ביוני 1983, מיד לאחר שסטינג צילם את חלקו בסרט חולית, שני השירים הביאו את הלהקה לשיא, לאחר עבודה קשה לאורך שנים. שני השירים הגיעו למקומות הראשונים במצעדים באותו זמן במדינות רבות, ובארצות הברית הם החזיקו מעמד במקום הראשון לאורך 8 שבועות ו-17 שבועות, מה גם שמייקל ג'קסון הוציא באותה שנה את אלבומו המצליח Thriller. מגזין המוזיקה הנודע רולינג סטון הגדיר את הלהקה כ"אהובה ביותר בימינו" באותה שנה.
במסע העולמי שליווה את האלבום, ההופעות היו גדולות מאי-פעם, ויחד עם זאת החברים ניצלו את היכולות שרכשו לאורך השנים כדי ליצור הופעה ספונטנית. ההופעה באצטדיון Shea Stadium בניו יורק בפני 70,000 צופים הזכירה לרבים את הביטלס. הופעה נוספת שזכתה להצלחה ענקית הייתה הופעה באטלנטה ג'ורג'יה בארנה "אומני" (The Umni). הופעה זו תועדה בווידאו (ומאוחר יותר יצאה ב- DVD) והופצה כמזכרת למעריצי הלהקה תחת השם The Police Synchronicity Concert -Tour 1983. מיד בתום הסיבוב ההרגשה הייתה שזו תחילת הסוף.
ב-1984 החלו חברי הלהקה להקליט אלבום הופעות שלא יצא לפועל. לקראת תום השנה ניסו להקליט אלבום אולפן במונטסראט, שגם הוא בוטל. ב-1985 ניסו שוב להקליט אלבום חדש, שישי במספר, אבל בסופו של דבר הוציאו רק ביצוע חדש ללהיט הוותיק Don't Stand So Close to Me. כל אחד מחברי הלהקה המשיך בקריירת סולו: סאמרס הקליט אלבום שני עם רוברט פריפ; סטינג הופיע בשני סרטים; וקופלנד הקליט אלבום בקמרון ובקונגו. אבל ללא ספק הטריגר העיקרי לפירוק הלהקה היה אלבום היחיד המוצלח מאוד של סטינג The Dream of the Blue Turtles, שיצא ב-1985 והגיע למקום שלישי באנגליה ושני בארצות הברית. סטינג גם שר בנפרד מהלהקה במופע Live Aid ב-13 ביולי 1985.
לא הייתה הודעה רשמית על פירוק הלהקה אבל פוליס לא שבה להקליט עוד.
איחוד מחדש.
מפירוק הלהקה ועד שנת 2006, האירועים המרכזיים בחיי הלהקה היו:
במהלך השנים היו שמועות לגבי איחוד מחדש של הלהקה, הוצאת אלבומים חדשים או מסעי הופעות. הלהקה התאחדה מחדש ב-2007 לצורך הופעה בטקס פרסי גראמי השנתי ה-49. הופעה זו הייתה הראשונה מזה 20 שנה, למעט אותן הופעות באירועים מיוחדים, שהוזכרו קודם לכן. בטקס גראמי הופיעה השלישייה וביצעה את הלהיט "Roxanne" כשסטינג מכריז: "Hello. We are the Police and we're back".
בעקבות ההופעה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי בשנים 2007–2008. מסע זה, הראשון מזה 23 שנים, החל בהופעה בעיר ונקובר בקנדה בה הלהקה ביצעה חזרות.
מסע ההופעות לאחר האיחוד נמשך כשנה, סבב בכל חלקי העולם ונחשב למוצלח מבחינת היקפי מכירות הכרטיסים, אולם לא זכה לביקורות חיוביות. במהלך הסבב הודיע סטינג כי לאחר סיום מסע ההופעות הלהקה תתפרק שוב. "לא יהיה אלבום חדש, לא יהיה עוד מסע הופעות גדול, לאחר סיום המסע הנוכחי זה הסוף של פוליס". ההופעה האחרונה בסבב זה, וככל הנראה ההופעה האחרונה בכלל של הלהקה, התקיימה בתאריך ה-7 באוגוסט 2008, בניו יורק. מסע ההופעות הכניס 350 מיליון דולר ממכירות כרטיסים, ועוד עשרות מיליונים ממכירת דיסקים, חולצות ומוצרים אחרים.
