ב-1918 הוכתר ג'ליקו כוייקונט, ובאפריל 1919 קודם לדרגת אדמירל הצי, יחד עם אדמירל דייוויד ביטי. הוא שימש בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד מספטמבר 1920 עד נובמבר 1924. עם שובו לאנגליה, בתחילת 1925, הועלה לתואר אצולה גבוה יותר - רוזן. הוא היה דמות שנויה במחלוקות בצי הבריטי שלאחר המלחמה, כאשר חלק תומכים בו וחלק בביטי. חלק מהוויכוח נבע מכך שג'ליקו סירב לקחת חלק במהלכים הפוליטיים שנדרשו בתפקיד כזה.
משפחתו.
לג'ליקו היו חמש בנות ובן אחד, הצעיר ביותר. בנו של ג'ליקו, ג'ורג' ג'ליקו, הרוזן ג'ליקו השני (4 באפריל 1918 – 22 בפברואר 2007), לחם במלחמת העולם השנייה במצרים, בים האגאי וביוון במערכת הדודקאנס, ביחידות שהיו לאחר מכן גרעין ה-SAS. הוא השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת סגן-אלוף, וזכה בצלב השירות המיוחד (DSO), ובצלב הצבאי (MC). לאחר המלחמה עבר לשירות החוץ הבריטי, בו שירת בתפקידים שונים בין 1947 ל-1958. לאחר שפרש משירות החוץ, החל בקריירה פוליטית; הוא היה חבר בבית הלורדים במפלגה השמרנית ואף כיהן כשר בכמה ממשלות.
הג'וקר (דמות קומיקס)
אהרן שולוב
אהרן שוּלוֹב (5 בנובמבר 1907 – 21 בפברואר 1997) היה זואולוג ואנטומולוג ישראלי, הוגה, מייסד ומנהל גן החיות התנ"כי בירושלים, פרופסור לזואולוגיה ב.
קורות חיים.
שולוב נולד ביליזבטגרד שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), בנם של חוה לבית דוסקובסקי ושלמה, בעל משק חקלאי. הוא היה ראש הארגון המחוזי של תנועת הנוער "השומר הצעיר" וחבר ועד הארגון הנוער הציוני הסוציאליסטי. בשל כך נאסר בגיל 18 והוגלה לסיביר בגין פעילותו הציונית.
ב-15 בנובמבר 1926 עלה לארץ ישראל דרך נמל יפו, והצטרף להגנה. שולוב היה אחד מתלמידיה הראשונים של האוניברסיטה העברית בירושלים; הוא למד בה עד 1932, ואז נסע ללמוד באוניברסיטאות פדובה ונאפולי. ב-1935 קיבל בה תואר דוקטור למדעים באנטומולוגיה, והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. הוא ארגן בירושלים "קלוב תעופה", והיה ממייסדי "האגודה להפצת ידיעת הטבע".
בשנת 1947 התמנה למרצה, ב-1953 למרצה בכיר, ב-1960 לפרופסור חבר ובשנת 1970 לפרופסור מן המניין. ב-1976 פרש כפרופסור אמריטוס.
בין השנים 1951–1976 עמד בראש המחלקה לאנטומולוגיה, ונחשב למומחה בינלאומי לחיות ארסיות ולטוקסיקולוגיה. במסגרת זו עסק בחקר העכבישנים ותרם, בעומדו בראש המעבדה לחקר חרקים וחיות ארס, תרומה לפיתוח נסיוב לעקרב הצהוב.
במסגרת המחלקה לזואולוגיה הקים שולוב בשנת 1940 גן חיות קטן במרכז ירושלים. גן החיות נדד ממקום למקום, עקב היותו מטרד של רעש וריחות, עד שב-1947 עבר להר הצופים המבודד, הרחק משכונות מגורים, שם היה אמור לשכון דרך קבע. ניתוקו של הר הצופים מירושלים ופגעי המלחמה הביאו לפינויו סמוך לשכונת רוממה ב-1950. שולוב המשיך ללוות את הגן ולנהל אותו במשך עשרות שנים. הוא העניק לגן את הייחוד התנ"כי, בהעמידו שלטים שבהם צוטטו פסוקים מהתנ"ך המזכירים את חיות הגן.
הרחוב המוביל לגן החיות, שעבר מאז למשכנו החדש בשכונת מלחה, נקרא על שמו של שולוב. כן קרויה על שמו "קרן אהרון שולוב לחקר חיות בשביה", המממנת מלגות מחקר לנושאים הקשורים לגן החיות.
