בתוך 12 שנה נתקבלו מארצות הברית כ- 60,000 דולר לבנין החווה, רובם מ"יהודה הצעיר" ומקצתם ממקורות אחרים. המבנים הקיימים שופצו, נוספו מבנים חדשים וסידורים סניטריים. לשם כיסוי הוצאות האחזקה נוצלה החווה כאכסניית נוער במידה רבה יותר משנתכוונו תחילה. מה גם שהצופים לא גילו נכונות יתרה להשתמש בחווה לצרכיהם. פרט לארגון צופי בתי הספר הערביים, שעשה שימוש רב בחווה למחנות-ההדרכה שלו ושאר פעולות, נמנעו השבטים, מטעמי נוחיות, מלכוון את פעולותיהם אליה. ואכן, הכשרת החווה כמרכז הדרכה צופי ראוי לשמו דרשה עוד שיפורים ושכלולים לרוב - חדרי עיון, ספריות, ציוד צופי, מגרשי ספורט, אולם מפגשים, חדר אוכל ושירותים.
מכיוון שהצופים לא הרבו להשתמש בחווה, לא מצאו גם חברי "יהודה הצעיר" טעם להתגורר בה בעת שהותם בארץ. כ- 15 שנה עסקו חברי "יהודה הצעיר" במגבית החווה, ומה שנועד להיות מפעלן וביתן המשותף של שתי התנועות-האחיות בישראל, הפך למעשה לעוד אכסניית נוער אחת מרבות. בוועידה המשותפת של "יהודה הצעיר" ותנועת הצופים בשנת 1966 הוחלט איפוא לסיים את מפעל החווה ולחפש בשביל התנועה האמריקנית אתגרים חדשים, שילהיבו את החברים וידרבנו אותם למעשים.
ואולם הנהגת הצופים לא ויתרה על התוכנית להכשיר את החווה למילוי יעודה המקורי והעיקרי כמרכז הדרכה צופי. הצורך המרכז כזה נעשה דוחק עוד יותר, ככל שגדלה הסתדרות הצופים והתרבו צרכיה בכוחות הדרכה מאומנים.
המרכז הארצי לצופיות.
בשנת 1993, כמעט 40 שנה לאחר הקמת "חוות הצופים", החליטה תנועת הצופים לייסד את מרכז ההדרכה הארצי לצופיות, ביוזמתם של אמנון קלנר, ראש "חוות הצופים" ורמי ארקוסין, מנהל "חוות הצופים". מרכז ההדרכה נקרא בתחילה "בית הספר לצופיות" או בקיצור ביסל"צ ולאחר כשנה גרעין ב' שינה את שמו ל"מרכז הארצי לצופיות" - המרל"צ.
מטרתו של המרל"צ הייתה לפתח ולהפיץ את שיטת החינוך הצופית, על-פי דרכו של מייסד תנועת הצופים העולמית, הלורד רוברט באדן פאואל. לקידום מטרה זו, מגויסת בכל שנה קבוצה של כשישה מדריכים ומדריכות צעירים במסגרת שנת שירות. הקבוצה מתגוררת בחווה ומקדישה את כל זמנה לפיתוח כלים להדרכה, ארגון סמינרים וקורסים תנועתיים, הדרכת תנועות נוער שונות, עבודה בשיתוף הקרן הקיימת לישראל ועוד.
בשונה ממרכזי הדרכה שונים המופעלים על ידי מתנדבי שנת שירות, תפקידם של המדריכים במרל"צ חורגים מההדרכה הישירה וכוללים גם את שיווקו של מרכז ההדרכה, ניהול פרויקטים, ארגון משלחות נוער לחו"ל וגם התנדבות ותרומה לקהילה הקרובה ל"חוות הצופים".
משנת 2014 החל גרעין המרל"צ בפעילות משותפת עם עמותת "אור ירוק" בהעברת פעילות צופית בנושא בטיחות בדרכים.
רעיון ההקמה של המרכז הארצי לצופיות.
