בבוקר ה-4 במאי 1982 שייטה שפילד, בפיקודו של קפטן ג'יימס סולט (James Salt) יחד עם שתי משחתות נוספות מסוגה מדרום מזרח לאיי פוקלנד, במשימת לוחמה נגד צוללות, כמסך הגנה לכוח המשימה הימי הבריטי. האונייה נמצאה באותה עת במצב כוננות 2, וההערכה בחלק מהאוניות הייתה שהסיכון העיקרי הוא מצוללות ולא מתקיפה אווירית. יומיים קודם לכן הטביעה צוללת בריטית את הסיירת הארגנטינית גנרל בלגראנו, והבריטים היו דרוכים בעיקר לקראת אפשרות של התקפת צוללות ארגנטיניות, ומפקד המשחתת הורה על שינוי כיוון השיט של האונייה מדי 90 שניות כדי להתמודד עם סיכון אפשרי מתקיפה על ידי צוללת ארגנטינאית. מפעילי המכ"ם ב"שפילד" התקשו בזיהוי המטוסים הארגנטינאיים; ייתכן שלמשחתת לא היו אמצעי זיהוי עמית-טורף וייתכן שהופעלה נגדם לוחמה אלקטרונית.
מעט לפני שמונה בבוקר אותרו האוניות הבריטיות על ידי מטוס סיור ימי ארגנטיני מדגם לוקהיד נפטון. המטוס הארגנטינאי עקב אחרי האוניות וכיוון לעברן שני מטוסי דאסו ברגואה סופר אטנדר שהמריאו משדה תעופה צבאי שליד העיר ריו גראנדה שבדרום ארגנטינה. המטוסים, מתוצרת צרפת, נשאו טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט. בשעה 10:00 תודלקו המטוסים על ידי מטוס תדלוק מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, שאותו ליוו שני מטוסי נשר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. המטוסים המשיכו בטיסתם בגובה נמוך מאוד כדי לחמוק מגילוי על ידי המכ"ם הבריטי. הם נסקו לזמן קצר כדי לאתר את האוניות במכ"ם שלהם והזינו את מיקומן למערכת הנשק של הטילים. בשעה 11:04 שיגרו המטוסים את טיליהם ממרחק של 30 עד 48 קילומטר מן האוניות הבריטיות. המטוסים שבו לבסיסם ללא תדלוק נוסף.
המשחתת האחות, אה"מ גלאזגו, שהייתה בכוננות גבוהה, איתרה במכ"ם את שני מטוסי הסופר אטנדר, בעלי יכולת נשיאת הטילים, במרחק 74 קילומטרים. "גלאזגו" התריעה על כך באופן מיידי באמצעות שידור מילת הצופן המוסכמת "הנדברייק" בקשר לכל אוניות כוח המשימה. "שפילד" העריכה שאיום טילי האקסוסט מוגזם, ומפקדיה העריכו שההתראה היא התראת שווא; כך העריכו גם מפקדי נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל. נראה שצוות ה"שפילד" לא שמע את מטוסי האויב ואת הטילים, לא זיהה אותם במערכות הלוחמה האלקטרונית, ולא זיהה אותם במערכות המכ"ם. צוות האונייה לא קיבל הוראה לעבור לעמדות קרב, לא שוגרו אמצעי הטעיה (כגון מוץ), התותח ומערכת הטילים, סי-דארט, לא הוכנו לפעולה, ואף לא נמסרה התראה למפקד האונייה. רק כאשר הבחינו באונייה בעשן הפליטה של הטילים הבין הצוות שמדובר בטילים נגד אוניות; חמש שניות לאחר מכן אירעה הפגיעה באונייה.
הפגיעה באונייה.
