מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק צפה באי ב-4 בספטמבר 1774 וקרא לו "קלדוניה החדשה", כאשר קלדוניה הוא שמה הלטיני של צפון סקוטלנד. מאוחר יותר הפך השם לשמם של כל האיים באזור, ולא רק של אי זה. החוף המערבי של האי נחקר בידי ז'אן-פרנסואה לה פרוז ב-1788, מעט לפני היעלמותו. ב-1853 הורה נפוליאון השלישי על כיבוש קלדוניה החדשה והפיכתה למושבת עונשין, ובין השנים 1864-1897 נשלחו לאי כ-20,000 אסירים צרפתיים.
ב-1878 ארגן אחד מראשי שבטי הילידים (הקנאק) מתקפת גרילה על הכובשים הצרפתיים, התקפה שעלתה בחייהם של כ-200 חיילים צרפתים וכאלף מבני הילידים. ראש השבט המורד נבגד בידי ראש שבט מתחרה, וחוסל. ראשו נכרת ונשלח לתצוגה במוזיאון בפריז, אך מאז נגנב הראש. בעקבות מרד זה, גורשו הילידים מאדמותיהם והועברו לתוך אזורים קטנים וצפופים. מספרם פחת דרסטית תוך תקופה קצרה (מכ-60,000 ב-1878, לכ-27,000 ב-1921).
לאחר כיבוש צרפת, מושל האי תמך בממשלת צרפת החופשית, והאי הפך למעוז חשוב לכוחות בעלות הברית. בקרב ים האלמוגים שימש האי כבסיס הצי האמריקני.
מאפייני האי.
לאורך האי משתרע רכס ההרים Chaîne Centrale, עם חמש פסגות מעל 1,500 מטרים. הגבוהה שבהם היא הר פנייה, שגובהו 1,628 מטרים. רכס ההרים החוצה למעשה את האי לכל אורכו, גורם לשינויי אקלים בין שני חופיו: בעוד שהחוף המערבי יבש ומוגן מפני רוחות הסחר והנוף הוא בעיקר סוואנות, הרי שהחוף המזרחי בעל אקלים טרופי. תצורה אחרת הנפוצה בקצהו הדרומי של האי, היא ה-maquis הנפוץ בעיקר באגן הים התיכון - תצורה צפופה של עצים קטנים (עד כ-4 מטר), מרובי גזעים, בעלי עלים קשים, יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים - קשי עלים גם הם, עשבוניים שונים ומטפסים. בתצורה זו, מעורבות זו בזו שכבות הצומח, ואפיונן לא מוגדר.
קרקע האי ייחודית בהיותה אולטרה-מאפי, בעקבות פעילות גאולוגית בשלישון. פעילות גאולוגית נוספת גרמה להתמרת סלע היסוד, וליצירת צפחה וצפחה כחולה בכמויות גדולות.
מחלקת היסטוריה (צה&quot;ל)
זיאד אבו עין
זיאד אבו עין (בערבית: زياد أبو عين; 22 בנובמבר 1959 - 10 בדצמבר 2014) היה שר ברשות הפלסטינית.
ביוגרפיה.
אבו עין, ששמו היה זיאד טריפי, גדל באל-בירה. ב-14 במאי 1979 התפוצץ ברחוב הגליל בטבריה מטען חבלה ממנו נהרגו שני נערים ונפצעו מעל 30. לאחר הפיגוע עבר אבו עין לירדן באישור שלטונות ישראל ומשם לארצות הברית. בניסיון פיגוע נוסף שבוצע שבועיים לאחר מכן, נתפסה עטאף יוסף בעת שהניחה מטען חבלה בתחנה המרכזית בירושלים ובעקבות זאת נעצר מפעילה, ג'מאל יאסין. בחקירתו הודה יאסין שהוא הכין את הפצצה שהתפוצצה בטבריה והצביע על אבו עין כמי שקיבל ממנו את הפצצה ואת רכבו והניח את הפצצה בטבריה.
