לאורך כל משדר המופע, הוצגו תמונות של הופעות שונות באירוויזיון אשר היו מעניינות, ראויות לציון או לא שגרתיות. היו 6 קטגוריות שתוארו על ידי מנחי המופע כקטגורית "זוכי עבר", קטגורית "פוליטי, נועז וגדול מהחיים", קטגורית "גברים חמודים", "פרשות בלתי נשכחת של ריקוד", קטגורית "כוח נשי" וקטגורית "מסיימי המקום השני". מספר אמנים בעלי חשיבות בתחרות האירוויזיון חזרו כדי להציג את המופע, אלה היו: קרולה הגקוויסט (שוודיה), דנה אינטרנשיונל (ישראל), אן-מארי דוד (לוקסמבורג וצרפת), האחים אולסן (דנמרק), סנדרה קים (בלגיה), ניקול והוגו (בלגיה), סרטאב ארנר (טורקיה), בירטה וילקה (דנמרק), הלנה פפאריזו (יוון), מסיאל (ספרד), שריל בייקר (בריטניה), אמיליה קוקיץ' (יוגוסלביה), אליזבת' אנדרסן (נורווגיה), אן קרוג (נורווגיה), מארי מרים (צרפת) וליס אסיה (שווייץ). ניקול (גרמניה) וקליף ריצ'רד (בריטניה) נתנו הופעות מוקלטות מראש מכיוון שלא יכלו לקחת חלק במופע.
במהלך המופע, ההצבעה וספירת הנקודות, נעשו הופעות ומיצגים רבים על ידי אמנים אורחים. האמנים היו: המקהלה הפינית "Mieskuoro Huutajat", ריברדאנס (מופע הביניים באירוויזיון 1994), רונאן קיטינג (מנחה אירוויזיון 1997), הצמד הבלגי מאירוויזיון 1973 ניקול והוגו וג'וני לוגן שהציג במופע את שירו החדש "When a Woman Loves a Man" ("כאשר אישה אוהבת גבר"). כמו כן, היו גם מספר מלודיות שבוצעו על ידי זוכי עבר בתחרות: המלודיה הראשונה הייתה של דנה אינטרנשיונל שביצעה את השיר "Parlez-vous Francais" (השיר בוצע במקור על ידי לוקסמבורג באירוויזיון 1978), המלודיה השנייה הייתה של קרולה הגקוויסט שביצעה את השיר "Främling" (השיר בוצע במקור על ידי שוודיה באירוויזיון 1983 וקטף את המקום ה-3), המלודיה השלישית הייתה של אלסו שביצעה את השיר "Solo" (השיר בוצע במקור על ידה לרוסיה באירוויזיון 2000 וקטף את המקום ה-2), המלודיה הרביעית הייתה של פבריציו פניאלו שביצע את השיר "Another Summer Night" (השיר בוצע במקור על ידו של פבריציו פניאלו למלטה באירוויזיון 2001), המלודיה החמישית הייתה של מרי מרים שביצעה את השיר "L'amour est bleu" (השיר בוצע במקור על ידי לוקסמבורג באירוויזיון 1967), המלודיה השישית הייתה של ריצ'רד הרייס שביצע את השיר "Let Me Be the One" (השיר בוצע במקור על ידי בריטניה באירוויזיון 1975 וקטף את המקום ה-2) והמלודיה השביעית ואחרונה הייתה של תומאס טורדרסון שביצע את השיר "Vi Maler Byen Rød" (השיר בוצע במקור על ידי דנמרק באירוויזיון 1989 וקטף את המקום ה-3).
בהמשך המופע הוצגו הופעות ומחרוזות נוספות, והן: גלי עטרי שביצעה את השיר "הללויה" (השיר הזוכה באירוויזיון 1979), בוביסוקס שביצעו את השיר "La Det Swinge" (השיר הזוכה באירוויזיון 1985), אן מארי דוד שביצעה את השיר "Après toi" (השיר הזוכה באירוויזיון 1972 שהושר במקור על ידי ויקי לאנדרוס ללוקסמבורג), ליס אסיה שביצעה את השיר "Refrain" (השיר הזוכה באירוויזיון 1956), סנדרה קים שביצעה את השיר "Non ho l'età" (השיר הזוכה באירוויזיון 1964 שהושר במקור על ידי ג'יליולה צ'ינקווטי לאיטליה) והלהקה הבריטית "Bucks Fizz" שביצעה את השיר "Making your Mind Up" (השיר הזוכה באירוויזיון 1981). המחרוזת האחרונה של המופע הושרה על ידי לינדה מרטין (זוכת אירוויזיון 1992), צ'ארלי מקגטיגן (אחד משני זוכי אירוויזיון 1994), איימר קווין (זוכה אירוויזיון 1996) ויאקוב סווייסטרופ (נציג דנמרק באירוויזיון 2005). כל הארבעה פעלו כזמרי ליווי במהלך המופע.
