המנגיומה שכיחה בכ־1% עד 2% מהילודים, ואצל פגים השכיחות עולה ל־25% (אצל פגים במשקל של פחות מקילו). הנגע שכיח פי 3 אצל בנות. יש מספר סוגים של המנגיומות: ההמנגיומה יכולה להיות שטחית, בולטת מעל פני העור ודמוית תות, שיכולה להתפתח לאחר הלידה. בנוסף יכולה להיות המנגיומה עמוקה של כלי דם גדולים יותר, כגון ורידים, שהעור מעליה הוא בצבע רגיל או כחלחל, גדלה בהדרגה עד גיל שנה ולאחר גיל שנתיים נסוגה באופן אטי. כ־70% מכלל ההמנגיומות הן בעלות צורה מעורבת. בשל המהלך הטבעי השפיר של המנגיומות בדרך כלל אין צורך בטיפול, עם זאת מקובל לטפל במקרי המנגיומה הגורמים לעיוות, פגיעה תפקודית או סיבוכים במקרים מסכני חיים על ידי שימוש בסטרואידים (פרדניזון). ישנו טיפול בישראל ומחוצה לה באמצעות התרופה דרלין (propranolol) הניתנת במקרים שונים.
מלפורמציה וסקולרית.
זהו פגם התפתחותי מולד, שיכול להתחלק למספר קבוצות: עיוותים הכוללים זרימה אטית של כלי הדם (פגם בנימים, בזרימה לימפטית או בזרימה הוורידית), זרימה מהירה של כלי דם (נצור עורק־וריד), או עיוותים מורכבים (נימים וורידים, עורקיקים וורידים וכו'). הפגם השכיח ביותר בקבוצה זו הוא שומה (Nevus flammeus) פגם התפתחותי מולד של כלי דם קפילריים, הבא לידי ביטוי ככתם ורוד עד סגול בעל גבולות חדים.
ביטויי ווסקוליטיס בעור.
מלבד נגעים ווסקולרים מולדים, קיימים ביטויים הקשורים בכלי דם בעור כתוצאה מקיומן של מחלות דופן כלי הדם - דלקת כלי דם (vasculitis). הביטוי העורי של דלקת כלי הדם יכלול הסננה של כלי הדם עצמם בתאי דם לבנים (פולימורפונוקליאריים) והופעה של נמק פיברינואידי בכלי הדם. באופן כללי דלקת בכלי הדם יכולה להיות בכל מיני איברים בגוף ולעיתים פוגעת במספר מערכות בגוף; עם זאת לעיתים קרובות אחד הביטויים הקליניים הראשוניים יהיה בעור עצמו.
מחלות אוטואימוניות בעלות מעורבות עורית.
במחלה אוטואימונית הגוף תוקף את עצמו, בין היתר על ידי יצירת נוגדנים הנקשרים לרקמות ולתאים אחרים בגוף וגורמים למחלה.
מעורבות עורית (כלומר, פגיעה עורית כתוצאה מפגיעה אוטואימונית) יכולה לנבוע כתוצאה מקיומה של מחלה אוטואימונית עורית (כגון, פמפיגוס) או כתוצאה מקיומה של מחלה אוטואימונית אחרת (לדוגמה, מחלות קולגן) בהן בין היתר יש פגיעה בעור.
מחלות שלפוחיתיות אוטואימוניות.
קבוצת מחלות אלה מאופיינת בקיום נוגדנים עצמיים לרכיבים שונים בעור ולהתפתחות של נגעים שלפוחיתיים כתוצאה מכך.
מחלות קולגן בעלות פגיעה עורית.
מחלות קולגן הן מחלות אוטואימוניות, בהן יש פגיעה במערכות שונות בגוף, בין היתר בעור עצמו.
המחלה העורית עצמה (ללא מעורבות סיסטמית) יכולה להיות בעלת מספר צורות עוריות- למשל, morphea- ממוקמת או כללית- רובד שטוח שהופך היפרפיגמנטרי, ונוקשה למגע, או guttate- נגעים קטנים ומרובים המופיעים כרבדים לבנים ונוקשים. קיימת מחלה נדירה יחסית- eosinophilic fasciitis- מערבת את הפאציה העמוקה בעור ופוגעת בעיקר ברגליים של אנשים צעירים ופעילים גופנית- היווצרות בצקת וחולשה עד כדי הפרעה בהליכה. ישנה צורה נוספת- linear morphea האופיינית יותר אצל ילדים – פס של אזור נוקשה המופיע בפנים ודמוי "מכת חרב"- coup de saber. במקרים מסוימים פגיעה זו עמוקה ומגיעה עד העצם ותיווצר הפרעה בתנועה.
