הסכם ההובלה האווירית.
בשנת 1993 נחתם הסכם הובלה אווירית, בין ארצות הברית לאירלנד. ההסכם אפשר לחברות התעופה להפעיל טיסות טרנס-אטלנטיות ישירות מדבלין ליעדים בארצות הברית, ללא צורך בחניית ביניים בשאנון.
ההסכם נועד להבטיח את האינטרסים של נמל התעופה שאנון הממוקם בחוף המערבי, ששימש בעבר בעיקר כתחנת תדלוק בטיסות בין אירופה לצפון אמריקה. כניסתם לשירות של המטוסים המודרניים בעלי קיבולת דלק רבה יותר, הפכה אותו למיותר, והוא חווה קיטון משמעותי.
במסגרת ההסכם, נדרשו חברות התעופה על כל טיסה ישירה בין דבלין לארצות הברית, להפעיל טיסה שתעצור לחניית ביניים בשאנון. שקיעה נוספת במעמדו של שדה התעופה בשאנון התרחשה בנובמבר 2006, כשאושרו יותר טיסות לדבלין. בשנת 2007 אושר הסכם שמיים פתוחים בין ארצות הברית והאיחוד האירופי, והדרישה לעצירת ביניים הוסרה לחלוטין. הדבר גרם לגידול עצום בטיסות בין דבלין לארצות הברית, ואייר לינגוס לבדה הפעילה טיסות ישירות מדבלין ל-16 יעדים בארצות הברית.
בתי נתיבות.
טרמינל 1.
טרמינל 1 נפתח בשנת 1972, הוא תוכנן בתחילה להכיל חמישה מיליון נוסעים בשנה. על פי התוכנית המקורית, היה אמור להיבנות זרוע נוספת ובה שערי עליה למטוס, אולם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל. מסיבות אבטחה הופסק השימוש בחניון שהיה בקומה העליונה, ושטחו הפך למשרדים.
בתחילת שנות התשעים שופץ הטרמינל, ובשנת 1999 נפתחה זרוע B. בשנת 2007 נפתחה זרוע D המשמשת את חברות התעופה הזולות.
מטרמינל 1 יוצאות מרבית הטיסות הקצרות, למעט אלו המפעילה אייר לינגוס. חברות התעופה אייר קנדה ואייר טראנסט הקנדיות, הן מפעילות הטיסות הארוכות היחידות בטרמינל.
טרמינל 2.
בניית הטרמינל החלה באוקטובר 2007, והוא נחנך ב-19 בנובמבר 2010. שטח בית הנתיבות כ-75,000 מ"ר, ובו 19 שערי עלייה למטוס. הטרמינל מסוגל להכיל 15 מיליון נוסעים בשנה, וכך להעלות את הקיבולת הכללית של שדה התעופה ל-35 מיליון נוסעים בשנה.
הטרמינל כולל זרוע אחת ארוכה (E), ומתוכננת הרחבה לזרוע נוספת (F) מדרום לה. עלות בניית הטרמינל הסתכמה בכ-600 מיליון אירו, נתון שעורר ביקורת רבה עקב ההאטה הכלכלית במדינה בשנים אלו.
מרבית חברות התעופה המפעילות טיסות ארוכות פועלות מבית הנתיבות, חברת התעופה אייר לינגוס מפעילה מטרמינל זה אף את טיסותיה הקצרות.
בטרמינל זה קיימת עמדת גבול של ארצות הברית (פריקלירנס), המאפשרת לעוברים בה כניסה מהירה בשדות היעד.
יעדים ארוכי טווח.
ל-DAA, מפעילת הנמל, תוכניות התרחבות שאפתניות, במסגרתה נוספו בשנים האחרונות יעדים חדשים בצפון אמריקה ובמזרח התיכון. כמרבית שדות התעופה בעולם, הושפעו גם הטיסות הטרנס-אטלנטיות מהנמל מפיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2005 השיקה חברת התעופה מבחריין, גאלף אייר, קו סדיר בין המדינות. בשנת 2006 החלה אייר לינגוס להפעיל קו סדיר לדובאי.
למרות רווחיותו, בוטל הקו לבחריין ביוני 2007, כחלק מארגון מחדש של גאלף אייר, מהלך זה נוצל על ידי איתיחאד איירווייז שהשיקה קו לאבו דאבי ביולי אותה השנה. אייר לינגוס הפסיקה את טיסותיה לדובאי במרץ 2008.
במאי 2011 החלה US איירווייז להפעיל טיסות לשארלוט שבקרוליינה הצפונית. בינואר 2012 החלה אמירטס להפעיל טיסות לדובאי בתדירות יומית. ביוני 2012 החלה יונייטד איירליינס להפעיל טיסה יומית לוושינגטון-דאלס.
