בניגוד לדעה זו, בהשפעת מלאני קליין, שמה ריווייר דגש במקום אחר, על יאושו של המטופל לגבי עולמו הפנימי וחוסר התקווה לגבי אפשרות לתיקונו". היא מתארת בעוצמתיות את אפיון המתעתע של המטופל, המסיכה, המסתירה הסתייגותו מכל שליטה תחת רציונליזציות אינטלקטואליות, או תחת היענות מעושה ונימוס שטחי". "אפילו שיפור נראה לעין יכול להתבסס על הגנה מאנית: המטופל מנצל אותנה בדרכו במקום להשלים אנליזה מלאה".
הגנות מאניות מסוג זה היו עם זאת בעיני ריווייר ניסיון נואש להימנע מהכאב הדיכאוני של עולם פנימי ריק.
אגב התנגדויות המסוות את העמדה הדיכאונית פולטת ריווייר משפט מפתח שניתן לקרוא אותו מנקודת מבט מקצועית או כווידוי:
"זו הייתה חווייתי"
פרסומים.
Athol Hughes ed., "The Inner World and Joan Riviere: Collected Papers 1920–1958" (London 1991)
אדם קארסט
אדם קארסט (נולד ב-1 באפריל 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
קארסט נולד בקנדה וגדל בעיר יקנעם עילית. הוא בוגר מגמת תעשייה וניהול ומחשבים בתיכון היובל (הרצוג) כפר סבא ובוגר פנימיית שטיינברג. הוא למד בסטודיו למשחק וורד אליו נכנס בגיל 26 לתרפיה במשחק, בעודו עובד כמאבטח מטוסים בניו יורק. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם ביחידת אגוז.
קריירת משחק.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של ז'אן-קלוד ואן דאם בתפקיד ׳סולי׳ ובסדרת הטלוויזיה Body Language ל-Showtime בתפקיד "אדוארדו" (הדרום אמריקאי), בבימויו של .
בשנת 2009 היה איש הפעלולים של הדמות 'ניק' במשחק הווידאו "Left 4 Dead 2" ושיחק בשני פרקים בעונה השישית של הפמליה כאיש האבטחה של "וינס" .
בשנת 2016 שיחק את איציק האינסטלטור בסדרה "מפלצות קטנות".
בשנת 2017 שיחק בפרק הפיילוט והראשון בסדרה "רבל" כעבריין הצ'צ'ני "אחמד זידוריף", בסדרה המצליחה של אמזון "Transparent" בתפקיד "אדם", ובנוסף התחיל לשחק בעונה הראשונה של הסדרה "שלג צח" המציגה את האתיקה השנויה במחלוקת של עולם הפשע, בתפקיד "מאיר", בה המשיך לעונה שנייה ושלישית 2018–2019.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של אנטואן פוקואה "נקודת שוויון 2" בתור מאפיונר טורקי בסצנת הפתיחה של הסרט. בנוסף הגיח ככוכב אורח בסדרות הטלוויזיה "מיגל" בערוץ HOT וב-"Angie Tribeca" בדמותו של קלוד מרלו הצרפתי.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של "אדם" בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה" של קשת 12.
אכירורפטור
אכירורפטור (שם מדעי: Acheroraptor; מיוונית: "השודד של העולם התחתון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים, אשר התקיים בקרטיקון העליון בגיל המאסטריכט לפני 66 מיליון שנה, ממש לפני הכחדת הקרטיקון הגדולה. דבר זה הופך אותו לצעיר שבכל הדרומזאורים לצד הדקוטרפטור שנמצא באותו אתר (אך בדקוטה הדרומית). מאובניו שכללו בעיקר עצמות של לסת תחתונה, נמצאו בתצורת הל קריק שבמונטנה. המאובנים מצויים כיום בהמוזיאון המלכותי של אונטריו. הוא סווג ב-2013 ונמצא ממנו מין יחיד - "Acheroraptor temertyorum".
דינוזאור זה היה דומה לולוצירפטור המונגולי ולזאורורניתולסט, וכמותם היה בעל מבנה דו-רגלי זריז, טפרים קטלניים ולסת מוארכת. ככל הנראה היה עטוי נוצות. הוא הגיע לאורך של 2.9–3 מטרים, לגובה של 0.9 מטר ולמשקל 40 ק"ג בערך.
