ב-6 אוקטובר אחר הצהריים, במקביל לתקיפות המצרים בשארם א-שייח', נחתו 570 חיילי קומנדו מצריים מ-45 מסוקי מיל M-8 לאורך חוף מפרץ סואץ במגמה ליצור ראש חוף ומאחז לקראת פלישת הארמייה השלישית מדרום התעלה, במגמה להתקדם לכיבוש שארם א-שייח'. כ-70 סד"גים מצריים נערכו לצאת ממעגן מרסא תלמאת כדי לתמוך ולתספק את ראש החוף הזה. 16 מסוקים מצריים הופלו על ידי מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי וסוללת טילי קרקע-אוויר מדגם הוק. החיילים המצרים שנחתו נותקו - כתוצאה מחדירת שני דבורים למעגן מרסא תלמאת, אשר פגעו בכוח החלוץ המצרי שנערך במעגן ואמור היה להוביל את הסד"גים המצריים לחציית המפרץ ונחיתה בחופי סיני - ונשבו או נהרגו על ידי לוחמי צנחנים, מרש"ל וצוותים טכניים של חיל הים הישראלי.
שיבוש נחיתה מצרית.
בשעות הערב המוקדמות של 6 באוקטובר נודע לצה"ל כי בחוף מפרץ סואץ מתארגן כוח קומנדו מצרי לפשיטה בסיני. הרמטכ"ל דוד אלעזר דרש ממפקד חיל הים בנימין תלם לעשות מאמץ כדי למנוע אותה. מפקד זוג הדבורים בגזרה, סגן צבי שחק, קיבל הוראה בקוד ממפקדת חיל הים: . הדבורים, שהיו בסיור, לא ידעו שפרצה מלחמה. מפקדת זירת ים סוף הייתה תחת תקיפות מטוסים ואילו מפקדת חיל הים שהורידה את ההוראה לדבורים לא עדכנה את מפקדת הזירה.
בראס זעפרנה, שהוא חוף פתוח, לא נמצא דבר. סגן צבי שחק הבין שהכוונה למעגן הדיג הקרוב ביותר לזעפרנה והחליט להיכנס לבדוק את מעגן מרסא תלמאת. במקום עגנו כ-70 ספינות דיג שנועדו לתמוך בראש החוף המוסק שנחת בחוף סיני. מיד בכניסה התגלתה סירת ברטרם חמושה וסירות גומי עם חיילים מצרים. קרב התנהל בטווחים קרובים - "פנים אל פנים" – ובו השמידו הדבורים בירי את סירת הברטרם ושתי סירות גומי. דבור 864 התיישב על החול וספג אש מהמצרים בחוף. הדבור השני 867 בפיקוד סגן מוטי דקל נכנס למעגן כדי לסייע בירי משך אליו את האש וספג הרוג אחד. גם הדבור השני עלה באפן קל יותר על שרטון החוף. שני הדבורים נחלצו מהחוף, יצאו מהמעגן והפליגו לאבו זנימה שם פונו שבעה פצועים במסוק של חיל האוויר לבתי החולים. פעילות שני דבורים שיבשה את ההכנות לפשיטה המצרית, אף כי סירות הדיג במעגן לא הותקפו.
השמדת סמ"ר דה-קסטרו.
בליל 8 באוקטובר נשלח רס"ן עמי אילון על ידי מפקדת זי"ס עם זוג הדבורים שבפיקודו, לאַתֵר ולהשמיד מטרה ימית ליד מעגן הדלק בראס סדאת שבצפון מפרץ סואץ. ההערכה הייתה שזהו סמ"ר "דה קסטרו" מצרי, שכבר הספיק קודם לכן להפגיז את ראס סודר. הדבורים "גירדו" את קו החוף המצרי, במטרה להתקרב אל הסמ"ר מעורפו, ובטרם הבחין בהם פתחו עליו באש מטווח קרוב והשמידוהו. לאחר טיבוע הסמ"ר פתחו תותחי חוף מצריים 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם באש מדויקת. אחד הדבורים ספג רסיס בחרטומו ונפער בו פתח בגובה נמוך ונכנסו מי ים לתוך הספינה. היה קושי רב לבצע בקרת נזקים תוך ביצוע תמרוני התחמקות. הדבורים יצאו מטווח התותחים והגיעו לבסיס יחידה 838 בראס סודר שממזרח לאתר הקרב. שם נמצאה הנחתת אח"י תרשיש (פ-95) ששימשה למעגן. הדבור נקשר אליה ובקרת הנזקים מנעה את טביעתו.
הטבעת הסמ"ר דה קסטרו מנעה אפשרות של ביצוע פשיטה מצרית מהים כנגד סוללת טילי הוק של חיל האוויר המוצבת בראס סודר. הסוללה המשיכה לפעול במקום 5 ימים נוספים עד להסגתה לאבו רודס; אי לכך, כבר בראשית המלחמה נשלל מהארמייה המצרית השלישית הכיסוי האווירי שנזקקה לו כדי לנוע דרומה לאורך ציר החוף לכיבוש שארם א-שייח', והוענק חופש פעולה לחטיבת הצנחנים שנפרסה במקום להילחם ולהתקדם צפונה לעבר אזור התעלה בלא חשש מתקיפה אווירית מצרית.
פשיטות בחוף המצרי.
בלילה שבין 9 ל-10 באוקטובר נערכה במפרץ סואץ פשיטה על ציר החוף מצפון לראס אבו דראג'. כוח שייטת 13 בפיקוד רס"ן גדי שפי וכוח מיחידה 707 בפיקוד סא"ל דב בר הובל על שלוש ספינות דבור שעליהן פיקד סא"ל שאול סלע. הלוחמים נחתו בשתי נקודות חוף הניחו מוקשים והמתינו במארב. אחרי ארבע שעות, כשלא עבר שום רכב מצרי, חסמו את הדרך בפיצוץ צוקים וחזרו.
פינוי ראס סודר.
ב-7 באוקטובר בערב פונו האזרחים מאבו רודס, התעוררה בעיה של אספקת מים ודלק לדבורים במפרץ סואץ. בעקבות קרבות בקרבת הבסיס ב-7 באוקטובר בלילה פינה מפקד הבסיס יואל פלג את ארבע המוכ"מות ואת אנשי המנהלה. ב-9 באוקטובר התקבלה התרעה לתקיפת קומנדו מצרי שיובל בסירות ובמסוקים. פיקוד מרש"ל ומפקדת חיל הים הורו למפקדת זי"ס לפַנות את בסיס חיל הים בראס סודר ולהסיג את חיילי חיל הים לאבו רודס, זאת מחשש לפלישת כוח פשיטה שיבוא לסייע לארמייה השלישית. מתקנים מסוּוָגים בבסיס הושמדו קודם לפינוי. מפקד ראס סודר, סרן יואל פלג, ביקש אישור להטביע את גוף אח"י תרשיש במילוי מים ופיצוץ אך לא קיבל לכך אישור. אנשי ראס סודר התפנו לאבו רודס וב-11 באוקטובר עברו באישור המצפ"י למפרץ שלמה. ב-22 באוקטובר חזרו כוחות חיל הים לבסיס, דבורים בים ואנשי יחידה 707.
ניסיון לחילוץ מגיני מוצב המזח.
במוצב המזח נמצאו כ-40 חיילים - כולל הרוגים ופצועים - מכותרים מתחילת המלחמה, על ידי כוחות הארמייה השלישית. במטכ"ל הוחלט, ב-11 באוקטובר, לנסות לחלץ את המגנים הנצורים מן המוצב. באמצעות סירות גומי ודבורים. דרך זו נראתה היחידה בעלת סיכויי הצלחה לחילוצם. הכוונה הראשונית הייתה לביצוע על ידי שייטת 13 בפיקוד גדי שפי אך אלה הועסקו במבצעי מגבית והמשימה הועברה ללוחמי 707. פיקוד הדרום הודיע כי הפיקוד הוא זה שינהל את כוח החילוץ מ"מסרק" - החל מרגע שהכוח יחלוף צפונה את ראס דהייסה שמצפון לראס סודר.
התוכנית - 18 הלוחמים יגיעו בסירות גומי בהכוונת ה"דבורים" לנקודת טבילה – כ-800 מטר מהמוצב המכותר - ולמזח הם יגיעו בשחייה. 5 לוחמים יטפסו על המזח וידווחו על מהלכי האויב. חפ"ק עורפי יתקשר עם חיילי "מסרק" וישכנע אותם לצאת ולחבור ללוחמי חיל-הים שבאו לחלצם. הלוחמים יפַנו את חיילי המוצב אל סירות הגומי, שלפי קריאה יתקרבו עד למזח עצמו ויקבלו את אנשי המוצב.
ב-11 באוקטובר 1973 נקרא דב בר, שהיה באבו זנימה, להגיע לשארם א-שייח' ואלוף אברהם בוצר הטיל עליו , אך לא פירט מהי. נמסר לו כי כוח היחידה קיבל הוראה והוא מועבר לראס סודר. בר הוטס והורד בשדה התעופה שהיה ריק מאדם. לאחר המתנה הגיע מסוק ואתו אל"ם חיים בנימיני מפיקוד דרום ורס"ן חנינא עמישב קצין אג"ם של שייטת 13, שמסרו לבר את משימת החילוץ ממוצב המזח. בנימיני הציג מפות ותדרך, ומסר שהמוצב יקבל את ההודעה על החילוץ ברגע האחרון. דב בר, שהכיר היטב את מוצב המזח מתקופת ההכנות לפשיטה על האי גרין, לא היה שלם עם המשימה. שני חופי המפרץ היו בידי המצרים ובר לא ראה דרך להגיע ליעד בהסתר מתצפיות המצרים מכל הכיוונים. בר התקשר פעמיים למפקד חיל הים האלוף בנימין תלם ואמר לו שהמשמעות תהיה . תשובת תלם הייתה .
