הקטלוג של הובוקן מחולק במבנה הבא: היצירות מחולקות קודם על פי קטגוריות, ובתוך כל קטגוריה סודרו ברשימה מספרית-כרונולוגית (על אף שבמקרים רבים קיים חוסר דיוק רב בסדר הכרונולוגי). לדוגמה: הסימפוניות הן קבוצה I, ובתוך קבוצה זו מסודרות כל 108 הסימפוניות הידועות. הסימפוניה שלדעת הובוקן היא הראשונה במספר נכתבת I\1. רביעיית כלי הקשת אופוס 76 מס' 1 היא Hob. III\75 ברשימת הובוקן (ה-75 בקבוצה 3) וכן הלאה. קיימות יותר מ-30 קבוצות שונות, וביניהן קבוצת אופרות, אורטוריות, טריו פסנתר, יצירות קאמריות עם פסנתר, רביעיות כלי קשת, רביעיות שונות, כאשר הקבוצה האחרונה היא עיבודים לשירי עם.
אנקדוטה.
המוזיקולוג האוסטרי אוטו אריך דויטש, מחבר רשימת דויטש ליצירות פרנץ שוברט, עבד במהלך הקריירה שלו כספרן בארכיב של הובוקן בווינה, אוסטריה.
אלפרד ז'ארי
אלפרד ז'ארי (בצרפתית: Alfred Jarry; 8 בספטמבר 1873 - 1 בנובמבר 1907) היה מחזאי, סופר ומשורר צרפתי.
חייו.
אלפרד ז'ארי, שהיה ממוצא ברטוני מצד אמו, נולד למשפחת סוחרים בעיר לאוואל (כיום במחוז מאיין שבחבל פיי דה לה לואר בצפון מערב צרפת). הוא היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון בעיר רן (שבחבל ברטאן), וכבר בגיל שלוש עשרה החל לכתוב קומדיות בחרוזים ובפרוזה. בגיל חמש עשרה כתב מחזה שדמותו המרכזית הייתה זו של אבר, המורה לפיזיקה בבית ספר התיכון של רן, שגילם בעיני התלמידים את מה שמגוחך בעולם. מחזה זה הפך אחר כך למחזהו המפורסם ביותר של אלפרד ז'ארי "המלך אובו".
כשהיה בן שבע עשרה, קיבל תעודת בגרות ועבר להתגורר בפריז, שם התכונן לבחינות הכניסה לאקול נורמל סופרייר. הוא לא התקבל ללמוד שם, אבל בין 1891 ו-1892 היה תלמידו של אנרי ברגסון בבית הספר התיכון 'אנרי הרביעי' שבעיר. הוא זכה לתשומת לב בשל הפואמות שכתב, ואוסף של יצירותיו פורסם ב-1893. באותה שנה מתו שני הוריו והשאירו לו ירושה קטנה שאותה בזבז במהרה. ב־1894 גויס לצבא אך שוחרר מסיבות רפואיות, התנסות שבאה על ביטויה בנובלה "ימים ולילות" (1897).
הוא שב לפריז והקדיש את זמנו לכתיבה ולבילוי בחברת ידידיו שהעריכו את שנינותו הרבה. בין 1894 ו-1895 הוציא לאור יחד עם רמי דה גורמון רבעון לאמנות שבו הופיעו ציורים עתיקים וחדשים לצד מאמרים בענייני אמנות ופילוסופיה. בתקופה זו תנועת הסימבוליזם הייתה במלוא תנופתה, ובהשפעתה כתב את המחזה "קיסר אנטיכריסט" (1895).
ז'ארי פגש באלפרד וואלט, שהיה עורך כתב העת "מרקור דה פראנס", ובאשתו ראשילד והציג בביתם את המחזה "המלך אובו" (Ubu Roi). ב-10 בדצמבר 1896 הוצג המחזה בתיאטרון דה ל'אוור בפריז, בבימויו של אורליאן לינייה-פו, ועורר ויכוחים נלהבים בין תומכים לבין מתנגדים. המלך אובו משמש כדימוי של האדם המודרני על כל תכונותיו השליליות, ובעיקר של הבורגני בן תקופתו של ז'ארי: שמן, גס, מכוער, זולל וסובא, טיפש, אכזר ופחדן. תומכיו של ז'ארי היו בעיקר המחברים והאמנים הצעירים בפריז שראו בו את גיבורם. לעומת זאת, החוגים השמרניים התייחסו אליו ואל מחזותיו בשאט נפש.
