סר אדוארד ריצ'רד ג'ורג' הית' (באנגלית: Edward Richard George Heath, נודע לעיתים כטד הית', באנגלית: Ted Heath; 9 ביולי 1916 – 17 ביולי 2005) היה פוליטיקאי בריטי, שכיהן כראש ממשלת בריטניה בין השנים 1970 – 1974 וכמנהיג המפלגה השמרנית בין השנים 1965 – 1975. הוא היה תומך נלהב בקהילה האירופית ולאחר שזכה בהצבעה מכרעת בבית הנבחרים, הוא הוביל את המשא ומתן ששיאו היה כניסתה של בריטניה לקהילה האירופית ב-1 בינואר 1973. לדברי הביוגרף שלו, ג'ון קמפבל, "הייתה זו שעתו היפה ביותר של הית'". אף על פי שהית' החליט להיות ראש ממשלה חדשן, כשלה ממשלתו על רקע קשיים כלכליים, כולל אינפלציה גבוהה ושביתות נרחבות. הוא היה ליריב מר נפש של מרגרט תאצ'ר, שהחליפה אותו בהנהגת המפלגה ב-1975.
מוצאו של הית' מהמעמד הביניים התחתון היה די חריג עבור מי שכיהן כמנהיג המפלגה השמרנית. הוא היה מנהיג פוליטי בקרב הסטודנטים באוניברסיטת אוקספורד והגיע עד לדרגת לוטננט קולונל במלחמת העולם השנייה. לזמן קצר הוא עבד כפקיד בשירות הציבורי, אך התפטר כדי לעמוד לבחירה כחבר הפרלמנט ונבחר מטעם מחוז הבחירה של בקסלי בבחירות הכלליות של 1950. בין השנים 1955 –1959 הוא שימש כמצליף הראשי. לאחר מכן הוא נכנס לקבינט כשר העבודה ובהמשך קודם לתפקיד הלורד שומר החותם ולאחר מכן לתפקיד נשיא מועצת הסחר. ב-1965 נבחר הית' לתפקיד מנהיג המפלגה השמרנית. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה על אף הפסדה של המפלגה בבחירות הכלליות שנערכו ב-1966.
לאחר ניצחונה של המפלגה השמרנית בבחירות 1970 התמנה הית' לתפקיד ראש הממשלה. ב-1971 הוא הוביל את המעבר של הלירה שטרלינג לשיטה העשרונית וב-1972 הוא ביצע רפורמה בממשל המקומי, הפחית את מספר הרשויות המקומיות ויצר מספר מחוזות מטרופוליטניים חדשים. האירוע שככל הנראה היה המשמעותי ביותר בתקופת כהונתו של הית' כראש הממשלה היה כניסתה של בריטניה לשוק האירופי המשותף ב-1973. תקופת כהונתו עמדה גם בסימן הסכסוך בצפון אירלנד ("הצרות"), יחד עם השעיית פעולתו של הפרלמנט של צפון אירלנד וכפיית השלטון הבריטי הישיר שם. שיחות בלתי רשמיות עם נציגי הצבא האירי הרפובליקני הזמני לא נשאו פרי, ממש כפי שהסכם סנינגדייל שנחתם ב-1973 הוביל להיפרדותם של חברי הפרלמנט מהמפלגה היוניוניסטית של אלסטר מהמפלגה השמרנית.
הית' גם ניסה לרסן את האיגודים המקצועיים באמצעות חקיקתו של חוק יחסי העבודה ב-1971 והוא קיווה לצמצם את הרגולציה על הכלכלה ולהעביר את בריטניה ממיסוי ישיר למיסוי בלתי-ישיר. העלייה בשיעור האבטלה ב-1972 הובילה את הית' לנקוט בצעדים לאושש את הכלכלה. הוא ניסה להשיג שליטה באינפלציה על ידי מדיניות קביעת מחירים והכנסות. שתי שביתות כורים, שהתקיימו ב-1972 ובראשית שנת 1974, גרמו לממשלה לנזקים. זו האחרונה הובילה ליישום "השבוע של שלושה ימים" כצעד לחיסכון באנרגיה. בסופו של דבר הכריז הית' על עריכת בחירות כלליות בפברואר 1974 כדי לקבל מהציבור מנדט לדחות את דרישות השכר של הכורים, אך תחת זאת הסתיימו הבחירות בכינוסו של "פרלמנט תלוי" (Hung parliament) שבו למפלגת הלייבור, אף על פי שהיא זכתה בפחות מושבים בהשוואה לפרלמנט הקודם, היו ארבעה מושבים יותר בהשוואה לאלו של השמרנים. לאחר שניסיונו להקים ממשלה קואליציונית עם המפלגה הליברלית, עלה בתוהו, התפטר הית' מתפקידו כראש הממשלה. על אף הפסדו בבחירות הכלליות השניות שנערכו באוקטובר אותה שנה, הוא המשיך לכהן כמנהיג המפלגה. בפברואר 1975 קראה מרגרט תאצ'ר תיגר על מנהיגותו ונבחרה להיות מנהיגת המפלגה במקומו.
