תשואות סוערות בסיום מופע אמנותי הופכות לעיתים למחיאות כפיים איטיות הרומזות לאמן לחזור להדרן או לצוות המופע להעלות לבמה לסדרת השתחוויות.
ביהדות.
מחיאת כף מוזכרת במקרא כביטוי של שמחה: ". פעולת מחיאת הכף, מוזכרת בהלכה בהטיות שונות כגון "ספיקת כף", "טפוח ביד" ועוד.
בחסידות.
מחיאת כף אל כף מועילה למיתוק דינים: (ליקוטי מוהר"ן תורה י' סעיף א' ותורה מ"ו).
שימושים אחרים.
מחיאת כפיים עשויה לשמש באקוסטיקה לבחינת משך ההדהוד של חדר. המדד הוא זמן הדעיכה של המחיאה.
ידוע גם המנהג שבהופעה שתחילתה מתעכבת והקהל חסר סבלנות, מתחיל הקהל למחוא כפיים על מנת להביע מחאה ולזרז את השחקנים\מציגים\זמרים לעלות לבמה ולהתחיל במופע.
קיים התקן חשמלי ("The Clapper") המאפשר הדלקה וכיבוי של מכשירי חשמל ביתיים על פי צליל מחיאת כפיים.
בכמה ארצות בדרום אמריקה כגון ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי מקובל למחוא כפיים כשמגיעים לביתו של אחרים, ורק אין מענה ניגשים ונוקשים על הדלת.
אמרת קואן (זן בודהיזם) מפורסמת תוהה: "מהו הקול שמשמיעה מחיאת כף יד אחת?"
חיית בית
הפארק הלאומי סרנגטי
סרנגטי (Serengeti) הוא הפארק הלאומי השני בגודלו בטנזניה, והוא משתרע על פני 14,763 קמ"ר באזור הסרנגטי שבצפון המדינה. הפארק מפורסם בשל "הנדידה הגדולה", שבמהלכה מאות אלפי בעלי חיים נודדים בינו לבין שמורת המסאי מארה שבקניה. הפארק מהווה מוקד משיכה לתיירים, ומדי שנה מגיעים כ-90,000 מבקרים לצפות בעולם החי העשיר שלו. בשנת 1981 הכריז אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית וכשמורה ביוספרית.
היסטוריה.
ראשיתו של הפארק בשמורת ציד שהקימו הבריטים על שטח של כ-800 אקר (כ-3,200 דונם) ב-1929. ב-1951 הוסבה שמורת הציד לפארק לאומי. הוא החל להתפרסם בעולם במהלך שנות ה-50, בעקבות עבודתם של הזואולוגים ברנהרד ומיכאל גז'ימק, שתועדה בסרטם זוכה הפרס האוסקר "Serengeti shall not Die".
גאוגרפיה.
פירוש המילה "סרנגטי" בשפת המסאים הוא "מישורים אינסופיים". האזור המכונה בשם זה משתרע על פני כ-60 אלף קמ"ר בצפונה של טנזניה, והפארק הלאומי משתרע על פני כרבע ממנו. הסרנגטי מאופיין במישורים רחבי ידיים, המכוסים בצמחיית סוואנה.
הפארק מוקף בשמורות טבע ובשמורות ציד. הוא גובל באזור פיקוח הציד לוֹלְיוֹנְדוֹ בצפון מזרח, באזור השימור נגורונגורו בדרום מזרח, בשמורת הציד מָאסְוָוה בדרום מערב, ובשמורות הציד אִיקוֹרוֹנְגוֹ וגְרוּמֶטִי במערב. בצפון, גובל הפארק בשמורת מסאי מארה הקנייתית.
הנדידה הגדולה.
במהלך הנדידה הגדולה, עדרים המונים למעלה ממיליון פרטים של גנו כחול נעים במסלול מעגלי בין הפארק לבין שמורת מסאי מארה שבקניה. במהלך העונה הגשומה, בין דצמבר למאי, הם נמצאים באזור הדרומי של הפארק, בו יש כמה נחלים שיכולים להרוות את צמאונם. בעונה היבשה, הנחלים מידלדלים והצמחייה מתייבשת, ובחיפוש אחרי מקורות מזון ומים אחרים, הם נעים צפונה ומערבה, לכיוון שמורת מסאי מארה. אף שהנדידה הגדולה מאופיינת בעיקר בעדרי הגנו, מי שמוביל אותה הם עדרי זברות, המונים כ-200 אלף פרטים. בעלי חיים אלה ניחנו בזיכרון טוב משל הגנו, והם אלה שזוכרים את הדרך למקורות המזון והמים. בעקבות עדרי הגנו והזברות נודדים גם הטורפים הניזונים מהם.
