ב-4 באוגוסט 2016, פשטו כוחות משטרת אוגנדה על תחרות יופי של הקהילה הגאה שהתקיימה במסגרת אירועי הגאווה בקמפלה, בירת המדינה. השוטרים כיתרו את הרחובות שהקיפו את מתחם התחרות, פרצו למקום חמושים בכבדות ותקפו את הנוכחים באלימות. לפחות 20 פעילים נעצרו או עוכבו על ידי המשטרה במשך שעות. חלק מהנפגעים אושפזו בבתי החולים, כאשר אחד מהם במצב קשה. זמן קצר לאחר מכן, הודיע שר האתיקה והמוסר של אוגנדה, סימון לוקודו, כי הוא מגייס כוחות שיימנעו את קיומו של מצעד הגאווה בקמפלה שאמור היה להתקיים בסוף השבוע, וכי הוא מחויב לדכא כל פעילות למען הקהילה הלהט"בית במדינה. בעקבות מעצרם של פעילים רבים במהלך הפשיטה, קיימו מארגני המצעד פגישה עם לוקודו, במהלכה הוא השווה את המארגנים לטרוריסטים והבהיר להם כי הוא יעצור את כל מי שיגיע להשתתף במצעד. כמו כן, השר הבהיר כי יביא המוני מתנגדים למצעד למקום, שימנעו בכוח את קיומו. בשל החשש לחיי המשתתפים, נאלצו המארגנים לדחות את המצעד.
באוגוסט 2017, מארגני מצעד הגאווה באוגנדה נאלצו לבטל את האירוע לאחר איומי מעצר מצד המשטרה והממשלה.
הישגים.
ראש הממשלה לשעבר, אממה מבאבאזי, הוא המועמד הנשיאותי הראשון שהתנגד בגלוי להומופוביה. הוא רץ בבחירות לנשיאות ב-2016 והגיע למקום השלישי. מבאבאזי אמר כי אף על פי שהוא מאמין בנישואין מסורתיים, אין לאפליה מקום בחברה האוגנדית, והומוסקסואליות אינה הסכנה הגדולה ביותר. אמירה זו מצד מנהיג כה פופולרי ובכיר באוגנדה היוותה פריצת דרך משמעותית במאבק לשוויון זכויות עבור הקהילה הגאה במדינה, וזכתה לברכת ארגוני הקהילה ומנהיגיה.
בנובמבר 2017 הוזמנו מספר שוטרים מקמפלה על ידי מפקד המשטרה להשתתף בסדנה על זכויות להט"ב. דובר המשטרה אמר: "מטרת ההכשרה היא ללמד את קציני השדה שלנו שלמיעוטים יש זכויות שצריך לכבד".
דעת קהל.
על פי סקר של מרכז המחקר פיו מ-2007, 96 אחוזים מתושבי אוגנדה מאמינים שהומוסקסואליות היא דרך חיים שהחברה לא צריכה לקבל. זהו השיעור החמישי הגבוה ביותר של אי-קבלת הומוסקסואליות מתוך 45 המדינות שנסקרו. עם זאת, סקר שנערך בשנת 2010 גילה כי 11 אחוזים מהאוגנדים רואים בהתנהגות הומוסקסואלית דבר מקובל מבחינה מוסרית, בהשוואה ל-1% בטנזניה, 4% ברואנדה ו-1% בקניה. במחקר שנערך ב-2009 נמצא כי רוב האנשים שתומכים בהפללת הומוסקסואלים כלל אינם יודעים להגדיר מיהו הומוסקסואל, וכי הסיבה להתנגדות שלהם נעוצה בדת ובתרבות האוגנדית.
במאי 2015, , רשת חברתית להט"בית, פרסמה את מדד האושר הגאה (GHI). גברים גאים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על הרגשתם בנוגע להשקפות החברה כלפי הומוסקסואליות, איך הם חווים את ההתייחסות מאנשים אחרים, ועד כמה הם מרוצים מחייהם. אוגנדה דורגה אחרונה, עם ציון של 20.
לפי סקר שנערך על ידי , הגישה כלפי להט"בים השתנתה משמעותית ב-2017: 49% מאזרחי אוגנדה הסכימו שלהט"בים צריכים ליהנות מאותן זכויות של הטרוסקסואלים, בזמן ש-41% התנגדו לכך. בנוסף, 56% הסכימו שלהט"בים צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה, ו-54% מהאוגנדים אמרו שאנשים במערכות יחסים חד-מיניות לא צריכים להיחשב כפושעים. בנוגע לטרנסג'נדרים, 60% הסכימו שהם צריכים לקבל זכויות זהות, 62% האמינו שהם צריכים להיות מוגנים מפני אפליה במקומות עבודה ו-53% האמינו שהם צריכים להיות מורשים לשנות את המגדר החוקי שלהם. עם זאת, לפי אותו סקר, שליש מהאוגנדים ינסו לשנות את הנטייה המינית של שכניהם אם הם יגלו שהם להט"בים.
