החל לשיר בגיל 9 עם קול טנור שהיה לו, אך הקריירה המוזיקלית שלו המריאה רק באמצע שנות ה-30 של המאה העשרים והייתה מקורית למדי. הוא שלט בז'אנר ה-arūbī של שירה המושראת מהבדואים, וב-taʿlīl, שהיו שירי הלל שבוצעו באירועים משפחתיים. ג'ורנו היה למורשת מוזיקלית תוניסאית, וזכה על כך להוקרה מממשלת תוניסיה. חלק מהשירים הוא ביצע יחד עם לואיזה תוניסיה. הוא הקליט מספר שירים בחברת "dounia" בבעלות של אל קחלאוי תונסי.
לאחר עזיבתו לצרפת בשנת 1965, חזר לתוניסיה מספר פעמים.
היה לסמל בתרבות היהודית בתוניסיה, ישראל וצרפת, היכן שמנגינות שיריו הן, יחד עם אלה של פריד אל-אטרש, מהמנגינות הפופולריות ביותר לשימוש בתפילות יהודיות מסורתיות.
נפטר ב-2001 בפריז ונקבר ב-הר הזיתים בירושלים.
יחסי סנט לוסיה–ספרד
יחסי סנט לוסיה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סנט לוסיה לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית.
כריסטופר קולומבוס האיטלקי בשירות ספרד הגיע לאי ב-13 בדצמבר 1502 במהלך מסעו הרביעי. ה-13 בדצמבר הוא יום לוסיה הקדושה וכך קיבל האי את שמו - סנט לוסיה.
היחסים שבין ספרד לסנט לוסיה כוננו ב-2 במאי 1986. מאז קיץ 2015 ישנו דיפלומט ספרדי תושב בסנט לוסיה המהווה את ראש סניף שגרירות ספרד בקסטריז, עיר הבירה. השגרירות כפופה לשגרירות הספרדית בטרינידד וטובגו ודה יורה נמצאת בדרג הקונסולרי (מעין קונסוליה משודרגת מעמד).
במרץ 2014 החלו שתי המדינות לדון על חתימת הסכם פטור מוויזה לדרכונים דיפלומטיים. פטור מאשרת תייר כבר קיים בין חברות אמנת שנגן לבין סנט לוסיה.
קרל וארנט
קרל פטר וארנט (בדנית: Carl Peter Værnet; 28 באפריל 1893 – 25 בנובמבר 1965) היה רופא דני ששירת במחנה הריכוז בוכנוואלד. הוא ערך ניסויים רפואיים באסירי המחנה, בעיקר התנסה עם הורמונים שונים וניסה לרפא הומוסקסואליות על ידי הזרקת הורמונים סינתטיים לאשכי גברים. ביצוע מחקריו וניסויו האכזריים במחנה אושרו על ידי היינריך הימלר.
כרופא אזרחי.
וארנט קיבל את הדוקטורט שלו בקופנהגן ושם החל לעסוק ברפואה. הוא עבר קורסים והשתלמויות רבות בגרמניה, צרפת והולנד בתחום הטיפולים ההורמונליים. בשנות השלושים הוא הצטרף למפלגה הנאצית הדנית, אך הקריירה שלו כרופא דעכה עקב איכות ירודה של מחקריו וכן מפני שבארצו הוא נחשד כמשתף פעולה עם אנרכיסטים. כדי להמשיך את מחקריו בתחום ההורמונים, הוא הוצג לרופא ואיש האס אס ארנסט רוברט גרוויץ על ידי זמר האופרה הלגה רוזוhנגה. לאחר מכן מקורביו הציגו אותו בפני היינריך הימלר והוא קיבל מידיו משרה רפואית בפראג בתחילת שנת 1944.
בוכנוואלד.
בין יוני לדצמבר 1944 נכח וארנט במחנה הריכוז בוכנוואלד, הוא ביצע ניסויים רפואיים ב-17 אסירים, בהם הוזרקו חומרים כימיים לאשכיהם. אם כי אף אחד מן האסירים לא מת מן הניסויים עצמם, שניים מהם נותרו עם נכות רפואית תמידית עקב זיהומים. אין עדויות שתומכות בכך שמי מן האסירים עבר תהליך של עיקור. תוצאות מחקריו לא היו חד משמעותיות, וסר חינו בעיני הממונים עליו.
כאסיר נמלט.
