קבוצת המייסדים עין הקורא שכללה עולים מצ'כיה ופולין התארגנה בשנת 1930 באזור ראשון לציון. ב-21 במרץ 1937 עלו על הקרקע כאחד מיישובי חומה ומגדל. במרץ 1938 היו בשער הגולן 105 חברים ו-22 ילדים, כאשר חלק נוסף של הקבוצה עדיין שהה בראשון לציון. 15 חברים עסקו בחקלאות, 10 בעבודות חוץ והשאר בבניין ותחזוק הקיבוץ. במאי 1945 פשט ארבה על שדות הקיבוץ. במרץ 1947 הציבה קופת חולים רופא בשער הגולן ובוטל הצורך ללכת לאפיקים לקבלת טיפול רפואי.
ב-15 במאי 1948 בבוקר, מיד לאחר הקמת מדינת ישראל, הותקפו שער הגולן ומסדה על ידי הצבא הסורי. טנקים סוריים התקרבו אחר הצהריים אל עמדת המים הקדמית בה שהו 8 לוחמים והרסו אותה בפגזי תותח דו-ליטראות. 5 מהלוחמים נהרגו במקום ועוד אחד נהרג בעת הבריחה למתחם הקיבוץ. העיראקים ששהו בנהריים תקפו מדרום והשמידו את מכון המים הישן. מגדלי המים בתוך שער הגולן ומסדה נהרסו על ידי תותחי הסורים והקיבוצים נותרו בלי מים. במהלך הלילה הלכו חברי הקיבוץ לאפיקים להביא מים וכדי חלב.
הקיבוץ היה נתון להפגזות בלתי פוסקות שגרמו להרס רב ולא הותירו בית אחד עם גג על כנו. הילדים, הזקנים והפצועים רוכזו במקלט היחיד של הקיבוץ. בלילה הראשון פונו הילדים עד גיל 4 לחיפה. בלילה השני פונו ילדי בית הספר היסודי. לאחר ארבעה ימי לחימה, ב-18 במאי 1948, ניצלו מגיני שער הגולן הפוגה בקרבות, פינו את הקיבוץ ועברו לאפיקים ובית זרע. הצבא הסורי נכנס לקיבוץ והוא נבזז ונהרס. ב-24 במאי שבו חברי הקיבוץ למקום והתחילו בשיקום הקיבוץ ובנייתו מחדש. נטישת הקיבוץ גררה ביקורת מצד הממסד הישראלי. היישוב לא קיבל את נס הקוממיות כאשר ניתן לשאר היישובים ורק לאחר שנים רבות ומאבקים רבים הוא ניתן לו
הקיבוץ המשיך לסבול ממעשי חבלה ומיקוש, של מסתננים מן הגבול הסורי, עד למלחמת ששת הימים. באחד מאירועי החבלה הבולטים, אשר אירע ב-8 באוקטובר 1966, נהרגו 4 שוטרי משמר הגבול שעה שרכבם עלה על מוקש בפרדסי המשק, שעה שהיו בדרכם לבדוק אתר של פיצוץ שני מטעני חבלה אחרים אשר הרסו עגלת טרקטור ומחסן כלים.
בשנת 1991 התרחש בקיבוץ רצח עינב רוגל.
מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות.
בקרבת שער הגולן נמצא בשנות ה-40 של המאה ה-20 אתר ארכאולוגי שבו זוהתה התרבות הירמוכית. האתר נמצא על ידי חבר הקיבוץ. בקיבוץ הוקם מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות שהיה המוזיאון הפרה-היסטורי הראשון בישראל. במוזיאון ממצאים שנמצאו בחפירות באתר.
חברי קיבוץ ידועים.
מרים רות - סופרת ילדים.
חיים ברקני - מלחין, מעבד ומנצח.
יוסף נצר - פזמונאי ובמאי.
הניה רבינוב – קשישת הקיבוצניקיות בישראל.
הניה רבינוב הגשימה את חלומה הציוני, הייתה ממקימי קיבוץ שער הגולן, והייתה ותיקת חברי הקיבוצים בישראל. הלכה לעולמה ב-29 בינואר 2021 בגיל 110, (שלושה חודשים בלבד לפני יום הולדתה ה-111).
שרונה (מושב)
שָׁרוֹנָה הוא מושב חקלאי במזרח הגליל התחתון, סמוך לבקעת יבנאל, על הדרך מכפר תבור לכנרת, בתחום המועצה האזורית הגליל התחתון.
המושב קרוי על שם העיירה התלמודית "שרונה", הנזכרת כבר באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה), ואשר שמה השתמר ב"ח'רבת סרונה" הסמוכה, בה נתגלו שרידי בית כנסת קדום ותבליטי מנורת שבעת הקנים.
ההתיישבות הראשונה במקום הוקמה בשנת 1913 כחווה חקלאית של חברת "אחוזת שיקגו", שנקראה "חוות רמה". משפרצה מלחמת העולם הראשונה נפסקה הזרמת הכספים מארצות הברית והיישוב ננטש זמנית. לאחר המלחמה התיישבה בשרונה קבוצת רועי צאן מארגון "הרועה", אולם כעבור כשנתיים עזבו את המקום והצטרפו לגדוד העבודה. ב-1920 שבו כמה ממשפחות "אחוזה שיקגו" למקום, אך האחרונות שבהן עזבו ב-1928.
בשנת 1936 קיבל ארגון גורדון של עולים מפולין, 5200 דונם מאדמות לוביה בסביבת שרונה, שנרכשו בידי פיק"א לעיבוד. בקציר של קיץ 1937 הקימו אנשי הארגון מחנה במקום. בתחילה כונה המקום גם "לוביה" על שם הכפר הסמוך.
בנובמבר 1938 הקימו אנשי ארגון גורדון נקודת התיישבות במקום, כיישוב חומה ומגדל.
באותה עת טרם היה כביש שחיבר את המקום ליישוב הסמוך יבנאל, ובחורף היו המתיישבים מנותקים מהסביבה.
סטרום ת'ורמונד
ג'יימס סטרום ת'ורמונד (באנגלית: James Strom Thurmond; 5 בדצמבר 1902 - 26 ביוני 2003) היה מדינאי אמריקני, שהיה חבר בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הדרומית במשך ארבעים ושמונה שנים. הוא התמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1948 מטעם מפלגת זכויות המדינות וזכה ל-2.4% מהקולות ול-39 אלקטורים. ת'ורמונד ייצג את קרוליינה הדרומית בסנאט בין 1954 ל-2003, בהתחלה כנציג המפלגה הדמוקרטית ולאחר 1964, כנציגה של המפלגה הרפובליקנית.
ת'ורמונד היה סנאטור שנוי במחלוקת במהלך חצי המאה שבה כיהן, והחליף מפלגות בגלל התנגדותו לחוק זכויות האזרח משנת 1964, התנגדותו לליברליזם של המפלגה, ותמיכתו בשמרנות של המועמד הרפובליקני לנשיאות, בארי גולדווטר. הוא עזב את תפקידו כחבר היחיד בקונגרס שהגיע לגיל מאה במהלך כהונתו, והסנאטור המכהן המבוגר ביותר והוותיק ביותר בתולדות המדינה (אם כי כהונתו נעקפה בידי רוברט בירד ודניאל אינווי). ת'ורמונד הוא חבר הקונגרס הוותיק ביותר ששירת בסנאט בלבד. בנוסף הוא הרפובליקני הוותיק ביותר בקונגרס האמריקני. הוא כיהן במשך ארבע עשרה שנים כסנאטור הוותיק בסנאט.
ת'ורמונד מחזיק בשיא סנאטוריאלי נוסף: במהלך פיליבסטר ארוך במיוחד בשנת 1957, הוא נאם במשך 24 שעות ו-18 דקות ללא הפסקה נגד הענקת שוויון זכויות לאפרו-אמריקנים. הוא התנגד לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965, לסיום ההפרדה הגזעית ולאכיפת זכויותיהם של האזרחים השחורים, כולל זכות הצבעה. הוא התעקש שאינו גזען, אלא מתנגד להרחבת הסמכות הממשלתית. הוא טען שהתנועה לזכויות האזרח נובעת מקומוניזם.
עם תחילת שנות השבעים מיתן את גישתו לגבי הגזע, אולם המשיך להגן על תמיכתו בהפרדה גזעית על בסיס זכויות המדינות כנהוג בדרום ארצות הברית באותה התקופה. הוא לעולם לא התכחש להשקפת עולמו.