מחלות זיהומיות.
קיים מגוון רב של מחלות זיהומיות אשר פוגעות בעור. בין מחלות אלו ניתן למנות מחלות ויראליות המאופיינות בפריחה (אדמת, אדמדמת, חצבת ועוד), זיהומי עור חיידקיים כגון שושנה, צלוליטיס (זיהום עורי כללי), Gas gangrene, necrotizing fasciitis, זיהומי עור פטרייתיים, טפיליים (סקביאס), ועוד.
להלן יתוארו חלק מהמחלות הזיהומיות אשר פוגעות בעור.
מחלות ויראליות.
העור מהווה מערכת נוחה להדבקה מבחינת הוירוסים, הוא כולל כמות גדולה מאוד של תאים הנמצאים במגע עם העולם החיצוני. במרבית המקרים, התופעות העוריות (פריחה) נובעות בעיקר מהתגובה האימונית (תאי מערכת החיסון) ולא כתוצאה מפעילותם של הווירוסים.
זיהומים אחרים.
סקביאס- מחלה זיהומית מדבקת של העור, הנגרמת על ידי Sarcoptes scabiei. הנגעים העוריים מאופיינים בגרד עז ביותר, הנובע מתגובת יתר רגישות לפתוגן. הנגעים מופיעים בעיקר בין האצבעות, בכף היד, במרפק, בקרסול, בישבן, במפשעות, בבתי השחי ובאיברי המין. המחלה מטופלת באמצעות קרם פרמתרין, הרתחת הכביסה למיגור הקרציון, טיפול לכל בני המשפחה וחזרה על הטיפול כולו תוך שבוע.
גידולי העור.
גידולים אפיתליאליים.
גידולים אפיתליאליים הם גידולים בתאי האפיתל המרכיבים את שכבת האפידרמיס וקרויים באופן כללי בשם: "סרטן העור".
סרטן העור אחראי לכ־50% ממקרי הסרטן, כאשר 97% ממקרי סרטן העור הם מסוג basal cell carcinoma (מהווה 85%) ו- squamos cell carcinoma, ואילו 3% הם סרטן מסוג מלנומה.
גורמי הסיכון הם צבע בהיר, נטייה להישרף, חשיפה לשמש, מצב חיסוני ירוד או הדבקה בווירוסים שונים. טרם היווצרותו של סרטן עור יכולים להיווצר נגעים טרום ממאירים- למשל, נגעים מסוג solar keratosis המאופיינים ברבדים מורמים מחוספסים המכוסים בקשׂקשׂת לבנה עקב חשיפה ממושכת לשמש. נגעים אלו עלולים להביא להתפתחות של קרצינומה קשׂקשׂית (squamos cell carcinoma) בכרבע מהמקרים. נגע כאמור יכול להתפתח בשפתיים (actinic cheilitis) ואז יש נטייה מוגברת לשליחת גרורות והתפתחות של קרצינומה קשׂקשׂית.
גידולים מזנכימאליים.
גידולים מזנכימאליים הם גידולים שיכולים להיות ממקור של פיברובלסט (תא הקיים בין היתר בדרמיס), ליומיומה (גידול של השריר בעור), נוירופיברומה (גידול של תאי עצב), שוואנומה (גידול של תאי שוואן העוטפים את העצבים) וגידולים שמקורם באנדותל או בכלי הדם, כגון אנגיוסרקומה, סרקומה על שם קפוסי, או גידולים שומניים כגון ליפומה.
טירת נוישוונשטיין
טירת נוישוונשטיין (בגרמנית: Schloss Neuschwanstein, מבוטא: נוֹי-שְוְוָאן-שטַאיין) נמצאת בקרבת טירת הוהנשוונגאו ופיסן , בדרום מדינת בוואריה שבגרמניה, סמוך לגבול האוסטרי. פירוש שם הטירה הוא "אבן הברבור החדשה".
היסטוריה.
