיטר, הדודה מתילדה.
שלושת הבלשים פתרו תעלומות בכך שערכו מחקר (מומחיותו של בוב), תצפיות (מומחיותו של פיט) והסקת מסקנות מחוכמת (מומחיותו של יופיטר). לאחר שהוכיחו את אמונם, שלושת הבלשים זכו לכרטיס ביקור ירוק מטעם מפקד משטרת חוף-הסלע סמואל ריינולדס, דבר שזיהה אותם כאוכפי חוק צעירים המשתפים פעולה עם המשטרה.
סימן ההיכר של שלושת הבלשים היה בשלושת סימני השאלה שעיטרו את כרטיס הביקור שלהם. תשובתו של יופיטר לכל השואל לפשרם היה, כי סימן השאלה הוא הסימן הבינלאומי לדבר מה בלתי ידוע וכי שלושת הבלשים מוכנים לפתור כל חידה, שאלה או תעלומה שתובא לפניהם.
היסטוריה פרסומית.
הסדרה המקורית רצה בין השנים 1964 – 1987 וכללה 43 ספרים. ספרים 1-8 וכן 10 נכתבו בידי היוצר, רוברט ארתור, שגם הביא רעיונות לכמה מהסיפורים האחרים. ארתור היה העורך הראשי של אנתולוגיית הספרים, כאשר כל מבוא ואפילוג "כביכול" מוצגים בידי אלפרד היצ'קוק. רוברט ארתור האמין כי שימוש בדמות קולנועית ידועה כהיצ'קוק ימשוך תשומת לב.
הנערים נתקלו לעיתים קרובות במסתורין שדרש פתרון או שנתבקשו לכך בידי לקוח. הגורם שהיווה הצלחה לסדרה היה בעיקר הצורך בפיענוח רמזים ובעבודת צוות של שלושת הנערים, שלא כמו כל סדרה אחרת לאותה תקופה שבה הרמזים נתגלו במפתיע ובמקריות. החלק האחרון בכל ספר היה אפילוג שבו שלושת הבלשים ישבו עם היצ'קוק (ולאחריו הבלש הקטור סבסטיאן) וניתחו את התעלומה שעמדה בפניהם, תוך שהם פורסים בפניו את הדרכים שעזרו להם בפתרון התעלומה.
בשנת 1989, הוצאת הספרים Random House שכתבה מחדש את הסדרה, שכללה כעת יותר פעולה מלבד עבודת הבילוש. הסדרה נקראה “The 3 Investigators – Crimebusters Series”. הסדרה נפסקה בשנת 1990 לאחר שנתגלו חילוקי דעות בין יורשיו של רוברט ארתור להוצאת הספרים.
סדרת ספרי שלושת הבלשים הייתה מפורסמת מאוד בגרמניה, והם נודעו כ"שלושת סימני השאלה" (??? Die Drei), ומספר סופרים גרמניים הוסיפו לכתוב המשך לעלילותיהם, מוציאים שישה כרכים חדשים בכל שנה. תסכיתי רדיו של הנובלות הספרותיות היו פופולריים מאוד, ואצטדיונים שלמים התמלאו כאשר השחקנים (שדובבו את הסדרה מאז שנת 1979) היו בסיבוב הופעות ברחבי המדינה.
בשנת 2003, נודע כי יופק סרט קולנוע של שלושת הבלשים, שיהווה הראשון לסדרת סרטים. הסרט ייקרא "The secret of Skeleton Island" ויהיה מבוסס על הספר השישי בסדרה. הסרט השני ייקרא "The Secret of Terror Castle" ויהיה מבוסס על הספר הראשון, בעוד הסרט השלישי ייקרא "The Mystery of The Silver Spider" ויהיה מבוסס על הספר השביעי בסדרה. אליזבת' ארתור, ביתו של יוצר הסדרה רוברט ארתור, עמלה רבות כדי שהסדרה תצא לאקרנים. לאחר שניסתה את מזלה בארצות הברית ללא הועיל, מצאה הצלחה בגרמניה, וזאת משום פופולריותה שם. הסרט הראשון יצא לאקרנים ב-2007, והשני ב-2009.
שלושת הבלשים (סדרת ספרים)
יוהנס השלישי, קיסר אתיופיה
יוהנס השלישי (ג'ון השלישי) היה קיסר אתיופיה לסירוגין בין 1840–1851 היה בנו של הקיסר תקלה גיורגיס הראשון, קיסר זה היה "קיסר בובה" והאימפריה האתיופית נשלטה באופן מעשי על ידי סגן הקיסר עלי השני. על השני גם הכריח את יוהנס לשאת את אמו לאישה, הקיסרית מנן ליבן אמדה שמשלה ביד רמה הן על בנה והן על בעלה השני, הקיסר.
בזמן המאבק בין עלי השני ויריבו הדאג'זמץ וובה היילה מריאם של סאמיאן, הקיסר יוהנס הודח והושב מספר פעמים בין 30 באוגוסט 1840–1851 והתחלק עם דודנו סהלה דנגל בשלטון. ההדחה הראשונה של יוהנס הייתה באוקטובר 1841 בגלל תמיכתו בדאג'זמץ וובה לאחר מכן הוא הוחזר ב-1845 ואז שוב הודח והוחזר ב-1850 מסיבה לא ידועה.
ההיסטוריון ארנסט וואליס באדג' מתאר את יוהנס כך:
לפי דונלד כראמאי יוהנס הושפע מחדירת המיסיונרים הקתולים ושיתף פעולה עם האיטלקי ג'סטין דה ג'קוביס ובכך הוטבל לנצרות קתולית.
לא הרבה ידוע על שלטונו וגורלו של יוהנס. ידוע שיוהנס שלט כקיסר ב-18 ביוני 1847 בזמן שאשתו מנן נלחמה עם כוחות צבא בחופו הצפוני של אגם טאנה כנגד קאסה היילו מקווארה, בקרב זה היילו ניצח לכד את הקיסר ואשתו ולאחר מכן שחרר אותם בתמורה לתואר דאג'זמץ ובתמורה לשטחיו של ראס קינפו בגוג'אם לאחר שזה מת לא מזמן. מקור נוסף מתאר שיוהנס הסכים לוותר על הכתר בתנאי שלא ייאחדו אותו עם אשתו ששנא אותה.
לאחר הדחתו הסופית מהכתר, יוהנס חי חיי פשטות וב-1856 מספר גורמים קתולים באתיופיה ניסו לשכנעו לחזור לשלטון אבל הוא התעניין יותר בעלייה לרגל לירושלים, שנתיים לאחר מכן יוהנס נהפך לנאמנו של הקיסר החדש תוודרוס השני ולבסוף הוטבל חזרה מהקתוליות לכנסייה האתיופית. אחד מהמסמכים ששרדו מה-11 ביוני 1869 מתארים בקשה מקיסר צרפת, נפוליאון השלישי לעזרה כלכלית.
קרב תרמופיליי
ברמן (מקצוע)
סכר קבן
סכר קבן (בטורקית: Keban Barajı) הוא סכר על נהר פרת כ-7 ק"מ מדרום למקום מפגשו עם נהר מורט ובסמוך לעיר אלזי בדרום-מזרח טורקיה. הבניה החלה בשנת 1965 והסכר נחנך בשנת 1974 כחלק מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה הכולל, בין היתר, את הקמתם של 22 סכרים, והיה הראשון בין הסכרים הגדולים שהוקמו במסגרת הפרויקט.