הוא חי בסוף הקרטיקון של אמריקה הצפונית לצד מיני דינוזאורים גדולים כמו הטירנוזאורוס, הטריצרטופס והאנקילוזאורוס, ונראה שהיה ניזון מטרף קטן אותו תפס בכפות רגליו בעלות הטופר דמוי המגל. כמו שאר הדינוזאורים הוא נכחד בסוף הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
צ'יפס (כלב)
צ'יפס (באנגלית: Chips; 1940 – 1946) היה כלב מגזע האסקי סיבירי-רועה גרמני מעורב. הוא היה כלב תקיפה ושמירה של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, והוא נחשב ככלב המעוטר ביותר לאחר המלחמה.
היסטוריה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, גם כלבים אזרחיים גויסו למשימות צבאיות. אדוארד ג'יי וורן, תושב העיירה פלזנטוויל שבמדינת ניו יורק, שלח בשנת 1942 את כלבו למרכז אילוף כלבים צבאי בעיירה פרונט רויאל שבוירג'יניה.
הוא החל את דרכו ככלב שמירה, ולאחר מכן הצטרף לדיוויזיית החי"ר השלישית, שפעלה בצפון אפריקה, סיציליה, איטליה, צרפת וגרמניה. מאמנו היה טוראי ג'ון פי רואל.
צ'יפס שימש ככלב שמירה במהלך ועידת רוזוולט-צ'רצ'יל בשנת 1943. ביולי 1943 השתתף צ'יפס בפלישת בעלות הברית לסיציליה. צ'יפס ומפעילו הוצבו ליד מוצב בו התבצרו ארבעה מקלענים איטלקיים. צ'יפס ברח ממפעילו, זינק לתוך הבונקר ואילץ את המקלענים להימלט ולהיכנע לחיילים האמריקאים. כתוצאה מהתקיפה הוא סבל מפציעה בקרקפת ומכוויית אבקה. בהמשך אותו יום הוא עזר בשביית עשרה חיילים איטלקים נוספים.
בדצמבר 1945 הוא שוחרר משירותו הצבאי והושב לבעליו.
בשנת 1990 עשתה חברת וולט דיסני סרט על חייו, בשם "Chips, the War Dog".
עיטורים.
על אומץ ליבו ותרומותיו למאמץ המלחמתי זכה צ'יפס לעיטור צלב השירות המצוין, לעיטור כוכב הכסף ולעיטור לב הארגמן. העיטורים בוטלו לאחר מכן בשל מדיניות הצבא החדשה שלא להעניק עיטורים לבעלי חיים.
באופן לא רשמי העניקה לו היחידה בה שירת עיטור "ראש חץ" על סיועו בשעת הנחיתה והפלישה, והעניקה לו גם שמונה כוכבי שירות, על כל אחת מהגיחות שלו.
בשנת 2018 קיבל צ'יפס את מדליית דיקין על מאמציו במהלך המלחמה.
וולוו F10, F12, F16
וולוו F10, F12, F16 (בשוודית: Volvo F10, F12, and F16) הם 3 סדרות משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1977–1993.
דגמי "וולוו F10, F12, F16" כוללים דגמי משאית סמי-טריילר כבדה ופול טריילר (ראו תמונה), כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
יוצרו כ-200,000 יחידות.
היסטוריה.
דגמי "F10" ו- "F12" הושקו בשנת 1977, עם מאפיינים חדשניים רבים לתקופתה, ובמיוחד תא הנהג הבטיחותי. ה- "F16" הושק בשנת 1987 והיה חזק יותר.
רכיבי השלדה הבסיסיים וגם רכיבי ההינע של המשאיות, כשהושק בשנת 1977, התבססו במידה רבה על אלה שהוצגו בשנת 1973 עבור משאיות סדרת "וולוו N". המספור בדגמים אלה מציג את עקירת המנוע בליטר. יציאות כוח שונות הוצעו, והמנועים עברו מספר שינויים במהלך השנים. כל המנועים הם מנוע דיזל טורבו עם שישה צילינדרים מתוצרת וולוו.
