על שמו נקרא מועדון פרוספר מונטיין (Club Prosper Montagne), אגודה של חובבי ומקצועני המטבח הצרפתי, אותה ייסד רנה מוראן.
הוא נבחר לאביר לגיון הכבוד.
חושניה
חושניה או ח'ושנייה (בערבית: الخشنية) היה כפר צ'רקסי במרכז רמת הגולן, שננטש במהלך מלחמת ששת הימים.
היסטוריה.
מקור השם חושניה אינו ידוע אך מוערך שהוא מגיע מהמילה ח'שן שמשמעה בערבית - קשה וזאת על שם האדמה הקשה והסלעית עליה בנוי הכפר.
הכפר ישב על דרך עתיקה שהובילה בין דמשק לים התיכון, בחלקו הדרומי של הכפר קיים תל שבו נמצאו שרידי חאן מהמאה ה-8 לספירה.
בשטחי הכפר והתל נמצאו כלי חרס מהתקופה הרומית, הביזנטית, הערבית והעות'מאנית, ישנה סברה שהכפר היה בעברו התיישבות יהודית בתקופת המשנה והתלמוד.
את הכפר אכלסו בעיקר בני העם הצ'רקסי אשר אכלסו את רוב אזור קוניטרה ומרכז הגולן, אחרי שבסביבות 1880 הועתקו צ'רקסים רבים על ידי העות'מאנים לאזורי הגבול כדי ליצור חוצץ ולמנוע את התפשטות הבדואים.
בסקירה של הכפר בשנת 1913 על ידי גוטליב שומאכר הוא מתאר את חושניה בתור הכפר הצ'רקסי הגדול ביותר ברמת הגולן, עם 300 בתים. לפי סקירתו, הכפר התחלק לשני חלקים; החלק הישן והחלק החדש שנבנה על גבעה מצפון, ביניהם עובר ערוץ נחל ובו מאגר מים הניזון ממעיינות באזור (ככל הנראה עין חושניה). לפי תיאורו של שומאכר, הבתים שנבנו בחלק הישן נבנו באופן "גרוע" ואילו אלו בחלק החדש נבנו מבזלת בין רחובות רחבים וישרים.
מלחמת ששת הימים.
במהלך קרבות כיבוש רמת הגולן, כאשר הצבא הסורי בנסיגה מהרמה ונערך להגנה על דמשק, תושבי כפרים רבים נטשו את בתיהם. חושניה הופצץ על ידי צה"ל ו-20 מתושביו נורו למוות. בעקבות זאת, נמלטו תושבי חושניה, כ-2,000 במספר. לאחר המלחמה הרס צה"ל את מרבית בתי הכפר. מסגד הכפר עומד לצד כביש 87, שלם יחסית מלבד הפינה הדרום מערבית שלו, שנפגעה במהלך הלחימה בכיסי התנגדות של הצבא הסורי כנגד הניסיון לא לפגוע במקומות קדושים.
מלחמת יום הכיפורים.
במהלך קרבות הבלימה של מלחמת יום הכיפורים שימשו הריסות חושניה אחת הנקודות של הדרגים המשניים ללחימה (תאג"ד, חימוש וכדומה) של כוחות השריון והתותחנים של צה"ל בגזרה הדרומית, בעיקרם חטיבה 188. בערב היום הראשון של הלחימה ב-6 באוקטובר 1973 הגיזרה הדרומית החלה להתפורר ובתוהו ובוהו שנוצר, נכבש אזור חושניה מבלי שהפיקוד או הכוחות בשטח ידעו זאת.
ליד המסגד נרצחו שבויים ישראליים מאנשי החימוש, וביניהם יואל שליט, דודו של גלעד שליט. לזכרם כתב אלישע פורת את שירו "חושנייה, המסגד".
אזור חושניה והריסות הכפר שימשו נקודה אסטרטגית חשובה משום הישיבה על צומת צירי ההתקדמות וההגנה. ב-10 באוקטובר נכבש האזור מחדש על ידי כוחות המילואים של צה"ל.
מספר חודשים לאחר סיום המלחמה עברו המתיישבים של היישוב החדש קשת לאזור מחנה חושניה, שם ישבו כ-6 שנים, עד שעברו ליישוב הקבע הממוקם לא רחוק מחושניה.
חושניה כיום.
