לקראת עונת הגיע למילאן המאמן אריגו סאקי, שהעריך את יכולותיו המקצועיות של אבאני ואת יכולתו לשחק במספר עמדות לאורך הקו השמאלי. כתוצאה מכך, היה אבאני לאחד משחקני ההרכב הקבועים באותה העונה, ותרם שני שערי ליגה ב-27 הופעות בדרך לזכייה בתואר הראשון בקריירה, אליפות איטליה.
את עונת פתחה מילאן עם זכייה בסופר קאפ האיטלקי עם ניצחון 3-1 על סמפדוריה, עם אבאני בהרכב. באותה עונה לא הצליחה מילאן לזכות באליפות וסיימה שלישית בלבד, אך רשמה הישג מרשים וזכתה בגביע אירופה לאלופות בפעם השלישית בתולדותיה. מילאן העפילה למשחק הגמר מול סטיאווה בוקרשט, ואבאני ראה מהספסל את קבוצתו מנצחת 4-0 וזוכה בתואר.
במהלכה של עונת שיחקה מילאן בשני מפעלים אליהם העפילה בזכות הזכייה באליפות אירופה - הגביע הביניבשתי והסופר קאפ האירופי. על אף שלא שותף בגמר גביע אירופה, היה אבאני לחלק משמעותי בזכייתה של מילאן בשני התארים הנוספים. בסופר קאפ האירופי, ששוחק אז בשיטת בית-חוץ, פתח אבאני בהרכב בצמד המשחקים מול ברצלונה. לאחר שהמשחק הראשון בחוץ הסתיים בשוויון 1-1, כבש אבאני את השער היחיד במשחק הגומלין והעניק לקבוצתו את התואר. בגביע הביניבשתי, שם פגשה מילאן את אתלטיקו נסיונל מקולומביה, החליף אבאני את דייגו פוזר בדקה ה-65. דקה אחת בלבד לסיום ההארכה כבש אבאני את שער הניצחון לזכות מילאן, קבע את תוצאת הסיום (1-0) ואף זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק. את העונה סיימה מילאן עם זכייה שנייה ברציפות באליפות אירופה, הפעם לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. לאחר שלא שותף שנה קודם לכן, הפעם פתח אבאני בהרכב ושיחק לכל אורך הגמר.
בעונת שוב סייע אבאני לקבוצתו לזכות בסופר קאפ האירופי, כאשר פתח בהרכב וכבש מול סמפדוריה במשחק החוץ, שער שקבע שוויון 1-1 בסיום. בגומלין שוב פתח אבאני בהרכב, ומילאן ניצחה 2-0 בדרך לזכייה בתואר. מילאן אף השלימה זכייה שנייה ברציפות בגביע הביניבשתי, אך ללא אבאני שלא נכלל בסגל למשחק. הצטרפותו של פאביו קאפלו לתפקיד המאמן עונה אחר כך ביססה את שליטתה של מילאן בזירה המקומית, והיא השלימה שתי זכיות רצופות בתואר האליפות, כולל בעונת שהייתה העונה ה-13 והאחרונה של אבאני בקבוצה. באותה העונה העפיל עם קבוצתו בפעם השלישית לגמר גביע אירופה, שחנך באותה העונה את מתכונת ליגת האלופות. אבאני לא שותף במשחק הגמר מול אולימפיק מרסיי, בו נוצחה מילאן 1-0 והחמיצה הזדמנות לזכות בתואר.
בסיום העונה, ולאחר 13 עונות במילאן, סיים אבאני את דרכו בקבוצה. בסך הכול ערך אבאני 393 הופעות במדי המועדון, מתוכן 296 הופעות ליגה, וכבש 19 שערים (14 בליגה). הוא זכה עם מילאן ב-12 תארים, מתוכם שישה תארים מקומיים ושישה תארים יבשתיים ובינלאומיים.
