גאורגי שונין נולד בעיירה במחוז לוהנסק (אז בברית המועצות, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ולא חזר מחזית הלחימה. תחילה הוא רצה להיות ימאי, אך כאשר נודע לו על חיפוש תלמידים לבית הספר לטייס באודסה, הוא נרשם והתקבל. בשנת 1953 הוא הועבר ללנינגרד לבית הספר לטייסי הצי. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב ביחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה נותנת תמיכה לצי בלטי. בשנת 1958 גאורגי שונין הועבר לצי הצפוני. פה הוא הכיר את יורי גגארין ששירת בקרבת מקום.
בשנת 1960 גאורגי שונין הועבר ליחידת הקוסמונאוטים. לאחר סיום קורס הכנות הוא הוצב כחבר צוות של ווסטוק 4, אך לאור בעיות בריאות הועבר לעתודה וחזר לפעילות רק בשנת 1965.
בשנת 1968 גאורגי שונין סיים אקדמיה לטייס.
בשנת 1969 גאורגי שונין השתתף בטיסת חללית סויוז 6.
בשנת 1971 גאורגי שונין עבר משבר נפשי, לאחר סיומו, הוא נותר ביחידת הקוסמונאוטים אך לא היה לו סיכוי להיות מוצב בצוות טיסה. הוא היה ראש מחלקת הכנות, אך לאור בעיות בשנת 1974 הורד לתפקיד מתרגל. בשנת 1976, לאחר שיקום, הוא קודם לתפקיד מנהל מרכז ההכנות. בשנת 1977 גאורגי שונין קודם לדרגת גנרל מאיור. באותה שנה הוא פרסם ספר בנושא חקר החלל, בו לראשונה בברית המועצות תיאר מספר בעיות שהיו במהלך טיסות ותיאר חברי יחידת הקוסמונאוטים שמסיבות שונות לא השתתפו בטיסות.
בשנת 1979 שונין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והוצב בתפקידי פיקוד שונים בחיל האוויר הסובייטי. הוא עזב את הצבא בשנת 1990 בדרגת לוטננט גנרל.
הוא נפטר בשנת 1997 מבעיות לב.
אווז ברנקל
הארי טרומן (CVN-75)
נושאת המטוסים הארי טרומן (CVN-75) (באנגלית: USS Harry S. Truman (CVN-75)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית.
כוח התקיפה של האנייה הקרוי "Harry S. Truman Carrier Strike Group" ומשתייך מ-1 באוקטובר 2004 ל-"Carrier Strike Group 10" , מורכב מחמש אניות מלחמה נושאות טילים מונחים.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ.
אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
נושאת המטוסים "הארי טרומן (CVN-75)" היא נושאת המטוסים השמינית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
פריסת כוח התקיפה של "הארי טרומן (CVN-75)" בשנת 2017.
לאחר סדרת תיקונים שהסתיימו ב -21 ביולי 2017, הוכשרו תרגילי אימון שונים, תוך שימת דגש על בקרת נזקים, פעולות סיפון טיסה ודמיית לחימה בים.
פריסת כוח התקיפה של "הארי טרומן (CVN-75)" בשנת 2018.
"הארי טרומן (CVN-75)" בפריסה נוספת מתוכננת למזרח התיכון ולאירופה ב -11 באפריל 2018.
"הארי טרומן (CVN-75)" חוזרת לנורפוק ב־21 ביולי ויוצאת שוב לפעולות באוקיינוס האטלנטי המערבי ב־28 באוגוסט.
ב-25 באוקטובר, הספינה אמורה הייתה להשתתף בתרגיל נאט"ו Trident Juncture המתקיים בנורווגיה ובסביבותיה.
במחצית השנייה של נובמבר 2018 - הספינה וכוח התקיפה שלה "Harry S. Truman Carrier Strike Group" המורכב מחמש אניות מלחמה נושאות טילים מונחים הוצבו מול חופי סוריה.
גם צרפת הציבה במחצית השנייה של נובמבר 2018, את אוניית הביון של הצי הצרפתי ה-דיופיי דה לום (A 759) מול חופי סוריה.
