ב-16 באפריל התקבלה הצעת החוק על ידי הדומה בקריאה שלישית עם 307 קולות בעד מתוך 375 שהצביעו. בכמה כלי תקשורת זרים הצהירו כי מערכת ההצבעה התחשבה בכמה קולות של חברי פרלמנט שלא נכחו באולם המליאה. ב-22 באפריל אושר החוק על ידי מועצת הפדרציה.
ב-1 במאי 2019, הצעת החוק נחתמה על ידי נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין ופורסמה בשם "החוק הפדרלי מ-1 במאי 2019 מספר 90-FZ" בפורטל הרשמי של ממשלת רוסיה. החוק נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2019.
יישום החוק.
יישום טכני.
התקשורת ברוסיה דיווחה כי במארס 2019, בהשתתפות רגולטור האינטרנט, נערך מחקר על יעילותן של מערכות ניתוח ותעבורת נתונים DPI בעת חסימת הטלגרם; התוצאות הטובות ביותר הוצגו על ידי המתחם מחברת RDP.ru. לדברי עובדי ספקיות התקשורת, ניתן להשתמש במערכות דומות במערכות סינון עתידיות (כ"אמצעי טכני להתמודדות עם איומים" המגביל את הגישה למידע משרתי "הרשם המאוחד לאתרי אינטרנט אסורים ברוסיה"). מערכות DPI דומות משמשות לעיתים ברשתות ארגוניות.
באוגוסט-ספטמבר 2019 נבדק ציוד באורל. החל מסוף אוקטובר 2019 טרם אומצו כל חוקי העזר הנחוצים ליישום הפרויקט.
השלכות כלכליות.
במסגרת תוכנית "הכלכלה הדיגיטלית של הפדרציה הרוסית", במסגרתה מיושם החוק (יותר מ-20 מיליארד רובל) ותוכניות "חברת המידע" (1.842 מיליארד), כבר הוקצו 30.8 מיליארד רובל ליישום החוק בתקציב המדינה לשנים 2019–2021, כולל 20.8 מיליארד שנועד לרכש של מערכות טכנולוגיות מידע. בנוסף, על פי מועצת המומחים שתחת ממשלת הפדרציה הרוסית, העלויות לספקים יסתכמו בסכום של 134 מיליארד רובל.
לשכת החשבון של רוסיה לא תמכה בהצעת החוק והעלתה מספר הערות. לטענתה "יישום הצעת החוק יביא לעליית עלויות הסחורות והשירותים בשוק הרוסי."
הצעת החוק עשויה להאט את התפתחות האינטרנט של הדברים ברוסיה, הרגיש לעיכובים בהעברת נתונים. על פי מכתב של איגוד משתתפי שוק האינטרנט של הדברים (המאחד את ספקיות התקשורת המובילות ברוסיה), הדבר עלול להשפיע לרעה על יישום פרויקטים ערים חכמות, כמו גם להשפיע על הדיגיטליזציה של תשתיות התחבורה והאינטרנט התעשייתי.
האפשרות לבידוד רוסיה מהרשת העולמית.
על פי חלק מהמומחים, יישום החוק ייצר אפשרות טכנית להפריד בין פלח הרשת הרוסית לזו העולמית וכן חסימת האינטרנט באזורים מסוימים. מוקדם יותר דנה מועצת הביטחון הרוסית בצורך לנתק את רוסיה באופן זמני מהאינטרנט העולמי בעת מקרה חירום.
ראש השירות הפדרלי לפיקוח על האינטרנט, אלכסנדר ז'ארוב אמר כי לאחר אימוץ החוק התשתית תהיה במצב "ישן", "כמו נשק גרעיני". הוא הדגיש כי כרגע אין תוכנית ממשית או צפי לנתק את רוסיה מהאינטרנט.
יחסי מקסיקו–קנדה
יחסי מקסיקו–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין קנדה. אף על פי שהקשרים ההיסטוריים בין שתי המדינות היו רדומים, מסוף המאה ה-20 השתנו היחסים, רבות בזכות הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). שתי המדינות חברות ב-APEC, הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט, וכן ב-G-20, ארגון מדינות אמריקה וה-OECD.
היסטוריה.
