דחפור די־9 במלחמות ישראל (עד שנות ה־90).
במלחמת העצמאות הפעיל צה"ל דחפורים שגויסו מחברות אזרחיות וכלים שנטש הצבא הבריטי. ב־1954 פותח ה־D9 ועד מהרה מצא את דרכו אל ההנדסה האזרחית בישראל ומשם לשורות צה"ל.
דחפורי די־9 מדגם G פעלו עוד במלחמת ששת הימים בפריצת צירים והכנת עמדות מגנן עבור הטנקים. דחפורי D9 ממוגנים ולא ממוגנים מדגם G פעלו בהצלחה במלחמת יום הכיפורים: במלחמה זו השתתפו דחפורי D9 בפריצת מכשולים וגרירת גשר הגלילים כחלק מצליחת תעלת סואץ. בנוסף הדחפורים פרצו את הסוללות מסביב לתעלת סואץ וניקו שדות מוקשים שהטמינו המצרים והפריעו למעבר טנקים ישראלים. דחפור D9 ישראלי היה כלי הרכב הממונע הראשון שהגיע לשיא החרמון, כאשר פרץ דרך לשיירת אספקה ללוחמי חי"ר שהשתלטו על הפסגה האסטרטגית במלחמה על שיא החרמון.
שלושה דחפורי די־9 היו מעורבים במבצע הולנדי מעופף של חילוץ הספינה אח"י געש (סער 3) שעלתה בטעות על חוף בערב הסעודית בספטמבר 1981. הדחפורים הובאו ללא כף אחרי שטרקטור קטרפילר די־7 ומשאית REO התגלו כלא מספיק חזקים לדחוף את הספינה. לבסוף, שלושה דחפורי די־9 דחפו למים את הספינה בכוח דחיפה של 220 טון, וחילצו אותה בהצלחה.
במבצע שלום הגליל (מלחמת לבנון הראשונה) פרצו הדחפורים צירים בלבנון ההררית וניקו אותם ממחסומים ובורות ייקוש. הדחפורים גם הכשירו צירים דרך ההרים והגבעות וסללו דרכים חילופיות לכוחות צה"ל. בשל היותם בחזית, הדחפורים עבדו לעיתים תחת אש, ועובדה זו גרמה לדחיפת התוכנית למיגון הדחפורים.
ב־1986 נכנסו לשירות דחפורי D9 ממוגנים. חלק מהם נמצאים עדיין בשירות פעיל, אך רובם הועברו לשירות מילואים ומחסני החירום.
בעת השהות ברצועת הביטחון בדרום לבנון (1982–2000) שימשו דחפורי ה-D9 לבניית מוצבים באזורים מסוכנים, פריצת צירים וניקוי זירות מטענים. על עבודתם הרבה והמסורה זכו מפעילי הדחפורים להערכה רבה.
דחפורי די־9 באינתיפאדה השנייה.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000, החל צה"ל בשימוש נרחב בדחפורים המשוריינים. הדחפורים יועדו לפריצת צירים, ניקוי זירות מטענים, חילוץ כלי רכב תקועים ואף סיוע ליחידות מובחרות בצה"ל בפעילות כנגד חמושים ומחבלים פלסטינים.
ככל שהתגברה הלחימה, החלו הדחפורים להתלוות יותר ויותר לפעילות החי"ר והשריון בלב הערים ומחנות הפליטים הפלסטיניים. במסגרת פעילות זו הרסו הדחפורים בתים ומבנים ממולכדים במטעני חבלה ומוקשים מוסתרים , מבנים של הרשות הפלסטינית וארגוני הטרור הפלסטיניים ששימשו לפעילות טרור וכן הרסו מבנים במהלך הלחימה (כגון מבנים מהם בוצע ירי אל עבר כוחות צה"ל ואזרחים ישראלים), בין השאר במסגרת נוהל סיר לחץ בו כוחות צה"ל והימ"מ מכתרים מחבלים מבוקשים בבתים, ואם הם לא נכנעים הדחפורים הורסים את הבתים עליהם. לזכות מפעילי ה־D9 נזקפו חיסולם של מספר מחבלים בכירים ומעצר או הריגה של מחבלים נוספים. הדחפורים שימשו גם להריסת בתי מחבלים (ובעיקר בתים של מחבלים מתאבדים) בטענה שזה מרתיע מחבלים עתידיים מלבצע פיגוע בידיעה שבית משפחתם יהרס.