לאחר המלחמה, הוא נלכד בקופנהגן ותוחקר בבית ספר מקומי. אם כי הרשויות הדניות רצו להעמידו לדין בגין קשריו עם אנשי אס אס, הוא זייף התקף לב ונמלט מהם. נראה כי הוא ניסה למכור את ממצאי מחקריו לחברת דופונט בשנת 1946. לאחר מכן נמלט לברזיל ומשם לבואנוס איירס, ארגנטינה, שם מת בשנת 1965.
פסגת קאסאטלי
פסגת קאסאטלי (באנגלית: Casatelli Peak) היא פסגה בהרי ריוונס ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הפסגה מצויה בקצהו של הרכס המערבי היורד מפסגת אדמס.
גובהה של פסגת קאסאטלי 1,600 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת כ-4 קילומטרים מזרחית לפסגת פריצ'רד.
היסטוריה.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שמו של רב-סמל מייקל אף. קאסאטלי (Michael F. Casatelli), ששירת בגף המטוסים ה-109 כאחראי על הפעילות הרפואית בעת העברת הפעלת מטוסי הלוקהיד LC-130 מצי ארצות הברית, למשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
רחמים נאהורי
הרב רחמים נאהורי (י"ב באב ה'תרס"ב, 15 באוגוסט 1902 - כ"א בתמוז ה'תשמ"ה, 10 ביולי 1985) היה רב העיר בון שבאלג'יריה ואב בית דין בפריז, צרפת.
ביוגרפיה.
נולד בעיר בון (כיום ענאבה ) לרב אליהו נאהורי. סבו היה הרב יעקב פאריינטי מחבר הספר שארית יעקב. בילדותו התייתם מאביו ונאלץ לעזוב את לימודיו כדי לפרנס את משפחתו. עם הגיעו לגיל שמונה עשרה הלך ללמוד אצל הרב יעקב הכהן שהיה הרב הראשי בבון באותה עת, ושנתיים לאחר מכן הוסמך על ידו לרבנות. בהמשך עבד כשוחט וקצב, ופתח אטליז.
לאחר פטירת רב העיר הרב יעקב הכהן מונה אחריו הרב יעקב שושנה, ולאחר פטירתו של האחרון בשנת ה'תרצ"ז מונה הרב נאהורי לתפקיד הדיין ורב העיר. בתפקידו התמודד הרב נאהורי עם ההשפעה ההולכת וגוברת של החילוניות הצרפתית בעיר, כאשר יהודים רבים התרחקו מהמסורת ונישואי התבוללות הפכו נפוצים. הרב נאהורי התמקד בעיקר בתחום החינוך של הדור הצעיר ולשם כך ייסד בתי ספר קטנים בהם למדו ילדים ונערים בשעות שאחר הלימודים בבתי הספר הממלכתיים, זאת בשל החוק הצרפתי שחייב את התלמידים ללמוד בשעות הבוקר והצהריים באחד מבתי הספר הממלכתיים.
בתקופה זו הגיעו לבתי הדין באלג'יריה יהודים רבים החיים עם בנות זוג מקומיות על מנת שבית הדין יגיירן וישיא אותם על פי ההלכה. בניגוד לדעתו של הרב אברהם משה פינגרהוט (אז רב העיר אלג'יר) שסבר שיש לקבלן ליהדות ולסמוך על שיטות מקלות בגיור, החזיק הרב נאהורי בעמדה שאסור מבחינה הלכתית לקבלן. לדבריו, אין לסמוך על השיטות המקילות בהליך הגיור אלא במקרים פרטיים, כאשר המטרה היא לקרבם ליהדות ולא לדחותם מהקהילה, אך לא בגיור סיטונאי של גויים רבים, שם קיים דווקא החשש שהכשרת המצב בדיעבד תעודד את המשך המצב ותגביר את תהליך ההתבוללות. עם פסקו זה הסכים הרב אליעזר יהודה ולדנברג.
עם סיום מלחמת העולם השנייה פעל לשיקום מוסדות הקהילה וייסד את התלמוד תורה המרכזי בו למדו רוב בני הקהילה. כן ארגן מחדש את ענייני הקהילה, כמו נושאי הכשרות, שחיטה ויבוא המצות והיין לחג הפסח.
בשנת ה'תשי"ב (1952) הקים יחד עם חברו הרב אברהם משה פינגרהוט ובסיוע עסקנים את "ישיבת הרבנים" בעיר הבירה אלג'יר. מטרת הישיבה הייתה להכשיר תלמידים שישמשו בעתיד כרבני קהילות ובתי כנסת בכל רחבי אלג'יריה. בראשות הישיבה עמדו הרב פינגרהוט והרב יצחק זרביב. הרב נאהורי היה מעורב בהנהלת וסדרי הישיבה, ואף הגיע למסור בה שיעורים מפעם לפעם.
בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה החל משנת 1954, נערכו פוגרומים בכל ריכוזי היהודים במדינה. בעקבות זאת היגרו רוב היהודים מהמדינה מחשש לחייהם, אולם הרב נאהורי סירב לעזוב את קהילתו ונותר בה כל עוד נותרו בה מנין יהודים. בשנת ה'תשכ"ג עבר לפריז, שם שימש בתפקיד דיין לצד אב בית הדין הרב פינגרהוט והרב יצחק גוגנהיים (לימים הרב הראשי לפריז). אחרי פטירת הרב פינגרהוט מונה הרה נאהורי תחתיו. במקביל לפעילותו כדיין מסר שיעורי תורה לתלמידים בבית המדרש ששכן בביתו שברחוב רישה. פעל רבות ליסוד מוסדות חינוך ובתי ספר יהודיים בפריז, וסייע בהקמת מקוואות טהרה, חנויות ואטליזים כשרים.
נפטר בירושלים בכ"א בתמוז ה'תשמ"ה ונקבר בהר הזיתים. בין תלמידיו נמנים: הרב שמואל סירא, הרב הראשי לצרפת. הרב יהושע ברכץ, שימש בעבר כראש ישיבת שערי רחמים. הרב יהודה בן ישי, הרב אלעזר אלבז רב העיר גבעת שמואל, ועוד.
בשנת 2022 נקרא רחוב על שמו בשכונת בית וגן בירושלים.
ישיבת שערי רחמים.
בחודש אלול תשמ"ה הקימו מקורביו את הישיבה לצעירים "שערי רחמים" בשכונת סנהדריה בירושלים. בראשות הישיבה עמד תלמידו הרב יהושע ברכץ. לאחר כעשרים וחמש שנות פעילות (בשנת ה'תש"ע, 2010) ובעקבות עזיבתו של הרב ברכץ מספר שנים קודם לכן, שינתה הישיבה את פניה והפכה לישיבה תיכונית בה לומדים גם מקצועות חול וניגשים לבחינות הבגרות. בשנת תשע"ו (2016) הצטרפה הישיבה לרשת בתי הספר של מכון ברנקו וייס. בראשות הישיבה עומד כיום בנו הרב יהודה נאהורי.
חיבורו.
ספרו רחמיך רבים, כולל חידושים על התלמוד, תשובות הלכתיות והתכתבויות בנושאים שונים. יוצא לאור בשנת ה'תש"ן על ידי משפחת המחבר ובעריכת הרב יהושע ברכץ.
משפחת עבד אל-האדי
משפחת עבד אל-האדי (בערבית: ) היא משפחה ערבית-פלסטינית, שלצד משפחת טוקאן, הייתה אחת משתי המשפחות החשובות והמיוחסות (אם כי לא העתיקות) שבאזור העיר שכם.
תולדות המשפחה.
על פי מסורתה של משפחת עבד אל-האדי, מוצאה באחד משבטי ערב הקדומים שבמדבר הערבי ובמשך מאות שנים ישבה בעבר הירדן המזרחי. על פי אחת המסורות, ב העביר צלאח א-דין את המשפחה מעבר הירדן לכפר עראבה הסמוך לג'נין, אולם על פי מסורת אחרת, הגיעה המשפחה לארץ ישראל רק ב. במשך מאות שנים היה עראבה מקום מוצאה של המשפחה ומשם התפשטו בניה והתיישבו בעיקר בג'נין ובשכם. בחלוף הזמן נחלקה המשפחה לפלגים יריבים שונים, שנמצאו לעיתים במריבת-דמים. הפלג השליט היה הפלג המשפחתי שהתרכז בכפרי נפת ג'נין, באזורים של עמק יזרעאל ועמק בית-שאן הגובלים באזור ג'נין ובחלק הצפוני של מחוז שכם. המשפחה נמנית עם המשפחות הכפריות-העירוניות, שבסיסן בכפר או בקבוצת כפרים, אך חלק מבניהן, ובמיוחד המנהיגים שבדור הצעיר, עבר לשבת בעיר. כך היה בתקופת המנדט החלק של המשפחה שישב בעראבה, אך גם בג'נין ובשכם, כאשר ג'נין הייתה נתונה לשלטונה של המשפחה, לצד משפחת עבושי, ואילו פלג אחר של המשפחה שלט בשכם.