ממנזר וסטמינסטר הובל ארונה של הנסיכה במכונית הלוויות אל אחוזת אלת'ורפ (Althorp), אחוזת משפחתה שבחבל נורתמהפטונשייר, כ-150 קילומטרים מצפון-מערב ללונדון. הנסיכה נקברה באחוזה בטקס דתי פרטי ללא נוכחות של אמצעי התקשורת. בטקס השתתפו אמה, אחיותיה ואחיה, בניה והנסיך מוויילס. הנסיכה הולבשה לפני קבורתה בשמלה כהה שנבחרה על ידיה. בידיה הונחה מחרוזת תפילה שניתנה לה על ידי האם תרזה, שנפטרה גם היא באותו שבוע.
אתר קברה של הנסיכה הוא אי הניצב במרכזו של אגם קטן בשטח האחוזה. אתר זה נבחר על ידי משפחתה והועדף על פני קבורתה בתאי הקבורה של משפחת ספנסר בכנסייה שבעיירה הסמוכה ברינגטון הגדולה (Great Brington). אל האי מובילה שדרה של 36 עצי אלון, שניטעו כדי לסמל כל שנה משנות חייה של הנסיכה. על גדת האגם ניצב ביתן, שהוסב למבנה זיכרון לנסיכה. בקרבתו מצוי גן, שבו מצויים עצים שניטעו על ידי בניה של הנסיכה, על ידי בני משפחה אחרים שלה ועל ידיה עצמה.
Airliners.net
Airliners.net הוא אתר העוסק בתעופה שנוסד בשוודיה על ידי יוהאן לונדגרן בספטמבר 1997. ב-27 ביולי 2007 נרכש האתר בידי חברת Demand Media, שבסיסה בסנטה מוניקה קליפורניה.
על פי החברה, מדובר באתר הגדול בעולם מסוגו, עם למעלה מ-80 מיליון דפים נצפים בחודש. באתר תמונות הקשורות לתעופה, חדשות מתחום התעופה, מידע על כלי טיס, פורומים וחדר צ'אט. האתר משמש חובבי תעופה וכן מסייע לתצפיתנות כלי טיס.
היסטוריה.
האתר הוקם במתכונתו הראשונית בשנת 1994 על ידי יוהאן לונדגרן, תחת השם "Modern Airlines". בשנת 1997 הוקם "Airliners.net" המכיל תמונות אותם מצלמים חובבי תעופה ברחבי העולם, ופורום גולשים. במאי 2006 חגג האתר את התמונה המיליון שלו.
ביולי 2007 רכשה חברת "Demand Media" את האתר, ובמאי 2008 עוצב האתר מחדש, ונוספה בו האפשרות לבחור את צבע הרקע של כל דף.
תכונות.
תמונות.
בסיס הנתונים הכיל ב-18 באפריל 2011 1,903,622 תמונות הקשורות לתעופה, בליווי הסבר על התמונה ומקום הצילום. באתר ניתן לחפש מידע לפי מילות מפתח כרישום כלי הטיס, מספר הקו, מקום הצילום, דגם כלי הטיס, חברת התעופה, וצלם.
על מנת להבטיח את איכות התמונות באתר, עוברת כל תמונה ביקורת של מפעילי האתר. באתר ניתן להגיב על התמונות ולדרגם, כמו כן ניתן לרכוש באתר תמונות.
דיונים.
הפורומים באתר נחלקים לקטגוריות כתעופה אזרחית, צבאית וחלל, חובבי תעופה, תצפיתנות כלי טיס ועוד. באפריל 2011 היו באתר 133,140 חברים, מספר ההודעות בפורום התעופה האזרחית עבר את ה-4,000,000.
בנוסף לפורומי הדיון, באתר חדרי צ'אט המנוהל על ידי מפעילי האתר. כדי להשתתף בדיונים ובצ'אט המשתמשים נדרשים להרשם.
ישנם שלושה סוגי משתמשים:
בנוסף מפרסם האתר חדשות הקשורות בתעופה, ומסד נתונים גדול על סוגי כלי טיס המבוסס על הספר "The International Directory of Civil Aircraft".
חברות בת.
ל-Airliners.net שני אתרי אחות: myaviation.net המפרסם את התמונות שלא עוברות את ביקורת האתר. אתר נוסף הוא flightlevel350 המפרסם סרטונים הקשורים בתעופה.