ריבוי המטענים ומארבי הירי, במיוחד סביב צירי התנועה, גרמו לחיל ההנדסה הקרבית לנקוט בפעולות חישוף נרחבות, בהן מבנים וצמחייה בהם יכולים חמושים פלסטינים להשתמש כמחסה או כעמדות ירי נהרסים, נעקרים ומושטחים. את עיקר פעולות החישוף ביצעו דחפורי D9 (רבות מהן ברצועת עזה) והדבר גרם לירידה חדה במטעני הצד והמארבים לאורך הצירים. הדחפורים שימשו גם לניקוי כבישים וצירי תנועה ממטעני גחון כבדים. בנוסף חישפו הדחפורים שטחים בצפון רצועת עזה כדי לאפשר לחיל האוויר הישראלי לזהות חוליות שיגור רקטות קסאם ולהשמידן בקלות. בפעולות אלה נגרם הרס רב לתשתיות הפלסטיניות ונהרסו הרבה בתים ומטעים, והן זכו לביקורת רבה מצד חוגי השמאל וארגונים דוגמת "בצלם".
במבצעים הגדולים של צה"ל בשטחים, ממבצע חומת מגן ואילך, הדחפורים הממוגנים הפכו לחלק חשוב בתורת הלחימה הצה"לית עבור לוחמה בשטח בנוי ועימות נמוך עצימות, במקרים בהם האויב מתבצר היטב וממלכד את השטח. הדחפורים הכריעו את הקרב בג'נין (ראו בהמשך). במבצע קשת וענן (מאי 2004) ברפיח פעלו הדחפורים באופן נרחב בסילוק מטענים, פתיחת צירים, יצירת חסימות עפר והריסת בתים תחת אש והיו אחד הגורמים המרכזיים לכך שהפעולה הסתיימה בלא אבדות לצה"ל. גדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד הדרום (מילואים) שמפעיל דחפורי D9 משוריינים וכלי צמ"ה אחרים ברצועת עזה זכה לאות הצטיינות במעמד נשיא המדינה בשנת 2005.
מספר היסטוריונים ומומחים צבאיים טוענים כי ה־D9 המשוריין הוא אחד הגורמים המרכזיים האחראים למספר האבדות המועט יחסית שיש לצה"ל באינתיפאדה השנייה. במהלך האינתיפאדה השנייה לא נהרג אף מפעיל D9, אך מספר מפעילים נפצעו מרקטות וטילי נ"ט ברצועת עזה.
הקרב במחנה הפליטים בג'נין.
ה־D9 נכנס למרכז תשומת הלב הציבורית בעקבות הקרב במחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע חומת מגן באפריל 2002. מחנה הפליטים ג'נין מולכד באלפי מטעני חבלה (הרבה מהם הוסוו כחפצים תמימים), ובו נתקלו כוחות צה"ל – שהורכבו בעיקר מחטיבת מילואים מספר 5, שייטת 13 וגדודי חי"ר – בהתנגדות הקשה ביותר. במהלך הקרב נגרמו לכוחות צה"ל אבדות כבדות ולמעשה היה זה השימוש ב־D9 שהכריע את הקרב.
בתחילה שימשו הדחפורים בעיקר לניקוי צירים ממטענים ולפתיחת דלתות ממולכדות. הם פתחו צירים לכלי רכב משוריינים וכוחות חי"ר ולעיתים אף הובילו מזון וציוד ללוחמים שבשטח בתוך הקבינות הענקיות והממוגנות שלהם. לאחר מארב קטלני שבו נהרגו 13 חיילי מילואים, הוחלט להיענות לדרישת הכוחות בשטח ולהשתמש בדחפורים להריסת בתים מהם זיהו כוחות צה"ל מקורות אש עוינת.
בעקבות ההתקדמות האיטית והאבדות פיתח אופק בוכריס, מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני, שיטה בטוחה יחסית להתקדמות הכוחות: דחפורי ה־D9 נעו ראשונים ופינו את הדרך ממטעני חבלה, וכן נגחו חורים בקירות בניינים על מנת שהחיילים יוכלו להיכנס בביטחה לתוך הבית, כאשר הם פורקים מהדלת האחורית של האכזרית (נגמ"ש כבד צה"לי).
