התקדמות תהליכי ייצור האלקטרוניקה, ובפרט הוזלת ומזעור המחשוב, חוללו מהפכה בחצובות הטלסקופים. שינויים אלו הובילו לכך שמעמד פשוט מכנית, המאפשר אך ורק תנועת אלט-אז (מעלה/מטה וימינה/שמאלה) אבל מורכב מאוד מבחינת השליטה עליו זול יותר, במקרים רבים, ממעמד משווני קלאסי. שינוי זה גרם לכך שכל הטלסקופים הגדולים והיקרים שנבנו מאז סוף המאה ה-20, וחלק ניכר מהטלסקופים הבינוניים והקטנים המשמשים ללימוד ולחובבים, הם מסוג זה. עם התקדמות והוזלת הרובוטיקה התאפשר שינוי נוסף בחצובה. כיוון שמנגנון הטלסקופ מסוגל לעיקוב בשני הצירים, וממילא על מחשב השליטה לדעת לאילו קואורדינטות-שמים הטלסקופ מכוון, ניתן בתוספת עלות זניחה להוסיף בסיס נתונים של אובייקטים שמימיים וכל שנותר לאסטרונום, לאחר הליך איפוס התחלתי, הוא לבחור גרם שמים מן הרשימה והטלסקופ יופנה אליו באופן אוטומטי. טלסקופ מסוג זה (המכונה טלסקופ GoTo) מקל על אסטרונומים מקצועיים וחובבים, שכן הכרת השמים והשימוש באטלס שמיים אינם נלמדים בנקל. חלק לא מבוטל מהעוסקים באסטרונומיה, שהחלו את דרכם עם טלסקופים רובוטיים, מכיר את קבוצות הכוכבים הכרות שטחית בלבד.
עם זאת, בדומה לכך שמעמד גרמני זול קשה מאוד את השימוש, מערכות GoTo זולות קשות לשימוש, שכן הן אינן מדויקות די הצורך לאיתור גרמי שמים. לעיתים גם לא ניתן לכוון את הטלסקופ במערכות כאלו באופן ידני, והשימוש בהן הופך לבלתי אפשרי.
ראמל בראדלי
ראמל בראדלי (באנגלית: Ramel Bradley; נולד ב-4 בפברואר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז או הקלע. גובהו 1.88 מטר.
קריירה.
ראמל בראדלי נולד בניו יורק והחל את קריירת הכדורסל באוניברסיטת קנטקי בארצות הברית, ממנה הגיע ראז'ון רונדו שמשחק בליגת ה-NBA.
בעונה האחרונה בקנטקי הוביל את קבוצתו ל-8 הקבוצות הגדולות בכדורסל מכללות ב-2005.
באותה עונה הצטיין ראמל עם ממוצע של 15.9 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים, ונבחר לחמישיית ההגנה של הקונפורס.
אחרי שסיים את לימודיו במכללה חתם בראדלי בעונת 2008/09 בקבוצת צדביטה זאגרב מליגת העל הקרואטית שם הצטיין בקבוצתו ותרם 15.1 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה אחת עבר בראדלי לקבוצת דיז'ון באסקט (JDA Dijon) מהליגה הצרפתית הראשונה, שם סיפק 12 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה לאחר בעיות כלכליות.
בעונת 2010/2011 חתם בראדלי בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל ונרשם כשחקן הזר הראשון של הקבוצה בליגה הבכירה. לאחר המחזור ה-18 נפצע בראדלי בברכו שחייב אותו לעבור ניתוח בהקדם בעקבות זאת סיים ראמל את העונה.
בחודש ינואר 2012, עבר בראדלי לקבוצת הפועל ירושלים. בתום אותה עונה, עבר בראדלי לתחנה השלישית שלו בישראל, כשחתם בברק נתניה.
בשנת 2013 לאחר שלוש שנים בישראל עבר בראדלי לטורק טלקום מליגת העל הטורקית, אך סבל מחוסר מזל, שבר את רגלו והחמיץ את רוב העונה.
בשנת 2014 עבר לקבוצת ייסילגירסון ששיחקה בזמנו בליגת המשנה בטורקיה, ועזר לה לעלות לליגה הבכירה כשהיה ממצטייני הקבוצה עם ממוצעים של 19.6 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
את עונת 2015/16 פתח בראדלי במדי ייסילגירסון בליגה הטורקית הבכירה בה שיחק לצד דורון פרקינס וטוני קרוקר לשעבר שחקני מכבי תל אביב והפועל חולון בהתאמה, מה שהקשה על ההשתלבות המקצועית שלו ולכן שוחרר.
