כאשר שוקלים את נתח הבשר, לאחר השחיטה, כדי לדעת את שוויו, אין לשקול אותו במאזניים או אחר כלי מדידה אחר באופן הרגיל, שכן הדבר נחשב לעובדין דחול (=מעשה חול), איסור זה אמור לא רק במקח וממכר אלא גם על משקל לצורכים ביתיים. אלא שנחלקו חז"ל בגבולות האיסור: בעוד שרוב החכמים אסרו לשקול את הבשר בכף מאזניים כלל, התיר רבי יהודה לשקול את הבשר, ובתנאי שבצד השני לא ישימו משקולת כנהוג, אלא כלי מסוים שידוע מה משקלו.
שיטה אחרת, היא שיטתו של רבי יהושע שהתיר לשקול חתיכת בשר אחת מול אחרת שידועה משקלה. לשיטה זו של רבי יהושע קיימת סימוכין ממשנה אחרת.
עצה זו של רבי יהושע, טובה במיוחד לשני אנשים שותפים הרוצים לחלוק ביניהם חתיכת בשר משותפת. כך למשל, בביתו של רבי יהודה הנשיא שהיה עשיר גדול, שעל שולחנו הסבו רבים מתלמידיו, (ביניהם רבי חייא, רבי שמעון ברבי, בר קפרא, רבי ישמעאל ברבי יוסי), הגיעה פעם חתיכת בשר בחג כמתנה, ושנים מתלמידיו שקלו אותה ביניהם. אך אביי הסביר כי אין לנו לדעת האם אכן ניתן לפסוק כרבי יהושע, שהרי משנה מפורשת אומרת כדבריו, וייתכן שהותר לשקול מנה כנגד מנה רק כאשר מדובר במכירה (שאז אין הדרך לשקול מנה כנגד מנה) אך לא בחלוקה (שאז נחשב הדבר כעובדין דחול שהרי אין כאן שינוי מהרגיל). אולם להלכה לא נפסק כלל כרבי יהושע.
באופן דומה, אסור לאדם לומר לטבח "שקול לי נתח בשר" בסכום מסוים. אבל מותר לו לבקש חתיכת בשר מסוימת וידועה לפי האופן בו נהוג לחתוך את הבשר בעיר.
מכירת משקאות.
כאשר אדם רוצה לקנות משקה בחנות (למשל שמן או משקה אחר), יעשה זאת לא באופן של מקח וממכר. אסור לו להזכיר סכום של כסף, אלא יאמר לו אסור שהכלי יהיה כלי העשוי למדידה - דבר הנראה כ"עובדין דחול", ולפי רוב החכמים (חוץ מרבי יהודה) אפילו כלי שלא עומד בשימוש יומיומי למידה אבל הוא עומד למטרה זו (בעתיד), אסור להשתמש בו לצורך זה.
מכירת ביצים ואגוזים.
למרות שחז"ל אסרו להזכיר כל מידה, סכום כסף או אמת מידה של משקל כל שהוא, שכן הדבר נראה כמקח וממכר, התירו חז"ל לקנות אוכל במניין ("תן לי ארבעה עשר ביצים"). אך אסור להזכיר סכום מידה (גודל או משקל) או סכום כסף.
היאסנט ז'אדן
היאסנט ז'אדן (בצרפתית Hyacinthe Jadin; 27 באפריל 1776 - 27 בספטמבר 1800) היה מלחין ופסנתרן צרפתי, נחשב אחד מהנציגים המקוריים של הטרום-רומנטיזם הצרפתי.
רקע משפחתי.
היאסנט ז'אדן נולד בוורסאי, אחד מחמשת הילדים של משפחת מוזיקאים מבלגיה. לפי מקורות אחדים אביו היה ז'אן באטיסט ז'אדן (יליד נאמור, 1744–1790), כנר בקפלה המלכותית של בית הבסבורגים בבריסל ומלחין. לפי מקורות אחרים, אביו היה אחיו של ז'אן-בטיסט, פרנסואה ז'אדן (יליד 1731, גרה, על יד בזאנסון), נגן אבוב בגדוד הקרוי "בופרמון" ואחר כך נגן בסון בתזמורת של המלכים לואי החמישה עשר ולואי השישה עשר. בשנת 1760 המשפחה עברה לוו, שם התקבל פרנסואה כנגן בסון ראשי בקפלה המלכותית של מלכי צרפת ופעל בתפקיד זה עד מותו בשנת 1789. עוד אח של האב, ז'ורז' ז'אדן (נולד 1742) עבד גם הוא כנגן בסון באותה קפלה בוורסאי. אח צעיר של היאסנט, לואי עמנואל ז'אדן (1853–1768) היה מלחין פורה מאוד, פסנתרן, כנר ומורה ובמשך זמן ממושך הוא נחשב בעיני המבקרים ליוצר החשוב מבין בני המשפחה. אח נוסף בשם ז'ורז'
(1773 – אחרי 1813) היה זמר ידוע.
