מסקר ההכתרה של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Coronation Review 1953) נערך ב-15 ביולי 1953. הוא נערך במסגרת חגיגות ההכתרה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהתקיימה ב-2 ביוני 1953. באירועים השתתפו למעלה מ-900 כלי טיס מ-50 דגמים שונים. הם היוו את התצוגה הגדולה ביותר של כוח אווירי שנערכה בבריטניה מאז ומעולם.
ההכנות.
למסקרם קדמו שבעה חודשי הכנות. בסיס חיל האוויר המלכותי אודינהם (Odiham) בהמפשייר, מדרום-מערב לבירה לונדון, נבחר לאתר שיארח את המסקר. בבסיס נערכו תחילה עבודות תשתית ולאחר מכן הוטסו אליו בהדרגה 300 כלי טיס שנועדו להשתתף במסדר הקרקעי. המטוסים הוצבו בשורות על גבי המסלולים, הרחבות החניה ושטחי הדשא בבסיס ביחד עם תצוגה של ציוד שבשירות החיל - מנועים, חימוש, מתקני מכ"ם ועוד. מאהלים גדולים הוקמו בבסיס עבור אנשי צוותות הקרקע שהגיעו כדי לתחזק את כלי הטיס עד ליום המסדר.
במקביל להכנות בבסיס אודינהם התקיימו ההכנות של צוותי האוויר בבסיסי החיל השונים לקראת מטס. כמו כן, בבסיס החיל האוויר אוקסברידג' (Uxbridge) בלונדון התאמנו 1,056 אנשי החיל לקראת המצעד הרגלי שבו היו אמורים להשתתף.
המסדר.
ביום המסקר הגיע לבסיס אודינהם קהל צופים גדול של נכבדים מבריטניה וממדינות חבר העמים. ביניהם היו בני משפחת המלוכה והלורד טרנצ'רד, אבי חיל האוויר המלכותי.
המלכה בלוויית בעלה הנסיך פיליפ הגיעה לאוהל הנכבדים לקראת השעה 1200. היא סקרה תחילה ברגל משמר כבוד של אנשי כל 12 פיקודי החיל, לצלילי מוזיקה שניגנה תזמורת החייל ובה 200 נגנים. לאחר מכן צעד לפניה המצעד המלא של חיילי החיל. ראשון נישא הנס המלכותי של החיל בליווי 119 איש. אחריו צעדו נציגי פיקודי החיל, כשאנשי פיקוד ההפצצה בראש ולאחריהם אנשי פיקוד מטוסי הקרב.
לאחר הפסקת צהריים סקרה המלכה את שפע המטוסים והציוד על הקרקע, כשהיא עושה את דרכה במכונית פתוחה וברגל.
המטס.
אחר הצהריים הגיעו האירועים לשיאם עם תחילת המטס האווירי בשמי הבסיס. השתתפו בו 614 מטוסים מחיל האוויר המלכותי ומחילות אוויר של מדינות חבר העמים הבריטי. הם הגיעו לשמי בסיס אודינהם מבסיסים בכל רחבי האיים הבריטיים. חלקם טסו מבסיסיהם במשך שלוש שעות כדי להגיע לאתר.
למלכה הוצגה באוהל הנכבדים מפה אלקטרונית, שתיארה את נתיבי הגישה של קבוצות המטוסים השונות. ראשונים השתתפו במטס כלי הטיס האיטיים יותר ואחריהם המטוסים המהירים. ראשון טס מסוק שנשא את נס החיל. המטוסים הגיעו לשמי האתר בקבוצות של שלושה, שישה, תשעה ו-12 מטוסים בצורות מבנה שונות. בהמשך השתתף במטס מספר רב של מטוסי קרב סילוניים, אשר טסו בקבוצות של 24 ו-36 מטוסים. בחלקו האחרון של המטס השתתפו כלי טיס שטסו לבדם - תחילה מפציצים כבדים ולסיום מטוסי קרב מהירים, שטסו במהירויות הקרובות למהירות הקול.
מפרץ קיאק
מפרץ קיאק (באנגלית: Kayak Bay) הוא מפרץ, בצדו הפנימי (המערבי) של מעבר פמפה, אל תוך החוף המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
המפרץ נמצא מצפון לנקודת מומינו ומדרום לנקודת בוו.
קרחון מאלפיגי וקרחון מקנזי נשפכים אל תוך מפרץ קיאק.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרץ.
