טעם אחר שנשמע מפי האמוראים (רב יוסף לפי גרסה אחת, אביי לפי גרסה שנייה) הובאה מהפסוק שממנה אנו רואים כי כלי נשק נחשבים לנוי לאלו המשתמשים בהם, ולמרות שמשמעות הפסוק היא על מלחמה תלמודית רוחנית בדברי תורה שכל המרבה בה הרי זה משובח, אין מקרא יוצא מידי פשוטו.
דין הוצאת כלי מין אחד על ידי מין אחר.
במשנה נפסק אודות רשימה של דברים שדרך נשים ללכת בהן בקביעות ואף לצאת עימם למקום ציבורי, כמו מחט תפירה שהוא כלי של מקצוע נשי, כלויאר - בושם נשי, ועוד, שאסור לאשה לצאת בהם. לפי רבי מאיר מדובר בדברים שהוצאתם היא דרך הוצאה ואינם נחשבים ל"תכשיט", ולכן הוצאתם היא מלאכה גמורה. חכמים החולקים עליו סבורים שמדובר ב"תכשיט", אלא שאסרו להוציאם מסיבות אחרות (כדוגמת האיסור שמא תוציא האשה את כלי הבושם כדי להראות לחברתה).
על משנה זו פסק עולא, כי גם רבי מאיר מודה שהוצאת דברים אלו על ידי גבר, אינה נחשבת להוצאה. פסק זה, אותו פסק עולא, ספג ביקורת מידי רב יוסף, מכיוון שנמצאו פסקים סותרים לכאורה, של המשנה האומרת כי גם לבוש שיש אנשים מסוימים הרגילים לצאת בו (למשל רועים) נחשב כל היוצא בו כעובר על מלאכת הוצאה בדרך הוצאה, וזה בעצמו יישב והסביר את פסקו של עולא במשפט הידוע , ולכן בגד שנחשב לאחד מהמינים כתכשיט או הוצאה מקובלת נחשב על בני המין השני כהוצאה דרך שינוי וההפך.
ההתאחדות הבין-לאומית של האגודות הווקסילולוגיות
ההתאחדות הבין-לאומית של האגודות הווקסילולוגיות (בצרפתית: La Fédération internationale des associations vexillologiques; באנגלית: The International Federation of Vexillological Associations; בגרמנית: Die Internationale Föderation Vexillologischer Gesellschaften; בספרדית: La Federación Internacional de Asociaciones Vexilológicas; ראשי התיבות בצרפתית: FIAV), היא ארגון בין-לאומי המאגד 51 אגודות וארגונים ממדינות שונות בעולם העוסקים בווקסילולוגיה. בחוקת הארגון מופיעה מטרתו כ"יצירת ופיתוח מרכז של ידע אודות דגלים על כל סוגיהם, על צורותיהם ושימושיהם, ועל תאוריות מדעיות ועקרונות המבוססים על ידע זה". מלבד צרפתית, השפות הרשמיות של ההתאחדות הן אנגלית, גרמנית וספרדית.
תחילתה של ההתאחדות בקונגרס הווקסילולוגי השני שנערך בעיירה רישליקון שבקנטון ציריך, שווייץ, ב־3 בספטמבר 1967. בקונגרס זה ההתאחדות הוקמה באופן זמני, ובקונגרס השלישי שנערך בבוסטון שנתיים לאחר מכן ב־7 בספטמבר 1969 היא הוקמה רשמית.
להתאחדות ועד מנהל בן שלושה חברים הכולל נשיא ושני מזכירים. הוועד מנהל את העניינים השוטפים ואחראי לכינוסה של האספה הכללית, שמתכנסת במהלך הקונגרס הווקסילולוגי שנערך אחת לשנתיים. האספה הכללית מורכבת מ־51 נציגים - אחד מכל ארגון החבר בהתאחדות. האספה בוחרת את הוועד המנהל וקובעת את מדיניות ההתאחדות.
חברים בהתאחדות.