מהכפר נשארו כיום לרוב מבני אבן שקרסו לכדי ערימות אבנים בין עצי אקליפטוס שמעטרים רבות מההתיישבויות ברמת הגולן. ניתן להגיע למקום בנסיעה על כביש 87 בין צומת קשת לצומת בשן כאשר הכביש מתעקל ועובר דרך הכפר הנטוש. שביל הגולן עובר בסמוך לחורבות הכפר.
ג'סטין קירק
ג'סטין קירק (באנגלית: Justin Kirk; נולד ב-28 במאי 1969) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי-יהודי. הוא ידוע בשל גילום דמותו של פריור וולטר במיני-סדרה "מלאכים באמריקה" המבוססת על מחזה בעל אותו שם; תפקידו בסדרה העניק לו מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר. קירק ידוע גם בזכות משחקו בסדרה הדרמה קומית המצליחה של Showtime, "העשב של השכן" בתור אנדי בוטווין; עבורו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
קירק נולד בסיילם שבאורגון. אמו ממשפחה יהודית ממוצא רוסי, בעוד שאביו ממשפחה נוצרית עם שורשים באנגליה ובדנמרק. הוא גדל בקהילה קטנה שבמדינת וושינגטון, שם למד בבית ספר יסודי בשמורה אינדיאנית, עד שמשפחתו עברה למיניאפוליס, מינסוטה, כשהיה בן 12. הוא למד שם בתיכון והופיע במרכז תיאטרון לילדים. הוא עבר לניו יורק לאחר שסיים את לימודיו.
הוא בוגר לימודי משחק בתוכנית קונסרבטוריונית בבית הספר לתיאטרון Circle in the Square Theatre School.
קריירה.
תפקידו הראשון בברודוויי היה במחזות "בכל יום נתון" ו"אהבה! אומץ! חמלה!" בשניהם גם על מסך וגם על במה, עבורם זכה בפרס אובי עבור "הופעה נכבדת" כחלק מהאנסמבל. בנוסף, זכה קירק בפרס בק סטייג' להופעתו המצטיינת במחזה "שירים ישנים מרושעים" שהוצג בניו יורק. קירק הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרת הקומדיה ג'ק וג'יל בשנים 1999–2001.
בשנת 2003 גילם את פריור במיני סדרת הטלוויזיה מלאכים באמריקה, המבוססת על מחזה בעל אותו השם. כיום הוא מכבב בסדרת הדרמה המצליחה העשב של השכן לצד מרי-לואיז פרקר, איתה שיחק גם ב"מלאכים באמריקה". היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בשנת 2007 על תפקידו בסדרה.
בשנת 2014 גילם את ג'ון טאקר, שגריר ארצות הברית בסדרת הדרמה הפוליטית "הרודן" שיצר גידי רף לרשת FX Networks. שנה לאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "וולטר" בכיכובם של נב קמפבל ומיילו ונטימיליה.
לארוס גסטרונומיק
לארוס גסטרונומיק (בצרפתית: Larousse Gastronomique) הוא אנציקלופדיה לגסטרונומיה. רוב הספר עוסק במטבח הצרפתי, והוא מכיל מתכונים של תבשילים צרפתיים וטכניקות בישול. הרבה מהתבשילים וחומרי הגלם הלא-צרפתיים מוזכרים במהדורות המאוחרות, והם מתרבים במספרם ממהדורה למהדורה.
הספר יצא לאור בידי הוצאת לארוס, המו"ל הצרפתי המוביל של מילונים ואנציקלופדיות.
רקע.
המהדורה הראשונה (1938) אותה ערך פרוספר מונטיין חבקה 1087 עמודים, על החלק המדעי היה אחראי דר' גוטשאלק, את המבוא כתבו ז'ורז' אוגוסט אסקופייה ופיליאס ז'ילבר. ז'ילבר חבר למונטיין בכתיבתו של ספר זה, כמו גם היה עמיתו של אסקופייה בכתיבת ספרו Le Guide Culinaire, כתוצאה מכך היה דמיון רב בין שני הספרים. הדבר גרם לאסקופייה לציין כשהוא נתבקש לכתוב מבוא שהוא יכול "לראות במו עיני", ו"מונטיין לא יכול להסתיר ממני את העובדה שהוא השתמש ב- Le Guide כבסיס לספרו החדש, ובוודאי השתמש במתכונים רבים."
Robert J. Courtine עמד בראש המהדורות של 1960, 1967, 1984.
