כדי ליצור עניין בנושא השיעור מומלץ להשתמש באסטרטגיות הוראה מגוונות ובאביזרי הוראה שונים, אשר יעודדו את התלמידים לקחת חלק פעיל בשיעור, לשאול שאלות, להשתתף. כך הם ילמדו בצורה יעילה יותר את החומר הנלמד.
מערך שיעור.
במסגרת החינוך הפורמלי לרוב מצופה מהמורה להכין מראש מערך שיעור, אשר מתאר את תהליך ההוראה המתוכן בהתאם לתוכנית הלימוד ומערכת השעות.
דרישה זו עלולה להפוך את תהליך ההכנה של המורה לקראת השיעור לאקט טכני של קביעת מעשים מפורטת בטרם התבצעותם וללא קשר להתרחשויות העתידות להתרחש.
יתירה מזאת, ישנן גם מערכות חינוך שבהן מספקים למורים מערכים המוכנים מראש על ידי מומחים, אשר אינם מכירים את המורה או את התלמידים שאליהם השיעור מכוון.
הבעיתיות בהסתמכות יותר על מערכי שיעור נובעת מכך שתהליכי הלמידה אינם ניתנים לניבוי במדויק. זאת משום שהיא יכולה להיות מושפעת מגורמים רבים כמו אסוציאציות בלתי צפויות העולות מן המגע שבין התכנים ובין התלמידים ורגשות המתעוררים בשעת ההוראה ומתערבים בה. לכן הידיעה הטכנית של פעולות עתידיות אשר ינקטו בשיעור לא בהכרח תורמת להכנת המורה לקראתו. לא רק זאת אלא שההבנה הספציפית מכוונת את המורה לפעולות המתבקשות על פי ההגיון של מערך השיעור ולא לפי הצרכים המידיים של תלמידיו. למשל, עליו להקפיד על דיון בנושאים הרלוונטיים למערך גם כאשר התלמידים מביעים עניין בנושאים אחרים אשר עולים מתוך חומר הלימוד.
מסיבות אלו היכולת של המורה לסטות מן הדרך שקבע לעצמו במסגרת מערך השיעור, בהתאם לגורמים הפועלים בכיתה היא תנאי לכך שישיג את מטרותיו. לעומת זאת, דבקות טכנית בדרכים אשר נקבעו מראש כרוכה פעמים רבות בוויתור על מטרות אלו.
הפרעת התנגדות
הפרעת התנגדות (באנגלית: Oppositional Defiant Disorder, O.D.D) היא הפרעה התפתחותית התנהגותית. מתאפיינת בדפוס חוזר ונשנה של התנהגות נגטיביסטית ("דווקאית"), מתריסה, מתנגדת ועוינת, כלפי דמויות סמכות, כדפוס התנהגות קבוע הנמשך לאורך זמן.
ההפרעה מתחילה לרוב עד גיל שש. להפרעת ילדות זו נמצא במחקרים קשר הדוק עם הפרעת התנהגות (Conduct disorder). ברבע מהמקרים של הפרעת התרסה התנגדות, היא תתפתח בהמשך, בתוך מספר שנים, להפרעת התנהגות מלאה. בנוסף, הלוקים בהפרעת התנהגות מלאה, לרוב לקו בילדותם בהפרעת התרסה התנגדות. גורמי הסיכון לשתי ההפרעות הם דומים: עימותים במשפחה, קיפוח חברתי-כלכלי, והתנהגות אנטי-חברתית של ההורים.
עם זאת, זיהוי ההפרעה בשלב מוקדם בילדות וטיפול מתאים בה, עשויים להביא לתוצאות טובות. טיפולים מתאימים אפשריים הם פסיכותרפיה (כגון טיפול התנהגותי וקוגניטיבי) כולל הדרכת הורים, טיפול משפחתי, ועוד.
קריטריונים לאבחנה.
לצורך אבחנת הפרעת התרסה התנגדות צריכים להתקיים ארבעה מתוך שבעת הקריטריונים הבאים:
אבחנה על פי ה-DSM.
האבחנה מתחלקת ל-3 קבוצות של קריטריונים על פי ה-DSM. הפרעת התנגדות מאובחנת כאשר מתקיימים 4 מהקריטריונים ההתנהגותיים, ניגיטיביסטיים הבאים במשך שישה חודשים לפחות: מצב רוח רגזני או מתרגז בקלות:
לעיתים קרובות מאבד סבלנות
מתרגז ומתעצבן בקלות ולעיתים קרובות.