אלפרד ז'ארי, שהיה בן עשרים ושלוש בלבד, התפרסם בציבור והמשיך להציג את מחזותיו בעיר. אך בשנותיו האחרונות הזדהה בהתנהגותו עם המלך אובו על מנת להדגיש את המגוחך שבחיים המודרניים. הוא התגורר בבקתה סמוך לנהר, כאשר ברשותו אופניים, אקדח ושיכר, וקרא בעיקר את רבלה. ההומור אפשר לו לחיות באופן חופשי לחלוטין כאשר הוא משחק את תפקיד המלך אובו לא רק במחזה אלא גם בחייו. הוא הזניח את בריאותו והתמכר לשתייה.
גיום אפולינר, מקס ז'אקוב וסופרים אחרים ביקרו אותו בבקתתו. סחוט, רצוץ, חולה ונרדף על ידי נושיו, אלפרד ז'ארי נכנע לבסוף למחלת השחפת בה חלה קודם לכן. מחלתו החמירה בגלל צריכת אלכוהול וסמים, והוא מת בפריז ב-1907 כתוצאה מסיבוכים של המחלה. אחרי מותו, פבלו פיקאסו, שהוקסם מדמותו, רכש לעצמו אקדח וחגר אותו בצאתו לבלות בפריז, רכש רבים מכתבי ידו ושרטט את דיוקנו.
במשך חייו הקצרים הספיק אלפרד ז'ארי לכתוב יותר משלושים יצירות ובהם מחזות, נובלות ושירים. הוא תרם גם לכתבי עת רבים ובהם ל"מרקור דה פראנס". יצירתו מציגה בצורת סאטירה חריפה את המגוחך שבטבע האדם. אלפרד ז'ארי נחשב לאחד ממבשרי הסוריאליזם ותיאטרון האבסורד.
הספריה היהודית המקוונת
טיפול במשחק
טיפול במשחק הוא טיפול מתחום הפסיכותרפיה בו נעשה שימוש במשחק במסגרת התהליך הטיפולי. המשחק מאפשר למטופל להביע את עצמו, באופן המאפשר הבעה רגשית ותקשורת עם המטפל. אלו מתאפשרות אם במהלך המשחק נוצר מרחב בטוח ומוגן. המשחק מעלה תכנים פנימיים, לעיתים באמצעות סמלים, וכן מתרחש תהליך בינאישי בין המטפל למטופל במהלך המשחק שתפקידו לסייע למטופל בפתרון בעיות ולהשיג צמיחה אישית והתפתחות מיטבית.
השיטה.
טיפול במשחק מתאים בעיקר לילדים. הם מבטאים באמצעותו יכולות שונות, כגון חשיבה, דמיון, תכנון, זיכרון ועוד. לילדים קל יותר לתקשר באמצעות משחק מאשר במילים, וגם קל להם ליצור קשר מהיר עם האחר באמצעותו. לכן בטיפול בילדים מעדיפים מטפלים רבים להשתמש במשחק כדי ליצור דיאלוג עם הילד, בו הילד יכול לשתף את המטפל בחוויות, התנסויות ורגשות, והמטפל יכול לתמוך בו ולסייע לו.
הטיפול במשחק שם דגש על עידוד היצירתיות, מעורבות פעילה וביטוי עצמי אותנטי. במהלך המשחק, החשיבה הרציונלית לא עוצרת את הביטוי החופשי של רגשות, כגון: כעס, פחד, אשמה וקנאה, שאולי נחשבים "לא לגיטימיים".
המשחק יוצר מרחב חופשי, בו הילד יכול להתנסות בלי לפחד מכישלון ומביקורת. המסגרת הטיפולית, אשר מגדירה "מה מותר ומה אסור", מאפשרת לילד מרחב בטוח בו הוא יכול להתנהל בחופשיות, בלי לחשוש לביטחונו הפיזי והרגשי. רק כאשר הילד מרגיש מוגן, הוא יכול לאפשר לעצמו להביע את הרגשות המודחקים, שהם לב לבם של קשייו. ביטוי רגשי כנה, מהווה את הבסיס לריפוי.
הטיפול במשחק מתקיים לרוב אחת לשבוע, במשך 30–50 דקות, באופן קבוע ועקבי. הוא נעשה בחדר טיפולים הכולל משחקים רבים ומגוונים, ויכול להתקיים במסגרת טיפול אישי או טיפול קבוצתי (עם קבוצת ילדים). משחקים נפוצים בחדר הטיפולים הם בובות ובית בובות, פלסטלינה, שולחן חול, משחקי קופסה, משחקי קלפים, משחקי כדור, תחפושות ועוד. הטיפול ניתן על ידי מטפלים שהוכשרו לכך, כגון פסיכולוגים, מטפלים באמנויות, יועצים חינוכיים ועוד.
