בשנת 2010 פרסם את ספרו "המסורתים בישראל: מודרניות ללא חילון", ובו ביקש לערער על התפיסה הרווחת הרואה בזהות המסורתית הכלאה פושרת בין חילוניות ודתיות, וטוען כי המסורתיות היא דווקא זהות מגובשת המציעה פתרון מרתק ופורה למתח בין מודרניות למסורת. לטענתו, ההתעלמות מהזהות המסורתית – זהותם של יותר משליש מיהודי ישראל, יצרה שיח דיכוטומי שבו קיימות רק החלופה הדתית והחלופה החילונית. בתוך כך, הוא מוסיף, עוותה למעשה תמונת המציאות החברתית, התרבותית והפוליטית. בספרו מציג ידגר פרשנות מעמיקה של מבנה הזהות של יהודים ישראלים המזדהים כמסורתים, ומתבסס, בין היתר, על מנעד רחב של ראיונות עומק שערך בקרב ציבור זה. ידגר טוען כי בחינה חיובית, אמפתית ובו בזמן ביקורתית של עולם המשמעויות הנקשר בזהות המסורתית והנבנה סביבה, מאירה בבירור דווקא את אופייה המודרני של זהות זו. לדבריו, המסורתיות היא דגם של מודרניות שאינה בהכרח מלווה בחילון, או לפחות לא בחילון מלא של כלל תחומי החיים. בשנת 2011 פורסם תרגום לספר בשם Secularism and Religion in Jewish Israeli Politics: Traditionists and Modernity.
בשנת 2012 יצא לאור ספרו: "מעבר לחילון: מסורתיות וביקורת החילוניות בישראל" (מכון ון-ליר). בספר זה מציע ידגר מסגרת מקורית לבחינה מחודשת של המושגים "זהות יהודית", "מסורת", "מודרניות" ו"חילון" בהקשר הישראלי היהודי. הספר מציג את הזהות המסורתית כמסגרת שאינה נענית לחלוקות הבינריות כגון דתי/חילוני ומסורתי/מודרני. בספר מוצגת המסורתיות כזהות חברתית החושפת את הפנים המודחקות והמוכחשות של הזהות היהודית החילונית בישראל; ובעיקר היא חושפת את תלותה של החילוניות בדת המדינה, את הקשר הבלתי ניתן להתרה בין לאומיות לדת, ואת הכחשת הרכיב האתני העדתי במבנה הזהות החילוני.
בספרו האחרון "Sovereign Jews: Israel, Zionism and Judaism" מדגיש ידגר את החסרונות של השיח המרכזי ומציע הסבר חדש לאידאולוגיה הציונית ולמשטר הישראלי. ידגר טוען שהעמדה הבינארית של החילוניות שמציבה את הדת נגד הפוליטיקה היא בגדר אשליה. הוא מראה כי המפתח להבנת הדיכוטומיה לכאורה הוא האינטרס של ישראל בשמירה על ריבונותה כמדינת הלאום של העם היהודי. מצב זה יוצר צורך לסמן את רוב האוכלוסייה כיהודים ולהבחין בינם לבין לא-יהודים. יחד עם הכישלון לגבש זהות לאומית חלופית בת-קיימא ("עברית" או "ישראלית"), היא מובילה את המדינה החילונית לכאורה ליישם פרשנות צרה של הדת היהודית ככלי פוליטי לשמירה על רוב יהודי.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
אביגיל הרדינגהם
אביגיל הרדינגהם (באנגלית: Abigail Hardingham; נולדה בשנת 1991) היא שחקנית בריטית. היא ידועה מהופעתה בסדרת הדרמה "הנעדרת" של ה-BBC משנת 2016, ומקומדיית האימה הבריטית "נינה לנצח".
אביגיל הרדינגהאם
קוני ואנדנבוס
קוני ואנדנבוס (בהולנדית: Conny Vandenbos; נולדה ב-16 בינואר 1937 - 7 באפריל 2002) הייתה זמרת הולנדית.
ביוגרפיה.
ואנדנבוס נולדה בהאג.
היא החלה את דרכה כזמרת בתוכנית ברדיו המציגה כישרונות צעירים שם ביצעה שיר בצרפתית.
