הנהגתה הפוליטית והשפעתה על מהלכי הלחימה מול הצרפתים העצימו את הערכתם לה כאשת פוליטיקה. הצרפתיים קראו לה "הגברת של הארמון" (סיידת אל-קס'ר, سيدة القصر). ג'ונבלאט נמנעה מהפיכת הר הלבנון לאזור לחימה מול הצרפתים. המצב הביטחוני בהר הלבנון בין השנים 1924–1925 היה מתוח, מכיוון שהיווה מקום אסטרטגי ללחימה. בשנת 1925, תקפו הצרפתים את אנשי עיירת בעד'ראן א-שוף (بعذران الشوف). הכוחות הצרפתיים התגברו על הכוחות של הדרוזים והיו על סף כיבוש העיירה. ג'ונבלאט הביעה את עמדתה וכוונתה לשמור על עיירת בעד'ראן מפני הכוחות הצרפתיים. היא ביקשה להיפגש עם מפקד ההתקפה הצרפתית, הקולוניאל קלימאנסו. בפגישתה איתו הצליחה לשכנעו לסגת מההתקפה הצרפתית על הדרוזים בהר השוף. היא קיבלה את הבטחתו שאף אזרח דרוזי לא ייפגע בתקופת המנדט הצרפתי. הבטחתו התקיימה בפועל במשך התקופה שבה ג'ונבלאט כיהנה בתפקידה הפוליטי. בעקבות הלחימה בבעד'ראן, אכפו הצרפתים את גביית המיסים מאזרחי הרי השוף. סכומי המיסים היו גבוהים, וג'ונבלאט פנתה לאנשי המנדט הצרפתי באזור על מנת להפחית את סכומי הגבייה ובקשתה נענתה בחיוב.
ג'ונבלאט ניהלה אסטרטגיה פוליטית מול המנדט הצרפתי, שמהותה הייתה לשמור על אזור השוף מחוץ לטווח הכיבוש והלחימה הצרפתית. היא רצתה לשמור על איזון בין אזרחים מהדתות השונות. בעקבות כך, מנעה את יצירתה של אווירת מלחמה בקרב מתנגדי המנדט הצרפתי באזור. היא ראתה במנדט הצרפתי כוח פוליטי, שבשם הלחימה וההתנגדות לו, עלולים אזרחים להיגרר אחרי מלחמת אזרחים מיותרת.
בשנת 1925, ביקר הנציג הצרפתי הנרי דה גובינל בארמון אל-מוכתארה פעמים רבות. בפגישותיו עם ג'ונבלאט נעשו מאמצים רבים, על מנת ליישר קו בין כוחות המנדט הצרפתי לבין עמדותיה הפוליטיות. ג'ונבלאט הביעה הסכמה לכך שהדרוזים בהרי השוף לא יילחמו מול המנדט הצרפתי ולא יתנגדו לו. מצד שני, הצרפתים הסכימו לשמור את כוחותיהם רחוק מאזור הרי השוף ולא לפגוע פיזית או כלכלית באינטרסים של הדרוזים בלבנון.
בין הצרפתים לג'ונבלאט היו יחסי אמון הדדי. הצרפתים סמכו עליה ואף חששו שתשנה את עמדתה הפוליטית כלפיהם. מכיוון שמאזן הכוחות באזור היה לטובתה, הייתה בעמדת מפתח ומוקד הכוח בזירה הפוליטית בלבנון.
יחסיה הפוליטיים.
עם הסורים.
