הנרי פקד על הוצאתם להורג של כל השבויים. לאחר שחלק מהחיילים מחו על כך (מטעמי אבירות, אך ככל הנראה בעיקר מטעמי כופר), ביצעו זאת הקשתים שלא היו כבולים בשבועות אבירות. כ-200 קשתים רצחו אלפי צרפתים בזמן קצר. הטבח הופסק כאשר התברר שהקו השלישי הצרפתי נסוג ונוטש את המערכה.
סיום הקרב.
הצרפתים איבדו כ-8,000 חיילים בקרב, וזאת מול כ-400 אבדות לאנגלים אשר כללו גם את אדוארד דוכס יורק. מעבר לכך, כמחצית האצולה הצרפתית הושמדה בקרב, דבר ששבר את חוט השדרה של הצבא הצרפתי למשך זמן רב. הנרי לא יכול היה לנצל את הצלחתו ולהמשיך את מסע הכיבוש מול צרפת נטולת ההגנה מפאת מצבו הרע של צבאו שלו. האנגלים הגיעו לקאלה ב-29 באוקטובר וחזרו לאנגליה ועמם כאלף אצילים צרפתים שבויים. מאחר שלא נשאר בצרפת מי שישלם כופר בעבור אותם שבויים, הם מעולם לא חזרו לצרפת.
מעבר לכיבוש עיר הנמל ארפלאר, לא יכול היה הנרי להציג הישגים מידיים, אך שבירת הצבא הצרפתי החלישה את צרפת באופן שאפשר למלך הנרי לפלוש לצרפת בעתיד ולנחול ניצחונות. בין 1417 ו-1420 ערך הנרי מספר מסעות מלחמה באזורי קן ונורמנדי.
חוזה טרואה, אשר נחתם ב-1420, היה תוצאה ישירה של ההפסד המוחץ שנחלו הצרפתים בקרב אז'נקור. בהסכם זה הכיר מלך צרפת שארל השישי במלך הנרי כיורש לכתרו, וכעוצר בימי חייו. כן נתן לו לאישה את בתו קאתרין. היה זה שיא שאליו לא הגיע עוד אף מלך אנגלי. שתי הממלכות הגדולות באירופה אוחדו תחת שלטונו, ונראה כי האיחוד שבין הנרי וקאתרין ייצור שושלת שתמלוך על הממלכה המאוחדת, וכתוצאה מכך תהיה לכוח החזק באירופה במשך זמן רב.
בשנת 1422 נפטר הנרי ממחלה פתאומית, כשהוא משאיר על הכס המאוחד את בנו הנרי השישי, שהיה אז תינוק. על אף תהילת אז'נקור יהיה זה גורלה של אנגליה לאבד את כל נחלותיה בצרפת, ולהסתבך במלחמת שושלות רצחנית, שתכלה את כוחותיה, בעוד שגורלה של צרפת יהיה להתאחד תחת הנהגתה של ז'אן ד'ארק, ולפתוח בפרק חדש ומזהיר בתולדותיה.
כיום נלמד קרב אז'נקור באקדמיות צבאיות וכן בצה"ל. הקרב מכיל אלמנטים טקטיים כמיצוי הכוח, תחבולה ועוד. מעבר לכך, ההשפעה של מנהיג כריזמטי על חייליו ועל תוצאות קרב הנראה אבוד מראש מובאת בצורה מובהקת בקרב זה.
הקרב בתרבות ובאמנות.
קרב אז'נקור הוא נושאו של מחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי החמישי", שנתן השראה ללוחמים האנגלים מאז נכתב. מחזה זה זכה לשלושה עיבודים קולנועיים מרשימים.
הורסט קלר
הורסט קלר (גרמנית: Horst Köhler, ; נולד ב-22 בפברואר 1943) הוא הנשיא התשיעי של גרמניה. שימש בתפקיד מה-1 ביולי 2004 עד ה-31 במאי 2010.
ביוגרפיה.
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת.
קלר נולד ב-22 בפברואר 1943 בסקיירביישוב שבפולין. הוריו היו חקלאים גרמנים שמוצאם בבסרביה הרומנית (היום שייכת למולדובה). קלר הוא השביעי מבין שמונה אחים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה בסרביה על ידי ברית המועצות, והמשפחה הועברה לפולין שהייתה בשליטת גרמניה. בשנת 1944 נסה המשפחה מהחיילים הסובייטים ללייפציג, שם גרו בתנאי מחסור.
