העדרים נודדים בעקבות השיטפונות העונתיים, שמביאים בעקבותיהם אדמה פורייה וצמחים מזינים לרוב. כאשר יש הצפה קיצונית הם מוצאים מקלט באזורים מיוערים. ביבשה, הקובוסים די איטיים בגלל פרסותיהם, אך במים כאשר הם נמלטים מטורפים הם מסוגלים לרוץ במהירות, הודות לרגליהם הגדולות והחזקות שמניעות אותם בזינוקים ארוכים, וכן בגלל פרסותיהם המונעות מהם לשקוע - מה שנותן להם יתרון.
מצב שימור.
בעבר הקובוס השחור היה מצוי בשתי אוכלוסיות בזמביה, אחת בקרבת הגבול עם מלאווי, והשנייה הגדולה בצפון זמביה עם גלישה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כיום האוכלוסייה המזרחית נכחדה והאוכלוסייה הצפונית הצטמקה ומתרכזת בעיקר סביב בביצת בנגוואולו. גם כיום הקובוס השחור מאוים על ידי ציד לא חוקי ובניית סכרים, ומצבו מוגדר על פי IUCN כפגיע (VU). האוכלוסייה העולמית שלו נאמדת בכ-36,000 פרטים.
צבי סומרינג
צבי סומרינג (שם מדעי: "Nanger soemmerringii"), הוא מין של אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי דק-צוואר החי במזרח וקרן אפריקה ותואר לראשונה בשנת 1826. שמו הרשמי ושמו המדעי נקרא על שם הזואולוג הגרמני שגילה אותו "תומאס סומרינג" (1830-1755).
עד 2005 צבי סומרינג היה שייך לסוג צבי ("Gazella") תחת השם המדעי "Gazella soemmerringii" יחד יחד עם כ-15 מינים נוספים, אולם כיום הוא משויך לסוג חדש הנקרא צבי דק-צוואר יחד עם צבי יחמורי וצבי גראנט החולקים ביניהם מאפיינים ייחודיים כדוגמת צוואר ארוך וחסרון פס שחור במותניים. מבחינה גנטית הוא קרוב ביותר לצבי היחמורי, לאחר מכן לצבי גראנט, ולאחר מכן לצבאיים מהסוג צבי אמיתי כדוגמת צבי אדום חזית וצבי תומסון.
תיאור ותת-מינים.
צבאי הסומרינג מתאפיינים בזוג קרניים בינוניות וכבדות בצורת נבל, והן בעלות מבנה דומה לאלו של הצבי היחמורי - הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה עם עיקול חד החוצה ופנימה בצורת צבתות סרטן ובסופה חוד כפוף; לעיתים מבנה הקרן הוא בזוויות חדות למעלה או למטה, ורק לעיתים רחוקות הן יהיו זהות לקרניים רגילות של צבאים ממינים אחרים. הקרניים של מין זה שחורות ועבות, ויש להן טבעות גדולות לכל אורכן. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אולם ההבדל ביניהם רב - לזכרים קרניים עבות וארוכות בצבע כהה, ולנקבות קרניים קצרות ודקות בצבע אפרפר בהיר וחלקות וישרות יותר.
הפרווה החיוורת של צבי סומרינג היא קצרה ודקה, וצבעה הוא חום צהבהב או כתמתם בהיר מאוד כשבחורף היא עלולה להיות כהה מעט בצבע חום אדמדם בהיר. צבע הפרווה נוטה להיות בהיר בצוואר והראש, וכהה מעט בגפיים אצל תת-מין מסוים. צבי הסומרינג מזוהה בעיקר עם כתמי הפנים הייחודיים שלו; מלבד הפס הלבן והשחור שמקיפים את העיניים ויורדים עד לפה, יש כתם כהה בצבע שוקולד הנמשך מהמצח ומקיף את האף במקום שבו אצל רוב הצבאים הצבע בהיר כשאר הגוף. הכתם הכהה משתנה בין חום כהה לשחור אצל תת-המינים השונים, כאשר אצל זכרים מבוגרים הכתם נוטה להיות שחור אחיד, ואילו אצל זכרים צעירים או נקבות מרכז המצח בצבע חום והשאר שחור, מה שנותן להם מראה צבעוני יותר.
הצבע הלבן בולט במקומות רבים בגוף כגון המותניים והבטן, צידם הפנימי של הרגליים, הסינר לבן בגרון ובשפתיים, סביב לאוזניים והזנב, אולם אחד מהמאפיינים הבולטים שלו הוא הכתם הלבן בעכוז שמתפשט גם לצדדי הגוף האחוריים. בדומה לשאר מיני הסוג צבי דק-צוואר, לצבי סומרינג אין פס שחור במותניים.