ב-12 באוגוסט 1925, תקף הצבא הצרפתי שמנה ששת אלפים חיילים, אזורים סמוכים לא-סווידא (السويداء) בסוריה. כתוצאה מההתקפה הזו, אסרו החיילים הצרפתיים מספר רב של מורדים סורים באזור. הצרפתיים פנו לנזירה ג'ונבלאט כדי שתעזור להם להגיע להסכם ופשרה עם המנהיגים הסורים. ג'ונבלאט הסכימה לעזור לצרפתיים, ואף הצליחה לגייס את המנהיגים הבאים: פריד ביק אלעמאד (فريد بيك العماد), אל-שיח' רשיד אמיר א-דין (رشيد امير الدين), פאיז ביק אלעמאד (فايز بيك العماد), אשיח' קאסם אבו שקרא (الشيخ قاسم ابو شقرا), אשיח' ווהבה טליע (الشيخ وهبة طليع) .התנאי להסכמתה היה, שהחיילים הצרפתיים ישחררו את האסירים הסורים לחופש. שחרור האסירים הסורים הדגיש את השפעתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט על הצרפתיים. הסכם הפשרה שהתקיים בן הסורים לצרפתיים קידם את מעמדה הפוליטי של נזירה ג'ונבלאט בעיני המנהיגים הסורים. לעומת זאת, קיימת מחלוקת לגבי עמדתה הפוליטית של נזירה ג'ונבלאט לגבי המהפכה של סולטאן אל-אטרש והמרד הדרוזי בסוריה שהיה בין השנים1925–1927. מהפך זה נעשה למען עצמאותם של הסורים כנגד הכיבוש הצרפתי. כפי שהוצג לעיל בתקופת המרד הסורי, היה שיתוף פעולה בין הדרוזים בסוריה לבין הדרוזים בלבנון. הסיבה לכך היא תכונת המיעוט הדרוזית המשותפת לכל עם מיעוטים. נזירה ג'ונבלאט לא הביעה התנגדות למרד הדרוזי בסוריה. היא ניסתה לעזור בהפסקת הלחימה בין הסורים לצרפתיים. מצד שני היא סירבה להרחיב את פעילות הלחימה בהרי השוף. היא נמנעה מהפיכתו לאזור לחימה נוסף בין הצרפתיים לדרוזים בלבנון. מכיוון שהר השוף מתאפיין באוכלוסייה רב תרבותית (דרוזים, מוסלמים ונוצרים). היא חששה שהלחימה נגד הצרפתיים עלולה לגרום לשסע בין העדות בתוך הר השוף ולמלחמת אזרחים. לכן, היא מנעה התרחבות הלחימה בלבנון ושמרה על איזון ורגיעה בהר השוף. אף על פי שעמדתה הייתה שנויה במחלוקת בקרב הדרוזים בסוריה, נזירה ג'ונבלאט הייתה משוכנעת ואחראית לקבלת החלטה זו ופעלה על פיה.
עם הנוצרים.
איש הדת הנוצרי גריגוריס אבי סמרא (غريغوريس ابي سمرا) תיאר את יחסיה הפוליטיים של נזירה ג'ונבלאט עם הנוצרים כיחסי הערכה, כבוד ואחווה. בתחילת המנדט הצרפתי, חלק רב מהאזרחים הנוצרים שחיו בהרי השוף היו בסכנה ואיום מצד החיילים הצרפתיים. ג'ונבלאט פתחה את דלתותיו של ארמון אל-מוכתארה לגיבוש המנהיגים הפוליטיים הנוצרים יחד עם הדרוזים. מטרתה הייתה ליצור אחדות לאומית בזמן הכיבוש. המפגש הזה זכה לשבח מאנשי הדת הנוצרים: אגסטין אל-בסותאני (اغسطين البستاني) ואתנאסיוס כריאטי (اثناسيوس خرياطي). הם הדגישו שיוזמתה של נזירה ג'ונבלאט למפגש בין הנוצרים והדרוזים מעיד על כוונתה ליצור קשר של אחדות בין שתי העדות, בזמן מלחמה.
עם בשארה ח'ורי.
נזירה ג'ונבלאט תמכה במפלגתו של אמיל אדה, יריבו של נשיא לבנון בתקופת המנדט הצרפתי בשארה אל-ח'ורי. היא הביעה את התנגדותה למפלגת הבלוק החוקתי שבשארה אל-ח'ורי השתייך אליה. הוא כתב ביומנו על יחסיו עם נזירה ג'ונבלאט בשנת 1946 תחת הכותרת: הכיסא של בית אדין ודאר אל-מכותארה (كرسي بيت الدين ودار المختارة). ביומנו הוא מדגיש את הערכתו לאישיותה הפוליטית והשפעתה הרבה על המנהיגים הפוליטיים הנוצרים. הוא ציין שנזירה ג'ונבלאט הייתה דמות פוליטית מוערכת על ידי היועצים הצרפתיים ואנשי המנדט הצרפתי. הוא מציין שהיא הצליחה אחרי מות בעלה, לשמור על מאזן הכוחות בתוך ארמון אל-מוכתארה. למרות ההתנגדות והסלידה שהביעה נזירה ג'ונבלאט כלפי בשארה אל-ח'ורי. להתנגדות זו קיימות סיבות שורשיות שקשורות להיסטוריה של משפחת ג'ונבלאט. בשארה אל-חו'רי ומפלגתו תמכו במשפחת ארסלאן המתחרה הפוליטית לאורך דורות למשפחת ג'ונבלאט. תמיכתו הפוליטית במשפחת ארסלאן העצימה סלידה זו בתקופת הנהגתו של פואד ג'ונבלאט. כתוצאה מכך, נזירה ג'ונבלאט הביעה התנגדותה לבשארה אל-ח'ורי.