לאחר המלחמה ניסו הוריו של קלר לבנות חיים חקלאיים מחדש, אך משבר חמור בחקלאות במזרח גרמניה הביא להחלטתם לערוק למערב. ב-17 ביוני 1953 עברה המשפחה למערב ברלין; במשך 4 שנים חיה המשפחה במחנה פליטים, וב-1957 קיבלה מגורים בלודוויגסבורג הסמוכה לשטוטגרט, בדרום מערב גרמניה.
קלר מגיע מרקע כלכלי מובהק. הוא למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת טיבינגן, ולאחר מכן עבד בה עד לשנת 1976. ב-1977 עבר לבון, בירת גרמניה המערבית, ועבד במשרד הכלכלה. באותה העת הצטרף למפלגה הנוצרית דמוקרטית הגרמנית (CDU, מפלגת השמרנים). הוא שימש בשורה של תפקידים שונים במשרד האוצר, וכן כיועץ אישי לקנצלר גרמניה דאז, הלמוט קוהל.
בין 1993 ו-1998 שימש כנשיא איגוד הבנקים לחסכון בגרמניה, ולאחר מכן במשך שנתיים כנשיא הבנק האירופי לפיתוח.
בשנת 2000, בעצתו ובתמיכתו של קנצלר גרמניה דאז, גרהרד שרדר, מונה קלר לראש קרן המטבע הבינלאומית, תפקיד בו שימש עד לבחירתו לנשיא גרמניה. במשך כהונתו רבו המחאות נגד הקרן; בעיקר הועלו טענות על מעורבותה בהגברת חוסר השוויון בין המדינות העשירות והעניות בעולם.
כנשיא גרמניה.
קלר, שעד לבחירתו לנשיא לא שימש בתפקיד בכיר בפוליטיקה הגרמנית, היה אלמוני יחסית ערב הבחירות לנשיאות; סקר הראה שרק כחמישית מהגרמנים ידעו במי מדובר. בחירתו הייתה בקושי: הוא קיבל 604 קולות בפרלמנט הגרמני, כש-603 הוא הגבול המינימלי לבחירה.
בחירתו התקבלה בקולות מעורבים. בחוגים כלכליים הובעה שביעות רצון מרקעו הכלכלי של הנשיא החדש; בחוגים אחרים הובעה התנגדות, מאותה הסיבה בדיוק (כלומר, חוסר הגיוון בעשייתו הציבורית של קלר). אחרים דווקא ציינו לטובה את העובדה שאולי בפעם הראשונה נבחר נשיא לגרמניה יותר בשל כישוריו ופחות בשל עברו וקשריו הפוליטיים.
בחירתו של קלר על פני מועמדת מפלגת השלטון (SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית) נחשבת למפלה לממשלה. יש האומרים שזו הייתה תקיעת מסמר נוסף בארון הקבורה של שלטון המפלגה, אשר הפסידה את ראשות הממשלה בבחירות בשנת 2005. בנאום קבלת התפקיד קרא קלר להגברת האחדות, האומץ והיוזמה האישית בגרמניה מוּכת המיתון הכלכלי.
כבר חודשיים לאחר בחירתו יצר פרובוקציה, כשדיבר בראיון על ההבדלים הגדולים ברמת החיים בין מערב ומזרח גרמניה (לשעבר), עליהם מתקשה הממשלה להתגבר. דבריו של קלר בנושא התפרשו כ"הודעת כניעה" וכאמרת "אין ברירה, המצב לא ישתנה בקרוב". הדברים יצרו תסיסה, במיוחד במזרח גרמניה.
בנובמבר 2004 היה קלר מראשוני המתנגדים להצעת הממשלה, "להזיז" את יום האחדות הגרמנית מה-3 באוקטובר בכל שנה ליום ראשון הראשון באוקטובר, זאת כדי לחסוך את יום החופש מהעבודה הכרוך בכך ואת הנזק לכלכלה. התוכנית בוטלה לבסוף וה-3 באוקטובר נותר על כנו כיום איחוד גרמניה. נושא זה לא היה היחיד בו התערב הנשיא החדש בפוליטיקה, כמעט תמיד כנגד עמדת הממשלה.
כחצי שנה לאחר בחירתו, הראו סקרים שקלר מהווה את אחת הדמויות האהובות ביותר בפוליטיקה הגרמנית.
קלר הפרוטסטנטי נשוי לאווה, מורה לגרמנית, ואב לאולריקה וליוכן. קלר הוא נשיא גרמניה הראשון שנולד מחוץ לגבולות גרמניה.
הביקור בישראל.
