העמק נקרא על שמו של פונטס - אתר בבריטניה הרומית (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה).
אדה בלאקג'ק
אדה בלאקג'ק (במקור דלטוק (Delutuk), 1898 - 29 במאי 1983) הייתה אישה משבט האינופיאטים, שחייתה במשך שנתיים לבדה באי וראנגל צפונית לסיביר.
רקע.
אדה בלאקג'ק ג'ונסון נולדה בסלומון אלסקה וגודלה על ידי מיסיונרים שלימדו אותה לקרוא ולכתוב אנגלית. כבר בגיל צעיר עברה מערבה לעיר נום. היא התחתנה והביאה לעולם שלושה ילדים, אך רק אחד מהם שרד את גיל הינקות. לאחר זמן מה היא התגרשה מבעלה הראשון. בעקבות הגירושים היא נותרה חסרת כל ונאלצה למסור את בנה לבית יתומים. בשנת 1921 היא הצטרפה למשלחת שחצתה במסעה את ים צ'וקצ'י והגיעה לאי וראנגל.
המשלחת.
מארגן המשלחת, ויהלמור סטפנסון, שלח במשלחת חמישה חוקרים (וביניהם אדה) בניסיון לטעון לבעלות קנדית על אי וראנגל. הוא בחר את חברי המשלחת על בסיס הידע האקדמי שלהם וניסיונם. הוא העדיף את המועמדים בעלי הידע הרב ביותר בגאוגרפיה ובמדעים לצורך המשלחת.
ב-15 בספטמבר 1921, חברי המשלחת נעזבו על האי כדי לטעון לבעלות עליו לטובת קנדה או בריטניה. המשלחת כללה חמישה אנשים: אדה שהייתה הטבחית והתופרת של המשלחת, שלושה אמריקנים: לורן נייט, מילון גייל ופרד מאורר, וגבר נוסף קנדי - אלן קראופורד. מאורר נכח על אי בעבר בשנת 1914 במשך שמונה חודשים, לאחר שמשלחת של הספינה קרלוק התרסקה אל האי.
התנאים באי החלו להיות קשיים מיום ליום. לאחר שמנות המזון שלהם אזלו, חברי המשלחת לא הצליחו לצוד מספיק בעלי חיים כדי לשרוד. ב-28 בינואר 1923, שלושה מארבעת הגברים במשלחת החליטו לחצות מרחק של 700 מיילים (כ-1,120 קילומטרים) מן האי על גבי ים צ'וקצ'י הקפוא כדי להזעיק מזון ועזרה. הגבר היחיד שנשאר לצד אדה היה לורן נייט, הוא חלה בצפדינה (עקב מחסור בוויטמין C) ואדה סעדה אותו עד למותו ב-23 ביוני 1923. לא היה זכר לשלושת הגברים שעזבו את האי, וכך אדה נשארה לבדה על האי ללא נפש חיה מלבד חתול המשלחת ויק.
אדה שרדה לבדה בתנאי הקור הקיצוניים באי עד שצוות חילוץ הגיעה אליה ב-19 באוגוסט 1923. בעיתונות באותם ימים היא תוארה כ"רובינזון קרוזו הנשית". עם כסף שהיא חסכה, היא לקחה את בנה הצעיר בנט לעיר סיאטל כדי לרפאו משחפת. בהמשך חייה התחתנה והביאה לעולם ילד נוסף, בילי. לבסוף היא חזרה לאזור הארקטי בו נולדה וחייתה שם עד מותה בגיל 85.
אדה הייתה אישה שקטה והיא שנאה את הקרקס התקשרותי שקם סביב סיפור הישרדותה, ואת ניסיונו של מארגן המשלחת, סטפנסון, להרוויח מכך. מלבד שכר אותו קיבלה על השתתפותה במשלחת וכן עבור עורות של בעלי חיים אותם מכרה, היא לא קיבלה אגורה ממאמרים ומספרים שנכתבו על חייה.
