מפסוק זה נגזר גם שם המושב הסמוך תרום.
שואבה
שׁוֹאֵבָה הוא יישוב כפרי מערבית לירושלים, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על חורבות הכפר סאריס, ככפר עבודה לעולים ממרוקו ומטריפולי. בשנת 1952, לאחר שהמוסדות המיישבים החליטו שאין למקום זכות קיום, דרשו מהמתיישבים להתפנות. משסירבו, צומצם למתיישבים אספקת המים ושירותים אחרים כדי להניעם לעזוב.
בשנת 1957 הוקם היישוב מחדש במקום בו שכנו בתי המהנדסים של תחנת השאיבה.
שמו של היישוב הוא סמלי, ומציין תחנת שאיבה בקו צינור המים ראש העין-ירושלים שהיה בסמוך למושב.
מהבחינה הארגונית היישוב משתייך לתנועת הנוער התנועה החדשה.
בשנת 1974 הוחלט להרחיב את המסגרת היישוב ולקלוט משפחות נוספות, חלקם מקרב הבנים שלא זכו לנחלה. עם העלייה בביקוש למגורים בבתים מחוץ לעיר התרחב גם המושב שואבה. בשנת 1987 הוחלט על הרחבה נוספת.
שואבה מתחלקת לשני חלקים - שואבה הישנה ושואבה החדשה המכונה גם שואבה הרחבה.
שואבה החדשה מורכבת מדור ההמשך של שואבה הישנה וממתיישבים חדשים. בשואבה ישנו קן של תנועת הנוער התנועה החדשה, אשר ילדי ונוער המושב לוקחים בו חלק פעיל.
ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה היישוב, בבוקר 16 באוגוסט הורשו התושבים לחזור לבתיהם.
מועצה אזורית יואב
מועצה אזורית יואב היא מועצה אזורית במחוז הדרום הקרובה לערים קריית גת, קריית מלאכי ואשקלון.
המועצה הוקמה בשנת 1952, היא משתרעת על שטח של 230,000 דונם ומספר תושביה הוא כ-7,800 נכון ל-2014.
המועצה נקראה על שמו של יצחק דובנו (שכינויו היה "יואב"), אשר נהרג בעת הגנת נגבה במלחמת העצמאות. על שמו נקראו גם מבצע יואב ומצודת יואב (משטרת עיראק סווידאן) אשר נמצאת בשטח המועצה.
שטח המועצה כולל שני חלקים שאין ביניהם רצף טריטוריאלי. החלק העיקרי גובל בצפון במועצה אזורית נחל שורק, במערב במועצה אזורית באר טוביה ובמועצה אזורית שפיר, בדרום במועצה אזורית לכיש ובקריית גת ובמזרח במועצה אזורית מטה יהודה. החלק המערבי הכולל את הקיבוצים נגבה ושדה יואב גובל בצפון ובמזרח במועצה אזורית שפיר, במערב במועצה אזורית חוף אשקלון ובדרום במועצה אזורית לכיש.
כיום יש במועצה שמונה קיבוצים, שלושה מושבים, כפר נוער, יישוב קהילתי ויישוב ערבי. משרדי המועצה נמצאים סמוך לצומת ראם.
בשטח המועצה פועלות שתי מכינות קדם צבאיות מעורבות, מכינת נחשון ומכינת מיתרים לכיש.
ראש המועצה היא ד"ר מטי צרפתי הרכבי ממושב סגולה. היא נבחרה לכהונה במאי 2011.
נגבה
נֶגְבָּה הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר באזור מישור החוף הדרומי ליד הערים קריית מלאכי, קריית גת ואשקלון השייך למועצה אזורית יואב. שטח הקיבוץ כ-12,000 דונם.
מקור שמו של הקיבוץ הוא ב: "וה' אָמַר אֶל-אַבְרָם שָׂא נָא עֵינֶיךָ וּרְאֵה, מִן-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר-אַתָּה שָׁם, צָפֹנָה וָנֶגְבָּה, וָקֵדְמָה וָיָמָּה".
באתוס הישראלי מוכרת נגבה בזכות המערכה על נגבה במלחמת העצמאות.
הקמה.