בשנת 2005 ביקרו הורסט קלר ורעייתו אווה בישראל, הוא החל את ביקורו בחיפה במפגש בבית הגפן עם ראשי עדות ודתות, שם גם נטע עץ זית מאוחר יותר באותו היום, יחד עם ילדים ערבים ויהודים ובנוכחות כל האורחים. בדבריו עמד הנשיא הגרמני על הקשרים המיוחדים שבין גרמניה לישראל ומחויבותם של מנהיגי גרמניה להמשיך ולשמור על קשרים אלו גם בעתיד.
בהמשך הניח זר פרחים באנדרטת מוריה לזכרם של חללי הטרור.
הביקור נחשב לציון דרך חשוב בקשר הידידות שבין ישראל וגרמניה.
כהונה שנייה.
ב-23 במאי 2009 נבחר על ידי האספה הפדרלית של גרמניה, הגוף הבוחר את נשיא גרמניה והמורכב ממספר שווה של חברי הבונדסטאג ושל נציגים המתמנים על ידי המפלגות לפי כוחן בפרלמנטים של מדינות המחוז, לכהונה שנייה בת חמש שנים, בקולות 613 מתוך 1224 חברי האספה. ב-31 במאי 2010 התפטר קלר מתפקידו כנשיא לאחר שנמתחה על התבטאויותיו ביקורת מצד גורמים פוליטיים גרמניים. קלר תמך בדבריו בזכותה של גרמניה כיצואנית לשמור על נתיבי שיט בינלאומיים פתוחים. נטען כלפיו כי דבריו אלו הם צידוד בדיפלומטית ספינת תותחים ולמרות שקלר טען שהוא התכוון לתופעת הפיראטיות באוקיינוס ההודי ליד סומליה, הוא החליט להתפטר. לאחר תקופת ביניים של חודש החליפו כנשיא גרמניה כריסטיאן וולף.
בחירה ישירה לראשות הממשלה
כנסת ישראל (ארגון)
כנסת ישראל היה הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
כבר בתקופה העות'מאנית נעשו ניסיונות להקים מוסדות אוטונומיים יהודיים. אכן הוקמו בתי דין רבניים בעלי סמכות שיפוט מלאה בענייני אישות. בשנת 1903 נעשה ניסיון על ידי מנחם אוסישקין להקים מסגרת ארגונית אוטונומית כוללת בארץ ישראל שנקראה הכנסייה הארצישראלית.
כנסת ישראל נוסדה לאחר תחילת המנדט הבריטי, ב-19 באפריל 1920. אז נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה שהכריזה על עצמה כ"מוסד עליון לסידור ענייניו הציבוריים והלאומיים של העם העברי בארץ ישראל ובאת כוחו היחידה כלפי פנים וכלפי חוץ". אספת הנבחרים בחרה מתוכה את חברי הוועד הלאומי, שהיה הרשות המבצעת, והכירה בהסתדרות הציונית העולמית כ"אחראית על השאלות הקשורות בהקמת הבית הלאומי". הארגון (כנסת ישראל = אספת הנבחרים והוועד הלאומי), שכלל את רוב היישוב היהודי בארץ ישראל, למעט החרדים, זכה להכרה של שלטונות המנדט רק ב-29 בדצמבר 1927. החוגים החרדיים התנגדו לארגון זה, בעיקר עקב מתן זכות לנשים לבחור ולהיבחר, ודרש הקמת ארגון נוסף שייצג את הציבור החרדי. בראש הארגון עמדו אספת הנבחרים והוועד הלאומי. לכנסת ישראל הייתה כפופה הרבנות הראשית שבראשה שני הרבנים הראשיים, האשכנזי והספרדי. כן היו כפופים לה ועדי הקהילות. כנסת ישראל בטלה עם קום המדינה ורוב סמכויותיה נכללו באחריות המדינה. בית הנבחרים של מדינת ישראל נקרא אף הוא בשם הכנסת.
כנסת ישראל נהגה לגבות מיסים שונים מקרב הציבור, כמו למשל מס מצות עבור רכישת מצות שעל הקופסה הייתה חותמת "שולם מס מצות".
מוסדות כנסת ישראל.
כחברי כנסת ישראל נחשבו כל יהודי א"י הרשומים ב"פנקס הבוגרים של כנסת ישראל". בעקבות לחץ של אגודת ישראל ניתנה רשות לכל יהודי שיחפוץ בכך למחוק את שמו מפנקס זה.
במשך כל תקופת קיומה, בלטה חולשתה של כנסת ישראל. חולשה זו נבעה ממספר גורמים: