מים מינרליים המתאימים לבלנאותרפיה חייבים להיות בעלי ריכוז יונים או גזים גבוה דיו כדי להביא לתגובה הפיזיולוגית הרצויה ולהתאים לשיטת השימוש (רחצה או שתייה). אף לטמפרטורת המים חשיבות ליעילות הטיפול וזו מוגדרת בדרך כלל ביחס לחום הגוף: גבוהה מחום הגוף, שווה לו, או נמוכה ממנו. הבוץ הרפואי שבו נעשה שימוש חייב להיות משמר חום.
מרקו עבוד
מרדכי (מרקו) עבוד (עוז) (28 ביולי 1934 - 24 באוקטובר 1984) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולתקופה מסוימת גם כחלוץ. לאורך רוב הקריירה שיחק בקבוצת בני יהודה תל אביב, והוא שיאן ההופעות לשוער במועדון ואחד מעשרת שיאני הכיבושים של המועדון בעונה אחת (25 שערים).
ביוגרפיה.
עבוד נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב בגיל 13. בשנת 1950, בגיל 16, צורף לסגל הקבוצה הבוגרת ואף לבש את אפודת השוער הראשון.
ב-1954 הורחק עבוד מהמגרשים לשישה חודשים בעקבות תקיפת שופט בזמן משחק. בעונת 1955/1956 שוב התמודדה בני יהודה על העלייה לליגה א', ליגת המשנה דאז, ובעקבות היעדרות החלוץ המרכזי שיחק עבוד כחלוץ עד סף העונה, שבסיומה הוכתר למלך השערים של הליגה השלישית עם 25 שערים, מתוכם 20 שערים בנגיחות ראש. ב-1958, לראשונה בתולדותיה, העפילה בני יהודה לליגה הבכירה כשעבוד היה השוער שספג הכי מעט שערים באותה עונה.
בשנת 1965 העפילה בני יהודה לראשונה בתולדותיה למשחק גמר גביע המדינה מול מכבי תל אביב. והפסידה 1–2. היה זה משחקו האחרון של עבוד בשורות המועדון בו גדל. הוא עבר להתגורר באשדוד ומונה למאמן-שחקן בקבוצה הפועל אשדוד. לאחר שנתיים פרש ממשחק פעיל, וב-1975 שב לאמן את הפועל אשדוד בליגת המשנה.
בשנת 1984 נפטר מהתקף לב בגיל 50.
קהוט
אבן הרוזטה
פנתינאיקוס (כדורגל)
קוטינה
קוּטִינָה (בקרואטית: Kutina) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז סיסאק-מוסלאבינה
שבמרכז קרואטיה.
היסטוריה.
היישוב מתועד לראשונה בכתובים ב-1256, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. ב-1548 נכבשה העיירה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה קוטינה לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. העיירה נכללה בשטח הספר של הממלכה והתיישבו בה אנשי צבא, רופאים ואומנים.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה קוטינה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. העיירה הפכה מרכזו של אזור חקלאי ולצידו אזור תעשייה פטרוכימית. העיירה שוכנת על קו מסילת הברזל מזאגרב לבלגרד. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור קוטינה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה קוטינה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית.
יהודים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-17. המידע על מתיישבים ראשונים אלו הוא מועט ומעריכים כי היו אלו רופאים צבאיים ופקידים שהגיעו לאזור הספר של ממלכת הבסבורג. בתקופה זו הוקם בית עלמין לקהילה וב-1834 נחנך בית תפילה. בראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה ד"ר יוליוס גולדשטיין. ב-1914 מנתה הקהילה 148 נפשות. בשנה זו נחנך מבנה בית הכנסת המרכזי של הקהילה.
בני הקהילה היו סוחרי טקסטיל, עורות ויינות וכן נמנו סוחרים זעירים במוצרי סדקית. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמה אגודת נוער ציונית בשם "ירדן".
מספר מועט של משפחות שהתגוררו בכפרי הסביבה כגון נובסקה, פופובאצ'ה וצ'אזמה השתייכו לקהילה זו. גם יהודי הכפר ווֹלוֹדֶר השתייכו לקהילת קוטינה. הקהילה נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובהמשך הוקם בית עלמין יהודי. ב-1873 פסק השימוש בבית העלמין ולא ניתן עוד לאתר את שרידיו.
ב-1926 הגיעה קהילת קוטינה לשיא גודלה ומנתה 200 נפשות. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקוטינה 130 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. ב-1947 התגוררו בקוטינה 3 יהודים.
ב-1947 הופקע מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. ב-1969 נהרס המבנה, ועל השטח הוקם מרכז מסחרי. שרידי בית העלמין נותרו בפאתי העיירה. נכון ל-2006 היה בית העלמין לא מתוחזק, ושכן באזור בעל צמחייה עבותה. במקום אותרו כ-80 מצבות אשר הקדומות שבהן תוארכו למאה ה-17. הכיתוב על המצבות היה בגרמנית, בעברית ובסרבו-קרואטית. נגרמו בו נזקים רבים, ורבות מהמצבות הושחתו או נבזזו לשימוש משני.