לרעיון הקמת המרכז הארצי לצופיות ולביצועו בשלבים הראשונים יש כמה וכמה אבות. ראשיתו בשנת 1992. הרעיון במקורו היה להעמיד את הצופיות המעשית במרכז הפעילות החינוכית של תנועת הצופים גם בשעה שעל זמנם הפנוי של חניכיה ומדריכיה מסתערים האינטרנט והמחשב, שטענת המבקרים הייתה שיגברו על החבל והסנדות. מימוש הרעיון נועד להיעשות על ידי קבוצה שאנשיה יחיו בקומונה בחוות הצופים במסגרת שנת שרות. היעד: "העלאת רמת השימוש וההכרה בצופיות המעשית ככלי חינוכי רב עצמה להשגת יעדים גם בחברה המודרנית". המטרה המרכזית הייתה להחדיר את הצופיות בין חניכי השכבה הבוגרת בתנועת הצופים 'בכמות המקסימלית' מתוך רצון לקרב את הצופים לטבע ויופיו כתרבות חברתית אל מול תרבות הצריכה המודרנית.
מימוש הרעיון נועד להיות באמצעות קומונת מדריכים בת 6-8 בוגרי תנועה בשנת שירות שלפני הגיוס לצה"ל שיחיו בחוות הצופים במהלך השנה. בנוסף ציפו מהמדריכים להדריך שכבות בוגרות באזור החווה כמו גם להתנדב במקומות שונים בסביבה. המסגרת של צוות הדרכה נועדה להיות כשל בית-ספר שדה בתחומי המקצועות הצופיים מניווט ועד 'סמינרים נודדים'.
בעל הרעיון הראשוני היה עודד נוריאל, מרכז הנהגת צפון, יחד עם ירון ליף (פומיקי) אשר היה מי שניסה לראשונה להוביל צוות מדריכים בשנת שירות בחווה. בשנת 1993 החלו את שנת השירות שלושה מתנדבים שכבר בסוף הכשרתם נטשו את שנת השירות. גודל הקבוצה המגויסת 3 לעומת 6-8 כמתוכנן, המשימה הראשונית והמרכזית שהוצבה בפניהם: להחדיר את הצופיות ככלי לחניכי השכבה הבוגרת הייתה למעלה מכוחותיהם. בין יעדי הפעולה של בית הספר לצופיות לתשנ"ד היו: פיתוח תוכניות ספארי ניווט לחניכי השכבה הבוגרת, תוכניות הדרכה לנוער מחוץ לתנועה כמו קבוצות ממתנ"סים, תנועות נוער אחרות, של"ח ונוער חו"ל. רעיון נוסף היה לבנות תוכנית צופית למסיימי י"ב בתנועה שתזכה את המשתתף ל'סמל סיום בצופיות'.
סמל ייחודי עוצב למרכז בדמות צופה נושא תרמיל טיולים עמוס על רקע סמל התנועה. סביבו מסגרת של חבל המסתיים בקשר שטוח והמילים: "המרכז הארצי לצופיות- חוות הצופים".
עודד הוביל את המרל"צ עד 1994. דני לוי, שהיה בעבר רכז הנהגת דרום  והיה שותף לרעיון המרל"צ מראשיתו, שימש כמלווה חברתי של התכנית לאורך שנותיה הראשונות. אלא שהדרך למיסוד פעילות קבוצת המתנדבים במרל"צ על קשייה המובנים ארכה לא מעט שנים.
זאביק פרבר (מקיבוץ אפק) שהיה מרכז הנהגת חיפה עמד בראש המרל"צ בין השנים 1994-1997. למשימה זו גויס בידי אמנון קלנר. את בניית הצוות להדרכה צופית נאלץ להתחיל מהתחלה. חצי שנה עסקו בהכנת הצוות ורק אחר כך יצאו לשבטים או הדריכו בשבתות ברמת-יוחנן. בין היתר הרחיקו עד לכפר הנוער בניצנה כדי להתרשם מהפעילות החינוכית שם ומהניתן להעביר גם לפעילות החווה. לאחר ארבעה גרעינים ראשונים נאספו חברי הגרעינים למפגש סיכום. בשיח ותיקי מדריכי המרל"צ הוצע כרעיון למחשבה לחזור לאחר השרות הצבאי לפעילות בחווה כהמשך לפעילות בשנת השרות.
