פאלוט למד בבית ספר לרפואה במונפלייה בשנת 1867. בעת שהותו במארסיי כתב עבודת גמר בנושא דלקת ריאות. בשנת 1888 התמנה לפרופסור להיגיינה ורפואה משפטית במרסיי. בשנת 1888 תיאר בפרטיות את ארבעת המאפיינים האנטומיים של המום טטרלוגיה על שם פאלוט, מום לב מולד האחראי לתסמונת התינוק הכחול ונקרא על שמו של פאלוט.
עומר טישלר
עומר טישלר (נולד ב-1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש להק מבצעי אוויר.
ביוגרפיה.
טישלר נולד בכרמיאל, בן לאב עורך דין ואם מדריכה לפלדנקרייז. התגייס לצה"ל בשנת 1993, וסיים קורס טיס בשנת 1995 במגמת קרב. הוכשר כטייס F-16 ולאחר מכן עבר הסבה למטוסי F-15I. הוא פיקד על קורס האימון המתקדם של טייסי הקרב. בשנת 2002 יצא ללימודים אקדמיים וסיים תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב. לאחר הלימודים פרש מצה"ל ועסק בתחום ההיי-טק.
במלחמת לבנון השנייה שירת כטייס מילואים בטייסת F-15I. לאחר המלחמה חזר לשירות הקבע ומונה לסגן מפקד טייסת 105. ב-2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד טייסת 140. בשנת 2013 מונה למפקד טייסת 119. ב-2015 מונה לראש ענף במטה המבצעי של חיל האוויר. ב-2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מחלקת השתתפות בלהק השתתפות ומסוקים. ב-30 ביולי 2017 מונה למפקד בית הספר לטיסה, ושימש בתפקיד עד 13 באוגוסט 2018. ב-30 ביולי 2019 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס נבטים. בספטמבר 2021 מונה לראש להק מבצעי אוויר.
טישלר נשוי ואב לשלושה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) ובעל תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
יחסי עיראק–רוסיה
יחסי עיראק–רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין עיראק לרוסיה, ולפני עצמאותה של רוסיה, בין עיראק לברית המועצות. השגריר הנוכחי ברוסיה הוא חיידר האדי המכהן ברוסיה מאז דצמבר 2016.
היסטוריה.
היחסים בין הרוסים לאנשי עיראק קדמו זמן רב להיווצרות המדינות העיראקיות והרוסיות המודרניות. בימי הביניים נסעו סוחרים ומגלים בין שתי המדינות באמצעות מסלול הסחר וולגה והים הכספי, ואז בדרך היבשתית. לדברי אבן ח'ורדאדבה, כבר במאה ה-9 אפשר היה להיתקל בסוחרים רוסים בשווקים של בגדאד, אליהם הביאו בונה, פרוות שועל וחרבות.
בעידן המודרני, היחסים הסובייטים-עיראקיים, ומאוחר יותר, היחסים בין רוסיה לעיראק היו בדרך כלל חלק מהיחסים של רוסיה עם מדינות העולם השלישי ותנועות השחרור הלאומיות שלהם, ובמיוחד הלאומיות הערבית, אשר מסיבות היסטוריות וגיאו-אסטרטגיות היו במיוחד חשובות למוסקבה. עם זאת, במקביל, במיוחד בין השנים 1958–1990, יחסי ברית המועצות–עיראק כללו כמה תכונות מיוחדות, שהעמידו אותם בניגוד לקשרים סובייטיים עם מדינות אפרו-אסייתיות אחרות ואפילו כמה מדינות במזרח התיכון הערבי.
אף על פי שרוסיה הפוסט-סובייטית דחתה את האידאולוגיה המרקסיסטית ואת התמיכה האידאולוגית של המפלגות הקומוניסטיות ותנועות השחרור הלאומיות של עמי העולם השלישי, היא בכל זאת מעוניינת בשיתוף פעולה עם עיראק, ותמכה בבגדאד פוליטית נגד ארצות הברית מאז 1994, כולל הטלת סנקציות עונשיות.