ההקשר הישראלי.
טכנולוגיה.
בשנת 2015 פורסם כי הממשלה האוגנדית מבצעת הליכי חקיקה שיאפשרו לה לשוב ולעצור להט"בים בגין "עבירות הומוסקסואליות", ונתקלה בהתנגדות קשה מצד פעילי זכויות אדם. נודע כי קבוצת ההאקרים "" סיפקה לממשלת אוגנדה מערכות שפיתחה חברת "נייס" הישראלית, שמשמשת את הממשלה לריגול אחר פעילים למען זכויות הומוסקסואלים במדינה. עם זאת, לא ניתן לדעת באופן חד משמעי אם התוכנה אכן פותחה בישראל.
הכרה בפליטים.
בשנת 2018 פורסם כי מדינת ישראל מתכוונת לגרש לרואנדה ולאוגנדה מבקשי מקלט המשתייכים לקהילת הלהט"ב. אף כי השלטונות במדינות אלה עלולים לרדוף אותם בשל נטייתם המינים או זהותם המגדרית, במשרד המשפטים וברשות האוכלוסין החליטו לדחות בקשה להוסיף אוכלוסייה זו לאלו שהוחרגו מגירוש.
באותה שנה, פנו ארגון הסיוע היא"ס ישראל והאגודה למען הלהט"ב לשר הפנים אריה דרעי וליועץ המשפטי לממשלה בשם מבקשי המקלט הלהט"בים, וביקשו להחריג אותם מהגירוש. במשרד המשפטים דחו את בקשת הארגונים בטענה שהליך השימוע טרם הגירוש נותן מענה הולם בנסיבות לחששות שהועלו.
דירות איסיקון
ארנולד דויטש
ארנולד דויטש (באנגלית: Arnold Deutsch; 1903–1942?) שתואר כאוסטרי, צ'כי או הונגרי, היה אקדמאי שעבד בלונדון כמרגל סובייטי, הידוע בעיקר בזכות גיוסו של קים פילבי. חלק גדול מחייו נשאר בלתי ידוע.
ראשית חייו.
הוא היה בן דודו של אוסקר דויטש, בעל רשת בתי הקולנוע של אודיאון. אף על פי שטען כי הוא יהודי שומר מצוות שמטרתו להסוות את תפקידו כסוכן קומוניסטי, דויטש הפסיק את מנהגיו הדתיים.
בגיל 24, דויטש קיבל בהצטיינות את הדוקטורט שלו בכימיה מאוניברסיטת וינה. הוא היה גם חסיד של וילהלם רייך ותנועתו. הצטיינותו האקדמית יוצאת הדופן פתחה לו הזדמנויות לחדור למוסדות הגבוהים ביותר במדינות מערביות רבות.
קריירה ריגול.
במקביל, החל דויטש במעורבותו עם הקומוניזם וברית-המועצות. בשנות העשרים הוא עבד עבור OMS, ״מחלקת הקשר הבינלאומית של הארגון הקומוניסטי הבינלאומי״ Comintern. אחת מעמיתיו לעבודה הייתה אדית סוצ'יצקי, שאותה פגש ב -1926 בווינה, והיא שיחקה תפקיד חשוב בקריירת הריגול המאוחרת שלו.
זמן קצר לאחר שעזב את האוניברסיטה הוא התחתן עם אישה אוסטרית בשם ג׳וזפין. בני הזוג גויסו שניהם על ידי קומינטרן ועבדו עבור OMS, מחלקת הקשר הבינלאומית שלה. במהלך השנים הבאות הם נסעו ברחבי העולם כשליחים.
ב -1933 נעצר דויטש בידי השלטונות הנאציים בגרמניה, אך שוחרר מהמעצר בעזרתו של וילי להמן, הסוכן הסובייטי שהיה שתול גבוה מאוד בתוך הגסטאפו.
דויטש נסע לבריטניה תחת שמו האמיתי, כך שאישורי האוניברסיטה שלו יהיו תקפים. בהגיעו לאנגליה למד דויטש לתואר בוגר בפסיכולוגיה באוניברסיטת בלונדון, ככיסוי לפעולות הריגול שלו באנגליה.