בהנהגה הארצית הוקמה ועדת היגוי לעניין המרכז לצופיות בראשה עמד יצחק יניב, מזכיר התנועה בעבר. בשנת 1996 התנסתה הנהגת חיפה לראשונה ב'ספארי צופיות'. מרכזי ההנהגה שהיו מרוצים מאוד מהתוכנית, התרשמו מרמת המקצועיות, הידע והאכפתיות של צוות המרל"צ.  באותה שנה נכתב במזכירות הארצית פרופיל של 'גרעין המרכז הארצי לצופיות'. בין מטרות הביניים כלל המסמך 'להיות חלק משמעותי  מהצוות החינוכי הבוגר של תנועת הצופים' או להיות חלק מהשיח התנועתי בגיבוש המושג 'צופיות 2000' ועוד. הדברים נכתבו מרחוק ונראים מנותקים מהמציאות בחוות הצופים. מטרות העל ביקשו להכין את המדריך המתנדב לחיי שיתוף כמו גם הוא מצופה לעדכן את הצופיות בישראל ולפתח מיומנויות הנחיה. משימות כלל הגרעין תבעו שיווק התוכנית, גיוס הגרעין הבא לשנת שירות, השתתפות 'חינוכית משמעותית' בטיולי התנועה בחנוכה ובקורסי הקיץ ובפרויקטים תנועתיים אחרים. עוד היה עליהם להדריך חוג צופיות באחד השבטים, להשתתף בפרויקט קהילתי חברתי באזור הקרוב לחווה וכן תפקיד הנהגתי כמו הדרכת שכבה בוגרת או תפקיד אחר בהנהגה.
פרוייקט עדן
טאא'ף
אלטאא'ף
בנק מזרחי-טפחות
סאפו
לנדון דונובן
לנדון טימות'י דונובן (באנגלית: Landon Timothy Donovan; נולד ב-4 במרץ 1982 באונטריו שבקליפורניה) הוא כדורגלן עבר אמריקאי. דונובן שיחק כחלוץ שני, בדרך כלל באגף השמאלי, ומזוהה בעיקר עם המועדון האמריקאי לוס אנג'לס גלקסי בו שיחק ברוב הקריירה שלו. דונובן הוא מלך השערים של נבחרת ארצות הברית בכל הזמנים, וכן מוביל את דירוג הבישולים שלה בכל הזמנים.
קריירת המועדונים.
לנדון נולד לטימות'י דונובן ולדונה-קני קאש. הוא גדל ברדלאנדס שבקליפורניה, ולמד בבית הספר התיכון של מזרח רדלאנדס. בשנת 1998 הוא הצטרף לאקדמיית כדורגל מיוחדת בארצות הברית, וכעבור שנה, בגיל 17, עבר אל מחלקת הנוער של המועדון הגרמני, באייר לברקוזן. ב-2001, לאחר שתי עונות ששיחק במחלקת הנוער, חתם דונובן על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת של לברקוזן בגיל 19, ובכך הפך לכדורגלן האמריקאי הצעיר ביותר שחותם על חוזה בקבוצה מחוץ לארצות הברית.
דונובן לא הצליח להשתלב בלברקוזן, ועקב כך הושאל לקבוצת סן חוזה ארת'קווייקס מליגת ה-MLS האמריקאית, לפני פתיחת עונת 2001 של הליגה. כבר בעונתו הראשונה ב-MLS הצליח דונובן להוביל את סן חוזה לזכייה באליפות הליגה. ב-2002 הוא המשיך את הצטיינותו וזכה בתואר האישי "שחקן השנה של הונדה", המוענק מטעם תקשורת הספורט האמריקאית. ב-2003 הוא הוביל את קבוצתו לזכייה נוספת באליפות הליגה, וכן זכה שוב בתואר שחקן השנה של הונדה ובתואר כדורגלן השנה בארצות הברית מטעם ההתאחדות. הוא זכה שוב בתארים אלו גם ב-2004. בארבע עונותיו בליגה כבש דונובן 32 שערים ובישל 29 נוספים.
ביוני 2004, לאחר שצבר מספיק ניסיון משחק, הודיעה הנהלת באייר לברקוזן על החזרתו של דונובן לשורותיה. בסיום אותה עונה עזב דונובן את ארצות הברית, והצטרף בחזרה ללברקוזן בתחילת שנת 2005. לאחר ששיחק בשבעה משחקים בלבד, שרק בשניים מהם פתח בהרכב, הביע דונובן את רצונו לשוב לארצות הברית. על אף הצעה מקבוצת פורטסמות' האנגלית, עבר דונובן לקבוצת ה-MLS לוס אנג'לס גלקסי, שקיבלה את הזכויות עליו מסן חוזה ארת'קווייקס.