חיפה היא אחת הערים היהודיות היחידות בישראל בהן פועלות כיום שירות אוטובוסים חלקי גם בשבתות וחגים. הסיבה לכך נעוצה בהיותה של חיפה עיר עם אוכלוסייה מעורבת קודם למלחמת העצמאות. בתקופה זו התחרו ביניהם קווי תחבורה ציבורית שהופעלו על ידי חברות יהודיות וערביות. בניגוד לחברות יהודיות בשאר הארץ, בחיפה הפעילו החברות היהודיות שירותי תחבורה גם בשבת על מנת להתחרות בחברות הערביות שהפעילו קווי נסיעה מקבילים לקווי החברות היהודיות, ופעלו גם בשבת. סיבה אחרת להפעלה השירות היה שיקולי ביטחון, על מנת למנוע כניסה של קווי שירות ערביים לשכונות יהודיות בשבתות (לצורך שירות האוכולוסיה הבריטית), ולצורך שירות ציבור הנוסעים היהודי לחוף בת גלים, לאחר התנפלות ערבית על יהודיות בחוף כיאט, שהיה באזור ערבי. הציבור הדתי התנגד בחריפות להפעלת שירות התחבורה היהודי בשבת, אך למרות זאת החל לפעול השירות היהודי גם בשבת.
המצב כיום.
לאחר קום המדינה הוחלט במסגרת הסכם הסטטוס קוו להקפיא את המצב הקיים, ועל כן פועלת תחבורה ציבורית בחיפה בשבת. עם זאת, ההפעלה היא חלקית (קווים רבים אינם פועלים כלל), ותדירות ההפעלה נמוכה. שירות התחבורה פוסק ביום שישי אחר הצהריים בדומה לשאר ישראל (למעט קו 1 של המטרונית שפועל 24/7). בשישי בלילה מתחדש השירות במספר קווי לילה הפועלים בעיר חיפה ובמטרופולין חיפה משעה 22:00 עד 04 בשבת בבוקר. בשבת בבוקר (החל מהשעה 9) פעילים כעשרה קווים עירוניים הפועלים בעיקר בין השכונות להדר (ובקיץ עד לחופי הים) וכן לנשר ולטירת כרמל, בתדירות נמוכה של כל כ-30–60 דקות. בצהרי השבת, בסביבות השעה 16, קווי השירות הרגילים מתחילים לפעול, ואיתם גם מרבית הקווים הבינעירוניים לערים בגליל ובעמק. בנוסף לשירות העירוני, ישנו שירות בין עירוני מצומצם בשבת ובשישי אחר הצהריים (ובשישי בלילה באמצעות קווי הלילה) בין חיפה לחלק מהערים שמצפונה וממזרחה (בעיקר נצרת). הכרמלית, הרכבלית ורכבת ישראל אינן פועלות בשבת, אף על פי שהרכבת הבריטית פעלה קודם קום המדינה גם בשבת.
הפעלת תחבורה ציבורית 24/7.
החל מ-2013, פועלת בעיר המטרונית, קו 1 של המטרונית הפועל לאורך קו החוף של חיפה – ממרכזית חוף הכרמל, דרך העיר התחתית, מרכזית המפרץ ומגיע לקריות – פועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, ועל כן חיפה היא העיר היחידה בישראל בה פועלת תחבורה ציבורית כל הזמן. לאחר הפעלת המטרונית, הוחל בהפעלת קווי הלילה העיקריים של חיפה והקריות – 200 ו-210, 7 לילות בשבוע לאורך כל השנה, על מנת לאפשר כיסוי תחבורה ציבורית מלא לאזורים נרחבים בעיר ובכל שעה. קווים אלה אמנם נקראים קווי לילה, אך למעשה הם חלק אינטגרלי מהתחבורה הציבורית הרגילה – כך שהם פועלים לאורך כל ימות השנה (גם באמצע השבוע, בימי לימודים ואף בימי זיכרון), ומספקים שירות לאזורים מגוונים בתדירות גבוהה יחסית (כל 30 דקות), בשני כיווני הנסיעה. בשעות המוקדמות של שישי בערב (מכניסת שבת ועד שעה 22:00), הם אינם פעילים, על אף שקו 1 של המטרונית פועל. ביום כיפור, וכן בחגים מסוימים, התחבורה הציבורית לרוב מופסקת לחלוטין. בנוסף קיימים קווי 205 ו-208 המשרתים את הנוסעים מ/אל חיפה בשעות הלילה, אולם הם פעילים רק בחופשות ובסופי שבוע (לילות ה' עד מוצ"ש).