באמצע שנות השלושים שכר דויטש את הדירה השביעית של בדירות איסוקון, המפסטד, צפון לונדון.
הסופר נייג'ל ווסט (רופרט אליסון) טוען, על סמך המידע שסופק ב -1940 על ידי העריק הסובייטי ולטר קריביצקי, כי דויטש היה עוזרו של המרגל הסובייטי הבכיר של לטביה, אדם פורפיס, שלפי אותו מקור היה בין 1931 ל 1934 סוכן לא חוקי שפעל מחוץ לשגרירות הסובייטית, בבריטניה.
שיטתו של דויטש בבריטניה הייתה לגייס סוכן מוצלח ביותר. דויטש הבחין בכמות הגבוהה של הסטודנטים הקומוניסטים באוניברסיטאות המעולות. סיום הלימודים היווה קרקע נוחה לגיוס סוכנים. הרעיון היה לבחור תלמידים מוכשרים, אידיאליסטים, ולהרחיק אותם מן הקומוניזם כדי שיוכלו לחדור לממשל הבריטי ולקהילת המודיעין הבריטית. המעורבות הקודמת של הסטודנטים בעניין הקומוניזם יתפרש על ידי הבריטים כמשובת נעורים. אסטרטגיה זו הפיקה סוכנים רבים, במיוחד באוניברסיטת קיימברידג' הראשון שבהם היה קים פילבי, אותו דויטש גייס ישירות.
כאשר ליצי פרידמן וקים פילבי, נישאו בווינה והגיעו מלונדון בווינה ב -1934, הציעה אדית סוצ'יצקי לדויטש שהשירות הריגול הרוסי יגייס את פרידמן ואת פילבי כסוכנים. דויטש גייס את קים פילבי בריג'נטס פארק, לונדון, ב -1 ביולי 1934.
דויטש אמר לפילבי שעליו לנתק את כל הקשרים עם הקומוניסטים. הוא צריך ליצור דימוי פוליטי חדש כאיש ימין, אפילו אוהד נאצי. "הוא חייב להיות, בכל הופעתו החיצונית, מזוהה עם המעמד שהוא היה מחויב להתנגד לו". אמר לו דויטש. "התנועה האנטי-פאשיסטית זקוקה לאנשים שיכולים להיכנס לתוככי הבורגנות". דויטש נתן לו מצלמה חדשה של מינוקס, ונתן לו שם קוד (סונצ'ן). הוא החל ללמד את פילבי את יסודות מלאכת הריגול: כיצד לארגן פגישה; היכן להשאיר הודעות; איך לזהות אם הטלפון שלו בהאזנה; איך לזהות מעקב, וכיצד להתחמק ממנו. המשימה הראשונה שלו הייתה לרגל אחרי ​​אביו, הארי סנט ג'ון ברידג'ר פילבי, שכן הוא האמין שיש לו מסמכים חשאיים חשובים במשרדו.
דויטש המשיך לגייס את דונלד מקלין ואת גיא בורגס ב -1934. באמצעות שם הקוד אוטו, דויטש היה המפעיל של חמשת המרגלים מקיימברידג' משנת 1933 עד 1937, כאשר הוא הוחלף על ידי תיאודור מאלי. בעודו בלונדון, גם דויטש פעל כמקשר עבור פרסי גליידינג, שהפעיל קבוצת ריגול בתוך ארסנל ווליוויץ ', שהשיגה שרטוטים של תותח חדש של חיל הים הבריטי.
בתקופתו בבריטניה, הוטל על דויטש לבדוק את מועמד אמריקאי, מייקל סטרייט, שלא הרשים אותו. הערכתו של דויטש על סטרייט הייתה התממשה כמעט שלושים שנה מאוחר יותר, ב־1963, כשהחליט סטרייט להודיע ​​מרצון על ארתור שלזינגר, ידיד המשפחה, על הקשרים הקומוניסטיים שלו מימי לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. הודאה שהובילה ישירות לחשיפתו של אנתוני בלאנט כמגייס וחבר של רשת הריגול שהייתה בקיימברידג׳.
בספטמבר 1937, בעיצומו של הטיהור הגדול של סטלין ומשפטי הראווה במוסקבה, דויטש נקרא לחזור למוסקבה.באותה עת היה דויטש נתון בסיכון גדול להתגלות במערב אירופה, בגלל עריקתם של הפעילים הסובייטיים, איגנס רייס, ולטר קריביצקי שהוא הכיר כמה מהמרכיבים של פעולותיהם.