בדצמבר 2015 חזר לישראל וחתם במדי הפועל חולון שהייתה באותו הזמן במקום האחרון, על מנת לעזור להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה. ב-2016 עבר לשחק באנקרה מהליגה הטורקית השנייה.
המכון לאמנות של שיקגו
אנדרה מאלרו
אנדרה מַאלְרוֹ (בצרפתית: André Malraux; 3 בנובמבר 1901 - 23 בנובמבר 1976) היה הרפתקן, סופר ומדינאי צרפתי.
ביוגרפיה.
מאלרו נולד בפריז לפרנאן ז'ורז' מאלרו ולברט לאמי. הוריו נפרדו ב-1905 ולבסוף התגרשו. אנדרה גדל אצל סבתו מצד אמו שהייתה בעלת חנות מכולת בעיירה בונדי, כ-11 ק"מ ממרכז פריז. אנדרה הצעיר לא השלים את חינוכו הפורמלי, אבל גילה התעניינות רבה בספרים ובילה את זמנו בספריות ובמוזיאונים של פריז. הוא החל לכתוב בעבור העיתון "אקסיון" ("Action") ושימש כעורך בהוצאת ספרים שהוציאה לאור, בין היתר, חלק מספריו של המרקיז דה סאד.
ב-1922 נשא לאישה את קלרה גולדשמידט, והם יצאו יחד לקמבודיה. הוא השתתף במשלחת שיצאה אל הג'ונגל וכאשר שב נעצר באשמת גנבת תבליט ממקדש בבאנטֶאי סריי (Banteay Srei). התנסויותיו במושבותיה של צרפת במזרח אסיה גרמו לו לכתוב דברי ביקורת חריפים נגד המדיניות הקולוניאלית של צרפת, וב-1925 ייסד את העיתון "הודו-סין".
ב-1926, אחרי שובו לצרפת, פרסם את הספר "פיתוייו של המערב" שבו ערך השוואה בין ההיבטים התרבותיים של ציוויליזציות שונות. ב-1928 פרסם את הנובלה הראשונה שלו בשם "הכובשים", וב-1930 - את ספרו "דרך המלך" שבו עשה שימוש בהתנסויותיו בקמבודיה. באותה שנה התאבד אביו, שהיה סוכן מניות, אחרי שנודע על קריסת שוק המניות בניו יורק בתקופת השפל הגדול.
ב-1933 פרסם את הספר "דרך אנוש" שבו התייחס למרד הקומוניסטי שהתרחש בשאנגחאי ב-1927, וגילה אהדה לקומוניסטים. ספרו זה זיכה אותו בפרס גונקור. בשנות השלושים של המאה העשרים היה פעיל בחזית העממית האנטי פאשיסטית. עם תחילת מלחמת האזרחים בספרד התגייס לכוחות הרפובליקנים ושירת כטייס בחיל האוויר הקטן שלהם. ב-1938 הופיע ספרו "התקווה" שבו תיאר את מאורעותיה של מלחמה זו.
הנובלות של אנדרה מאלרו, שנכתבו בסגנון חי וערני, מלאות בתיאורים של שדות קרב עשנים, בדמויות של לוחמים ובמצבים של אלימות ושל אכזריות. גיבוריו מסרבים להיכנע לפתרונות נוחים, או להתנהג באכזריות באמתלה כי מדובר במצב מלחמה.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הצרפתי. ב-1940 נפל בשבי הגרמני במרוצת המערכה על צרפת, אך הצליח להימלט והצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית. ב-1944 נתפס בידי הגסטפו, אך נמלט שוב ופיקד על יחידת טנקים בהגנה על שטראסבורג ובהתקפה על שטוטגרט. הוא שיתף פעולה עם קצינים בריטים שפעלו בדרום צרפת במחוזות דורדון, קורז, ולוט. אחרי שחרור מחוז דורדון, פיקד על חטיבת לוחמים במערכה על אלזאס לורן שבצפון מזרח צרפת.
אחרי המלחמה הגנרל שארל דה גול העניק לו את "עיטור ההתנגדות" והוא קשר את עתידו הפוליטי בזה של דה גול, שמינה אותו לשר האינפורמציה במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בין דצמבר 1945 לינואר 1946.
