באלול תשע"ד (ספטמבר 2014) נחנכה ביישוב שכונת "מצפה שלם", הצופה אל שכם (אחד משמותיה של שכם הקדומה הוא: 'שלם'),וכוללת 48 יחידות דיור בבנייה רוויה. בסוף שנת תשע"ז (2017) הסתיימה בניית בתי ספר יסודיים ביישוב. בחג סוכות ה'תשע"ח נחנכה שכונת "צורים" במעמד השר ישראל כ"ץ וסגן שר הביטחון הרב אלי בן דהן. בשנת תש"ף (2019) נחנכה שכונת צורים ב' במעמד בו נכחו השר חיים כץ, חברת הכנסת איילת שקד וראש המועצה יוסי דגן.
רב היישוב הוא הרב אליעזר מלמד.
בשנת 2011 הגיעה קבוצה גדולה של נוצרים אוונגליסטים לסייע בבציר הכרמים הסמוכים ליישוב, ביוזמתו ובאישורו של הרב מלמד, והתגוררו בגבעה המערבית של היישוב.
בשנת הלימודים תשפ"א הוקמה ישיבה תיכונית ביישוב ובה לומדים כ-150 תלמידים. שנה לאחר מכן, באלול תשפ"א (אוגוסט 2021) נחנך מבנה הקבע של אולפנת צביה ביישוב, שבו לומדות כ-310 תלמידות, בנוכחות נשיא המדינה יצחק הרצוג.
סנה יעקב.
מאחז גבעת סנה יעקב (נקרא גם "גבעת רונן") הוקם בטבת ה'תשנ"ט כקילומטר וחצי מדרום ליישוב על ידי רונן ערוסי. המקום נקרא על שם יעקב פרג, תושב הר ברכה שנרצח במקום עשר שנים קודם לכן (תשמ"ט).
מונמארט
ברקן
דיווידנד
מפיבושת
מְפִיבֹשֶׁת הוא דמות מקראית, בנו של יהונתן בן שאול המלך. בשם זה הוא מכונה בספר שמואל, אך בדברי הימים הוא קרוי מְרִיב בַּעַל או מְרִי בַעַל. מפיבושת נחשב לאדם היחיד שמתואר בתנ"ך כנכה.
מפיבושת נפגע ברגליו בילדותו לאחר שאומנתו הפילה אותו כאשר ברחה מששמעה על התבוסה במלחמת הגלבוע, שבה נפל בקרב אביו יהונתן ובסופה התאבד סבו, המלך שאול. מאז, נותר נכה ברגליו:
רקע.
לאחר שדוד התבסס במלכותו, הוא חפש את צאצאו של ידיד נפשו יהונתן, "לעשות עמו חסד" ולגמול על היחס הטוב שקיבל מיהונתן. צִיבָא ששימש בעבר כנער שאול דווח לדוד שמפיבושת נמצא בבית מָכִיר בֶּן עַמִּיאֵל בעיר לוֹ דְבָר. דוד קרא אליו את מפיבושת אשר חשש ממנו, והחזיר לו את שדות סבו שאול, פתח לפניו את בית המלכות לאכול על שולחן המלך, ושמו לאדון על ציבא ועל בניו ועבדיו. ואכן מפיבושת עבר לגור בירושלים סמוך לארמון המלוכה כאחד מבני המלך.
במהלך מרד אבשלום לקח ציבא את חמורי אדונו, טענם במנחה לדוד, וטען בפני דוד כאשר מפיבושת נשאר בירושלים, כי הוא סבור שיחזירו לו את מלכות סבו. דוד השתכנע בכך, ופסק שכל רכושו של מפיבושת יעבור לציבא. לאחר שאבשלום נהרג והמרד נכשל, מפיבושת יצא לקראת דוד, עטור בסימני אבלות. דוד שאל את מפיבושת מדוע לא הצטרף אליו בבריחה ("למה לא הלכת עמי, מפיבושת"). מפיבושת טען שציבא רימה אותו והשאיר אותו בביתו בירושלים, בלי אפשרות תנועה. דוד שמע את טענותיו של מפיבושת ופסק ששדותיו של שאול יחולקו בין מפיבושת לציבא.
חז"ל ביקרו את החלטת דוד שנבעה מכך שדוד קיבל לשון הרע מציבא על מפיבושת. בפרק לא נאמר במפורש אם ציבא דבר אמת או שמפיבושת באמת רומה.
במהלך כל סיפור מרד אבשלום, היחסים בין מפיבושת לבין ציבא הם לא ברורים. ציבא בפני עצמו מוצג כבעל נכסים, ובכל הפעמים שבהם הוא מופיע באים איתו הבנים הרבים שלו. מולו עומד מפיבושת הנכה והחלש, שעל אף שמבחינה רשמית ציבא הוא עבדו, יחסי הכוחות מתהפכים פעמים רבות.
בספר שמואל מסופר, שכאשר הגבעונים דרשו כנקמת דם שבעה מצאצאי שאול, דוד חמל על מפיבושת בגלל השבועה שהוא נשבע ליהונתן (שלא לפגוע בזרעו), ולא מסרו לידי הגבעונים.
על פי התלמוד היה רבו של דוד המלך, ושמו המקורי היה איש בושת.
מפיבושת הוא גם שמה של דמות אחרת בתנ"ך - בנו של שאול מפילגשו רצפה בת איה, אשר נרצח על ידי הגבעונים.
ממשיך השושלת.
בנו של מפיבושת, מיכה, הוא השריד האחרון לשושלת בית המלוכה של שאול, אחרי שבניה נהרגו במלחמה עם הפלשתים או בעקיפין על ידי דוד. על פי רשימת היחס שבדברי הימים, נכדיו של מפיבושת מבנו מיכה הם פִּיתוֹן וָמֶלֶךְ, וְתַאְרֵעַ וְאָחָז (דברי הימים א ח, לה).
מקור השם.
רבים רואים בצורה מְפִיבֹשֶת גלגול של השם המקורי מְרִיבַעַל, המשתקף בדברי הימים. לפי דעה זו, מְפִי- הוא אולי שיבוש גרפי של מְרִי-, ואילו המרת היסוד התאופורי בַּעַל בבֹשֶׁת נובעת מרצונו של עורך הספר או אחד ממעתיקיו למחות את שם האלילות בעל. באופן דומה מוסברים חילופי השמות יְרֻבַּעַל - יְרֻבֶּשֶׁת, אֶשְׁבַּעַל - אִישׁ בֹּשֶׁת. אחרים סבורים שהיסוד בֹּשֶׁת בשמות אלה הוא יסוד תאופורי מקורי, אולי שמה של אלוהות שמית-מערבית כלשהי. ברוך הלפרן מעלה את האפשרות שהשם קשור לשמה של האלה המצרית בסתת.
מפיבושת בשירת זלדה.
המשוררת זלדה עוסקת בדמותו של מפיבושת באופן מפורש בשניים משיריה. בשיר הקרוי על שמו, העוסק כולו בדמותו, היא כותבת:
מפיבושת מופיע בשמו גם בשיר נוסף של זלדה, "כלימה רחוקה". יש הטוענים כי גם בשירה "ברשות הירח" דמותו נזכרת ברמז.
איש-בושת
טיל שיוט
טיל שיוט הוא טיל מונחה, שטס למטרה בדומה למטוס, בתוך האטמוספירה. הוא משמש כנגד מטרות קרקעיות וימיות, ונקרא כך משום שעיקר מסלול הטיסה שלו נעשה בשיוט. בניגוד לטיל בליסטי, מסלולו אינו פרבולי או אליפטי. טילי השיוט מצוידים בכנפיים, מונעים בדרך־כלל על ידי מנוע סילון, נושאים ראש קרב עם חומר נפץ רגיל או גרעיני, בעלי טווח ארוך של מאות קילומטרים ומאופיינים כמדויקים ביחס לטילים בליסטיים (בעלי CEP נמוך בהרבה).
טילי שיוט מודרניים טסים במהירות על־קולית או תת־קולית גבוהה ובגובה נמוך, כדי לחמוק מגילוי על ידי מכ"ם. ככלל הטילים לרוב מצוידים במערכת ניווט אינרציאלית.
היסטוריה.
טילי ה-V-1 שפיתח חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה נחשבים לטילי השיוט הראשונים. הטילים נכנסו לשירות בשנת 1944, ורמת הדיוק שלהם הייתה נמוכה מאוד.
במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות פיתחו שני הצדדים טילי שיוט לשיגור ממטוסים ומצוללות. הטילים הרוסיים הותאמו בעיקר לתקיפת נושאות מטוסים.
טיל השיוט העיקרי בשירות חיל הים האמריקני הוא הטומהוק (BGM-109), שמותאם לחימוש ספינות וצוללות שטס במהירות של עד 880 קמ"ש, לטווח של עד 2,500 קילומטרים. טיל השיוט העיקרי בשירות חיל האוויר האמריקני הוא AGM-86. טיל שמגיע לטווח שבין 1,100-2,400 ק"מ. טיל זה נישא על ידי מפציצים דוגמת ה־B-52. הצי הבריטי מפעיל טילי שיוט, לרבות טומהוק, מצוללות גרעיניות.
