בשעה שבין 8:51 ל-8:54, דקות ספורות לאחר שטיסה 11 התרסקה על המגדל הצפוני של מגדלי התאומים ופיקוח התנועה האווירית בארצות הברית התחיל לקבל דיווחים ראשונים על חטיפתה של טיסה 175, נחטפה טיסה 77 שיצאה מוושינגטון הבירה ללוס אנג'לס. חמשת החוטפים: האני אנג'ור, נאווף אל-חזמי, מג'ד מוקד, חאלד אל מיהדר וסאלם אל-חזמי, הגיעו לנמל בנפרד מעט אחרי השעה 7:00. לפני העלייה למטוס זוהו כל החמישה כחשודים ונבדקו בקפדנות על ידי אנשי האבטחה בנמל. החוטפים הורשו לעלות למטוס אף על פי שהם נשאו על גופם סכינים יפניים שכן לא היה איסור על הדבר באותה עת. החמישה התיישבו בנפרד במושבים במחלקה הראשונה, והמטוס מדגם בואינג 757 המריא בשעה 8:20. כחצי שעה לאחר ההמראה, נכנסו החוטפים לתא הטייס, ואנג'ור, הטייס וראש החוליה, השתלט על ניווט המטוס. בשעה 8:56 הבחין מגדל הפיקוח כי המטוס ביצע פניית פרסה לא מתוכננת, וכי הוא טס לכיוון וושינגטון הבירה. הייתה זו חטיפת המטוסים השלישית עד לאותה שעה והחטיפה השנייה בה היה מעורב מטוס של חברת אמריקן איירליינס. בעקבות כך, הוחלט בחברה על קרקוע כל טיסותיה.
גם בטיסה זו הצליחו מספר נוסעים ליצור קשר עם העולם החיצון. בדומה לחטיפות האחרות דווח גם הפעם על העברת הנוסעים לאחורי המטוס. בינתיים, התקשו פקחי הטיסה לעקוב אחרי המטוס עקב מיעוט אמצעי המעקב באזור שבו טס. בשעה 9:09 התקבל דיווח שגוי כי המטוס התרסק. מספר דקות לפני שהמטוס התרסק באמת, התקשרה ברברה אולסון, אחת הנוסעות בטיסה, לבעלה, הפרקליט הכללי הפדרלי, טד אולסון, ואמרה לו כי מטוסה נחטף. בעלה בתורו יידע אותה על החטיפות וההתרסקויות הקודמות. אולסון דיווחה לבעלה כי אחד הטייסים נמצא ביחד איתם באחורי המטוס, בניגוד לשאר הטיסות בהן דווח כי החוטפים רצחו את הטייסים. זמן קצר לאחר מכן השיחה נותקה. המטוס החל בצלילה חדה כלפי מטה. בשעה 9:37 ראו עדים רבים על הקרקע את המטוס מבצע תמרונים מסובכים בגובה נמוך מאוד ומיד לאחר מכן מתנגש בפנטגון לאחר שפגע במספר פנסי רחוב בדרך. כל 58 הנוסעים שהיו במטוס (כולל חמשת החוטפים) ו-6 אנשיי צוות נספו מיידית בהתרסקות.
טיסה 93.
גורלה של טיסה 93 של יונייטד איירליינס היה מעט שונה מגורל הטיסות האחרות – כמו בהן גם בה נהרגו כל הנוסעים, אך שלא כבאחרות לא הצליחו החוטפים להשתמש בה כדי לחולל הרג המוני על הקרקע.
הטיסה הייתה אמורה להמריא בשעה 8:00 אך עקב עומס שהיה בשדה התעופה המריאה הטיסה באיחור של כ-40 דקות, בשעה 8:42. על מטוס הבואינג 757 היו ארבעה חוטפים, זיאד ג'ראח, אחמד אל-עזנאווי, אחמד אל-נמי וסעיד אל-גאמדי. בדומה לחטיפות האחרות, חלק מהחוטפים עלו גם הפעם ללא מטען אולם רק אל-עזנאווי נבחר לעבור בדיקה מדוקדקת. האיחור בהמראת המטוס פגע בתוכניותיהם של החוטפים שכן כל הטיסות האחרות המריאו בזמן קרוב אחד לשני. בעת המראת טיסה 93 תוכניתם של המחבלים כבר הייתה בעיצומה. טיסה 11 הייתה דקות ספורות לפני פגיעה במגדל הראשון של מגדלי התאומים וטיסה 175 בדיוק נחטפה. ב-9:24 התקבל בתא הטייס של טיסה 93 דיווח ממרכז יונייטד איירליינס לפיו יש לנהוג בזהירות מוגברת, מאחר שמטוסים התנגשו במרכז הסחר העולמי. ב-9:28 החלה החטיפה. שלוש הטיסות האחרות נחטפו כ-30 דקות לאחר ההמראה, ולא ידוע למה החוטפים בטיסה 93 חיכו למעלה מ-45 דקות לפני שפעלו. החוטפים דקרו נוסע, ובעת שפרצו לתא הטייס הקברניט נשמע צועק: "צאו מכאן", אך ללא הועיל. לפי ההקלטות מתא הטייס, החוטפים רצחו את שני הטייסים בסכין, בעודם צועקים לעזרה בקשר ומתחננים על חייהם. דווח גם על דיילת שנאבקה במחבלים בתא הטייס ונדקרה למוות. כעבור כמה דקות מההשתלטות התיישב ג'ראח, שהיה בעל ידע בטיסה, בכיסא הטייס וביקש מהנוסעים ברמקול שיישבו במקומותיהם. הוא גם הודיע כי יש פצצה על המטוס, שיש להם דרישות ושהם חוזרים לנמל התעופה. גם בפעם הזאת מגדל הפיקוח שמע את הודעתו של ג'ראח וכך נודע להם לראשונה כי המטוס נחטף. ג'ראח הסיט את המטוס מנתיב טיסתו וכיוון אותו לעבר וושינגטון הבירה.