שני הטילים פנו לעבר "שפילד", ואחד מהם פגע במים במרחק של כ-800 מטר מן האונייה. הטיל השני פגע במרכז הדופן הימנית של האונייה, בגובה של כ-2.4 מטר מעל קו המים. מן הפגיעה נקרע חור בדופן האונייה, באורך 4.5 מטר ובגובה 1.2 מטר. במקור סברו הבריטים כי ראש הקרב של הטיל, במשקל של 165 קילוגרם לא התפוצץ, וכי הנזק נגרם מהתלקחות הדלק של המנוע הרקטי של הטיל. ואולם, חקירה נוספת של ההתקפה, שנערכה לאחר שנים, הביאה למסקנה כי ראש הקרב אכן הופעל. באונייה פרצה שרפה עזה ועשן רעיל התפשט בתוכה. אספקת הכוח החשמלי נקטעה לחלק ממדורי האונייה, כך שאי אפשר היה להפעיל בהם אוורור. כיבוי השרפה סוכל על ידי הפגיעה שהשביתה גם את צנרת המים של האונייה.
"שפילד" ו"קובנטרי" היו בקשר רדיו בעת הפגיעה, הקשר נותק, אך מספר דקות לאחר מכן התקבלה הודעה יבשה: "שפילד נפגעה". מצבה של האונייה לא היה ברור ומפקדת כוח המשימה הימי הבריטי שיגרה את הפריגטות אה"מ ארו (Arrow) ואה"מ יארמות' כדי לברר את מצבה של המשחתת, ומסוק הוזנק לכיוונה. חוסר הבהירות נותר עד שהמסוק של "שפילד", ועליו קצין מבצעי האוויר וקצין המבצעים של האונייה נחת על אוניית הדגל, אה"מ "הרמס", ושני הקצינים הביאו את המידע על הפגיעה ב"שפילד".
ועדת החקירה שמינה משרד ההגנה של בריטניה קבעה, על סמך העדויות שאספה, כי ראש הנפץ של הטיל לא התפוצץ. מסקנה זו מנוגדת לדעתם של חלק מאנשי הצוות, הסבורים שראש הנפץ אכן התפוצץ. דעה זו נתמכת בהערכה מחדש של משרד ההגנה שנעשתה בקיץ 2015. המשרד העריך מחדש את דעתו לאחר קבלת חוות דעת מקצועיות שנעשו בהתבסס על כלי הערכת נזקים שלא היו קיימים ב-1982, ועל ניסיון שנצבר בניסויי ירי שנערכו מאז תום מלחמת פוקלנד.
הלחימה באש וטביעת האונייה.
בין אם ראש הנפץ התפוצץ ובין אם לאו, פגיעת הטיל ומנועו הבוער גרמה לשרפה באונייה. על פי כמה עדויות, מערכות ייצור החשמל של האונייה נפגעו וכך גם קו המים הראשי, דבר שמנע ממערכות כיבוי האש לפעול ולמעשה חרץ את גורלה להרס בשרפה. השרפה התפשטה גם בשל הימצאותו של חומר דליק והיעדרם של מסכים חסיני אש שהיו יכולים למנוע את התפשטותה. המאבק באש נמשך ארבע שעות, ולאחריהן הורה הקברניט לנטוש את האונייה, מחשש שהשרפה תצית את טילי הנ"מ שבבטן האונייה, אובדן כושרה הקרבי, וחשיפתן של הפריגטות שנשלחו לסייע להתקפה אווירית. ועדת החקירה מצאה שאופן ניהולו של מפקד האונייה את הלחימה באש והחלטתו לנטוש את האונייה היו נכונים. בסך הכל נהרגו בהתקפה על האונייה 20 מאנשי צוותה ו-26 נפצעו. בעת שהמתינו אנשי הצוות לפינוי, עודד אותם קצין זוטר לשיר את השיר Always Look on the Bright Side of Life מתוך הסרט "בריאן כוכב עליון".
בששת הימים הבאים, מ-4 במאי 1982, נערכו חמש ביקורות באונייה, שנועדו לבחון האם ניתן להנציל ציוד מן האונייה. ניתנו הוראות להטליא את החור בדופן האונייה ולגרור אותה לאיי גורג'יה הדרומיים, אך עוד לפני מתן ההוראות כבר החלה הפריגטה "יארמות'" לגרור את המשחתת. הים הסוער הביא להצפה איטית דרך החור שבדופן, וב-10 במאי, שישה ימים לאחר שנפגעה, טבעה האונייה. זו הייתה האונייה הבריטית הראשונה שהוטבעה בקרב מאז מלחמת העולם השנייה.
חקירת האירוע.