ארצות הברית מחזיקה מאות טילי שיוט עם ראש קרבי גרעיני, לחימוש מפציצי B-52H או כלי שיט.
רוסיה מייצרת מספר טילי שיוט כאשר המתקדם ביותר הוא הברהמוס־2. טיל שיוט אחד שמשוגר ממטוסים הוא KSR-2 קלט, שניתן לחמשו בחימוש גרעיני, וטווחו מגיע לעד 200 ק"מ. בטיל זה נעשה שימוש כנגד ישראל במלחמת יום הכיפורים. טיל נוסף ששמו עלה בהקשרים ישראליים הוא טיל היאחונט, טיל שיוט על־קולי נגד ספינות שטווחו מגיע לעד 300 ק"מ. טיל השיוט החדיש ביותר של רוסיה הוא 3M-54 Klub שכולל מספר דגמים שטווחם נע בין 60 ל־2,500 ק"מ ומהירותם היא בין 0.8 ל־2.9 מאך. הטיל נמכר למספר מדינות כמו הודו, סין, וייטנאם, אלג'יריה, ואיראן, ונמצא בשירות חיל הים הרוסי.
פקיסטן פיתחה מספר טילי שיוט בשם חאטף־7 וחאטף־8 לטווחים של 700 ק"מ ו־350 ק"מ בהתאמה. טילים אלה נבנו על בסיס טיל הטומהוק האמריקני, לאחר שפקיסטן הצליחה להשיג טיל כזה.
גם ישראל פיתחה טיל שיוט, בשם דלילה. את הטיל ניתן לשגר ממטוס קרב, מצוללות ומהקרקע. טווחו של הטיל עד כ־250 ק"מ.
יירוט טילי שיוט.
מערכת הברק 8 שפותחה בישראל בשיתוף עם הודו היא מערכת שייעודה ליירט טילי שיוט ביעילות רבה, ופותחה למטרה זו. מערכת ה־SPYDER הישראלית מסוגלת אף היא ליירוט טילי שיוט, וכן מערכת הפנציר של רוסיה ומערכות יירוט נוספות לארצות הברית ומדינות נוספות בעולם.
מרלין מנסון
מהרג'ה
ג'רלד טינקר
ג'רלד אלכסנדר טינקר (באנגלית: Gerald Alexander Tinker; נולד ב-19 בינואר 1951) הוא אתלט אמריקאי בעבר, הוא אלוף אולימפי שהתחרה בריצות קצרות.
ביוגרפיה.
טינקר נולד במיאמי, פלורידה.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טינקר במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם בן דודו לארי בלאק, רוברט טיילור ואדי הארט בשיא עולם חדש של 38.19 שניות, לפני ברית המועצות עם ולרי בורזוב (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות).
לאחר שפרש מאתלטיקה שיחק טינקר שנתיים פוטבול בתפקיד תופס ומחזיר בעיטות, בקבוצות אטלנטה פלקונס וגרין ביי פאקרס.
המילניום ה-5 לפנה&quot;ס
התרבות הבדרית
התרבות הבָּדַרית היא תרבות ארכאולוגית נאוליתית ואחת התרבויות החקלאיות הקדומות של מצרים העליונה. התרבות שגשגה בשנים 4400 עד ל־4000 לפנה"ס, ואפשר שהתקיימה עוד ב-5000 לפנה"ס. התרבות זוהתה לראשונה בבדרי (ערבית: بداري), ליד סוהג.
כ־40 יישובים ו-600 קברים השייכים לקבוצה אותרו על ידי החוקרים. מסקנות המחקר הניבו כי בתרבות זו התקיים ריבוד חברתי, וזאת בגין קבורת עשירי החברה באזור נפרד מיתר הקברים. הכלכלה הבדרית התבססה בעיקרה על חקלאות, דיג וגידול בעלי חיים. כליהם העיקריים היו מגרדים (כלי עבודה לעור ועץ), מקדחים, גרזנים, מגלים דו-פניים וראשי חץ בעלי בסיס שקוע. שרידי בקר, כלבים וכבשים נמצאו באזורי הקבורה. חיטה, שעורה, עדשים ופקעות נאכלו.
רוב שרידי התרבות הם בתי הקברות בשפלת המדבר. המתים הונחו על מחצלות ונקברו בבורות, כשבדרך כלל ראשם הופנה דרומה. הקדרות אשר נקברה עם המתים היא הפרט האופייני ביותר לתרבות הבדרית. העיצוב הייחודי והדקורטיבי של הכלים עמד על מתן פני שטח גליים לחרסים.