ימאשיטה נולד באסקוסה (Asakusa) שבטוקיו. בגיל 3 חלה בהפרעה חמורה במערכת העיכול והיה על סף מוות. עקב הפגיעה סבל מלקות דיבור קלה ושונות נוירולוגית. אביו מת בילדותו, והוא נשלח לבית-ספר פרטי לחינוך מיוחד. ימאשיטה עסק שם בציור צ'יגירי-אה (Chigiri-e), יצירת תמונות מפיסות נייר צבעוני. הפסיכולוג פרופ' ריוזבורו שיקיבה (Ryuuzaburou Shikiba) גילה עניין בכישרונו וערך ב-1939 באוסקה תערוכה שבה הוצגו תמונותיו הרבות, בעקבותיה התפרסם ימאשיטה.
ימאשיטה החל בגיל 18 לשוטט ולנדוד בכל רחבי יפן, תקופה שנמשכה עד 1954. הוא כתב על האירועים והחוויות שעבר בספרו "יומן נדידה", שיצא לאור בשנת 1956. על בסיס הספר הופקה דרמה טלוויזיונית בשם "ספר נדידתו של Hadaka-no-Taisho"" ("גנרל עירום", כינוי שדבק בימאשיטה עקב נוהגו לנוד בלבוש מצומצם), ובו שיחק גנוסוקה אשייה (Gannosuke Ashiya) בתפקיד ימאשיטה הנודד.
ימאשיטה ניחן בזיכרון צילומי יוצא דופן והיה מצייר מראות ונופים בפירוט, מתוך זכרונו בלבד. לאחר מלחמת העולם השנייה נערכה תערוכה ליצירותיו של "גוך של יפן", כפי שכונה, בה ביקרו כחמישה מיליון איש.
ב-1971 נפטר בגיל 49 בעקבות דימום תוך-גולגולתי.
יצירתו.
יצירותיו המגוונות והדרמטיות של ימאשיטה, עוסקות בנושאים שונים, החל מציורי נופים שונים ועד לציורים המשלבים דמויות אנושיות ומיתיות. את רוב יצירותיו צייר ימאשיטה בביתו שבטוקיו או במוסד בו שכן, כשהוא משתמש בזכרונו הצילומי לשחזור הנופים והדמויות שפגש במסעותיו. יצירותיו עשירות בצבעוניותם ומשלבות אלמנטים מן התרבות היפנית המסורתית והמודרנית. רוב יצירותיו הידועות צוירו בשיטת Chigiri-e. יצירותיו היו אהודות בקרב הבורגנים היפנים, וידוע על לא מעט זיופים שלהן, כולל כמה שהוצגו בטעות בתערוכות. ימאשיטה לא השתייך לקבוצה אמנותית כלשהי, ולכן קשה למומחי אמנות אקדמיים רבים להבחין בין תמונה אמיתית שלו למזויפת.
מסינה (פירושונים)
עצמאות (פירושונים)
Zap השוואת מחירים
יודנבריסטראט
יודנבריסטראט (בהולנדית: Jodenbreestraat - "הרחוב היהודי הרחב") הוא רחוב במרכז אמסטרדם שבהולנד. הרחוב מקשר בין רחוב אנתוניוס הקדוש (Sint Antoniesluis sluice) לכיכר ויסרפליין (Mr. Visserplein).
היסטוריה.
הרחוב זכה לפרסום בין היתר בשל העובדה שהצייר רמברנדט ואן ריין התגורר ברחוב בין השנים 1631–1635 בביתו של סוחר האמנות הנדריק ואן אויילנבורג, ובהמשך בין השנים 1639–1656 במבנה אשר רכש ברחוב, ואשר משמש כיום כמוזיאון לזכרו.
שם הרחוב, שהיה חלק מרחוב אנתוניוס הקדוש (Sint Antoniesbreestraat), שונה במהלך המאה ה-17 עת התיישבו ברחוב מהגרים יהודים מפורטוגל וספרד. הרחוב שימש כשוק עבור הסוחרים היהודיים אשר הקימו בו דוכנים למכור את מרכולתם. בשלטי המאה ה-19 הסדירו שלטונות העיר את המסחר ברחוב והעבירו את הסוחרים ודוכניהם לכיכר ווטרלו הסמוכה.