ביוני 2013 החלה אמריקן איירליינס להפעיל טיסות לJFK, בנוסף לקו העונתי שלה משיקגו-או'הייר. טיסות אלו מופעלות בתדירות יומית בחודשי הקיץ, וארבע פעמים בשבוע בחודשי החורף. בין החודשים יוני לספטמבר מפעילה יונייטד איירליינס שתי טיסות יומיות מניוארק-ליברטי לדבלין.
באפריל 2014 החלה אייר לינגוס להפעיל טיסות סדירות לסן פרנסיסקו ולטורונטו-פירסון. בספטמבר 2014 תגברה אמירטס את הקו לדובאי בטיסה יומית נוספת, וכן שודרגו המטוסים בקו לבואינג 777-300ER. איתיחאד איירווייז הוסיפה גם היא מספר טיסות.
תחבורה אל הנמל וממנו.
אל הנמל מגיע הכביש המהיר M-1.
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה של דבלין באתר Airliners.net
כבריאס
כבריאס (ביוונית: Χαβρίας, בלטינית: Chabrias; 429-356 לפנה"ס בקירוב) היה מצביא אתונאי מהולל בן המאה ה-4 לפנה"ס. ב-388 לפנה"ס הוא ניצח באייגינה צבא משותף לספרטנים ולאייגינים בפיקודו של גורגופאס. אחר כך פיקד על הצי המלחמתי שנשלח לסייע לאוואגורס, מלך קפריסין, במלחמתו נגד הפרסים.
ב-378 לפנה"ס, לאחר שכרתה אתונה ברית עם תבאי כנגד ספרטה, הדף כבריאס בהצלחה את כוחותיו הרבים יותר של אגסילאוס השני ליד תבאי. כשהסתערו לעברו חייליו של אגסילאוס, הורה כבריאס לאנשיו להישאר על עומדם ולא לתקוף, כשחודי כידוניהם פונים מעלה ולא לעבר האויבים ומגיניהם שעונים על ברכם השמאלית ולא נשענים על כתפם. החיילים השכירים שבפיקודו נשמעו מיד לפקודתו ללא כל היסוס, ולאחר מכן ביצעו עמיתיהם, לוחמי הגדוד הקדוש של תבאי בפיקודו של גורגידאס. "הפגנת בוז" זו עצרה על פי המסופר את התקדמותם של החיילים הספרטנים, וזמן קצר לאחר מכן אגסילאוס נסוג.
ב-376 לפנה"ס נחל כבריאס ניצחון מכריע על הצי הספרטני בקרב ליד נקסוס, אך למרות שיכול היה להשמיד את הצי הספרטני, השתהה כדי לאסוף את גופות החללים של ציו בזוכרו את גורל המצביאים האתונאים לאחר קרב ארגינוסאי. מאוחר יותר, כאשר עברו האתונאים לצד הספרטנים, הדף את צבא אפמינונדס למרגלות חומות קורינתוס.
ב-366 הואשם יחד עם קליסטרטוס בבגידה, משום שיעץ להסגיר את אורופוס לידי התבאנים. הוא זוכה מאשמה זו, וזמן קצר אחר כך קיבל על עצמו לשמש כמצביא בשירותו של טאוס מלך מצרים, שהתגונן מפני כיבושה מחדש של ממלכתו על ידי הפרסים. כשפרצה מלחמת בעלות הברית (357 לפנה"ס), פיקד כבריאס יחד עם כארס על הצי האתונאי. הוא נהרג בהתקפה על כיוס.
תחרות העל בבאקו 2014
תחרות העל בשחמט התקיימה בבאקו בין התאריכים 1 באוקטובר ל-15 באוקטובר 2014. בתחרות התקיימו אחד עשר סיבובים בשיטת ליגה.
התחרות הייתה בקטגוריה 21 (מד כושר ממוצע 2752). המשחקים היו במתכונת קלאסית (120 דקות ל-40 המסעים הראשונים, 60 דקות נוספות ל-20 המסעים הבאים, ומהמסע ה-61 ועד לסיום המשחק עוד 15 דקות בתוספת 30 שניות לכל מסע).
בית הבובות (ספר)
בית הבובות הוא רומן מאת קָ. צֶטְניק 135633, שם העט של יחיאל די-נור, שראה אור בהוצאת דביר ב-1953. זהו ספרו השני של דינור לאחר המלחמה, אחרי "סלמנדרה" (1945). הרומן מתאר את סיפורה של "חטיבת השמחה" - יחידה שהורכבה מנשים יהודיות צעירות במחנות הריכוז הגרמניים שנכלאו במחנות על מנת לספק שירותי מין לחיילים הנאצים כחלק ממערך של בתי בושת במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית.