שנות הילדות והלימודים.
באופן טבעי קיבל היאסנט את היסודות הראשונים לחינוכו המוזיקלי מאביו. בהמשך למד, עד שנת 1790, אצל ניקולא-יוזף הילמאנדל (Hüllmandel) (1756-1823), פסנתרן ונגן צ'מבלו משטרסבורג ותלמיד של פרנץ-קסאוור ריכטר ושל קרל פיליפ עמנואל באך. עם תלמידיו של הילמאנדל נמנו גם גאורג אונסלו והמלחין דניאל אובר.
בשנת 1785, בהיותו בן 9, פרסם היאסנט יצירה ראשונה - רונדו לצ'מבלו - ב"ז'ורנל דה קלאבסן".
מלחין בימי המהפכה הצרפתית.
ז'אדן התחיל לקנות לעצמו שם כפסנתרן וירטואוז על ידי הופעות במסגרת
ה"Concert Spirituel" ("הקונצרט הרוחני") בפריז. על במה זו ניגן באפריל 1789, בגיל 13, את אחד הקונצ'רטי שכתב לפסנתר וזכה לשבחים בעיתון "מרקור דה פראנס".
ב-1792 הצטרף לאחיו, כעוזר רפטיטור (פסנתרן מלווה) ב"תיאטרון של מסייה", אחי המלך (Théâtre de Monsieur), שבעקבות המהפכה שינה את שמו ל"תיאטרון פדו" (Théâtre Feydeau). באותם הימים הלחין ז'אדן את שיר הלכת של " המצור על ליל", לכבוד התנגדותם האמיצה של אזרחי העיר ליל בעת המצור בידי הכוחות האוסטריים.
אחרי הוצאתו להורג של הפסנתרן ועורך הדין ז'אן פרדריק אדלמן, נציג אחר של אסכולת הפסנתרנים מפריז, מורו של ז'אדן, הילמאנדל, נמלט מצרפת כדי להינצל מהטרור היעקוביני.
ז'אדן, שהמשיך להיות מעורה בחיי צרפת המהפכנית, כתב פתיחה לכלי נשיפה תחת הכותרת "המנון ל 21 בינואר" לכבוד מלאת שנה להוצאתו להורג של לואי השישה עשר.
שני האחים, היאסנט ולואי עמנואל, ניגנו בתזמורת המשמר הלאומי והשתתפו בתוקף תפקידם, בחגיגות המהפכניות,
לרבות הקונצרטים שאורגנו בשנת 1794 על ידי "המכון הלאומי למוזיקה", לימים הקונסרבטואר של פריז.
ב-1794 פרסם ז'אדן גם את סדרתו הראשונה של סונטות לפסנתר בליווי כנור, שהקדיש לאמו.
עם הקמת הקונסרבטואר של פריז ב-1795, נדרש ז'אדן יחד עם עוד שלושה מורים לפסנתר, ללמד בכיתה לנשים.
אחרי פטירת אחד המורים, הצטרף אליו גם אחיו, לואי ז'אדן.
לפסגת הקריירה שלו כסולן הגיע היאסנט ז'אדן בעונת 1796–1797, כשהופעותיו בתיאטרון פדו זכו להצלחה רבה בקרב הקהל.
אחרי שחלה בשחפת, במרץ 1799 קיבל פטור מהגיוס לצבא של נפוליאון.
החל מאפריל 1799 נאלץ לצאת ל"חופשה מלאה" מעבודתו בקונסרבטואר וב-22 בספטמבר 1799 ניגן בפומבי בפעם האחרונה יחד עם הכנר פייר רוד.
כעבור שנה, הוכרע של ידי המחלה ונפטר בפריז, בגיל 24 בלבד.
סגנונו.
ז'אדן נחשב בימינו המקורי מבין המלחינים ה"טרום-רומנטיים" הצרפתים. במוזיקה שלו ניתן להבחין השפעתם של היידן ומוצרט וגם של ה"סער והפרץ שמעבר לריין.
יש סבורים כי היעלמותו המוקדמת וצלו של אחיו, לואי עימנואל, יכולים להסביר את השכחתן היחסית של יצירותיו.
היאסנט ז'אדן הצטיין במיוחד בסונטות שלו לפסנתר.