כועס ומתרעם.
נטייה למצב רוח כועס ורגזני.
רגישות מוגברת ונטייה להיפגע בקלות.
התנהגות וכחנית ומתריסה
ויכוחים חוזרים עם מבוגרים.
סירוב או התנגדות חוזרים לשיתוף פעולה עם חוקים שנקבעו על ידי מבוגרים.
הצקה מכוונת לאנשים אחרים.
נטייה לאובדן שליטה עצמית.
האשמת אחרים בטעויות או התנהגות לא נאותה שביצע האדם עצמו.
נטייה לנקמנות.
ההתנהגות מביאה לפגיעה משמעותית בתפקוד החברתי, הלימודי או התעסוקתי.
ההתנהגות אינה נגרמת כתוצאה ממצב פסיכוטי או הפרעת מצב רוח.
ההתנהגות אינה עונה לקריטריונים של הפרעת התנהגות אם האדם בן למעלה מ-18 שנים.
שכיחות.
על פי 5 DSM שכיחות ההפרעה נעה בין 1%-11%. היקף ההפרעה משתנה, הממוצע הוא 3.3% ותלוי בגיל ובמין הילד. ניכר כי ההפרעה שכיחה יותר אצל גברים לפני גיל ההתבגרות (1.4:1) אך ההבדל אינו מובהק.
תסמינים על פי ה-DSM.
במהדורה החמישית של המדריך האבחוני DSM, שיצאה ב-2013, מחולקים התסמינים לשלוש קטגוריות:
ODD והפרעת קשב.
הפרעת התרסה התנגדות עשויה להתקיים אצל חלק מהילדים לצד הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, בקומורבידיות, ולעיתים קיים בלבול בהבחנה בין שתי ההפרעות. הפרעת קשב אינה תנאי הכרחי לאבחנה והיא נמצאת בצורה פחותה ב-ODD. ממחקרים שונים עולה כי כ-40–70 אחוזים מהילדים הלוקים בהפרעת קשב, לוקים גם ב-ODD.
להבדיל מהאימפולסיביות המאפיינת הפרעת קשב אשר מתבטאת בעיקר בצורת ההתנהלות ובאופן העבודה, האימפולסיביות המאפיינת את הסובלים מ-ODD מאופיינת יותר באגרסיה ובחיכוכים עם הסביבה.
טיפול.
על פי גישת הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, ההתנהגויות המתריסות מקבלות חיזוק חיובי או שלילי על ידי הסביבה של הילד, לרוב בלי כוונה ובאופן לא מודע, ובכך מוגברות התנהגויות שליליות אלו. טיפול בהפרעה על פי גישה זו כולל הדרכה לכלל הגורמים החשובים בסביבה של הילד (משפחה, צוות חינוכי) לזיהוי והפחתה של החיזוקים שהם נותנים להתנהגותו השלילית, ומעבר למתן חיזוקים להתנהגות חיובית.
טיפול נוסף ללוקים בהפרעה יכול להיות פסיכותרפיה פרטנית, שנועדה להקנות למטופל כלים להתמודדות: פיתוח ויסות רגשי של התגובות מול מצבים מתסכלים, התמודדות עם חרדות שמעוררים מצבים אלו, פיתוח הבנה לרגשות וצרכים של האחר, שפה באמצעותה ניתן לבטא רגשות, מיומנות הפקת לקחים ממצבים שקרו בעבר ותכנון פעולות להבא, מיומנות פתרון בעיות, דחיית סיפוקים, ועוד.
טיפולים אחרים ללוקים בהפרעה עשויים להיות טיפול משפחתי, או אימון לרכישת מיומנויות חברתיות.
אארולינאס ארחנטינס
אָאֵרוֹלִינֵאָס אַרְחֶנְטִינָס (בספרדית: Aerolíneas Argentinas) היא חברת התעופה הלאומית של ארגנטינה והחברה הגדולה ביותר במדינה זו. אארולינאס ארחנטינס הוקמה על ידי משרד התחבורה הארגנטינאי ב-7 בדצמבר 1950. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מיניסטרו פיסטריני שבבואנוס איירס. החברה מפעילה רשת נרחבת של שירותי נוסעים ומטען סדירים ליעדים בכל העולם.
