מאז עלייתו לשלטון ב-2005, קידם עבדאללה רפורמות במוסדות הדת, החינוך והמשפט, במטרה לשחרר את הממלכה, ולו במעט, מהממסד הדתי הווהאבי, הנחשב לאחד השמרנים באסלאם. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה להפקיד את משרד החינוך בידי אנשים ליברלים וצעירים יותר, כדי שיוכל לשנות את תוכני מערכת הלימוד. בין היתר, בעידוד בתו, הנסיכה עאדלה (הידועה בפעילותה למען נשים), הוכנסו שיעורי חינוך גופני לבתי הספר הציבוריים והפרטיים לבנות. כמו כן, הוקמו מועדוני ספורט ובריאות לנשים והותר לנשים להשתתף בתחרויות ספורט מקומיות ובחו"ל. עבדאללה אף חנך ליד העיר ג'דה אוניברסיטה למדעים ולטכנולוגיה, המאובזרת בציוד עדכני בתחומי המדעים ומיועדת לשני המינים, הלומדים יחדיו. זוהי תופעה חדשה במערכת החינוך הסעודית, הפועלת משכבר הימים על בסיס הפרדה מלאה בין גברים ונשים, אשר אינן מורשות לנהוג או לצאת העירה ללא ליווי קרוב משפחה. בנוסף, דווח כי באוניברסיטה החדשה סטודנטיות תוכלנה לנהוג בעצמן במכוניותיהן ברחבי הקמפוס.בספטמבר 2011 הודיע עבדאללה כי לראשונה נשות המדינה יוכלו להצביע בבחירות למועצות המקומיות ואף להיבחר להן.
בין היתר הוענקו למלך עבדאללה מסדר אומיה (סוריה), אביר הצלב הגדול במסדר האמבט (הממלכה המאוחדת) ואביר במסדר גיזת הזהב (ספרד), וכן קרויה על שמו אוניברסיטה ציבורית למדע ולטכנולוגיה בערב הסעודית.
לאחר מות עבדאללה, פרסם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין הודעת צער, בה תיאר אותו כגורם ממתן וכמנהיג שקול ואחראי.
ררנ&quot;ט
קוסט
כדור גומי
כדורי גומי הם תחמושת אל-הרג המיועדת לפיזור הפגנות אלימות והתפרעויות. כדורי גומי הם כדוריות או גלילונים בעלי ליבת מתכת המצופים במעטפת גומי, הנורים מרומה רימונים – התקן המורכב על הרובה האישי.
ירי בכדורי גומי נועדו לפזר הפגנות באמצעות גרימת פציעות יבשות וכואבות למתפרעים וכן לנטרל מתפרעים שמהווים איום על שלום השוטרים או המפגינים. למרות שכדורי הגומי מוגדרים כתחמושת "אל-הרג", בטווחים קצרים פגיעת כדורי גומי עלולה להיות קטלנית.
אמצעים (בישראל).
כדורי הגומי נורים משני התקנים עיקריים (תוצרת תע"ש):
מיקי לוי זומן להעיד בוועדת אור כמומחה לירי כדורי גומי (כיום מיוצר על ידי תעש).
שימוש.
כללי.
כאמור, כדורי-גומי הם תחמושת שנועדה לפיזור הפגנות על ידי גרימת מכות יבשות למתפרעים הראשיים מרחוק ובכך לנטרל את האיום שלהם. פגיעת כדור גומי כואבת ביותר ולעיתים גורמת לפציעות חמורות. כאשר כדורי גומי נורים מטווח קצר מדי או אל עבר הראש, הם עלולים להיות קטלניים. כדורי הגומי גרמו בעבר למספר הרוגים בקרב מפגינים. הפתולוג יהודה היס דיווח על 10 מקרי מוות מפגיעת כדורי גומי (ותשעה נוספים מפגיעת כדורי פלסטיק) ב-9 מתוך 10 האירועים ניתקה ליבת המתכת מציפוי הגומי, מקרב ההרוגים שבעה נהרגו מחדירת הכדור לראש או לצוואר ו-3 מנזק מוחי עקב חבלה קהה בגולגולת או בעמוד השדרה. פגיעה בעיניים גורמת ברוב המקרים אובדן ראייה בעין הפגועה ונראה שאין טווח בטוח כשמדובר בפגיעה בעין. בדרך כלל נהוג לכוון כדורי גומי אל עבר הגפיים או פלג הגוף התחתון על מנת לנטרל מבלי להרוג, אך מאחר שהדיוק של כדורי הגומי מוגבל ביותר (עקב אופן הירי שלהם) לעיתים עלולים להיפגע מפגינים אחרים, ואפילו בפלג הגוף העליון. צורת הקליע אינה אווירודינמית ולכן הוא מאבד אנרגיה קינטית במהירות כך שהטווח היעיל אך הלא-קטלני קטן.
