ב--7 ביוני 2018 מונה למנהל הטכני של ברצלונה. ב-18 באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו.
נבחרת צרפת.
אבידל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-18 באוגוסט 2004. במדי הנבחרת הופיע 67 פעמים. למרות מספר פציעות ומחלוקות עם פיפ"א, אבידל שותף במונדיאל 2006. הוא שיחק כמגן השמאלי של צרפת לאורך כל משחקיה בטורניר עד הגמר, למעט משחק בודד בשלב הבתים ממנו היה מושעה.
אבידל היה שותף לשלושת משחקיה של הנבחרת הצרפתית בשלב הבתים ביורו 2008, טורניר בו לא ניצחה אף משחק. במשחק האחרון תיקל אבידל את לוקה טוני האיטלקי ברחבה, הורחק בכרטיס אדום וגרם לפנדל לטובת נבחרת איטליה.
אמיך קוצני
אמיך קוצני (שם מדעי: "Emex spinosa") הוא צמח ממשפחת הארכוביתיים. זהו צמח עשבוני חד שנתי קירח המצוי בכל אזורי הארץ.
מאפיינים.
קוטרו של האמיך הקוצני 10–30 סנטימטר. גדל בעיקר בקרקעות חול, בצידי דרכים ובערבות, במקומות נטושים, בשולי שדות ומדבר. האמיך הקוצני הוא אחד הפרחים היחידים הנפוצים מאוד גם בחבל הים תיכוני וגם בחבל המדברי. בנגב הוא נפוץ במיוחד בעמקי הלס ובמקומות מופרעים, אך אפשר למצוא פרטים בודדים שלו אפילו בוואדיות המדבר היובשניים ביותר.
הענפים שרועים וזקופים, העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה ומוארכים, קטועים או דמויי לב בבסיסם, מעוגלים ובעלי חוד קצר בראשים. צמחים חד ביתיים על פי רוב. התפתחות האמיך תלויה מאוד בגשמים ובחלוקתם. האמיך מתפתח בשני מחזורי פריחה: הראשון בחודשים נובמבר-דצמבר והשני בחודשים מרץ-אפריל. החלקים האכילים של האמיך הם העלים הצעירים והשורש כירק סלט, או מבושלים כמילוי לדברי מאפה. השורש נאכל חי, מבושל או צלוי.
מוצא השם: על משקל השם כריך, הציע י' אלתרמן לקרוא לצמח בשם אמיך. "משל לגינת ירק שהמעין לתוכה: כל זמן שהמעין לתוכה היא עושה כריכין" (מדרש רבה ויקרא טו'). השם גם דומה לשם המדעי של הצמח carex ממשפחת הגמאיים.
חומות אורליאנוס
ליילה גנג'ר
ליילה גנג'ר (בטורקית: Leyla Gencer, נודעה באיטליה בשם ליילה גנצ'ר, 10 באוקטובר 1928, איסטנבול, טורקיה - 10 במאי 2008, מילאנו) הייתה זמרת סופרן אופראית טורקייה בעלת שם עולמי.
גנג'ר, הנודעת בשם "לה דיווה טורקה" (הדיווה הטורקייה) ו"לה רג'ינה" (המלכה) בעולם האופרה, היא זמרת סופרן בל-קאנטו חשובה, שעשתה את רוב הקריירה שלה באיטליה, מראשית שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-80, ובנתה רפרטואר המקיף יותר משבעים תפקידים. היא מיעטה מאוד בהקלטות מסחריות; אף על פי כן, הרבה הקלטות חשאיות של הופעותיה מסתובבות בשוק. בעיקר נקשר שמה עם גיבורות דוניצטי.
קריירה.
גנג'ר גדלה ברובע קובוקלו של איסטנבול, בצד האנטולי של הבוספורוס. היא החלה ללמוד שירה בקונסרבטוריון של איסטנבול, אבל עזבה כדי להמשיך בלימודים פרטיים באנקרה אצל זמרת הסופרן האיטלקייה ג'אנינה אראנגי-לומברדי. גנג'ר שרה במקהלה של התיאטרון הטורקי הממלכתי עד שהופיעה לראשונה באופרה באנקרה ב-1950, בתפקיד סנטוצה ב"אבירות כפרית" של מסקאני. במהלך השנים הבאות עשתה לה שם בטורקיה ושרה לעיתים קרובות באירועים של הממשלה הטורקית.