על פי מטפלים בגישה הפסיכודינמית וגישות אחרות, מאפשר הטיפול במרחב המוגן שנוצר באמצעות המשחק, תהליכים פסיכולוגיים כגון: בניית קשר ואמון עם המטפל המשחק איתו, השלכה לא מודעת של רגשות וחוויות הילד (למשל במשחקי תפקידים באמצעות בובות הכוללים דיבוב של הבובות בהתאם לרגשות הילד), התמודדות עם הצבת גבולות וכללים במשחק והפנמתם ועם ניצחון והפסד, ביטוי וזיהוי דפוסי התנהגות של המטופל ביחסים בינאישיים, הבעת דילמות רגשיות וחברתיות והתמודדות עמם, ועוד. המשחק גם מאפשר נגיעה במורכבויות רגשיות בשילוב הומור, קלילות, יצירתיות ודמיון, שקיימים בכל משחק. במהלך המשחק יכול המטופל לתרגל מיומנויות חברתיות ורגשיות, ולעסוק בתחומים כגון הערכה עצמית, ניהול כעסים, עיצוב התנהגות, כישורי חיים ועוד.
היסטוריה.
חשיבות המשחק נודעה עוד בתקופת אפלטון, שאמר כי "אתה יכול לגלות טוב יותר את אופיו של אדם במשך שעה אחת של משחק, מאשר במשך שנה שלמה של שיחה". ב-1762 כתב ז'אן-ז'אק רוסו על ההתבוננות במשחק כדרך משמעותית ללמוד על התנהגות ילדים ולהבין אותם. אך הטיפול המתועד הראשון שנעשה באמצעות משחק, מתואר על ידי זיגמונד פרויד ב-1909 - הוא כתב ניתוח פסיכואנליטי של הפוביה מסוסים ממנה סבל מטופלו הנס הקטן, דרך ניתוח משחקו.
מאז פיתחו פסיכולוגים רבים את שיטת הטיפול במשחק. אנה פרויד השתמשה במשחק בשנות ה-40 כדי להקל על יצירת קשר ואמון בין המטפל לילד וכדי לגעת בעולמו הפנימי. בשנות ה-50, מלאני קליין השתמשה במשחק כדי להבין התנהגות ילדים עד גיל שש, וטענה כי המשחק הוא הדרך ללא מודע שלהם כשם שאסוציאציות חופשיות היא הדרך ללא מודע של מבוגרים. דונלד ויניקוט הדגיש את חשיבות המשחק לילדים בהבעת רגשותיהם במרחב הפוטנציאלי שבין הדמיון למציאות, ובהבנת גבולותיהם. וירג'יניה אקסליין המשיכה ופיתחה את שיטת הטיפול במשחק, והדגישה את חשיבותו ליצירת קשר בטוח בין המטפל לילד, וליצירת מרחב מוגן בחדר הטיפולים שמאפשר לילד להביע את עצמו בדרכו שלו.
בעקבות ההתקדמות בפיתוח הטיפול במשחק והצורך בקידומו כשיטה טיפולית, הוקמה ב-1982 "האגודה לטיפול במשחק" (Association for Play Therapy - APT), שמונה כיום כ-5000 חברים ברחבי העולם.
הערכת השיטה.
חוקרים רבים עסקו בבדיקת יעילות שיטת הטיפול במשחק, משנות ה-40 ועד היום. במחקר מטא-אנליזה על 52 מחקרים שהשוו שיטות פסיכותרפיה שונות לילדים ומתבגרים הסובלים מדיכאון נמצא שטיפול במשחק וטיפול פסיכודינמי היו אפקטיביים פחות משאר הטיפולים. יתרה מכך, הם לא היו יותר אפקטיביים מאשר הימצאות ברשימת המתנה. עם זאת, קיימים מחקרים התומכים בטענה כי הטיפול במשחק מסייע לתמיכה ופתרון בעיות בקשיים של ילדים הקשורים בדחק בעקבות גירושי הורים, מוות של קרוב, מעבר דירה, אשפוז ומחלות, התעללות בילדים, אלימות במשפחה ועוד. נמצא כי טיפול במשחק תורם להפחתת התנהגויות אגרסיביות בקרב ילדים בעלי הפרעת התנהגות ולשיפור בקשיי ההסתגלות של בעלי הפרעה זו; נמצאה ירידה בתסמיני דיכאון וחרדה בקרב ילדים להורים גרושים בעקבות טיפול במשחק; נמצא שיפור במיומנויות חברתיות בקרב ילדים הלוקים בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות; נמצא שיפור בדיכאון והיפראקטיביות בקרב ילדים להורים בעלי התמכרות לסמים או לאלכוהול; ועוד.