ב-1961 הופיעה בפסטיבל מוזיקה בבלגיה ולאחר מכן חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "PolyGram".
ב-1964 החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה "Zeg Maar Conny" (קרא לי קוני) ששודרה ברשת השידור הציבורית ההולנדית "NCRV".
היא ייצגה את הולנד באירוויזיון 1965 לאחר שזכתה בפסטיבל השירים הלאומי של הולנד, באירוויזיון היא הייתה במקום ה-11.
ב-1966 שירה "Ik Ben Gelukkig Zonder Jou" זכה לדירוג גבוה בטבלאות של הולנד.
ב-1976 זכתה בפרס המוזיקה ההולנדי "Golden Harp" עבור אלבומה "Golden Harp".
בשנות ה-90 הגישה מספר תוכניות ברדיו.
באירוויזיון 1998 נבחרה להגיש את תוצאות הניקוד של הולנד, ברגע ההצבעה ציינה ש"ליבה הולך אל המשתתפים בתחרות מכיוון שהיא יודעת מה הם מרגישים", המנחה אולריקה ג'ונסון השיבה כי היא יודעת שגם היא השתתפה באירוויזיון, לאחר מכן קוני השיבה לה שאכן היא השתתפה בתחרות לפני זמן רב, אך עקב הקולות והרעשים באולם אמירתה של ואנדבוס לא נשמעה היטב, לאחר מכן שהמנחה חזרה על דבריה ואמרה "לפני זמן רב" נוצר הרושם השגוי כאילו המנחה לועגת לגילה.
ריאד עיסמת
ריאד עיסמת (בערבית: رياض عصمت; בתעתיק מדויק: ריאץ' עצמת; 11 ביולי 1947 – 13 במאי 2020) היה איש ציבור סורי, מפיק תיאטרון ומחזאי.
ביוגרפיה.
ריאד עיסמת נולד בדמשק. סיים בשנת 1968 לימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת קארדיף באוניברסיטת דמשק. לאחר סיום הלימודים הוא חזר לסוריה.
ריאד עיסמת כתב כמה מחזות, בשנת 1985 הוא היה מפיק של סדרת טלוויזיה. במקביל הוא לימד משחק באקדמיה לדרמה ובשנת 2000 מונה לרקטור של האקדמיה. בשנת 2003 הוא מונה למנהל הכללי של רדיו וטלוויזיה ממלחית של סוריה במקביל לתפקידו כסגן שר התרבות.
בשנת 2005 הוא מונה לשגריר בפקיסטן ובשנת 2010 הועבר לעומאן.
באוקטובר 2010 ריאד עיסמת מונה לשר התרבות במקום ריאד אגה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2012.
בשנים 2013–2014 הועסק באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-13 במאי 2020 נפטר ממחלת נגיף קורונה 2019 בבית חולים בעיר שיקגו בארצות הברית.
יד המת
יד המת (באנגלית: Dead man's hand) היא יד פוקר מסוימת, שהיא זוג של אסים שחורים וזוג שמיניות שחורות, אף על פי שהגדרות היד השתנו לאורך השנים.
נאמר על יד כזו כי הוחזקה על ידי ביל היקוק הפראי כאשר הוא נרצח. אין מקור עכשווי המתעד את הקלפים המדויקים של היד, אבל ספרו של פרנק וילשטך משנת 1926, "Wild Bill Hickok" הוביל לתפיסה המודרנית של "יד המת" כזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות. במקרה של היקוק היו אלה משולבים עם קלף נוסף לא ידוע.
פרטים ראשונים.
הביטוי "יד המת" ככל הנראה הופיע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אם כי אף אחד לא קישר אותו להיקוק עד 1920.
ההתייחסות המוקדמת ביותר לכך הייתה ב-1886, שם תוארה יד המת כ"פול האוס המורכב משלושה נסיכים וזוג עשרות".
ב-1903 ב"אנציקלופדיה של אמונות טפלות, פולקלור ומדעי הנסתר" (Encyclopaedia of Superstitions, Folklore, and the Occult Sciences), נסיכים ושביעיות נקראו "יד המת".
ב-1907 התייחס אדמונד הויל אל היד כאל נסיכים ושמיניות.
ידו של היקוק.
מה שנחשב כיום לשילוב הקלפים "יד המת", קיבל את המוניטין שלו מן האגדה שזו חמישיית הקלפים שהייתה בידו של ג'יימס באטלר היקוק (הידוע יותר בשם "ביל היקוק הפראי") כאשר נורה בחלק האחורי של ראשו על ידי ג'ק מק'קאל ב-2 באוגוסט 1876, בסלון של נוטל &amp; מאן בדאדווד, בטריטוריית דקוטה . לפי הדיווחים, היד של היקוק הורכבה מזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות וקלף נוסף לא ידוע.
על פי ספרו של ההיסטוריון המערבי קרל וו. ברייאן, הקלפים נלקחו מהרצפה על ידי אדם בשם ניל כריסטי, שהעביר אותם לבנו. והבן, בתורו, אמר למר בריאן על הרכב היד. "הנה הזהות המדויקת של הכרטיסים האלה כפי שנמסרה לי על ידי בנו של כריסטי: אס יהלום עם סימן עליו, אס תלתן, שתי שמיניות שחורות, עץ, ותלתן, ומלכה לב עם טיפה קטנה של דמו של היקוק עליה ".
ג'וזף רוזה, ביוגרף וחוקר על היקוק, כתב על ידו של היקוק כך: "הגרסה המקובלת היא שהקלפים היו אס-עץ, אס-תלתן, שתי שמיניות שחורות ומלכה תלתן כKicker". עם זאת, רוזה אמר כי אין מקור מאותו הזמן שמאשר את היד המדויקת. ההתמצקות בלשונם של שחקני קלפים על ידו של המת כשני זוגות, אסים ושמיניות, קרה רק לאחר פרסום ספרו של פרנק וילסטך, "Wild Bill Hickok, ב"-1926"," 50 שנה לאחר מותו של היקוק.
מורשת.
בסרט "הבלדה על באסטר סקראגס", כשבאסטר מגיע למסבאה הוא מצטרף למשחק של פוקר לאחר ששחקן עזב פתאום, אבל מגלה שהשחקן פינה את המושב לאחר שהוא קיבל את קלפי יד המת.
יגאל דילמוני
יגאל דילמוני (נולד ב-10 באוקטובר 1970) הוא מנכ"ל מועצת יש"ע.
תולדות חייו.
נולד ברעננה, למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ובהמשך בישיבת ההסדר בנווה דקלים שבגוש קטיף והיה מחניכי המחזור הראשון של מכינת בני דוד בעלי. בשנת 1989 התגייס דילמוני לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים והוא ממשיך להתנדב עד היום בשירות מילואים ביחידת צנחנים. לאחר נישואיו התגורר בנווה דקלים שבגוש קטיף ובהמשך היה בין המשפחות הראשונות שעלות להתיישב באבני חפץ שבשומרון. דילמוני בוגר תואר ראשון ושני מאוניברסיטת בר-אילן בלימודי ארץ ישראל וגאוגרפיה ושימור נופים ואתרים.
לאחר כמה שנים בהן עסק דילמוני בהוראה ובהגשת תלמידי תיכון לבגרות, עבר דילמוני לשדה הפעילות הציבורית: בשנת 1998 הקים וניהל את עמותת התיירות של המועצה האזורית שומרון, בהמשך היה עוזר ראש המועצה בנצי ליברמן ועמד בראש היחידה לתכנון אסטרטגי של המועצה. במסגרת התפקיד היה אחראי על פיתוח מיזמים תיירותיים ואתרי תיירות בשומרון ועל פיתוח עסקים קטנים בתחום המועצה, וסייע לעשרות מיזמים ובתי עסק בשומרון בתחומי החקלאות, התיירות והמסחר. בשנים 2004–2005 נאבקה מועצה אזורית שומרון בתוכנית ההתנתקות מגוש קטיף ומצפון השומרון, ובמהלך תקופה זו ריכז את מטה המאבק של המועצה ואת פעילות המחאה נגד התוכנית ברחבי הארץ ובצפון השומרון.
בהמשך כיהן דילמוני כמנכ"ל המועצה המקומית קדומים וכמנכ"ל החברה הכלכלית של המועצה, היה אחראי לניהול השוטף של הארגונים ולהבראת החברה מהפסדים.