על ברנדי המיוצר מיין חלים כל דיני הכשרות הנהוגים בכל יין, כולל דיני יין נסך; מרבית מותגי הברנדי הידועים מופקים מיין ואינם כשרים. ברנדי המופק ממקור אחר (כגון תפוחים, שזיפים ודובדבנים) נדרש לעמוד בדרישות כשרות מקלות יותר, כמו משקאות אחרים המופקים מאותם חומרי גלם.
אנדרטת מלחמת קוריאה
אנדרטת הזיכרון ללוחמי מלחמת קוריאה (אנגלית: Korean War Veterans Memorial) היא אתר הנצחה הממוקם במול בעיר וושינגטון בארצות הברית, בפארק הפוטומק.
האנדרטה הנמצאת צפונית לאנדרטת מלחמת וייטנאם, נחנכה ב- 27 ביולי 1995.
מבנה.
לאנדרטה ארבעה חלקים:
ליד הבריכה ניצב שלט ועליו נכתב: "אומתנו מכבדת את בניה ובנותיה שנענו לקריאה להגן על מדינה שהם לא ידעו עליה, ועל עם שהם לא פגשו"
תרגום:
הפוטומק
חתול שחור רגל
יון מיכאי פצ'פה
יון מיכאי פצ'פה (ברומנית: Ion Mihai Pacepa; 28 באוקטובר 1928 – 14 בפברואר 2021) היה קצין רומני בדרגת לוטננט גנרל, ששרת בעמדה הבכירה ביותר בסוכנויות המודיעין של מדינות הגוש הקומוניסטי, וערק למערב. פצ'פה היה ראש שירות ביון החוץ של רומניה. אף על פי שדמותו הייתה שנויה במחלוקת, הוא ככל הנראה היה מעורב במזימות ופעולות שונות במדינות מזרח אירופה והמזרח התיכון.
קורותיו.
פצ'פה החל את הקריירה שלו בסקוריטטה, שירות הביטחון של רומניה, ב-1951, מעט לפני שסיים את לימודיו בפקולטה לכימיה תעשייתית. לאחר ארבע שנים הוא השלים את התואר בהנדסה ועבר לדירקטוריון הרביעי של הריגול הנגדי. בשנת 1957 מונה לראש תחנת המודיעין הרומני בפרנקפורט שעסקה בריגול בגרמניה המערבית. באוקטובר 1959 מונה לעמוד בראש מחלקת הריגול התעשייתי של רומניה עם הקמתה, תפקיד שמילא עד עריקתו למערב.
ב-1972 הוא הוכתר כיועץ לצ'אושסקו בענייני ביטחון והתפתחות טכנולוגית, תפקיד שאותו מילא עד יולי 1978. במקביל, היה מזכיר המדינה במשרד הפנים – מועצת הביטחון של המדינה.
בימי הקומוניזם ברומניה, פצ'פה היה, בין השאר, איש הקשר בין הנשיא ניקולאה צ'אושסקו ליאסר ערפאת. יחסיו של פצ'פה עם "העולם התחתון" של הפוליטיקה כללו גם קשרים עם הטרוריסט הבינלאומי קרלוס, "התן".
פצ'פה ערק למערב ביולי 1978, לאחר שנשלח למערב גרמניה על ידי צ'אושסקו עם מסר אישי לקנצלר הלמוט שמידט. הוא נכנס לשגרירות האמריקאית בבון, משם הוטס בחשאי לארצות הברית, אחרי שהנשיא ג'ימי קרטר אישר אישית להעניק לו מקלט מדיני.
לאחר עריקתו הציעה ממשלת רומניה פרס של 2 מיליון דולר על ראשו והוא נידון למוות שלא בפניו. שני צוותי מתנקשים נשלחו כדי לחסלו, אך הם לא הצליחו לעלות על עקבותיו.
פצ'פה כתב ב-1988 ספר בשם "אופקים אדומים", שבו חשף את דרך התנהלותו של צ'אושסקו. חבר קונגרס אמריקאי, פרנק וולף, נתן לנשיא רונלד רייגן עותק של הספר, אותו הנשיא קרא, ולמחרת קריאתו ביטל את מעמד רומניה כ"חברת סחר מועדפת" של ארצות הברית. מאוחר יותר אמר רייגן שספר זה הפך להיות אצלו התנ"ך לגבי הדרך בה יש לטפל בדיקטטורים.