לקראת עונת הצטרף אבאני לסמפדוריה של המאמן סוון-יוראן אריקסון. עונת הבכורה שלו בקבוצה הייתה מוצלחת אישית וקבוצתית, כאשר אבאני השתלב בהרכב הפותח של המאמן השוודי וערך 31 הופעות. סמפדוריה רשמה הישג נאה כשסיימה את העונה במקום השלישי, כאשר רק מילאן ויובנטוס מקדימות אותה. כמו כן, כבר בעונת הבכורה שלו בסמפדוריה הצליח אבאני לזכות עמה בקופה איטליה, תואר אותו לא הצליח להשיג עם מילאן. סמפדוריה פגשה לגמר כפול את אנקונה, והופתעה עם שוויון 0-0 בחוץ בתום המשחק הראשון. בגומלין, הנחצית ראשונה הסתיימה בשוויון 0-0 ולא סימנה את הבאות. עד לסיום כבשה סמפדוריה שישה שערים, והביסה בסיום 6-1 את יריבתה בדרך לזכייה בתואר. בדקה ה-85 כבש אבאני בפנדל את השער שקבע את תוצאת המשחק.
בשתי העונות הבאות שמר אבאני על מקומו כשחקן הרכב, אך סמפדוריה התקשתה לשחזר את הישגיה וסיימה פעמיים רצופות במקום השמיני. בעונת , עונתו האחרונה במועדון, איבד אבאני את מקומו בהרכב ושותף עשר פעמים בלבד בליגה. בסך הכול בארבע עונות במדי סמפדוריה ערך אבאני 93 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש פעמיים.
לקראת עונת עבר אבאני בן ה-34 לרג'אנה, היורדת הטרייה לסרייה ב'. אבאני שיחק במועדון במשך חצי עונה בלבד, בטרם הושאל למחצית השנייה של העונה לקרארזה מתחתית הליגה השלישית. אבאני, שסייע לקבוצה לשרוד בליגה בסיום העונה, פרש בתום העונה ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת איטליה.
הקריירה הבינלאומית של אבאני החלה בגילאים הצעירים, במדי . בשנת 1988 נכלל בנבחרת האיטלקית למשחקים האולימפיים. איטליה העפילה עד לחצי הגמר, אך שם הפסידה בהארכה לברית המועצות. במשחק על מדליית הארד נחלה איטליה הפסד 3-0 לגרמניה וסיימה רביעית בטורניר.
על אף עברו בנבחרות הצעירות והיותו שחקן הרכב במילאן, נותר אבאני מחוץ לזירה הבינלאומית במשך תקופה ארוכה. מעברו של סאקי, מאמנו במילאן, לאימון נבחרת איטליה בנובמבר 1991, הביא להופעת בכורה של אבאני במדי הנבחרת בגיל 28. את הופעת הבכורה ערך כחודש בלבד לאחר מינויו של סאקי, בניצחון הביתי 2-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1992. במשחק זה, לצדו של אבאני, ערכו הופעת בכורה גם דינו באג'ו ודמטריו אלברטיני. איטליה כשלה לבסוף להעפיל לטורניר הגמר.
במרוצת שלוש השנים הבאות, שותף אבאני בעיקר במשחקי ידידות, שמונה בסך הכול, ובשתי הופעות רשמיות בלבד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. עם זאת, הוא זומן על ידי סאקי למונדיאל 1994 בארצות הברית. אבאני פתח בהרכב במשחקה הראשון של איטליה בטורניר, נמול , אך הוחלף על ידי דניאלה מסארו במחצית בדרך להפסד 1-0 בסיום. אבאני לא שותף במשחקיה הבאים של איטליה בשלב הבתים, וכן בשמינית, רבע וחצי הגמר - סך הכול חמישה משחקים רצופים בהם לא שותף. איטליה הצליחה להעפיל למשחק הגמר מול , אותו פתח אבאני על הספסל. חמש דקות מפתיחת ההארכה עלה אבאני מהספסל במקומו של דינו באג'ו, ושיחק 25 דקות באותו המשחק. לאחר שוויון 0-0 עברה ההכרעה לדו-קרב בעיטות עונשין. אבאני היה הבועט השלישי של איטליה מתוך חמישה בועטים, והיה לאחד משני היחידים שהשכילו לכבוש עבור איטליה בדו-קרב. לאחר השער של אבאני החמיצו מסארו ורוברטו באג'ו, איטליה הפסידה בסיום 3-2 וסיימה במקום השני בלבד בטורניר.
אבאני הספיק לערוך שתי הופעות נוספות בהמשך אותה שנה, במסגרת מוקדמות יורו 1996. הופעתו האחרונה הייתה בניצחון החוץ 2-0 על במסגרת המוקדמות, ב-8 באוקטובר 1994. בסך הכול ערך אבאני 15 הופעות במדי איטליה.
