התערבויותיו הבלתי אמצעיות של יאנוש הוניאדי בחילופי הנסיכים בוולאכיה עוררו מאוחר יותר את ביקורתו של המלך ההונגרי אולאסלו החמישי פוסטומוס שציין על הוניאדי המנוח במסמך מה-21 במרץ 1457:"הוא חיסל שליטים של ולאכיה ושל מולדובה, הנאמנים לממלכה, כדי להחליפם באנשי שלומו".
בנובמבר-דצמבר 1447, נכנס יאנוש הוניאדי עם צבאו לוולאכיה, לכד את ולאד דראקול והוציאו להורג, בכפר בלטן, על יד סנגוב (ככל הנראה חלק מהכפר פֶּריש, במחוז אילפוב של ימינו). בהזדמנות זו גם בנו של ולאד דראקול, מירצ'ה השני, שהצטיין במלחמות בטורקים, הוצא להורג באכזריות בעיר טרגובישטה ככל הנראה על ידי בויארים עוינים. לפי מקורות אחדים עיוורו אותו וקברו אותו חי.
יתכן כי הערות המלך ההונגרי התייחסו גם לרציחתו זו של ולאד דראקול (ושל בנו הבכור, מירצ'ה) אם כי כמה היסטוריונים, כמו ניקולאיה יורגה (ב"תולדות הרומנים" כרך ד, ע' 90-91) חשבו כי האשם האמיתי היה דן ("דן השלישי"), אחיו של ולדיסלב.
האירועים באותו סוף של שנת 1447 אינם ברורים. הכרוניקנים מסרו בדרך כלל על הגעתו לשלטון של "הבן של דן", בטורקית "דן-אולו". ההיסטוריון פרנצ'יסק פאל סבר שמדובר ב"דן השלישי", אותו אח של ולדיסלב, אבל שמו לא הוזכר אף פעם על ידי יאנוש הוניאדי, להבדיל משמו של ולדיסלב.
קרב קוסובו והאבדן הזמני של השלטון 1448.
את מקומו של ולאד דראקול כשליט ולאכיה תפס קרוב לוודאי ולדיסלב השני, כבעל ברית מסור של יאנוש הוניאדי.
בשנת 1448 יצא ולדיסלב את הארץ עם כוח צבאי רומני של כ-6,000 או 10,000 פרשים (לפי מקורות שונים, לפי מקור אחר - 3000 קשתים ולאכים ו כ-4000 פרשים מולדבים) על מנת ללוות את ה"אביר הלבן", יאנוש הוניאדי, במסעו נגד העות'מאנים בסרביה. באוקטובר השתתף ולדיסלב השני בקרב קוסובו, 1448 בדרום סרביה, אירוע שהסתיים באסון לנוצרים.
בשדה הקרב התמודדו הרומנים עם כוחות הפאשה מאנטוליה ושל הביילרביי מרומליה ונחלו תבוסה קשה.
בשובו מנוצח מן הקרב נלכד יאנוש הוניאדי על ידי הדספוט הסרבי ג'וראג' ברנקוביץ' ונכלא בסמדרבו עד דצמבר.
בהיעדרו של ולדיסלב מן הארץ פלשו העות'מאנים לוולאכיה והעלו לכס המלכות את הנסיך הצעיר ולאד שיוודע כ"המשפד", בן ה-17.
עם זאת, כהונה ראשונה זו של ולאד המשפד לא האריכה יותר מחודשיים, עד שחזר ולדיסלב השני לוולאכיה, אולי עם סיוע של לוחמים מולדבים והבריח אותו מן המדינה.
מלוכתו השנייה 1456-1448.
הסכם עם הטורקים.
בחזרה לשלטון שמר בהתחלה ולדיסלב, שנודע בכרוניקות הזרות כ "illustris Radozla Waywoda Transalpinus" ("ראדוזלא, השליט הנכבד של ולאכיה") על יחסים טובים עם יאנוש הוניאדי. המצביא ההונגרי שוחרר בינתיים מצפורניו של ברנקוביץ וחזר לרסני ההנהגה בהונגריה. אולם כשראה ולדיסלב את עוצמת המתקפות הטורקיות שעמדו להביא לבסוף לכיבוש קונסטנטינופול ואת תבוסותיו של הוניאדי, בדומה לשליטים ולאכים קודמים, הגיע בשנת 1451, אחרי מות הסולטאן מוראט השני, להסכם עם העות'מאנים. החוזה נחתם באדירנה עם היורש מהמט השני. ולדיסלב השני הכיר עצמו כבן חסות של הסולטאן, התחייב לא לבנות שוב מבצרים חדשים לאורך הדנובה, ולשלם לטורקים את המיסים הנדרשים. בו זמנית עדיין ראה עצמו גם כבן חסות של הכתר ההונגרי.
