בזמן שהמלחמה באירופה מתנהלת, צבא ארצות הברית אינו מתערב ישירות בקרבות. רייף מתנדב להצטרף ל"טייסת הנשרים", טייסת של חיל-האוויר הבריטי המאוישת על ידי טייסים אמריקנים ומסייעת למלחמה בגרמניה. דני מוצב בבסיס חיל האוויר בפרל הארבור, ליד המפרץ בו שוכן צי האוקיינוס השקט של חיל-הים האמריקני. אוולין, חברתו של רייף, מוצבת אף היא בפרל הארבור בבית החולים הצבאי שממוקם ליד המפרץ.
למרות שארצות הברית עדיין ממשיכה במדיניותה הבדלנית כלפי מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מתעקש לחולל מפנה ביחס הזה. לטענתו, היטלר לא יהסס להגיע לכל מקום, אפילו לארצות הברית, כך שלא ניתן להתעלם מאפשרות של מלחמה קרובה. ארצות הברית פותחת בסדרת סנקציות כלפי מדינות אימפריאליסטיות. בין היתר, היא מטילה אמברגו על משלוחי הנפט ליפן, על רקע כיבושיה של זו בסין ודרום מזרח אסיה.
מפקד הצי הקיסרי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, מעריך שכדי שיפן תוכל להשלים את מתקפתה נגד סין, היא תזדקק לפרק זמן של לפחות שנה שבו הצי האמריקני החזק באוקיינוס השקט יהיה מנוטרל. לפיכך הוא מחליט לצאת למתקפה על פרל הארבור. התוכנית יוצאת לדרך תחת פיקודו של אחד ממפקדי הצי, קפטן מינורו גנדה.
באירופה, מטוסו של רייף הופל בקרב עם מטוסים גרמנים. אוולין ודני מתאבלים על מותו ומתאהבים. לאחר שהקשר ביניהם הופך ידוע, מופיע פתאום רייף, שניצל בהתרסקות מטוסו לתוך הים. הקשר בין רייף ודני מתערער בגלל תחושתו של רייף שידידו בגד בו.
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, מתחילים היפנים את המתקפה על פרל הארבור. מטוסי הצי הקיסרי היפני תוקפים את ספינות המלחמה בפצצות ובטילי טורפדו, ומפציצים את בסיסי חיל האוויר באי. רייף ודני מצליחים לאתר בסיס קטן שעוד לא הופצץ, וממריאים ממנו כדי להילחם במטוסים היפנים התוקפים. בינתיים, המתקפה היפנית בנמל נמשכת במלוא עוזה, ואוניית הקרב 'אריזונה' (USS Arizona) כבר טובעה. דני ורייף טסים לנמל ומפילים שם מטוסים רבים. כשההתקפה מסתיימת והם נוחתים, הם מגיעים לנמל כדי לסייע לכוחות ההצלה. בנמל הם צופים בזוועות והחורבן שהותירו אחריהם היפנים, ומזדעזעים עד עמקי נשמתם. גם אוולין עדה להתרחשויות, מתוקף תפקידה כאחות בביה"ח הצבאי אליו מובאים הפצועים וההרוגים.
לאחר המתקפה, בעוד ארצות הברית מלקקת את פצעיה, פונה הנשיא רוזוולט לקונגרס ומכריז מלחמה על יפן.
קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל אוסף טייסים אמריקנים, ביניהם גם רייף ודני, למשימה מיוחדת - הפצצת טוקיו. לפני שהם יוצאים למשימה נודע לרייף שאוולין בהריון, ושדני אינו יודע על כך. רייף מפציר בדני שלא יצא למשימה (הוא לא אומר לו למה), אך דני מתעקש לצאת. לאחר אימונים מפרכים יוצאים הטייסים יחד עם מפקדם, דוליטל, לכיוון יפן. בעקבות תקרית בלתי צפויה נאלצים הטייסים להמריא מנושאות המטוסים שלהם כשהם במרחק רב מהמתוכנן. ההפצצה על טוקיו אמנם בוצעה, אך למטוסים לא היה מספיק דלק כדי להגיע לסין הידידותית. איכשהו המטוסים הצליחו להגיע לסין, אך הם נחתו באזור שורץ חיילים יפנים. בהיתקלות עם החיילים היפנים נפצע דני אנושות. רייף מנסה להחזיקו בחיים ומספר לו שהוא עומד להפוך לאב. דני לא שורד את הפציעה ומת בעוד רייף בוכה על גופתו.
בסוף הסרט, אוולין, רייף ודני (בנם של אוולין ודני) מבקרים בקברו של דני.
יהודה הלוי מרגוזה
איטלקית יהודית
איטלקית יהודית היא שפה המבוססת על השפה האיטלקית, והייתה בשימוש על ידי קהילות יהודיות רבות ברחבי איטליה. היא התפתחה בין המאה העשירית למאה התשע עשרה, ונקראה גם "לעז", "לטינו", "איטליאנו" או "וולגאר". אך מוכרת גם בשם "איטלקיאן"
האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. גם בקורפו שביוון דיברו בשני ניבים של שפה זו.
האיטלקית היהודית נכתבת בכתב העברי. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: Axalare - לאכול, Gannaviare - לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, בעיקר ברומא, בקורפו ובישראל, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית.
צרפתית יהודית
צרפתית יהודית (במקור צרפתית סתם; אין להתבלבל עם השפה הצרפתית הנכרית, ששמה בעברית נגזר ממנה) הייתה שפה רומאנית-יהודית שהתפתחה מהשפה הצרפתית של ימי הביניים והייתה בשימוש הקהילות היהודיות בצפון צרפת, ארצות השפלה וכן במערב גרמניה בערים כמו מיינץ, פרנקפורט ואאכן. השפה הושפעה גם מהצרפתית הקדומה, הגרמנית הקדומה הגבוהה ומהיידיש, כללה מילים נלוות מעברית ונכתבה בכתב עברי.
השפה פרחה במאה ה-11 בצרפת וחכמים ידועים כגון רש"י ורבי משה הדרשן דיברו בה והשתמשו בה בכתביהם. מסיבה זו היא מתועדת היטב, וחוקרי הצרפתית הקדומה מוצאים בה כר נרחב למחקר. המיוחד בשפה הצרפתית יהודית הוא שבניגוד לשפות יהודיות אחרות נעשה במסגרתה שימוש גם בניקוד (דהיינו, בניקוד טברני) לצורך ציון התנועות. הצרפתית היהודית נכחדה ומאז ימי הביניים אינה בשימוש.
פורטוגזית יהודית
פורטוגזית יהודית היא שפה רומאנית-יהודית, שהייתה מדוברת על ידי יהודי פורטוגל. היא נקראת גם לוסיטאנית, ונכתבה באותיות עבריות או לטיניות. השימוש בה התמעט עם גירוש יהודי פורטוגל, אך השתמר במידה מסוימת בקהילות שמצאו מקלט באמסטרדם שבהולנד וליוורנו שבאיטליה. השפה השפיעה רבות גם על הלאדינו וגם על השפות הקריאוליות פפיאמנטו וסרמקנית.
בשפה ישנם אלמנטים של פורטוגזית ארכאית שלא קיימים בפורטוגזית המדוברת כיום, בדומה ללאדינו ולספרדית. שרידים של שפה זו השתמרו בניבי הדיבור של מספר קהילות של צאצאי האנוסים, המתגוררים באזורים כפריים בפורטוגל, אך השפה עצמה אינה בשימוש מאז המאה התשע עשרה.
ננסי וייק
ננסי גרייס אוגוסטה וייק (באנגלית: Nancy Grace Augusta Wake; 30 באוגוסט 1912 - 7 באוגוסט 2011), הידועה בכינוייה "העכברה הלבנה" ("The White Mouse") שירתה כסוכנת בריטית במהלך חלקה האחרון של מלחמת העולם השנייה. וייק הייתה דמות מובילה ב"מאקי", אחת מתנועות ההתנגדות הצרפתית ואף לחמה לצד הכוחות. וייק היא האישה המעוטרת ביותר מקרב חיילות צבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית (רזיסטאנס, La Résistance). ובהמשך למנהלת המבצעים המיוחדים (SOE). לאחר המלחמה שירתה כקצינת מודיעין ב"" (Air Ministry) הבריטי.