לנדודנו
סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים
סטונהנג', אֵייווברי ואתרים נלווים (באנגלית: Stonehenge, Avebury and Associated Sites) הם אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו השוכן במחוז וילטשייר באנגליה. בשונה מאתרי מורשת עולמית אחרים, האתר אינו מונומנט או בניין בודד אלא שני שטחים גדולים נפרדים במרחק של קרוב ל-50 קילומטרים בין שניהם. האתרים הוספו לרשימת אתרי המורשת ב-1986. חלק מהמונומנטים הגדולים והידועים של אתר המורשת העולמית מפורטים להלן, אבל באזור יש גם ריכוז גבוה בצורה יוצאת דופן של אתרים ארכאולוגיים בקנה מידה קטן, בייחוד מהתקופה הפרהיסטורית. אותרו יותר מ-700 תוואים ארכאולוגיים שונים. ישנם 160 מונומנטים רשומים המכסים 415 פריטים או תוואים.
סטונהנג' והאתרים הנלווים.
אזור סטונהנג' של אתר המורשת העולמית שוכן בדרום וילטשיר. הוא משתרע על שטח של 26.6 קילומטרים רבועים שמרכזו במונומנט הפרהיסטורי של סטונהנג'. הבעלות על שטח זה מתחלקת בין קרן המורשת האנגלית, קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, משרד ההגנה, החברה המלכותית להגנה על עופות (Royal Society for the Protection of Birds), מועצת מחוז וילטשייר (Wiltshire County Council) ואזרחים פרטיים וחקלאים.
אייווברי והאתרים הנלווים.
אזור אייווברי של אתר המורשת העולמית שוכן בצפון וילטשיר. הוא משתרע על שטח של 22.5 קילומטרים רבועים שמרכזו במונומנט הפרהיסטורי של ההנג' של איווברי.
אוספים ומוזיאונים.
המוזיאונים העיקריים שבהם יש ממצאים מהאתרים שבשטח אתר המורשת העולמית הם מוזיאון אלכסנדר קיילר (Alexander Keiller Museum) באייווברי, מוזיאון סולסברי בסולסברי ומוזיאון וילטשייר בדוויזס.
מוזיאונים נוספים ובהם ממצאים מסטונהנג' ואייווברי כוללים את המוזיאון הבריטי, המוזיאון הלאומי של ויילס, מוזיאון הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה של אוניברסיטת קיימברידג' ומוזיאון אשמוליאן. ארכיונים אחרים כוללים את ארכיון המורשת האנגלית בסווינדון, המרכז להיסטוריה של וילטשייר וסווינדון והספרייה הבודליינית.
מחאת הלהט&quot;ב (2018)
מחאת הלהט"ב (או מחאת השוויון) הייתה סדרת הפגנות שכללו גם שביתה פוליטית חלקית, ונערכו בישראל ב-22 ביולי 2018 במטרה למחות על אפליית להט"ב במסגרת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (המוכר בכינוי "חוק הפונדקאות").
במהלך השביתה, שחפפה לצום תשעה באב (נדחה) שחל באותו היום, אפשרו חברות וארגונים רבים לעובדיהם להיעדר ממקום העבודה כדי להשתתף בפעולות המחאה שנערכו לאורך היום במוקדים בישראל, בהם תל אביב-יפו, ירושלים, חיפה, באר שבע, רעננה.
רקע.
בעקבות דיון בבג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לחוק נשיאת עוברים, בנוגע לאי הכללתם של זוגות הומוסקסואלים ב"חוק הפונדקאות", השיבה המדינה בבג"ץ כי החוק ישונה. לשם כך הוקמו מספר וועדות מקצועיות, בהן ועדת מור-יוסף, שהעבירה את המלצותיה לשרת הבריאות יעל גרמן. לאחר הקמת הממשלה ה-34 בראשותו של בנימין נתניהו, דנה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בהצעה לתיקון החוק. לקראת הגשת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, הצביעה הוועדה, בראשותו של אלי אלאלוף, על הכללת נשים יחידניות באפשרות לפונדקאות ונגד הכללתם של זוגות גברים או גברים יחידניים במסגרת פונדקאות להומוסקסואלים בישראל.
החוק הועלה לקריאה שנייה ושלישית ב-18 ביולי 2018, בצירוף הסתייגויות, בהן הסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה מסיעת הליכוד שנועדה לאפשר לגברים יחידניים להיכלל בחוק. בעקבות עמדת הסיעות החרדיות בקואליציה, בראשן יהדות התורה, החליטה הקואליציה שלא לתמוך בהסתייגות ולתמוך בנוסח החוק המקורי של החוק.
לפני ההצבעה, פרסם ראש הממשלה בנימין נתניהו בעמוד הפייסבוק שלו סרטון שבו הסביר שיתמוך בהצעת חוק עתידית שיגיש ח"כ אמיר אוחנה במושב החורף כך שיתאפשר לגברים יחידניים להשתמש בשירותי פונדקאות בישראל, אך חרף התמיכה שלו, נתניהו הצביע נגד ההסתייגות של אוחנה. הכנסת אישרה את החוק במתכונתו המקורית בתמיכה של 59 מול 52 מתנגדים.
בנוסף, בשנים שקדמו להצעת החוק, מצאו עצמן זוגות לסביות רבות נאבקות על רישום ילדיהן המשותפים, ובמקרה אחד לפחות שהתפרסם, גילה זוג נשים כי הן נמחקו מתעודת הלידה של ילדיהן המשותפים.
כבר לפני ההצבעה על החוק, ב-14 ביולי וב-17 ביולי, נערכו הפגנות בתל אביב-יפו ובירושלים כנגד החוק. ב-19 ביולי נערכה צעדת מחאה לאורך רחוב אבן גבירול עד לקריית הממשלה.
לאירועים אלה נילווה אירוע נוסף שהסעיר את הקהילה הגאה: תקיפה וניסיון לרצח של אישה טרנסג'נדרית בזנות, שאירע ב-17 ביולי.
תכנון השביתה.