האולנד
האי האולנד (באנגלית: Howland Island) הוא אטול בלתי מיושב צפונית לקו המשווה במרכז האוקיינוס השקט כ-3,100 ק"מ דרומית מערבית להונולולו. האי נמצא בחצי הדרך בין הוואי לאוסטרליה, והוא טריטוריה של ארצות הברית.
כיום מהווה האי שמורת טבע המנוהלת על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
כלכלה.
באי לא מתנהלת פעילות כלכלית.
היסטוריה.
שרידי שבילים באי מעידים על נוכחות של מבקרים פולינזים באי, אולם כאשר ארצות הברית השתלטה על האי בשנת 1857 (לאור חוק איי הגואנו), היה האי בלתי מיושב. מצבורי הגואנו באי ניכרו במהלך המאה ה-19. במהלך שנת 1935, נעשה ניסיון התיישבות באי על ידי מתיישבים מהוואי, אולם ההתיישבות ננטשה בתחילת מלחמת העולם השנייה.
האי אמור היה לשמש תחנת תדלוק לאמיליה ארהארט בטיסתה סביב לעולם בשנת 1937, אולם היא מעולם לא הגיעה אליו, ועקבותיה אבדו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ האי על ידי חיל האוויר של יפן. בהפצצה זו נהרגו שניים מהמתיישבים. שני המתיישבים האחרים פונו בשנת 1942. האי שימש בסיס של צבא ארצות הברית, אך נעזב לאחר המלחמה.
כיום הכניסה לאי אסורה, ומותרת רק באישור משרד הדגה והבר של ארצות הברית.
גאוגרפיה.
האי ממוקם בצפון האוקיינוס השקט. צורתו מוארכת והוא פונה לכיוון צפון. האקלים באי משווני, עם מושקעים מועטים. פני השטח נמוכים ומכוסים חול. סביב האי שונית אלמוגים. גובהה של הנקודה הגבוהה באי 3 מטרים מעל פני הים.
באי אין מקורות מים מתוקים וצומחים בו רק שיחים נמוכים. האי משמש אתר קינון עבור עופות ימיים.
ממשלת ארצות הברית הכריזה על אזור כלכלי של 200 מילים ימיים סביב האי, ומים טריטוריאליים של 12 מילים ימיים סביב האי.
האי נמצא באזור זמן 12-UTC.
תחבורה.
באי אין מעגנים או נמלים. השוניות המקיפות את האי מהוות מכשולי ניווט המסכנים את כלי השייט הבאים אל האי. במערב האי קיים מקום עגינה אפשרי אחד לסירות.
בשנת 1937 הוקם באי מסלול נחיתה. במסלול זה הייתה אמורה אמיליה ארהארט לנחות לתדלוק בטיסתה האחרונה. המסלול הופצץ ונהרס ברובו על ידי חיל האוויר היפני במלחמת העולם השנייה.
באי נמצאת נקודת ניווט הנקראת אור ארהארט. נקודת הניווט נפגעה במלחמת העולם השנייה אולם נבנתה מחדש לאחר המלחמה.
רפובליקת האולנד בייקר וג'רוויס.
רפובליקת האולנד, בייקר וג'רוויס הייתה מתיחת רשת לפיה קיימת רפובליקה דמיונית בשם זה. לצורך המתיחה הוקמו מספר אתרי אינטרנט המתארים את הרפובליקה הממוקמת, לכאורה על האיים האולנד, ג'רוויס ובייקר (בפועל טריטוריות של ארצות הברית). האתרים שמשו בסיס לתרמית של סטפן אבוט אשר ייצר היסטוריה חלופית לאיים בלתי מיושבים אלה.
אבוט יצר באינטרנט אתר רשמי של האיים המתאר אותם כאיים מיושבים ואתרי תיירות מועדפים. אבוט אף יצר דף המתאר את המדינה הלקוח לכאורה מאתר ספר העובדות העולמי של ה-CIA. באתרי האינטרנט הוצעו גם תעריפי טיסה לאיים וכן תיאורים של ממשלת המדינה ואף "דיווחי חדשות" עדכניים. לאחר מספר חודשים הורד אתר האינטרנט.
המנון ליבריה
הריעו כולם, ליבריה, הריעו! (באנגלית: ) הוא ההמנון הלאומי של ליבריה. ההמנון נכתב על ידי דניאל בשיאל וורנר, נשיאה השלישי של ליבריה, והולחן על ידי אולמסטיד לוקה.