הן בנויות היטב לפי הדגמים הקלאסיים, אך בולט בהן ניחוח טרום-רומנטי.
המבקר גי סאקר העריך כי המוזיקה שלו "מדהימה ברגישותה ובעומקה". מרשימה במיוחד בעיניו היא הסונטה לפסנתר בפה דיאז מינור (1795) והאנדנטה בסונטה אופוס 5 מס' 3.
ז'אדן, מלחין של מוזיקה קאמרית, נודע בעיקר ביצירותיו לפסנתר, שהקדימו את המוזיקה של שוברט. במיוחד הצביון הטרום רומנטי של הסונטות שלו נמצא ביחס אמביוולנטי עם מורשת קודמיו הקלאסיים.
להבדיל מהרביעיות המוקדמות - ה"רביעיות קונצ'רטנטיות" - ברביעיות של ז'אדן, הכינור הראשון התחיל לתפוס מקום בכורה. צביונן עומד גם "בשפה ההרמונית, עם תיבולים כרומטיים במעברים הפתאומיים" ממז'ור ומינור, "שלא היו מביישים את שוברט, וכמו כן במקוריות התנועות". רביעייה אחת אף מסתיימת בפולונז.
קישורים חיצוניים.
בבלוג Passée des arts
Jean Christophe Pucek - "Hyacinthe Jadin, l'envol brisé 14-6-2009 " גישה ב-15.8.2011
בבלוג Passée des arts -גישה ב 15.8.2011
Anderle, Vienna, 1999
all music
קסנוגרפט
קיריליוס מסקיתופוליס
ראשיד ראמזי
She's the One
ג'ורג'ו בלאדונה
ג'ורג'ו בלאדונה (באיטלקית: Giorgio Belladonna; 7 ביוני 1923 - 12 במאי 1995) היה שחקן ברידג' איטלקי שנחשב לאחד מגדולי שחקני הברידג' בכל הזמנים.
קריירה.
בלאדונה זכה ב-16 אליפויות עולם לקבוצות ביחד עם חבריו לקבוצה הכחולה שייצגה את איטליה ונחשבת קבוצת הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים. שותפו בקבוצה זו בחלק מאליפויות העולם היה בניטו גארוצו, וביתר האליפויות ולטר אווארלי.
איגוד הברידג' העולמי (WBF) דירג אותו כראשון בעולם במשך שנים רבות. בנוסף לכך הוא זכה עשר פעמים באליפות אירופה לקבוצות בשנים 1956 עד 1979 ושלוש פעמים במקום ראשון באולימפיאדות לברידג' בשנים 1964, 1968 ו-1972. בלאדונה נחשב גם לתאורטיקן חשוב. הוא הממציא העיקרי של שיטת ההכרזה רומן קלאב וביחד עם גארוצו המציא את שיטת ההכרזה Super Precision.
בלאדונה נחשב לממציא הרעיון של משחק בקלף קטן מתחת לקלף גדול. טכניקת משחק כזו מכונה בז'רגון המקצועי של שחקני ברידג' Belladonna coup
ביוגרפיה.
בלאדונה היה עובד ציבור שהתגורר ברומא. בצעירותו היה שחקן כדורגל. הוא למד ארכיטקטורה ומשפטים אך לא סיים את לימודיו. בשנת 1944 למד ברידג', אבל הפך למקצוען שאינו עובד בעבודה אחרת רק לאחר 26 שנים.
בלאדונה היה נשוי ואב לבן ובת.
בשלהי הקריירה שלו שיחק בקבוצת ברידג' מקצוענית של עומר שריף שהופיעה במשחקי ראווה.
נהר אילינוי
נהר סולט
ג'ון האנטסמן ג'וניור
ניל דונלד וולש
ניל דונלד וולש (באנגלית: Neale Donald Walsch; נולד ב-10 בספטמבר 1943) הוא סופר אמריקאי, מחבר סדרת רבי המכר "שיחות עם אלוהים" ("Conversations with God") ו"שיחות עם האנושות" ("Conversations with Humanity").
וולש נולד בוויסקונסין וגדל בבית קתולי. הוריו (בעיקר אימו) עודדו אותו בחיפושו אחר אמיתות רוחניות. בזמנו הפרטי וולש למד תאולוגיה. וולש טוען שספריו אינם מתוקשרים, אלא שהחומר שהוא כותב מושפע מהשראה ישירה עם אלוהים. הספרים אמורים לעזור לקורא למצוא קשר ישיר עם אלוהים, מתוך גישה מודרנית שאינה דתית. דמות האלוהים בספריו טוענת כי 'אין דבר שעלייך לעשות, אלא רק להיות.'