בעקבות זאת הגישה ישראל לארצות הברית בקשת הסגרה לאחר שאבו עין נעצר בשיקגו באוגוסט 1979. בדצמבר 1981 הוסגר אבו עין לישראל, לאחר שזו התחייבה להתייחס אליו כאל אסיר פלילי רגיל. אבו עין היה האסיר הראשון שהוסגר מארצות הברית לישראל על פי הסכם ההסגרה ביניהן. הסגרתו ספגה ביקורת מצד גורמים פלסטינים שטענו שנעשתה למרות שלא היו ראיות לאשמתו של אבו עין. ההסגרה ספגה ביקורת גם מצד ירדן, שאף העלתה את נושא ההסגרה לדיון באו"ם.
אבו עין הורשע ברצח בבית המשפט המחוזי ובמאי 1983 דחה בית המשפט העליון את ערעורו על הרשעתו והותיר על כנו את מאסר העולם שנגזר עליו.
בנובמבר 1983 היה אמור אבו עין להשתחרר מהכלא במסגרת עסקת ג'יבריל הראשונה לשחרור שישה משמונת חיילי הנח"ל שנשבו בלבנון, אולם ברגע האחרון הוא הוחלף באסיר אחר. לבסוף שוחרר אבו עין בעסקת ג'יבריל. לאחר מספר חודשים היה אבו עין מראשוני משוחררי עסקת ג'יבריל שנעצרו מחדש, בעקבות מידע על כוונתו לארגן חטיפת אוטובוס, והוא הוחזק במעצר מנהלי.
בשנת 2001 ארגן אבו עין, שהיה חבר הנהגת הפת"ח ביהודה ושומרון, חרם על מוצרים ישראלים. באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, הגיע לביתו מרוואן ברגותי שהיה מבוקש, ואחריו הגיעו כוחות צה"ל שעצרו את ברגותי בביתו של אבו עין. בעקבות זאת נעצר גם אבו עין ושהה זמן מה בכלא. לאחר שחרורו נתמנה לסגן שר לענייני אסירים, תואר אותו נשא עד פירוק המשרד בשנת 2014 בעקבות הקמת ממשלת האחדות עם החמאס. במסגרת תפקידו טען שהתנאים של האסירים הפלסטיניים גרועים מאלו של האסירים היהודיים באושוויץ.
ביולי 2006 נימק אבו עין, בראיון טלוויזיוני, את התועלת בהסכמי אוסלו, בכך שבזכותם היה ניתן להוציא לפועל את האינתיפאדה השנייה
בשנת 2008, לקראת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, ניסה אבו עין לארגן צעדות מכל העולם לכיוון ישראל למימוש זכות השיבה.
ב-10 בדצמבר 2014 מת אבו עין אחרי שהתעמת עם חיילי צה"ל במהלך הפגנה בכפר תורמוס עיא נגד המאחז "עדי עד". הפלסטינים האשימו את ישראל בהריגת אבו עין ומדינות רבות קראו לישראל לפתוח בחקירה מהירה של התקרית. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי אבו עין מת מהתקף לב.
אנסטזיס
אנסטאזיס
קוסובו במשחקים האולימפיים
קוסובו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בוועד האולימפי שלה בשנת 2014.
היסטוריה.
כשהייתה קוסובו חלק מיוגוסלביה, התחרו ספורטאים קוסוברים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. ב-2008 הכריזה קוסובו באופן חד-צדדי על עצמאותה מסרביה. למעלה מ-100 מדינות הכירו בה עד כה, אך מדינות רבות אינן מכירות בה כמדינה עצמאית, והיא אינה חברה באו"ם. כתוצאה מהכרזת העצמאות, חדלו הספורטאים הקוסוברים ליטול חלק במסגרות הסרביות, ואף שסרביה עדיין רואה בקוסובו חלק בלתי נפרד ממנה, פעילות הספורטאים הקוסוברים במסגרות הסרביות לא הייתה מעשית, ובאולימפיאדות שנערכו מאז הכרזת העצמאות לא היו ספורטאים קוסוברים במשלחות הסרביות. ספורטאית קוסוברית אחת בכל זאת התחרתה באולימפיאדת לונדון (2012), הג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהשתתפה כחלק מהמשלחת האלבנית, והודחה בסיבוב השני.