אגד מפעילה את קו הלילה 905 שפועל ממרכזית המפרץ לנתב"ג דרך תחנת רכבת חוף הכרמל, כביש החוף ותל אביב, שירות זה אינו פעיל בשבת (ובשישי בלילה). קווי הלילה וקו 1 של המטרונית מאפשרים לנוסעים להגיע מ/אל תחנת הרכבת חוף הכרמל ולמרכזית המפרץ גם בשעות הקטנות של הלילה.
מסילת העמק.
במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל הוחלט להקים מחדש את קו רכבת העמק מחיפה לבית שאן. הקמת הקו אושרה בחודש יולי 2006, אולם לא קודמה עד לשנת 2010. התוכנית הוחזרה לסדר היום של ממשלת ישראל כחלק ממיזם "נתיבי ישראל", שנועד לקצר זמני נסיעה בין מרכז המדינה לפריפריה. החלטת ממשלה קבעה כי מימוש פרויקט זה, יתחיל במהלך 2011 ויבוצע על ידי החברה הלאומית לדרכים, שעד כה עסקה בהקמת רשת הדרכים הבינעירונית בלבד. באוקטובר 2016 נחנכה המסילה, המחברת את חיפה לאזור עמק יזרעאל ולערים עפולה ובית שאן. במסגרת הפרויקט נפתחה שלוחה של תחנת הרכבת מרכזית המפרץ, ממנה יצאו רכבות לעמקים (בית שאן, עפולה ותחנות נוספות), ובעתיד מתוכנן לקום חיבור יבשתי בין מסילת רכבת העמק הישראלית לבין מסילת הרכבת הירדנית באירביד – וחיבורו לנמל חיפה.
פיתוח עתידי.
רכבת קלה לנצרת.
הקמת רכבת קלה, שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות התחבורתית של "גוש נצרת" למפרץ חיפה. אורך מסילת הרק"ל הוא 41 ק"מ, כאשר את תוואי המסילה ניתן לחלק לשני מקטעים: קטע פרוורי – ממרכזית המפרץ בחיפה ועד הר יונה בנוף הגליל וקטע עירוני – מהר יונה ועד רח' המוסכים בנצרת. כמו כן יוקמו לאורך התוואי כ־19 תחנות איסוף והורדת נוסעים, חניוני חנה וסע, מתחם דיפו ומרכז בקרה. הרכבת תופעל על ידי זכיין פרטי שייבחר במכרז.
הפרויקט עתיד להסתיים בשנת 2027 והוא מנוהל על ידי חברת חוצה ישראל.
המשך רשת קווי המטרונית.
ביולי 2020 החליט משרד התחבורה, להטיל על החברות הממשלתיות את המשך התכנון והפיתוח של רשת קווי המטרונית בחיפה והקריות, בעקבות הפסקת ההתקשרות עם חברת "יפה נוף" שהייתה אחראית על הפרויקטים עד כה. חברת נתיבי ישראל קיבלה את האחריות לביצוע של 2 מקטעים חדשים: בין חיפה לנשר, ובין חיפה לעכו. חברת חוצה ישראל קיבלה את האחריות לתכנון של 4 מקטעים עתידים: 2 מקטעים בחיפה, ו-2 מקטעים שמחברים את חיפה לקריית אתא וטירת הכרמל.
ג. בנימין
נייג'לה לוסון
נייג'לה לוסי לוסון (באנגלית: Nigella Lucy Lawson; נולדה ב-6 בינואר 1960) היא מחברת ספרי בישול, עיתונאית ושדרנית יהודיה בריטית.
קורות חייה.
לוסון היא בתו של נייג'ל לוסון, פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית שכיהן כשר האוצר של הממלכה המאוחדת בימי מרגרט תאצ'ר וונסה סלמון שמשפחתה היא מיסדת ובעלת רשת המסעדות הבריטית J. Lyons &amp; Co. שני הוריה יהודים. אחרי שסיימה את לימודיה בליידי מרגרט הול, אוניברסיטת אוקספורד, לוסון החלה לעבוד כמבקרת ספרים ומבקרת מסעדות, אחר-כך היא התמנתה לסגנית העורך הספרותי של הסאנדיי טיימס ב-1986. מאותה עת היא פתחה בקריירה של עיתונאית עצמאית, וכתבה למספר כתבי עת ועיתונים. ב-1998, הוציאה לוסון את ספר הבישול הראשון פרי עטה, How to Eat, שמכר 300,000 עותקים ונהפך לרב-מכר. היא המשיכה וכתבה את ספרה השני שיצא לאור ב-2000, How to be a Domestic Goddess וזיכה אותה בפרס הספר הבריטי לסופרת השנה.