בשנת 2006 מספר דיפלומטים רוסים נחטפו ונהרגו.
יחסי עיראק-ברית המועצות.
ברית המועצות כוננה רשמית יחסים דיפלומטיים עם ממלכת עיראק ב-9 בספטמבר 1944. משטרו של המלך פייסל השני היה אנטי-קומוניסטי, ויצר קשרים עם מוסקבה בשל תלותו בבריטניה ובהסכם האנגלו-סובייטי של 1942. בינואר 1955 מתחה ממשלת ברית המועצות ביקורת על החלטת ממשלת עיראק להצטרף לברית בגדאד, שהביא לכך שעיראק הקפיטליסטית קיצצה את היחסים הדיפלומטיים עם הסובייטים. לאחר שהופל פייסל השני בהפיכה צבאית ב-14 ביולי 1958, הרפובליקה של עיראק שהוכרזה בראשות הגנרל עבד אל-כרים קאסם, כוננה מחדש את היחסים עם ברית המועצות במרץ 1959, וברית המועצות החלה למכור נשק לבגדאד. ברית המועצות סיפקה ציוד צבאי במידה משמעותית לעיראק, כמו מטוסים צבאיים (כולל מטוסי מיג), טנקים ומערכות טילי קרקע-אוויר, וכן סיוע של הצבא הסובייטי ויועצים אזרחיים שסיפקו סיוע טכני.
משטר הבעת' התקרב עוד יותר לברית המועצות, כאשר היחסים הגיעו לשיאם משנת 1969 עד 1973. "הסכם ידידות ושיתוף פעולה" עיראקי-סובייטי ל-15 שנים נחתם באפריל 1972. הסובייטים סייעו לעיראקים בפיתוח שדה הנפט רומילה, וראש הממשלה הסובייטי אלכסיי קוסיגין השתתף בטקס גזירת הסרט. העיראקים השתמשו גם בנשק הסובייטי כדי לרסק את ההתקוממות הכורדית שהוביל מוסטפא ברזאני. המשטרה החשאית העיראקית קיבלה הכשרה מסוכנים סובייטים ומזרח גרמנים. הקשר בין שתי המדינות נחלש באמצע שנות השבעים, כאשר בגדאד ביקשה לתקן את הגבולות עם שכנותיה במפרץ ולקבל גישה לטכנולוגיה מערבית. הפדרציה הרוסית העבירה לעיראק מידע מודיעיני על המתקפה האמריקאית הממשמשת ובאה עד לא מזמן.
במשך כארבעים שנה עד הפרסטרויקה של גורבצ'וב בסוף שנות השמונים, שיתוף הפעולה הסובייטי-עיראקי היה צמוד ורב-פנים, ובמשך רוב התקופה הוא אף כונה רשמית "שותפות אסטרטגית". בשנת 1967 חתמה עיראק על הסכם עם ברית המועצות לספק לרוסים נפט, בתמורה לגישה רחבת היקף לנשק הגוש המזרחי. בשנת 1972 הורתה מצרים לאנשי הצבא הסובייטים במדינה לעזוב, ועיראק הפכה במהרה לאחת מבעלות בריתה הקרובות ביותר של ברית המועצות במזרח התיכון. במהלך תקופה זו, ברית המועצות ועיראק חתמו על חוזה ידידות וחברה ושיתוף פעולה בו שתי המדינות הבטיחו לעזור זו לזו תחת איום ולהימנע מכניסה לבריתות עוינות זו מול זו.
עם זאת, אין זה אומר שבמשך כל אותה תקופה היחסים ההדדיים שלהם היו תמיד ידידותיים באותה מידה וללא הבדלים פוליטיים רציניים. המלומד הקנדי אנדריי קרויץ מסביר שבגלל תמיכתם בתנועות השחרור הלאומיות, מספר מדינות חשובות בעולם השלישי, כולל עיראק, "הצהירו על ידידותן ושיפרו את היחסים עם ברית המועצות וצידדו בה במספר בעיות בינלאומיות". עם זאת בשום מקרה, מנהיגיהם "לא התפשרו על האינטרסים הלאומיים שלהם או הפכו לגרורות סובייטיות". ההתעניינות של בגדאד בשיתוף פעולה עם מוסקבה "התבססה על הצורך בפטרון רב עוצמה במאמציה להשיל את כל שרידי הקולוניאליזם המערבי ולהקים את עיראק כחברה אוטונומית לסדר העולמי של מדינות הלאום." לעומת זאת, במקביל, "האליטה העיראקית השלטת הראתה התנגדות עיקשת כלפי כל דבר אשר היה יכול להיחשב כהפרעה לענייניה הפנימיים של המדינה או כפגיעה בריבונותה של עיראק במדיניות הבינלאומית שלה."
