הייתה משאב חשוב בניסיון להוכיח כי ארצם היא נושאת המורשת האנטי-נאצית ומגלמת יותר ממקבילתה המערבית את שגרמניה שלאחר המלחמה צריכה לשאוף אליו. תלמן הפך למושא לפולחן אישיות נרחב, שדרש את טשטוש ומחיקת כל החלקים בקריירה הפוליטית שלו שהיו נוחים פחות לתדמית זו. סרט תעמולה יקר היה כלי נוח להפיץ את ראיית המפלגה אודות חייו בפרט ואת הגרסה הרשמית לגבי מאורעות רפובליקת ויימאר והנאציזם בכלל. רשויות הכיבוש הסובייטיות הזמינו את הסרט כבר ב-1948, עוד בטרם מתן העצמאות לגרמניה המזרחית. וילי ברדל ומיכאל טשסנו-הל, שני יוצרים בולטים בממסד התרבותי, שוחררו מכל חובותיהם והונחו להתרכז בכתיבת התסריט. הבימוי הופקד בידי קורט מציג, שהתפרסם בזכות עבודתו על הסרט "נישואים בצללים" שהיה מבוסס על התאבדותם של כוכב הקולנוע יואכים גוטשאלק ואשתו היהודיה בעת המלחמה.
בשלב מוקדם הבינו התסריטאים כי הצגת כל חייו של תלמן תאריך את הסרט מעבר לסביר, והתמקדו תחת זאת בפרקים נבחרים. הם גם שילבו מוטיבים בדיוניים במשקל ניכר, כמו בני הזוג פיטה ואנה שנועדו להנגיש את דמות המנהיג ולספק דחף לעלילה בעת כליאתו הממושכת או דירהאגן החביב אך הפסיבי, שנועד לסמל את הסוציאל-דמוקרטים "הטובים" שהצטרפו לבסוף לקומוניסטים כשותפי משנה. תפקידו של תלמן בהיסטוריה נופח ויופה בהיקף שעורר מחאה חריפה אחר כך – טשסנו-הל ענה למבקר מערב-גרמני ש"ישנן אמיתות גדולות ואמיתות קטנות... באמנות, לגיטימי לחלוטין לתת לאמיתות הגדולות את הבכורה." לדוגמה, בניגוד לסרט, תלמן כלל לא היה בחזית המערבית בעת פרוץ המהפכה; הוא לא מילא כל תפקיד בבלימת הפוטש של קאפ; המרי ב-1923 לא הוכשל כלל על ידי יריביו, וכיוצא בזה. חלק מהפרטים עמדו אף בסתירה לביוגרפיה של תלמן שברדל עצמו כתב, ובייחוד הוחלט שלא לעסוק כלל בשנים בין 1924 ל-1930, בהן התרחשו תמרונים פוליטיים ציניים ומאבקי כח קשים בהנהגה הקומוניסטית. העלילה גם תאמה את השקפת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה לגבי תפקיד הסוציאל-דמוקרטים, שהוצגו כפחדנים ובוגדניים שאפשרו את עליית היטלר בסירובם לעבוד יחד עם תלמן נגד הנאצים: לאמיתו של דבר, הקומינטרן זנח את מדיניותו החריפה נגדם (ואת הכינוי "סוציאל-פשיסטים") רק ב-1935, כשתלמן כבר היה כלוא. כך הוצדקה בדיעבד היריבות הקשה עמם והאשמה על הנאציזם הוטלה בלעדית לפתחם. לבסוף, המערב יוצג על ידי המיליארדר האמריקני מר מק'פאלר, הארכי-נבל הציני שמשך אף בחוטיו של היטלר. הכנת התסריט התעכבה מאוד בשל גל הרדיפות נגד "פורמליזם בורגני באמנות" שהתנהל בגוש המזרחי, ושני המחברים נאלצו לערוך תיקונים מקיפים שנצרכו כדי לעמוד בדרישה לריאליזם סוציאליסטי.