כתריאל יפה (אוניית מעפילים)
כתריאל יפה הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של ההגנה. נקראה על שמו של רב החובל כתריאל יפה, שהשתתף בליווי שיירות מעפילים, והיה מפקד פשיטה מהים של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה בלבנון, שבו השתתפו "כ"ג יורדי הסירה".
תולדותיה.
"אוונטי" – אוניית משא.
"אוונטי" (Avanti") (וגם "מריה סרה" Maria Serra") הייתה אוניית משא. נבנתה בשנת 1920 כספינת עץ עם מפרשים. נבנתה באיטליה והייתה רשומה בנמל סבונה.
"כתריאל יפה" – אוניית מעפילים.
רכישה והכנה.
האונייה נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב': יהודה ארזי ועדה סרני, באמצעות חברה מקומית בבעלות יהודי בשם פינטר, באיטליה.
מלווי הספינה וצוות מספנה מקומי הכינו את האונייה להפלגת העפלה.
נבנתה קונסטרוקציה עם דרגשי לינה. הוכנו שתי סירות הצלה ל-35 בני אדם. הספינה צוידה ב-16 טון מים, ומזון ל-11 יום.
מפקד האונייה היה אליעזר (קליין) טל איש הפלי"ם, ולצדו רפי (לא ידוע שם משפחה), והגדעונית הייתה איה מאיר (פינקרפלד).
צוות הימאים כלל כשישה ספנים איטלקים ומכונאי ראשי; אחד הקצינים שירת גם באונייה "וג'ווד".
המעפילים.
604 המעפילים היו ניצולי השואה; בהם 371 גברים ו-233 נשים במנעד גילים, וכן "ילדי סלבינו", ילדים יתומים אשר מצאו חיילי הבריגדה היהודית, ונאספו אל מחסה ארעי בכפר סלבינו לאחר מלחמת העולם השנייה.
המעפילים נאספו במחנה אוהלים, שהוקם בסמוך לחוף ההעמסה ליד בוקה די מגרה (Bocca di Magra), דרומית ללה ספציה באיטליה. הפעילות במחנה האיסוף התנהלה תחת מסווה של מחנה נופש, כדי שהמבצע לא ייחשף לאוכלוסייה המקומית.
ההעמסה הייתה חשאית ונמשכה כ-4 שעות, ללא ידיעת השלטונות האיטלקים ומעורבותם. המעפילים הובלו באסדות, לאורך נהר מגרה עד לשפך הנהר, שם עגנה האונייה, בשעות הלילה.
המעפילים חולקו לקבוצות, והחיים באונייה נוהלו על ידי מועצת נציגים שבחרו המעפילים.
ההפלגה.
האוניה הפליגה ב-31 ביולי 1946.
יצאה ללא בעיות לנתיב השיט המתוכנן: מצר מסינה, כרתים, ומשם דרומה לחוף המצרי, חוף אל עריש, מזרחה לכיוון חופי ארץ ישראל ולאורכם, ולכיוון צפון.
ב-7 באוגוסט הודיעו ממפקדת "ההגנה" למלווי האונייה, שעליהם להיפגש בלב ים עם האונייה כ"ג יורדי הסירה, ולקבל ממנה 750 מעפילים; ו"כ"ג" תחזור לאחר מכן לאיטליה, עם צוות הימאים הזר של "כתריאל יפה"; ולאחר ההעברה יצטרף לאונייה מלווה שני, ישראלי.
ב-11 באוגוסט הודיעה האונייה שאין באפשרותה לבצע את ההעברה בגלל התקשורת הלקויה עם ה"כ"ג", שמנועה היה מקולקל והיא עמדה, גם בגלל מחסור במים ובמזון.
ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל נשלחה הוראה לבצע בכל זאת את ההעברה, אולם הקשר נותק.
קבוצת מעפילים ניסתה להתמרד ולתפוס פיקוד כדי לא לחזור ולהיפגש עם ה"כ"ג" אך לבסוף נרגעו הרוחות.
עימות עם הבריטים.
ב-11 באוגוסט בשעה 17:00, נתגלתה האונייה על ידי מטוס סיור בריטי.
בשעה 21:00, כאשר התקרבה "כתריאל יפה" אל ה"כ"ג", הופיעה בסמוך אליה משחתת R - 41 בריטית.