מרבית תושבי ה"רחוב היהודים" נרצחו בשואה על ידי גרמניה הנאצית בעת שזו כבשה את הולנד. לאחר מלחמת העולם השנייה נותרו מרבית בתי הרחוב נטושים, ובהדרגה התדרדר מצבם. בשנות ה-60 החליטה עיריית אמסטרדם להרוס את מרבית הבתים, ולנצל הזדמנות זו לבנות קו רכבת תחתית מתחת לרחוב. הבתים בצידו הצפוני של הרחוב נהרסו, ונחפרה מנהרה עבור הרכבת התחתית של אמסטרדם. בשנת 1971 נבנה לכל אורך בצידו הצפוני של הרחוב מבנה מגורים גדל מידות בשם בורחמייסטר טלחנהאויז (Burgemeester Tellegenhuis), הנחשב לאחד המכוערים במבני אמסטרדם. מבנה זה נהרס בשנת 1994 ובמקמו נבנה בית ספר לתיאטרון ומבנה עבור משרדי העירייה.
למול מוזיאון בית רמברנדט ניצבת אנדרטה לזכרו של המשורר יעקב ישראל דה האן ועליו חקוקות מילים של אחד משיריו.
בקצהו הצפוני נמצא בית הכנסת הפורטוגזי, ובקצהו הדרומי של הרחוב נמצאת כנסיית משה ואהרון.
שחזור
נבונצר
נָבּוֹנָצָר או נָבּוֹנָסָר היה מלך בבלי, אשר מלך בבבל בין השנים 747–734 לפנה"ס.
זו הייתה התקופה שבה ממלכת אשור הייתה שרויה במלחמת אזרחים, אך לאחר מכן, בשנת 746 לפנה"ס, הצליח תגלת פלאסר השלישי להשליט סדר באשור וכבש גם את בבל. נבונצר המשיך לשלוט תחת שלטון האשורים במשך 14 שנה. נבונצר היה המלך הראשון שניהל רשימות היסטוריות ויומנים אסטרונומיים מסודרים. על סמך היומנים הללו חישב האסטרונום תלמי את מסלולי הירח, ומסיבה זו חישב תלמי את התקופה הראשונה באסטרונומיה מתחילת שלטונו של נבונצר.
תרבות נוראגנית
אריה ים
כלב ים
תרבות נורגית
נורגית
נורגים
נוראגית
נוראגים
מוקד שליטה
כיכר אוקספורד
כיכר אוקספורד (באנגלית: Oxford Circus) היא כיכר בלונדון. היא נבנתה במפגש הרחובות ריג'נט ואוקספורד, בסיטי של וסטמינסטר.
הכיכר מהווה צומת תחבורה חשוב במרכז לונדון: מעל פני האדמה עוברים קווי אוטובוסים רבים, ומתחת לכיכר נמצאת תחנת אוקספורד, אחת מתחנות הרכבת התחתית של לונדון.
מסביב לכיכר נמצאות חנויות מותגים רבות.
ב-2009 שיפצה העירייה את הכיכר בעלות של 5 מיליון פאונד, והוקמו בה מעברי חצייה לכל כיווני ההליכה של הולכי הרגל, כך שכיום ניתן לחצות אותה לא רק בצורה ישרה בין מדרכות סמוכות אלא גם באלכסון.
תברואן
טענה (לוגיקה)
שי לין
שי לין (נולד ב-1947 במשמר העמק) הוא אפידמיולוג, דיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות והיה ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה וראש היחידה לאפידמיולוגיה קלינית במרכז רפואי רמב"ם, נכדם של אבא וחנה חושי.
ביוגרפיה.
לין נולד בישראל, בנם של רות ואמנון לין. בוגר בית הספר הריאלי. ב-1976 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית ובאותה שנה עמד בבחינות הרישוי של ארצות הברית (ECFMG). הוא מוסמך בבריאות הציבור (MPH) ודוקטור בבריאות הציבור (DrPH) מאוניברסיטת הרווארד, שבבוסטון (1981).
במהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף בחיל הרפואה. היה חבר בוועדה המדעית של חיל הרפואה.
היה סגן מנהל המרכז הרפואי רמב"ם. במהלך התקופה בה עבד בבית החולים היה האחראי על תחום המידע הרפואי בפקולטה לרפואה ובבית החולים עצמו.
מכהן כפרופסור באוניברסיטת חיפה, והיה פרופסור חבר בטכניון. היה הממונה על התקשוב בפקולטה לרפואה בטכניון, מרצה למקצועות הקשורים ליישומי המחשב ברפואה והיה אחד מחברי ועדת המחשב האקדמית של הטכניון.