הקיבוץ הוקם על ידי גרעין "גבעת גנים" של חברי השומר הצעיר מפולין, אליו הצטרפו החברים הפולנים של גרעין "שמיר" שרוב חבריו עלו מרומניה. היישוב הוקם ב-12 ביולי 1939 כיישוב חומה ומגדל, בסיוע חברי קיבוץ גבעת ברנר. בעת הקמתה הייתה נגבה הנקודה היהודית הדרומית ביותר בכל ארץ ישראל, למעט סדום על חוף ים המלח.
בתחילה נקראה הנקודה בית עפה על שם הכפר הערבי הסמוך או "גבעת גנים" כשם הגרעין המייסד, ולאחר כשנה הוסב שמו ל"נגבה" כדי לסמל את השאיפה להתיישבות יהודית בנגב.
המערכה על נגבה.
החלטת החלוקה הותירה את הקיבוץ בתחומי המדינה היהודית.
כשפרצה מלחמת העצמאות היה נגבה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל, למעט יישובי הנגב ולסדום. עם פלישת המצרים ב-15 במאי 1948 התקדם צבאם ותפס את משטרת עיראק-סודאן, ששלטה על הכביש לנגב ועל קיבוץ נגבה השוכן למרגלותיה. נוסף למשטרה תפסו המצרים משלטים ויישובים ערביים בסביבות הקיבוץ, ומשם תקפו את התחבורה לנגב ואת נגבה, שהפריעה לתנועת המצרים בציר אשקלון-חברון-ירושלים. במקום נערכו קרבות כבדים נגד הצבא המצרי וערביי האזור.
למרות ההתקפות המצריות הכבדות שנסתייעו במטוסים, בטנקים ובתותחים, לא עלה בידם לכבוש את הקיבוץ. נגבה נהרסה, אך מגיניה התחפרו בבונקרים, בתעלות ובעמדות, ומשם המשיכו בעמידתם האיתנה בפני ההתקפות החוזרות ונשנות, שנמשכו כשלושה חודשים. במבצע יואב הובס הצבא המצרי, וב-9 בנובמבר 1948, לאחר כמה ניסיונות נפל, נכבשה משטרת עיראק סודן על ידי כוחות צה"ל. בכך באה הרווחה לחברי נגבה שהחלו מיד בשיקום הריסותיה.
עמידת הקיבוץ במערכה על נגבה, הפכה לסמל של עקשנות ונחישות בה עמדו מעטים מול רבים.
הנצחה וזיכרון.
בשנת 1953 הוצבה במקום אנדרטת המגינים‎‎ לזכר החללים בסמוך לבית העלמין הצבאי, המציינת את אחוות הלוחמים: חבר וחברה של הקיבוץ עם חיל לוחם. אנדרטה זו פוסלה על ידי הפסל נתן רפופורט. גם מגדל המים המנוקב בפגזי האויב נותר כזכר למערכה הכבדה.
מול האנדרטה ניצב טנק לוקסט M22 כתחליף לטנק המצרי שנבלם מדרום לקיבוץ ב-12 ביולי 1948.
ליד שער הקיבוץ נמצא שחזור של מבנה חומה ומגדל.
כלכלה.
תושבי הקיבוץ מתפרנסים מגידול עופות, בקר, מטעים, גידולי שדה ומשני מפעלי תעשייה. במקום יש מוזיאון פתוח, תחת כיפת השמים, הכולל דגם משוחזר של יישובי "חומה ומגדל", טנק מצרי שהשתתף בהתקפה על הקיבוץ והושמד, ומגדל המים המנוקב מפגזים, שנותר כמו שהוא.
עם בוגרי ותושבי הקיבוץ נמנים בין השאר חברי הכנסת לשעבר אבשלום וילן וענת מאור, האלוף במי"ל יוסי פלד, המחזאי אריה חן והטייס אלוף ההפלות גיורא אבן אפשטיין.
ספורט.
ענף הכדורעף נחשב לספורט מאוד פופולרי בקיבוץ. קבוצת הכדורעף הייצוגית "הפועל נגבה" זכתה באליפות ליגת העל בכדורעף בעונת 1961/62.
נחלה (מושב)
נַחֲלָה הוא מושב הממוקם באזור השפלה צפונית לקריית גת. שייך למועצה אזורית יואב. היישוב הוקם בי"ג בתמוז ה'תשי"ג (26 ביוני 1953) על ידי עולים מתימן, במושב מתגוררת אוכלוסייה מעורבת המונה כ-400 תושבים.
היסטוריה.