בשובו אל הספסלים האחוריים של המפלגה, היה הית' למבקר פעיל של מנהיגותה של תאצ'ר. הוא המשיך לשבת על הספסלים האחוריים עד לפרישתו בבחירות 2001, והיה זקן חברי בית הנבחרים במשך תשע השנים האחרונות לכהונתו. מחוץ לחיים הפוליטיים היה הית' שייט יאכטות ברמה עולמית ומוזיקאי מוכשר. הוא היה אחד מארבעת ראשי ממשלת בריטניה היחידים שמעולם לא נישאו.
בין השנים 2015 – 2017 ניהלה משטרת וילטשייר חקירה על האשמות בדבר מעשי התעללות מינית בילדים שבוצעו לכאורה על ידי הית', אך בסופו של דבר נסגרה החקירה מבלי שהוכחו ההאשמות שהועלו נגדו.
ראשית חייו.
אדוארד הית', שהיה ידוע בצעירותו כ"טדי", נולד בעיירת החוף ברודסטיירס (Broadstairs) שבמחוז קנט, לאביו ויליאם ג'ורג' הית', נגר ובנאי ולאמו, אדית אן הית' לבית פנטוני, שעבדה כמשרתת. אביו ניהל לימים עסק בנייה קטן ומצליח. אדוארד הית' התחנך בבית הספר היסודי צ'טהאם שבעיירה רמסגייט הסמוכה וב-1935, בעזרת מלגת לימודים של המחוז, הוא החל ללמוד בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
בשנים מאוחרות יותר, זכה מבטאו המוזר של הית' – עם צלילי התנועות ה"משתנקות" שלו, בשילוב עם ההגייה הלא-תקנית של האות I כאות W ושל המילה out כ-eout – להתייחסות סאטירית במערכון "למד את עצמך הית'ית" (Teach Yourself Heath) בסדרת הטלוויזיה הקרקס המעופף של מונטי פייתון. הביוגרף של הית', ג'ון קמפבל, העלה השערה שמבטאו של הית', שלא כמו זה של אביו ושל אחיו הצעיר, ששניהם דיברו במבטא של מחוז קנט, חייב היה לעבור "שינוי מהותי בעת לימודיו באוקספורד", אף על פי שהוא שמר על מרכיבים של הדיבור הקנטי.
אוקספורד.
כמוזיקאי מוכשר, קיבל הית' משרת נגן עוגב בקולג' שלו כבר בסמסטר הראשון, כך התאפשר לו להישאר ללמוד באוניברסיטה בשנה הרביעית. בסופו של דבר הוא סיים ב-1939 את לימודי התואר הראשון שלו בהצטיינות בדרגה שנייה בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה היה הית' פעיל בחוגי הפוליטיקה של המפלגה השמרנית. בסוגיה שעמדה אז במרכז הדיונים הפוליטיים, מדיניות החוץ, הוא התנגד בגלוי לממשלה בשליטת השמרנים שכיהנה אז. בנאומו הראשון במסגרת מועדון הדיבייט של "אגודת אוקספורד" (Oxford Union) בחג מיקלמס, 29 בספטמבר 1936, הוא הביע את התנגדותו למדיניות הפיוס כלפי גרמניה הנאצית.