גופו של צבי הסומרינג דק, וצווארו הארוך תומך בראש גדול יחסית. יש לו רגליים דקות וארוכות, ופרסותיו אפורות וגדולות. הזנב הוא דק וארוך ומסתיים בציצית שיער שחורה בניגוד בולט לשאר הזנב הלבן. עיניו וחוטמו של צבי הסומרינג בינוניים, ואוזניו דקות וארוכות. מלבד הקרניים וסימני הפנים אין הבדלים רבים בין הזכרים לנקבות, כאשר צווארם של הזכרים עשוי להיות עבה יותר והם עלולים לשקול מעט יותר מהנקבות.
צבי סומרינג מחולק לשלושה תת-מינים:
תפוצה, אקולוגיה ומחזור חיים.
צבי הסומרינג נפוץ בעיקר בקרן אפריקה ומערבה ממנה במדינות: אריתריאה, אתיופיה, ג'יבוטי וסומליה, וייתכן כי כבר נכחד בסודאן. בעבר תפוצתו השתרעה לכל אורך קו החוף הסומלי וחלקים נרחבים גם בפונטלנד וסומלילנד, מחצית משטחה של אתיופיה, מרבית שטחה של אריתריאה, וחלקים נרחבים במזרח סודאן, וישנן השארות כי אף היה מצוי בצפון קניה. כיום לעומת זאת תפוצתו הנוכחית מחולקת לארבעה אזורים נפרדים, 1: החלק הצפוני המשתרע בעיקר בצפון אריתריאה לאורך הגבול עם סודאן, ומיעוטו בצפון מערב אתיופיה. 2: החלק המרכזי המשתרע על מרכז ודרום אריתריאה, ג'יבוטי, צפון מערב סומלילנד, ומרכז, מזרח וצפון מזרח אתיופיה. 3: החלק הדרומי המשתרע בדרום אתיופיה בקרבת הגבול הסומלי. 4: החלק הסומלי - הקטן מכולם ומצוי במחוז "מודוג'" בסומליה בקו החוף עם האוקיינוס ההודי. כמו כן קיימת אוכלוסייה נוספת באיי דחלק האריתריאים שהובאה לאי כבר לפני מאה שנה.
בית גידולו של צבי הסומרינג הוא מישורים צחיחים וחוף בוצי, אזורי הסאהל, סוואנות צחיחות וצחיחות למחצה, וכן מישורים ואזורים הררים מחוספסים הכוללים סוואנות שיחים, עצי שיטה ומרעה מיוער בדלילות.
צבאי הסומרינג פעילים בעיקר בשעות היום, ומבלים את זמנם באכילת עשבים בעיקר ובמידה פחותה גם שיחים קוצניים וצמחים אחרים. הלוע הצר שלהם בשילוב עם השפתיים מאפשר להם לבחור את העשבית הטובים ללא סריטות מקוצים וכדומה.
בעבר כאשר צבאי סומרינג היו נפוצים, הם היו מתאספים בעונות הנדידה לכיוון סודאן בעדרים גדולים של 150-100 פרטים. כיום צפייה בעדרים כאלה היא נדירה מאוד, כאשר רק לעיתים רחוקות ניתן לראות עדרים של למעלה מ-20 פרטים והנפוץ ביותר הוא קבוצות קטנות של 15-5 פרטים. קבוצות כאלה מורכבות בדרך כלל ממספר נקבות והעופרים שלהן, בליווי של זכר בוגר יחיד השומר על הטריטוריה שלו; זכרים צעירים לעומת זאת חיים בעדרי רווקים. הזכר הטריטוריאלי מסמן את שטחו עם גללים, ואף על פי שיש לו בלוטות ריח הן נמצאות בשימוש מועט מאוד. כאשר נכנס לשטחו זכר אחר עלול להיווצר ביניהם עימות אגרסיבי. מפגשים כאלה בין זכרים כוללים גירוד של הקרניים על הקרקע, דחיפות באזור המותניים, ולאחר מכן קרב ישיר עם הקרניים כשכל אחד מנסה לגרום ליריבו לאבד את שיווי משקלו על ידי נעילת הקרניים וכיפופם לצד.