עוד לפני שקנדה קיבלה עצמאות, התקיימו קשרים בינה לבין מקסיקו במהלך המאה ה-19, ומוצרים מתוצרת קנדה נמכרו במקסיקו תחת סמליהן של חברות בריטיות. מאז שקיבלה קנדה עצמאות מבריטניה בשנת 1867 ועד 1944, לא ניהלה קנדה יחסים דיפלומטיים עם מקסיקו; ב-30 בינואר 1944 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, לאחר ששתיהן היו חלק מבעלות הברית. בשנת 1952 פתחה מקסיקו את הקונסוליה הכללית הראשונה שלה במונטריאול.
המפגש הראשון בין מנהיגי שתי המדינות התקיים במערב וירג'יניה בשנת 1956 בין ראש ממשלת קנדה לואי סן-לורן ונשיא מקסיקו אדולפו רואיס קורטינס, כשהשתתף בשיחה גם נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. שלוש שנים מאוחר יותר ביקר נשיא מקסיקו, אדולפו לופס מטאוס לבקר בקנדה במסגרת הביקור הרשמי הראשון שלו מחוץ למקסיקו. בשנת 1960 ערך ראש ממשלת קנדה ג'ון דיפנבייקר לערוך ביקור גומלין במקסיקו. מאז, כמעט כל ראש ממשלה קנדי ביקר במקסיקו וכל נשיא מקסיקני ביקר בקנדה.
בשנת 1968 הוקמה ועדת שרים משותפת לשתי המדינות שמתכנסת מדי שנתיים כדי לדון ולנתח את האינטרסים ההדדיים של שתי המדינות לקידום ופיתוח היחסים ביניהן. בשנת 1974 נחתם הסכם בין שתי המדינות כדי לאפשר למהגרי עבודה זמניים ממקסיקו לעבוד בקנדה.
מאז NAFTA.
בשנת 1990 החלו מנהיגי ארצות הברית, קנדה ומקסיקו לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי שייקרא הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). זמן קצר קודם לכן, בשנת 1988 חתמה קנדה על הסכם סחר עם ארצות הברית, כאשר ארצות הברית, בתקופת שלטונו של ג'ורג' בוש האב החלה לנהל משא ומתן להסכם סחר דומה עם מקסיקו. ממשלת קנדה חששה כי היתרונות שזכתה להם במסגרת הסכם הסחר עם ארצות הברית יתערערו, וביקשה להפוך לצד בשיחות בין מקסיקו וארצות הברית. תוצאת הבקשה הייתה ש-NAFTA החליפה את הסכם הסחר הקודם בין קנדה וארצות הברית. הסכם הסחר החדש נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1994. מאז כניסת ההסכם לתוקף, הפכו היחסים בין קנדה ומקסיקו לחשובים הרבה יותר, בעיקר כשהן מתמודדות מול דרישות אמריקאיות.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היו היחסים בין שתי הממשלות חזקים במיוחד. באוקטובר 2006 ביקר הנשיא הנבחר של מקסיקו, פליפה קלדרון, באוטווה עוד טרם נכנס באופן רשמי לתפקיד, וראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר השתתף בהשבעתו. שני המנהיגים היו בעלי ברית אידאולוגיים, שמרנים, קלדרון מטעם מפלגת הפעולה הלאומית והרפר מטעם המפלגה השמרנית של קנדה.
בנובמבר 2012 בחר נשיא מקסיקו הנבחר החדש, אנריקה פניה נייטו, לבקר גם כן בקנדה עוד לפני השבעתו. במאמר שכתב אפיין פניה נייטו את מערכת היחסים בין המדינות שלפני 1994 כ"טובה אך מוזנחת" ושיבח את הגידול בסחר ובנסיעות בין שתי המדינות מאז החתימה על ההסכם. הוא קרא להגדיל את השקעות החוץ הישירות של קנדה במקסיקו, במיוחד בנפט, אם כי אמר שחברת הנפט הלאומית, פמקס, תישאר הבעלים של המשאבים. כמו כן כינה את הביטחון האנרגטי של צפון אמריקה "מטרה משותפת" של שתי המדינות. הוא גם התחייב לפעול להפחתת האלימות הקשורה לסמים במדינה ולהגן על תיירים קנדים בעת ביקורם. הוא גם ביקש מקנדה לשקול מחדש את הדרישה משנת 2009 שקובעת שכל מקסיקני חייב באשרה טרם כניסתו לקנדה. ב-1 בדצמבר 2016 ביטלה קנדה את הדרישה לוויזה עבור תיירים מקסיקנים.