דינור לא היה שלם עם פרסום הספר ושקל לגנוז אותו. הוא שרף פעמיים את כתב היד עד שהוציא אותו לאור.
הספר זיכה את מחברו בפרס קוגל לספרות הזוכה במענק מיוחד לשנת 1953.
תקציר העלילה.
טיול בית ספר.
דניאלה פרלשניק, נערה זהובת־שיער מעיר החרושת "קונגרסיה" בפולין, הייתה תלמידה בת 14 שיצאה לטיול בית ספר לקרקוב, בפעם הראשונה בחייה. היה זה בסוף אוגוסט 1939, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר. היא תכננה לנצל את ההזדמנות ולהגיע ל"מטרופולי", לבקר את אחיה הגדול, הארי, שעסוק בהכנות לעלייתו לארץ ישראל.
הרכבת נעצרה פתאום בתחנת העיירה יאבלובה. כל הנוסעים ירדו. הגרמנים הבהילו את כל יהודי העיירה אל רחבת השוק והתלמידות התפזרו ואבדו זו את זו. בכיכר השוק נערך טבח והתלמידות נורו למוות. לאחר שירד הלילה, קמה דניאלה מבין הירויים ורצה ליער. היא רצה עם חברתה, רישה, ורק ביער יאבלובה ראתה שחברתה מדממת. מתוך היער רצה אל בקתות האיכרים כדי לבקש עזרה:
רק פולני אחד זקן ריחם עליה. הוא שלח אותה אל סדנתו של פחח, שסיכן את חייו ויצא לעזור לנערה היהודיה המתבוססת בדמה בחורשה. דניאלה צעדה על הכביש בדרך לקראקוב. היא נותרה תקועה שם בזמן המלחמה וחיה במשך שנתיים בגטו קרקוב.
בגטו.
מקראקוב הוברחה דניאלה למחוז "מטרופולי", לרובע היהודים 3, שם היא עובדת בסנדלריה בגטו בפרימת בגדים וגרה ב"נקודה" בבית הלר, לשם הוביל אותה וואֶווקה הסנדלר. וואֶווקה הוא המנהל הטכני של הסנדלריה, והוא שהציל אותה ממשלוח של "מועצת היהודים". בנו, טאֶדאֶק, עזב את הגטו ונתפס. הוא אהב את דניאלה והיה ידיד נפשה. הוא שוּלח אל מחנה עבודה בנידרוואלדן.
הארי, אחיה הגדול של דניאלה, נלקח למחנה עבודה מבית המלאכה לחייטים של שוואכר ברובע היהודים 1. לאחר מכן שוּלח ממחנה סאקראוּ למחנה עבודה בנידרוואלדן, שם הפך ל"רופא" (או סאניטר) המחנה. סאניה, אהובתו, עובדת בבית מלאכה.
יחד עם דניאלה, מתגוררים ב"נקודה" גם חיים־אידל, אברך שנמלט עם אשתו, דבורצ'ה, ובתם התינוקת, בלה, מהאקציה בעיירתם ועתה הוא סוחר בלֶבֶד; חנה מטשאבין - נערה דתייה שברחה עם אחותה הצעירה, צביה, מהאקציה בעיירתן, והגיעה איתה למטרופולי; הנערה מאושוויאנצ'ים - כבת 14 או 15, האוחזת בנעל של גבר; ופאֶלה, בחורה יפה כבת 20 מהעיירה ראדנו, שבלילות מבלה בבניין "שירות הסדר" של "מועצת היהודים" ובבוקר חוזרת לישון ב"נקודה".
בגטו מסתובב הילד שלאַמאֶק, שאביו נשלח ב"טראנספורט" למחנה ההשמדה והותיר אותו לטפל באמו החולה. כאשר הלך אביו אל דירתו לבקש מהגרמנים שירשו לו להוציא בשביל ילדו מיטה ושמיכה, צרבו לו בברזל מלובן במצחו – "JUDE", ובחזהו – "!HEIL HITLER". לאחר שהניחו לו להימלט, הוליכה אותו אשתו לחצר בו מתגוררת דניאלה. לאחר שסדרני "מועצת היהודים" השליכו מהחלון את ארון הספרים של גברת הלר לטובת פינוי מקום למשפחה נוספת, אסף שלאמאק את דפי הספרים וסידר מהם משכב לאביו, ששכב בלכלוך: