בשנת 1942, שנה לאחר הלידה, שיפרה את שיאה העולמי בריצת 80 מטר משוכות ובמהלך מלחמת העולם השנייה קבעה עוד 5 שיאי עולם חדשים. ב-30 במאי 1943 קבעה שיא עולם בקפיצה לגובה (1.71 מטר), שיפור של 5 ס"מ לשיא הקודם, שיא שהחזיק מעמד עד שנת 1951. ב-5 בספטמבר אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש בריצת 100 מטר, שלא הוכר מאחר שהתחרתה מול גברים. בתחרות שנערכה בליידן, הולנד ב-19 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.25 מטר, שיא שהחזיק מעמד עד שנת 1954 ונישבר על ידי איווט ויליאמס מניו זילנד (6.28 מטר).
במאי 1944 קבעה שיא עולם חדש בריצת 100 יארד ובאותה תחרות הייתה שותפה לרביעייה ההולנדית ששיפרה את שיא העולם בריצת שליחות 4x110 יארד, דבר שגרם להתרגשות רבה בתקשורת הגרמנית משום שהשיא שנישבר היה שייך לנבחרת בריטניה. חודש לאחר מכן שיפרה נבחרת הולנד גם את שיא העולם בריצת שליחות 4x200 מטר שהיה שייך לנבחרת גרמניה, ובמעשה של התרסה הן לבשו סמלים לאומיים במהלך הריצה.
בחורף 1944–1945 היה מחסור רב במזון בערים כך שאימונים סדירים היו הדבר האחרון שמשפחת בלנקרס-קון שהתגוררה באמסטרדם חשבה עליו.
שישה שבועות לפני אליפות אירופה נולדה בתם השנייה, ולמרות זאת היא השתתפה בתחרויות שנערכו באוסלו, נורווגיה בשנת 1946. ביום הראשון של התחרות היא נחלה כישלונות, לאחר שנפלה בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר ולא עלתה לשלב הגמר ובהמשך היום סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה עם חבלות בגופה. ביומה השני של התחרות היא חזרה להצליח וזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות (11.8 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר (47.8 שניות).
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה בלנקרס-קון ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 11.9 שניות, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 24.4 שניות, בריצת 80 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 11.2 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 47.5 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1950 זכתה בלנקרס-קון ב-4 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב בריצת 100 מטר (11.7 שניות), בריצת 200 מטר (24.0 שניות) ובריצת 80 מטר משוכות (11.1 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר (47.4 שניות).
בשנת 1955 פרשה בלנקרס-קון מתחרויות.
בשנותיה האחרונות סבלה ממחלת אלצהיימר וטופלה תחת השגחה סיעודית פסיכיאטרית. היא נפטרה ב-25 בינואר 2004
מפת הרפורד
מפת הרפורד (בלטינית: Hereford Mappa Mundi) היא מפת עולם (מפה מונדי) בסגנון מפת אורביס טרארום משנת 1300 לערך. המפה מוצגת כיום בקתדרלת הרפורד בהרפורד שבאנגליה, והיא המפה הגדולה ביותר ששרדה מימי הביניים עד ימינו.
על המפה חתום ריצ'רד מהולידנגהאם ולפורד כיוצרה (המכונה גם "ריצ'רד דה בלו").
תיאור המפה.
המפה מצוירת על קלף אחד, ומידותיה 158 ס"מ על 133 ס"מ. המפה מצוירת בדיו שחור, אדום, זהב, כחול וירוק. הצבעים כחול וירוק משמשים לתיאור ימים ונהרות, למעט הים האדום הצבוע בצבע אדום.
במרכז המפה, בתוך מעגל, ממוקמת העיר ירושלים, כאשר בראש המפה כיוון מזרח, ובקצה העליון של המפה גן עדן מוקף במעגל.
אירופה, בצדה השמאלי התחתון של המפה, מסומנת בצבעי אדום וזהב, ואפריקה בצדה הימני התחתון של המפה.
המפה מבוססת על מפת ביאטוס מעשה ידי ביאטוס מליבאנה, ועל כן היא דומה מאוד למפת אבסטורף שאף היא מבוססת על אותה מפה.
עקומת טיטרציה
שכונת מטרסדורף
Acta Mathematica
Acta Mathematica הוא כתב עת מדעי מתמטי המפרסם מחקר מקורי בכל תחומי המתמטיקה. כתב העת הוקם על ידי המתמטיקאי השוודי גוסטה מיטאג-לפלר בשנת 1882 והוא יוצא לאור על ידי מוסד גוסטה לפלר בשוודיה, מכון מחקרי מתמטי השייך לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים. משנת 2006 כתב העת מודפס ומשווק על ידי הוצאת שפרינגר. עורך כתב העת הוא פרופסור אנדרה ביורנר (Anders Björner).
Journal of the Chemical Society
Journal of the Chemical Society הוא כתב עת מדעי לכימיה, אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1849 על ידי האגודה הכימית, ואשר תחילה נקרא Quarterly Journal of the Chemical Society. עם איחודה של האגודה הכימית בשנת 1980 עם עוד מספר אגודות נוצרה החברה המלכותית לכימיה, אשר מוציאה כיום לאור את כתב העת.
מפת ביאטוס
מפת ביאטוס (Beatus) או מפה ביאטנית (Beatine) היא מפת עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך.
כתב היד המקורי מעשה ידי ביאטוס אבד, אולם מספר העתקים של המפה שרדו עד ימינו. המפה הופיע כחלק מההקדמה של ספרו השני של ביאטוס "הערות על חזון יוחנן" ("הערות על האפוקליפסה").
מטרתו של ביאטוס הייתה ליצור מפה מדויקת המתארת את העולם, ולהציג את מסעותיהם של השליחים בעולם.
ביאטוס התבסס בציור המפה על ספר בראשית, והניח כי העולם הוא עולם שטוח, וכי יש "מים אשר מעל לשמים" ו"מים אשר מתחת לשמים" כמתואר בספר בראשית.
העולם השטוח מכיל יבשה במרכזו המוקפת אוקיינוס, והיבשה מחולקת לשלוש יבשות: אסיה (המחצית העליונה של היבשה), אפריקה (הרביע הימני התחתון) ואירופה (הרביע השמאלי התחתון).
בין היבשות מפרידים ימים ונחלים: הים התיכון במרכז חלקה התחתון של המפה, מפריד בין אירופה לבין אפריקה, הנילוס והים האדום (הצבוע בצבע אדום) מפריד בין אפריקה לאסיה, והים האיגאי ונהר הרון מפריד בין אירופה ואסיה.
במרכז המפה ממוקמת העיר ירושלים שנחשבה לטבור העולם ("ombilicum mundi").
ביאטוס ממקם את גן העדן בקצה העליון של המפה, בצד מזרח. מגן העדן יוצאים ארבע נהרות: חידקל, פרת, פישון וגיחון. בגן העדן מתוארים אדם וחוה כאשר חווה שולחת ידה לאכול את פרי העץ.
גיחון (נהר מקראי)
גיחון הוא נהר מקראי המוזכר בספר בראשית.
על פי המסופר בספר בראשית, הושקה גן העדן על ידי נהר שהתפצל לארבעה נהרות:
בעוד שהפרת והחידקל הם נהרות שמיקומם ידוע כיום, ושמתמזגים לנהר אחד בעיראק, אין הסכמה על זהותם של הגיחון והפישון.
סברות לגבי מיקומו.
הזיהוי המרכזי בקרב החוקרים הוא שהגיחון הוא הנילוס הזורם בשטחה של כוש המקראית, שאין ספק ומחלוקת ביחס לזיהויה במרכז אפריקה, ועל פי הפסוק בבראשית, אותה סובב נהר הגיחון. הסברה מעלה כי הנילוס יחד עם אחד הנהרות עטברה-תכזה שבעת העתיקה נקרא בשם "נילוס" או הנילוס הכחול, הוא נהר הגיחון. ספר היובלים מזהה את הנילוס ואחד מיובליו לעיל כגיחון. המסורת האתיופית מזהה את הנילוס הכחול עם נהר הגיחון והמעיינות הנמצאים בקרבת מוצאו מאגם טאנה אף קרואים "גיון". סברות נוספות מעלות קשר אטימולוגי בין שמו של אזור גוג'ם שבאתיופיה לבין השם גיחון.
סברות אחרות מזהות את אזור הנהר עם העיר השומרית כיש, שנמצאת במסופוטמיה (עיראק של ימינו), או עם נהר אמו דריה, אשר כונה בשל כך בערבית "גיח'ון", כאשר על פי סברה זו ארץ כוש המוזכרת בספר בראשית היא אזור הינדו-כוש בו זורם הנהר. אמנם קיים קושי בזיהוי זה, היות שארץ כוש מוזכרת פעמים רבות במקרא כמקום הסמוך לארץ מצרים.
אזכורים תרבותיים.
במפות ביאטוס (מפות עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום) המבוססות על המפה אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך. החל הנוהג לצייר את גן העדן בראש המפה (כאשר כיוון מזרח היה בראש המפה, ותחת גן העדן מוקמה יבשת אסיה) ולמקם את ארבעת הנהרות היוצאים ממנה
ביבשת אסיה בהתאמה, דבר אשר מיקם את כל ארבעת הנהרות באזור עיראק של ימינו.
הקשר למעיין הגיחון בירושלים.
היו שרצו לקשר בין נהר הגיחון למעיין הגיחון. כך הרמ"ה חולק על רש"י שאומר שאין קשר בין השניים. יש שהסבירו את דעתו בכך שמקורות הגיחון בירושלים מגיעים מנחל הגיחון.
פישון
פִּישׁוֹן הוא נהר מקראי המוזכר בספר בראשית.
על פי המסופר בספר בראשית, הושקה גן העדן על ידי נהר שהתפצל לארבעה נהרות:
בעוד שהפרת והחידקל הם נהרות שמיקומם ידוע כיום, ושמתמזגים לנהר אחד בעיראק, אין הסכמה על זהותם של הגיחון והפישון.
הפישון מוזכר גם בספר בן סירא (פרק כ"ד פסוק 25), לצד נהר החידקל.
סברות לגבי מיקומו.
מיקום הפישון שנוי במחלוקת. יוסף בן מתתיהו זיהה אותו עם הגנגס שבהודו, אך לא ברור לאיזה "הודו" הכוונה משום שבתקופתו היה בלבול בין הודו לאתיופיה. רש"י זיהה את הפישון עם הנילוס.
אחת ההשערות היא כי הפישון הוא אחד מיובלי נילוס העטברה-תכזה שבעת העתיקה נקרא בשם "נילוס" או הנילוס הכחול. אלדד הדני מהמאה ה-9 זיהה את הפישון עם אחד מהנהרות שהוזכרו, בנימין מטודלה בן המאה ה-12 זיהה גם הוא את הנהר עם אחד מהנהרות הללו וסביר שהוא התכוון לעטברה. השערה זו היא חלק מהשערה כללית המזהה את הפישון והגיחון עם יובלי הנילוס, הם העטברה-תכזה והנילוס הכחול, ולא בהכרח בסדר זה.
חוקרים אחרים מזהים אותו עם נהרות באזור מסופוטמיה הצפונית (עיראק, איראן וטורקיה של ימינו), ובהם הנהר אראס - הגדול בנהרות הקווקז; או עם הספיד רוד, נהר הנשפך אל הים הכספי (על פי זיהויו של החוקר דייוויד רול).
אזכורים תרבותיים.
במפות ביאטוס (מפות עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום) המבוססות על המפה אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך. החל הנוהג לצייר את גן העדן בראש המפה (כאשר כיוון מזרח היה בראש המפה, ותחת גן העדן מוקמה יבשת אסיה) ולמקם את ארבעת הנהרות היוצאים ממנה
ביבשת אסיה בהתאמה, דבר אשר מיקם את כל ארבעת הנהרות באזור עיראק של ימינו.