ב-30 בנובמבר 2018 חתמו נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו על הסכם סחר חדש במהלך פסגת ה-G-20 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
סחר.
20 שנה לאחר NAFTA, הפכה מקסיקו ליצואנית והיבואנית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית. היא מייצאת מוצרים יותר מכל שאר מדינות אמריקה הלטינית יחדיו. הייצוא העיקרי של מקסיקו לקנדה כולל: כלי רכב, טלוויזיות, טובין להרכבה או ייצור מטוסים בחלקים, חלקי מנועי בוכנה, טרקטורים, אלקטרוניקה לקבלת המרה והעברת משוב קולי ואבוקדו (בין היתר). לעומת זאת, הייצוא של קנדה למקסיקו כולל זרעים, סגסוגות אלומיניום, חיטה, חלקי רכב ואביזרים לרכב, סולר וטובין להרכבה.
בשנת 2017 השקיעו חברות קנדיות 2.7 מיליארד דולר במקסיקו, והפכו את קנדה למשקיעה הזרה השלישית בגודלה במקסיקו (אחרי ארצות הברית וספרד).
קלאסיקת לונדון - סארי
טרק - סגפרדו
חורבת כור
חורבת כור או חורבת קור היא אתר הארכאולוגי על יד חוף הכנרת הצפון-מערבי, סמוך לתל כינרות, בתחום שטחי החקלאות של מושב כחל. החורבה שכונת על ראש גבעה בגדה המזרחית של נחל כור, למרגלות הר כור. האתר נמצא כ-3.5 קילומטרים מערב לכפר נחום ו4 קילומטר מזרח לכורזים. האתר לא נמצא על גבי דרך עתיקה ולכן לא היו בו מבקרים רבים. מקור השם אינו ידוע. שטח האתר כ-30 דונם ועל פניו ניתן לראות שרידים חשופים של יישוב מהתקופה הרומית-ביזנטית וכמו כן גם שרידים של מכלאה ערבית מאוחרת. שרידי היישוב כוללים פריטים אדריכליים מעשרות מבנים כגון משקופים, ראשי קירות ושברי עמודים, שרידי מתקנים לאגירת מים, בית בד ומקווה טהרה. מסביב לגבעה מצויות מערות קבורה עם כוכים, כמתאים לתקופת התלמוד. באתר ביקרו במאה ה-19 ויקטור גרן (שקרא למקום "קוק") ואנשי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, בשנות ה-50 ב' רבני במסגרת סקר מערב כנרת, וצבי אילן שטען בספרו בתי כנסת קדומים בארץ ישראל כי ייתכן ובאתר נמצא בית כנסת גלילי עתיק, מאחר שבשאר האתרים בסביבה נמצאו גם בתי כנסת. אחד המבנים שנמצאו הוא בעל פתח כניסה גדול (90 ס"מ) ורצפתו הייתה עשויה פסיפס צבעונית. על פי מתארו נראה כי מודבר או בבית מגורים מפואר או במבנה ציבורי. אפשרות אחת לשימשו היא שהיה בית מדרש. חפירות שנערכו באתר אכן חשפו שרידים של בית כנסת שנבנה במאה ה-5 לספירה והוסיפו את חורבת כור לרשימת היישובים היהודיים מהתקופה הרומית-ביזנטית באזור שמצפון לכנרת.
לאחר גילוי בית הכנסת, הציע פרופסור בן ציון רוזנפלד את חורבת כור כמיקומו האפשר של כפר הנזכר בסוף תקופת בית שני בשם "קוראי" (Koreai), המזוהה עם תל מזאר שבצפון בקעת הירדן. לטענתו, בתלמוד מוזכרים שלושה חכמים שייתכן ששם הכפר מופיע בשמם (אבא חלפי בן קרויא, אבא חלפיי בר קורייה ורבי בר קוריאי), דבר המעיד על מוצאם מן הכפר הזה. דבר המחזק את הטענה שאכן מדובר בחורבת כור הוא ששניים מן אותם חכמים מוזכרים בהקשר לאזור הכנרת.
חפירות ארכאולוגיות.