ההתקפה והאירועים בעקבותיה נחקרו על ידי ועדת חקירה של הצי. החקירה העלתה שורה של ליקויים בתגובת הצוות להתקפה ובמצב האונייה:
הפגיעה במשחתת גרמה לזעזוע בציבור הבריטי והמחישה כי האירועים באיי פוקלנד הסלימו לכדי מלחמה. כאמור, שפילד הייתה כלי השיט הצבאי הבריטי הראשון שהוטבע בפעולה מבצעית מאז מלחמת העולם השנייה והאונייה הראשונה מתוך שש אוניות בריטיות שטובעו במלחמה: ארבע אוניות של הצי הבריטי (שתי משחתות ושתי פריגטות), אוניית עזר אחת ואונייה אזרחית מגויסת אחת, אטלנטיק קונביור.
דו"ח ועדת החקירה פורסם בציבור בשנת 2006 וב-2017 פורסמו גם חלקים ממנו שהושמטו לפני כן.
רמת סוסטרה
רמת סוֹסְטְרָה (באנגלית: Sostra Heights;בבולגרית: Состренски възвишения) היא רמה בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה.
הרמה מגיעה לגובה של 2,460 מטרים מעל פני הים (בהר מאלואון).
אורכה של הרמה 22 קילומטרים (בכיוון צפון-מערב דרום-מזרח) ורוחבה של הרמה 16.5 קילומטרים (כיוון צפון-דרום).
קרחון אמברי גובל ברמה מדרום, קרחון סאבאזיוס גובל בה ממערב, קרחון ניוקאמר גובל ברמה מצפון, וזרם הקרח ראטפורד גובל ברמה ממזרח.
מעבר רובינסון מפריד בין הרמה להר דאלרימפל שנמצא מזרחית לה ברכס סנטינל.
הרמה מנוקזת על ידי קרחון אנצ'יאלוס, ומדף הקרח ויט.
אתרים ברכס.
ברכס מצויים:
היסטוריה.
מקור השם.
הרמה נקראת על שם המבצר הרומי סוסטרה שבצפון בולגריה.
גילוי הרמה.
המפה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
רמות סוסטרה
טיטניה HMS
קרחון אמברי
קרחון אמברי (באנגלית: Embree Glacier) הוא קרחון בצפון החלק המרכזי של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה.
גובהו של הקרחון 1,879 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את מורדותיהם המזרחיים של הר הייל, הר דייוויס והר בנטלי, את המדרונות הצפוניים של הר אנדרסון, ואת המדרונות הצפון מערביים של רכס פרובודה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח וצפונית להר שמיד הקרחון פונה לכיוון מזרח ונשפך אל זרם הקרח ראטפורד מזרחית להר טגה.
יובלי הקרחון.
היובלים הבאים מזינים את הקרחון:
היסטוריה.
גילוי הרכס.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961. מיפוי האזור בוצע שנית בשנת 1988.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם מייג'ור הנרי אמברי (Henry Embree), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בשנת 1956.
לקריאה נוספת.
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
מרילין פריי
מרילין פריי (באנגלית: Marilyn Frye; נולדה ב-1941) הוא פילוסופית אמריקאית ותאורטיקנית פמיניסטית רדיקלית. היא ידועה בשל התאוריות שלה על סקסיזם, גזענות, דיכוי ומיניות. כתביה מעלים דיונים על נושאים פמיניסטיים, כגון: עליונות לבנה, פריווילגיה גברית, והדרה של הומואים ולסביות. על אף שהיא ניגשת לסוגיות אלה מנקודת מבט של צדק, היא גם עוסקת רבות במטאפיזיקה, באפיסטמולוגיה ובפסיכולוגיה המוסרית של קטגוריות חברתיות.
השכלה וקריירה.
פריי, ילידת טלסה, אוקלהומה, השלימה תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1963 וסיימה דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת קורנל ב-1969. היא לימדה פילוסופיה בפקולטה של אוניברסיטת פיטסבורג ואז עברה לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בשנת 1974. משנת 2003 ועד פרישתה, פריי הייתה בעלת המעמד פרופסורית מכובדת באוניברסיטת המדינה של מישיג; היא גם שימשה כסגנית הדיקן לתארים מתקדמים של הפקולטה לאמנויות ואותיות.
מחקר ופרסומים.