הסרטים הופקו בהשקעה כספית אדירה של 10,000,000 מארק מזרח גרמני, ותקציבם היה בין הגבוהים בתולדות הקולנוע במדינה. ב-1954 יצא החלק הראשון, "בן מעמדו", לאקרנים. הוא זכה לביקורות נלהבות בעיתונות המזרח-גרמנית ובעיתונות הקומוניסטית בחו"ל. תלמידי בית-ספר, פועלי תעשייה וחקלאים בחוות קולקטיביות הוזרמו להקרנות מאורגנות וכרטיסים חולקו בחינם, כך שתוך כשלושה חודשים כבר צפו בו 3.6 מיליון איש, חמישית מכלל האוכלוסייה במדינה. הבמאי, הכותבים והשחקן הראשי גינטר זימון זכו בפרס הלאומי של מזרח גרמניה לאותה שנה. "מנהיג מעמדו" שיצא ב-1955, עקף את קודמו ונצפה בידי 5.5 מיליון איש בשלושת החודשים הראשונים. זימון זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קרלובי וארי.
כבר ביוני 1956, מספר חודשים אחרי הנאום הסודי, אישרו הרשויות להסיר את הקטעים בהם הופיע סטלין מעותק הסרט שנועד להצגה בצ'כוסלובקיה, כדי שיהיה אפשר להקרינו שם. כשהוועידה ה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1961 אימצה באופן גורף את מדיניות הדה-סטליניזציה, גרמניה המזרחית תיאמה את עמדותיה. באותה שנה הוסרו הסצנות והאזכורים לסטלין מכל העותקים הקיימים של "ארנסט תלמן".
הסרט נותר בגדר צפיית חובה בבתי-הספר במשך שנים רבות, וכל התלמידים נחשפו אליו. שמונה סרטונים מקוצרים אף נערכו ממנו עבור ילדים קטנים. הסרט המוכר היה מרכיב מרכזי בפולחן האישיות המסיבי של תלמן שנמשך לכל אורך קיומה של גרמניה המזרחית.
איריס איריסיה קובליו
איריס איריסיה קובליו (נולדה ב-20 במרץ 1959 בתל אביב) היא ציירת, משוררת ומוזיקאית ישראלית. עבודותיה הוצגו, בין היתר, בתערוכות במוזיאון ישראל.
ביוגרפיה.
ראשית חייה והשכלה.
איריס איריסיה קובליו נולדה להורים ניצולי שואה ממוצא רומני ולמדה בתיכון תלמה ילין.
איריס היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית מאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר ראשון נוסף מאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, במגמת קומפוזיציה (סיימה ב-1987). בוגרת תואר שני בציור באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, שבארצות הברית, בהדרכתו של האמן ניל וליבר (1990). מוסמכת להנחיית סדנאות כתיבה ושירה מטעם מתא"ן (2000).
קריירה בתחום האומנות.
בין השנים 1990–1994 הייתה קובליו מורה ליסודות הציור והרישום במדרשה לאמנות. בשנים 1994–1996 שימשה כמורה לציור ואיור, בפרויקט מחוננים, בבתי ספר וספריות ציבוריות ברמת השרון ובגבעתיים.בין השנים 1996–2007 הייתה מורה לציור ורישום בתיכון לאומנויות "אלון" ברמת השרון. בשנים 2000–2002 שימשה כמורה לציור בצבעי מים, ב"אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה.
קובליו מתמחה בדרגת מאסטר בצבע מים. שימשה כאמנית מלווה במספר ספרי משוררים.
תערוכת היחיד הראשונה שלה, "יחסים", הוצגה במוזיאון ישראל בשנת 1994.
פעילות בתחום השירה.
בשנת 2014 יצא לאור ספר שירה ואקוורלים של קובליו "מזמן לא שמעתי את טווסי הלילה", בהוצאת אבן חושן.
שיריה של קובליו התפרסמו בעיתונים "הארץ" ו"מעריב" ובכתבי עת (ולעיתים גם ציוריה): "המוסך", "הליקון", משיב הרוח, מאזנים, "אספקלריה", "הפנקס", "זוטא" ו"שבו".
עיסוקים נוספים.
קובליו החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 והופיעה בילדותה בקונצרטים כפסנתרנית וזמרת מטעם הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב. בשנים 1986–1987 הושמעה בקול המוסיקה יצירתה המוזיקלית "לב המעיין", בביצועו של דניאל בן זקון.
כיום (2018), עוסקת בהוראת פסנתר ומוזיקה באופן פרטי.
בנוסף, קובליו היא מורה ליוגה מטעם ארגון "שיבננדה" ליוגה הבינלאומי. בין השנים 2000–2010 ניהלה את מרכז שיבננדה (עמית) ליוגה בהרצליה במשותף עם גרא גינזבורג. בין השנים 2003–2016 למדה קורסים בתחומי היוגה והתנדבה באשראמים של ארגון "שיבננדה".