השפעתה על כמאל ג'ונבלאט.
שנותיו הראשונות.
למרות תפקידה הפוליטי, המשיכה נזירה ג'ונבלאט לגדל את ילדיה, לינדה וכמאל. היא השפיעה מאוד על תחילת דרכו של כמאל ג'ונבלאט. בשנת 1926 החל כמאל ג'ונבלאט ללמוד בבית הספר על שם האב לזרוס באינטורה. במכתביה של נזירה ג'ונבלאט עם עדנאן א-שהאל (عدنان الشهال), היא מפגינה את השפעתה ודאגתה להמשך לימודיו האקדמאים של כמאל. במכתבים היא מתייעצת עם עדנאן אשהאל, מבקשת את עזרתו ומגייסת אותו על מנת לשכנע את כמאל ללמוד משפטים, אף על פי שכמאל לא רצה בכך. כמאל ג'ונבלאט רצה ללמוד רפואה, ולהיות רחוק מהחיים הפוליטיים. מצד שני נזירה ניתבה וסללה את הדרך הפוליטית לבנה. בשנת 1945 סיים כמאל תואר במשפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף. במכתבה מ-23 באוגוסט 1937 היא כותבת: "בני כמאל סיים את הבגרות בהצלחה. אני פונה אליך, מכיוון שבעזרתך אפשר לחזק את הרצון שלו ללמוד משפטים. ניסיונך כשופט ישפיע עליו, וישכנע אותו ללכת בדרך זו. הוא רוצה ללמוד פילוסופיה, אך איני רואה את זה לנכון לכמאל. ביקשתי מחברי המשפחה לשכנעו לוותר על זה. בינתיים חכמת מנהל את החיים הפוליטיים ביחד איתי. אך אני רוצה שכמאל ישתלב בפוליטיקה".
תחילת דרכו הפוליטית.
בשנת 1943 פילסה נזירה ג'ונבלאט את הדרך לכניסתו של כמאל לפוליטיקה בלבנון. לאחר פטירתו של חיכמת ג'ונבלאט, היא שיתפה פעולה עם המנדט הצרפתי, הפוליטיקה המארונית ואמיל אדה. היא יצרה מערך חדש ומובטח לבנה שאפשר לו להצליח בבחירות. בספטמבר 1943 נבחר בפעם הראשונה לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז הרי השוף. הוא הצטרף לאופוזיציה לממשלה בראשות מפלגת הבלוק החוקתי שהונהגה על ידי נשיא לבנון בשארה אל-ח'ורי. אחרי הצלחתו של הבן בבחירות, פרשה נזירה ג'ונבלאט מהחיים הפוליטיים. היא השיגה את מטרתה השארת ההנהגה הפוליטית בתוך משפחת ג'ונבלאט, ובנה כמאל הפך למנהיג הפוליטי של הרי השוף.
הפרידה והסכסוך הפוליטי.
דרכו הפוליטית של כמאל התפצלה והייתה שונה מדרכה של אמו. כמאל הקים קו פוליטי חדש, אשר תומך במעמד הפועלים. הוא התנגד לפוליטיקה שדגלה בה אמו. הוא ראה בפוליטיקה שלה כמעודדת את המעמד הגבוה והמשפחות האריסטוקרטית, בנוסף לתמיכתה במנדט הצרפתי. המתיחות בין כמאל ונזירה ג'ונבלאט התגברה ב-1 במאי 1949. כאשר במסיבת תה שאותה ערך כמאל הוא הזמין את חבריו מהזירה הפוליטית. במסיבה זו הוא הודיע על הקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרוסיבית. נזירה ג'ונבלאט התנגדה בתוקף לפעילות הפוליטית של בנה והקמת המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. היא התנגדה לקריאתו בא-רפיק' (الرفيق) על ידי חבריו. היא ניסתה להפעיל עליו לחץ רב על מנת להפסיק את פעילותו הפוליטית שאליה הוא חותר. בנה, בשונה מהפעמים הקודמות, סירב הפעם להיענות לאמו. בעקבות עמדותיו של בנה, עברה נזירה ג'ונבלאט לגור עד סוף חייה בארמון בתה לינדה וגיסה חיכמת ג'ונבלאט.
האישה נזירה ג'ונבלאט.