בספרות חז"ל קיימות מספר השערות לגבי מראה הכרובים. לפי רבי אבהו פרצופם היה כפני ילדים, ומסיק הוא זאת מן הכינוי הבבלי 'רביא' לילדים. רש"י בפירושו לפרשת תרומה טוען כי פרצופם היה כפני תינוקות. על פי המתואר בתלמוד הכרובים היו "מעורין זה בזה".
גם בקרב החוקרים המודרניים יש הסבורים כי הכרובים הם נערים בעלי כנפיים או נערות בעלות כנפיים וזאת בהשפעת תמונות מצריות מאותה תקופה. אחרים סבורים שצורתם דומה לצורתם של השוורים המסופוטמיים. ישנם גם כאלה שסבורים שמראיהם דומה למראה הספינקס וזאת על סמך תבליטים ופיתוחי שנהב מאותה תקופה בארץ ישראל ובסוריה.
ההשערות שמדברות על בעל חיים בעל ארבע רגליים לא מתיישבות עם דברי המקרא במלכים א' המתאר את קומתם של הכרובים. בעלי חיים בעלי ארבע רגליים בולטים דווקא באורכם.
סמל ומשמעות.
באופן כללי גרסו חז"ל כי המשכן משמש להשראת שכינה בארץ, עיקר עניינו נתינה מן הלב, וכל חלק בו מלמד על נדבך בצורת הנתינה של האדם ודמות העולמות הרוחניים. המשכן וכליו, לפי תפיסה זו מצביעים על היכולת לממש את האמונה בדרך הנכונה אשר טבועה באדם אך תלויה ברצונו, ושראשיתה היא על ידי נדיבת הלב: לפי תפיסת היהדות כל שניתן לאדם הוא מאת ה' יתברך ונועד רק כדי לתת לו הזדמנות לעבוד את ה'. המשכן כמקום של תרומה והקרבה, מסמל מהות זו, ומעיד על לב ליבה - הנתינה מן הלב. כהסבר חז"ל (ברכות לה, א), נתינה שאינה נעשית בלב שלם אינה כלל בגדר נתינה, באשר, כהסברו של חתם סופר, "לה' הארץ ומלואה... ואם כן הכל להקב"ה, ואין נותנים רק בנדבת לבם הטוב, ורק זה הוא נתינתם לה'. אבל מי שאינו נותן בלב שלם, זה אינו נותן כלום כי הכל שלו יתברך."
הכרובים כחלק מן המשכן מסמלים רובד בעבודת השם, או צורה מצורות נתינת הלב הטבועות באדם.
חז"ל גרסו כי הכרובים המעורים מסמלים את חיבת ישראל לאל המושוות לחיבת זכר לנקבה -
פילון האלכסנדרוני ראה בשני הכרובים שתיים ממידותיו של הקדוש ברוך הוא: מידת הדין ומידת הרחמים (חיי משה ג 8);
ואילו הרמב"ם טען שהאל ציווה להציב מעל ארון הברית דמות של שני מלאכים (כרובים) כדי לקיים את אמונת הימצאות המלאכים, שליחי האל, בלב ההמון, אמונה הנמשכת אחר האמונה במציאות האל, והדגיש כי הציווי על עשיית שני כרובים בא לסמל כי האמונה במציאותם שנייה לאמונה במציאות האל, כי הכרובים רבים והאל אחד; לפי תורת הקבלה הכרובים שמעל לארון הקודש מייצגים רובד במבנה הפנימי של העולמות הרוחניים והקשרים בין הללו, ואת הדרך להתקרב לבורא ולרכוש את תכונותיו.
בשל מיקומם בקודש הקודשים כונה אלוהי ישראל 'יושב הכרובים'.
מרגרט מאהי
מרגרט מאהי (אנגלית: Margaret Mahy; 21 במרץ 1936 - 23 ביולי 2012) הייתה סופרת ניו זילנדית, מחברת ספרי ילדים ונוער. רבים מספריה כוללים היבטים על-טבעיים מובהקים, אולם כתיבתה עוסקת בנושאים של מערכות יחסים אנושיות והתבגרות.
יצירתה.
ספריה "The Haunting" ו-"Changeover: A Supernatural Romance" זכו במדליית קרנגי של "המוסד לספרנות ומידענות" (Chartered Institute of Library and Information Professionals - CILIP). היא כתבה למעלה מ-100 ספרים מאוירים, 40 רומנים ו-20 קובצי סיפורים קצרים. ספרי הילדים שכתבה, "A Lion in the Meadow" ,"The Seven Chinese Brothers" ו-" The Man Whose Mother was a Pirate" נחשבים לקלאסיקות לאומיות. ספריה תורגמו לגרמנית, צרפתית, ספרדית, הולנדית, נורווגית, דנית, שוודית, פינית, איטלקית, יפנית, קטלונית ואפריקאנס. בנוסף, כמה מסיפוריה תורגמו לרוסית, סינית ואיסלנדית.
תרומתה לספרות ילדים זיכתה אותה בחברות במסדר ניו זילנד. בשנת 1991 ייסדה הקרן הניו זילנדית לספרות ילדים את פרס מדליית מרגרט מאהי המוענק בגין הצטיינות בספרות ילדים, הוצאה לאור ואוריינות בניו זילנד. ב-2006 הוענק למאהי פרס אנדרסן (המכונה "פרס נובל הקטן") בגין "תרומה נמשכת לספרות ילדים". במרץ 2009 הונצחה מאהי באמצעות פסל ברונזה במסגרת סדרת הפסלים "תריסר גיבורים מקומיים" מחוץ למרכז לאמנויות בעיר קרייסטצ'רץ'.
ב-2010 עלתה לשידור בטלוויזיה המאורית סדרה המבוססת על ספרה "Kaitangata Twitch", הכוללת הופעת אורח של מאהי בסצנה המתרחשת בספרייה.
מאהי התגוררה בחצי האי בנקס בקנטרברי, באי הדרומי של ניו זילנד. ביולי 2012 נפטרה בקרייסטצ'רץ' לאחר מחלה קצרה.
היהודיה
תיכון עירוני א'
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1840 היו הבחירות הארבעה-עשר במספר בתולדות ארצות הברית, והתרחשו מיום שישי, ה-30 באוקטובר, עד ליום רביעי, ה-2 בדצמבר 1840. במהלכן ניסה הנשיא מרטין ואן ביורן להיבחר שוב למרות השפל הכלכלי ואף על פי שהמפלגה הוויגית כולה עמדה לצדו של ויליאם הריסון. תחת התנאים האלה, הוויגים ניצחו את ואן ביורן בקלות.
בחירות אלה ייחודיות משום שכל האלקטורים הצביעו למועמדים שהיו או יהיו נשיאים: הנשיא המכהן, מרטין ואן ביורן; הנשיא שנבחר, ויליאם הריסון; סגנו, ג'ון טיילר, שיחליף את הריסון בתפקיד במותו; וג'יימס פולק, שקיבל קול אחד לתפקיד סגן הנשיא, ויבחר בבחירות הבאות. 52.9% מהקולות הלכו להריסון, התמיכה הגבוהה ביותר בתולדות ארצות הברית עד לאותה התקופה.
הריסון בן ה-67 היה הנשיא המבוגר ביותר עד רונלד רייגן ב-1980, ומת כעבור מעט יותר מחודש לאחר שנכנס לתפקיד. סגנו טיילר החליף אותו, אף על פי שאף חוק באותה תקופה לא הבהיר את הנושא, והתקדים שקבע טיילר המשיך להיות המנהג עד העברת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
הבחירה של טיילר כסגן הנשיא הייתה אסון לוויגים: אף על פי שהוא היה תומך של קליי, הוא היה דמוקרט לשעבר ותומך נלהב של זכויות המדינות, וככזה הוא חסם את התוכניות הפוליטיות של הוויגים. ב-1841 הוא סולק מהמפלגה.
הוויגים הצליחו להעמיד רק עוד נשיא אחד ב1848: זאכרי טיילור, שגם הוא מת בתפקידו לאחר קצת יותר משנה, כשמחליפו מילרד פילמור חיסל את התדמית הוויגית וגרם לפירוק המפלגה לאחר הבחירות ב-1852. ואן ביורן, שהפסיד בבחירות הללו, ניסה להיות המועמד הדמוקרטי בעוד ארבע שנים. לאחר שהפסיד, הוא נהיה המועמד של מפלגת הארץ החופשית ב-1848.
מועמדים.
מועמדים דמוקרטים.
ואן ביורן, הנשיא היוצא, הועמד לבחירה בבולטימור במאי 1840. המפלגה סירבה להעמיד לבחירה מחודשת את ריצ'רד ג'ונסון, אבל לא הסכימה על מועמד אחר בפעם היחידה בתולדות ארצות הברית. בחבר האלקטורים ההצבעה הדמוקרטית לסגן הנשיא התחלקה בין ג'ונסון, ליטלטון טאזוול וג'יימס פולק.
מועמדים וויגים.
שלוש שנים לאחר שואן ביורן נבחר ב-1836, הוויגים התכנסו בוועידה הלאומית עם רצון להסכים על מועמד אחד. המפלגה בחרה בגנרל בדימוס הפופולרי, ויליאם הנרי הריסון, שהיה המועמד הכי מוצלח בפעם הקודמת. הריסון, אף על פי שהיה אריסטוקרט ובעל עבדים, נחשב לנציג פשוטי העם. המפלגה בחרה בסנאטור לשעבר ג'ון טיילר להיות סגנו.
הריסון נולד בווירג'יניה אבל נחשב לצפוני בגלל שבא מאוהיו, ולכן הוויגים הזדקקו לדרומי שיאזן את המצב. הם גם חיפשו תומך קליי כדי לאחד את המפלגה. טיילר נבחר אחרי שכמה תומכי קליי דרומיים סירבו להצעה. טיילר היה גם הסגן של יו ווייט ושל ווילי מנגום בבחירות הקודמות.
מועמדים אנטי-מייסונים.
בתקופתו של ואן ביורן, המפלגה האנטי-מייסונית המשיכה להתפורר, כשמנהיגיה עברו למפלגה הוויגית. מנהיגי המפלגה נפגשו בספטמבר 1837 והסכימו להקים מחדש את המפלגה. האספה הלאומית השלישית של המפלגה האנטי-מייסונית נערכה בפילדלפיה בנובמבר 1838. הצירים החליטו לתמוך בויליאם הריסון כמועמד לנשיאות ובדניאל וובסטר כסגנו. כשהוויגים בחרו בטיילר להיות סגנו של הריסון, האנטי-מייסונים לא העמידו מועמד אחר והפסיקו לתפקד.
הבחירות הכלליות.
קמפיין.
בתקופה זאת, של מיתון (שכונה "הבהלה של 1837"), ואן ביורן לא היה פופולרי, והריסון, בדומה לאנדרו ג'קסון ב-1832, הציג את עצמו כגיבור מלחמה וכאיש עממי. בניגוד לכך, הריסון הציג את ואן ביורן כסנוב עשיר שחי על חשבון העם. אף על פי שהריסון היה עשיר ומלומד, העם תפס אותו כנציג השכבות החלשות, וכאדם צנוע שהתגורר בבקתת עץ, והתמיכה בו הגיעה לכל חלקי המדינה.
הריסון נמנע מלדבר על נושאים חשובים מכיוון שהמפלגה הוויגית הייתה קואליציה רופפת עם מעט עניינים משותפים. הוויגים ניסו לנצח בבחירות ללא התייחסות לעניינים שנויים במחלוקת כמו העבדות או הבנק הלאומי, ובמקום זאת תקפו את ממשל ואן ביורן באמצעות טכניקות חדשות.
קמפיין "בקתת העץ".
הריסון היה המועמד הראשון שניהל מסע בחירות. הוא עשה זאת באמצעות הסלוגן "טיפקאנו וטיילר גם". טיפקאנו התייחס לניצחונו הצבאי של הריסון על אינדיאנים בנהר טיפקאנו באינדיאנה ב-1811. הדמוקרטים, לעומת זאת, צחקו על הריסון והציגו אותו כ"סבתא", זקן שהיה מבוגר מכדי להיות נשיא. הם רמזו שהוא היה סנילי, וטענו שהוא צריך בקבוק סיידר חזק, פנסיה של 2,000 דולר לשנה, ושיישב בבקתת העץ שלו.
הסלוגן "בקתת עץ וסיידר חזק" הפך לסלוגן הוויגי, שהציג את הריסון כפשוט עם. ואן ביורן היה הסנוב שהיה מנותק מהעם. זאת אף על פי שהריסון בא ממשפחה עשירה ואילו ואן ביורן ממשפחה עניה יותר. ואן ביורן היה מזוהה עם המנהל הציבורי, ואילו הריסון עבר לגור בבקתת עץ.
המיתון נחשב לחולשה העיקרית של ואן ביורן והציבור האשים אותו על כך.
תוצאות.
הריסון ניצח אצל המתיישבים במערב ואצל הבנקאים במזרח. חוסר האהדה לואן ביורן השתקף כשהריסון ניצח בניו יורק, מדינתו של ואן ביורן, ובטנסי, שם אנדרו ג'קסון ניהל מסע לטובת ואן ביורן.