הסרט הזה על הסוכר (באנגלית: That Sugar Film) הוא סרט תיעודי אוסטרלי משנת 2014 בכיכובו ובבימויו של דיימון גיימאו. הסרט עוסק בסוכר הנמצא במזון שאנו אוכלים ובהשפעתו על גוף אדם בריא.
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחר ניסוי שגיימאו עורך על עצמו: הוא משנה את הרגלי התזונה הרגילים שלו, שאינם כוללים סוכר, לדיאטה נמוכה בשומן אך גבוהה בסוכר, שוות ערך ל-40 כפיות סוכר ליום. כתוצאה מכך, גיימאו עולה במשקל, חש בעייפות, ומפתח מחלת כבד שומני. דיאטת הסוכר נבחרה כך שצריכת הקלוריות שלו לא עלתה מזו שבתזונה הרגילה שלו.
מומחה שרואיינו לסרט מייחסים את השינויים במצב בריאות גופו של גיימאו לכמויות הסוכר הגבוהות שהוא צורך, ובפרט משערים שפרוקטוז הוא הגורם העיקרי לכך. בסרט מוצגת ההשערה כי ממתיקים מלאכותיים עשויים להיות טובים יותר לגוף.
כמו כן הסרט מציג לצופים את "נקודת האושר" (באנגלית: "Bliss point") - מונח שנטבע בשנות ה-60. בהקשר של סרט זה - הכוונה היא לכמות הסוכר שאתה יכול להוסיף למזון כדי להפוך אותו לנחשק יותר. הוספת סוכר נוסף, מעבר ל-"נקודת האושר", מובילה לירידה משמעותית בחשק למוצר זה.
לאחר הניסוי, גיימאו חזר לתזונה הקודמת שלו, ורוב ההשפעות השליליות על גופו כתוצאה מדיאטת הסוכר חלפו במהרה.
צוות השחקנים.
פרט לדיימון גיימאו, המופיע בסרט בתפקיד הראשי, צוות השחקנים המופיע בסרט כולל את יו ג'קמן, סטיבן פריי, איזבל לוקאס, וברנטון ת'ווייטס. גארי טאובס, מייקל מוס וד"ר קימבר סטנהופ העניקו ראיונות שנכללו בסרט, ודפש מוד, פיטר גבריאל ופלורנס אנד דה מאשין מופיעים בפסקול הסרט. שותפתו של גיימאו, השחקנית זואי טאקוול-סמית' הצטלמה לסרט בזמן ההיריון עם בתם, ולווט, המופיעה אף היא בסרט, לאחר שנולדה במהלך הפקתו.
תגובות וביקורות.
הביקורות לסרט בתקשורת האמריקאית היו חיוביות בדרך כלל. בניו יורק טיימס נכתב כי "התערובת הקלילה של הדמיות מחשב, קטעים מוזיקליים, מערכונים וצילומי חוץ" הפכו את "שיעור התזונה לקל לעיכול". בהוליווד ריפורטר נכתב כי "לגיימאו יש כוונות טובות, ובדרך כלל [הוא] מצליח להמתיק נושא בעל פוטנציאל קל למרירות בקרב הציבור". עם זאת, בסלייט נטען כי הסרט כה מצועצע, כך שחולשתן של הטענות המועלות בו "נסתרת מעיני הצופים".
בביקורת שפורסמה בעיתון האוסטרלי "The Sydney Morning Herald" נכתב כי הסרט "לא מספיק קפדני כדי להוכיח משהו בכלל".
בית החולים על שם שוויצר
בית החולים על שם שוויצר - בית חולים אשר פעל בטבריה בשכונת קריית שמואל, בין השנים 1930-1931 ו-1934-1955.
בית החולים נחנך במאי 1930. בבית החולים פעלו המחלקות הבאות: מחלקה פנימית, מחלקת ילדים ומאוחר יותר נוספה מחלקת יולדות.
בית החולים ע"ש פטר שוויצר.
בעת תכנון שכונת קריית שמואל בטבריה הוקצה במקום מגרש לצורך הקמת בית החולים. באפריל 1921 הונחה בקריית שמואל אבן הפינה לבית החולים שוויצר, בסיוע בני הזוג רבקה ופטר שוויצר אשר תרמו 25,000 דולר. לאחר זמן קצר נפטר פטר שוויצר ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה. ההסתדרות הציונית הדסה התחייבה לספק לבית החולים את העזרה הרפואית וחבר רופאים. האדריכלים בנימין צ'ייקין וזליג אקסלרוד הכינו את התוכנית האדריכלית.