כיום חברים בהתאחדות ארגונים מהמדינות הבאות: אוסטרליה, אוקראינה, איטליה, ארגנטינה (2 ארגונים), ארצות הברית (8 ארגונים), בלגיה (2 ארגונים), בריטניה (מכון הדגל), גרמניה (4 ארגונים), הודו, הולנד (2 ארגונים), הונגריה, ונצואלה, יפן, מולדובה, מלטה, מקדוניה, ניו זילנד, סלובניה, ספרד (2 ארגונים), סרי לנקה, פולין (3 ארגונים), פינלנד, צ'כיה (2 ארגונים), צרפת (2 ארגונים), קנדה (2 ארגונים), קרואטיה, רומניה, רוסיה, שוודיה ושווייץ.
ישנם גם ארגונים לאומיים ורב־לאומיים החברים בהתאחדות: "איגוד דגלי מפרץ צ'ספיק" (CBFA) המאגד את המדינות במפרץ צ'ספיק שבארצות הברית: דלאוור, וושינגטון די. סי., וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, מרילנד, ניו ג'רזי ופנסילבניה; "איגוד הימות הגדולות לוויקסילולוגיה" (GWAV) שבארצות הברית המאגד את המדינות: אוהיו, אילינוי, אינדיאנה, מישיגן וקנטקי; "האגודה הווקסילולוגית של צפון אמריקה" (NAVA) המאגדת את קנדה וארצות הברית; "אגודת הדגל הנורדית" (NF) המאגדת את המדינות הנורדיות: איסלנד, דנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה, ו"האגודה הווקסילולוגית של אפריקה הדרומית" (SAVA) המאגדת את המדינות באפריקה הדרומית: אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, זימבבואה, זמביה, לסוטהו, מדגסקר, מוזמביק, מלאווי, נמיביה וסווזלינד.
חבר נוסף הוא אתר דגלי העולם, שאף על פי שאיננו משתייך למדינה מסוימת קיבל מעמד מלא כחבר.
הקונגרס הווקסילולוגי הבין-לאומי.
מאז 1969, ההתאחדות אחראית לכינוסו - אחת לשנתיים - של הקונגרס הווקסילולוגי הבין-לאומי (הקונגרס עצמו התכנס בפעם הראשונה כבר ב-1965), בקונגרס מתכנסת האספה הכללית של ההתאחדות, נערכים דיונים וסמינרים בנושא דגלים, והוא מהווה הזדמנות לווקסילולוגים מכל רחבי העולם להיפגש ולהחליף דעות.
הקונגרס ה־24 התקיים באלכסנדריה, וירג'יניה באוגוסט 2011, ה־25 התקיים ברוטרדם באוגוסט 2013, ה־26 התקיים בסידני באוגוסט 2015, ה־27 התקיים בלונדון באוגוסט 2017 וה־28 התקיים בסן אנטוניו ביולי 2019.
פרסים ומדליות.
פרסים ומדליות מוענקים לחברי ה־FIAV או לחברים בארגון הקשור ל־FIAV מסיבות שונות.
רוברט סטאק
רוברט סטאק (במקור: Robert Stack, 13 בינואר 1919 - 14 במאי 2003) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956 על תפקידו בסרט "נכתב ברוח". סטאק השתתף בלמעלה מ-40 סרטים והיה כוכב של סדרת הטלוויזיה "הבלתי משוחדים" של רשת ABC בשנים 1959–1963 וכן שימש כמנחה בסדרה "תעלומות בלתי פתורות".
חייו הפרטיים ומותו.
סטאק היה נשוי לשחקנית רוזמרי באו משנת 1956 ועד ליום מותו.
סטאק, שעבר טיפול קרינתי לטיפול בסרטן הערמונית באוקטובר 2002, מת מהתקף לב ב-14 במאי 2003 בגיל 84. הוא הותיר אחריו אישה (רוזמרי באו) ובן (צ'ארלס רוברט סטאק).
פילמוגרפיה.
רשימה חלקית של סרטים ותוכניות טלוויזיה בהם השתתף:
ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית
ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית (באנגלית: The National Film Registry) הוא אוסף הסרטים שנבחרו לשימור בספריית הקונגרס, על ידי המועצה הלאומית לשימור סרטים של ארצות הברית.
ייסוד.
המועצה הוקמה בשנת 1988 מכוח חוק שימור הסרטים הלאומיים (National Film Preservation Act). באשרורו של החוק בשנת 1996 נוסף לו סעיף שאיפשר את הקמתה של הקרן הלאומית לשימור סרטים, עמותה ללא מטרות רווח, שבניגוד למועצה יכלה לגייס לצורך מטרות השימור כספים מהסקטור הפרטי.