מייסדי המושב, עולים מתימן, עברו תלאות רבות בישראל עד אשר הגיעו לנחלה. ב-1950 הובאו ממעברת עין שמר לייסוד מושב עגור ליד בית גוברין. לאחר שהתקשו להאחז במקום הועברו ל"קטרה", באזור אורה ועמינדב שבפרוזדור ירושלים. גם שם לא הצליחו להאחז ואז פיצלו אותם המוסדות המיישבים לשתי קבוצות שהצטרפו לכסלון ולמסילת ציון. ב-1953 אוחדו מחדש הקבוצות והתיישבו במקום היישוב הנוכחי בנחלה, על שטח הכפר סומייל אל-ח'ליל
בקרבת המושב במקום הגבוה ביותר ישנן מספר מחצבות כורכר ישנות, בחלק הצפון-מזרחי של המושב נמצאת חורבה הקרויה חורבת סומיל.
היישוב קרוי על שמו של ארגון מנוחה ונחלה שהקים את רחובות.
סגולה (מושב)
סְגוּלָה הוא מושב צפונית לקריית גת השייך למועצה אזורית יואב.
היסטוריה.
המושב הוקם במאי 1953 על ידי ילידי הארץ ועולים חדשים, במסגרת התנועה "מן העיר אל הכפר", על אדמות הכפר הערבי סומייל אל-ח'ליל שנכבש במבצע אנ-פאר ביולי 1948. שם המושב הוצע על ידי זאב וילנאי והוא נגזר מ בספר שמות: "והייתם לי סגולה מכל העמים". בשנים הראשונות סבל המושב ממשבר כלכלי, ורבים מתושבים נאלצו לעבד מחוץ למקום ולא עסקו בחקלאות.
בשנת 1970 גרו במושב 50 משפחות מתוכם 35 משפחות שהתפרנסו מחקלאות, אך רוב השטחים הוחכרו ובעבודה הועסקו פועלים ערבים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית המושב כשמשפרי דיור מערי הסביבה רכשו נחלות בכפר.
נכון לשנת 2017 מונה המושב כ-700 תושבים. מרביתם עובדים מחוץ למושב, ולחלקם עסקים בתוך המושב - בית מלאכה למתכת, נגריה, חוות לריבוי ולמזון לבעלי חיים, סטודיו לאמנות, עסקים לרפואה אלטרנטיבית ועוד. החקלאים במושב מגדלים פרחים, פירות, פלחה וענבים ליין ולמאכל. בנוסף שוכנים במושב עסקים חיצוניים.
אנרי השלישי, מלך צרפת
אנרי השלישי (בצרפתית: Henri III; 19 בספטמבר 1551 – 2 באוגוסט 1589) בן לשושלת ולואה, מלך על צרפת מ-30 במאי 1574 עד מותו.
ביוגרפיה.
אנרי היה בנם של אנרי השני, מלך צרפת ושל קטרינה דה מדיצ'י. עם לידתו ניתן לו השם אדואר-אלכסנדרֶה, אך מאוחר יותר הוא נודע בשם אנרי, דוכס אנז'ו. ב-1572 סייע לאימו בביצוע טבח ליל ברתולומאוס הקדוש. ב-1573 הוא נעשה מלך פולין, אחרי שכתר המלכות הפולני נקנה עבורו על ידי סוכני בית המלכות הצרפתי. אולם, אחרי מותו של אחיו המלך שארל התשיעי ב-1574, נקרא אנרי לחזור לצרפת ולרשת את הכתר בשם אנרי השלישי. ב-13 בפברואר 1575 הוא נשא לאישה את לואיז מלורן, בתקווה שתלד לו בן שיוכל לרשת את כתרו, אך לא היו להם ילדים.
היסטוריונים מוצאים תיעוד לעדויות כי אנרי השלישי קיים יחסי מין במקרים שונים הן עם נשים והן עם גברים, ולא טרח להסתיר עובדה זו.
בתקופת מלכותו של אנרי השלישי נמשכו מלחמות הדת בצרפת בין קתולים לבין הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים). במלחמת הדת החמישית התחולל בחבל שאמפאן קרב דורמאן (10 באוקטובר 1575), שבו אנרי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה קרא לעזרתו צבא פרוטסטנטי מגרמניה שאיים על פריז, מה שאילץ את המלך אנרי השלישי לחתום על צו בוייה (6 במאי 1576) שלפיו זכו ההוגנוטים בשליטה מדינית וצבאית בשמונה ערים.