השדרים המשתתפים.
32 מדינות שידרו את התחרות והשתתפו בהצבעה. RAI (איטליה), BBC (בריטניה) ו-France 3 (צרפת) בחרו שלא לשדר את התחרות. סורן דרקלסן, העורך של האירוע, אמר כי הוא מאוכזב מהחלטתן של המדינות הנ"ל לא לשדר את התחרות. האירוע שודר מאוחר יותר באלבניה, ארמניה, ואוסטרליה, אם כי מדינות אלה לא הצביעו בתחרות.
השדרים שהשתתפו בתחרות היו:
שדרים שקבלתם לאיגוד השידור האירופי התעכבה, ולכן איבדו את זכות ההצבעה בתחרות:
שדרים שהתחרו בעבר בתחרות, אך לא היו מעורבים בשידור או הצביעו בתחרות:
מדינות בין-לאומיות ששידרו את התחרות:
אאודוקסוס
המידע
המידע הוא רומן טרגי-קומי מאת הסופר הבריטי מרטין איימיס. הרומן יצא לאור ב-1995 בבריטניה, ובישראל יצא לאור בשנת 1998 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
תקציר העלילה.
המידע עוקב אחר ניסיונו של ריצ'רד טל, סופר כושל בן ארבעים, לפגוע בידידו הטוב ביותר והנמסיס שלו, גווין בארי, אף הוא סופר. הרצון לפגוע נובע מתחושת עלבון והשפלה, ומרצון לנקום בגורל, אך בעיקר ממשבר גיל הארבעים שבו נמצא ריצ'רד (וכמדומה פוגע בו יותר מאשר בידידו שהוא בדיוק בגילו). ניסיונות הפגיעה נעים בין הקנטות תמימות, הטלת עלבונות עקיפים, פיתוי אשתו של גווין, פגיעה גופנית בו, ולבסוף גם ניסיון פגיעה במוניטין הספרותי שנוצר לו. הניסיונות גורמים לריצ'רד למצוא את עצמו מתעסק עם אנשי העולם התחתון, ביניהם סטיב קוזינס המכונה סקוזי. דמותו של סקוזי היא מהדמויות הראשיות ברומן, ואופיו מהווה ביקורת על החברה הפוסט-מודרנית: הוא צעיר לבן, א-מיני, בעל שאיפה להרס ולמעשי אלימות. בפגישותיו עם ריצ'רד הוא מתמרן אותו לפעול כנגד גווין, אך כל ניסיון פגיעה באחרון מביא לפגיעה חמורה יותר בריצ'רד עצמו.
מלבד הקנאה בגווין, ריצ'רד מתמודד עם כישלונותיו הספרותיים כאשר אף בית הוצאה לא מקבל את כתבי היד שלו, עם בעיות רומנטיות כאשר פירוד מאשתו מאיים עליו בגלל לילה אחד עם המזכירה שלו, ועם בעיות כלכליות כאשר למען הפרנסה הוא נאלץ לכתוב ביקורות על ביוגרפיות וכן כתבה גדולה על ידידו הסופר המצליח.
סגנון ומבנה.
מרטין איימיס מוערך בשל סגנונו הייחודי ושליטתו הרמה בשפה האנגלית,
והמידע נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות ליכולות אלו. ריצ'רד טל ויריבו גווין הם שתי דוגמאות קיצוניות לסוגים של סופרים: האחד כותב ביומרנות חסרת תקנה שאינה מאפשרת לו להתפרנס, והשני זוכה בהצלחה ותהילה שהיא לחלוטין חסרת ביסוס. דרך דמותם איימיס מכסה את כל הקשת של חוויית הסופר בעידן המודרני, מתוך קשיי הכתיבה וההוצאה לאור אל התחרות המרה והיהירות האופפת את עולם הפרסום.
