בניסויים פרה-קליניים שבחנו טיפול בפגיעות שרירים באמצעות תאי הגזע מהשליה, נראה כי ייתכן שסוגים שונים של התאים הפעילים מהשליה שפיתחה פלוריסטם יכולים לשמש לריפוי מגוון סוגים של פגיעות שרירים, כמו פגיעות תאונתיות (במהלך פעילות ספורטיבית, למשל), או פגיעות מכוונות הנגרמות, לדוגמה, כתוצאה מניתוחים שונים. בניסויים פרה-קליניים נוספים נראה השפעת חיובית בשימוש בתאי השלייה לטיפול במחלות המעיים הדלקתיות הקשות, טרשת נפוצה ובנזקי שבץ מוחי. במחקר פרה-קליני מקיף שנערך בשיתוף עם מעבדתו של פרופ' רפאל גורודצקי מביה"ח הדסה בירושלים פותח טיפול תאי חדש המבוסס על תאים נבחרים מתוך השליה (PLX-R18) שבהזרקה פשוטה ללא סיבוכים לתוך השריר מאפשרים טיפול מציל חיים יעיל ביותר ב תסמונת קרינה חריפה, מחקר שנמשך בשיתוף פעולה עם מרכזי מחקר אחרים בגרמניה וארצות הברית.
החברה נמצאת בשלבים קליניים מתקדמים בניסויים בטרשת עורקים חמורה בגפיים תחתונות, שבר בצוואר הירך ותסמונת קרינה חריפה מסכנת חיים ועידוד רגנרציה של מח עצם פגוע.
במאי 2020 הודיעה כי שימוש בטכנולוגיות החברה עשוי להוות טיפול בנגיף הקורונה.
בינואר 2022 פלוריסטם ותנובה הודיעו על הקמת חברה משותפת לייצור בשר מתורבת.
מים מדליו
קו פה נגאן
קוֹ פַּה נְגַאן (נכתב גם כקו פנגן או קופנגן; בתאית: เกาะพะงัน) הוא אי במפרץ תאילנד בדרום-מזרח המדינה בפרובינציית סוראט תאני. השם "קו פה נגאן" בשפה התאית מורכב מהמילים "קו" - אי, "פה" - לבן ו-"נגאן" - חול: אי החולות הלבנים. שטחו 125 קמ"ר והוא ממוקם 15 ק"מ צפונית לאי קו סמוי ו-35 ק"מ דרומית לקו טאו. אוכלוסיית האי מונה כ-11,846 תושבים (נכון ל-2004) כאשר 5,000 מתוכם מתגוררים בעיירה הראשית טוֹנְג סַלַה (ท้องศาลา) במערב האי. הגישה אל האי דרך הים בלבד, אך קרבתו לקו סמוי מסייעת לו בשל שדה התעופה הפועל בו. רוב התחבורה באי היא באמצעות אופנועים.
רוב תושבי האי בודהיסטים ועיקר תעסוקתם בתיירות, בדיג ובייבוש דגים.
קו פה נגאן מוכר בעיקר בשל מסיבת הפולמון (Full Moon) הנערכת מדי חודש בחוף האד רין בסימן ירח מלא, המושכת אליה עשרות אלפי תיירים.
אופיו של האי פונה בעיקר לתרמילאים ולמטיילים צעירים, אך לאחרונה ננקטו צעדים להפיכתו ליעד ידידותי למשפחות.
היסטוריה.
תופי הברונזה של תרבות דונג סון (500 - 100 לפנה"ס) שהתגלו בקו סמוי ב-1977 הם הוכחה להתיישבות קדומה בקו סמוי, קו פה נגאן ובאיים הקטנים הסובבים אותם במשך למעלה מ-2000 השנים האחרונות. מספר היסטוריונים וארכאולוגים מאמינים כי המהגרים הראשונים לאי היו צוענים מוסלמים מצריים (ביניהם פיגמים).
מסיבות הפול מון.
הפולמון היא מסיבת חוף הנערכת בהאד רין, קו פה נגאן, בלילה שלפני או אחרי כל ירח מלא. המסיבה הראשונה נערכה ב-1985 בדיסקוטק מאולתר לא הרחק מחוף הים כמתן תודה למספר מטיילים. הם זכו לתהילה במהירות מפה לאוזן, וכיום המסיבה מושכת אליה כ-20,000 עד 30,000 מטיילים מדי חודש והיא בדרך כלל אורכת משעות הערב ועד מספר שעות לאחר הזריחה.