בשנת 1985 הוקם ברחובות מכון שולוב למדע (Shulov Institute for Science), שבמסגרתו חוקרים כיצד ניתן להפיק מארס הנחש תרופות להקלת סבל וכאב.
ב-1987 זכה שולוב בתואר יקיר ירושלים.
משנת 1930 היה שולוב נשוי ליוכבד לבית פרסמן, בתו של מיכאל פרסמן ואחותו של אורי מיכאלי, ממייסדי תחום התעופה בארץ ישראל. אשתו הייתה מעסקניות ארגון אמהות עובדות והוועד למען החייל. בני הזוג היו הורים לשניים: מיכאל וד"ר שלומית שולוב ברקן.
מדיניות מקסיקו סיטי
מדיניות מקסיקו סיטי (Mexico City Policy), היא מדיניות שנקטה בעבר ממשלת ארצות הברית, המגבילה את הזכות לקבל סיוע מהתקציב הפדרלי (בעיקר מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי - USAID), לארגונים התומכים בהפלות.
המדיניות נקראת על שם מקסיקו סיטי, העיר בה התקיימה הוועידה האמריקנית לענייני אוכלוסין, בה הוכרזה המדיניות לראשונה, על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, בשנת 1984. בעקבות ההחלטה, ארגוני בריאות בינלאומיים שלא שינו את דרך הפעולה שלהם בהתאם להנחיות המדיניות איבדו את התמיכה הכספית מטעם ממשלת ארצות הברית, שלעיתים הגיעה לחמישית מהתקציב הכולל שלהם.
המדיניות בוטלה ושוחזרה מספר פעמים:
הוויכוח על המדיניות.
מתנגדי המדיניות מכנים אותה "סתימת פיות עולמית" ("global gag rule"), בטענה כי בנוסף לפגיעה בתקציב של ארגוני בריאות מסוימים, המדיניות גם מונעת מהם אספקה של קונדומים ואמצעי מניעה אחרים. בעקבות זאת, מספר ההריונות הלא רצויים עולה ואיתו גם כמות ההפלות. בנוסף, המבקרים טוענים כי המדיניות מנוגדת לחופש הביטוי ומונעת מאנשים לקבל מידע רפואי מדויק ומלא. הפורום הפרלמנטרי האירופי לענייני אוכלוסייה ופיתוח הגיש לקונגרס האמריקני עצומה חתומה על ידי 233 חברים המגנה את המדיניות.
תומכי המדיניות מביאים את הפיליפינים כדוגמה מוצלחת בה הפעלת המדיניות מנעה מארגוני הבריאות להשתמש בתקציבים אמריקנים כדי לעקוף את חוקי ההפלה המקומיים. כמו כן, הם טוענים כי המדיניות מונעת מארגוני בריאות להשתמש בהפלות כתחליף לאמצעי מניעה אחרים.
ישנה גם התנגדות למדיניות מצד מחנה המתנגדים להפלות (pro life) הטוענים כי חידוש המדיניות מהווה מחווה סמלית בלבד עבורם וכי הגדרתה עמומה מדי. לטענתם ארגוני בריאות עדיין יכולים לתמוך בהפלות אם הם טוענים שהם נעשים שלא למטרת "תכנון המשפחה" אלא לצרכים רפואיים, וכך לעקוף את האיסור.
בתרבות.
פרק בסדרת הטלוויזיה בוסטון ליגל ("Squid Pro Quo"), עוסק באישה נפאלית התובעת את ממשלת ארצות הברית על מות בנה, בעקבות הפסקת התקציב למרפאה בה טופלה במסגרת מדיניות מקסיקו סיטי.
ג'ובאני בטיסטה גואדניני
ג'ובאני בטיסטה גואדניני (באיטלקית: Giovanni Battista Guadagnini,‏ 23 ביוני 1711 - 18 בספטמבר 1786) היה בונה כינורות איטלקי, שנחשב לאחד המעולים ביותר באומנות בניית כלי הקשת בהיסטוריה. הכינורות שלו מוגדרים לא פעם כ"סטרדיוואריוס לעניים", בהתייחס ליצירתו של אנטוניו סטרדיווארי, שמקובל לראות בו את גדול בוני הכינורות בכל הזמנים.
חייו.
