בעקבות אירוע זה, נטו המוסדות הלאומיים לוותר על ההתיישבות במקום זה. אלא שכאן נתקלו בהתנגדות חריפה, שעיקרה התקדים שעשוי ליצור בפינוי מקום התיישבות יהודי. לפיכך, החליטה מפקדת ההגנה בחיפה להפוך את המקום לבסיס אימונים. ריחוק המקום ודרכי הגישה הלא נוחות אפשרו לארגן במקום קורסים מתמשכים. מותו של משה בלאט הותיר את המתיישבים ללא מפקד, הריחוק מהמקום הקשה על מציאת מפקד לנקודה. מפקדת ההגנה בחיפה הציעה למנות את מאיר זורע שהיה אז בן 16 למפקד המקום, זורע, לימים אלוף בצה"ל נענה לפניה עזב את לימודיו בבית הספר הריאלי ועבר לגור במקום.
בעקבות ההתקפה החליטו המשקיעים להעביר את פעולות ההתיישבות אל המוסדות הלאומיים. ב-26 בספטמבר 1939 לאחר משא ומתן העבירו לוי ושותפיו 1300–1400 דונם לקרן קיימת לישראל, ובתוכם הנחלות של קבוצת 'משמר הכרמל' הדתית. בתמורה התחייבה קק"ל להמשיך לפתח את המקום ולייסד קבוצות התיישבות. יתרת השטח נשארה בבעלות חברת "כרמל להשקעות". בעקבות העברת הקרקעות, ולאחר משא ומתן ממושך, קרקע הנחלות נרשם על שם חברי קבוצת 'משמר הכרמל', והם נצטוו לעזוב. בכוונתם היה לחזור ולהתיישב במקום בעבור תקופת הזעם. חלקם התיישבו מאוחר יותר במושב הדתי ניר עציון, לאחר מלחמת העצמאות, והקימו בה את בית ההארחה, כהמשך לחזון קבוצת 'משמר הכרמל' מהמתיישבים המקוריים נותר רק הנס ברגר, המנהל מטעם החברה, ומשפחתו. בשנות השישים הוחלט להלאים את האדמות ולהקים עליהם את גן לאומי הר הכרמל, וחברי הקבוצה פוצו על פי חוק. לטענת המתיישבים, היותם קבוצה דתית, שאינה במסגרת מפלגתית של המוסדות הלאומיים, הייתה בעוכריהם, ונמנע מהם להנציח את הקבוצה, פועלה או הרוגיה בכל דרך שהיא, באזור התיישבותם.
קבוצת מקימי בית אורן.
ב-1 באוקטובר 1939 הגיעה למקום קבוצת התיישבות של תנועת הנוער "הבחרות הסוציאליסטית ממגדיאל" שאורגנה על ידי המרכז החקלאי. הם התיישבו במבני החווה שעל הגבעה ביחד עם משפחת ברגר שנותרה במקום. קבוצה זו הקימה לאחר מכן את קיבוץ בית אורן. בתקופת התיישבותם במקום סללו דרכים לכוון עתלית ולכוון הגבעה שנועדה להתיישבותם (תל זערור). במקביל החלו בבניית בתים ולול לקראת התיישבותם במקום. הקבוצה עברה לבית אורן באוקטובר 1940.
אל הקבוצה נוספו דיירים זמניים חניכי קורסים של ההגנה והפלמ"ח ששהו במקום לצורכי הגנה על הנקודה. בין המתיישבים בקיבוץ בית אורן לבין חברי קבוצת 'משמר הכרמל' הדתית, שציפו לשוב אל המקום ולבנות בו את ביתם לאחר שזכו ברישום הקרקעות על שמם, נוצרו חיכוכים על מקורות המים, שימושי קרקע ועלויות חומרי בנייה ועצים. במקביל לכך המשיך איגוד המתיישבים "יערות הכרמל" בפעולות שווק של התוכנית. בשנת 1940 פרסמו חוברת המפרטת את התוכנית, מספרת את ההיסטוריה של ההתיישבות ומזמינה לקוחות פוטנציאלים לסייר במקום. ההסברים בחוברת היו בעברית ובגרמנית. החוברת כללה מפת הגעה למקום, מפה של תוכנית ההתיישבות במקום וכן צילום של רצפת פסיפס עליה כתוב "שלום לישראל" מבית הכנסת בעספיא. בשנת 1941 התיישב יוסף לוי למספר חודשים במקום כדי לעודד את המתיישבים. בצריפים שמקום הוקם לצורכי פרנסה פנסיון הבראה קטן. בעיות נוספות שבהם נתקלו המשקיעים היו התוכניות של השלטונות להכריז על האזור כשמורת טבע.
