רוסלי די טורקו חלק מקום 8-9 בתחרות סן רמו בשנת 1911 (ניצח: הנס פארני), סיים במקום החמישי בתחרות טרייסט בשנת 1923 (ניצח: פאול יונר), חלק מקום 12-13 בתחרות מרן 1924 (ניצח: ארנסט גרינפלד), סיים במקום התשיעי בתחרות מרן 1926 (ניצח: אדגר קול). רוסלי די טורקו ניצח בתחרות ליבורנו בשנת 1926, סיים שישי בתחרות ונציה 1929 (ניצח: פיטשק) וחלק מקום 2-3 עם אברהם באראץ אחרי המנצח בריין פטריק ריילי בתחרות ניצה 1931.
השתתפות באולימפיאדות.
רוסלי די טורקו השתתף באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 14-15 בתחרות הניחומים עם 4.5/8 (ניצח: קארל הרומאדקה), לאחר שבמוקדמות חלק מקום שני-שלישי בבית בו שיחק.
בין השנים 1911-1916 ו-1923-1943 היה עורך הביטאון השחמטאי L’Italia Scacchistica.
הוצאת שרברק
הוצאת שְׂרֶבֶּרְק (Sreberk) הוא שמן של שלוש הוצאות ספרים.
אשר אריאן
אשר אריאן (4 באוגוסט 1938 – 7 ביולי 2010) היה מרצה וחוקר ישראלי בעל שם עולמי בתחום מדע המדינה.
חייו ופועלו.
אריאן נולד בקליבלנד, אוהיו שבארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University), ומיד אחר כך המשיך ללימודי תואר שני ולדוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של מישיגן. אריאן עלה לישראל ב-1966, הקים את החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ומונה לראש החוג הראשון, תפקיד בו כיהן עד 1973. בשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בינואר 1972 היה מחותמי מברק של פרופסורים לראש הממשלה, גולדה מאיר, בו נטען שהממשלה לא עשתה מספיק להשגת הסכם שלום עם מצרים. בשנת 1973 היה חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב על ספרו "העם הבוחר". לאחר מכן מונה אריאן לראש מרכז גולדה מאיר לחקר עבודה וחברה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1977 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הופקד על הקתדרה למדע המדינה על שם רומולו בטנקורט.
ב-1979 היה אריאן חבר בקבוצה אשר כתבה את החוקה שכוננה את האגודה הישראלית למדע המדינה, ונבחר לעמוד בראש האגודה. במסגרת תפקיד זה ייסד את הכנס השנתי של האגודה, והשקיע בהרחבת החברות בה ובפיתוח הפעילות הנעשית במסגרתה. ב-1983 חזר לעמוד בשנית בראש החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, למשך שנתיים נוספות.
לאורך השנים ייצג אריאן את ישראל בעולם המחקר הבינלאומי. בשנות השמונים מונה לחבר הוועד הפועל של האגודה הבינלאומית למדע המדינה ונבחר לכהן כסגן יושב ראש בכנסי האגודה בשנים 1985–1988. בשנים 1994–2002 היה העורך של סדרת הספרים היוקרתית של האגודה Advances in Political Science בהוצאת Macmillan.
משנת 1986 היה אריאן פרופסור בכיר מן המניין בחוג למדע המדינה באוניברסיטת העיר ניו יורק (City University of New-York), שם גם עמד בראש מרכז רוברט וגנר למדיניות ציבורית אורבנית ובראש התוכנית ללימודי דוקטורט. בראשית שנות התשעים עבר אריאן לאוניברסיטת חיפה, שם כיהן כפרופסור מן המניין.
במהלך שנות המחקר במדע המדינה פרסם אריאן עשרות ספרים ומאמרים בענייני ממשל ומשטר, בחירות, דעת קהל והתנהגות פוליטית בישראל מנקודת מבט השוואתית בינלאומית. שניים מהמפעלים המרכזיים שהוא הוביל הם סדרת הסקרים והספרים של הבחירות בישראל, פרויקט רב-שנתי הוותיק ביותר בחקר מדע המדינה בישראל, אותו ייסד ב-1996 במכון הישראלי לדמוקרטיה, ופרויקט מדיניות הביטחון הלאומי ודעת הקהל של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
באמצע שנות התשעים מונה אריאן לעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה, שם ריכז את מרבית פעילותו בשנותיו האחרונות. במסגרת עבודתו במכון יזם את שילובו של המכון למחקר חברתי שימושי על שם גוטמן בתוך המכון הישראלי לדמוקרטיה ועמד בראש התוכנית 'רפורמות פוליטיות'. ב-2006 זכה מרכז גוטמן בפרס הסובלנות מטעם הוועדה הציבורית של פרס הסובלנות. כמו כן כונן אריאן את פרויקט מדד הדמוקרטיה הישראלית, המציג הערכה שנתית של מצב הדמוקרטיה בישראל מנקודת מבט השוואתית, היסטורית ובינלאומית.
אריאן היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
אשר אריאן נפטר ב-7 ביולי 2010 לאחר שחלה בסרטן הגרון.
הרעב באתיופיה
רחוב בליקר
רחוב בליקר (באנגלית: Bleecker Street) הוא רחוב בשכונת גריניץ' וילג' של רובע מנהטן בעיר ניו יורק. הרחוב מהווה כיום את מרכז חיי הלילה של שכונת גריניץ' וילג' ונחשב לאחד מאתרי הבילוי העיקריים באי מנהטן.
הרחוב מקשר את פארק כיכר אבינגדון (במפגש השדרה השמינית) ורחוב הדסון שבשכונת הווסט וילג', לאזור הבוורי שבשכונת האיסט וילג'.
הרחוב נקרא על שם אנתוני בליקר (1770–1827), עורך דין ומשורר שהיה חבר של וושינגטון אירווינג ושל ויליאם קאלן בריינט. חוותו של בליקר הייתה ממוקמת במקום בו עובר כיום הרחוב. בשנת 1808 העניקו בליקר ורעייתו את אדמות החווה במתנה לעיר ניו יורק, ובאזור שהוענק לעיר נבנה הרחוב.
לאחר סלילתו הגיע הרחוב רק עד השדרה השישית, בשנת 1829 הוארך הרחוב מערבה עד השדרה השמינית.
ברחוב ממוקם בניין באיארד-קונדיקט המהווה אתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אזכורים תרבותיים.
הרחוב מוזכר בשירים רבים ובהם:
כמו כן הרחוב מוזכר בספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה ובהם:
בליקר סטריט
יוסף שרברק
יוסף שְׂרֶבֶּרְק (Sreberk; י' בטבת תרנ"ז, 29 בדצמבר 1896, פאסטוב, פלך וילנה, רוסיה – י"א בסיוון תשי"ז, 10 ביוני 1957, תל אביב) היה מו"ל ישראלי, מחלוצי המו"לות העברית החדשה בישראל, מייסד הוצאת י. שרברק.
ביוגרפיה.
יוסף שרברק נולד בעיירה פאסטוב שליד העיר וילנה (פוסטאווי; כיום פסטאווי, בבלארוס), בנם של מלכה לבית דובקין ושכנא, שו"ב. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדרים" ובישיבה, וכבר מנעוריו נמשך להשכלה ולציונות. בהיותו נער השתתף בהוצאת הספרים "ש. שרעבערק" שייסד בווילנה ב-1900 אחיו הגדול, שלמה שרברק (1876–1944). היה חבר ב"צעירי ציון" בווילנה, ובחודש אפריל 1914, בגיל 17, עלה לארץ ישראל כחלוץ. ב-1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, היה בין המגורשים מיפו לאלכסנדריה. שם התנדב לגדוד נהגי הפרדות, אך משנודע שהגדוד אינו עתיד להגיע לארץ ישראל אלא יישלח לגליפולי, נסע לארצות הברית. הוא היה מראשוני המתנדבים לגדוד העברי האמריקאי (גדוד 39 של קלעי המלך) בפיקודו של אליעזר מרגולין, והשתתף בכיבוש העיר סלט שבעבר הירדן. לאחר שחרורו התיישב בירושלים. במאורעות פסח תר"פ (1920) שימש שרברק כמפקד פלוגת ההגנה על שכונת בתי אונגרין במסגרת קבוצת הלוחמים שארגן זאב ז'בוטינסקי להגנה על העיר העתיקה בירושלים.
