תחומי מחקריו של שחר ליפשיץ הם דיני משפחה, דיני חוזים ומשפט עברי. הוא מנסה לשלב בין דיני משפחה אזרחיים לבין האורתודוקסיה הדתית. הצעות חוק בדיני משפחה התבססו על מחקריו. אהרן ברק התבטא כי ליפשיץ יצר תחום מחקר משפטי חדש וכי הוא כותב מחדש את דיני המשפחה במדינת ישראל. ליפשיץ ניסח את הצעת החוק בנושא ברית הזוגיות במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. כמו כן, היה שותף לוועדה שחוקקה את הצעת החוק לחלוקת חסכון פנסיוני בין בני זוג ואף ניסח את הדו"ח של הוועדה. נוסף על כך, ליפשיץ ליווה את הכנת תיקון 2 לחוק יחסי ממון, שאפשר חלוקת רכוש בין בני זוג גם ללא גירושים דתיים. ליפשיץ היה ממייסדי האגודה הישראלית למשפט פרטי ואף שימש כנשיא האגודה. זאת ועוד, ליפשיץ הוא המייסד של "הפורום לשיתוף פעולה בין בית המשפט העליון לאקדמיה המשפטית בישראל" ושימש ביחד עם נשיאי בית המשפט העליון דורית ביניש ואשר גרוניס כיו"ר משותף של הפורום. ב-2022 מונה פרופ' ליפשיץ על ידי שר  המשפטים גדעון סער ליועץ מיוחד למשרד לצורך ניסוח תזכיר חוק אחריות כלכלית של הורים לילדיהם.
ליפשיץ זכה במספר פרסים ומלגות ובהם: מלגת פולברייט, מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים ופרס בהט לספר עיון מצטיין מטעם אוניברסיטת חיפה על ספרו "הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה" וכן מלגת גרוז לחוקר במשפט עברי מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה. עוד זכה ליפשיץ בפרס המרצה המצטיין באוניברסיטת בר-אילן וכן בפרס נאמן ומחקרי משפט על המאמר הטוב ביותר לשנת תשפ"ב.
מאמריו בתחום דיני המשפחה, החוזים והירושה צוטטו מאות פעמים בפסיקות בתי המשפט.
בשנים 2017-2012 כיהן ליפשיץ כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כדקאן, הוא ניסח את חזונה של הפקולטה כפקולטה פלורליסטית המשלבת מצוינות אוניברסלית עם מחויבות לחברה ולמשפט הישראלי. בשנת 2017 הוחלף בתפקידו על ידי פרופ' אורן פרז.
בשנת 2015 הקים ליפשיץ את המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן וכיום משמש כיו"ר המרכז. המרכז משמש מוקד אקדמי לעיסוק בשאלות התאורטיות, הנורמטיביות והמוכוונות-מדיניות הנובעות מהצימוד החוקתי בהגדרה המקובלת לזהותה של ישראל "כמדינה יהודית ודמוקרטית". המרכז הוא בית גידול לחשיבה רעננה על עיצוב החברה והמשפט בישראל בדרך המשלבת ערכים יהודיים ודמוקרטיים, על מגוון המשמעויות של מושגים טעונים אלה. המרכז פועל בשלושה אפיקי פעולה מרכזיים: תחום מחקרי, תחום ציבורי ותחום חינוכי.
ליפשיץ היה ממייסדיי הקונגרס הישראלי ליהדות ודמוקרטיה שהוקם בשנת 2018 על ידי אנשי עסקים ואקדמיה במטרה לשנות את תרבות השיח בחברה הישראלית בסוגיות קונפליקט בענייני יהדות ודמוקרטיה, באמצעות שיטות העבודה המיטביות והחדשניות של גישור ובניית הסכמות. הקונגרס פועל ליצירת שיח רחב, המאפשר לקולות השונים בחברה הישראלית להשתתף ולהשפיע. מטרותיו של הקונגרס הן הבניית הסכמות בסוגיות בוערות בחברה הישראלית ובפרט בענייני דת ומדינה, חיבור הציבור הרחב לשיח ולהסכמות, שינוי תרבות השיח ויצירת נורמות ודפוסים של שיח שיתופי והצגת ההסכמות לפני מקבלי ההחלטות במדינה ויצירת מוטיבציה לאימוצן. במרץ 2019 החל מיזם הקונגרס לפעול במסגרת המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2022 הצטרף ליפשיץ כיועץ בכיר של המחלקה ללקוחות פרטיים במשרד עורכי הדין פישר בכר חן וול אוריון ושות'. שחר ליפשיץ נשוי לעורכת דין ענת ליפשיץ, ממונה מחוזית על עורכי הדין ביחידות הסיוע במשרד הרווחה ולהם ארבעה ילדים, הם מתגוררים בגבעת שמואל.
רוק שיער
לך לעזאזל
הבפטיסטריום של פירנצה
הבפטיסטריום של פירנצה (באיטלקית: Battistero di San Giovanni - הבפטיסטריום של יוחנן הקדוש) הוא בפטיסטריום (בית טבילה) נוצרי הניצב בכיכר ה"דואומו" של פירנצה, ממערב לקתדרלת סנטה מריה דל פיורה. המבנה, הנחשב לאחד המבנים העתיקים בעיר, ידוע גם בזכות שלוש דלתות הברונזה המעוטרות שנוצרו בראשית תקופת הרנסאנס ומהוות עדות להתפתחות סגנון הפיסול של תקופה זו.
היסטוריה של המבנה.
במשך זמן רב נטען כי מקורו של מבנה הבפטיסטריום בפירנצה בתקופת האימפריה הרומית, אז שימש כמקדש לאל מרס. מקורו של רעיון זה באגדה שהפיץ המחבר וההיסטוריון הפלורנטיני ג'ובאני וילאני (Giovanni Villani) במאה ה-14. אולם חפירות ארכאולוגיות שנערכו בבניין במאה ה-20 חשפו קיר מהתקופה הרומית, שעובר בכיכר ומשולב גם במבנה הבניין. מכך הסיקו החוקרים כי מבנה הבפטיסטריום הוקם על שטחו של מבנה קדום, ייתכן שעל גבי שרידי מגדל שמירה רומי.
מבנה בית הטבילה המקורי הוקם בסוף המאה הרביעית או בתחילת המאה החמישית. מבנה זה הוחלף או שופץ במהלך המאה השישית. בנייתו מיוחסת לתאודלינדה (Theodelinda), מלכת הלומברדים ובתו של דוכס בוואריה. בעת בניית המבנה הוא שימש כבזיליקה השנייה בעיר, לאחר בנייתה של "סן לורנצו" (San Lorenzo), שנבנתה מחוץ לחומה הצפונית של העיר. התיעוד הראשון של המבנה הוא מ-4 במרץ 897, אז שימש המקום לעריכת משפטים בפני רוזן ההיכל (Count Palatine), שליח של האימפריה הרומית הקדושה. עמודי הגרניט במבנה נלקחו, כנראה, משטחו של הפורום הרומאי בפירנצה. פורום זה עמד במקום שבו נמצאת כיום "כיכר הרפובליקה". באותה תקופה הוקף בית הטבילה בבית קברות רומאי ובו היו פזורים סרקופאגים ששימשו את המשפחות הפלורנטיניות העשירות.
מבנה גדול יותר בצורת מתומן - צורה מקובלת במבני בפטיסטריה - נבנה בשנת 1059 בסגנון רומנסקי. בנייתו היא עדות לפריחה הכלכלית של העיר בתקופה זו. האפיפיור הפלורנטיני ניקולאס השני קידש את המבנה ב-6 בנובמבר 1059. על פי אגדה, השיש לבנייה הובא מהעיר פייזולה (Fiesole), שעתידה הייתה להיכבש בידי כוחות פירנצה בשנת 1078. שיש נוסף הובא משרידי מבנים עתיקים שפורקו (שימוש משני). בניית המבנה הושלמה בשנת 1128. הגג בעל הצורה המתומנת הוסף בסביבות שנת 1150. הוא הורחב לאחר בניית אפסיס בחלקו המערבי של המבנה בשנת 1202.
בין המאה ה-14 למאה ה-16 עוצבו ועוטרו עבור הבפטיסטריום שלוש דלתות ברונזה ועליהן תבליטים. מעל הדלתות נוספו במשך שנים אלו פסלי שיש. העיטור המורכב של המבנה מעיד על חשיבותו הרבה של הבפטיסטריום בתקופה זו. עדות נוספת לכך אפשר למצוא בקורותיה של משפחת מדיצ'י, שליטי העיר, שמרבית בניה הוטבלו במבנה זה.
אדריכלות.
