כשמורת טבע קפדנית, שמורת סאיאנו-שושנסקי סגורה לרוב לקהל הרחב, אם כי מדענים ובעלי מטרות 'לחינוך סביבתי' יכולים לקבוע הסדרים עם הנהלת הפארק לביקורים. השמורה מחזיקה מוזיאון טבע הפתוח לקהל ויש שני מסלולים "אקולוגיים" דרך השטח הפתוחים לקהל, אך דורשים אישורים מראש. המשרד הראשי של השמורה נמצא בעיר שושנסקויה.
Ministry of Natural Resources and Environment (Russia)
עיט כתר מלגשי
עיט כתר מלגשי (שם מדעי: Stephanoaetus mahery) הוא מין נכחד של עוף דורס גדול, שחי ביערות הגשם של האי מדגסקר. מין זה הוא קרובו לסוג של עיט הכתר המצוי כיום ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, והוא אחד מהגדולים שבעיטים כיום.
מאפיינים.
עיט זה היה גדול יותר מקרובו החי והוא הגיע עד למשקל 7 קילוגרם בנקבות, אך היה דומה לו במראהו. התזונה העיקרית שלו כללה כנראה את הלמורים שוכני האי. מין זה בדומה לקרובו החי היה טורף-על באי (לצידם של הפוסה הענקית ושני מיני תניניים) שיכל לצוד את מרבית המינים הננסיים של האי, תוך שימוש בטפריו הענקיים. ייתכן שהלמורים המודרניים החמקניים פיתחו את שיטת ההתגוננות הזו כתוצאה מעוף טורף זה, לצד מינים מלגשים נכחדים מהסוג עיט שפעלו באופן דומה.
ככל הנראה הוא התקיים במדגסקר עד 1,500 שנה לפני הספירה. הסיבה להכחדה הייתה קשורה ככל הנראה לאדם, אשר הגיע למדגסקר באותה עת והכחיד מינים רבים האנדמיים לאי, ביניהם את עופות הפיל הענקיים, היפופוטם מלגשי ולמורי ענק נכחדים.
מין נכחד גדול זה נראה מבעית למתיישבים, ואולי (לצידם של עופות הפיל) היה הבסיס לעוף המיתולוגי רוק.
עיט כתר (סוג)
עיט כתר (שם מדעי: Stephanoaetus) הוא סוג של עוף דורס גדול, מקבוצת העיטים הטרופיים אשר כולל כיום מין אחד - עיט כתר החי ביערות של אפריקה שמדרום לסהרה. בעבר הסוג הכיל מין נוסף - עיט כתר מלגשי מהאי מדגסקר. מין זה נכחד לפני שנת 1,500 לספירה, כנראה עקב הגעת האדם לאי.
עיטים אלה הם גדולים מאוד - משקלן של הנקבות יכול לעלות על 4.5 קילוגרם ומוטת הכנפיים יכולה להגיע ל-2 מטר. המין הנכחד היה אף גדול יותר עם פרטים במשקל 7 קילוגרם. עיט זה בעל ציצה מאחורי הראש, ממנה קיבל את שמו והוא בעל טפרים רחבים וארוכים מאוד שעוזרות לו להרוג את הטרף מיד.
בזכות אמצעים אלה העיטים הם טורפי-על חזקים היכולים לצוד מחופת היער מיני יונקים ועופות בינוניים, לרבות קופים שונים, אנטילופות קטנות או צעירות, עזים, שפניים, חוגלות וטרף דומה. המין הנכחד ממדגסקר ניזון מציד למורים בינוניים או גורי למורים גדולים.
הדיוויזיה התשיעית (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה התשיעית (בגרמנית: 9. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה בגלוגאו (כיום גלוגוב, פולין) בנובמבר 1816 כחטיבה, הפכה לדיוויזיה ה-10 ב-5 בספטמבר 1818, והפכה מחדש לדיוויזיה ה-9 ב-28 בפברואר 1820. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית שלזיה, ובפרט מאזור גלוגאו. ב-1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. ב-27 ביוני היא הביסה כוח אוסטרי גדול בקרב נאחוד. למחרת היא זכתה בניצחון נוסף בקרב סקאליץ ויום לאחר מכן בניצחון נוסף, ובהמשך לחמה בהצלחה גם בקרב קניגרץ.
בין השנים 1870–1871 השתתפה הדיוויזיה במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הדיוויזיה לחמה בקרב וייסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקוד הרמן פון שטרנץ, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה במהלך הקרב השני על האן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
עקב-שחור מצוייץ
עקב שחור מתבודד
עקב שחור מצוייץ
גא&quot;ז MM
"גא"ז MM" (ברוסית: ГАЗ-ММ, באנגלית: GAZ–MM) היא משאית סובייטית מתוצרת 2 יצרניות רכב: בין השנים 1938–1947 יוצרה על ידי יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) ובין השנים 1947–1950 יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב אוא"ז (ברוסית ОАО «Ульяновский автомобильный завод», УАЗ, שם רשמי באנגלית: "Ulyanovsky Avtomobilny Zavod (UAZ)").
דגמי ""גא"ז MM"" יוצרו בין השנים 1938–1950 בברית המועצות.
סמינר לבנות
סמינר לבנות הוא מוסד לימוד לבנות חרדיות, שמשמש ללימודים תיכוניים ועל-תיכוניים (כיתות י"ג-י"ד). בחברה החרדית הסמינרים הם המסגרת המקבילה לישיבה הגבוהה אצל הבנות חרדיות. ראשונה ובולטת בתחום זה היא רשת סמינר בית יעקב, אך פועלים גם בתי ספר נוספים, כגון סמינר נתיב החינוך בירושלים ורשת "בית רבקה" של חב"ד.