מלחמת העולם השנייה עיכבה את התוכניות. במקביל נכנסו משקיעים נוספים אשר המשיכו לשווק את השטחים ביניהם חברת "רסקו", אחד מקוני השטחים היה הברון גי דה-רוטשילד. בשנת 1947 "איגוד המתיישבים" אשר הוקם כדי לקדם את ההתיישבות באזור שכנע מספר בעלי קרקעות להקים בתי קיץ ב"גבעת מרדכי", הבניה התממשה בשנת 1950. במקום ניבנו שישה מבנים וצריפי מגורים. שם המקום הוסב לגבעת וולפסון. באותה עת עזבו אחרוני המתיישבים על גבעת א-שלאלה את המקום.
לאחר הקמת המדינה.
בשנות החמישים והשישים המשיך "איגוד המתיישבים" במאבק להוציא את שטחי "יערות הכרמל" מהתחום שתוכנן לפארק הכרמל אך ללא הועיל. ב-9 ביוני 1963 החליטה הממשלה על הקפאת הבניה בחלקים גדולים של הר הכרמל במטרה להקים במקום שמורת טבע. הפארק הוכרז בשנת 1971. השרידים שנשארו מהתוכנית הם המבנים על גבעת א-שלאלה, גבעת וולפסון, וסנטוריום שנבנה בסוף שנות השישים על השטח שתוכנן על ידי רסקו להקמת שכונת מגורים, שהפך עם הזמן למלון יערות הכרמל.
בשנות החמישים והשישים שימשו המבנים בגבעת א-שלאלה כאכסניה לחובבי טבע. מנקודה זו יצאו לטיולים וסיורים בסביבה. המקום גם שימש כמחסן כלים וציוד של רשות הגנים הלאומיים. נטישת המקום בסוף שנות השישים הביאה נזק למקום. חלק מהגדר והמבנים נהרסו. בשנות התשעים החלו תוכניות לשיקום המקום והפיכתו לבסיס לטיולים באזור. לאחר פעולות שיפוץ ושיקום המבנים, נפתח המקום למבקרים. טקס הפתיחה התקיים ביום 20 במרץ 2008 בנוכחות ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט.
בשרפה בכרמל בחודש דצמבר 2010, הגיעה האש עד קירות המזרחיים של המבנים. כל העצים בצלעות המזרחית והדרומית של הגבעה נשרפו. המבנים עצמם לא ניזוקו למעט סככת עץ חיצונית.
מרכז טיולים.
רשות הטבע והגנים מקיימת במקום מרכז לפעילות וטיולים. השטח שמסביב למבנים מותאם לפעילות קמפינג, ניתנים גם שרותי מקלחת ושירותים, שולחנות, לינה למלווי קבוצות ועוד. באחד מחדרי המבנה נמצא מוזיאון קטן המוקדש להיסטוריה של המקום. במקום ניתנת הדרכה לגבי אפשרויות הטיולים באזור.
ג'ניפר סטון
ג'ניפר לינדזי סטון (באנגלית: Jennifer Lindsay Stone; נולדה ב-12 בפברואר 1993) היא שחקנית ואחות מוסמכת אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כהרפר פינקל בסדרה "המכשפים מוויברלי פלייס" מבית ערוץ דיסני.
ביוגרפיה.
סטון נולדה בארלינגטון, טקסס בשם ג'ניפר לינדזי סטון.
כאשר הייתה בת 20, סטון אובחנה עם סוכרת אוטואימונית סמויה במבוגרים (LADA), המכונה לעיתים גם סוכרת מסוג 1.5. היא פרשה מקריירת משחק באותה תקופה כדי ללמוד לתואר באוניברסיטה, תחילה למדה פסיכולוגיה ובהמשך עברה לסיעוד, כדי שתוכל להבין טוב יותר את מחלתה.
בשנת 2020 סיימה את לימודיה בסיעוד ומאז עוסקת במשחק ובסיעוד.
קריירה.
תפקידה הראשון היה בסרט "אריות יד שנייה" משנת 2003, בו גם שיחקו היילי ג'ואל אוסמנט ומייקל קיין. על תפקידה בסרט סטון קיבלה מועמדות לפרס האמן הצעיר לשחקנית הצעירה הטובה ביותר.