גואדניני נולד סמוך לפיאצ'נצה, באזור אמיליה-רומאניה. במלאכת האומן שלו החל לעסוק בסביבות 1729 והמשיך בכך עד מותו. עבודתו מתחלקת לארבע תקופות עיקריות, המכונות על שם ערי איטליה שבהן חי ופעל אותו זמן: פארמה, פיאצ'נצה, מילאנו וטורינו. כלי הנגינה של תקופתו האחרונה, טורינו, נחשבים לטובים ביצירותיו ומחיריהם גבוהים על פי רוב בהתאם לכך.
אביו של גואדניני, לורנצו, עסק גם הוא בבניית כלי קשת. בנו, ג'וזפה ובני גואדניני אחרים המשיכו את שושלת בוני הכינורות למשך דורות אחדים.
ג'ובאני בטיסטה גואדניני מת בטורינו ב-1786.
הכנר הישראלי איתי שפירא מנגן בכינור גואדניני משנת 1745.
אייאואס (באנגלית: eyeOS) היא מערכת הפעלה וירטואלית הניתנת להרצה על שרת HTTP.
היא פותחה על ידי צוות הפיתוח הרשמי של אייאואס בעיר ברצלונה, ספרד ושוחררה בתאריך 1 באוגוסט 2005 (גרסה 0.6.0).
מערכת ההפעלה כתובה בשפת PHP ו-JavaScript וניתנת להורדה מאתר SourceForce.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכנות כגון: דפדפן אינטרנט (EyeNav), חבילת יישומים משרדיים (EyeDoc), משחק שחמט (eyeChess) ועוד.
בתאריך 1 באפריל 2010, הודיעה חברת טלפוניקה (Telefónica) על רכישת החברה וכל זכויותיה.
רשימת גרסאות.
צוות הפיתוח שחרר 14 גרסאות אל השוק:
אתרונגס
ויטרבו (נפה)
נפת ויטרבו (באיטלקית: Provincia di Viterbo) היא נפה בצפונו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 3,612 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 299,830 נפש. בירתה של הנפה בעיר ויטרבו.
הנפה גובלת בנפת גרוסטו ובנפת סיינה במחוז טוסקנה בצפון-מערב, בנפת טרני במחוז אומבריה בצפון-מזרח, בנפת ריאטי במחוז לאציו במזרח, בנפת רומא במחוז לאציו בדרום ובים הטירני במערב.
סת' רוגן
סת' אהרון רוגן (באנגלית: Seth Aaron Rogen; נולד ב-15 באפריל 1982) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי וקולנוען יהודי-קנדי. בין השאר כיכב בשוברי הקופות: "הדייט שתקע אותי", "סופרבאד - חרמן על הזמן", "הצרעה הירוקה", "50/50", "סוף.", "שכנים", "שכנים 2", "הלילה שלפני", "ראיון סוף" ו"סטיב ג'ובס".
קורות חיים.
נולד בשם סת' אהרון רוגן בעיר וונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה להורים יהודים ממוצא רוסי ואוקראיני, שהכירו בקיבוץ בית אלפא בישראל. אימו, סנדי בלוגוס, היא עובדת סוציאלית, ואביו האמריקאי, מארק רוגן, עבד עבור ארגונים ללא מטרות רווח וכעוזר מנהל של הארגון היהודי חוג הפועלים. על אזרחותו הכפולה, רוגן הצהיר, "אני בהחלט מתחבר להיותי קנדי ​​הרבה יותר מאשר להיות אמריקאי". לרוגן יש אחות גדולה בשם דניה.
הוא למד 6 שנים בבית ספר תלמוד תורה בוונקובר. הפעם הראשונה שהעלה מופע סטנד-אפ בילדותו הייתה במחנה מרים של תנועת הנוער הבונים דרור.
רוגן הכיר את שותפו לכתיבה אוון גולדברג בשיעורי הכנה לטקס הבר מצווה, וכבר בגיל 14 כתבו ביחד את התסריט לסרטו העתידי "סופרבאד - חרמן על הזמן". בגיל 25 צילמו את הסרט עם השחקנים ג'ונה היל ומייקל סרה. הסרט זכה לביקורות חיוביות והצלחה בקופות.
קריירה.
רוגן נשר בגיל 16 מבית הספר ועבר להתגורר בהוליווד למימוש קריירת משחק וכתיבה. בהמשך, חבר למפיק ג'אד אפאטו, המשתף אותו בקביעות בסרטיו. כמו כן, כיכב בסדרה "זרוקים ויורמים", אף היא בהפקתו של אפאטו.