הוועד האולימפי של קוסובו, שהוקם כבר ב-1992, הוכר בסופו של דבר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2014, על אף התנגדותה של סרביה, וקוסובו החלה להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). להכרה אין השלכות על סוגיית ההכרה בקוסובו כמדינה, שכן בוועד האולימפי הבינלאומי חברים ועדים אולימפיים רבים של טריטוריות שאינן מדינות, כגון פוארטו ריקו, הונג קונג, הרשות הפלסטינית, ועוד.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הראשונה בה השתתפה משלחת קוסוברית, התחרו 8 ספורטאים מקוסובו, והג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהתחרתה בלונדון תחת הדגל האלבני, זכתה במדליית הזהב הראשונה בתולדות המדינה. יתר הספורטאים רשמו הישגים זניחים.
קוסובו ממקדת את מאמציה בענף אחד - ג'ודו נשים, בו היא מצטיינת, וגרפה שלוש מדליות זהב - אחת בריו 2016 ושתיים בטוקיו 2020.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
פצצת חבית
פצצת חבית היא פצצה פרימיטיבית וזולה לייצור אשר מוטלת ממסוק או מטוס תובלה. פצצות חבית נודעו בעיקר כאמצעי לחימה של משטרים רודניים כנגד התקוממויות עממיות תוך הפרה של אמנות לוחמה בינלאומיות.
מבנה הפצצה והשימוש בה.
מעטפת הפצצה היא בדרך כלל חבית אטומה או מיכל דומה כגון דוד מים ישן. בתוך החבית או הדוד מועמס חומר נפץ או תערובת נפיצה אחרת שאינה תקנית. בחלק מפצצות החבית מוצמדים לדפנות החבית מסמרים, ברגים, כדורי ברזל או פיסות מתכת אחרות שיוצרים רסס ונועדו להגביר את ההרס והפגיעה מהן. משקלה של פצצת חבית הוא מאות קילוגרמים אחדים ולעיתים מגיע לטון.
בשל צורת הפצצה, שאינה אווירודינמית, ואופן הטלתה הידני, פגיעתה אינה מדויקת ועל כן היא משמשת כנשק סטטיסטי אשר מופעל באזורים מאוכלסים צפופים, גם מתוך כוונה להטיל טרור.
עלות ייצור פצצת חבית נמוכה ומוערכת בכ- 200 - 300 דולר אמריקאי.
מיכאל יעקובסון
מיכאל יעקובסון (נולד ב-1 בנובמבר 1979) הוא אדריכל, גאוגרף, בלוגר, צלם, סופר ועיתונאי ישראלי, זוכה פרס רכטר לאדריכל צעיר לשנת 2014.
ביוגרפיה.
יעקובסון יליד תל אביב, בוגר המחלקה לאדריכלות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל (2006) וכן בוגר תואר שני בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב (2014). חבר צוות המעבדה לעיצוב עירוני שבראשה עומדת האדריכלית ד"ר טלי חתוקה.
כותב בקביעות במגזין האדריכלות באתר "Xnet" (מאז 2011), בכתב העת "הד החינוך" (מאז 2009) וכן בבלוג "חלון אחורי" (מאז 2009). הבלוג "חלון אחורי" עוסק באדריכלות ומציג אתרים שונים ברחבי ישראל, ועל כך קיבל בשנת 2014 את "פרס האדריכל הצעיר" כחלק מפרס רכטר. מאמריו פורסמו בבמות נוספות כמו "עת־מול", "הגלילה", "סלון בטון", ובאתרים שונים בישראל ובעולם.
במהלך השנים הוזמן לשפוט בוועדות שונות ובהן פרס רזניק לאדריכל צעיר (2018) ובפרס קרן ארמון לעידוד אמנויות בפריפריה (2021).
עובד מאז 2006 במשרד אדריכלים בתל אביב ועוסק בתכנון מתארי, בניסוח מסמכי מדיניות ובאפיון תכנוני.
תערוכות.
החל משנת 2013 אצר סדרה של תערוכות העוסקות באופן ישיר או עקיף באדריכלות:
מיכאל יעקבסון
סופאי
סופאי (באנגלית: Supai בשפת ההוואסופאי: Havasuuw) הוא יישוב קהילתי המוגדר כ-Census-designated place במחוז קוקונינו בצפון מדינת אריזונה בארצות הברית, בתחומי הגרנד קניון. היישוב שוכן בקרקעית ערוץ הוואסו (Havasu Creek) המכונה גם קניון קטרקט (Cataract Canyon).
היסטוריה.