השפעתם של הדחפורים הייתה משמעותית בהכרעת הקרב: דחפור D9 היה זה שהרג את מחמוד טוואלבה, ראש הג'יהאד האסלאמי ומפקד הכוחות הפלסטינים במחנה. בנוסף, הרסו הדחפורים בתים תחת אש ובשיא הקרב "גילחו" הדחפורים את מרכז שכונת חאוואשין, בעקבות הערכות גורמי ביטחון ישראלים כי באזור היו מצויים רוב החמושים הפלסטינים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. יומיים לאחר מכן הוכרע הקרב ללא אבדות נוספות לחיילי צה"ל וללא אף דחפור D9 שנפגע.
ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין סיכם את הכרעת הקרב וכתב:
מפעילי הדחפורים זכו לשבחים רבים מצד שאר הכוחות הלוחמים במחנה, כולל מלוחמי שייטת 13:
לדברי הפלסטינים אשר לחמו בג'נין השפעתם המורלית של הדחפורים וחוסר יכולתם לעצרם, לרבות באמצעות מטעני חבלה גדולים ורקטות נ"ט, גרמו להם להיכנע. תאבת מרדאווי, מפקד בכיר בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני סיפר בראיון מהכלא ל־CNN על החלטתו להיכנע:
בכך הסתיים הקרב בניצחון ישראלי. במסמך פלסטיני שמתעד את הקרב בג'נין ותורגם מערבית לעברית על ידי מרכז המידע למודיעין ולטרור נכתב:
הדחפורים הותירו הרס רב במחנה הפליטים (כ־140 בתים, לטענת ארגוני זכויות אדם) אשר עורר הד עולמי. לטענת ישראל, ההרס היה הכרחי בגלל כמות המטענים הרבה (מעל 15,000), שהוחבאו בחלקם בבתי אזרחים.
כנגד מפעילי ה־D9 נמתחה ביקורת על ההרס שהותירו במחנה, אף על פי שלדברי מפקד היחידה וחלק מהמפעילים הם נהגו באיפוק ונתנו תמיד אזהרה לפני שהחלו להרוס את הבית. את הדחפורים הפעילו חיילי מילואים מיחידת הצמ"ה של אוגדה 340. היחידה זכתה בצל"ש יחידתי מאלוף הפיקוד על תפקודה בקרב.
הלחימה ברצועת עזה.
דחפורי ה־D9 נטלו חלק חשוב בלחימה ברצועת עזה. הם שימשו לחישוף צבאי ופתיחת צירים, ולהריסת בתים תוך כדי לחימה. בעקבות סדרה של תקריות בהן הושמדו 4 טנקים ממטעני גחון כבדים (שהכילו למעלה מ־100 ק"ג חומר נפץ), גברה הפעלת ה־D9 לפריצת צירים בטוחים לטנקים. הדחפורים ספגו מטעני גחון כבדים ללא נזק משמעותי וללא אבדות. השימוש ב־D9 גבר תחת פיקודו של סא"ל אילן סבג, מפקד גדוד 603 ולימים קצין ההנדסה הראשי, שהעיד:
דחפורי D9 פעלו בתדירות יומיומית בציר פילדלפי על מנת להרוס מנהרות הברחה וטרור, להרוס בתים שזוהו על ידי כוחות צה"ל כמשמשים לטרור (כגון בתים המשמשים כעמדות ירי או מסתור למנהרות), לפתוח צירים ולחשף צמחייה אשר הקשתה על איתור מטענים. לטענת ארגוני זכויות אדם הרסו הדחפורים אלפי בתים הנושקים לציר. אחד האירועים הבולטים בציר היה מותה של רייצ'ל קורי, פעילת ISM, שנהרגה על ידי דחפור D9R בתאונה אחרי שזו ניסתה לחסום את הדחפור.
גם אחרי הנסיגה מרצועת עזה דחפורי D9 פעלו ליד ולעיתים אף בתוך שטח הרצועה. תפקידם היה הכשרת השטח בציר הוברס העוטף את הרצועה, ניקוי צמחייה המפריעה לראות סביב הגדר וניקוי זירות מטעני חבלה שהטמינו המחבלים הפלסטינים. בנוסף, שימש הדחפור כחומת מגן ניידת לצוותי ההנדסה והביצורים שפעלו בצירים אלו.
דחפורי די־9 במבצע גשמי קיץ.