וויק התגוררה במרסיי עם בעלה התעשיין הצרפתי, אנרי פיוקה (Henri Fiocca), כשהמלחמה החלה. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, הפכה וויק לשליחת רשת ההברחה של , ארגון התנגדות מרכזי בצרפת. במסגרת תפקידה בארגון, היא עזרה לאנשי התעופה של בעלות הברית להתחמק מהילכדות ברשת הגרמנים ולברוח לספרד הנייטרלית. בשנת 1943 נודע לגרמניה על פעילותה והיא ברחה לספרד והמשיכה לבריטניה. בעלה לא הצליח להמלט והוצא להורג על ידי הגרמנים.
לאחר הגעתה לבריטניה הצטרפה וויק למנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) בשם הקוד "הלן". בלילה בין 29 ל-30 באפריל 1944 צנחה וויק יחד עם עוד 3 חברים לצוות לאזור אלייה בצרפת הכבושה כדי לסייע במשא ומתן בין הארכון לבין כמה קבוצות מאקי. שם השתתפה בקרב בין המאקי ליחידה גרמנית ביוני 1944. לאחר ההפסד בקרב, היא סיפרה כי רכבה על אופניים לאורך 500 ק"מ כדי לשלוח דו"ח מצב למנהלת המבצעים בלונדון.
לוויק הוענקה מממשלת בריטניה, מדליית החירות מממשלת ארצות הברית, ואות לגיון הכבוד הצרפתי, וכן מדליות מאוסטרליה ומניו זילנד. בשנת 1985 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "העכבר הלבן", הכותרת נגזרה מהכינוי שלדבריה הדביקו לה הגרמנים.
נעוריה וחינוכה.
וייק נולדה בשנת 1912 בולינגטון שבניו זילנד. היא הייתה הצעירה מבין ששת ילדי המשפחה. ב-1914, בהיותה בת שנתיים, עברה משפחתה להתגורר בסידני, אוסטרליה. מאוחר יותר עזב אביה, צ'ארלס וייק, את המשפחה ושב לחיות בניו זילנד כשהוא מותיר את אימה, אלה וייק (1874–1968) לטפל בששת ילדיהם. ננסי למדה בבית ספר לבנות North Sydney Girls High School ובגיל 16 ברחה מביתה ועבדה כאחות. לאחר מכן, עם ירושה של 200 פאונד מצוואת דודתה, יצאה לבדה לניו יורק ומשם ללונדון, שם הכשירה עצמה כעיתונאית. בשנות השלושים עבדה בפריז.
בשנות השלושים עבדה בפריז ובהמשך ב כשליחת העיתון באירופה. היא הייתה עדה לעלייתם של אדולף היטלר והתנועה הנאצית ו"ראתה כנופיות נאציות מכות באקראי גברים ונשים יהודים ברחובות ווינה" כדבריה.
חברות ב״פאט או'לירי״.
בשנת 1937, בזמן שעבדה כעיתונאית, נפגשה ננסי וייק עם תעשיין צרפתי עשיר בשם אנרי אדמונד פיוקה (1898–1943), ונישאה לו ב-30 בנובמבר 1939. כשפלשה גרמניה היא התגוררה במרסיי שבצרפת. בתחילת המלחמה שימשה ווייק כנהגת אמבולנס תוך שימוש בכישוריה כאחות. בשנת 1940, הצטרפה לרשת ההברחה של קפטן איאן גארו, "קו פאט או'לירי". וייק הצליחה תמיד לחמוק מלכידה ובגלל זה אנשי הגסטפו כינו אותה "העכבר הלבן". פעילותה המחתרתית חייבת הייתה להיות זהירה וחייה היו תמיד בסכנה, שכן הגסטפו האזינו לטלפון שלה ויירטו את הדואר שלה.