בשנת 1999 פסק בית הדין העליון של רומניה את ביטול פסק דין המוות נגד פצ'פה, השבת רכושו שהוחרם והשבת דרגותיו. אף על פי כן, סירבה ממשלת רומניה ליישם את ההחלטה. התנהלות ממשלת רומניה בנושא גררה מחאות ממדינות במערב. לבסוף יישמה ממשלת רומניה את החלטת בית הדין ב-2004.
יון פצ'פה הלך לעולמו ב-14 בפברואר 2021 בארצות הברית ממחלת הקורונה.
יון מיחאי פאצ'פה
הכשרת בשר
הכשרת בשר הן מליחת הבשר או צלייתו, וכן ניקור הבשר, הם פעולות אשר על פי ההלכה יש לבצע בבשר לאחר שנשחט כדי להכשירו ולהתירו באכילה. הכשרת הבשר נעשית על מנת להימנע מאיסור אכילת דם האסורה על פי התורה, וכן על מנת להימנע מאכילת גיד הנשה והחֵלֶב.
איסור חֵלֶב - ניקור.
השלב הראשון בהכשרה הוא הסרתם של החלב ושל גיד הנשה והשומן העוטף אותו. החיוב ההלכתי על הסרת חלקים אלה, מבוסס על ביטוי המקרא "על כן לא יאכלו בני ישראל את גיד הנשה", וכן ציווי המקרא "כל חלב שור וכשב ועז לא תאכלו". אומנם הציווי המקראי לא אוסר את אכילת שומנו של גיד הנשה, אבל בתלמוד כתוב שמשום שישראל קדושים הם נהגו בו איסור. החיוב בניקור מתייחס לבהמה בלבד, אך חלב חיה אינו אסור באכילה.
הוצאת החלב והגיד דורשים ידע, והאנשים המוסמכים לכך נקראים "מנקרים". בצורת הניקור יש כמה מסורות שונות, הניקור התימני והמרוקאי והניקור הירושלמי. בישראל, כל גופי הכשרות משתמשים בניקור הירושלמי שהוא ניקור יותר מחמיר.
ישנן מספר קהילות הנוהגות שלא לאכול כלל איברים שיש צורך לנקרם אפילו לאחר ניקור, ויש המחמירים רק בבהמות קטנות כמו עגלים צעירים כבשים ועיזים.
איסור דם.
אחרי השחיטה והניקור, יש להוציא ממנו את הדם. הוצאת הדם יכולה להתבצע על ידי צלייה או מליחתו במלח (המלח הוא מנקז נוזלים ולכן נהוג להשתמש בו כדי לנקז את הדם).
ישנם אופנים שאי אפשר להתיר את הבשר על ידי מליחה כגון בשר ששהה שלושה ימים בלי מליחה, מאחר שהדם התייבש, וכן בכבד אין אפשרות להוציא את כל הדם שבו על ידי מליחה בלבד, ולכן הדרך היחידה להכשירם לאכילה היא על ידי צלייה על גבי האש.
המעוניין לאכול בשר חי (-לא מבושל) או חצי צלוי, לדעת השולחן ערוך אין צריך למולחו מכיוון שכל איסור אכילת דם אינו אלא ב'דם שפירש' - יצא ממקומו הטבעי בתוך הבשר. וזאת כדעת רוב הראשונים. מאידך לדעת הרמב"ם יש צורך במליחה אף לאכילת בשר חי.
הכשרה על ידי מלח.
אופן פעולת הכשרת הבשר -
ביהדות תימן נהגו בנוסף, כשהגיע זמן בישול הבשר, להניח אותו במים רותחים, (על פי פסיקת הרמב"ם שהובאה אף בשולחן ערוך) ופעולה זו נקראת חליטה.
הכשרה על ידי מליחה היא רק לבשר טרי תוך שלשה ימים מהשחיטה, אך בשר שהוקפא עדיין נחשב בשר טרי, אפילו אחר שלשה ימים.
הכשרה על ידי צלייה.
צלייה היא אופן ההכשרה היחיד המותר לצורך אכילת איברים רוויים בדם כגון כבד או בשר שלא הומלח שלושה ימים משחיטתו, וכן לבשר שנטחן לפני הכשרתו, כל אלה אין להם הכשר, אלא רק על ידי צלייה.
כאשר צולים בשר, על פי ההלכה אין צורך להמליחו, שכן האש שואבת את הדם. עם זאת, לפי מנהג כמה עדות ממליחים מעט גם בשר שצולים כדי לסייע לדם לצאת.
מספיק לצלות את הבשר חצי מזמן הצלייה הרגילה, ואפילו שנשאר דם בבשר, דם זה מותר הוא.