הוא החל לעבוד על ספרו "הפסיכולוגיה של האמנות" שיצא לאור בשלושה כרכים (1947–1949). ב-1948 הופיע ספרו "אילן האגוז של אלטנברג" שבו כתב: "המסתורין הגדול איננו שאנו נמצאים בדרך מקרה בחלל בין הכוכבים, אלא שיש בכוחנו לצאת ממצב זה חזקים יותר ולהתכחש לאפסיותנו." ב-1953 יצא לאור ספרו "קולות הדממה" שבו נכתב: "מוזיאון הוא מקום המציג את רעיונותיו העילאיים של המין האנושי."
אנדרה מאלרו שימש כשר התרבות בממשלת דה גול מ-1959 עד 1969. בתפקידו זה ייסד, בין היתר, מרכזי תרבות בערי הפרובינציה כדי לשמר את מורשתה הלאומית של צרפת. ב-1960 שימש כעורך של סדרת ספרים על מצב האמנות בעולם בשם "האמנות האנושית". הוא פרסם גם ספרים שנשאו אופי אוטוביוגרפי למחצה, ובהם כרך זיכרונות בשם "אנטי זיכרונות" (1967) ו "לאזארוס" (1974) - הרהורים על המוות בעקבות מחלה אנושה שתקפה אותו. באותה שנה הופיע ספרו על אודות אמנות הציור בשם "מסכתו של פיקאסו".
אנדרה מאלרו מת בקרטיי (פרבר של פריז). ב-23 בנובמבר 1996 הועברו עצמותיו אל הפנתאון של פריז לרגל עשרים שנה למותו.
מאלרו מעוטר בצלב המלחמה ובאות השירות המצוין (Distinguished Service Order; מטעם ממשלת בריטניה).
אנדרה מלרו
מנשה לווין
אנדראה אדאמי
אנדראה אדאמי דה בולזנה (באיטלקית: Andrea Adami da Bolsena; 30 בנובמבר 1663 - 22 ביולי 1742) היה זמר קסטראטו, סופר ומלחין איטלקי.
חייו.
אדאמי נולד בבולזנה ושם החל את לימודיו. בהמשך יצא לרומא. בשנות ה-80' של המאה ה-17 התקבל כחבר באגודה המוזיקלית של סנטה צ'צ'יליה (Congregazione dei Musici di S Cecilia), ראיה לפעילותו בחוגי הכנסייה של רומא. כישרונו כקסטראטו היה רב, אולם את הצלחתו יוצאת הדופן חב במידה רבה לחסות שפרש עליו החשמן פייטרו אוטובוני, גדול פטרוני המוזיקה ברומא בימים ההם. אדאמי כיהן בארמון החשמן כמוזיקאי הבית בין השנים 1686 עד 1740.
ב-5 באוקטובר 1690 הצטרף אדאמי כחבר באקדמיה של ארקדיה ואימץ את הכינוי "קריקלה פיזאו". בגיל 26 התקבל בהמלצת אוטובוני לקאפלה הסיסטינית כזמר סופרן ושם היה, בשנת 1701, למאסטרו די קאפלה, משרה בה החזיק עד 1714. מחוץ לקאפלה הסיסטינית שר אדאמי בעיקר בחצרות אצילים, כיון שעל זמרי האפיפיור נאסר לשיר בפני הציבור הרחב. שנתיים לפני כניסתו לקאפלה הסיסטינית הופיע בתפקיד פרינדו במלודרמה "Il Figlio delle Selve" מאת קוזימו באני בהפקה פרטית בבית הלבריתן, קרלו זיגיסמונדו קאפצ'ה. כן השתתף בדרמה פר מוזיקה "Il Colombo ovvero L’India scoperta" ללברית של החשמן פייטרו אוטובוני ואולי גם ב"La Statira" של אוטובוני ואלסנדרו סקרלטי. את ההיתר המיוחד להופעות הפומביות האלה קיבל כנראה מאוטובוני, שהיו לו מהלכים בחצר האפיפיור.
בחיבורו החשוב Osservazioni per ben regolare il coro de i cantori della Cappella pontificia, שיצא לאור ברומא בשנת 1711, מציג אדאמי רשומות וביוגרפיות של זמרים ומלחינים חשובים, שהיו קשורים במוסד המוזיקלי האפיפיורי, כמו ג'ובאני פלסטרינה, גרגוריו אלגרי וג'ובאני מריה נאנינו, בין השאר. עוד נזכר שם רפרטואר היצירות שבוצעו, לעיתים בלוויית התרשמותו המוזיקלית והאסתטית של המחבר.