ב־1925 סיימו את עבודות התכנון, ונחתם חוזה עבודה עם חברת סולל בונה. עלות הבניה הסתכמה ב-9,800 ל"ימ. סגנון הבנייה של בית החולים היה שונה לחלוטין מסגנון הבנייה שרווח בטבריה באותה תקופה. בית החולים נבנה ללא חדר מתים. חברי אחוזת בית מחו על הכוונה להקים חדר מתים בסמוך למבנה מחשש לירידת ערך הבתים הסמוכים לבית החולים וכך נותר בית החולים ללא חדר מתים. בנוסף, הוחלט לוותר על הקמת הקומה השנייה בשל העלויות הגבוהות.
הבנייה של בית החולים נסתיימה בשנת 1929. במאי 1930 נחנך בית החולים. בין המשתתפים בטקס חנוכתו של בית החולים היו : הנרייטה סולד, הרמן שטרוק הד"ר חיים יסקי והקולונל ד"ר ג'ורג' הרון שכיהן כמנהל מחלקת הבריאות בממשל המנדט הבריטי בפלשתינה (ארץ ישראל).
בזמן חנוכתו הוצגו 12 אחיות מוסמכות אשר היו חלק מצוות בית החולים.
מנהלו הראשון של בית החולים על שם שוויצר היה הד"ר יעקב זס, אשר הוכשר לתפקיד בבית החולים הדסה בירושלים.
בית החולים נסגר לאחר כשנה, כשארגון "הדסה" לא הצליח להמשיך את התמיכה במוסד. מחלקת הבריאות הממשלתית תכננה להקים במבנה בית החולים סנטוריום לחולי שחפת למורת רוחה של הקהילה היהודית בטבריה, אך התוכנית לא יצאה לפועל. כ-3 שנים נשאר בית החולים סגור.
בית החולים נפתח בשנית ב-24 ביולי 1934, לאחר השיטפון שפקד את העיר והיעדר היכולת להגיש סיוע רפואי ראוי נרתמו ועד הקהילה העברית, ועד השכונה ובסיוע הד"ר ראובן כצנלסון מנהלה של קופת חולים עממית. פתיחת בית החולים התאפשרה הודות לתרומה בסך 1500 דולר של הדסה אמריקה. בין האורחים שנאמו בטקס הפתיחה היו: משה בילינסון, אליעזר פרלסון.
בית החולים הוגדר כבית חולים עונתי לחברים שבאו לטיפול בחמי טבריה. בית החולים פעל במתכונת לתת שרות למתרחצים ובשאר עונות השנה טיפל בחולים פנימים, כללים וילדים. בנוסף, בית החולים התמחה בטיפול למחלת הראומטיזם. בית החולים צויד ב-50 מיטות אשפוז, מהן 5 מיטות הוקצבו לאנשי המקום ו- 6 מיטות לקופת חולים עממית. את המחלקה הפנימית ניהל במשך כ-3 שנים הד"ר מקס בוכמן לאחר ששב מגרמניה שם השתלם במחלות פרקים. בנוסף, פעלה מחלקת יולדות בניהולה של הד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החליטו מנהלי המוסדות הרפואיים בארץ ישראל, הסתדרות המדיצינית הדסה, קופת חולים של ההסתדרות הכללית, ומחלקת הבריאות של הוועד הלאומי, לבחון מחדש את מצב האשפוז בגליל המזרחי. הד"ר פנחס אפרתי מונה בשנת 1939 לארגן מחדש ולנהל את בית החולים ע"ש שוויצר. הד"ר אפרתי ניהל את בית החולים עד שנת 1949.
בין השנים 1940–1942 עבד בבית החולים הד"ר אהרון בלר, לפני יציאתו לארצות הברית להתמחות ב-נוירוכירורגיה.
במהלך מלחמת העצמאות סירבו בהגנה לאפשר לסגן מנהל "בית החולים שוויצר" יוסף מרגלית, להשתתף בקרבות, אבל הוא התעקש ליטול חלק במערכה על קרני חיטין. כשמפקדי הכוח הבינו כי נקלעו למארב, הם הורו ללוחמים לסגת, אלא שמרגלית לא שמע את הפקודה ועד היום לא ברור מה עלה בגורלו.
