יעקב בן-שאול (נולד ב-1957 בחיפה) הוא סופר עברי ועתידן בתחום הזקנה.
ביוגרפיה.
בין השנים 1992 – 1994 סיים תואר שני במינהל ציבורי, כולל הגשת תזה מחקרית שזכתה בפרס. בשנים 2009 – 2010 למד בחוג לגרונטולוגיה באוניברסיטת חיפה לימודי השלמה לדוקטורט. בשנת 2012 נמנה עם קבוצת 40 האישים שנבחרו לרגל השקת ארגון ידידי ובוגרי האוניברסיטה. בין השנים 1989 – 1992 היה יועץ השר הראשון לאיכות הסביבה ומשרדים נוספים. היה מהיזמים ואנשי העסקים הבולטים שפעלו בחיפה עד למיתון האינתיפאדה בשנים 2002 – 2003.
עבודתו.
כתיבה אוטוביוגרפית.
בשנת 2007 פרסם בן-שאול את ספר הניהול "למות כלכלית ולהישאר בחיים – ספר חובה למנהל המצליח", שבו תיעד באוטוביוגרפיה אישית את קריסת קבלניה הגדולים של חיפה, את מיתון 2003 ואת תחילת היווצרותה הנחותה כלכלית של "ישראל השנייה" בפריפריה. הספר נפתח במילים "מחר ב-10 אני מתאבד" וזכה לסיקור רב.
בספרו, במאמרים נוספים ובהרצאותיו של המחבר הוא תוקף בחריפות את חוסר החמלה בחברה הישראלית העכשווית החומרנית וקובל על יחס בתי המשפט כנגד מי שקרס כלכלית בתום לב במהלך האינתיפאדה.
כתיבה עתידנית.
החל מספרו השני "מחזור החיים השני – החינוך החדש למחזורי חיים וקריירה" מתמודד המחבר עם התהליך המואץ של תוחלת החיים העולה בעולם המערבי וגיבושה של קבוצת גילאים חדשה, שעתידה להיות קבוצת הגיל הגדולה ביותר, של אנשים שיחוו מחזור פעיל נוסף. בספריו מציע בן-שאול דרכים להתמודד עם החיים הארוכים, לדוגמה, על ידי שינויים ביחסינו לקריירה, שלא יתבסס עוד על תפישת הזמן המוגבל ועל הצורך לשנות את כל האקסיומות עליהן עומדת כיום הפסיכולוגיה התעסוקתית.
לראשונה מופיעים רעיונותיו לגבי החמרה צפויה במצבן החברתי של הנשים, שינויים נדרשים במוסד הנישואים, שיחייבו חוזה חדש ובו מנגנון של גירושים אוטומטיים או שינויים צפויים במבנה רפואת המשפחה, שיביאו להיווצרותו של רופא מניעה ורפואת תחזוקה.
בספרו "מגה חיים", המחבר נותן את הפרשנות שלו לעובדה שמזה 50 שנה לא נכתבה תאוריה פסיכולוגית מקיפה בנושא הזקנה, וטוען שארגון הבריאות הבינלאומי טועה כשהוא משמר הגדרה גילאית אוניברסלית אחידה לזקנה המבוססת על גיל כרונולוגי. לדעתו, על ההגדרה להיות גמישה ולפיה אדם עובר להגדרה של זקן כאשר גילו שמונה שנים פחות מתוחלת החיים הממוצעת במקום ובחתך הסוציו-אקונומי שאליו הוא משתייך. על פי הגדרה זו, הרי אפילו באותה מדינה נמצא אנשים שיהיו זקנים על פי הגדרתם בגילאים שונים, כיוון שתוחלת החיים הממוצעת הרלוונטית לגביהם שונה. הספר יצא גם במהדורה בינלאומית. עת ניתנה אפשרות להורדה חופשית של הספר, הוא הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של אתר אמזון, בתחום הספרות הסוציו-פסיכולוגית.
הספר "לזרוס לונג בן 213" () נקרא על שם גיבור הספר "בני מתושלח", אותו כתב סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין. במרכז הספר מוצגת דמותה של רפואת העתיד על בסיס מחקרים מדעיים המתקיימים כיום בישראל. בספר פרסום ראשון ל"מדד סינוף לזקנה", שהוא מבדק אישי ללא תלות בגיל כרונולוגי הנותן מענה לשאלה "האם אני זקן?". בפרק הסיום המחבר מעלה על נס את יעילותה של ה"גרונטולוגיה הנרטיבית", ככלי טיפולי עיקרי לאנשים בגיל הפרישה מעבודה, ומעבר לגיל זה. הספר הוכרז כספר העיון המסוקר ביותר בתקשורת בישראל לשנת 2012.