בשנת 1921 נישא שרברק לרחל (רוז) לבית הורביץ. השניים היו הורים לבת יחידה, ברוריה, שמתה ב-1934, בגיל 10. משייסד אביה כעבור מספר שנים את הוצאת הספרים שלו, הוצאת י. שרברק, הקים לזכרה את "ספריית ברוריה", שבה הופיעו בשנות ה-40 וה-50 תרגומים עבריים לספרי הרפתקאות ומעשיות ממיטב הספרות העולמית, כמו "מסעי גוליבר" (ג'ונתן סוויפט), "רובינזון קרוזו" (דניאל דפו), "עליסה בארץ הפלאות" (לואיס קרול) "מסעי הברון מינכהאוזן" ו"מסעי סינבד". באמצע שנות ה-50 החלה ההוצאה להוציא את אנציקלופדיה מעיין, ובראש כל כרך נכתבה הקדשה לזכרה.
בתחילת שנות ה-20, לאחר שחרורו מהגדודים העבריים, ייסד שרברק עם חבריו לגדוד מרדכי ניומן ויהושע צַ'צִ'יק (שאותו הכיר עוד ב-1915 בדרך למצרים) את בית המסחר לספרים עבריים "תרבות" בירושלים. השלושה היו שותפים שווים במשך 25 שנה. חנות הספרים "תרבות" התפתחה למרכז לתרבות והשכלה לאנשי הרוח בירושלים (תקופה מסוימת נוהלה החנות על ידי קרובו של שרברק שכנא צפלוביץ, לימים מו"ל בזכות עצמו – מייסד הוצאת אחיאסף).
בשנת 1925 ייסדו השלושה את הוצאת הספרים העברית "מצפה": הייתה זו הוצאת הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, וגם לאורך שנות ה-20 וה-30 נותרה אחת משלוש ההוצאות העבריות הפרטיות בישראל. ההוצאה התמקדה בספרות יפה ובשירה. בשנת 1933 שיתפו השותפים פעולה עם הוצאת שטיבֶּל ונציגה בארץ ישראל נחום טברסקי ויצרו את הוצאת "שם" (ראשי תיבות: 'שטיבל–מצפה') להוצאת ספרי ילדים, שפעלה עד 1935.
בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת שרברק בניהולו של יוסף שרברק.
בשנת 1944 פורקה השותפות, וכל אחד מהשלושה ייסד הוצאה לאור שנשאה את שמו. שרברק עבר לתל אביב, שם התגורר עם אשתו ברח' בלפור 16 עד מותו.
הוצאת י. שרברק נודעה בספרי הנוער שהוציאה.
שרברק ניהל את ההוצאה עד שחלה, חודשים מספר לפני מותו. לאחר מותו עבר ניהול ההוצאה לידי קרוב משפחתו.
במשך שנים היה חבר ועד התאחדות המו"לים בישראל.
יוסף שרברק נפטר ביוני 1957 אחרי מחלה ממושכת, בגיל 60.
קהל רב של סופרים, מו"לים ונציגי מוסדות ציבור ליווה אותו לקבורות בבית העלמין בנחלת יצחק.
במותו הותיר את אלמנתו רחל, שנפטרה ב-1987 ונקברה לצדו.
הוצאת י. שרברק פעלה עד אמצע שנות ה-70, והוסיפה לפעול במידה פחותה בשנים שלאחר מכן. בשנת 2009 נרכשה ההוצאה על ידי דני ספרים.
תולענה
נוליטה
נוליטה (באנגלית: Nolita או NoLIta - הלחם בסיסים של "North of Little Italy" - "צפונית לאיטליה הקטנה") היא שכונה במנהטן תחתית בעיר ניו יורק. השכונה גובלת בצפונה ברחוב האוסטון, במזרחה בשכונה הבוורי, בדרומה ברחוב ברום (Broome Street) ובמערבה ברחוב לאפייט. השכונה נמצאת מזרחית לשכונת הסוהו, דרומית לשכונת נוהו, מערבית ללואר איסט סייד (הצד המזרחי התחתון של האי מנהטן) וצפונית לשכונת איטליה הקטנה (ומכאן שם השכונה) ולשכונת צ'יינה טאון.