ב-1953 הופיעה גנג'ר לראשונה באיטליה בתיאטרון סן קרלו בנאפולי, בתפקיד סנטוצה. היא חזרה לנאפולי כעבור שנה לשיר בהפקות של "מאדאם באטרפליי" ו"יבגני אונייגין". ב-1957 הופיעה בפעם הראשונה בלה סקאלה במילאנו בתפקיד מאדאם לידואן בהצגת הבכורה העולמית של "הדיאלוגים של הכרמליטיות" מאת פולנק. היא המשיכה להופיע בקביעות בלה סקאלה, שם ביצעה תשעה-עשר תפקידים בין 1957 ל-1983
בהם לאונורה ב"כוחו של גורל", אליזבטה ב"דון קרלוס", אאידה, ליידי מקבת ב"מקבת", נורמה, אוטביה ב"הכתרת פופיאה" ואלצ'סטה. בלה סקאלה הופיעה גם בתפקיד "האישה הראשונה מקנטרברי" בהצגת הבכורה העולמית של "הרצח בקתדרלה" של פיצטי ב-1958.
ב-1962 הופיעה גנג'ר לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן כ"אליזבטה די ולואה" וכדונה אנה בדון ג'ובאני. הופעתה הראשונה בארצות הברית באופרה של סן פרנסיסקו בשנת 1956, בתפקיד פרנצ'סקה ב"פרנצ'סקה דה רימיני". היא שרה בעוד בתי אופרה אמריקאיים, אבל מעולם לא במטרופוליטן אופרה, אף כי התנהלו דיונים לגבי האפשרות שתופיע שם בתפקיד טוסקה בשנת 1956.
ב-1985 פרשה גנג'ר מבימת האופרה ב-La Prova di un'opera seria של פרנצ'סקו גנקו בלה פניצ'ה בוונציה. היא המשיכה להופיע בקונצרטים עד 1992. נכון לשנת 2007 היא עדיין הייתה פעילה, והמנהל המוזיקלי של לה סקאלה, ריקרדו מוטי, מינה אותה לניהול בית הספר לאמנים צעירים.
לאורך כל הקריירה נודעה גנג'ר בעיקר כפרשנית דוניצטי. בין ביצועי דוניצטי המפורסמים ביותר שלה "בליסאריו", "פוליוטו", "אנה בולנה", "לוקרציה בורג'ה", "מריה סטוארדה" ו"קטרינה קורנארו". אבל את הצלחתה הגדולה ביותר קצרה ב"רוברטו דוורו", בנאפולי ב-1964.
נוסף לתפקידי הבל קאנטו, שבהם נודעה ביותר, כלל הרפרטואר של גנג'ר גם יצירות משל מלחינים מתקופת הבארוק כמו מונטוורדי וגלוק, המשך במוצרט, כרוביני, ספונטיני ויוהאן סימון מאייר, פוצ'יני ופרוקופייב, ועד בריטן, פולנק וג'אן קרלו מנוטי. היא הופיעה במספר רב של אופרות המבוצעות לעיתים נדירות, ביניהן "לה פאלנה" של סמארליה, "אליזבטה מלכת אנגליה" של רוסיני, Agnese di Hohenstaufen של ספונטיני, "סאפפו" של פאצ'יני ו"אלצ'סטה" של גלוק. אופי תפקידיה נע מסופרן לירי עד קולורטורה דרמטית.
גנג'ר השיגה קריירה בינלאומית תוך זמן קצר והופיעה עם מנצחים איטלקים ידועי-שם כגון סראפין וריקרדו מוטי, בין השאר. היא תרמה לשיפור ה"רנסאנס של דוניצטי" בביצועים מעולים של אופרות שכוחות של המלחין.
ה"קומפוזיציות הליריות" של שופן, שביצעה בפריז עם ניקיטה מאגאלוף, מופע ליסט-בארטוק שלה בלה סקאלה והקונצרט שהגישה בנושא "אופרות על טורקים" במסגרת קרנבל ונציה בלה פניצ'ה, כולם מצביעים על אופייה החדשני כזמרת אופרה. היא סיכמה את קריירת השירה שלה ב-1985 באופרה La Prova di un'Opera Seria של פרנצ'סקו גנקו בתיאטרון לה פניצ'ה, אם כי המשיכה להופיע בקונצרטים עד 1992.
ב-1982 התמסרה גנג'ר לחינוך זמרי אופרה צעירים. היא עבדה כמנהל אמנות דידקטית של As.Li.Co במילאנו בשנים 1983-1988 וב-1997-98 ניהלה את בית הספר לאמנים צעירים של לה סקאלה. היא שימשה כמנהלת האמנותית של האקדמיה לאמני אופרה בתיאטרון לה סקאלה, שם לימדה פרשנות אופרה.