הבפטיסטריום בנוי כמבנה מתומן בקוטר 27 מטר. שמונה הצלעות של המבנה מסמלות את שמונת הימים בין הלידה לבין הטבילה הנוצרית וכן את היום השמיני שבו עלה ישו לשמים. הנחת החוקרים היא שמקורה של צורה זו הוא האדריכלות הרומית-ביזנטית, כדוגמת מבנים כגון כנסיית הקבר, המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה ואחרים. קירות הבפטיסטריום עשויים מאבן חול מצופה בשיש לבן וירוק. הדגם העיטורי נעשה בתקופה הרומנסקית, בין 1059 ל-1128. בכל אחת מפאות המבנה נקבעו שלושה חלונות המסודרים בדגם מתחלף בין חלונות העשויים בעזרת קשתות או חלונות מרובעים ועליהם גמלון. בפינות המבנה הוצבו עמודים מאבן אפורה, שצופו אף הם בדגם עיטורי ירוק-לבן. תוספת זו נעשתה בשנת 1239. על פאות המבנה הותקן מעין תוף, הנראה כהמשכו של המבנה, ועליו נשען גג מתומן, המתנשא לגובה 31 מטרים. בראשו הוצבה לנטרנה, מעין מגדל דמוי פנס.
בצידו המערבי של המבנה נוספה בשנת 1202 קפלה, שנבנתה בתחילה בצורת חצי עיגול (כאפסיס). אולם במשך השנים שופצה והקיר החיצוני של הקפלה הוא ישר ועליו דגם עיטורי של שתי קשתות גדולות. מעליו מותקן גג ובו גמלון נוסף.
עיצובו הפנימי של המבנה מזכיר את עיצובו של הפנתאון ברומא. החלל התחתון של המבנה מחולק על ידי עמודים ועל ידי עמודים מדומים ("פילסטר"). קירות החלל מעוטרים בדגם גאומטרי עשוי שיש לבן ושחור, ובין העמודים מוצגים פסלים, מצבות קבורה ומזבחות. החלק העליון של החלל בנוי כאמבולטוריום המשקיף על החלל התחתון של המבנה.
דלתות הבפטיסטריום.
הדלתות הדרומיות.
ב-1329 הוזמן הפסל אנדריאה פיזאנו (Andrea Pisano) ליצור זוג דלתות מעוטרות עבור הכניסה למבנה. פיזאנו הומלץ לעבודה על ידי ג'וטו די בונדונה. דלתות אלו הותקנו בחזית המזרחית של המבנה, לכיוון הדואומו, אולם בשנת 1452 הועתקו הדלתות אל צידו הדרומי של הבפטיסטריום. את יציקת המודל לברונזה ואת הזהבתה ביצע החרש הוונציאני לאונרדו ד'אוונצאנו (Leonardo d'Avanzano), שנחשב לאחד מחרשי הברונזה הידועים של אותה תקופה. יצירת הדלתות נמשכה כשש שנים והושלמה בשנת 1336.
הדלתות מורכבות מעשרים ושמונה פנלים בצורת "קווטרופוליו" (באנגלית: quatrefoil - פרח ארבע-עלי) המעוטרים בתבליטים מוזהבים. הפנלים, ברוחב של 43 ס"מ ובאורך של 50 ס"מ, מסודרים בארבעה טורים (שניים בכל דלת). עשרים הפנלים העליונים מתארים אירועים מחייו של יוחנן המטביל, שעל שמו נקרא המבנה, ואילו שמונת העיטורים הנוספים מתארים מידות טובות (virtue) - "תקווה", "אמונה", "חסד", ענווה", "אומץ-לב", "איפוק", "צדק" ו"זהירות". בעיצוב התבליטים ניכרת השפעת "הסגנון הגותי הבינלאומי" בעיצוב מסגרת הפנלים ובעיצוב הרקע השטוח והמרומז של התבליטים, בהם גם מבנים בעלי עיצוב בסגנון גותי. גם בעיצוב הדמויות עצמן ניכר סגנון בתיאור השיער ותנוחות הגוף.
בראש הפתח מופיעה הכתובת "Andreas Ugolini Nini de Pisis me fecit A.D. MCCCXXX" ("אנדריאה פיזאנו יצר אותי 1330"). סביב הפנלים רצועות תבליטים שהוסיף לורנצו גיברטי בתקופה מאוחרת יותר. מעל הפתח הוצבה קבוצת פסלים המתארת את עריפת ראשו של יוחנן בידי הרומאים. את הקבוצה יצר הפסל וינצ'נצו דנטי (Vincenzo Danti) בשנת 1571.
הדלתות הצפוניות.