קריירת אימון.
עם פרישתו ממשחק פעיל שב אבאני למילאן, המועדון בו החל את קריירת המשחק. במשך 11 שנים היה למאמן במחלקות הנוער של המועדון, כולל זכייה באליפות עם קבוצת הנוער עד גיל 17 בשנת 2007.
לקראת עונת התמנה אבאני לתפקיד מאמן סן מרינו מהליגה הרביעית באיטליה. הוא הוביל את קבוצתו למקום השני בטבלה, שזיכה אותה במקום בפלייאוף ההעפלה לליגה השלישית. בפלייאוף עברה סן מרינו את חצי הגמר, אך הפסדיה בצמד משחקי הגמר מול גוביו ונשארה בליגה הרביעית. אבאני סיים את דרכו במועדון בסוף העונה.
בקיץ 2010 הצטרף לצוות המקצועי של נבחרות הנוער האיטלקיות, תחילה כעוזר מאמן הנבחרת עד גיל 19 ומאמן הנבחרת עד גיל 18 (במקביל). לאחר שנה בשני התפקידים, קודם לתפקיד מאמן הנבחרת עד גיל 19, ואימן את שתי הנבחרות במקביל. בשנת 2013 קודם אבאני לתפקיד מאמן הנבחרת עד גיל 20, תפקיד בו החזיק במשך ארבע שנים. בקיץ 2017 קודם לתפקיד מקצועי בנבחרת איטליה הבוגרת, כמאמן טכני תחת המאמן ג'אמפיירו ונטורה.
מתאוש מורבייצקי
אורוגוואי - ברזיל (מונדיאל 1950)
יחסי ונצואלה–קוריאה הדרומית
יחסי ונצואלה-קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
היסטוריה.
היחסים שבין ונצואלה לבין קוריאה הדרומית כוננו ב-29 באפריל 1965. מספר הקוריאנים המתגוררים בוונצואלה נכון לשנת 2012 הוא 290. שתי המדינות השתייכו בעבר לגוש המערבי שתמך בארצות הברית במלחמה הקרה.
יחסים כלכליים.
כלכלת ונצואלה.
תעשיית הנפט שולטת בכלכלה המעורבת בוונצואלה. חברת הנפט הלאומית היא PDVSA. תעשיית הנפט מספקת כשליש מהתוצר המקומי הגולמי במדינה, בערך 80% מסך הייצוא שלה, ובערך חצי מהכנסות הממשלה. תחנות שאיבת הנפט העיקרית במדינה נמצאות בסביבות אגם מאראקאיבו, מפרץ ונצואלה ובקרבת אגן נהר האורינוקו, שבו נמצא מאגר הנפט הגדול ביותר במדינה. כיום, מנסה ונצואלה לגוון את כלכלתה, ולהפחית את תלותה בתעשיית הנפט. היו ניסיונות לפתח תעשייה כבדה בתחום הברזל והאלומיניום וניסיון להחיות את החקלאות במדינה. תעשיית הברזל והחקלאות במדינה מספקים חלק מסך הייצוא של המדינה. במדינה גם קיימות תעשיות של חומרי בניין, טקסטיל, הרכבת כלי רכב וכלי טיס. תחום הנדל"ן והתיירות במדינה מפותחים גם כן.
משנות ה-50 עד שנות ה-80 הייתה כלכלת המדינה החזקה ביותר בדרום אמריקה. הפריחה הכלכלית באותן שנים משכה מהגרים רבים. כלכלת המדינה נחלשה במהלך משבר הנפט של שנות ה-80. עם עליית מחירי הנפט הכלכלה בוונצואלה החלה להתחזק, ונחלשה מאוד עם ירידת מחירי הנפט. בשנת 2006 היה הגידול בתמ"ג בערך 10% בשנה, אך בשנת 2015 היה קיטון של 6% בתמ"ג.
כלכלת קוריאה הדרומית.
במהלך שנות ה-90 המאוחרות ובתחילת שנות ה-2000 הפכו תעשיות ההיי טק של קוריאה הדרומית למובילות בשוק העולמי ולמתחרות חשובות וגדולות לתעשיות שביפן ובטיוואן.