עד אמצע המאה ה-20 האישה החרדית חונכה להיות עקרת בית. בהמשך, בעקבות החלת חוק חינוך חובה בישראל ובמדינות המערב, ובעקבות התפתחותה של חברת הלומדים שאילץ את האישה החרדית לפרנס את הבעל, התפתחו הסמינרים. מטרתן העיקרית (ובעבר הבלעדית) של הכיתות הגבוהות בסמינרים היא הכשרת מורות וגננות, אך בנוסף מקנות כיתות אלה הכשרה מקצועית בשלל מקצועות נוספים. בניגוד למקבליהן הגבריים הבנות בסמינר לומדות גם לימודי חול, אך הן אינן ניגשות למבחני הבגרות אלא למבחני סאלד.
סמינר בית יעקב.
התפתחותה המהירה של רשת בתי הספר לבנות "בית יעקב", בסוף העשור השני של המאה ה-20 הובילה לצורך דחוף במורות. לפיכך ב-1922 הקימה שרה שנירר בקרקוב, ברחוב סטניסלבה 10, סמינר למורות בהנהלתה. קורס קיץ מרוכז למורות שהתקיים במשך חודשיים ימים ענה על צורך ראשוני זה והיווה בהמשך את התשתית להקמתו של תיכון רשמי וסמינר למורות בית יעקב, שזכו להכרתו של משרד החינוך הפולני. מי שהפך את הסמינר למבוסס יותר היה ד"ר שמואל דויטשלנדר, אז יו"ר קרן התורה, אותו פגשה שנירר בכינוס אגודת ישראל בקרקוב.
בעשורים הראשונים לקום מדינת ישראל פעל מספר מצומצם של סמינרים בהם למדו בנות ללא הבדלי זרמים או עדות. עם הסמינרים הוותיקים נמנים סמינר הישן הירושלמי, סמינר שרנסקי וסמינר וולף שקהל היעד שלהם היה תושבות המרכז. עם השנים נפתחו סמינרים של זרמים חסידיים שונים, ביניהם סמינר וויז'ניץ הבני ברקי ובהמשך נפתחו סמינרים של חסידויות אחרות כמו גור או בעלז. מאוחר יותר נפתחו גם סמינרים ליטאים. בירושלים היה זה הסמינר החדש ובהמשך גם סמינר דרכי רחל ואחרים.
באירופה בולטים שני סמינרים, שניהם בבריטניה, בגייטסהד ובמנצ'סטר. לשניהם מגיעות גם בנות מחוץ לבריטניה, בעיקר מרחבי אירופה אך גם מישראל ומארצות הברית. בסמינרים אלו יש פנימייה, מה שמבדיל אותן מהסמינרים בישראל בהם הבנות בדרך כלל ישנות בבית הוריהן, וכן החינוך להשקפה תורנית רחב יותר ומאידך לימודי החול מועטים ואינם כוללים קבלת תואר. חלק מהבנות הלומדות בסמינרים אלו, באות ללמוד לימודי מקצוע בסמינרים בישראל.
סמינרים אחרים.
בשנת 1931, כדי להשלים את היצע החינוך החרדי בעיר פוניבז' שבליטא ולהציע אלטרנטיבה לגימנסיות של רשתות החינוך "יבנה" ו"תרבות", הקים הרב יוסף שלמה כהנמן סמינר לבנות במתכונת "בית יעקב" ונקרא אף הוא "בית יעקב" על שם התורם, יעקב לוריא, יהודי ליטאי דרום-אפריקני תושב בלומפונטיין.
בעשור השני של המאה ה-21 הקים הפלג הירושלמי סמינרים בשם "אהל רחל", על שם אשתו המנוחה של מנהיג הפלג, הרב שמואל אוירבך.
בחב"ד הוקמה בשנת ה'תשי"ז רשת סמינרים בשם "בית רבקה", שבמסגרתה פועלת מכללת בית רבקה בכפר חב"ד.
אלייד תשתיות
התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020)
ב-3 בינואר 2020 כוח אווירי של חיל האוויר של ארצות הברית ערך תקיפה אווירית בנמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד, בה נהרגו לפחות 8 אנשים, בהם קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, ואבו מהדי אל-מוהנדס, סגן מפקד כוחות הגיוס העממי (אל-חשד א-שעבי).
רקע.
ארצות הברית התערבה בעיראק בשנת 2014 כחלק ממבצע "נחישות טבועה" - המשימה האמריקאית להילחם בארגון הטרור דאעש, והכשירה ופעלה לצד כוחות עיראקיים כחלק מהקואליציה נגד דאעש. הארגון הובס ברובו בעיראק בשנת 2017 במהלך מלחמת האזרחים העיראקית, בסיוע מיליציות שיעיות המגובות על ידי איראן - כוחות הגיוס העממי (PMF, אל-חשד א-שעבי), שהיו תחת אחריות ראש הממשלה העיראקי מאז 2016 - והצבא העיראקי מגובה בכוחות אמריקאיים.
יחסי איראן–ארצות הברית הפכו למתוחים בשנת 2018 כשנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרש באופן חד צדדי מהסכם הגרעין לשנת 2015 והטיל מחדש את הסנקציות נגד איראן, אשר הובילו לפגיעה קשה בכלכלת איראן. במהלך משבר 2019–2020 במפרץ הפרסי, התקפות על כמה מכליות נפט נחשבו בעיני מעצמות המערב כאחת מתגובות איראן לסנקציות, אם כי איראן הכחישה אחריות. בספטמבר 2019 הותקפו שדות נפט סעודיים על ידי מל"טים. סעודיה וארצות הברית האשימו את איראן אף שאיראן הכחישה את אחריותה לתקיפה.