פעילה בלימוד בהגווד גיטא ובחקר וציור מאומנות הדימוי של קרישנה.
חיים אישיים.
קובליו מתגוררת בהרצליה. אם לבת.
מרטין ואן מאלה
מרטין ואן מאלה (בצרפתית: Martin Van Maele; 12 באוקטובר 1863 - 5 בספטמבר 1926), היה שם העט של מוריס פרנסואה אלפרד מרטין ואן מיאלה - מאייר צרפתי לספרות מהמאה ה-20. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחום הספרות הארוטית והאזוטרית.
חייו ומשפחתו.
ואן מאלה נולד בקומונה של בולון סור סאן - עיר תעשייתית חשובה ליד פריז. אמו, וירג'יניה מתילדה ז'אן ואן מאלה הייתה ממוצא בלגי, ואביו, לואיס אלפרד מרטין ממוצא צרפתי שהיה חוקר, ומאוחר יותר מורה בביוקס - בית הספר לאמנות בז'נבה. שם העט שלו, מרטין ואן מאלה, הוא שילוב של שם משפחתו של אביו ושם הנעורים של אמו. בנוסף לשם זה, לעיתים השתמש גם בשם העט א. ואן טרויזם.
ואן מאלה התחתן עם מארי פרנסואז ג'נה. לבני הזוג לא היו ילדים. הוא נפטר ב-5 בספטמבר 1926 בגיל 62, ונקבר בבית הקברות של הקומונה ורנס-ג'רסי שבצפון צרפת.
קריירה.
רוב עבודותיו של ואן מאלה היו בבריסל ובפריז. עבודתו הידועה ביותר הורכבה בין היתר ממהדורה מאוירת של שיריו של המשורר פול ורלן. מהדורה זו פורסמה במהדורות קטנות וחשאיות של המו"ל הבריטי צ'ארלס קרינגטון. ההדפסים של המהדורה נחשבים גם הומוריסטיים וגם סאטריים, ולפעמים גם ציניים.
הקריירה של ואן מאלה החלה באיורים שלו עבור הסופר האנגלי הרברט ג'ורג' ולס על ספרו "האנשים הראשונים על הירח", שפורסם על ידי המו"ל הצרפתי פליקס ז'ובן בשנת 1901. הכותרת של הספר הפכה מאוחר יותר לסרט ראינוע קלאסי משנת 1902 מסוגת המדע הבדיוני בשם "מסע אל הירח" - סרט המדע הבדיוני הראשון בהיסטוריה, שבוים על ידי הבמאי ז'ורז' מלייס.
ואן מאלה גם אייר את חיבורו של אנטול פראנס "תאיס", בהוצאת צ'ארלס קרינגטון, גם הוא משנת 1901.
בשנה שלאחר מכן, ובשנים מאוחרות יותר, עבד ואן מאלה כמאייר לתרגום של המו"ל פליקס ז'ובן לסדרת הספרים שרלוק הולמס.
ואן מאלה נודע בעיקר בזכות איוריו הארוטיים הרבים.
סנאי קרקע בלדינג
סנאי קרקע בלדינג (שם מדעי: Urocitellus beldingi) הוא מין של מכרסם קטן ממשפחת הסנאיים המצוי בהרי מערב אמריקה הצפונית בגובה 2,000 עד 3,600 מטרים מאגם טאהו עד הקינגס קניון.
מאפיינים.
אורכו של סנאי זה 230–300 מ"מ עם זנב קטן באורך 44–76 מ"מ ומשקלו עד 290 גרם בלבד. הסנאי חום-זהוב עם בטן בהירה ושיער הגב והזנב חום-קינמון. הוא בעל אוזניים קצרות וזנב קצר ועגלגל. לסנאי לחיים קטנות אך עיניים גדולות והוא מזדקף לעיתים קרובות על שניים.
סנאים אלה חיים במערב ארצות הברית במדינות: צפון אורגון, חלק קטן מוושינגטון, צפון קליפורניה, דרום-מערב איידהו, צפון ומרכז נבאדה וצפון יוטה. הם מעדיפים לחיות בשטחי ערבות עשב, פרריה ולמורדות הרים, אך לא ביערות צפופים וגם לא באזורים בהם הדשא קצר מדי. סנאים אלה צריכים שטח ראייה רחב כדי להבחין בטורפים מרוחקים.