קיובה גודינג ג'וניור
הנאום הפיליפי הראשון
הנאום הפיליפי הראשון הוא נאום שנשא דמוסתנס בשנת 351 לפנה"ס, באוזני האזרחים באתונה. הנאום פותח את שורת נאומיו נגד פיליפוס השני מלך מוקדון, בהם קנה לו שם עולם כנואם, כמדינאי וכלוחם למען הדמוקרטיה. הרקע לנאום הוא ניסיונו של פיליפוס לחדור ליוון דרך מעברות התרמופילי, כשנה לפני כן, ניסיון שנעצר על ידי הצבא האתונאי. הדבר גרם למבוכה רבה ופחד גדול בקרב האתונאים, אך אלה האחרונים לא נקטו בשום צעד ממשי כדי למנוע את הישנות התופעה. בו-בזמן המשיך פיליפוס להלך אימים על המושבות בצפון יוון, לפגוע באוניות סוחר, לכבוש שטחים ולצרף אליו בני ברית שבעבר היו בברית עם אתונה.
תוכן הנאום.
דמוסתנס פותח את נאומו בהכרזה שנאומו עומד לחזור על דברים שנאמרו בעבר - האתונאים כבר שמעו עצות טובות מנואמים קודמים אך לא יישמו את עצותיהם. בהמשך הפתיחה, מתוארת סקירה של מעללי פיליפוס האחרונים שהתרחשו, וזאת, לטענתו, בעקבות התרשלותם ואדישותם של האתונאים. דמוסתנס קורא לקהל האתונאים לגלות אחריות, מעודד אותם ומשיב להם את רוח הקרב.
בהמשך הנאום מציין דמוסתנס שינויים נדרשים והכנות פרקטיות, עד כדי פירוט הרכש הרצוי לאתונה, דוגמת חמישים אוניות מלחמה, אוניות נושאות סוסים, חיל פרשים, חיל רגלים ועוד. הוא קורא לשינוי בשורות הצבא - הכנסת יותר נציגים אתונאים לכל חיל, שינוי בצורת הדיווחים השוטפים משדה הקרב ושינוי באופי האנשים הנבחרים למשרות פיקודיות.
דמוסתנס מדמה את שיקול דעת העם לפָּסַלים, המשקיעים מאמצים רבים בחיצוניות, ללא מתן משקל מתאים לפנימיות המנהיג. את התנהגות העם הרפסנית הוא משווה למתאגרף ברברי, היודע לכסות על פציעה שקיבל ולבצע פעולות הגנה, אך לא יוזם שום תקיפה מחושבת.
Familiar
Familiar הוא סינגל בביצוע הזמר האנגלי ליאם פיין בשיתוף פעולה יחד עם הזמר הקולומביאני ג'יי בלוויין. השיר נכתב והופק על ידי מייק סבף בנוסף לכתיבה עם LunchMoney Lewis, בלוויין ושון דוגלס.
השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2018 כסינגל שלישי של האלבום האולפן הבכורה של ליאם פיין.
יציאה לאור.
ב-25 בפברואר 2018 הכריזו האמנים על השיר ברשתות החברתיות שלהם בזמן שהם צלמו את הקליפ במיאמי. פיין גילה את התמונה של הסינגל והוציא לאור ב-16 באפריל. פיין חשף הצצה לשיר ב-19 באפריל אשר חוסה בלוויין משתף פעולה יחד איתו.
הצלחה.
Familiar הגיע במצעד של בריטניה למקום ה-14, וקיבל מעמד של סינגל זהב. השיר הגיע לטופ 10 בבולגריה, ולטופ 20 בהונגריה, פולין ובריטניה.
ראמה תיאו
ראמה תיאו (בצרפתית: Rama Thiaw; נולדה ב-1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע סנגלית. היא ידועה בשל סרט התיעודי משנת 2009, "Boul Fallé, la Voie de la lutte" וסרטה משנת 2016, "The Revolution Won’t be Televised".
תחילת דרכה.