ליילה גנג'ר ביצעה תפקידים ראשיים באופרות מפורסמות רבות ויצאו לה מוניטין של "הדיווה האחרונה של המאה ה-20". את נוכחותה האיתנה בעולם האופרה השיגה לא רק בזכות הגיוון הרב ברפרטואר שלה, אלא גם בניואנסים הדרמטיים שהיא מייחסת לתפקידים שביצעה. בהיותה חוקרת ומורה מוכשרת, החזירה לבימה יצירות נשכחות רבות מן התקופה הרומנטית.
עטלף הפרי
נתן צבי פינקל (מיר)
הרב נתן צבי פינקל (ה' באדר ב' ה'תש"ג, 12 במרץ 1943 – י"א בחשוון ה'תשע"ב, 8 בנובמבר 2011) היה ראש ישיבת מיר בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
קורות חייו.
נולד בשיקגו שבארצות הברית לאליהו מאיר ושרה פינקל (נפטרה ה'תשפ"א). נקרא על שם אבי סבו, הסבא מסלובודקה. למד בתיכון לא-חרדי בעירו. בתחילת שנות ה-60 נסע ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שלא ברצון הוריו. בישיבה שהה תחת חסותו של אחי סבו הרב אליעזר יהודה פינקל, וכן למד בחברותא עם הרב חיים קמיל, שהחשיב לרבו.
נישא ללאה, בתו של הרב בנימין ביינוש פינקל, ראש ישיבת מיר ובן דוד של אביו. לאחר פטירת חמיו, בשנת ה'תש"ן (1990), התמנה תחתיו לראש הישיבה.
בשנת ה'תשמ"ח (1988) לקה בפרקינסון ומאז סבל במשך שנים ממחלת ניוון שרירים קשה ולקראת סוף ימיו היה מרותק לכיסא גלגלים. בשנת תשס"ג, בגיל 60, נתמנה לחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה והיה לחבר הצעיר בה מעולם.
פועלו.
למרות חוליו פיתח את הישיבה ומוסדותיה לממדי ענק, והפך אותה לישיבה הגדולה בישראל ולאחת משתי הגדולות בעולם כולו (לצד ישיבת לייקווד). תחת הנהגתו פתחה הישיבה סניפים נוספים ברמת שלמה בירושלים, וישיבת מיר ברכפלד בשכונת אחוזת ברכפלד במודיעין עילית.
סדר יומו התחיל בתפילת שחרית בבית המדרש המרכזי של הישיבה. במהלך היום הוא בחן תלמידים וקיבלם לשיחות אישיות בביתו. אחת לשבוע מסר שיעור כללי בישיבה בירושלים, וכן חבורה בימי רביעי ושני ועדים בימי שישי בביתו, לתלמידים ישראלים ול"חוצניקים". פעמיים בשבוע נסע לסניף הישיבה במודיעין עילית לסדר בוקר ולתפילת מנחה, ופעם בחודש מסר בה שיעור כללי, ולעיתים אף שיחות מוסר. היה מעורב גם בהקמת וליווי ה"חבורות" בישיבה ונהג להשתתף במסיבות של החבורות.
במסגרת הבנייה המואצת של מוסדות הישיבה, המתפרסת על פני מבנים רבים בשכונת בית ישראל, נטל הרב פינקל חלק פעיל ברכישת המגרשים, השגת תורמים והכנת תוכניות הבנייה. לשם כך הוא נסע לעיתים תכופות לחוץ לארץ.
דרך לימודו התייחדה בהסבר כיצד שיטת כל ראשון בסוגיא התלמודית מסתדרת עם שיטתו בכל המסכת (דרך זו מכונה "לשיטתו").
מותו.
הרב פינקל נפטר לפנות בוקר בביתו, בי"א בחשוון ה'תשע"ב (8 בנובמבר 2011). הלווייתו יצאה מישיבת מיר להר המנוחות והשתתפו בה למעלה ממאה אלף איש, בראשות מנהיגי הציבור החרדי, ובהם הרב יוסף שלום אלישיב, והרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, שגם הספידו ובאופן חריג קרע עליו קריעה, והאדמו"רים מגור ובעלזא.
ספריו.
לאחר פטירתו החלו משפחתו ותלמידיו בהוצאת כתביו ושיעוריו.
המרצת פתיחה