החל משנות השבעים, כדי לקיים מדיניות חוץ עצמאית, החלה ממשלת עיראק לגוון את מערכות היחסים שלה עם ספקי הנשק הצבאי. על ידי רכישת נשק מצרפת, סין ברזיל, דרום אפריקה וארצות הברית, עיראק חיפשה דרך להבטיח שהיא תוכל למלא את צרכיה הצבאיים תוך הימנעות מהישענות יתר על ברית המועצות. עם זאת, הממשלה הסובייטית נותרה ספקית הנשק הראשית של הצבא העיראקי.
הכיבוש העיראקי של כווית.
ברית המועצות הייתה מאוד ביקורתית לגבי כיבוש כווית על ידי סדאם חוסיין ב-2 באוגוסט 1990, ותמכה בהחלטה של האו"ם המאשרת להשתמש בכוח צבאי, במידת הצורך, כדי לאכוף אמברגו נשק נגד עיראק. אולם התמיכה הצבאית של ברית המועצות בחוסיין עוררה גם ביקורת רבה מצד ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות. בוושינגטון הבירה, המומחים למדיניות החוץ של קרן המורשת ג'יי פ. קוסמינסקי ומייקל ג'ונס כתבו ב-30 באוגוסט 1990 כי "תוך שהוא מגנה את הפלישה העיראקית, גורבצ'וב ממשיך לסייע לסדאם מבחינה צבאית. על ידי הודאתו במוסקבה, במסיבת העיתונאים הרשמית של ה-22 באוגוסט. עם קולונל הצבא האדום ולנטין אוגורצוב, 193 יועצי הצבא הסובייטים עדיין מתאמנים ומסייעים לכוחות חמושים של עיראק של מיליון איש. באופן פרטי, גורמים בפנטגון אומרים כי בין 3,000 ל-4,000 יועצים צבאיים סובייטים עשויים להיות בעיראק."
יחסים דיפלומטיים.
עיראק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, מאידך, רוסיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד, ו-2 קונסוליות בבצרה ובארביל.
יחסי אוסטרליה–סנט לוסיה
יחסי אוסטרליה–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין סנט לוסיה.
סקירה כללית.
היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לבין סנט לוסיה כוננו בשנת 1982, שלוש שנים לאחר עצמאותה של האחרונה. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו 60 אוסטרלים כילדי סנט לוסיה.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות ממאתיים מבקרים בשנה ממדינה למדינה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בסנט לוסיה שנערך בשנת 2012.
הנערים
הנערים (באנגלית: Our Boys - נערינו; בערבית: فتیان) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית-ישראלית משנת 2019, שנוצרה על ידי חגי לוי, יוסף סידר ותאופיק אבו ואיל. עלילת הסדרה מתמקדת באירוע חטיפתו ורציחתו של מוחמד אבו ח'דיר. הסדרה היא בת עשרה פרקים, ועלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2019 ברשת HBO האמריקאית. הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-HOT ,yes, סלקום tv ופרטנר tv. ב־6 באוקטובר 2020 עלתה לשידור בקשת 12.
ב-29 באפריל 2020 זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר וב-13 פרסים נוספים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ב-6 במאי 2020 הוכרז כי "הנערים" מועמדת לפרס פיבודי האמריקאי למצוינות בטלוויזיה, לצד סדרות בינלאומיות כמו "דברים מוזרים", "פליבג", "יורשים" ועוד.
שחקנים ודמויות.