הסדרה פותחה באופן בלעדי על ידי רשת ABC לאחר שבינואר 2004 לויד בראון, מנהל אולפן לשעבר, סיפר על רעיון העלילה לג'יי ג'יי אברהמס (יוצר הסדרה). העלילה שהעלה בראון מספרת על מטוס שמתרסק על אי מרוחק. אברהמס קיבל בחיוב את רעיונו של בראון, אך בעיה אחת עמדה בפניהם, מאחר שכל הסדרות לעונת הסתיו של ABC כבר היו בשלבי הפקה.
למרות הלחץ הגדול מבחינת לוח הזמנים, השניים התחילו בפיתוח הסדרה, דבר שהיה לא פחות קשה מבחינת בניית הדמויות ומבחינת הפקת הפיילוט. את פיתוח הדמויות עשה אברהמס בעזרתו של דיימון לינדלוף. הפקת פרק הפיילוט הייתה היקרה בהיסטוריה ועלתה כ-11 מיליון דולר (ממוצע העלות של הפקת פרק פיילוט באורך של מעל לשעה בסדרה בארצות הברית הוא כ-4 מיליון דולר). יותר ממיליון דולר הושקעו ברכישה, בחיתוך ובשילוח חתיכות מטוס הנוסעים לוקהיד L-1011 להוואי.
ב-2004, לאחר שנים של קשיים ב-ABC, הצליחה אבודים לצד הסדרות "עקרות בית נואשות" ו"האנטומיה של גריי" להפוך את ABC שוב לאחת הרשתות המצליחות בארצות הברית. הפקת הסדרה הכריזה כי היא לא תעביר את מקום הצילומים בעונה השנייה. חברות ההפקות Bad Robot Productions ו-Grass Skirt Productions הפיקו במשותף את הסדרה.
מבנה הפרק.
לכל פרק בסדרה יש תבנית קבועה לפיה הוא מתרחש. אורכו הממוצע של הפרק נע בין 40 ל-45 דקות.
כל פרק מתחיל בפתיחה קרה - התחלת התרחשות הסדרה עוד לפני הצגת פתיח כלשהו או הצגת השחקנים המשתתפים. הפתיחה הקרה יכולה להימשך בין דקה ל-10 דקות. לאחר מכן, מופיע הפתיח של הסדרה שנמשך לא יותר מכמה שניות. במהלך הפתיח מופיע שם הסדרה (LOST) בלבן על רקע שחור ובהטייה הצידה, קטן ולא בפוקוס. בהדרגה הטקסט מתחדד ומתקרב ל"מצלמה" עד ש"גולש החוצה" מהמסך, על רקע מוזיקה צורמת.
לאורך הפרק מתוארת התקדמות העלילה וההתרחשויות על האי עליו התרסקו הניצולים בזמן הווה, כשבכל פרק משולבות קפיצות לעבר (פלשבקים) או לעתיד (פלשפורוורד) של אחת הדמויות הראשיות. על ידי חיבור כל הקפיצות המקוטעות בפרק מתקבל סיפור שמתרחש בזמן אחר, מחוץ לאי, ומתקשר לפעולותיה ותחושותיה של הדמות בהווה, על האי. קפיצות לעתיד הופיעו לראשונה בפרק האחרון של העונה השלישית.
דרך הקפיצות הסדרה פורצת את תבנית הסיפור השגרתי על האי ומתארת סיפורי משנה תוך שימוש ברקעים אחרים, כדוגמת בית משוגעים או סחר הסמים באפריקה.
פרק יכול להסתיים בצורה מותחת עם אלמנט מפתיע או קליף האנגר ואז, העלילה תיקטע בדרמטיות ידי הופעת הטקסט "LOST" בלבן על גבי שחור וקול של "בום" חזק ומבהיל ברקע. האפשרות השנייה לסוף פרק היא סיום רגוע וסגור אשר בו יופיע אותו הטקסט בצורה עדינה יותר.
אתרי צילום.
