מאיירס נולד בהדונפילד שבאילינוי, לרון ואדית מאיירס. בילדותו אהב לרצוח חיות קטנות ונחשב לפסיכופת (ב-31 באוקטובר 1963), בליל כל הקדושים, רצח את אחותו הגדולה ג'ודית והחבר שלה דניאל, בעזרת סכין מטבח, כשהוא מחופש לליצן. בגלל הרצח אושפז במוסד לחולי נפש. לאחר 15 שנה, ב-1978, הוא בורח מהמוסד וחוזר לביתו בהדונפילד, ומתחיל לעקוב אחר נערה צעירה, לורי סטרוד, וחבריה. לאט הוא רוצח את כל חבריה, ולבסוף מנסה לרצוח גם אותה, אך ללא הצלחה, ולבסוף דוקטור לומיס מגיע למקום ויורה במייקל שש פעמים. מייקל, שהיה על מרפסת בזמן הירי, מושלך ממנה, וכשלומיס הולך למרפסת לבדוק מה קרה לו, הוא מגלה שמייקל נעלם.
ציר הזמן של ג'יימי, ציר הזמן של לורי.
לורי מובהלת לבית החולים, עקב פציעות שגרם לה מייקל, ומגלה שהוא עקב אחריה לשם, במטרה להרוג אותה. ד"ר לומיס והאחות מריון ווידינגטון מגלים שלורי היא אחותו הקטנה של מייקל, סינת'יה מאיירס, אשר אומצה על ידי משפחת סטרוד לאחר שהוריה הביולוגים מתו בתאונת דרכים זמן קצר לאחר הרצח של ג'ודית ודניאל. לומיס מגיע למקום ומצליח לכלוא את מייקל ואותו בחדר ניתוחים, ומפוצץ בלוני גז שנמצאים במקום.
ציר הזמן של ג'יימי.
עשר שנים לאחר מכן, ב-1988, מייקל מתעורר מהתרדמת בה היה שקוע, ומגלה שלורי נהרגה בתאונת דרכים, אך שיש לה בת בשם ג'יימי לויד, שמתגוררת בהדונפילד יחד עם משפחת קרוטרס. הוא מחליט לחזור להודנפילד ולהרוג אותה, אך דוקטור לומיס, שגם שרד את הפיצוץ, נמצא בעקבותיו. במהלך מסעו מייקל הורג מספר בני אדם, אך לבסוף נעצר על ידי המשטרה, שיורה בו מספר פעמים, דבר שגורם לו ליפול לתוך מכרה ישן, שבו מתרחש פיצוץ.
מייקל שורד את הפיצוץ, ושנה לאחר מכן חוזר להדונפילד כדי להשלים את משימתו: לרצוח את ג'יימי, אחייניתו. במהלך מסעו מייקל רוצח את רייצ'ל, אחותה המאמצת של ג'יימי, חבריה ועוד מספר אנשים, נתפס, ומצליח לברוח לאחר שאדם מסתורי בלבוש שחור גורם לפיצוץ באזור. לבסוף, 6 שנים לאחר אירוע זה, מייקל מצליח להרוג את ג'יימי. טומי דויל, ילד שעליו לורי עשתה שמרטפות, מגלה שמייקל רוצח מגיל צעיר בגלל קללה שהוטלה עליו. לבסוף מתגלה שמטיל הקללה הוא דוקטור ויין, האדם ששמר על מייקל כשהיה במוסד לחולי נפש, ושהוא האדם בלבוש שחור שאפשר למייקל לברוח מהמשטרה. טומי, ד"ר לומיס וקארה סטרוד, בת דודתה של לורי אשר הגיע להתגורר בבית משפחת מאיירס יחד עם משפחתה, מצליחים להביס את מייקל אחרי קרב אלים והם בורחים. אך ד"ר לומיס אינו בטוח שמייקל באמת מת ולכן חוזר כדי לוודא אך מייקל מתגלה כחי ורוצח אותו.
ציר הזמן של לורי.