ב-1999 היא החלה להנחות תוכנית בישול בערוץ 4 בשם Nigella Bites שזיכה אותה בפרס גילדת סופרי האוכל; אולם תוכנית שיחות שהגישה ב-2005 ברשת ITV נתקלה בביקורות שליליות וקיבלה מידרוג נמוך ובוטלה עקב כך. לוסון הגישה תוכנית בערוץ האוכל האמריקאי בשם Nigella Feasts ב-2006 ואחריה סדרה בת שלושה חלקים ברשת BBC Two, בשם Nigella's Christmas Kitchen, בבריטניה. הדבר הוביל לתוכניתה Nigella Express ברשת BBC Two בשנת 2007.
ללוסון מערכת כלי אוכל הנושאת את שמה, Living Kitchen. היא מכרה למעלה מ-3 מיליון ספרי בישול ברחבי תבל.
לוסון אינה שפית מוסמכת ומציגה גישה ישירה ונינוחה לבישול.
לוסון הייתה נשואה לעיתונאי ג'ון דיאמונד עד מותו ב-2001. לזוג נולדו שני ילדים. לאחר מכן נישאה לפרסומאי ואספן האמנות צ'ארלס סאצ’י. ביוני 2013 התפרסמו תמונות ממסעדה בה נראה סאצ'י חונק אותה. הם התגרשו לאחר מכן.
קישורים חיצוניים.
כתבות בעברית
THIRTEEN
השלושה במאי 1808
חסידות ברדיוב
חסידות ברדיוב הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות צאנז. מקים השושלת היה רבי משה הלברשטאם, בנו של רבי ברוך מגורליץ, בנו של רבי חיים מצאנז.
תולדות החסידות.
אמו של רבי משה הייתה בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, ה"ייטב לב" מסיגט. היה תלמידו של סבו רבי חיים שאף מסר לו לסדר את ספרו שו"ת דברי חיים (יחד עם בן דודו, רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב). אביו שלחו בצעירותו ללמוד אצל הרב שמואל אנגל שהתפעל מכישרונו. נישא לבת דודו רבי אהרן הלברשטאם מצאנז. בשנת תרל"ד הציעו סבו רבי חיים לקהילת ברדיוב לכהן כרב העיר במקום הרב הקודם הרב חיים אברהם אורנשטיין שנפטר בשנת תרל"א. בהיותו שם קנה אהדה ורבים מחסידי צאנז בהונגריה נסעו אליו. בגיל חמישים וארבע קיבל אירוע מוחי ונפטר בחיי אביו, בכ' בתשרי תרס"ד.
את מקומו מילא בנו רבי יחיאל נתן. נולד בשנת תרכ"ה. היה חתנו של רבי אריה לייבוש הלברשטאם מדוקלא. בשנת תרמ"ה התמנה לרב בצאנז-ישן ולאחר פטירת אביו הגיע לברדיוב למלא את מקומו. נפטר בז' בניסן תרצ"ג.
בנים נוספים של רבי משה היו:
בני רבי יחיאל נתן.
לאחר פטירת רבי יחיאל נתן, מילא את מקומו ברבנות בנו רבי אביגדור צבי. רבי אביגדור צבי נולד בשנת תרמ"ד. בשנת תרס"ד התמנה לרב בצאנז-ישן במקום אביו שהחל לכהן בברדיוב. היה חתנו של רבי אריה לייבוש מגריבוב, בנו של רבי אהרן הלברשטאם מצאנז "רב הקרייז". על אף שלא התנהג באדמו"רות פנו אליו מאות חסידי צאנז מהונגריה. נרצח במחנה בלזץ.
ילדים נוספים של רבי יחיאל נתן היו: (הרשימה אינה לפי סדר גילם)
החסידות אחרי השואה.
רבי יצחק בנו של רבי משה, היגר לארצות הברית בשנת תרצ"ג ופתח בית מדרש בבורו פארק. נפטר בכ"ט באלול תש"ד. לאחר פטירתו נמכר בית המדרש שלו לאדמו"ר מחוסט-טאש. בניו הסתופפו אצל דודם האדמו"ר מבלאז'וב.