כוח סירות הגומי יצא לים שהיה שקט והירח מלא. באזור ראס דהייסה גילו ה"דבורים" מטרה ונגשו לזהותה, התבררה כהפרעת מכ"ם. הס"גים המשיכו לנוע עצמאית. לאחר שהתרחקו הודיע מפקד "דבורים", עמי אילון שאינו מבחין בסירות הגומי דב בר הורה לפתוח מחזירי הד מכ"ם. כעשר דקות אחר כך, נפתחה הפגזה תותחי החוף 130 מ"מ, מבוקרי המכ"ם המוצבים מעבר למפרץ מערבה. ההפגזה הייתה יעילה מאוד, ונמשכה גם לאחר קיפול מחזירי הד המכ"ם בסירות. היא נמשכה בין 20 ל–30 דקות, וכוונה גם לעבר ה"דבורים", שנמצאו על גבול הטווח היעיל. בתחילת ההפגזה התפזר הכוח והתקרב לעבר החוף המזרחי, כדי לצמצם את סכנת ההיפגעות מההפגזה. הפגזים המשיכו ליפול קרוב מאוד לסירות הגומי. בשעה 23:15 – החליט דב בר שההפגזה נעשית מדויקת ולא ניתן להמשיך. הודיע לפיקוד הדרום שהחילוץ לא ניתן לביצוע והחזיר את הכוח. במזל רב הצליח הכח לצאת מטווח האש ולחזור לבסיס ללא נפגעים.
תקיפת מעגנים בחוף המצרי.
במוצאי שבת 13 באוקטובר נעשה ניסיון לתקיפת המעגן באי שדואן, מתוך מחשבה שנמצאות בו סירות גומי. שתי "סנוניות" חמושות בפיקוד רס"ן אלי מרק לא מצאו סירות ותקפו באש את החוף. המצרים השיבו אש והסירות חזרו ללא תוצאות.
תקיפת מעגן ראס-ע'ריב - בלילה שבין 14 ל-15 באוקטובר נערכה פשיטה בכוח של שלושה דבורים בפיקודו של רס"ן עמי אילון שיצאו ממפרץ שלמה, אליו הצטרפו שני דבורים בפיקוד ישראל פטשניק שיצאו מא-טור, על מעגן ראס ע'ריב. מטרת התקיפה הייתה להשמיד כלי שיט ולשבש התארגנות להעברת מים ואספקה לאנשי הקומנדו המצרים בסיני. כלי שיט שנמצאו במעגן הותקפו באש מקלעים, מטולי "קרגו" - קרל גוסטב 84 מ"מ (שלראשונה הובאו לזי"ס והותקנו בדבורים יום לפני המבצע) ומטעני חנ"ם/חי"ר ("גור") הנזרקים ידנית. בקרב שנמשך כשעה הושמדו 19 כלי שיט מצריים והדבורים חזרו עם שני נפגעים קל. מניעת אספקה וחימוש לקומנדו המצרי שנחת בחוף סיני גרמה לשבירת יכולת הלחימה שלהם.
הפגזת מעגן מרסא תלמאת - ב-17 באוקטובר הפגיזה נחתת "אח"י עציון גבר" פ-51 (36 מ'), בפיקוד סגן דוד אייבר, 150 פגזים, נפיץ וזרחן, על מעגן מרסא תלמאת. ההפגזה בוצעה באמצעות מרגמה 81 מ"מ שנישאה על זחל"ם שרותק לרצפת ההנגר של הנחתת. הרעיון להפעלה לא שגרתית זו נולד כתחליף לכוונת מפקדת ח"י להפעלת צוללים במעגן הרדוד שתוצאותיה, להערכת המז"ר, יהיו נקודתיות וזניחות. מפקד הזירה, אל"ם אלמוג, תכנן את המבצע, בדק וניסה את אפקטיביות מערכת הנשק, עמידות רצפת הנט"ק ויכולת הדיוק של הירי, שבוצע על ידי צוות המרגמה מאנשי מילואים ממרש"ל. הבדיקה הטכנית בוצעה בפיקוח מפל"ג טכני חנוך בן אליהו ומהנדס מרש"ל.