G.I. Joe: A Real American Hero (1989 - 1991).
גרסה מחודשת לסדרה המקורית אשר נוצרה באולפני האנימציה DIC וזכתה לעיצוב מחודש של הדמויות ולסגנון אנימציה שונה לגמרי. סדרת המשך זו לא שודרה מעולם בישראל.
G.I. Joe Resolute (2009).
גרסה מחודשת לסדרה המקורית. סדרת אנימציה בת 11 פרקים. בניגוד לסדרות האחרות היא הייתה נועדת למבוגרים. הסדרה הייתה זמינה לצפייה לראשונה באינטרנט באתר Adult Swim Video ב-18 אפריל 2009, ושודרה בהמשך ב-26 באפריל 2009 ברשתות הכבלים בארצות הברית.
הדמויות הראשיות.
כוח המחץ.
כוח המחץ (G.I. Joe או Action Force) היא יחידת עילית של לוחמי קומנדו מארצות הברית וברית נאט"ו אשר מטרתה העיקרית היא להילחם בארגון טרור בינלאומי בשם "קוברה".
ארגון קוברה.
קוברה (Cobra)הוא ארגון טרור אשר נלחם כנגד יחידות העלית של הצבא האמריקאי המכונים כוח המחץ, הארגון בנוי בצורה היררכית נוקשה ומלא בגידות, "אינטריגות", וייעודו הסופי להשתלט על העולם.
קנטאורוס
פעמון
פעמון הוא כלי הקשה אידיופוני. צורתו בדרך כלל היא דומה לתוף חלול כשקצהו האחד פתוח, תיבת תהודה זו מכונה זוֹג. כשמקישים עליו הוא רוטט, וכך נוצר הקול. אמצעי ההקשה הוא בדרך כלל מוט או דיסקית מתכת שנמצאת בתוך הפעמון, ונקראת בשם ענבל. יש פעמונים נטולי ענבלים, שמקישים עליהם באמצעות פטיש עץ.
פעמונים עשויים בדרך כלל ממתכת אך יש פעמונים קטנים שעשויים מזכוכית או מקרמיקה. פעמונים באים במגוון גדלים, מפעמונים קטנים שניתן להחזיק ביד אחת (פעמוני יד) ועד פעמונים גדולים השוקלים מספר טונות.
כיום ישנם פעמונים חשמליים שבהם המנגנון גורם להקשות מהירות על הפעמון, וגורם לצילצול. פעמונים כאלו הותקנו למשל במכשירי טלפון ובדלתות כניסה.
שימושים לפעמון.
ישנם מגוון שימושים לפעמונים - החל מנגינה, דרך קריאה למתפללים, הכרזת השעה, השמעת אזהרות ואזעקות וכלה באותות לחגיגה או לניצחון.
טקסים דתיים.
ביהדות, בבגדי הכהן הגדול היו תפורים פעמונים. הפעמונים נועדו בין היתר לסמן את עובדת הישארות הכהן חי בעת כניסתו ויציאתו מקדש הקדשים ביום הכיפורים. בנוסף, נהוג כבר מימי התלמוד לתלות פעמונים על מעיל ספר התורה ועל כתרי ספר התורה.
במערב צלצול איטי של פעמוני כנסייה מציין הלוויה. בחלק מהמסורות הפעמון מצלצל שנה אחת עבור כל שנה בחייו של המנוח.
הכרזת השעה.
בכנסיות רבות משמשים פעמונים להודעת השעה בתחילתה על ידי השמעת מספר צלצולים בהתאם לשעה. יש המודיעים גם את מחציות השעה על ידי צלצול בודד.
בבתי ספר משתמשים בפעמונים כדי לקרוא לתלמידים לבתי הספר, להודיע על זמני תחילת וסוף השיעור. ולעיתים אף לזמן אנשים לארוחה. למרות המודרניזציה, בפנימיות בריטיות רבות משתמשים עד היום בפעמונים כדי לאותת לתלמידים על מועדי הלימודים וזמני הארוחות.
בתעשייה שימשו שעונים לסימון סופי משמרות ומועדי ארוחות.
התראה.
בעבר השתמשו בפעמונים כאזעקה המתריעה בפני שרפה או פלישה של כוחות עוינים. שימוש בפעמונים נעשה גם במרכבות סוסים ובספינות נהר על מנת להתריע בפני התנגשות, בעיקר בזמן חשיכה או ערפל.
פעמונים הורכו גם על צוואריהן של חיות מרעה. פעמון אופניים מותקן על הגה האופניים ומשמש את הרוכב להתריע רוכבים אחרים והולכי רגל.
נגינה.
נגינה בפעמונים הייתה פופולרית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בעיקר במופעי וודביל בארצות הברית, אירופה ואוסטרליה. סוגי הפעמונים לנגינה הם פעמוני פרות, פעמוני יד אנגלים ופעמוני ארבע-ביד. בישראל נגנית הפעמונים נטלי פרוז מנגנת בכל סוגי הפעמונים הללו.
כיום ישנו שימוש נרחב בפעמוני מזחלת, בעיקר בתקופה של חג המולד.
פעמוני כנסייה ופעמוני מקדש.
במערב השימוש הקלאסי לפעמון הוא בראש מגדל כנסייה שמופעל באמצעות חבלים המנענעים את הפעמון כולו בעוד הענבל נותר קבוע במקומו. פעמון זה נקרא 'פעמון המתנדנד בחופשיות'.
במזרח השימוש הקלאסי לפעמון הוא כפעמוני מקדש או ארמון. ישנם פעמונים קטנים שאותם מפעילים באמצעות נקישה באמצעות מקל וישנם פעמונים גדולים במיוחד שמופעלים באמצעות קורת עץ גדולה המוטחת בגוף הפעמון. טכניקה זו, של הקשה בגוף הפעמון, משמשת בעולם את מגדלי הפעמונים הגדולים כיוון שאם מציבים פעמון גדול מדי שמתנדנד בצורה חופשית בראש מגדל, תנודותיו עלולות להזיק למגדל.
פעמונים בתרבות.
אגדה סינית מספרת על בתו של חרש פעמונים, אשר הצטווה להכין פעמון למגדל הפעמון בעיר פקינג, אך הפעמון שיצק נסדק פעם אחר פעם, והקיסר איים לערוף את ראשו אם לא יצלח במלאכתו. בתו, שחששה לגורל אביה, ביקשה את עזרתו של חוזה עתידות, שניבא כי הפעמון יצלח רק אם בהתכתו ימסך דמה של נערה בתולה. הבת המסורה קפצה אל מכל היציקה, והפעמון שנוצק אכן צלח, אך בצליליו נמהל קול בכיה של הנערה.
אידיופוניים
כלי נגינה אידיופוני הוא כל כלי נגינה אשר הצליל מופק בו באמצעות הרעדת הכלי עצמו, ללא סיוע קרומית או מיתר. סיווג זה הוא אחד מארבעת הסיווגים העיקריים של כלי הנגינה לפי שיטת החלוקה המקורית של הורנבוסטל-זקס.
כלים אלו הם קרוב לוודאי העתיקים מבין כלי הנגינה למעט הקול האנושי. רוב כלי ההקשה שאינם תופים הם אידיופוניים. בסיווג כלי הנגינה המוקדם של ויקטור מהילון, כלי נגינה אלו נקראו אוטופוניים.
חלוקה משנית.
שיטת הורנבוסטל-זקס מפצלת סיווג זה לארבע תת-קבוצות:
קישורים חיצוניים.
Phascolarctos cinereus
Pseudocerastes
יוסף יוסלביץ'
הרב יוסף יוסלביץ' (ה'תרל"ט 1879 - ה'תרצ"ה 1935), רב ליטאי שפעל בפולין במחצית הראשונה של המאה ה-20. רבה של סובאלק.
ביוגרפיה.
נולד בעיר לובץ' הסמוכה לנוברדוק (היום בבלארוס), לרב ישראל וציפורה לאה.
בשנת ה'תרנ"ו נכנס ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה, אצל הרב משה מרדכי אפשטיין והרב איסר זלמן מלצר. היה מקורב גם לסבא מסלבודקה, הרב נתן צבי פינקל. בסיום לימודיו קירב אותו הרב יצחק בלאזר ("ר' איצל פטרבורגר").
בשנת ה'תרס"ד נשא את שרה רבקה בתו של הרב חיים אברהם ש"ס רבה של זאסלע.