הסדרה קיבלה שני שדרוגים גדולים במהלך הפקתה. הראשון בשנת 1983, שכלל שינויים גדולים בתא הנוסעים, (שמשה קדמית וגג מוגבה יותר) שלדה חדשה עם ירידה במשקל וקפיצים פרבוליים, ותא הנוסעים המרווח "גלובטרוטר" (Globetrotter) הוצע כאופציה. המנועים קיבלו גם שדרוג, אך תפוקת הכוח לא השתנתה.
השדרוג השני הגיע בשנת 1987, עם הגעתו של דגם ה- "F16" העוצמתי שעבר מספר שינויים קוסמטיים. למשאית "F16" הורכב מנוע שישה צילינדרים בטור, עם ארבעה שסתומים לכל צילינדר וציר גל זיזים גבוה. דגם ה- "F16" שימש באופן נרחב לצורך הובלת משקולות רכבת גדולות, כמו משאיות עצים בסקנדינביה (שוק שנשלט עד כה על ידי משאיות סקאניה המונעות על ידי מנוע "סקניה V8", ומשאיות "סיסו" עם מנועי "Cummins" בפינלנד). דגמים אילו היו פופולריים גם ברכבות הכבישים של אוסטרליה.
צ'יפס (פירושונים)
אדוארד לואו
אדוארד "נד" לואו (באנגלית: Edward Low; שם המשפחה נכתב גם כ"לואי"; 1690– 1724) היה פיראט אנגלי ידוע לשמצה בימים האחרונים של תור הזהב לפיראטיות, בראשית המאה ה-18. נולד בעוני בווסטמינסטר, לונדון, והיה גנב מגיל צעיר. הוא עבר לבוסטון, מסצ'וסטס, בצעירותו. אשתו מתה בלידה בסוף 1719. כעבור שנים, הוא הפך לשודד, הפועל מול חופי ניו אינגלנד וגם באיים האזוריים, ובסופו של דבר גם בקאריביים.
ללואו היו מספר אוניות, לרוב פעל בצי קטן של שלוש או ארבע ספינות. צוות הפיראטים שלו תפסו לפחות כמאה אוניות במהלך הקריירה הקצרה שלו, ושרפו את מרביתן. אף על פי שהיה פעיל רק שלוש שנים, לואו נשאר ידוע לשמצה כאחד הפיראטים האכזריים ביותר בתקופתו, עם מוניטין של אדם המשתמש בעינויים ובאלימות בקורבנותיו לפני שרצח אותם.
סר ארתור קונאן דויל תיאר את לואו כ"פרא ומיואש", ואיש של "אכזריות מדהימה וגרוטסקית". הניו יורק טיימס כינה אותו מענה, ששיטותיו היו "נותנות קרדיט לכושר ההמצאה של האינקוויזיציה הספרדית בימיה החשוכים ביותר". נסיבות מותו של לואו, שהתרחשו בסביבות 1724, הם נושא לוויכוח פתוח.
ראשית חייו.
על פי ספר "ההיסטוריה הכללית של הפיראטים" של צ'ארלס ג'ונסון, אדוארד לואו נולד בווסטמינסטר, לונדון, אנגליה, בשנת 1690. הוא תואר כאנאלפבית, בעל "אופי מריר", ומוכן תמיד לרמות, התנהל "כפרוע ברחובות קהילת המולדת שלו". כצעיר, נאמר עליו שהיה מהמר ומשחק משחקים מסוכנים.
נראה כי רוב משפחתו היו גנבים. בעודו צעיר, אחיו, ריצ'רד, היה קטן, ונאמר שהוא הובל בסל על גבו של חבר. בקהל ברחוב היה ריצ'רד חוטף את הכובעים והפאות של העוברים והשבים. בהמשך, ריצ'רד ניגש לצורות אחרות של פעילות פלילית ובסופו של דבר נתלה בשנת 1707 בגין פריצה לבית בסטפני.
החיים בבוסטון.
כשהתבגר, נמאס לו מהכייסות והגנבות ברחוב ופנה לפריצה לבתים. בסופו של דבר עזב את אנגליה, ונסע לבדו לעולם החדש בסביבות 1710. הוא בילה שלוש עד ארבע שנים במקומות שונים, לפני שהתיישב בבוסטון, מסצ'וסטס. ב־12 באוגוסט 1714 התחתן עם אליזה מארבל בכנסייה הראשונה של בוסטון. נולד להם בן, שנפטר כשהיה תינוק, ואז נולדה בת בשם אליזבת, בחורף 1719.