ולדיסלב ניסה להבטיח לעצמו את המשך מלוכתו בעזרת השגת איזון בין שתי הממלכות השכנות - הונגריה והאימפריה העות'מאנית. סעיף אחד בהסכם הבטיח שלא יוחלף לפני שתעבורנה שלוש שנים מחתימתו. כמו כן השיג הבטחה שבמות השליט, לא יועלה על כס ולאכיה אלא מישהו שנבחר על ידי אספת הבויארים המקומיים.
מדיניות פנימית.
בזמנו של ולדיסלב השני הוטבעו בוולאכיה מטבעות משלה - שלושה סוגים של דוקאטים בעלי משקל משתנה, בין 0.41-0.80 גרם, ולפחות סוג אחד של באן במשקל 0.3 גרם.
הדוקאט של ולדיסלב שימש כדגם לדוקאטים של ולאד המשפד ולמטבע ה"גרוס" של שטפן הגדול במולדובה
השליט קבע קורס רשמי מאולץ לגבי ערכם האמיתי בהשוואה לאספר (אקצ'ה) העות'אמני שיחד עם הפלורין ההונגרי היה המטבע הנפוץ בנסיכות.
לפי דרישתו, תורגמו לראשונה בוולאכיה, לשפה הסלבונית הכנסייתית, כמה קובצי חוקים ביזנטיים, תחת הכותרת "זאקוניק או הפראבילה של טרגובישטה". התרגום נערך ב-1451 על ידי מלומד ("גרמטיק") בשם דרגומיר.
הרעת היחסים עם יאנוש הוניאדי.
למרות שהוא עצמו הגיע באותה תקופה להסכם עם העות'מאנים, זעם הוניאדי על ולדיסלב והחליט להענישו ולנשלו בשנים 1452-1453 מאחיזותיו בדרום טרנסילבניה - חבלי פגראש ואמלש.
באוקטובר 1452 אחרי הנהגת הדינר החדש בהונגריה, אסר יאנוש הוניאדי לקבל בטרנסילבניה את המטבעות העות'מאנים והוולאכים.
לאחר כיבוש קונסטנטינופול ב-29 במאי 1453 על ידי הטורקים, היה יאנוש הוניאדי עוד יותר נחוש להשפיע על ניהול שתי הנסיכויות הרומניות השכנות מולדובה וולאכיה. גם האפיפיור פיוס השני נכח לדעת במרירות כי "הוולאכים נאלצו להיכנע לטורקי". ראשי העיר סיביו (הרמנשטאט) ה"סקסונים", היו מודאגים מאיומים מפורשים של הטורקים לכבוש את עירם. באוגוסט 1453 או 1454 ניסה יאנוש הוניאדי ללא הצלחה להדיח את ולדיסלב מכס המלכות. כתגובת נקם תקף ולדיסלב השני את העיר סיביו ושדד אותה. בהמשך, הגיע לפשרה עם הוניאדי תוך הבטחה כי יפצה את תושבי סיביו על הנזקים שגרם להם..
בשנת 1455 הגבירו העות'מאנים את הלחצים הצבאיים על הנסיכויות הרומניות על ידי שליחת צי חזק אל הדנובה ועל ידי מסע שוד במולדובה. שוב שקל יאנוש הוניאדי להדיח את שני השליטים - במולדובה ובוולאכיה אבל בסתיו אותה שנה היחסים שבו למסלולם. בחורף שוב עלתה המתיחות כשוולדיסלב שלח כוח צבאי להטיל מצור על אחד המבצרים של ההונגרים ("סאם"?, אולי בראן או אדה קאלה) ולכובשו .
באביב 1456 ולדיסלב השני, שכעס על אובדן שטחיו בדרום טרנסילבניה, תמך במרידות של רומנים טרנסילבנים נגד מדיניות הקתוליזציה הכפויה מצד ממלכת הונגריה, תקף את המבצר פגראש והצית כמה כפרים סקסוניים בקרבתו. ב-6 באפריל הורה מלך הונגריה אולאסלו פוסטומוס לתושבי סיביו לצאת לקרב נגד ולדיסלב. האחרון חתם על איגרתו הידועה האחרונה בתאריך 15 באפריל 1456..
בסופו של דבר, המסע הצבאי של ולאד המשפד ולוחמיו לוולאכיה, אורגן בתמיכת ההונגרים והסקסונים ובשיתוף פעולה עם פלג מקרב הבויארים הוולאכים. ולדיסלב השני נוצח, נלכד וככל הנראה הוצא להורג על ידי עריפת ראשו, ביישוב טרגשור, על יד פלוישט. ולאד צפש לקח את מקומו כשליט ולאכיה וכך התחיל את מלוכתו שנייה והמפורסמת.
ולדיסלב השני נקבר בכנסיית המנזר דיאלול בעיר טרגובישטה. על קברו הונחה מצבה בימי מלוכתו של ניאגויה בסאראב.
קישורים חיצוניים ומקורות.
(קונסטנטין ק. ג'ורסקו ודינו ק. ג'ורסקו - "תולדות הרומנים", כרך ב, 1352-1606,)
Ştefan Andreescu "Vlad Ţepeş între legendă şi adevăr istoric. Editura enciclopedică, Bucureşti, 1998"
Bogdan Costin - "O serie monetară necunoscută a Ţării Româneşti din secolul al XV-lea, atribuită voievodului Vladislav al II-lea"
Cercetări numismatice 12-13, 2006-2007
Florin Ciulavu - "Circulaţie monetară şi sistemul monetar în vremea lui Vladislav al II-lea al Ţârii Româneşti"
B.C.Ş.S, Universitatea Alba Iulia 2010.
Apariţia şi conţinutul pravilelor bisericeşti
מכס לאמפל
מקס לאמפל
דאוויציון באללי
מאכס לאמפל
מ. לאמפל
מ. למפל
מריה הוליק
מריה†הוליק היא סדרת מנגה שנכתבה על ידי מינארי אנדו ופורסמה לראשונה במגזין "סאנן" גאקאן קומיקו ארייבו ביפן ב-27 ביוני 2006. עד כה פורסמו כ-14 כרכים של הסדרה; היא ממשיכה להיכתב וכתיבתה לא הסתיימה. ששת הכרכים הראשונים תורגמו ופורסמו באנגלית על ידי Tokyopop בין השנים 2010–2011. ב-5 בינואר 2009 שודרה אנימה ביפן המבוססת על סדרת המנגה מריה†הוליק. היא לוותה בסדרת המשך "מריה†הוליק: אלייב" בין אפריל ויוני 2011.
תקציר עלילה.
קאנקו מיאמאה היא תלמידה חדשה שהגיעה לבית ספר תיכון קתולי לבנות בלבד "אמה נו קיסאקי". בחופשת הקיץ לפני תחילת לימודיה, היא עוזבת את משפחתה ועוברת להתגורר במעונות שבית הספר מציע. ביום הראשון להגעתה, היא פוגשת בנערה בלונדינית נאה, מריה שידו, שמציעה לערוך לה סיור בשטח בית-הספר. קאנקו, שמעוניינת למצוא אהבה חדשה ולסבית, מסכימה מיד. אך מאוחר יותר נודע לה את סודה של מריה - היא אינה נערה מקסימה, אלא נער סדיסט שמתחזה להיות אחותו התאומה, שיזו.
למפל
דיינוסוכוס
דיינוסוכוס (שם מדעי: Deinosuchus) הוא סוג של תנינאי ענק שחי 80–73 מיליון שנה לפני זמננו בגיל הקמפן בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית, וזכה לפרסום בתור "התנין המפלצתי שטרף דינוזאורים". הדיינוסוכוס היה בעל חיים ענק ואחד התנינאים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם. הוא היה טורף-על אופורטוניסטי: בנוסף לדגים וצבי ים, הוא טרף גם דינוזאורים גדולים שהתקרבו לגדות של נהרות ומקווי מים אחרים. פירוש שמו ביוונית עתיקה הוא "תנין נורא" או "תנין גדול באופן מעורר אימה": δεινός (דיינוס) – "נורא, עוצמתי, חזק, מופלא, גדול, מפחיד, מעורר אימה", σουχος (סוכוס) – תנין.
מבחינה פילוגנטית הדיינוסוכוס היה קרוב לאליגטור,