BM-25 מוסודאן
BM-25 (המוכר גם בכינוי מוסודאן, על שם אתר הניסויים והשיגורים בצפון קוריאה) הוא טיל בליסטי מתוצרת צפון קוריאה. הטיל מבוסס על הטיל הבליסטי הסובייטי R-27, ששוגר במקור מצוללות. לטיל טווח משוער של 3,000 עד 4,000 ק"מ. הטיל הוצג לראשונה במצעד הצבאי שקיימה צפון קוריאה לציון 65 שנים לייסוד המפלגה הקומוניסטית של מדינה זו. צפון קוריאה מכרה 19 טילים מסוג זה לאיראן, שם שימשו רכיבים שלו לפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר.
נתונים טכניים.
הנתונים הטכניים של הטיל משוערים מכיוון שצפון קוריאה לא פרסמה נתונים רשמיים.
פיתוח הטיל.
עם קריסתה של ברית המועצות, החלה צפון קוריאה במבצע נרחב לגיוס מהנדסי טילים סובייטים - על מנת לפתח את תוכניותיה הטיליות. קבוצת מהנדסים ומומחי הנעה ממשרד התכנון מקייב הגיעו לצפון קוריאה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים. משרד תכנון זה היה אחראי לפיתוח הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת R-27, ששימש כבסיס לפיתוח הטיל BM-25 מוסודאן. במשך שנים לא היה ידוע מה השינויים שהוכנסו על ידי צפון קוריאה בטיל המקורי, עד להצגת הטיל במצעד ב-2010. לאחר הצגתו בפומבי ניתן היה לקבוע כי הטיל הצפון קוריאני ארוך יותר מהמקור הרוסי, וטווחו הוגדל משמעותית.
ח'וראמשהר.
במשך שנים נטען במקורות מגוונים כי איראן השיגה מספר לא ידוע של טילים אלה, ואף שילבה את המנועים שלו במשגר הלוויינים מפיתוחה. מסמכים שהודלפו על ידי ויקיליקס, מעידים כי 19 טילים מסוג זה הועברו על ידי קוריאה הצפונית לאיראן.
בספטמבר 2017 הציגה איראן את הגרסה שלה לטיל, הקרויה על שם העיר ח'וראמשהר.. הוא יכול לשאת ראש קרב במשקל 1,800 ק"ג ולהגיע לטווח של 2,000 ק"מ.
אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי
אל-מלכ אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי (בערבית: الأشرف سيف الدين قايت باي) (נודע גם בשם קאיתבֵּאי) היה הסולטאן הממלוכי ה-17 בשושלת הבורג'ית, מושבו היה בקהיר, מצרים, משם שלט גם על ארץ ישראל בשנים 1468–1496. הוא נחשב לגדול הסולטאנים הממלוכים. הוא שם קץ לנסיכות הטורקמנית התקיפה של שושלת ד'ו-אל-קדר בדרומה של אסיה, ולחם בהצלחה בעות'מאנים. אולם מלחמותיו דילדלו את אוצר הממלכה. קאיתביי היה שליט חזק שגילה עניין רב בנושאי דת ומדע וחי בהתנזרות מהבלי העולם. במוצאו היה צ'רקסי והובא למצרים כעבד. הסולטאן אל-אשרף סיף אל-דין ברסבאי רכש אותו בגלל מיומנותו בירי חץ וקשת, והוא הפך לאחד מחברי משמר ארמון המלוכה. הסולטאן אל-ט'אהר סיף אל-דין ג'קמק שהכיר ביכולותיו הוציא אותו לחופשי והוא קיבל תפקיד בכיר בארמון. תחת שלטונם של הסולטאנים הבאים אל-אשרף סיף אל-דין אינאל אל-עילאא'י, אל-ט'אהר סיף אל-דין ח'שקדם ואל-ט'אהר סיף אל-דין בלבאי אל-מאיّדי התקדם קאיתבאי בסולם הדרגות, והפך עד מהרה להיות מפקד הצבא הממלוכי. קאיתבאי זכור בעיקר בשל מיזמי הבניה המרהיבים שמימן, וחותמו האדריכלי שהשאיר על מכה, אל-מדינה, ירושלים, דמשק, חלב, אלכסנדריה, וכל רובעיה של קהיר.
בנייה בירושלים.
קאיתבאי היה בעל טעם בארכיטקטורה, והשאיר את חותמו בכל הערים בתחום ממלכתו בהם ביקר. בירושלים בה ביקר בשנת 1480 נותרו מבנים רבים שנבנו ביוזמתו ובמימונו, 2 היפים שבהם הנמצאים במערב הר הבית הם סביל קאיתבאי, ומדרסת אשרפייה.