ביהדות אשכנז נהגו חומרות נוספות, צריך לשטוף את הבשר לפני ואחרי הצלייה ולעשות מליחה מועטת, כמו כן צריכים לייחד כלים מיוחדים לצלייה, אין להזיז את הבשר הנצלה על השיפוד עד גמר בישולו, יש להזדרז ולהסיר את הבשר מהרשת או השיפוד מיד אחר גמר צלייתו ועוד.
כיום כל גופי הכשרות מכשירים את רוב חלקי הבשר על ידי מליחה, ורק כבד ולב משווקים לשוק כאשר לא הוכשרו כלל.
חלקים מיוחדים.
כבד - אין אפשרות להכשירו במליחה אלא רק בצלייה, מפני ריבוי כלי הדם שבו, אם צולה אותו שלם צריך לחותכו שתי וערב ולהניח חיתוכו כלפי האש כדי לעזור לאש לשאוב את הדם שבעורקים.
לב - לפני ההכשרה במליחה או בצלייה צריך לפותחו ולשטוף את הדם שבתוכו.
כחל (בלוטת החלב) - צריך לקורעו ולסחוט את כל שאריות החלב שבו לפני צלייתו. אין להשאירו עם החלב שבו יותר מ24 שעות.
ריאה - נהגו לחותכה לפני הכשרתה.
ראש בהמה - מפני שהוא עגול ואוצר את הדם בתוכו צריך לכתחילה לחתוך אותו לשניים ולמלוח מבפנים ומבחוץ. צריך להוציא את המוח ולהכשירו בנפרד. אין צורך להוריד את השערות של הבשר שהן אינן מעכבות את הדם מלצאת.
סקסוניה
סקסוניה (בגרמנית: Sachsen, זאקסן) היא אחת מ-16 המדינות המרכיבות את גרמניה. זו אחת המדינות הקטנות בשטחן (18,413 קמ"ר, מקום עשירי בגרמניה), אך במספר תושביה היא נמצאת במקום השישי, עם אוכלוסייה המונה כמעט 4.5 מיליון.
בירת המדינה היא דרזדן, אך העיר הגדולה בה היא לייפציג. ערים ידועות נוספות בסקסוניה הן מייסן, גרליץ (Görlitz, השוכנת על הגבול עם פולין) וקמניץ (Chemnitz).
המדינה, השוכנת במזרח גרמניה, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה. המונח "סקסוניה" משמש גם לציון מספר ממלכות היסטוריות, אשר שכנו בימי הביניים בצפון-מערב גרמניה, בערך באזורן של המדינות הנוכחיות סקסוניה התחתונה וסקסוניה-אנהלט. העם הסקסוני היה אחד החשובים בקרב השבטים הגרמאניים; חשיבותו מונצחת גם היום בציון מוצאם (האנגלו-סָקסי) של רוב תושבי בריטניה.
ראש ממשלת סקסוניה נכון ל-2017 הוא סטניסלב טיליך שהחליף ב-2008 את גאורג מילברדט (Georg Milbradt). הלה החליף ב-2002 את קורט בידנקופף (Kurt Biedenkopf), אשר שימש בתפקיד מאז איחוד גרמניה ב-1990. המדינה מהווה מעוז של מפלגות הימין: המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) ומפלגת אלטרנטיבה לגרמניה (AfD).
בסקסוניה, כמו בכל מדינות מזרח גרמניה לשעבר, שררה אבטלה קשה (קרוב ל-20% ב-2005). אולם מבין מדינות המזרח זוהי המשגשגת ביותר, וקצב הפיתוח בה גבוה אף יותר מזה של מדינות במערב גרמניה. האבטלה ירדה משנת 2005 לשפל של 5.9% ב-2021.
סקסוניה, כרוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר, אינה יעד לתיירות בינלאומית בקנה מידה נרחב. למרות זאת המדינה פופולרית בתחום תיירות הפנים הגרמנית, ולמספר אזורים (כגון דרזדן ושווייץ הסקסונית שכוללת אתר בסטאי) יש פוטנציאל תיירותי רב. המדינה מציעה לתיירים ערים גדולות בעלות מרכזי תרבות ומוזיאונים (דרזדן, לייפציג), עיירות היסטוריות (מייסן, פירנה, פרייברג ועוד) ואזורי טבע ונופש (אזור נהר האלבה, שווייץ הסקסונית ועוד). סקסוניה נמצאת במרחק של כשעתיים נסיעה מפראג ומברלין כך שניתן לשלב ביקור בסקסוניה וביקור בערים אלו המהוות מוקד תיירותי.
מלכיאל גרינוולד