חצי שנה לאחר מותו של ת'ורמונד בגיל מאה ב-2003, חשפה אישה מגזע מעורב בת שבעים ושמונה שהיה אביה. אמה עבדה כעוזרת למשפחתו של ת'ורמונד וקיימה איתו יחסי מין בעת שהיה בן עשרים ושתיים. האישה מתה ב-1948, ולמרות שת'ורמונד לא הכיר בבתו הוא שילם עבור לימודיה והעביר לה קצבה. היא לא גילתה על הרומן מתוך כבוד לאביה והכחישה שאילץ אותה לעשות כך. ילדיו החוקיים הכירו בה. שמה התווסף, בתור אחת מילדיו, לאנדרטה לזכרו.
ראשית חייו ולימודיו.
ג'יימס סטרום ת'ורמונד נולד ב-5 בדצמבר 1902, בקרוליינה הדרומית, בנם של אלינור גרטרוד סטרום (1870–1958) ושל ג'ון ויליאם ת'ורמונד (1862–1934), עורך דין. הוא היה ממוצא אנגלי וגרמני. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, ולמד הורטיקולטורה בקולג' קלמסון המקומי, לימודים שסיים ב-1923.
לאחר מותו ב-2003, נחשף שבעת שהיה בן עשרים ושניים, הכניס את העוזרת השחורה של משפחתו להיריון, ונולדה לו ממנה בת. ת'ורמונד שילם עבור לימודיה של בתו וסיפק לה תמיכה. היא גדלה אצל אימה ואביה לא התגלה לה עד שהייתה בתיכון.
ראשית הקריירה.
לאחר המכללה, עבד ת'ורמונד כחוואי, מורה ומאמן אתלטיקה עד ל-1929, ובגיל 27 מונה למפקח הכללי של מוסדות החינוך במחוז מגוריו. הוא כיהן בתפקיד עד 1933. הוא למד משפטים עם אביו בתור שוליה וב-1930 הוסמך לעריכת דין ועבד בפרקליטות המחוז.
הוא שירת בפרקליטות בין 1930 ל-1938. ב-1933 נבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית וייצג את מחוזו עד שהפך לשופט פדרלי.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1942, לאחר כניסת ארצות הברית אל מלחמת העולם השנייה, התפטר ת'ורמונד מתפקידו לטובת שירות כקצין בצבא ארצות הברית והשתתף בין השאר בפלישה לנורמדי. במהלך הפלישה נחת באי מגלשן אוויר. על פעילותו במהלך השירות זכה לעיטורים רבים, בהם אות לגיון ההצטיינות.
בין השנים 55–1954 כיהן כנשיא איגוד קציני המילואים. הוא פרש משירות המילואים בדרגת מייג'ור ג'נרל.
מושל קרוליינה הדרומית.
הקריירה הפוליטית של ת'ורמונד החלה בתקופת חוקי ג'ים קרואו שמנעו מהשחורים להצביע, כשהיו רוב האוכלוסייה במדינתו. הוא רץ כדמוקרט במדינה של מפלגה אחת ונבחר לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית ב-1946, בעיקר בזכות הבטחה לפעול לשקיפות בממשל המקומי.
רבים טענו שת'ורמונד היה פרוגרסיבי, בעיקר עקב לחציו לעצור אנשים שביצעו לינץ' באדם שחור. אף אחד מהנאשמים לא הורשע בידי חבר המושבעים הלבן (השחורים לא יכלו לשרת בחבר המושבעים) אולם ת'ורמונד זכה לשבחים מצד NAACP והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עקב מאמציו להעמיד את הרוצחים לדין.
ריצתו לנשיאות.
ב-1948, ציווה הנשיא הארי טרומן לחסל את האפליה הגזעית בצבא, תמך בביטול המס שמנע משחורים ומלבנים עניים להצביע, ותמך בחוקים ממשלתיים נגד לינץ'.
בתגובה, הפך ת'ורמונד למועמד נשיאותי בתור מועמד המפלגה הדמוקרטית של זכויות המדינות, או ה"דיקסיקרטים". המפלגה התפלגה מהמפלגה הדמוקרטית במחאה על המעורבות הממשלתית בנושאי המדינה. תומכי ת'ורמונד השתלטו על המפלגה בדרום, וטרומן לא יכול היה להתמודד באלבמה. ת'ורמונד זכה בארבע מדינות וב-39 אלקטורים, אולם טרומן נבחר מחדש.
במהלך מערכת הבחירות נאם ת'ורמונד והצהיר שאין מספיק חיילים בצבא שייאלצו את הדרום לוותר על ההפרדה הגזעית ולשלב את השחורים בקהילה.
ריצתו לסנאט.