ב-19 בינואר 1964, בשעה 10:37 לפי שעון ישראל, נחת בחצור מטוס אימון מסוג יאק-11 שהוטס על ידי קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי. עם נחיתתו הודיע חילמי: "באתי הנה מרצוני החופשי, אני מבקש מקלט מדיני". ב-15 באוגוסט 1966 נחת בחצור מטוס מיג-21 עיראקי שהובא ארצה על ידי מוניר רדפא, עריק מחיל האוויר העיראקי, במבצע שאורגן על ידי "המוסד".
במלחמת ששת הימים פיקד על הבסיס בני פלד, לימים מפקד חיל האוויר. הבסיס נטל חלק נכבד בפעילות של חיל האוויר במלחמה זו. בשנת 1968 הוקמה בבסיס טייסת 102 (הנמר המעופף") שהטיסה מטוסי סקייהוק. במהלך מלחמת ההתשה, עברה הטייסת לבסיס חצרים. ב-17 באוגוסט 1969 הוקמה בבסיס טייסת 201 ("האחת") תחת פיקודו של רס"ן שמואל חץ, וב-5 בספטמבר קלטה את ארבעת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") הראשונים שקיבל חיל האוויר הישראלי. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הבסיס אל"ם עמוס לפידות, לימים מפקד חיל האוויר.
ב-31 בדצמבר 1987 נחת בבסיס מטוס ה-F-16D ("ברק 1" דו-מושבי) הראשון שנמסר לחיל האוויר הישראלי. המטוס נקלט בטייסת 101. בעקבות שינויי הערכות בחיל האוויר, הועברה טייסת 201 ב-19 ביוני 1988 מבסיס חצור לתל נוף.
ב-1 ביולי 2019 עברו כל היחידות מבסיס שדה דב (שנסגר) לבסיס חצור.
בקיץ 2021, טייסות הברק F16-C/D עברו לבסיס רמת דוד בעקבות השינוי הארגוני בהחלטת מפקד חיל האוויר.
באוגוסט 2022 נפתחה בבסיס מחדש טייסת 144 כטייסת כלי טיס בלתי מאוישים, טייסת 200 עתידה לעבור גם כן.
הצפות בבסיס.
בגלל מיקומו של הבסיס באזור התחום בין שני הנחלים נחל האלה ונחל ברקאי, מועד הבסיס להצפות במקרים של ספיקות חזקות בנחלים הסובבים אותו. הצפות כאלו אירעו בחורף 1991-1992, ב־2013 וב־2020, ובהם הוצפו מסלולי המראה, דירים תת-קרקעיים וניזוקו מטוסי קרב וסוללת כיפת ברזל. בעקבות ההצפה ב-2020 התפטר מפקד הבסיס מתפקידו, ושלושה מפקדי טייסות ננזפו. שיפוץ המטוסים שניזוקו הסתיים לאחר חמישה חודשים.
טייסות ויחידות.
בבסיס חצור קיימות מגוון טייסות.
מהקמת הבסיס ועד שנת 2021 יעוד הכנף היה בסיס קרב, ועברו בו טייסות קרב רבות.
החל מהשינוי הארגוני בהחלטת מפקד חיל האוויר, בקיץ 2021, טייסות הברק (טייסת 101, טייסת 105) עברו לבסיס רמת דוד. ולכן, מאז, ייעוד הכנף הוא איסוף מודיעין והדרכה.
סמל הבסיס.
עד שנת 1956 שימש הבסיס ככנף הפצצה ולכן כלל סמלו ציור פצצה במרכזו.
עם תחילת עידן הסילון בבסיס, שונה יעודו ולכן גם סמלו בהתאם, כאשר ציור הפצצה במרכז הסמל הוחלף בצללית מטוס סילון.
ביולי 2019 שונה סמל הכנף שוב, לאחר סגירת בסיס שדה דב, ומעבר היחידות אל הכנף. בכך שינה הבסיס את ייעודו מבסיס קרב, לבסיס המשלב קרב ותובלה. הסמל החדש הנוכחי עוצב על ידי יגאל גבאי.
שיכון משפחות.