התמה המרכזית ברומן היא אותו "מידע" שרודף את ריצ'רד טל בשנתו, המתברר כפרשנותו המיוחדת של איימיס למשבר אמצע החיים - הוודאות הפתאומית של המוות. איימיס ממשיך ברומן זה להתעסק עם דמויות של פושעים ואנשי העולם התחתון דרך אישיותו המטרידה של סקוזי. בנוסף, הנרטיב מפעם לפעם פוסק מעיסוקו בסיפור האנושי ופותח בתיאורים של שלל תופעות קוסמיות המתרחשות באותו זמן. ריחוק פתאומי זה מהאירועים תורם לתפיסת הקטנוניות של דאגותיו של ריצ'רד טל, ואת אי-חשיבותם לעומת תנועתם האדירה של צבירי כוכבים והמוות הבלתי נמנע המחכה לו.
היראקותריום
אאוזביוס מקיסריה
אאוזביוס
איזביוס איש קיסריה
אאוטרפה
רנה תום
רנה תום (בצרפתית: René Thom; 2 בספטמבר 1923 - 25 באוקטובר 2002), מתמטיקאי ופילוסוף צרפתי.
חייו.
תום נולד במונבליאר (Montbéliard) שבצרפת. בשנת 1951 הוא השלים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת פריס. בשנת 1957 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת שטרסבורג.
תום יצר את תורת הקטסטרופות המתמטית והיה חתן מדליית פילדס לשנת 1958. יחד עם הסלר ויטני, תרם תום תרומה מהותית גם לטופולוגיה הדיפרנציאלית ולתורת הסינגולריות.
בעשרים השנים האחרונות לחייו רוב פרסומיו עסקו בפילוסופיה ואפיסטמולוגיה, בין היתר העריך מחדש את כתביו המדעיים של אריסטו.
הנרי מקארתי
אאוכריסט
סעודת ישו
שלמה לוין
שלמה לוין (נולד ב-22 בפברואר 1933) הוא עורך דין ושופט ישראלי. כיהן כשופט בית המשפט העליון וכמשנה לנשיא בית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
לוין נולד בריגה שבלטביה בשנת 1933 לברטה לבית מנדלשטם ולדב לוין, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937. עם עלייתם, השתכנו ברעננה, אך לאחר זמן קצר עברה משפחתו לנתניה.
את לימודי המשפטים לתואר בוגר ומוסמך למד באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו, אותה סיים בשנת 1969, עסקה ב"מהותו של הערעור".
את התמחותו במשפטים עשה לוין במשרדם של עורך הדין יהושע רוטנשטרייך ונשיא בית המשפט העליון יואל זוסמן. בשנת 1957 הוסמך לעריכת דין ועבד תשע שנים כשכיר. באותה עת סייע לזוסמן בכתיבת ספרו "סדר הדין האזרחי" ובמקביל הרצה בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב. בשנת 1969 קיבל תואר ד"ר במשפטים על "דיון אזרחי".
בשנת 1966 מונה לבית משפט השלום בתל אביב ולרשם בית המשפט המחוזי. בשנת 1975 מונה לשופט בית המשפט המחוזי. בעבודתו השיפוטית בלט בתמציתיות פסקי דינו.
בשנת 1980 מונה לבית המשפט העליון, בו שירת עד פרישתו בשנת 2003. על אף השנים הרבות בהן כיהן בבית המשפט העליון כשופט מן המניין ואחר כך כמשנה לנשיא (מ-1995), דמותו לא זכתה לסיקור תקשורתי רב. הסיבה לכך הייתה התמקדותו בתחומי המשפט האזרחי. בין תפקידיו הבולטים עמד בראש הרכב הערעור במשפטו של אריה דרעי, וכן עמד בראש ההרכב לחיסול פיגורים בתיקים אזרחיים.
ביוזמתו הוקם המכון להשתלמות שופטים, בראשו עמד מספר שנים. מלבד זאת עסק בקידום הקמתו של פורום שופטים בינלאומי והרבה בכתיבת ספרות מקצועית. לאורך השנים היה פעיל גם בוועדות מקצועיות שונות: ועדה להצעת שינויים במערכת המשפט, ועדה לבחינת הקמתה של פקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, ועדת המומחים לרפורמה בדיני פשיטת רגל (1986–1990). חבר במחלקת המחקר של הרשות השופטת.
לוין אלמן - אשתו הייתה אילנה, אשר נפטרה ב-2018, עורכת דין ומחנכת, והם הורים לבן.
נבחרת איטליה בכדורגל