המסיבה מאופיינת באטרקציות פרועות ומסוכנות, כמו קפיצה על חבל בוער (ומשחקים קיצוניים אחרים המשלבים בתוכם אש), צריכת אלכוהול מוגזמת וכן שימוש נרחב בסמים שהובילו לא פעם למקרי מוות. אלה נתפסים בעיני רבים ככלים ל"חוויית המסיבה האולטימטיבית", אם כי שימוש בסמים באי מנוגד לחוק ועלול להוביל לעונשים כבדים. יחד עם זאת, המשטרה המקומית משתדלת בשנים האחרונות להגביר את האכיפה ולמגר תופעה זו.
פשע ואלימות.
בשנים האחרונות חלה עלייה במספר של תקיפות מצד כנופיות ומקרי אונס ורצח שהובילו את הממשלה הבריטית להזהיר באופן רשמי תיירים בבקשה להימנע מהמסיבה לחלוטין.
במישור הישראלי דווחו בשנים האחרונות מקרים של סחיטות ואיומים, רצח ותאונות קטלניות נוספות.
פשיטות משטרתיות בחופים וברחובות בעת החשיכה מסייעות למנוע שימוש לרעה בסמים; תאונות אופנוע נפוצות באי בגלל נהגים שתויים או מסוממים, בשל העובדה שאין צורך בהחזקת רישיון נהיגה על מנת לשכור כלי רכב.
תיירות ישראלית בקו פה נגאן.
בקו פה נגאן תיירות ישראלית רבה. בחוף האד רין קיים בית כנסת ומסעדה כשרה הנותנים מענה ליהודים שומרי מסורת בשבתות ובערבי חג. בנוסף, קיימות מספר מסעדות ישראליות הממוקמות במוקדים המרכזיים של החוף וכן כתובות רבות בעברית במסעדות, בתי עסק, סוכנויות נסיעות, בתי הארחה, מרפאות ועוד. באי עשרות ישראלים המנהלים בו את עסקיהם.
עיסאם שאראף
בנקסמדו
בנקסמדו (באנגלית: Banksmeadow) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
גאוגרפיה.
בנקסמדו ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא פרוור קטן הגובל מדרומו במפרץ בוטאני, במזרח בהילסדייל ובמטרוויל, בצפון בפייג'ווד ובמערב בבוטאני.
היסטוריה.
בנקסמדו נקרא על שם סיר ג'וזף בנקס, הבוטניקאי שהתלווה לקפטן ג'יימס קוק בשנת 1770. קוק ובנקס עגנו באזור מפרץ בוטאני במהלך הפלגתם על הספינה "אנדוור" וגילוי היבשת אוסטרליה.
תרבות.
בנקסמדו הוא אזור תעשייה גדול, עם מיעוט קטן של דיירים (על פי מרשם האוכלוסין, פחות מ-500 איש דרים בקביעות בפרוור). קרבתו לנמלים כגון פורט בוטאני קידמו את התעשייה בפרוור, וכיום קיימים בו מספר מאגרי נפט, תחנה של רכבת משא ומפעל זיקוק כימיקלים.
בתחום הפרוור מצוי חוף פורשור, לגדת מפרץ בוטאני. מרבית החוף סגור לציבור, וחלקו מוטה לטובת מסלול הגולף בוטאני.
רבי יאשיה (אמורא)
רבי יאשיה היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל.
הוא למד אצל רבי יוחנן שהיה רבו המובהק, אך קיבל תורה גם מרבי אלעזר שהיה גדול ממנו (פעם אחת הוא אמר לו "לא תשב עד שתפרש לי ברייתא זו").
בתלמוד הירושלמי מובאות גם אמרות שלמד מרבי ינאי, וייתכן שלמד אצלו.
על המוסרים תורה משמו נמנים: רבי זערא, רבי טבי, רבי יעקב בר אחא ורבי יהודה בן פזי. אף רבי ירמיה זכה ללמוד ממנו תורה כאשר כבר היה זקן מופלג.
אברהם יצחק גרשונוביץ
הרב אברהם יצחק גרשונוביץ (? - כ"ו בסיוון תשי"ד, 27 ביוני 1954) היה רבה של ז'אבינקה שבמחוז בריסק, ובארץ ישראל ראש ישיבת תפארת ציון.
תולדותיו.