אדה מתה בפאלמר והיא נקברה באנקורג' אלסקה.
ספירוס קיפריאנו
ספירוס קיפריאנו (ביוונית: Σπύρος Κυπριανού; 28 באוקטובר 1932 – 12 במרץ 2002) היה אחד מן הפוליטיקאים המשפיעים ביותר בקפריסין המודרנית, ששימש כנשיא המדינה השני בשנים 1977–1988.
ביוגרפיה.
קיפריאנו נולד ב-28 באוקטובר 1932 בלימסול. הוא למד כלכלה ומסחר בלונדון. בזמן שלמד בלונדון, הוא הקים את ארגון הסטודנטים הקפריסאים באנגליה. לאחר עצמאות קפריסין בשנת 1960 קיפריאנו כיהן כשר המשפטים ולאחר מכן כשר החוץ. במסגרת תפקיד זה הוא ייצג את קפריסין במועצת הביטחון של האומות המאוחדות. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1972 ולאחר מכן עבד כמספר שים כעורך דין וכיועץ משפטי פרטי.
בשנת 1976 הקים ועמד בראש המפלגה הדמוקרטית בקפריסין. בבחירות שנערכו באותה השנה המפלגה קיבלה כ-21 מושבים מתוך 35 בפרלמנט, וקיפריאנו נבחר לכהן כנשיא הפרלמנט. בספטמבר 1977 נבחר לכהן כנשיא המדינה. כמספר חודשים לאחר מכן נחטף בנו בידי הארגון אאוקה אך שוחרר לאחר כמספר ימים. בשנת 1978 ו-1983 קיפריאנו נבחר שוב לתפקידו, אך הפסיד בבחירות שנערכו בשנת 1988. בשנת 1996 נבחר שנית לכהן כנשיא הפרלמנט ופרש מהעולם הפוליטי בשנת 2001.
בשנת 1985 העניקה לו אוניברסיטת בלגרד תואר דוקטור לשם כבוד. הוא נפטר מסרטן ב-12 במרץ 2002 בניקוסיה.
יחסי אל סלוודור–שווייץ
יחסי אל סלוודור–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה של אל סלוודור הם יחסים דיפלומטיים מלאים. ב-1913 פתחה שווייץ לראשונה קונסוליה בסן סלבדור, בירת אל סלוודור, ששודרגה לדרג הקונסוליה הכללית ב-1959 ולדרג השגרירות ב-1968. ב-1979 סגרה שווייץ את השגרירות לאחר רצח הממונה על היחסים. סוכנות קונסולרית נפתחה במקום במדינה ב-1982. ב-1997 הסוכנות שודרגה לדרג קונסוליית כבוד כללית. בנוסף לקונסוליה בסן סלבדור, האמינה שווייץ את שגרירותה שבסן חוסה, בירת קוסטה ריקה, על אל סלוודור.
אל סלוודור ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 433 שווייצרים חיו באל סלוודור. הסחר שבין המדינות הוא סחר יחסית גדול ביחס לגודל המדינה. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.4 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 14 מיליון ייצוא שווייצרי לאל סלוודור ו-2.4 מיליון ייבוא שווייצרי מאל סלוודור.
יחסי ג'מייקה–שווייץ
יחסי ג'מייקה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ג'מייקה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין ג'מייקה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. שווייץ הייתה אחת מהראשונות בעולם להכיר בעצמאות ג'מייקה ב-1962 ומיד לאחר מכן לכונן איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים. בין 1963 ל-2004 שווייץ יוצגה בג'מייקה באמצעות קונסוליה כללית שהחזיקה בבירה קינגסטון. ב-2004 שונמך דרג הקונסוליה בקינגסטון לקונסוליית כבוד אך הואמנה על ג'מייקה שגרירות שווייץ בהוואנה, בירת קובה.