הסרטים בארכיון.
בכל שנה נבחרים עד 25 סרטים, שיצאו לאקרנים לפני עשור או יותר, אשר נחשבים כבעלי תרומה תרבותית, היסטורית או סרטים משמעותיים מבחינה אסתטית, ואשר מציגים את הטווח והמגוון של מורשת הקולנוע האמריקאי. אוסף הסרטים מייצג מגוון רחב של הקולנוע האמריקאי, הכולל סרטים הוליוודיים באורך מלא, סרטי תעודה, סרטי אינדי, יומני קולנוע, סרטים אילמים הפקות חובבים, סרטים ניסיוניים, סרטים בעלי עניין אזורי, סרטים אתניים, סרטי אנימציה, סרטים קצרים וכן סרטים המיועדים לשימור לטובת הדורות הבאים.
נכון לשנת 2021 הסרט המוקדם ביותר בארכיון הוא "Newark Athlete" משנת 1891, והסרט המאוחר ביותר בו הוא "Freedom Riders" שיצא בשנת 2010. השנה אשר לה המספר הרב ביותר של סרטים בארכיון היא 1939 עם 18 סרטים שיצאו בה ושנבחרו לשימור.
Animal (אלבום)
Animal הוא האלבום הראשון של ההרכב סקאזי משנת 2001.
האלבום מכיל מוזיקת הארדקור טכנו מעט יותר מהירה ומלודית מהמקובל.
ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית
אין פרפרים פה
אין פרפרים פה: ציורים ושירים של ילדי גיטו טרזינשטדט 1942–1944 (במקורו הצ'כי: Dětské kresby na zastávce k smrti, Terezín 1942–1944, ציורי ילדים בתחנה שלפני המוות, טרזין 1942–1944) הוא קובץ ציורים ושירים של ילדי גטו טרזיינשטט מן השנים 1942–1944 בעריכת חנה וולאווקובה (וולקוב) (Volavková) שראה אור בשנת 1959 בהוצאת המוזיאון היהודי הממלכתי של צ'כוסלובקיה בפראג. במקביל למהדורה המקורית בצ'כית ראו אור גם תרגומים לאנגלית, גרמנית וצרפתית, ובשנת 1963 ראתה אור גם מהדורה עברית, שאת שיריה תרגמה לאה גולדברג.
בספר נחשף הווי החיים בגטו מבעד לעיני הילדים שיצרו את הציורים או את השירים. רבים מן הילדים שיצירותיהם מופיעות בספר, ואף רבים מכלל תושבי הגטו, נספו בגטו או במחנות ההשמדה, ועל כן הספר מהווה גלעד לזכרם.
רקע: גטו טרזיינשטט.
"טרזין" (צ'כית: Terezín) או "טרזיינשטט" (גרמנית: Theresienstadt) היא מבצר בצ'כיה, כ-60 ק"מ מצפון לפראג, אשר שימש כגטו ליהודי הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וליהודי מרכז אירופה ומערבה בזמן הכיבוש הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-24 בנובמבר 1941, הורה ריינהרד היידריך להתחיל בריכוז יהודי צ'כוסלובקיה בטרזיינשטט, ומאותו יום, הגיעו לשם ראשוני משלוחי היהודים. ביולי 1942 גורשו מטרזיינשטט תושביה הוותיקים, וכך היא הפכה, באופן מעשי, לגטו המיועד ליהודים בלבד. במהלך כל שנות פעילותו של הגטו, עד למאי 1945, נשלחו אליו כ-160,000 יהודים. מרביתם נשלחו ברכבות, ומיעוטם הגיעו אליו במהלך צעדות המוות, לקראת תום מלחמת העולם השנייה.
תנאי המחיה בטרזיינשטט היו קשים ביותר. המקום, שהיה בעבר ביתם של כ-7,000 צ'כים, הכיל בכל זמן נתון כגטו, עשרות אלפי יהודים. בשיא אכלוסו, בספטמבר 1942, השתכנו בו כ-58,000 יהודים, בתנאי תברואה ירודים ביותר וכשלרשותם מזון מצומצם. בשנת 1942 לבדה, מתו בגטו קרוב ל-16,000 איש, מרעב וממחלות.