נולד באולשאן שבפלך וילנה בקיסרות הרוסית (כיום בלארוס), לרב שמואל דוד גרשונוביץ, שהיה אב"ד ז'אבינקה הסמוכה לבריסק. למד בישיבות טלז, סלובודקה ומאלטש. נישא לשרה בילה, בתו של הרב משה אליעזר הכהן בייער ממוטלה. היה מקורב לרבותיו הרב אליעזר גורדון מטלז והרב רפאל שפירא מוולוז'ין שסמכו אותו לרבנות.
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבה לצעירים בלאפיץ'. לאחר מכן כיהן כרב במונסטרישצנה, וכעבור זמן עבר לכהן כרב בפשראלשלה, מחוז סובלק. בשנת תרפ"ד (1924), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של ז'אבינקה. היה מקורב לרבני בריסק, הסמוכה לז'אבינקה, ובראשם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב שמחה זליג ריגר.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל. מיד עם בואו מונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון, שנוסדה שנה קודם לכן. החזון איש העיד עליו כי הוא "מתלמידיו של אהרן הכהן, אוהב שלום ורודף שלום", וכן אמר עליו ש"אף פעם לא הניע את ראשו ללא מחשבה וכוונה". כיהן בתפקידו עד פטירתו בשנת תשי"ד, חצי שנה לאחר פטירת החזון איש.
בנו, רבי שמואל דוד, מילא את מקומו ברבנות בז'אבינקה, ונספה בשואה.
משפחתו.
שני גיסיו של הרב גרשונוביץ - חתניו האחרים של הרב בייער - הם:
בניו:
חתניו:
חודש סיוון
מעשה בוך
מעשה בוך (נהגה "מַיְיסֶה בּוּך", ביידיש: 'ספר מעשיות') הוא קובץ של כ־257 סיפורים, ומעשיות המבוססים בעיקר על סיפורים מן המדרש והתלמוד והמסורת שבעל-פה של יהודי אשכנז. הסיפורים מסתיימים לעיתים בהבעה של מסר חינוכי ותקווה לביאה מהירה של המשיח.
על הספר.
הקובץ נדפס בעברי-טייטש (יידיש מערבית ארכאית) בבזל בשנת 1602, אך הסיפורים הועלו ככל הנראה על הכתב בקבצים שונים (שלא שרדו) כבר במאה ה-15, והתבססו בחלקם על סיפורים שעברו בעל פה מהמאה ה-13 לפחות. הקובץ שהודפס בבזל משך במהרה קהל רב. בעמוד השער שלו נכתב: "איין שוין מעשה בוך: מיט דרייא הונדרט אונ עטליכה מעשים, אויש דיא גמרא, אונ אך אויש רבתה אונ בחיי אונ אך אויש דען ספר חסידים אונ ספר מוסר אונ אויש דען ילקוט". [=ספר מעשיות יפה: ובו שלוש מאות וכמה מעשיות מהגמרא ומרבתא ומבחיי ומספר חסידים ומספר מוסר ומהילקוט].
כמו שם הספר, שבאופן מייצג לעברי-טייטש בכללותה הוא צירוף של הרכיב העברי "מעשה" והרכיב הגרמני "בוך", גם התוכן והשפה בספר עצמו הם תערובת של התרבות היהודית והגרמנית. בניגוד לספרי תרגום מהתקופה שתרגמו בעיקר ספרי תפילה והתנ"ך, ספר זה וספרי המעשיות ביידיש בכלל נועדו כדי לספק תרבות פנאי והדרכה לגברים, וכן לנשים ולנערות, שבניגוד לגברים, על פי רוב לא שלטו בלשון הקודש. בסיפורים שאינם נסובים על נושאים יהודיים נמנעו בדרך כלל עורכי הספר משימוש במילים עבריות. בהתבסס על הכללתם של מספר סיפורים לא-יהודיים בלקט, הסיקו החוקרים כי המהדר חי בשליש האחרון של המאה ה-16 באזור מערב גרמניה של היום.
כ-154 מהסיפורים נלקחו מהתלמוד ומהמדרש. בקובץ ישנם גם כ-40 סיפורי שבחים המביעים כבוד והערצה לחסידי אשכנז מימי הביניים כגון רבי שמואל החסיד, בנו רבי יהודה החסיד ותלמידו של זה, אלעזר מוורמייזא. מלבד היות הספר אוסף חשוב המתעד פולקלור יהודי מימי קדם ועד המאה ה-16, לספר השפעה חשובה על התפתחות היידיש כשפה ספרותית. לספר גם תרומה חשובה להבנת התגבשות שפת היידיש בכלל.
על פי אלשטיין וקרסני יש לחלק את הספר לשבע קבוצות: