ב-1999 הגיע גל נוסף של להקות פופ-פאנק שבהן אפשר למצוא את גוד שארלוט, ניו פאונד גלורי ובלינק-182. גל זה אופיין בתמיכה של חברות התקליטים הגדולות, זאת בניגוד לגל להקות הפופ-פאנק של תחילת שנות ה-90 שנוהלו באמצעות לייבלים קטנים ועצמאיים. יחסית לשאר להקות הפופ-פאנק בבלינק-182 ניכר כי הם ביצעו מעבר אומנותי חד ובוטה במטרה לפזול לקהל חדש ורחב הרבה יותר. האלבום של בלינק אופיין במלודיות קליטות והמנוניות וליריקה פשוטה שפונה לקהל צעיר ומתאפיין בהומור נמוך.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 מספר להקות התחילו לשלב פופ-פאנק עם סוגי מוזיקה אחרים כמו אימו ופוסט-הארדקור.
לדוגמה: +44, דה אקדמי איז..., All Time Low, Cartel, Cute Is What We Aim For, The Early November, Hit The Lights, The Matches, Motion City Soundtrack, Paramore, The Pink Spiders, The Red Jumpsuit Apparatus, Hawk Nelson, and Stellar Kart.
ביולי 2007, יצאו האלבום של סם 41, "Underclass Hero" והאלבום של MxPx, "Secret Weapon". באלבומים אלה ניתן לראות כיצד הלהקות חוזרות לנגן מוזיקת פופ-פאנק כמו בתחילת הקריירה שלהן. האלבומים הנ"ל זכו ליותר הצלחה בקרב המעריצים הישנים והחדשים כאחד. גם להקת גוד שארלוט הודיעה על כך שהיא חוזרת לנגן פופ-פאנק באלבומה הרביעי, "Good Morning Revival".
פופ-פאנק בישראל.
בשנת 1994 קמה בחיפה, ישראל להקת הפופ-פאנק Useless ID, אשר זכתה להצלחה רבה ביחס לשאר להקות הפאנק בארץ.
בראשית דרכה הייתה הלהקה לא ידועה, והייתה מאופיינת במוזיקת פאנק רועשת כמעט חסרת ליריקה.
בהמשך דרכם, כשיצא האלבום Bad Story, Happy Ending - אשר הוקלט בלייבל המכובד קונג-פו (בו הקליטו בלינק-182 את אלבומם הראשון), התפרסמה הלהקה ברחבי העולם, ונעשתה מצליחה במיוחד בארצות הברית, קנדה, ויפן.
ביקורת
שומרי הסף של האתיקה, הזהות, הערכים והעקרונות של תרבות הפאנק נוטרים טינה מסוימת לזרם הפופ-פאנק. זאת, בשל התמסחרותו, כניעתו למוסכמות, השתלבותו בזרם המרכזי והתפשרותו על חופש היצירה, שלא להזכיר את כפיפותו הברורה לתאגידים מסחריים ולממסד הפוליטי. לפי שומרי הסף האלו, מטרותיה של תרבות הפאנק היא לפרוץ גבולות, לערער על סמכויות ולאתגר את הממסד הפוליטי. למרות זאת, הפופ-פאנק קידם נורמות של גלובליזציה, פרסום, מסחור ושיווק והכחיד את האלמנט הנשכני, המחאתי והעצמאי
גיאורג זימל
גבעת חיים מאוחד
גִּבְעַת חַיִים (מְאֻחָד) הוא קיבוץ ליד חדרה, הנקרא על שם חיים ארלוזורוב שנרצח ב־1933. היישוב, שנוסד ב-1932, והתפרסם ב-1945 בעת המאבק נגד הבריטים, הוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר.
מקור השם.
במלאת שנה לעלייתו של קיבוץ ג' על הקרקע, הוחלט לקרוא ליישוב "גבעת חיים", על שמו של חיים ארלוזורוב, המנהיג הציוני שנרצח על חוף ימה של תל אביב. לזכרו בנו החברים את "עיגול ארלוזורוב" ונטעו סביבו עצי פיקוס.
תולדות הקיבוץ.
בשנת 1925 הגיעה קבוצת העולים הראשונה מרומניה לקיבוץ ג', ומשם ב-1927, עברה לבת גלים, שבחיפה. קיבוץ ג' התפלג ב-1930, וב-14 ביולי 1932 עלו אנשי הקיבוץ לקרקע.
ב-25 בנובמבר 1945 התקיים המצור על גבעת חיים.
לאחר קום המדינה, בשנת 1949, נוספו לקיבוץ שטחים מהצפון, הרבה מעבר לשורת האקליפטוסים, מהאדמות של הכפרים הערבים הסמוכים שננטשו. בשנת 1951 עזבו חברי מפא"י את הקיבוץ והקימו מעבר לכביש את גבעת חיים איחוד.
בשנים הראשונות עדיין לא נבנו בתים, חדר האוכל שכן בצריף, והוקמו ענפים בהם: פלחה, מטעים, גן ירק, רפת, לול, משתלה, מכוורת, מכבסת חוץ ומאפייה. ענפים נוספים נוסדו לאחר מכן בהם דיר כבשים ומטוויית צמר, חבתנייה, ברווזייה, אורווה ומפעל שימורי מזון לצבא הבריטי – גת.
במשך שנים קבוצות הפועל גבעת חיים בכדורסל נשים וגברים שיחקו בליגות הלאומיות.
בשנת 1990 הוקמו בקיבוץ בתי הספר האזוריים, "יובלים" ו-"שחר" (שמאוחר יותר הועבר לעין החורש), וב-2002 הקיבוץ הופרט וכל אורחות החיים בו השתנו.
פילוג.
בשנת 1951 החליטה קבוצת חברים לפרוש ולהקים קיבוץ חדש – גבעת חיים איחוד. הפילוג התחולל על רקע המחלוקת בין תומכי ברית המועצות הקומוניסטית (המאוחד) לבין תומכי ארצות הברית והמערב הקפיטליסטי (האיחוד). עד שקמה הנקודה החדשה, גרו שתי הקבוצות (המאוחד והאיחוד) ביישוב הישן. משפחות התפצלו וחברים מאתמול הפכו אויבים. זיכרון הפילוג נשאר כפצע עמוק בלב האנשים והילדים.
פאגוט
בוסתנאי
הקונצ'רטי הברנדנבורגיים
הקונצ'רטי הברנדנבורגיים (רשימת יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך 1046-1051) הם אוסף של שישה קונצ'רטי מסוג קונצ'רטו גרוסו אשר נכתבו על ידי יוהאן סבסטיאן באך בזמן שהותו בקֶטֶן בשנים 1718–1720, והוקדשו למרקיז מברנדנבורג ב-1721.
רקע.
לקראת סוף שנת 1718 בילה באך בברלין, במטרה לאסוף צ'מבלו חדש שנבנה עבורו. בזמן שהותו בברלין פגש כנראה באך את המרקיז מברנדנבורג, מוזיקאי חובבן ונלהב, ונתבקש על ידיו להכין אוסף של קונצ'רטי עבורו. כשהכין באך את העותק מ-29 במרץ 1721 שהוקדש למרקיז הודה שקיבל את הוראותיו של המרקיז מספר שנים קודם לכן. הפער בין בקשתו של המרקיז ובין פרסום העותק המוקדש של באך נעוץ כנראה במשקל הכבד של היצירות שכתב באך בשהותו בקתן.
לדברי ההיסטוריון הגרמני היינריך בסלר (Besseler), הקונצ'רטי לא הולחנו כמחזור אלא בנפרד – מספרים 6, 3 ו-1 ב-1718, מספר 2 ושני הפרקים האחרונים של מספר 1 ב-1719, ומספרים 4 ו-5 ב-1720. המוזיקולוג הבריטי ת'רסטון דארט (Thurston Dart) האמין שקונצ'רטו מס' 6 הולחן בתקופה מוקדמת יותר בויימאר (1708-1717) או אפילו בארנשטאדט (1703-1707).
הקונצ'רטי.
קונצ'רטו מס' 1 בפה מז'ור רי"ב 1046.
נכתב לשלושה אבובים, בסון, שתי קרנות, כינור פיקולו סולו; תזמורת של שני כינורות, ויולה וקונטינואו.
הסולנים ביצירה הם האבובים (במיוחד האבוב הראשון), הבסון והכינור. גם תפקידי הקרנות נחשבים כתפקידי סולו, אם כי חלק גדול מהזמן הן משמשות כחלק מהתזמורת. הסינפוניה של קנטטה מס' 208 ("קנטטת הציד") היא גרסה מוקדמת של קונצ'רטו זה.
קונצ'רטו מס' 2 בפה מז'ור רי"ב 1047.
נכתב לחלילית, אבוב, חצוצרה, כינור סולו; תזמורת של שני כינורות, ויולה, קונטינואו.
תפקיד החצוצרה קשה ותובעני מאוד, במיוחד עבור החצוצרה הטבעית בה נגנו בזמנו של באך. ישנם מוזיקולוגים המאמינים שבאך השתמש במילה Tromba (באיטלקית "חצוצרה") במשמעות רחבה של כלי נשיפה ממתכת, וכי יש לבצע את התפקיד בקרן יער.
קונצ'רטו מס' 3 בסול מז'ור רי"ב 1048.
נכתב לשלושה כינורות, שלוש ויולות, שלושה צ'לי וקונטינואו.
פרק האדג'יו הוא למעשה שני אקורדים, ומהווה חידה עבור מוזיקאים. ברוב הביצועים מאלתר הכנר או נגן הקונטינואו קדנצה בפרק זה. המוזיקולוג ת'רסטון דארט הכניס לראשונה את השימוש בפרק האדאג'ו מהסונטה בסול מז'ור לכינור וקונטינואו רי"ב 1021 במקום הפרק המקורי. קונצ'רטו זה מתייחד בכך שאין בו תזמורת ליווי נפרדת: תשעת הסולנים משמשים גם כתזמורת.
קונצ'רטו מס' 4 בסול מז'ור רי"ב 1049.
נכתב לכינור סולו, שתי חליליות; תזמורת של שני כינורות, ויולה וקונטינואו.
תפקיד החליליות כתוב ל-flauto d'echo, ויש מחלוקת בין המוזיקולוגים אשר לכוונתו של המלחין. רוב המוזיקולוגים חושבים שמדובר בחלילית האלט הרגילה, ושהציון echo ("הד") מתייחס לתפקיד ההד בפרק השני. באך עיבד מאוחר יותר את הקונצ'רטו הרביעי מחדש כקונצ'רטו לצ'מבלו בפה מז'ור, רי"ב 1057.
קונצ'רטו מס' 5 ברה מז'ור רי"ב 1050.
נכתב לחליל, כינור, צ'מבלו (סולנים); "תזמורת" חסרה המורכבת מכינור, ויולה, צ'לו וְויולונה.
הקונצ'רטו נכתב כנראה עם חזרתו של באך מברלין ב-1719, כדי להפגין את יכולתיו של הצ'מבלו החדש שאיתו חזר, בייחוד על ידי הקדנצה הארוכה והראוותנית שבסוף בפרק הראשון.
קונצ'רטו מס' 6 בסי במול מז'ור רי"ב 1051.
נכתב לשתי ויולות, שתי ויולות דה-גמבה, צ'לו, ויולונה, קונטינואו.
הקונצ'רטו כנראה מגיע ממספר מקורות, ביניהם רי"ב 208, קנטטה מהתקופה שלפני קתן. התפקיד של הויולות דה גמבה והמנעד שבו הוא עושה שימוש, רומז שהוא נכתב במקור לוויול טנור. כלים אלו היו נוחים יותר לשימוש על ידי מוזיקאים לא מקצועיים. תפקידי הסולו בקונצ'רטו שייכים לוויולות, ובמידה מסוימת גם לצ'לו - ייתכן שבאך רצה ליצור הנגדה בין משפחת הכינור החדשה יותר לבין משפחת הוויול העתיקה.
חנה טאו
חנה טאו (ת"ש, 1940 לערך - י' בניסן ה'תשס"ה, 19 באפריל 2005) הייתה רבנית ומחנכת בולטת בתחום לימוד תורה לנשים בציבור הדתי לאומי.
ביוגרפיה.
נולדה לרב מרדכי אריה (מרטין) הלוי הברפלד, רבה של קהילת זלטה מורבצה שבסלובקיה. במלחמת העולם השנייה איבדה את רוב משפחתה ונדדה עם אמה ואחיה הקטן. לאחר עלותם לארץ ישראל בשנת ה'תש"ז למדה בין השאר ב"בצלאל". בשלהי שנות ה-50 נישאה לרב צבי ישראל טאו, תלמידו של הרב צבי יהודה קוק. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים. רוב שנותיה התגוררה עם משפחתה בשכונת קריית משה בירושלים.
הרבנית חנה טאו הייתה מתלמידותיו של הרב צבי יהודה קוק ולמדה גם מבעלה.
בשנות ה-60 החלה להעביר שיעורים לנשים במחשבת ישראל, במשנתו של המהר"ל מפראג ובתורת הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה קוק. בין היתר העבירה שיעורים לנשים במושב קשת, כאשר שכן סמוך לקוניטרה.
מאז שנות ה-70 השתתפה בהקמת כמה מן המדרשות התורניות לנשים בירושלים. לימדה בשתיים מהן, מכון אורה ומדרשת הרובע.