בשנת 1951 נפתחה מחלקת הילדים על ידי הפרופ' סטנלי לוין. כשבית החולים נסגר עבר לוין לבית החולים פוריה.
בשנת 1952 מונה למנהל מכון הרנטגן הד"ר אלפרד יונגמן.
בית החולים פעל עד שנת 1955.
בית החולים פוריה.
בית החולים פוריה הוקם בשנת 1957 כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה.
במקום בו עמד "בית החולים על שם שוויצר" עומדים כיום שלושה מגדלי דירות נופש.
קרנאק
קרנאק (בצרפתית: Carnac; בברטונית: Karnag) היא עיירה וקומונה במחוז מורביאן בחבל ברטאן בצרפת, לחוף מפרץ קיברון, בין ואן לקיברון. לקרנאק שני מרכזים, העיירה קרנאק (Carnac-Ville) וחוף קרנאק (Carnac-Plage).
חוף קרנאק הוא אתר תיירות פופולרי לגלישת רוח ולשיט מפרשיות. חצי האי קיברון מונע כניסת גלים ומערבולות לחוף ומאפשר כניסת רוחות.
קרנאק מפורסמת בצרפת ובעולם בגלל ריכוז של יותר מ-3000 מגליתים הפזורים בשטחה בצורה של שורות מנהירים, דולמנים וטומולי. חוקרים מתארכים את האבנים האלו לתקופה הנאוליתית, בערך 5,300 שנה לפני זמננו. עד היום לא ברור מה משמעות האבנים. התאוריות נעות בין אתר אסטרונומי, סימון גבולות או אתר פולחני.
בקרנאק עצמה נמצאים המגליתים בכמה אתרים עיקריים. באַלִינימאן דֶה קֶרמַריוֹ (Alignements du Kermario) יש 1,029 מנהירים, המסודרים בעשר שורות ("אלינימאן" בצרפתית). אתר המגליתים החשוב ביותר בקרנאק הוא אלינימאן די מֶנֶק (Alignements du Menec), שם סדורים כ-1,100 מנהירים ב-11 שורות.
במקום נמצאים מוזיאון ומרכז מבקרים.
Slate (magazine)
הפיגוע בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו
הפיגוע בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד ב-24 באפריל 2003 בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו. בפיגוע נהרג המאבטח בתחנה ונפצעו 16 בני אדם.
הפיגוע.
הפיגוע אירע בשעה 7:20. מחבל מתאבד נושא חגורת נפץ הגיע לתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו שנפתחה 11 ימים קודם לכן, ונמצאת בשטח השיפוט של הוד השרון.
בפתח התחנה ניצבו שני מאבטחים. המאבטחים חשדו במחבל שלבש מעיל בעוד מזג האוויר באותו יום היה שרבי, וביקשו ממנו שיציג תעודת זהות ושייבדק במכשיר המגנומטר.
המחבל שחשש כי לא יצליח להיכנס לתוך התחנה פוצץ עצמו בכניסה. מן הפיצוץ נהרג אלכסנדר קוסטיוק, עולה חדש מאוקראינה וחברו נפצע קשה. מן הפיצוץ ניזוק גם אולם הכניסה של התחנה.
מבצע הפיגוע.
המחבל שביצע את הפיגוע היה אחמד חאלד חטיב שהשתייך לגדודי חללי אל-אקצא של הפתח, ממחנה הפליטים בלאטה שליד שכם שהתגורר בתקופה האחרונה בקלקיליה.
לאחר הפיגוע קיבלו גדודי חללי אל אקצא והחזית העממית לשחרור פלסטין אחריות על הפיגוע. מאוחר יותר הכחיש אגף אחר בגדודי חללי אל אקצא כי הוא אחראי לפיגוע, מתוך מחלוקת שהייתה בארגון האם לבצע פיגועים מעבר לקו הירוק.
אחרית דבר.
כחודש לאחר הפיגוע החליטה הנהלת רכבת ישראל להוסיף לשם התחנה את שמו של אלכסנדר קוסטיוק המאבטח שנהרג.
זאב מוזס
הרב זאב מוזס (לעיתים: מאזיש; י"ג באייר ה'תרכ"ב, 13 במאי 1862 - ב' בשבט ה'תש"ט, 1 בפברואר 1949) היה ראש אב בית דין קאליש ורב העיר בפועל לאחר פטירת הרב יחזקאל ליבשיץ. אבי משפחת מוזס.
ביוגרפיה.