בשנת 2005 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "ללא עקבות". בשנת 2007 החלה לשחק בתפקיד מרכזי בסדרה מבית ערוץ דיסני; "המכשפים מוויברלי פלייס" בתפקיד הרפר פינקל, תפקיד אשר גילמה במשך ארבע עונות עד לתום שידורי הסדרה ב-2012.
בשנת 2010 כיכבה בתור הרייט בסרט הטלוויזיה הקנדי-אמריקאי "הרייט ומלחמת הבלוגרים", המבוסס על הרומן הרייט המרגלת מאת הסופרת לואיז פיציו.
מינואט (להקה)
מינואט היה הרכב ג'אז ישראלי שהתקיים בין השנים 1988–1998 והתאחד מחדש בשנת 2016. התקליט הראשון של הלהקה ״ריקוד ראשון״, נמכר באופן חסר תקדים באלפי עותקים ועדיין נחשב כתקליט הג׳אז הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים. חברי ההרכב היו איתי שימרון - בגיטרה בס, דורון רפאלי - תופים, ניצן עין-הבר - סקסופון וחליל ומנחם זיבצנר - גיטרה חשמלית ואקוסטית.
הלהקה יצרה מוזיקת ג׳אז ישראלית מקורית ששילבה השפעות שונות, על פי נטיות חבריה שניהלו אותה כקולקטיב יצירתי. רפאלי תרם מניסיונו כחבר בקולקטיב התופים של ניו יורק ומהופעותיו עם להקת אטרף, ניצן עין-הבר שילב ניחוחות מוזיקה מזרח תיכונית זיבצנר תרם את הצליל המיוחד שלו ושימרון תרם בס פרונטאלי וצליל רוק-פיוז'ן.
במהלך שנות פעילותו ההרכב הופיע רבות בכל הארץ בהופעות פתוחות, בפסטיבלי הג׳אז באילת ובפסטיבל ישראל, אירח אומנים ישראלים רבים כגון אלון אולארצ'יק, נורית גלרון, בוסתן אברהם, גלעד עצמון, דוד ד׳אור, אלברט בגר וכדומה. הלהקה גם אירחה וניגנה נגנים מפורסמים מחו"ל בהופעות ברחבי הארץ כגון המתופף האגדי ונגן כלי הנשיפה Jay Rodriguez. המוזיקה של ההרכב נבחרה לאות תוכנית הרדיו ״ציפורי לילה צעירות״ במשך שנה והוא הוציא שלושה אלבומים לשוק.
בשנת 1997 עזב את ההרכב ניצן עין-הבר שניגן באופן קבוע בהרכב הליווי של שלמה ארצי. הלהקה תפקדה בטריו בערך כשנה לאחר מכן ואירחה אומנים כגון אלברט בגר. ניצן המשיך בקריירה עצמאית של נגן, מעבד ומלחין כשהוא מנגן עם תזמורות פלהרמוניות, בהופעות חיות, תיאטרון, קולנוע, תוכניות טלוויזיה ורדיו, פסטיבלים והפקות בישראל ומחוצה לה. זיבצנר המשיך את עיסוקו כיזם עסקי בתחום ההיי טק, ניגן במספר אלבומים של אלברט בגר. רפאלי הקים את קבוצת הקצב טררם, עדיין פועל כיזם הראשי שלה בהופעות בארץ ובחו״ל. שיתף פעולה גם עם זיבצנר שהיה עורך ויוצר מוזיקלי ומנכ״ל לתקופה קצרה. רפאלי חזר לפעול כנגן עצמאי בשנים האחרונות והקים בין היתר טריו מצליח שהוציא שני שני אלבומים. שימרון ביצע הסבת מקצוע וכיום חי בארצות הברית, מוכר תוכנה לניהול אולפנים שפיתח ועובד כמהנדס תוכנה.
קישורים חיצוניים.
אלבומים לשמיעה והורדה
כתבות
הופעות חיות
נוער גאה
ח'ירבת שלאלה
קאזוול
לוק קאזוול (באנגלית: Luke Cazwell, נולד ב-29 ביוני 1979 בווסטר, מסצ'וסטס שבארצות הברית) הידוע בשם הבמה קאזוול, הוא ראפר וזמר-יוצר אמריקאי. קאזוול ידוע בשימוש במילים גסות בשיריו, בווידאו קליפים צבעוניים וקאמפיים, ובשיתופי הפעולה שלו עם אמנדה לפור. יצירתו של קאזוול, שהוא הומו, מתמקדת בנושאים הקשורים לחיים העירוניים של הומואים וביסקסואלים ושיריו מנוגנים רבות בערוצים המיועדים לקהל זה, כגון ערוץ לוגו.
קריירה.