ביוני 1937 הוא נבחר להיות נשיא "אגודת השמרנים של אוניברסיטת אוקספורד" (Oxford University Conservative Association) כמועמד שתמך ברפובליקה הספרדית השנייה, כמשקל נגד למי שתמך בפרנסיסקו פרנקו, ג'ון סטוקס (לימים חבר פרלמנט שמרני בעצמו). בין השנים 1937 – 1938 הוא שימש כיושב ראש הפדרציה הלאומית של האגודות השמרניות של האוניברסיטאות ובאותה שנה, שנתו השלישית באוניברסיטה, הוא שימש כמזכיר ולאחר מכן כספרן של אגודת אוקספורד. בסוף אותה שנה הוא נוצח בהתמודדות על נשיאות אגודת אוקספורד על ידי מועמד אחר מבייליול קולג', אלן ווד, על רקע הוויכוח אם ממשלתו של נוויל צ'מברלין צריכה לפנות את מקומה לחזית עממית מהאגף השמאלי. בוויכוח זה תמך הית' בממשלה.
בשנה האחרונה ללימודיו היה הית' נשיא החדר המשותף בקולג' שלו, תפקיד שבשנים הבאות הוחזק על ידי מי שהיו לימים פוליטיקאים גם כן, דניס הילי ורוי ג'נקינס, ובתוקף כך הוא הוזמן להימנות על תומכיו של אלכסנדר לינדסיי, שב-1938 התמודד בבחירות הביניים למחוז הבחירה של אוקספורד כמועמד פרוגרסיבי עצמאי שהתנגד למדיניות הפיוס מול המועמד השמרני הרשמי, קוונטין הוג.
הית', שבעצמו ביקש להיות מועמד השמרנים בבחירות ביניים אלו, האשים את הממשלה, בדיון שנערך באגודת אוקספורד, ב"הפניית כל ארבע הלחיים" לאדולף היטלר, ובנובמבר 1938 נבחר כנשיא אגודת אוקספורד מטעם בייליול קולג' וכיהן בתפקיד זה בחודשים ינואר עד מרץ 1939. לאופולד אמרי, שביקר אז באוקספורד, תיאר אותו ביומניו כ"צעיר חביב".
עוד בטרם סיום לימודיו, יצא הית' לטיולים ברחבי אירופה. התנגדותו למדיניות הפיוס נבעה מההזדמנות בה הוא חווה ממקור ראשון את מצעד נירנברג של 1937, שם הוא פגש את מנהיגי המפלגה הנאצית, הרמן גרינג, יוזף גבלס והיינריך הימלר, במסיבת קוקטייל של האס אס. לימים הוא תיאר את הימלר כ"אדם המרושע ביותר שפגשתי מעודי". הוא שהה בגרמניה במשך חודשיים כדי ללמוד את השפה הגרמנית, אך במשך חייו הוא לא שמר על ידיעותיו בשפה. ב-1938 הוא ביקר בברצלונה, שהייתה אז תחת מתקפה של הכוחות הלאומניים במסגרת מלחמת האזרחים בספרד. בהזדמנות אחת נקלעה מכונית בה נסע לירי מקלעים ובהזדמנות אחרת פגעה פצצה במלון בו הוא שהה כאשר הוא צפה ממנו על מתקפה אווירית. בקיץ 1939 הוא נסע לדנציג שבפולין בלוויית חברו היהודי, מדרון זליגמן. מסעם חזרה משם היה רצוף סכנות והם עברו את גרמניה בטרמפים וברכבת, תוך שהם רואים בדרכם את הכוחות המתארגנים לפתיחת מלחמת העולם השנייה ושבו לבריטניה ממש לפני הכרזת המלחמה הבריטית.
מלחמת העולם השנייה.
הית' בילה את סוף שנת 1939 ואת ראשית 1940 במסע דיבייטינג בארצות הברית עד אשר נקרא להתגייס. ב-22 במרץ 1941 הוא קיבל מינוי חרום של לוטננט משנה בארטילריה המלכותית. במהלך המלחמה הוא שירת בתחילה עם יחידת תותחי נ"מ בסביבות ליברפול שסבלה מהפצצה גרמנית כבדה במאי 1941. בראשית 1942 הוא מונה לשליש של הרגימנט בדרגה קבועה של קפטן.
הית' השתתף כשליש בפלישה לנורמנדי, שם הוא פגש את מוריס שומן, לימים שר החוץ של צרפת תחת ז'ורז' פומפידו. כקצין בדרגה זמנית של מייג'ור שפיקד על סוללה משל עצמו, הוא העניק סיוע ארטילרי בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה, ועל כך הוענק לו ציון לשבח ב-8 בנובמבר 1945.