אחד המכשולים במסע המפרך של העדרים ב"נדידה הגדולה" הוא חציית הנהרות שבדרך, שם אורבים מאות תניני יאור גדולים שמחכים לסעודתם השנתית. המפורסמים שבנהרות הם נהר הגרומטי בסרנגטי בטנזניה ונהר המארה בגבול הסרנגטי והמסאי מארה שבקניה. כאשר מגיע עדר גדול לנקודת חציית הנהרות, תמיד נצפה היסוס של העדרים הראשונים, אך לאט לאט מגיעים עוד ועוד פרטים ומתחיל להיווצר לחץ על הגדה עד שהפרט הראשון קופץ למים (לפעמים לא מבחירה). כך מתחילה תגובת שרשרת, "אפקט העדר" ובזה אחר זה קופצים הגנו למים ומתחילים במרוץ לגדה הבטוחה. את אירוע חציית הנהר מכנים "קרוסינג" (חצייה בעברית). זהו אירוע דרמטי המאופיין במאבק לחיים ולמוות הן של הגנו והן של התנינים בטבע האפריקאי הפראי.
מלבד עדרי הגנו והזברות, נמצאים בפארק בעלי חיים רבים אחרים, במשך כל ימי השנה:
דמוגרפיה.
במהלך הקמתו של הפארק, אולצו תושבי האזור המסאים לעזוב לאזור נגורונגורו, בצעד שנחשב עד היום שנוי במחלוקת. כיום, היחידים המורשים לגור בתחומו דרך קבע הם עובדי רשות הגנים הלאומיים הטנזנית (TANAPA), חוקרים וצוותי המלונות הפועלים בשטחו. רובם מתגוררים בסֶרוֹנֶרָה.
תיירות.
עולם החי העשיר של הפארק הופך אותו לאחד מאתרי התיירות המובילים בטנזניה, ומדי שנה מבקרים בו כ-90 אלף תיירים. בתחומי הפארק יש בתי מלון ואתרי קמפינג המאפשרים שהייה ממושכת בו.
רוב התיירים מגיעים בטיולי ספארי מארושה, אם כי ניתן לטייל בו גם באופן עצמאי. בתחומי הפארק מספר מסלולי נחיתה המיועדים למטוסים קטנים. דרך מקובלת נוספת לטיול בפארק היא באמצעות טיסה בכדור פורח.
בובות
חדף
התקווה שש
הספארי
ספריי
אריק אג'יופור
אריק אג'יופור (נולד ב-21 ביולי 1979 באסאבה, ניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
אריק אג'יופור שיחק במספר קבוצות בניגריה, ובשנת 1999 עבר לקבוצת אנימבה, במדיה שיחק שלוש שנים. בשנת 2002 הגיע לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה, מיד לאחר גביע העולם בכדורגל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, בו נמנה עם סגל נבחרת ניגריה, אך לא שותף. באותה העונה הוא העפיל עם מכבי חיפה לשלב הבתים בליגת האלופות, וזכה עימה בגביע הטוטו. לאחר שנתיים במכבי חיפה עבר אג'יפור למועדון ספורט אשדוד, ושיחק בה עונה אחת.
לאחר שלוש שנים עזב אג'יפור את ישראל ועבר לשחק בקפריסין, בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני, במדיה שיחק עד שנת 2009.
אל חיריה
מחיאת כף
מחלף לוד
מחלף לוד הוא מחלף בו נפגשים כביש 1 וכביש 40. הוא ממוקם צפונית ללוד ודרומית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון. המחלף נפתח לתנועה ביולי 1978 עם פתיחתו של כביש 1 בקטע זה.
מחלף לוד הוא מחלף מסוג מחלף יהלום מורחב, שכן המעבר מכביש 1 לכיוון מזרח לכביש 40 לכיוון צפון מתבצע באמצעות לולאה. המחלף בנוי מגשר בכביש 1 החולף מעל לכביש 40. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבר המחלף עדכון ונבנתה הלולאה שהחליפה שימוש ברמזור. רוחבו של הגשר בכביש 1 הוכן מלכתחילה לקלוט תנועה אל הלולאה ובמשך יותר מ-20 שנה ניתן היה לראות נתיב לא מנוצל על הגשר.