ב-1998, 20 שנה לאחר אירועי הסרט השני, מייקל מגלה שלורי, שכביכול מתה בתאונת דרכים, זייפה את מותה ושינתה את שמה לקרי טייט, שיש לה בן בשם ג'ון, ושהיא מורה בפנימייה. מייקל מתחיל במסע רצח חדש ורוצח כמה תלמידים ואנשי צוות. לאחר מכן לורי מצליחה להציל את ג'ון ואת החברה שלו, מולי, ומתעמתת איתו ונראה שהיא כורתת את ראשו. מתברר שלורי רצחה את האדם הלא נכון, ועקב כך היא מאשפזת את עצמה במוסד לחולי נפש, אליו מייקל מגיע שלוש שנים לאחר ניסיונו האחרון להרוג אותה. הפעם הוא מצליח לרצוח את לורי, והוא שב לביתו בהדונפילד, אך מגלה שמספר תלמידי תיכון מצלמים שם תוכנית ריאלטי. במאי התוכנית, פרדי האריס, מעוניין לחקור את הבית כדי לבדוק מה גרם למייקל לרצוח אנשים. מייקל רוצח את התלמידים, שהפריעו למנוחתו, אך לבסוף נהרג על ידי שרה, התלמידה השורדת היחידה, ופרדי, באמצעות מכת חשמל.
ציר הזמן הסופי.
מייקל נתפס ונכלא במוסד לחולי הנפש לאחר שנפל מהמרפסת ב-1978. לאחר ארבעים שנה מייקל ברח מהמוסד חזרה אל הדונפילד על מנת לסיים את משימתו שהתחיל ארבעים שנה לפני: לחסל את לורי סטרוד. לורי, כעת אמא וסבתא, התכוננה במשך שנים לחזרתו של מייקל ותעשה הכל כדי להגן על משפחתה.
המשפחה מסדרת הסרטים המקורית.
יש לציין שבציר הזמן החדש ביותר לורי היא לא אחותו של מייקל.
יוהאנס פרוטיגר
ג'ון ג'ליקו
ג'ון רושוורת' ג'ליקו (באנגלית: John Rushworth Jellicoe; 5 בדצמבר 1859 – 20 בנובמבר 1935), הרוזן ג'ליקו הראשון, אביר מפואר של מסדר האמבט (GCB), היה אדמירל הצי בצי הבריטי (Admiral of the Fleet), הדרגה הבכירה ביותר בצי, ומפקד הצי בעת מלחמת העולם הראשונה.
קריירה מוקדמת.
ג'ליקו נולד בסאות'המפטון למשפחה של יורדי ים. הוא התגייס לצי הבריטי כצוער ב-1872. בשנת 1882 השתתף לראשונה בפעילות מבצעית, בעת כיבוש מצרים על ידי בריטניה. ב-1888 קודם ג'ליקו לתפקיד באדמירליות (הימיה) הבריטית.
ג'ליקו היה קצין מסור ונבון. הוא היה אהוד בקרב המלחים עליהם פיקד, ודאג רבות לרווחתם ולמוראל שלהם. הוא נודע כמפקד שיורד לפרטי פרטים, ולעיתים מגיע עד אפיסת כוחות בשל עבודה מאומצת מאד.
ב-1891 קודם לדרגת קומנדר (Commander), המקבילה לדרגת סגן-אלוף. הוא היה סגן המפקד של אוניית המערכה אה"מ ויקטוריה, שהייתה אוניית הדגל של הצי הבריטי בים התיכון. ב-22 ביוני 1893 התנגשה האונייה באוניית מלחמה בריטית אחרת, עקב טעות של מפקד הויקטוריה. ג'ליקו ניצל, אך כמחצית המלחים – 358 איש – נספו. ג'ליקו לא הואשם באחריות לתאונה.
בשנת 1897 קודם ג'ליקו לדרגת קפטן, המקבילה לדרגת אלוף-משנה. בשנת 1900 השתתף ג'ליקו במשלחת שנועדה לחלץ את אזרחי המערב מבייג'ינג בעת מרד הבוקסרים. ג'ליקו הפגין אומץ לב יוצא דופן בעת הקרבות, ונפצע קשה.
תפקידי מטה.
תחת פיקודו של אדמירל ג'ון פישר, הבארון פישר הראשון, מונה ג'ליקו למנהל נושא החימוש הימי בשנים 1905 – 1907. במהלך מילוי תפקיד זה קודם לדרגת אדמירל משנה (דרגה המקבילה לדרגת אלוף). תפקידו הבא היה המפקח על הצי, בין השנים 1908 – 1910. בתפקיד זה היה ג'ליקו אחראי על הרכש והציוד בצי. הוא עשה רבות כדי להשיג מימון למודרניזציה של הצי, ותמך בפיתוח אוניות דרדנוט חדשות וצוללות. ג'ליקו צבר ידע רב במקצועו, יותר מכל מקביליו; נושא שעסק בו רבות היה בהערכת חוזקותיו של הצי הגרמני הקיסרי (Kaiserliche Marine). ג'ליקו תמך ברפורמות שנערכו באותה עת בצי הבריטי לגבי שיפור יכולת התותחנות והתקנת מערכות בקרת אש, ואף תמך בהתקנת "שולחן בקרת ירי", מעין מחשב אנלוגי מכני שנועד לתת נתוני ירי נכונים לאוניות מלחמה.