בבנייתה של הטירה החל לודוויג השני (לודוויג המשוגע) מלך בוואריה ב-5 בספטמבר 1869. על עיצובה היה אחראי המעצב כריסטיאן יאנק ועל בנייתה הופקד האדריכל אדוארד ריידל. הטירה נבנתה סמוך לטירה קיימת ליד הוהנשוואנגאו, שאותה שיפץ אביו של לודוויג, מקסימיליאן השני, משנת 1832 ונקראה "שוונשטיין" ("אבן הברבור"). את טירתו החדשה כינה לודוויג "הוהנשוואנגאו החדשה", ורק לאחר מותו קיבל המקום את שמו הנוכחי.
כיום מקובל להניח כי המלך החל בבניית הטירה כדי לפצות על אובדן שלטונו הממשי במדינה בעקבות חוזה כניעה שחתם מול הפרוסים. חוזה זה נישל ממנו כל סמכות שלטונית אמיתית, ועקב כך החל להתכנס בתוך עצמו ולבנות את טירותיו המפורסמות כדי ליצור לעצמו מעין ממלכה פרטית שבה עדיין ישמש כשליט כל יכול.
לודוויג, אשר כבר מגיל צעיר התעניין בסיפורי העם הגרמניים על אביר הברבור לוהנגרין, ראה את עצמו בשגיונותיו כהתגלמותו המודרנית של האביר והקדיש את בניית הטירה לאביר שהברבור הוא סמלו, כמו גם הסמל של רוזני המחוז בו נבנתה. לאחר שהושלמה רוב הבנייה, קרא לודוויג למלחין ריכרד וגנר אותו העריץ ואשר אחת מהאופרות שלו עסקה בסיפורו של לוהנגרין, להתגורר עמו בטירה. לכבוד האורח עיטר המלך את חדריו בשטיחי קיר המתארים את תוכני האופרות שלו.
הטירה נבנתה על שרידיה של טירה מתקופת ימי הביניים. שרידים אלו היו היסוד למבנה החדש והבסיס ההשראתי לסגנון בו נבנה, סגנון נאו-רומנסקי המאדיר את תקופת אבירי ימי הביניים אשר נתפסה כרומנטית ביותר בעיני המלך הצעיר.
על אף דרישותיו של המלך השאפתן, בניית הטירה ארכה זמן רב מהצפוי, ובשלבים מסוימים של הבנייה נדרשו האמנים השוקדים על המלאכה לעבוד גם במשמרות לילה כדי לעמוד בלוח הזמנים הנוקשה שהציב המלך. עם השלמת שער הכניסה, החלק הראשון שנבנה, העתיק לודוויג את מגוריו לטירה למספר שנים, כדי שיוכל לפקח מקרוב על העבודות.
אולם ככל שהתקדמה הבנייה, הלך המלך לודוויג והתרחק מחברת אנשים. הוא הפך מתבודד וסגפן, ובא במגע עם אנשי חצרו רק כשהיה מחויב לכך. בד בבד עם תהפוכות הנפש של המלך, שינה ללא הרף את הוראות הבנייה וחדרים פנימיים שינו את ייעודם ועברו הסבות, דבר שהאט אף יותר את בניית הטירה.
טקס החנוכה הרשמי של הטירה נערך בשנת 1880, אף שרבים מאגפיה טרם הושלמו, והמלך עצמו עבר להתגורר בה בשנת 1884.
בנייתה של הטירה החדשה לא הסתיימה עם מותו המסתורי של לודוויג בשנת 1886. ביוני 1886 החליטה ממשלת בוואריה להדיח את המלך שהתגורר בטירה באותה העת. ב-11 ביוני הגיעה משלחת הדחה בפיקודו של ברנרד פון גודן לטירה, והמלך אולץ לעזוב את המקום עוד באותו הלילה. לודוויג הושם תחת השגחתו של פון גודן, וב-13 ביוני מתו שני האנשים בנסיבות מסתוריות בסמוך לאגם שטרנברג שליד טירת ברג. לאחר הלווייתו של המלך, שהספיק להתגורר באזור המגורים שבטירתו רק 117 ימים, הופסקו עבודות הבנייה, והאתר, על החדרים הפרטיים שבו, נפתח לקהל הרחב בתשלום, עת מרבית החדרים בתוך הארמון נשארו עדיין במצב בלתי מוגמר. לודוויג מעולם לא התכוון לפתוח את הטירה לציבור, אך עד מלחמת העולם הראשונה היוותה הטירה מקור הכנסה יציב עבור משפחת המלוכה של בוואריה. תחילה הורשו המבקרים לנוע בטירה בחופשיות, אך המנהג הופסק היות שנגרם נזק לרהיטים.