סמוך למחלף ממוקם מחלף רכבות הצפוי בעתיד להפוך למחלף הרכבות הגדול בארץ. במחלף עוברת גם המסילה המזרחית של רכבת ישראל מתחת לכביש 1 ממערב לכביש 40. ממערב למחלף עוברת בגשר מעל כביש 1 מסילת ירושלים - גנות. שתי המסילות מתחברות באמצעות רמפה דרומית מערבית למחלף, כך שרכבות המגיעות מכיוון לוד במסילה המזרחית, יכולות לעבור למסילה לכיוון נתב"ג.
בעתיד צפוי להיבנות חיבור נוסף בין המסילות, צפונית מערבית למחלף, שיאפשר לרכבות המגיעות מכיוון צפון לעבור למסילה לכיוון ירושלים.
הלילה השנים-עשר
דולר בינלאומי
פרימוס (מתקן)
מנחם למברגר
מנחם למברגר (7 בינואר 1938 - 24 בנובמבר 1992) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
למברגר נולד בה' בשבט תרצ"ח (1938) לישראל חיים ויוכבד בקרקוב שבפולין, במשפחה חסידית. בגיל 4 נשלחו הוריו למחנה ההשמדה באושוויץ. בעקבות התייתמותו, אומץ על ידי סבתו עימה נדד ברחבי מזרח אירופה תוך כדי בריחה מתמדת. בשנת 1947 עלה לבדו ארצה בסיוע חיילי הבריגדה היהודית. שנתיים מאוחר יותר הצטרפה אליו סבתו ועבר להתגורר עימה בשרידי שכונת מנשייה, בין יפו לתל אביב.
כבר בגיל התיכון נאלץ לעבוד לפרנסתו כמלטש יהלומים ובשנת 1962 החל ללמוד ב"מכון אבני" ושם גם שימש בהוראה בשנים 1972–1987. כבר בסיום לימודיו בלט משאר חבריו לכיתה וזכה לתשבחות ממבקרי האמנות באותה העת על עבודותיו הייחודיות שאופיינו בניקיון צורני ובמינימליזם.
באותה העת זכה במלגת לימודים בארצות הברית שהובילה להצלחה שהביאה לו פרסים. למברגר חי ויצר בבני ברק עד למותו. בשנת 1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה ישארט בתל אביב. בשנת 1982 הוצגו יצירות שלו בתערוכה קבוצתית בבית אגודת הציירים והפסלים.
מנחם למברגר נפטר בבני ברק בכ"ח בחשון תשנ"ג ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו אשה ובן.
רוסיה המאוחדת
רוסיה המאוחדת (ברוסית: Единая Россия) היא מפלגת מרכז שמרנית והמפלגה הגדולה ביותר בפדרציה הרוסית עם כ-2,200,000 חברים.
בעקבות הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה ב־2003, המפלגה קיבלה את מרבית המושבים בדומה וב־2007 הפכה לרוב מובהק. בבחירות הפרלמנטריות של 2011 איבדה מהרוב המובהק אך עדיין שמרה על רוב. בבחירות 2016 שוב זכתה לרוב מובהק בפרלמנט. מנהיג המפלגה הוא נשיא רוסיה לשעבר וראש הממשלה לשעבר דמיטרי מדבדב, המכהן במקביל כסגן יושב ראש מועצת הביטחון של רוסיה.
המפלגה נוסדה ב־1 בדצמבר 2001 עם איחודן של מפלגת "אחדות" (Единство) ומפלגת "מולדת – רוסיה כולה" (Отечество – Вся Россия). כאמור, בהתאם לתוצאות הבחירות שנערכו בשנת 2007 למפלגה רוב בבית התחתון של הפרלמנט (הדומה של רוסיה) וכן בבית העליון, מועצת הפדרציה. מספר שרים, וכן מושלים אזוריים ובעלי תפקידים בכירים ברמות שונות של המִמשל בפדרציה הרוסית משתייכים למפלגה.
המפלגה תומכת בנשיא ולדימיר פוטין, אך במשך זמן רב הוא לא השתייך אליה או לכל מפלגה אחרת. מצב זה השתנה, כאשר בוועידת המפלגה שנערכה לפני הבחירות לדומה בשנת 2007 פוטין הודיע כי ירוץ לדומה בראש רשימת המפלגה (בעודו מכהן כנשיא). בבחירות של שנת 2011 המפלגה זכתה ב-235 מקומות מ-450 הקיימים בדומה.