כמעט כל הסצנות של הסדרה צולמו בהוואי באי אואהו. כמו כן, לאורך הסדרה צולמו אזורים עירוניים שונים בהונולולו אשר ייצגו מיקומים שונים ברחבי העולם, כגון קליפורניה, ניו יורק, איווה, מיאמי, קוריאה הדרומית, עיראק, ניגריה, אנגליה, פריז, תאילנד, ברלין ואוסטרליה. למשל, סצנות אשר התרחשו בנמל התעופה של סידני צולמו למעשה במרכז הכנסים של הוואי בהונולולו. כמו כן, בונקר ממלחמת העולם השנייה, שימש כאתר צילומים עבור מתקן צבאי של המשמר הרפובליקני העיראקי. סצנות אשר התרחשו במהלך החורף במוסקבה צולמו במוזיאון ברניס בישוף בהונולולו. חלק מהסצנות בפרק הסיום של העונה השלישית צולמו בלוס אנג'לס. שתי סצנות בעונה הרביעית צולמו בלונדון, משום שאלן דייל אשר מגלם את צ'ארלס וידמור שיחק באותה העת במחזמר "ספאמלוט" ובשל כך לא היה מסוגל לנסוע להוואי.
ליהוק.
דמותו המקורית של ג'ק, הייתה אמורה במקור למות כבר בפרק הפיילוט, והיוצרים קיוו שמייקל קיטון יהיה זה שישחק אותה. למרות זאת, התעקשו המנהלים של ABC להשאיר את ג'ק בחיים. לפני שהוחלט להשאיר את ג'ק בחיים, הייתה אמורה קייט לקחת את תפקידו בתור מנהיגת הניצולים. בתחילה, הייתה דמותה של קייט אמורה להיות אישה מבוגרת יותר בדומה לדמות של ניצולה משנית יותר בסדרה בשם רוז.
דומיניק מונאהן נבחן בתחילה לגלם את דמותו של סויר, שבאותו הזמן היה אמור להיות נוכל בדמות איש עסקים עירוני. היוצרים אהבו את הופעתו של מונאהן ושינו את דמותו של צ'ארלי (שהיה אמור להיות כוכב רוק מזדקן) על מנת שתתאים לו. גם חורחה גרסיה נבחן עבור תפקידו של סויר והדמות של הארלי נכתבה בשבילו.
כאשר ג'וש הולווי נבחן לגלם את סויר, היוצרים אהבו את הקיצוניות שהוא הביא לתוך הדמות (באודישן, הוא בעט בכיסא כאשר שכח את השורות) והמבטא הדרומי שלו ושינו את דמותו של סויר בהתאם.
יונג'ין קים נבחנה בתחילה לתפקיד של קייט והיוצרים כתבו עבורה את דמותה של סאן. עם דמותה של סאן, נכתבה גם דמותו של בעלה ג'ין המגולם על ידי דניאל דיי קים. דמותו של סעיד המגולם על ידי נאבין אנדרוס לא הופיעה בתסריט המקורי. דמויותיהם של ג'ון לוק ומייקל נכתבו מראש עבור השחקנים שמגלמים אותם.
בעונה השנייה, מייקל אמרסון המשחק את דמותו של בן ("הנרי גייל"), חתם על חוזה עבור הופעה בשלושה פרקים. בעקבות התלהבות מהמשחק שלו, החוזה הוארך לשמונה פרקים ובסופו של דבר לתפקיד ראשי.
פסקול.
מוזיקת הליווי המקורית של הסדרה בוצעה על ידי התזמורת "Hollywood Studio Symphony" והולחנה על ידי מייקל ג'אקינו. ב-21 במרץ 2006 חברת התקליטים Varèse Sarabande הוציאה לשווקים תקליטור עם הפסקול המקורי של העונה הראשונה של הסדרה. תקליטור הפסקול כלל גרסאות באורך מלא של מנגינות נבחרות מתוך העונה הראשונה ונעימת הפתיחה, אשר הולחנה על ידי יוצר הסדרה ג'יי ג'יי אברהמס. Varèse Sarabande הוציאה לשווקים תקליטור עם הפסקול של העונה השנייה של הסדרה ב-3 באוקטובר 2006. תקליטור הפסקול של העונה השלישית של הסדרה יצא לשווקים ב-6 במאי 2008. תקליטור הפסקול של העונה הרביעית של הסדרה יצא לשווקים ב-11 במאי 2009.
מהדורות ה-DVD.
לאורך שנות הסדרה החל מ-2005, הוציאה חברת ההפצה Buena Vista Home Entertainment לשווקים מדי שנה את עונות הסדרה השונות במהדורות DVD. מארזי ה-DVD של עונות הסדרה כוללים את כל הפרקים שיצאו בכל עונה וגם תוספות מיוחדות ושונות.