בשטחים.
על פי נתוני בצלם, בחודשים ינואר-נובמבר 1988, שיאה של האינתיפאדה הראשונה, נהרגו לפחות 58 פלסטינים מכדורי פלדה מצופים גומי. גם כיום כוחות צה"ל ומג"ב משתמשים בירי כדורי גומי כאמצעי לפיזור הפגנות בשטחים. בדרך כלל נעשה השימוש באמצעי זה לאחר ירי רימוני גז מדמיע. הכדורים גורמים לפצועים רבים, ולעיתים להרוגים. כך בפברואר 2016 נהרג בכפר אל מוע'ייר נער בן 16 מכדור גומי שפגע במצחו, מעל לעין השמאלית.
אירועי אוקטובר 2000.
באירועי אוקטובר 2000, משטרת ישראל הרבתה להשתמש בכדורי גומי כנגד המפגינים והמתפרעים הערביים. חוסר מיומנות, הכשרה נאותה ונהלים מתאימים גרם לכך שהירי בוצע בניגוד לכללי הבטיחות, ללא כל דיווח או בקרה, וגרם לפציעות חמורות ואף להרוגים בקרב המתפרעים. שוטרים רבים נימקו את השימוש בירי כדורי גומי כנגד המתפרעים בכך שחששו לחייהם.
בעקבות המאורעות הקשים ודו"ח ועדת אור שבה בעקבותיהם, החליטה המשטרה לחדד את הנהלים בדבר השימוש בכדורי גומי והגבילה באופן ניכר את השימוש בהם כנשק לפיזור הפגנות. כמו כן, החלה המשטרה להכניס אמצעי אל-הרג אחרים לפיזור הפגנות, כגון רימוני גז מדמיע וזרנוקי מים.
אירועי חוות גלעד.
בפברואר 2011 השתמשו כוחות המשטרה בכדורי גומי במהלך פינוי המאחז חוות גלעד. חלק מהכדורים נורו מטווח קצר מהמותר, ולעבר פלג הגוף העליון, בניגוד לנוהלי המשטרה ובאופן המסכן חיים. המהלך זכה לגינויים רבים מימין ומשמאל. בתחילה טענה המשטרה כי השתמשה בכדורי צבע בלבד, אך לאחר שהוצגו ראיות בפני ועדת החוץ והביטחון, חזרה בה המשטרה והודתה כי נורו כדורי גומי ובכמות גבוהה יותר מכפי שהצהירה בתחילה.
קרל מאנהיים
קרל (קארוי) מאנהיים (בהונגרית: Mannheim Károly, בגרמנית: Karl Mannheim; 27 במרץ 1893, בודפשט – 9 בינואר 1947, לונדון) היה סוציולוג הונגרי (עד 1919), גרמני (1933-1919) ובריטי (משנת 1933 עד מותו) ממוצא יהודי. נחשב למייסדה של הסוציולוגיה של הידע. הוא היה ממייסדי חוג יום ראשון בהונגריה.
חייו.
מאנהיים נולד ולמד בבודפשט, ואחר כך בברלין – שם שמע הרצאות מפי גאורג זימל ב-1914 – פריז ובהיידלברג. הוא קיבל משרות בהיידלברג, בפרנקפורט, בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון ובמכון לחינוך של אוניברסיטת לונדון.
מאנהיים היגר מספר פעמים במהלך חייו, מבחינה אינטלקטואלית וגאוגרפית, וניתן לחלק את חייו לשלוש תקופות עיקריות. עד 1911 חי בהונגריה, ובשנת 1919 עבר לגרמניה. בשנת 1933 פוטר מנהיים בשל ממוצא יהודי ונאלץ להגר לאנגליה, שם הוא נתמך על ידי מזכירתו גרטה לורקה, וחי שם עד מותו בשנת 1947.
בתקופה שבה שהה בגרמניה, שהייתה התקופה הפוריה ביותר בחייו, הוא פנה מפילוסופיה לסוציולוגיה וחקר את שורשי התרבות. מ-1922 ועד 1925 בהיידלברג הוא עבד תחת הסוציולוג הגרמני אלפרד ובר, אחיו של הסוציולוג הנודע מקס ובר. נורברט אליאס עבד כאחד מעוזריו (מאביב 1930 עד אביב 1933). מאמריו על הסוציולוגיה של הידע הפכו לקלאסיקה.