אזורים מבודדים (ארצות הברית)
אזור מבודד (באנגלית: insular area) הוא טריטוריה של ארצות הברית אשר אינה מהווה חלק מ-50 מדינות ארצות הברית.
אזורים אלה הם בדרך כלל אזורים התלויים בארצות הברית.
אזרחי האזורים הם אזרחי ארצות הברית, אולם פטורים מתשלום מיסים למערכת הפדרלית, ואינם יכולים להצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית או לקונגרס (בית הנבחרים של ארצות הברית).
כלכלה.
התוצרת המיוצרת באזורים אלה מסומנת כ"תוצרת ארצות הברית", וכפופה למכסים של ארצות הברית.
מעמד האזורים השונים.
מיושבים.
(אזור בעל ממשל עצמי אוטונומי המצוי בשליטת מחלקת הפנים של ארצות הברית).
(חבר עמים)
(חבר עמים)
בלתי מיושבים.
טריטוריות אלה מהוות שמורות טבע המנוהלות על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית:
רפובליקת האולנד בייקר וג'רוויס
רפובליקת האולנד, בייקר וג'רביס
All Hail, Liberia, Hail!
צ'אק שולדינר
צ'ארלס מייקל (צ'אק) שולדינר (אנגלית: Charles Michael "Chuck" Schuldiner; 13 במאי 1967, לונג איילנד, ניו יורק - 13 בדצמבר 2001) - היה מוזיקאי מטאל יהודי אמריקאי, מייסד ז'אנר הדת' מטאל, ונחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר בתחום מאז ומעולם.
נעורים.
שולדינר החל לנגן גיטרה בגיל 9, לאחר שקיבל מהוריו גיטרה של אחיו פרנק, שנהרג בתאונת אופנוע. שולדינר ניגן זמן מה עם מורה, אולם זנח את הרעיון. כשהוריו קנו לו גיטרה חשמלית, התלהב שולדינר וחזר לנגן. בנעוריו הוא נהג לנגן שעתיים ביום, ובימי שבת נהג לנגן כל היום. בתור ילד שולינדר חווה אנטישמיות רבה מבריונים בבית הספר התיכון - מה שהיה העלה להקמת הלהקה.
בשנת 1983 ייסד יחד עם שני חבריו ריק רוז וברני לי את להקת מנטאס, מתוך מטרה ליצור את המוזיקה הכבדה ביותר אי פעם. הלהקה התפרקה. בשנת 1986 עבר לנגן עם הלהקה הקנדית Slaughter, בתפקיד גיטריסט.
זמן מה לאחר התפרקותה של מנטאס הקים שולדינר את להקת דת' משרידיה והחל לעבוד על הקלטת האלבום הראשון.
עם להקת דת'.
בשנת 1987 יצא אלבומה הראשון של הלהקה, Scream Bloody Gore. האלבום נחשב לפורץ דרך, והיה חדשני בזכות היותו כבד וברוטלי. המוזיקה הייתה אלימה ופרועה, והמילים עסקו במחוות לסרטי אימה פופולרים.
בשנת 1988 יצא אלבומה השני של הלהקה, Leprosy. באותה תקופה החלה הלהקה לצבור תאוצה כשיותר ויותר להקות מתחילות לחקות אותה.
ההפתעה הגדולה החלה בשנת 1990, כשיצא האלבום Spiritual Healing. שולדינר אסף לצידו את ביל אנדרוס על התופים, אגדת הגיטרה ג'יימס מרפי ואת הבסיסט טרי בטלר. האלבום הציג מוזיקה הרבה יותר מתוחכמת, ושולדינר מתח באלבום ביקורת חברתית נוקבת. דבר שהתבטא בכך שנראה נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון על עטיפת האלבום שהוא לבוש בחליפה יוקרתית לועג ומציק לנכה כאשר המון מסביבו מריעים לו.
החל משנת 1990 החל שולדינר בהדרגה לשנות את סגנון הלהקה, מלהקה ברוטלית ופרועה ללהקה אינטליגנטית, המותחת ביקורת על החברה. נושאי השירים השתנו, ובאלבומים שאחרי שנת 1990 המוזיקה עסקה בנושאים אישיים יותר.
מותו.