בשנת ה'תרס"ז מונה לרבה של אבל, הסמוכה לדווינסק, בתקופה זו התקרב לרבני דווינסק הרב יוסף רוזין ורבי מאיר שמחה הכהן. בתרע"ב הוכתר לרבה של טרסטינה, בתרפ"א או בתרפ"ב מונה לרב העיירה סמיאטיץ'. שמו יצא למרחקים, ולאחר שעזב רבי אהרן באקשט את רבנות סובאלק לטובת לומז'א, וכיסא הרבנות נותר מיותם, נסעה משלחת מטעם הקהילה לרבי יוסף יוסלביץ להציע לו את המינוי, אולם הוא התנה זאת בכך שלא יידרש להגיע לסובאלק כדי להשמיע דרשות לניסיון, רק שכתב הרבנות יובא אליו לסמיאטיץ. נציגי הקהילה הסכימו, לאחר שעמדו על טיבו במשך שבע שעות רצופות של משא ומתן הלכתי, ובקיץ תרפ"ו החל לכהן כרב העיר סובאלק. בתקופה זו מסר שיעורים לתלמידים בישיבתו של הרב חבר.
הרב יוסלביץ היה אחת הדמויות הרבניות הראשיות בפולין, דרשן גדול ונואם, הצטיין בחיבת ציון ואהבת ישראל, היה חבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים בפולין, השתתף לעיתים תכופות בוועידות רבנים בוורשה ובווילנא, והיה בין הדוברים הראשיים. כמו כן, הצטרף לתנועת המזרחי, הטיף לציונות והשתתף בוועידות המזרחי והיה ציר מטעמו לקונגרס הציוני ה-13.
הרב יוסלביץ' התפרסם בשנות מלחמת העולם הראשונה, בעת כהונתו ברבנות טרסטינה שליד ביאליסטוק, כאשר ארגן סיוע לעשרות אלפי הפליטים היהודים שעברו מצד לצד של גבולות רוסיה, פולין, ליטא ופרוסיה המזרחית. באותן שנים גם כתב את חיבורו התורני המקיף "מנחת יוסף", הכולל ביאורים וחידושים על התלמוד והרמב"ם וכן הראשונים והאחרונים, על סדר זרעים. הספר יצא לאור בירושלים בשנת תשמ"ט, 1989.זכה להכרה נרחבת ורבנים רבים פנו אליו בשאלות ותשובות בנושאים הלכתיים. חידושי תורה ממנו פורסמו בכתבי עת תורניים שונים: יגדיל תורה (סלוצק), שערי ציון (ירושלים), וכנסת ישראל (וילנא).
נפטר בפתאומיות בעת כהונתו ברבנות העיר סובאלק, בי"ט שבט שנת תרצ"ה, בגיל 56 בלבד. אחרי פטירתו מונה כרבה של סובאלק חתנו רבי דוד ליפשיץ, שכיהן בה עד לשואה, ולימים חבר נשיאות אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.
טדאוש בור-קומורובסקי
גנרל הרוזן טדאוש קומורובסקי (בפולנית: Tadeusz Komorowski; 1 ביוני 1895 – 24 באוגוסט 1966), ידוע אף בכינויו המלחמתי "בוּר-קומורובסקי". מנהיג צבאי פולני, מפקדו של "צבא המולדת" (ארמייה קריובה) במהלך מרד ורשה, בשנת 1944. נולד בכפר , שהיה אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית.
קריירה צבאית מוקדמת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האוסטרו הונגרי בחזיתות הרוסית והאיטלקית. לאחר המלחמה הצטרף אל הצבא הפולני, והפך למפקד בית הספר לפרשים של הצבא הפולני.
פעילות במלחמת העולם השנייה.
הקמת "ארמייה קריובה".
ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית אל פולין, במהלך שהחל את מלחמת העולם השנייה. לאחר תבוסת הצבא הפולני היה קומורובסקי ממארגני המחתרת הפולנית באזור קרקוב, תחת הכינוי "בוּר" (Bór). ביולי 1941 הפך לסגן מפקד "ארמייה קריובה" (צבא המולדת), הזרוע הצבאית של הממשלה הפולנית הגולה על אדמת פולין, ובמרץ 1943 הפך למפקדה בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לדרגת תת-אלוף בצה"ל).
"מרד ורשה".