מאנהיים הציע גישה חדשה לחקר הקשר בין ידע לבין חברה. הוא אימץ את העמדה המרקסיסטית לפיה ידע מעוצב על ידי גורמים חברתיים ביחס למיקום החברתי שלהם, אך לא אימץ את התפיסה המרקסיסטית כי ידע כפוף לחלוטין למעמד החברתי. בכך פתח את הפתח להסבר מגוון ומורכב יותר על יסודותיו של הידע, הכולל לא רק מעמד חברתי אלא משתנים חברתיים אחרים, כמו למשל, ההבדלים בין הדורות ("דור סוציולוגי").
בתקופתו בבריטניה, מאנהיים ניסה לנתח את המבנה של החברה המודרנית בעזרת תכנון חברתי דמוקרטי וחינוך.
הספר "אידאולוגיה ואוטופיה" (1929), היה הספר הנדון ביותר של סוציולוג חי בגרמניה בזמן רפובליקת ויימאר; תרגומו האנגלי של הספר הפך לנכס צאן ברזל בתאוריה סוציולוגית בכלל ובסוציולוגיה של הידע בפרט. התאוריה של מאנהיים הייתה לנושאם של מחקרים וספרים רבים. מאנהיים עצמו לא כתב חיבורים שהוא החשיב לספרים מוגמרים, אלא מאמרים וחיבורים קצרים יותר, שלאחר מותו צורפו לספרים.
מבין האינטלקטואלים שהשפיעו עליו אפשר למנות את ג'רג' לוקאץ', גיאורג זימל, אדמונד הוסרל, קרל מרקס, אלפרד ומקס ובר, מקס שלר ווילהלם דילת'י. דרך אלה ואחרים, היסטוריציזם גרמני, מרקסיזם, פנומנולוגיה ופרגמטיזם אנגלו-אמריקאי השפיעו על יצירתו.
קריאה
קריאה היא תהליך קוגניטיבי מורכב של פענוח סמלים לשם הפקת משמעות (הבנת הנקרא) ו/או יצירת משמעות.
מיומנות הקריאה מצויה אצל האדם בלבד.
לשפות רבות יש מערכת סמלי קריאה ייחודית להן. אולם, קריאה אינה מתבססת בהכרח על מערכות כתיבה שיסודן בדיבור. המשותף לקריאת אותיות, תווי מוזיקה או ציורים הוא, שבכל המקרים מדובר בפירוש סמלים לשם הפקת משמעות מסימנים חזותיים.
הקריאה היא תהליך קוגניטיבי הנרכש על בסיס התפתחותם התקינה של כישורי השפה הדבורה.
בתהליך הקריאה, מידע כתוב נקלט ברשתית, מעובד במרכז הראייה הראשוני בקליפת המוח ומפורש באזור ורניקה. קוראים משתמשים במגוון אסטרטגיות קריאה לסייע להם בפענוח (תרגום סמלים לקולות או ייצוגים חזותיים של דיבור) ובהבנה. קוראים עשויים להשתמש בצורנים, סמנטיקה, תחביר ורמזי הקשר לזיהוי משמעותן של מילים לא מוכרות. הקוראים מטמיעים את המילים הנקראות אל תוך אוצר הידע או התוכנית (סכמה) שלהם (תאוריית הסכמות).
חשיבות.
יכולת הקריאה נחשבת למיומנות למידה בסיסית.
קריאה היא אמצעי לרכישת שפה, לתקשורת ולשיתוף במידע וברעיונות, החיוני להשתלבות בחברה בת ימינו. אדם שמתקשה בקריאה, בין אם משום שלא ניתנו לו הזדמנויות נאותות ללמוד מלאכה זו ובין אם בשל לקות, עשוי להיות מוגבל מאוד בפעילויות חיים מרכזיות, כגון פרנסה.
היסטוריה.
תולדות האנושות מתחלקים לשניים: פרה היסטוריה - התקופה בה באזור מסוים איש לא קרא ולא כתב וההיסטוריה - התקופה בה לפחות מקצת האנשים כתבו ותיעדו את המתרחש. במרבית הזמן בו קיים המין האנושי, בפרה היסטוריה, איש לא כתב ולא קרא ובמרבית הזמן הנותר, מרבית ההיסטוריה, הייתה הקריאה נחלתם של בודדים בלבד.