ג'מייקה ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות, אמנה למניעת כפל מס והסכם פטור הדדי מאשרה לבעלי דרכונים מיוחדים בלבד.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 131 שווייצרים חיו בג'מייקה. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.8 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 14.6 מיליון ייצוא שווייצרי לג'מייקה ו-2.2 מיליון ייבוא שווייצרי מג'מייקה.
פיקולו (משחק)
פיקולו הוא משחק קלפים ישראלי נפוץ שפותח ויצא לאור על ידי מפתח המשחקים חיים שפיר.
יצא בשנת 1980 לישראל ולגרמניה, עם השנים הפך לרב-מכר ונמכר במספר ארצות, עם למעלה מ-11 מיליון עותקים.
בישראל המשחק מוכר בשם פיקולו אבל המוציא לאור בגרמניה שינה את שמו ל"הלי גלי" (תותי פרוטי) וכך הוא מוכר ברוב ארצות העולם. בארצות הברית המשחק נמכר בשם "Fruit Punch".
מטרת המשחק.
מטרת המשחק היא לצלצל בפעמון כשמופיעים 5 פירות מאותו הסוג. ולגרוף את כל הקלפים.
הוראות המשחק.
כל שחקן מציב את קלפיו כחפיסה בלתי גלויה לפניו או אוחז אותה בידו.
קלפים.
בחפיסה ישנם 55 קלפים, הנושאים 4 סוגי פירות תות, בננה, שזיף, ולימון בכמויות מ-1 עד 5 על כל קלף.
יחסי האיטי–שווייץ
יחסי האיטי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת האיטי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת האיטי הם יחסים דיפלומטיים מלאים. האיטי, קולוניה צרפתית לשעבר, הכריזה על עצמאותה ב-1804. שווייץ הכירה בעצמאותה של המדינה החדשה באופן מידי. לאחר פרק זמן בו האיטי נכבשה ונשלטה על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, פתחה שווייץ קונסוליית כבוד בפורט או פרינס, בירת המדינה. דרג הקונסוליה שודרג ב-1959 לקונסוליה ובשנת 2006 לקונסוליה כללית. לבסוף, בשנת 2011, שודרג דרג הקונסוליה לשגרירות.
ביוני 2011 השירותים הקונסולריים הועברו למרכז האזורי הקונסולרי בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. שווייץ ייצגה את האינטרסים ההאיטיים במספר מדינות במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה בקובה מ-1964 עד 1967.
האיטי ושווייץ משתפות פעולה בעיקר בתחום ההומניטרי. לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 שלחה שווייץ סיוע למדינה ואף פיתחה אסטרטגיה ארוכת טווח לפיתוח המדינה אותה תיישם יחד עם ממשלת האיטי עצמה. משרד החוץ השווייצרי הוציא מספר פעמים בעבר אזהרת מסע להאיטי עקב הנטייה בה לאסונות טבע.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 115 שווייצרים חיו בהאיטי. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.4 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 1.9 מיליון ייצוא שווייצרי להאיטי ו-8 מיליון ייבוא שווייצרי מהאיטי.
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–שווייץ
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדומיניקנית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה הדומיניקנית הם יחסים דיפלומטיים מלאים. הרפובליקה הדומיניקנית קיבלה את עצמאותה ב-1844. שווייץ הכירה בעצמאות המדינה החדשה ופתחה בה קונסוליה ב-1936. במהלך מלחמת העולם השנייה, ייצגה שווייץ את האינטרסים הדומיניקניים במספר מדינות. הקונסוליה השווייצרית שודרגה לדרג הקונסוליה הכללית ב-1959 והפכה לשגרירות ב-2007. החל ממאי 2011 המרכז האזורי הקונסולרי בסנטו דומינגו אחראי גם לשירותים הקונסולריים להאיטי, אנטיגואה וברבודה, דומיניקה וסנט קיטס ונוויס.
הרפובליקה הדומיניקנית ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות, הסכם תחבורה אווירית והסכם הסגרה הדדי.