המלווים והמעפילים קבלו הנחיות אחדות ממפקדת "ההגנה": לסרב לעצור את האונייה, גם אם הבריטים יורים באוויר; אך זאת, רק אם מצויות חגורות הצלה באונייה; ולדרוש מהבריטים להפליג לארץ; ואם ייעצרו - יש לחבל במנועים, ולהסליק את מכשיר הקשר, כדי שניתן יהיה לקיים קשר גם בשעת העימות הצפוי עם הבריטים.
ב-14 באוגוסט עלו אנשי צבא בריטים אחדים על הסיפון. התחולל מאבק, שבמהלכו הצליחו המעפילים להשתלט על הבריטים, לכבול אותם, ולכלוא אותם במחסן. אז עלו מלחים בריטים נוספים, ותוך כדי מאבק, שכלל חילופי מהלומות, השתלטו על האונייה.
והאונייה נגררה לנמל חיפה.
במשך 6 ימים עגנה האונייה בפתח הנמל תחת שמירה בריטית. אז החליטו המעפילים לנסות להשיט אותה אל הים.
באחד הלילות, בחסות החשכה, עלה בידם של מפקד האונייה, אליעזר (קליין) טל והמעפילים לנסר את שרשרת העוגן, כאשר רעש הניסור עומעם בעזרת שירה רמה של המעפילים. לאחר שהפליגה, האנייה נסחפה עם הרוח לכיוון קריית חיים. במרחק 500 מטר מהחוף הבחינה בהם הסיירת הבריטית "מאוריציוס", ונשלחה גוררת עם 100 חיילים בריטים, שהשתלטו עליה מחדש.
מעפילי "כתריאל יפה" היו בין הראשונים שגורשו למחנות המעצר בקפריסין. הם גילו התנגדות, אשר לוותה בהיאבקות בין החיילים הבריטים לבין המעפילים, כאשר אילצו אותם לעבור לספינת הגירוש "אמפייר הייווד". חלק מהם קפצו למים, ורובם התבצרו במחסנים. הבריטים הצליחו להתגבר עליהם בעזרת סילוני מים.
במהלך המאבק הצליח זלמן פרח איש הפלי"ם לחדור לאונייה ולהבריח אליה חומר נפץ חבוי במזון. הוא נעזר ב-5 נערות צעירות, שהונהגו על ידי איה פינקרפלד, חברתו של אליעזר קליין. חומר הנפץ הופעל על ידי זלמן פרח ואליעזר קליין, וגרם אך לנזק קל ל"אמפייר היווד".
מפקדת "ההגנה" הנחתה את המלווים להתערב בין המעפילים ולרדת עימם אל הנמל. בפועל, המפקד והגדעונים הצליחו לרדת עם המעפילים ולהגיע לקפריסין.
אחר כך ברחו מהמחנה בעזרת שמואל (סמק) ינאי, שארגן את בריחתם של 8 אנשים בעזרת ספן יווני.
מייקל פורטר
מייקל יוג'ין פורטר (באנגלית: Michael Eugene Porter, נולד ב-23 במאי 1947) הוא פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, בעל שם עולמי בתחום האסטרטגיה העסקית וחקר היתרון התחרותי של חברות ואומות.
ביוגרפיה.
מייקל פורטר נולד במישיגן בארצות הברית. ב-1969 סיים את לימודיו בהנדסת מכונות ואווירונאוטיקה באוניברסיטת פרינסטון. ב-1971 קיבל תואר MBA לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים של הרווארד (הרווארד ביזנס סקול), וב-1973 השלים תואר Ph.D בכלכלה עסקית.
פורטר חיבר 18 ספרים ומעל 125 מאמרים בתחומים שונים. הוא זכה שש פעמים בתואר מאמר השנה של ההרווארד ביזנס רוויו, אחד מכתבי העת החשובים בעולם בתחום הניהול. התחום המרכזי בו עוסק פורטר הוא חקר תחרותיות והאסטרטגיה העסקית. במקביל לכתיבה אקדמית ולהוראה, פורטר משמש גם כיועץ לחברות רבות, כגון פרוקטר אנד גמבל, של, קאטרפילר ועוד, וכן לממשל האמריקאי ולארגונים ללא מטרות רווח. בתוך כך סייע גם לעיריית ירושלים בבניית התוכנית האסטרטגית במהלך כהונתו הראשונה של ראש העיר דאז ניר ברקת וכונתה ״תוכנית פורטר״. פורטר הוא גם אחד המייסדים של חברת הייעוץ האסטרטגי מוניטור גרופ (שנקנתה על ידי דלוייט בשנת 2013 לאחר שפשטה את הרגל).