תיאו נולדה ב-1978 בנוקשוט, מאוריטניה להורים מאוריטני וסנגלים. בגיל חמש, משפחתה עברה לפיקינה, פרוור של דקר, בירת סנגל. אחרי שהוריה התגרשו, היא חילקה את זמנה בין סנגל וצרפת. תיאו השלימה תואר שני בכלכלה בינלאומית באוניברסיטת סורבון בפריז. לאחר מכן היא החלה לפתח עניין בקולנוע, אשר הוביל אותה כדי ללמוד לתעודה בקולנוענות באוניברסיטת פריז 8, ומאוחר יותר, עוד תואר שני בלימודי קולנוע מאוניברסיטת פריז 3.
קריירה.
אחר סיום לימודיה, נפגשה תיאו בשנת 2002 עם יוצר הסרטים האלג'יראי מוחמד בומארי (שהיה עוזר במאי בסרט הקרב על אלג'יר), והשתתפה עמו בסדנת הפקה. לאחר מכן, היא שיתפה פעולה עם Zaléa TV, עמם יצרה סדרה של סרטי דיוקן על תושבי הקומונה הצרפתית, אוברבילייר ותנאי הדיור הקשים שלהם. לאחר מכן, עשתה סרט תיעודי קצר בשם "Les de jeunes quartier et la religion".
ב-2006, עבדה בהפקת הסרט "Burnt Out" בכיכובה של מריון קוטיאר בתור עוזרת תקשורת.
עוד בתקופתה בצרפת, פגשה תיאו את המפיק הצרפתי פיליפ לאקוט, שהסכים לעבוד איתה על מה שהיה לסרט התיעודי הראשון של תיאו באורך מלא. הסרט, "Boul Fallé, la Voie de la lutte," יצא בשנת 2009. הסרט עוקב אחר "ההתעוררות המחודשת של היאבקות מסורתית" בפרוורי דקר, שם תיאו גדלה, ו"בוחן את השפעת הספורט בהקשר של השינויים החברתיים והפוליטיים שהתרחשו לאחרונה בסנגל" סביב עצמאות המדינה. בנוסף להקבלה בין ההיאבקות והפוליטיקה של סנגל, תיאו משתמשת בסרטה בהתבטאות שהיא חלק מההיפ הופ והרגאיי הסנגלי.
בשנת 2010, החלה תיאו את הפקת סרטה השני, "The Revolution Won’t be Televised" ("המהפכה לא תשודר בטלוויזיה"), שכותרתו לקוחה מתוך השיר של המוזיקאי גיל סקוט-הרון. גם בסרט זה הנושא הוא השיח הפוליטי-חברתי בסנגל, אך הפעם עם התמקדות בעיקר בעלייתה של הקבוצה הא-פוליטית, "Y'en - Marre" ("נמאס לנו"), בהובלתם של הראפרים תיאט וקיליפאו. הסרט מתעד את ההפגנות של הקבוצה נגד הנשיא Abdoulaye וויד's בריצתו המתמשכת לנשיאות. "The Revolution Won’t be Televised" הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2016, ואף זכה בפרס Fipresci מטעם הפדרציה הבינלאומית למבקרי קולנוע.
אישונים
יצחק אבן סהולה
רבי יצחק בן שלמה אבן סהולה היה פילוסוף, רופא ומקובל. על פי ההקדמות לספריו נולד בספרד בשנת 1244 ונפטר לאחר שנת 1283, יש המשערים שנפטר בשנת 1300.
חייו.
לא ידועים הרבה פרטים על חייו. הוא חי ופעל לפחות חלק מחייו בקסטיליה. הוא היה תלמידו של רבי משה בן שלמה מבורגוס.
רבי יצחק היה אחיו הגדול של רבי מאיר אבן סהולה, שנמנה עם תלמידי הרשב"א.
חיבוריו.
משל הקדמוני.
רבי יצחק כתב שלושה חיבורים, האחד, ספר מוסר, בשם "משל הקדמוני", נכתב בשנת 1281 והודפס לראשונה בשנת 1491 בעיר ברישא שבאיטליה. בספר, אבן סהולה מתאר את תהליך ה"חזרה למוטב" של עצמו, תהליך שהתחיל בגיל 37 אחרי הרהורי חשבון נפש.