אארולינאס ארחנטינס מנהלת את חברת התעופה אאוסטרל, את חברות המטענים אארולינאס ארחנטינס קרגו ו-Jet Paq, את החברה לשירותי הרמפה Aerohandling ואת החברה לשירותי תיירות Optar. החברה מפעילה טיסות לאוסטרליה, איטליה, ספרד, ארצות הברית ועוד.
תולדות החברה.
החברה נוסדה במאי 1949, בעקבות איחוד בין כמה חברות תעופה קטנות. החברה המאוחדת החלה את פעילותה בדצמבר 1950. בשנותיה הראשונות, השתמשה החברה במטוסי דאגלס: DC-4, DC-6 ו-DC-3. בשנות ה-70 רכשה החברה לראשונה מטוסי סילון מחברת בואינג מדגמי 727, 737, ו-747.
בשנת 1989 הפריטה ממשלת ארגנטינה את החברה.
בתחילת שנות ה-2000 נקלעה החברה לקשיים רבים שכמעט הובילו לקריסתה, אך לבסוף החברה נרכשה מחדש על ידי ממשלת ארגנטינה.
החברה הצטרפה בשנת 2012 לברית חברות התעופה סקאיי טים.
בשנים האחרונות החברה שמה דגש על חידוש המטוסים והחלפת מטוסים ישנים בחדשים. החברה מכרה את כל מטוסי הבואינג 200–737 ו-500–737 של החברה. המטוסים הוחלפו במטוסי בואינג 737 חדישים.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא אארולינאס ארחנטינס באתר Airliners.net
סוס (פירושונים)
וגיניזמוס
וגיניזמוס (באנגלית: Vaginismus, נקרא גם וגיניזם) הוא התכווצות בלתי רצונית ומתמשכת של שריר פתח הנרתיק, הפוגע באפשרות של נשים לקיים יחסי מין בחדירה, להשתמש בטמפונים ולעבור בדיקה גינקולוגית נרתיקית. ההתכווצויות עשויות להופיע גם בכל ניסיון למגע באזור הפות. הסיבות לכך יכולות להיות פיזיות או נפשיות. ההפרעה נוטה לגרום מצוקה רבה לנשים הסובלות ממנה ולבני/בנות זוגן, אך עם טיפול מתאים ניתן לטפל ברוב המקרים.
הסיבות האפשריות.
וגיניזמוס יכול להגרם על רקע פיזיולוגי או על רקע פסיכולוגי. הסיבות הפיזיולוגיות העיקריות הן בעיה מבנית בנרתיק או בקרום הבתולים, דלקות בנרתיק ודלקת של בלוטות הסיכה בפתח הנרתיק. במקרים אלו, התכווצות הבלתי רצונית בנרתיק היא למעשה תגובה רפלקסיבית לכאב בזמן חדירה. במקרה כזה יש לאבחן ולטפל קודם בגורמי הכאב ולאחר טיפול במקור הפיזי, צריך לטפל בהורדת הפחד הנגרם כתוצאה מהכאב. וגיניזמוס יכול לנבוע גם מסיבה נפשית ואז הוא מאובחן כבעיה פסיכוסומטית. הסיבות הנפשיות יכולות להיות תגובת חרדה שנקשרה לטראומה מינית מהעבר, ניסיון לתקיפה מינית, אונס, גילוי עריות או ניסיון כפוי לקיים יחסי מין בהיעדר בשלות מינית ובחירה. סיבות נוספות הן חששות עמוקים מפני הריון ולידה, חוסר אמון בשותף/ה למין או בושה ממנו/ה או התנגדות עמוקה ליחסי מין מטעמים משפחתיים ותרבותיים השוללים מין והמשתמע ממנו.
האבחנה.
לא קיימת אבחנה על בסיס תוצאות מעבדתית לווגיניזמוס. בדרך כלל האבחנה נעשית על סמך תגובה בזמן ניסיון לביצוע בדיקה גינקולוגית, או על סמך דיווח של האישה. בנוסף, על מנת לאבחן וגיניזמוס יש לשלול את קיומה של מחלות נרתיקיות אחרות היכולות לגרום להפרעה בחדירה נרתיקית. אם רואים כיווץ לא רצוני של הנרתיק בזמן ניסיון בדיקה, ישנו אישור לאבחנה.
הטיפול.