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה מרים.
סרגל
סרגל הוא כלי שלו יש לפחות צד אחד ישר, שעל פי רוב מסומן בשנתות המיועדות למדידת מרחקים. עם זאת, לסרגל ישנם גם שימושים נוספים מעבר למדידת האורך.
על פי רוב הסרגל עשוי מפלסטיק או מתכת, אך יש גם סרגלים מעץ ומחומרים נוספים. הסרגל יכול להיות בשלל צבעים וגדלים. משום שהסרגל מיועד להיכנס לקלמר או לתיק בדרך כלל אורכו לא עולה על אורך של 40 ס"מ, אך ישנם גם סרגלים מתקפלים אשר ניתן לפתוח אותם לאורכים גדולים יותר.
כמעט תמיד, המרחק בין כל שנתות סמוכות בסרגל זהה, כך שהוא מציין סקאלה ליניארית.
שימוש בסרגל לצורכי מדידה.
שימושו העיקרי של הסרגל הוא כמכשיר מדידה המיועד למדידת אורכם של קווים קצרים / בינוניים. לרוב הסרגלים הם בעלי שנתות של סנטימטרים ומילימטרים (במרבית העולם) או של אינצ'ים וחלקי האינץ' (באנגליה, בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות).
סרגלים משמשים לרוב למדידת מרחקים שאינם מצריכים דיוק רב במיוחד (פחות ממילימטר) או אורך גדול במיוחד (לרוב מעבר לשניים שלושה מטרים יש להשתמש בשיטות אחרות למדידת מרחק).
שימוש בסרגל לצורכי שרטוט וגאומטריה.
הסרגל הוא כלי המאפשר יצירת קו ישר או קטע ארוך העובר דרך שתי נקודות נתונות.
בגאומטריה משמש הסרגל למטרת שרטוט ואינו משמש למדידה.
בגאומטריה האוקלידית של המישור, בנייה בסרגל ובמחוגה היא בנייה של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, הנעזרת בסרגל ובמחוגה בלבד.
שימוש בסרגל לקריאה.
בהיותו חפץ קל ומוארך הסרגל יכול לסייע במעקב אחר השורות של טקסטים כתובים. פעולה זו חיונית ליכולת הקריאה שהיא חלק ממיומנויות האוריינות.
השימוש בסרגל יכול לסייע לתלמידי כיתות היסוד בשלבי רכישת הקריאה הראשוניים ולאנשים הסובלים מקשיי קריאה על רקע של גרמים שונים כמו דיסלקסיה, הפרעת קשב וקשיים במיקוד ראייה.
שימוש בסרגל לענישה.
במערכות חינוך בעבר, בהן נהוג היה להכות תלמידים כאמצעי משמעתי, שימש הסרגל בידי מורים, מנהלים ואנשי צוות חינוכי אחרים להכאת תלמידים, אם באמצעות הכאה בסרגל על אצבעותיו הפרושות של תלמיד, ואם בחלקי גוף אחרים. זכר לנוהג זה נשמר בשיר ״יש לנו תיש״ (בנוסחיו העממיים, לא אלו שכתב יצחק אלתרמן) בנוסחים הבאים: ״יש לנו תיש/ לתיש יש זקן/ ולו ארבע רגליים/ וגם זנב קטן// במקל, בסרגל — / מה שבא ליד!״ ובנוסח ״יש לנו רבי/ לרבי יש זקן/ ולו הרבה תלמידים/ והוא מכה אותם// במקל, בסרגל — מה שבא ליד!״
אגן של עוף
צורת חיים (בוטניקה)
מערכת העור
פיקולו
פיקולו (מאיטלקית: Piccolo, "קטן", קיצור של Flauto Piccolo, "חליל קטן"; על אף שבאיטלקית מודרנית נקרא ottavino והמילה "פיקולו" הוראתה כל כלי נגינה קטן, כך למשל "קלרינט-פיקולו") הוא סוג קטן של חליל צד העשוי ממתכת או מעץ הובנה, ואורכו כמחצית מאורכו של החליל הרגיל וצליליו גבוהים באוקטבה מאלה של החליל. היות שצליליו של הפיקולו גבוהים מצלילי החליל (ומצלילי כל כלי הנשיפה מעץ), הם מבריקים וחזקים יותר ומשמשים בתזמור על מנת להכפיל את צלילי הכינורות. משום שקולו של כלי זה חזק ביחס לחליל, יש רק פיקולו אחד או שניים בתזמורת סימפונית רגילה, ואילו חלילי צד יש לרוב שניים ויותר (בתזמורת סימפונית המנגנת יצירות ספציפיות כמו "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי מנגנים שני פיקולו וארבעה חלילי צד).
היסטוריה.
הפיקולו, שבתחילה היה ללא מנגנון לחצנים, התפתח מחליל שהשימוש הנפוץ בו היה בצעדה יחד עם תוף מצעדים בקרנבל של בזל, ששורשיו במאה ה-16. אנטוניו ויוואלדי חיבר כבר במאה ה-17 קונצ'רטי (RV 443, 445) ל"חליל קטן" ("flautino"; חלילית קטנה מתקופת הבארוק) המותאמים לנגינה בפיקולו התזמורתי המודרני.. גאורג פרידריך הנדל שילב פיקולו באופרה "רינלדו" (1711). ז'אן-פיליפ ראמו שילב אף הוא פיקולו בתזמורת אופרות שחיבר. מלחיני מוזיקה קלאסית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, פראנץ אנטון הופמייסטר, מיכאל היידן ופרנץ קסאפר זיסמאייר כתבו תפקידים לפיקולו ביצירות סימפוניות ובימתיות מן המאה ה-18.
הפיקולו המודרני בנוי באופן דומה לחליל צד, כצינור צר (בקוטר של כ-2 ס"מ) שארכו כ-30 ס"מ, העשוי בדרך כלל ממתכת או מעץ הובנה, ולאורכו שישה נקבים הנסגרים ונפתחים על ידי מנגנון מורכב של לחצנים (המכונים "קלפות") ומנופים, אשר קרוי על שם ממציאו, מנגנון תאובלד בהם. הלחצנים עשויים גם הם ממתכת, ובתחתיתם שכבת לבד המצופה בעור-דג או חומר סינתטי אחר המונע בריחת אוויר בהסגרם. לחליל ישנה פייה המיועדת לנשיפה, העשויה לרוב ממתכת.
בעבר היו נפוצים פיקולו במפתח רה במול, אולם כיום הכלי נפוץ במפתח דו.
רפרטואר.
הפיקולו נכלל כמעט תמיד בתזמור סימפוני החל מן המאה ה-19 והוא חבר קבוע בתזמורת הסימפונית, כאשר לעיתים מוקצים לו קטעי סולו. ג'ון פיליפ סוזה חיבר קטע סולו לארבעה כלי פיקולו בטריו הסוגר את המארש כוכבים ופסים לנצח.
ברפרטואר קיימות יצירות לפיקולו סולו וסונטות לפיקולו ופסנתר מאת מלחינים מן המאה ה-20 כסמיואל אדלר, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שחיבר גם את היצירה "Zungenspitzentanz" לפיקולו, סינתיסייזר וכלי הקשה) ועוד.
בנוסף לקונצ'רטי של ויואלדי קיימים קונצ'רטי לפיקולו ולתזמורת מאת מלחינים מודרניים כגון לואל ליברמן, פיטר מקסוול דייוויס ואבנר דורמן.
יצירה נוספת היא החמישייה לפיקולו ורביעיית מיתרים מאת גרהם ווטרהאוס (1989).
חליל פיקולו
ארמון ורסאיי
לותר מתאוס
לותר הרברט מתאוס (בגרמנית: Lothar Herbert Matthäus; נולד ב-21 במרץ 1961) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני בהווה. מתאוס שיחק בתחילת הקריירה שלו כבלם, אך ברוב הקריירה בתפקיד הקשר. הוא שיחק בנבחרת גרמניה ונחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל בכל הזמנים. מתאוס נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
מתאוס הוא מלך ההופעות במונדיאל בכל הזמנים, עם 25 הופעות.
קריירת משחק.