מהדורות ה-DVD של עונות הסדרה יצאו לשווקים לפי הסדר הבא:
השפעה תרבותית והכרה.
רייטינג.
המדרוג של עונות הסדרה בארצות הברית:
פרסים ומועמדויות.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה העונה הראשונה של הסדרה, ג'יי ג'יי אברהמס זכה בפרס אמי על עבודתו כבמאי פרק הפיילוט של הסדרה. טרי אוקווין ונאבין אנדרוס היו מועמדים לאמי בקטגוריית שחקני המשנה הטובים ביותר בסדרת דרמה. הסדרה הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סדרת הדרמה הטלוויזיונית הטובה (2005 - 2007), וזכתה בפרס בשנת 2006. בשנת 2005, מת'יו פוקס ונאבין אנדרוס היו מועמדים לפרסי גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה ושחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה דרמה (בהתאמה). בשנת 2007, אוונג'לינה לילי הייתה מועמדת לזכייה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית בפרסי גלובוס הזהב.
ביקורת.
אף שאין מחלוקת כי תופעת המיתולוגיה של הסדרה היא אחד הגורמים הגדולים למשיכה אליה ולהצלחתה, היא גם גרפה לא מעט ביקורת שלילית.
צופים רבים החלו להרגיש בתסכול, כי עם הזמן הסדרה לא מספקת את התשובות לשאלות שהיא מציגה ובמקום זאת, רק מערימה עוד שאלות. רבים הרגישו כי היוצרים לא מסוגלים לספק את כל הפתרונות לכל השאלות שהוצגו בה עד היום. חלקם גם טענו כי היוצרים עצמם, כותבים דברים להם בעצמם אין תשובות ומטרתם היא רק להשאיר את המתח והמשיכה לסדרה. עם זאת, היוצרים טענו מנגד מספר רב של פעמים, כי לכל הבעיות יש תשובות והכול נכתב ונעשה במחשבה תחילה. בעונה השלישית סיפרו העורכים שפעם אחת מישהו מהם אמר "בואו נשים על האי דוב קוטב ואז נראה מה הוא עושה".
קהילת מעריצי הסדרה ואזכורים בתרבות הפופולרית.
לאורך השנים צברה הסדרה פופולריות רבה והפכה לסדרת פולחן בקרב קהילת מעריצים בינלאומית מסורה. מעריצי הסדרה היו פעילים בין היתר בהקמה ובפיתוח של מספר רב של אתרי מעריצים, בהם אתר הוויקי Lostpedia ובפורומים שונים המוקדשים לתוכנית. בשל המיתולוגיה המורכבת של הסדרה, אתרי המעריצים התמקדו בעיקר בגיבוש ספקולציות ותאוריות שונות אשר ניסו לספק תשובות לתעלומות הרבות שעולות בה, בנוסף לפעילויות אופייניות לקהילות מעריצים כגון הפקה והפצה של יצירות שהופקו בהשראת הסדרה ורכישה ואיסוף של אביזרים רשמיים של הסדרה.
חברת ABC הפיקה לאורך שנות שידור הסדרה תוכן רב אשר באמצעותו יכלו המעריצים להתעדכן במידע הקשור לסדרה - התוכן הנלווה הרב שהופק כלל בין היתר פורום רשמי של הסדרה אשר הוקם על ידי יוצרי הסדרה, פודקאסטים של מפיקי הסדרה, מגזינים רשמיים של הסדרה ומשחק וידאו בשם "The Lost Experience". מועדון המעריצים הרשמי של הסדרה הושק בקיץ 2005.
הסדרה זכתה לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית. להקות רוק אחדות כללו בשיריהן נושאים ושמות שנלקחו מהסדרה, בהן הלהקה Moneen (בשיר "Don't Ever Tell Locke What He Can't Do"), הלהקה Cosmo Jarvis (בשיר "Lost"), הלהקה Senses Fail (בשירים "Lost and Found" ו-"All The Best Cowboys Have Daddy Issues"), הלהקה Gatsbys American Dream (בשירים "You All Everybody" ו-"Station 5: The Pearl"), והלהקה Punchline (בשיר "Roller Coaster Smoke"). הלהקה ויזר קראה לאלבום האולפן השמיני שלהם בשם "Hurley", על שם הדמות מהסדרה, והתצלום של השחקן חורחה גרסיה אשר מגלם את דמותו של הארלי בסדרה, מופיע על עטיפת האלבום.