גרונטולוגיה מעשית.
יעקב בן-שאול מרבה להופיע בתקשורת ומתאר את התמורות החלות בגיל היציאה לגמלאות, תוך הפיכת הגרונטולוגיה למקצוע מעשי. במסגרת הניסיון להתאמת חוק גיל הפרישה לעליה בתוחלת החיים, היה הראשון ליישם הערכה תפקודית כוללת כמדד לשאלת המשך ההעסקה,
תוך המתמקדת בירידות תלויות גיל. הערכה זו מתבצעת כיום על ידי רופא גריאטרי ופסיכולוג תעסוקתי, וכוללת גם מבחנים ממוחשבים לגילוי ירידות קוגניטיביות.
דיפארק
ארז קו אל
ראולוגיה
ראולוגיה הוא חקר הזרימה הפלסטית והאלסטית, והעיוותים הנוצרים במבנה המרחבי של חומר במצב שבו מופעלים עליו כוחות ולחצים. ענף זה מתמקד בעיקר בנוזלים אך גם ב"מוצקים רכים" וחומרים בעלי מבנה מולקולרי סבוך כגון בוץ, צואה, תרחיפים, פולימרים, מעצבי זכוכית (כגון סיליקטים), נוזלי גוף (כגון דם) ושאר חומרים ביולוגיים. קיים קושי להגדיר זרימת חומרים מעין אלו באמצעות מאפיין יחיד, כמו צמיגות או אלסטיות (בטמפרטורה קבועה) ולכן תחום זה מנסה לתת מענה המבוסס על השפעות וגורמים נוספים.
רקע.
השם.
המונח נטבע בשנת 1920 על ידי פרופסור לכימיה בשם יוג'ין בינגהאם, ועל ידי עמיתו (הציוני, ולימים ישראלי) פרופסור מרכוס ריינר. נטען כי למינוח היו שתי השפעות. אחת היא מהפתגם של הפילוסוף היווני סימפליסיוס, אחד מאחרוני הנאופלאטונים, שטען כי ("הכל זורם"). על כן הדמיון למילה היוונית לזרימה (ῥοή – נקראת כ-Rei) בחלקה הראשון של המילה. השערה נוספת היא בהשוואת השם לאלה היוונית ריאה.
הגדרה.
הראולוגיה מטפלת בהרחבת תחומים (דיסציפלינות) קלאסיים כגון אלסטיות ומכניקת נוזלים (ניוטונים ולא ניוטונים) ובנושאים בהם "התנהגות מכנית", לא ניתנת להסבר באמצעות תאוריות קלאסיות. על כן, ענף זה נוגע גם בניסיון ליצור תחזיות להתנהגויות מכניות מסוימות (כחלק מהסקאלה של מכניקת הרצף) המבוססות על ננו-מבנים של חומרים. למשל המבנה המולקולרי של פולימרים בתמיסה, או תפוצת חלקיקים בתוך תרחיף מוצק. כאשר חומר נתון ללחץ או למאמץ (הנדסה) פועל עליו כוח ביחס לשטח נתון. ישנם סוגים שונים של מאמצים (גזירה, פיתול, כפיפה וכיוצא באלו) היכולים לפעול על חומר, והוא עשוי להגיב בהתאם במספר דרכים. חלק נרחב מהתאוריה הריאולוגית עוסקת בחקר כוחות הפועלים בתוך החומר, ובכוחות ובלחצים חיצוניים המופעלים עליו וגורמים לשינויים ועיוותים. היבטים נוספים בוחנים את הקשר בין זרימה או עיוות של חומר ומבנהו המרחבי (שינויים מרחביים של מולקולות פולימריות). אפיון חומרים בצורה ניסויית, כדי לקבוע את תכונותיהן הריאולוגיות נקרא ראומטריה.
יישומים.
לראולוגיה יישומים רבים בהנדסת חומרים, פיזיולוגיה, ביולוגיה של גוף האדם וברוקחות. בהנדסת חומרים נעשה שימוש ניכר בעקרונות ראולוגיים לצורכי ייצור של חומרים כגון; בטון, צבע ושוקולד, להם מאפייני זרימה מורכבים. למשל, קטשופ עשוי להיעשות פחות צמיגי לאחר שיעבור ניעור (או כל זעזוע מכני אחר), בעוד שמים לא יושפעו. לאחר שניוטון טבע את המונח צמיגות, חקר של נוזלים בעלי צמיגות משתנה ייקרא לעיתים קרובות נוזל לא-ניוטוני.
ראולוגיה משמשת בתחומים רבים של גאולוגיה: בגאופיזיקה ובגאולוגיה הנדסית – לקביעת תכונותיהם של סלעים ושכבות בהם חל מעוות, ובגאולוגיה מבנית – להבנת התהליכים בעקבותיהם נוצרו מבנים גאולוגיים דוגמת קמטים, העתקים וסדקים.
שימושים בתעשייה.
תאוריית הפלסטיות חשובה באותה מידה בתהליכי עיצוב וייצור מתכות. מדע הראולוגיה ואפיון תכונות הצמיגות והגמישות (Viscoelasticity) של החומר מופיעים תכופות הן בתהליכי ייצור של פולימרים שונים בשימוש התעשייה והן בסקטורים צבאיים רבים. אפיון תכונות הזרימה של נוזל חשוב למשל עבור רוקחים וכימאים בקביעתם את מינוני התרופות והרכבם הכימי. לדוגמה: משחות, קרמים, סירופים וכדומה, יידרשו להיבחן בקפידה לקביעת מידות הצמיגות. מאפייני זרימה משמשים כלי חשוב בבקרת איכות על מנת להבטיח איכות מוצר גבוהה ולהפחית פגמים סדרתיים.
ריאולוגיה
שבעת מעשי החסד
שבעת מעשי החסד הם מעשים שהאמונה הנוצרית מחשיבה כמבטאים מידות טובות הדרושות לאדם והמייצגות את הרחמים, ומאמיניה מצופים לקיימם. שבעת מעשי החסד מתבססים על הכתוב בכתבי הקודש, בעיקר על הדרשה על ההר ועל פסוק 7: . מעשי החסד מתבססים גם על המידות הטובות (exemplum virtutis) שהיו נהוגות ברומא העתיקה ומתייחסים לשבע המידות הטובות.
רשימת מעשי החסד.
מתוך המידות הטובות ובעיקר האהבה, נגזרים שבעת מעשי החסד הבאים לענות על צרכים גופניים של הזולת שהם
מקור תאולוגי.
מקור מקובל לשש המידות הטובות הראשונות הם הפסוקים:
מעשי החסד הרוחניים.
בנוסף לשבעת מעשי החסד הגופניים הגדירה הכנסייה גם שבעה מעשי חסד רוחניים:
ייצוג אומנותי.
בכנסיית פיו מונטה דלה-מיסריקורדיה (Pio Monte della Misericordia) שבנאפולי, מוצג ציור המזבח "Sette opere di Misericordiais" מהמאה ה-17 של מיכאלאנג'לו מריזי דה-קרווג'ו, המתאר את שבעת מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעב, בקר את האסיר, קבור את המת, השקה את הצמא, הלבש את העירום, ארח את הזר ובקר את החולה. ציור זה ידוע במיוחד בשל "החסד הרומי" המגולל את סיפורה של בת בשם פֵּרוֹ המיניקה בחשאי את אביה, קימוֹן, שהיה כלוא ונידון למות מרעב ומתאר שני מעשי חסד כאחד - ביקור האסיר והזנת הרעב.
בכנסיית סנט לורנץ באלקמר מצוי ציורו מ-1504 של המסטר מאלקמר, המתאר את מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעבים, השקה את הצמאים, הלבש את הערומים, קבור את המתים, אכסן את הנוסעים, סעד את החולים, שחרר את הכלואים.
רכבות מהירות
מיראז' (מלון)
מיראז' (באנגלית: The Mirage) הוא מלון וקזינו, הממוקם בסטריפ של לאס וגאס.
היסטוריה.
המיראז נבנה בידי סטיב ויין, ועוצב בידי ג'ואל ברגמן. הוא נפתח בנובמבר 1989, בשטח בו שכן לפני המלון Castaways. כשהמלון נבנה, הוא היה המלון-קזינו שהקמתו היקרה ביותר עד אז, 630,000,000$ (שש מאות ושלושים מיליון דולר) עלותו. צבע הזהב של החלונות נוצר בעזרת אבק זהב אמיתי, שהוכנס לתהליך יצירת החלונות. בהתחלה, הוערך כי המלון יצטרך להרוויח מיליון דולר ביום במשך 7 שנים כדי להחזיר את ההלוואה ששימשה לבניית המלון, אך למעשה נדרשו לו רק 18 חודשים להחזיר את הסכום, לאור הצלחתו.