עונת הרבייה של צבי הסומרינג מתרחשת בין ספטמבר לנובמבר. לאחר הריון של 198 ימים, הנקבה יולדת עופר יחיד ומסתירה אותו היטב בשיחים עד שהוא מספיק חזק כדי לעקוב אחרי אימו. בדרך כלל הוא מוסתר במשך כחודש, ובמהלך הזמן הזה אימו מבקרת אותו מספר פעמים ביום כדי להניקו. בגיל שישה חודשים העופר נגמל, ורק לאחר 18 חודשים הוא מגיע לבגרות ומסוגל להתרבות. הטורפים העיקריים של צבאי הסומרינג הבוגרים הם אריות, נמרים, ברדלסים, צבועים, זאבים טלואים, ולעיתים אפילו פיתונים, כשהעופרים עלולים להיטרף גם על ידי קרקלים, סרוואלים, ותנים.
תוחלת החיים של צבאי סומרינג היא עד 14 שנים.
איומים ושימור.
צבי הסומרינג מסווג על ידי IUCN כמין במצב השימור "פגיע" (VU) ובמגמת אוכלוסייה בירידה כתוצאה מציד לא מבוקר והרס בתי הגידול למטרות חקלאות ומרעה בעלי חיים מקומיים. צבאי סומרינג גם סובלים בצורה נרחבת ממלחמות רבות שהתרחשו בתחומי מחייתם בשל המצב הפוליטי הרעוע במדינות קרן אפריקה, ביניהם כאלו המהווים חלק מהסכסוך האתיופי-סומלי והאתיופי-אריתריאי, או סכסוכים צבאיים ואזרחיים פנימיים כדוגמת המאבק בין סומלילנד ופונטלנד, מלחמת האזרחים האתיופית, האריתראית, הסומלית, הג'יבוטית, מלחמת אוגדן ומלחמת העצמאות של אריתריאה. חלק מסכסוכים אלה נמשכים גם בעשור השני של המאה ה-21 וגורמים לירידה חדה במספרים. הירידה הכללית מוערכת בכ- 30% על פני תקופה של 21 שנים (1985 עד 2006). ההערכה היא כי האיומים הללו ימשיכו להתקיים, ואם תימשך המגמה הנוכחית הצבי יהיה כלול במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN). בשנת 1999 נאמדה האוכלוסייה בכ-14,000 פרטים. המספרים ירדו ברוב האזורים מאז אם כי בשל חששות מהמצב הביטחוני במדינות כמו סומליה ואריתריאה לא ניתן לדעת בוודאות את מצבו.
הערכות הנוכחיות הן: סומליה - 1000 פרטים, ג'יבוטי 1,500-1,000 פרטים; אתיופיה - 3,000; אריתריאה - 1000, סודאן - אולי פרטים בודדים. נתונים אלה מצביעים על אוכלוסייה נוכחית כוללת של 6,000 עד 6,500 פרטים.
המדינה היחידה שבה מצבו של צבי הסומרינג יציב היא ג'יבוטי, וייתכן כי אף המספרים של הצבאים שם בעלייה. האוכלוסייה המוגנת הגדולה ביותר של צבאי סומרינג מצויה בפארק הלאומי אוואש שבאתיופיה. עם זאת, גם בתוך תחומי הפארק, יש מרעה בקר בעונות שונות אשר עלול להשפיע על אספקת המזון של הצבאים. לא ידוע על אמצעי שימור ספציפיים לצבאי סומרינג.
צבי גראנט
צבי גראנט (שם מדעי: "Nanger granti") הוא מין של אנטילופת-צבי גדולה מהסוג צבי דק-צוואר החי במזרח אפריקה ותואר לראשונה בשנת 1872. בעבר סווג בסוג צבי ("Gazella") תחת השם המדעי "Gazella granti", אולם כיום הוא משויך לסוג החדש הנקרא צבי דק-צוואר יחד עם צבי סומרינג וצבי יחמורי הקרובים אליו מבחינה גנטית ודומים לו בגודל ובמבנה גוף.
צבי גראנט הוא המין הבינוני בסוג - גדול מצבי הסומרינג וקטן מהצבי היחמורי, ומבחינה חיצונית צבי סומרינג דומה לו מאוד בשל צבעי פרוותו. במשקל הגוף, צבי גראנט הוא הכבד ביותר מבין כל מיני תת-משפחת הצבאיים, והוא שוקל אף יותר מסוגים כדוגמת צבי ג'ירפי, צבי קלארק, צבי יעלי, דלגן ואנטילופה הודית; בגובה הכתפיים לעומת זאת, הוא השלישי בגודלו לאחר הצבי היחמורי (שגדול ממנו ב-25 ס"מ) והצבי הג'ירפי (שגדול ממנו ב-10 ס"מ).