מבקריו של ג'ליקו הצביעו על חולשתו העיקרית: נטייתו להעמיס על עצמו את רובה של העבודה, והעובדה שאינו דורש מספיק ממטהו ומהמפקדים הכפופים אליו. הטענה הייתה, שכאשר יגיע לפיקוד על שייטת גדולה תעמוד תכונה זו בעוכריו.
ביום הכתרתו של המלך ג'ורג' החמישי, ב-19 ביוני 1911, הוכתר ג'ליקו בתואר אביר מסדר האמבט.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-1911 מונה ג'ליקו כסגנו של מפקד צי הבית של הצי הבריטי (Home Fleet), הצי האחראי על הגנת בריטניה עצמה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ב-4 באוגוסט 1914, הועבר מפקד הצי מתפקידו על ידי הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל. ג'ליקו, שדרגתו הייתה כעת תת-אדמירל, קודם לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי הבית; צי זה נקרא כעת "הצי הגדול" (Grand Fleet). האחריות שהוטלה על כתפיו של ג'ליקו (שהיה מזועזע מהדרך שבה נהגו בקודמו) הייתה עצומה; צ'רצ'יל תיאר מאוחר יותר את ג'ליקו כ"האדם היחיד בשני הצדדים שהיה יכול להפסיד במלחמה באחר צהריים אחד" ('the only man on either side who could lose the war in an afternoon').
ג'ליקו פיקד על "הצי הגדול" בקרב יוטלנד, ב-31 במאי 1916. היה זה הקרב הגדול ביותר שנערך אי-פעם בין אוניות מערכה, והסתיים ללא תוצאה חד משמעית; אבדות הבריטים בקרב היו גדולות יותר מהאבדות הגרמניות, והצי הבריטי לא הצליח להשיג ניצחון חד משמעי על הצי הגרמני, "צי הים הגדול" (Hochseeflotte); הציבור הבריטי ציפה לניצחון מוחץ בסגנון קרב טרפלגר, והתאכזב קשות. מאידך, ברמה האסטרטגית, הצי הגרמני לא יצא עוד מבסיסיו עד תום המלחמה, והבריטים הצליחו לשמור על שליטתם בים. ניהול הקרב על ידי ג'ליקו שנוי במחלוקת; כמה היסטוריונים מטילים את האשמה לתוצאות הקרב על משנהו של ג'ליקו, אדמירל דייוויד ביטי, שפיקד על שייטת סיירות המערכה בקרב; יש המבקרים את ג'ליקו עצמו. מכל מקום, ג'ליקו לא עשה טעויות משמעותיות בעת הקרב: הוא ניחש נכונה את מהלכי הגרמנים, בהתבסס על מידע חלקי בלבד, וערך את הצי הגדול בדרך הנכונה, כך ששורת הקרב של הבריטים תהיה ניצבת לטור הגרמני (תמרון קלאסי שנקרא "חציית ה-T"). ג'ליקו אכן לא ביצע רדיפה כזו, משום שחשש מהתקפת משחתות לילית על אוניותיו.
בנובמבר 1916 מונה ג'ליקו ללורד הראשון של האדמירליות (First Sea Lord), הסמכות המקצועית העליונה של הצי. הפיקוד על הצי הגדול עבר לסר דייוויד ביטי. חודשים ספורים לאחר שנכנס לתפקידו פתחו הגרמנים בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת. אבדות הבריטים היו גבוהות מאוד, ולכאורה לא היו בידיהם אמצעים כדי להתמודד עם האיום החדש; ג'ליקו היה פסימי מאוד, וחשש שבריטניה עומדת להפסיד במלחמה. האמצעי להתמודד עם הצוללות היה השיירה, ועם הפעלתה ירדו האבדות והסכנה חלפה. ראש הממשלה הבריטי, דייוויד לויד ג'ורג', טען מאוחר יותר שרק לחצו שלו הביא להפעלת השיירות, בעוד האדמירליות הייתה מאובנת וחסרת אונים, ואולם נראה שאין ממש בטענות אלה. אך מכל מקום, הפסימיות של ג'ליקו הביאה להחלפתו באופן מפתיע על ידי אריק גדס ביולי 1917.