לין כתב חוות דעת רפואית עליה מתבססים התובעים במשפט הדייגים של הקישון נגד בתי הזיקוק ומפעלים אחרים במפרץ חיפה.
בין מחקריו:
החל מ-2008 שותף לין במחקר המתקיים באוניברסיטת חיפה הבודק את הקשר בין חשיפה לרעב בזמן מלחמת העולם השנייה לתחלואה מאוחרת בסרטן שד בקרב נשים ניצולות שואה, במחקר הערכת החשיפה הכרונית של האוכלוסייה לזיהום אוויר במרחב התת-עירוני ובחינת קשרים אפשריים לתחלואה במפרץ חיפה.
מתגורר בקריית טבעון. נשוי לפרופ' רות לין (לבית מימון) שהייתה דיקן הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. הם הורים לבת ולשני בנים. אחותו היא עו"ד ארנה לין.
יולנדה הארמר
יולנדה הארמר (1913–1957) הייתה עיתונאית יהודיה מצרית שריגלה במצרים עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ועבור מדינת ישראל בשנים 1945–1951, וזכתה לכינוי "מאטה הארי הישראלית".
קורות חיים.
להארמר (שנולדה בשם יולנדה גבאי באלכסנדריה) היו קשרים טובים עם הצמרת המצרית במסגרת עבודתה כעיתונאית בפלסטיין פוסט. היא גויסה בקהיר בשנת 1945 בידי אליהו ששון, ראש האגף הערבי של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, וקיבלה את הכינויים "ניקול" ו"פאלקור". היא יצרה קשרים גם עם המזכ"ל הראשון של הליגה הערבית עבד א-רחמן עזאם, עם מדינאים ערבים שביקרו בקהיר וכן עם בכירים בריטיים במצרים וכך השיגה מידע רב ערך. הצלחתה הגדולה ביותר הייתה השגת תוכניות הפעולה של צבא ההצלה לקראת מלחמת העצמאות.
בעקבות הקמת מדינת ישראל במאי 1948 ביצעו שלטונות מצרים גל מעצרים בקרב פעילים ציוניים, ובינם הארמר, אולם היא שוחררה כעבור זמן לא רב בשל מחלתה. באוקטובר 1948 יצאה לפריז, שם נפגשה עם ששון ועם ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, משה שרתוק, והכינה דו"ח שמסקנתו הייתה כי מצרים היא המדינה הערבית היחידה המעוניינת בהסדר עם ישראל.
בסוף 1949 חזרה הארמר למצרים, והתגוררה שם עד לעלייתה לישראל עם בנה היחיד בשנת 1951. היא עברתה את שמה להַרְמוֹר, והצטרפה לסגל משרד החוץ. כעבור שש שנים נפטרה מסרטן בירושלים. נכדה הוא הסופר אלן דה בוטון.
שליח הציבור
הגלגול
"הגלגול" (בגרמנית: Die Verwandlung, בשפות לטיניות: Metamorphosis, "מטאמורפוזה") היא נובלה מאת הסופר היהודי-צ'כי פרנץ קפקא. הנובלה חוברה בסוף שנת 1912 ופורסמה בשנת 1915.
הנובלה שייכת לז'אנר הסיפור הפנטסטי. מוצגת בה תופעה בלתי סבירה – אדם, גרגור סמסא שמו, עובר גלגול ונהפך לחרק. אי-סבירות זו מוצגת בטון קר ונייטרלי כוודאות. האירוע קוטע שגרת חיים בנאלית ויומיומית ומפתיע את הגיבור ואת כל האנשים שסביבו. פרט לאירוע הפנטסטי, כל יתר האירועים תואמים מציאות חיים יומיומית ושגרתית של משפחה עירונית ממעמד בינוני-נמוך, אשר ממשיכה באורח חייה השגרתי.
עלילה.
תקציר העלילה.
הסיפור מורכב משלושה פרקים. בכל פרק מופיע ניסיון של גרגור, לאחר שהפך לחרק, לצאת מהחדר שבו הוא נמצא ומסתיים בגירושו בחזרה לתוכו.
חלק ראשון.
הסיפור פותח בתדהמה שלאחר היקיצה מחלומות טרופים:
הגלגול המחריד פורץ במפתיע אל מציאות חייו של גרגור, סוכן-נוסע המתמיד מזה חמש שנים יום יום בעבודתו, בצורה המוחשית והברורה ביותר. המספר מדגיש: "זה לא היה חלום". גרגור סמסא מגלה שהפך לחרק.