המפרץ מופה לראשונה, באופן חלקי, בשנת 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית.
המפרץ מופה בפירוט על ידי משלחות ארגנטינאיות משנת 1947–1948 ונחשב על ידם כחלק ממפרץ פמפה (כיום - מעבר פמפה).
מקור השם.
שמו של המפרץ ניתן לו בשנת 1986 הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של המפרץ ניתן לו על מנת להזכיר את סירות הקיאק של משלחת הכוחות המשולבים הבריטית (British Joint Services Expedition) שהקיפה את האי בראבנט בפברואר 1985.
פסטום
פסטום (באיטלקית: Paestum) הייתה עיר יוונית עתיקה לחופי הים הטירני ביוון הגדולה. חורבות העיר ידועות בשל שלושת המקדשים היוונים מהסדר הדורי שנבנו בין השנים 600 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס ושומרו במצב טוב עד היום. חומות העיר והאמפי תיאטרון שומרו ללא פגע ושרידי קורות של מבנים רבים נוספים, בנוסף למספר דרכים מרוצפות, נשארו עד היום. האתר פתוח לציבור הרחב וכיום מכיל מוזיאון לאומי ובו ממצאים מהאתר היווני העתיק פוסה דל סלה .
לאחר הקמת העיר על ידי מתיישבים יוונים בשם פוסידוניה (ביוונית עתיקה: Ποσειδωνία) העיר נכבשה על ידי לוקאנים איטלקים מקומיים ולאחר מכן על ידי הרומאים. הלוקאנים קראו לעיר פאיסטוס ולאחר מכן העיר קבלה את שמה הנוכחי מידי הרומאים. העיר נעזבה בימי הביניים המוקדמים ונשארה חסרת מתיישבים ומבקרים עד המאה ה-18. כיום שרידי העיר נמצאים באזור פראציונה שבקומונה קאפציו בנפת סלרנו שבדרום איטליה. הקומונה המודרנית נמצאת דרומית לאתר הארכאולוגי, והיא מאופיינת בחופים גדולים ומשמשת כאתר נופש.
היסטוריה.
לפי המלומד היווני סטראבון העיר הוקמה בשם פוסידוניה "Poseidonia" על שם אל הים היווני פוסידון. העיר נבנתה על ידי אכאים יוונים שהגיעו מסיבאריס . המתיישבים בנו ביצורים סמוך לחופי הים אך לאחר מכן עברו לתוך פנים הארץ בחיפוש אחר נקודה גבוהה יותר. הביצורים ככל הנראה נבנו מדרום לעיר על צוק, היכן שנמצאת העיר אגריפולי כיום. על פי המסורת העיר נקראה על שם מקום פולחן לפוסידון שנבנה באזור. התאריך המדויק בו נבנתה העיר אינו מצוין במקורות היסטוריים עתיקים אך הממצאים הארכאולוגיים מתארכים את שנת בניית העיר לאזור 600 לפנה"ס.
על פי סברות שונות, ייתכן שהמתיישבים הראשונים כלל לא היו אכאים אלא טרויזנים. אריסטו כתב כי קבוצה של טרויזנים גורשה מסיבאריס על ידי האכאים. גאיוס יוליוס סולינוס קרא לעיר "מושבה דוריאנית" וסטראבון הזכיר שטרויזן נקראה בעבר פוסידוניה. כתוצאה מכך נטען שהעיר נבנתה על ידי טרויזנים. סברה נוספת אומרת כי העיר נבנתה על ידי סיבארים ודוריאנים גם יחד.
התקופה היוונית.
עדויות ארכאולוגיות ממאות השנים הראשונות בהן נבנתה פסטום מראות כי העיר שגשגה ונבנו בה מקדשים, דרכים ומאפיינים אחרים של ערים יווניות באותה העת. סוג המטבע ועדויות ארכאולוגיות נוספות מהמאה ה-5 וה-6 מראות על קשרים קרובים עם העיר מטאפונטו .
ככל הנראה העיר שמשה מקום מחסה לפליטים מהעיר סיבאריס כשהעיר נכבשה על ידי קרוטון בשנת 510 לפנה"ס. בראשית המאה החמישית על המטבע ששומש בעיר היה חרוט אותו השור שהופיע על גבי מטבעות סיבארים וגם משקל המטבעות היה אותו הדבר, היסטוריון בשם א. גרהאם סובר שככל הנראה הערים היו מקושרות באופן כלשהו וייתכן שהן תפקדו כפוליס אחת או שהייתה להן סוג של אזרחות משותפת.
התקופה הלוקאנית.
רק בסוף המאה החמישית לפני הספירה סטראבון מציין כי העיר נכבשה על ידי הלוקאנים. על פי העדויות הארכאולוגיות, נראה ששתי תרבויות - יוונית ואוסקנית חיו זו לצד זו.
ציורים על מצבות רבות מראים רכיבה של סוסים, דבר המאפיין את הלוקאנים מהמעמד הגבוה.
התקופה הרומאית.
בשנת 280 לפנה"ס לאחר מלחמת פירוס העיר נהפכה לעיר רומאית. במהלך הפלישה הקרתגית בפיקודו של חניבעל, העיר נשארה נאמנה לרומאים ולאחר המלחמה כאות תודה השלטונות אפשרו לעיר להטביע את המטבעות שלה בעצמה והעיר שגשגה בתקופת האימפריה הרומית.
העיר ננטשה בימי הביניים, ככל הנראה בשל מלריה ופשיטות שבוצעו על ידי פיראטים סרצנים.
מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בספטמבר 1943 חופי העיר שמשו כמקום נחיתה לחטיבה 36 של חיל הנחתים של ארצות הברית במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה, במהלך מבצע בשם "מבצע סופת השלג". כוחות גרמנים ניסו להדוף את המתקפה, דבר שהוביל ללחימה הזה בעיר ומחוצה לה ולאחר תשעה ימים הגרמנים נסוגו. כוחות בעלות הברית והצלב האדום הציבו את אוהלי הלינה שלהם ליד המקדשים ובתוכם, בעיקר מכיוון שגם הגרמנים הסכימו שהמקדשים הם "מחוץ לתחום" ולא הפציצו אותם.
מבנה האתר.
האטרקציות המרכזית באתר כיום הם שלושת המקדשים היוונים העתיקים שנבנו בין השנים 550 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס שנבנו בצורה אופיינית לתקופה. המקדשים בעלי אכסדראות רחובות וקמורות שנבנו בשיטת האנטזיס כך שהן נעשות רחבות יותר ויותר ככל שהן מתקרבות לקרקע. האכסדראות הן בעלי כותרות רבות המדמות פטריות הפוכות.
מבין שלושת המקדשים אך ורק המקדש השני של הרה נשאר בעל אנטבלטורה מעל האכסדראות, כשלשני המקדשים האחרים נשאר רק הארכיטרב.
המקדשים הוקדשו להרה, אתנה ופוסידון. שני המקדשים שהוקדשו להרה נמצאים זה ליד זה בעוד שהמקדש שהוקדש לאתנה נמצא בצידו השני של האתר. ישנם מקדשים רומים ויוונים אחרים באתר אך הם פחות משומרים משלושת המקדשים המרכזיים. בשונה ממקומות אחרים, במקדשים כמעט ולא נמצא שיש ונמצאים בהם מספר תבליטי אבן. בנוסף לתבליטים נשמרה גם פיסת טרקוטה שנמצאת כיום במוזיאון.
העיר העתיקה של פסטום משתרעת על שטח של 120 הקטאר לערך, רק ב-25 הקטאר מכלל השטח של האתר נערכו חפירות ארכאולוגיות, השטח בו נערכו החפירות כולל את שלושת המקדשים המרכזיים וכן מבנים מרכזיים אחרים, 95 ההקטאר הנותרים לא נחקרו בכלל. העיר מוקפת בחומת הגנה באורך 4750 מטרים, עוביה בין חמישה לשישה מטרים וגובהה הוא כ-15 מטרים. בחומה נמצאים 24 מגדלי שמירה מרובעים ועגולים. ייתכן שבעבר היו 28 מגדלים אך הם נהרסו במהלך עבודות לבניית כביש ראשי במאה ה-18 שחילקו את האתר לשניים.
שלושת המקדשים היוונים.
המקדש הראשון של הרה שנבנה באזור 550 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים, הוא המקדש העתיק ביותר בפסטום. ארכאולוגים מהמאה ה-18 קראו למקדש "הבזיליקה" כיוון שחלקם חשבו שמדובר במבנה רומאי.