באמצעות הטלפונים הניידים קיבלו נוסעי הטיסה תמונה בהירה של מה שהתרחש באותו בוקר בניו יורק, והבינו מה הולך להיות גורלה של הטיסה שלהם. באחורי המטוס הם קיימו הצבעה ובסופה החליטו להסתער על החוטפים ולהשתלט על המטוס. החלטה שיצאה לפועל ב-9:57. הנוסעים הצליחו להגיע עד לדלת תא הטייס וניסו לפרוץ פנימה. הטייס החוטף, ג'ראח, הגיב בטלטול המטוס, כדי לפגוע ביכולת הנוסעים לנוע. אחד החוטפים הורה לחסום את דלת תא הטייס, והם התלבטו האם כדאי להשתמש נגד הנוסעים בגרזן לכיבוי אש שנמצא בתא הטייס או לנתק את אספקת החמצן. ג'ראח הפסיק את טלטול המטוס בשעה 10:00. בהקלטות מתא הטייס שנמצאו נשמעים בבירור קולות של צעקות וזכוכיות מתנפצות. ג'ראח נשמע שואל חוטף אחר: "זהו? שנגמור עם זה?" וזה ענה "לא עכשיו, כשכולם יגיעו, נגמור עם זה". לאחר מכן, ג'אראח שאל שוב "זהו זה, שנוריד אותו?" ואחד החוטפים ענה לו בחיוב. הנוסעים המשיכו בניסיונותיהם לפרוץ לתא הטייס, וב-10:02 שב וצעק אחד החוטפים: "תוריד את זה. תוריד את זה" ואחר כך נשמעה צעקת "אללה אכבר". ג'ארח גילגל את המטוס על גבו, והוריד את אפו מטה. המטוס החל בצלילה חדה מאוד, ובשעה 10:03 התרסק בשדה פתוח סמוך לשאנקסוויל, פנסילבניה.
יש חילוקי דעות בשאלה האם הנוסעים הצליחו לפרוץ לתא הטייס בדקות האחרונות של הטיסה, אך נראה שהם היו זקוקים לזמן קצר מאוד להשתלט על המטוס. הם לא הצליחו למנוע מהחוטפים להביא עליהם את מותם, עם זאת, הם מנעו את ריסוקו של המטוס על מטרה בבירה האמריקאית, כשהסברה היא שהכוונה הייתה לפגוע בבית הלבן או בבניין הקונגרס של ארצות הברית. רגעיהם האחרונים עוררו עניין ציבורי והפכו בתודעת הכלל לסיפור גבורה אמריקני. אחד הנוסעים, טוד בימר, קרא לגלגל עגלה במטוס ולהשתמש בה כאיל ניגוח כדי לפרוץ את תא הטייס. דבריו צוטטו שלא כהלכה כאילו אמר let's roll, נתחיל לפעול, ביטוי שהפך לסיסמה מפורסמת.
תגובת הרשויות האמריקניות.
התנהגותו של הנשיא בוש בדקות הראשונות לאחר ההתנגשות הייתה נושא למחלוקת. על פי המידע הראשוני שניתן לו, סבר בוש כי מטוס קטן פגע במגדל הצפוני כתוצאה מתאונה. באותה עת שהה בבית ספר בפלורידה. הוא המשיך להקשיב לילדים קוראים מתוך ספר לפחות חמש דקות גם לאחר שנודע לו על פגיעת המטוס השני. מאוחר יותר סיפר כי חשב באותו רגע שהדבר החשוב ביותר הוא לשמור על הבעה של קור רוח. הוחלט להעלות את הנשיא במהירות למטוס אייר פורס 1, ולהחליט מאוחר יותר על יעד, ולא להחזירו לוושינגטון. בשעה 9:40 התקבלה ידיעה לפיה מטוס חטוף פונה לעבר הבית הלבן, והוחלט להעביר את יושביו, ביניהם סגן הנשיא, ריצ'רד צ'ייני, למקלט תת-קרקעי. דווח שהתקשורת בין בכירי הממשל הייתה בעייתית והקו שב ונותק.
בשעה 10:15 קיבל צ'ייני החלטה להפיל את המטוס החטוף שהתקדם לעבר וושינגטון. בשעה 10:20 התקבל אישור הנשיא להחלטה. החלטות אלו, שהיו כבר לא רלוונטיות, התקבלו בעקבות טעות חמורה של רשות התעופה האמריקניות שכשלה במעקב אחרי המטוס ולא ידעה שהוא התרסק כמה דקות קודם לכן. בסופו של דבר התברר שההחלטות לא הועברו לכל זרועות האוויר האמריקניות, אם כי היו מטוסי קרב שהועלו לאוויר עם הוראה כזו. לאחר מכן היו דיווחים מוטעים על מטוסים חטופים נוספים שנמצאים באוויר. הוועדה לחקר אירועי ה-11 בספטמבר הסיקה שבשל הבלבול המוחלט ששרר במערך ההגנה האווירית של ארצות הברית, קרוב לוודאי שטיסה 93 הייתה מתרסקת על מרכזי השלטון בגבעת הקפיטול אם נוסעיה לא היו מצליחים למנוע זאת. התנגדות נוסעים לחטיפתם הייתה מנוגדת להנחיות הרשמיות באותו זמן.
מז'יבוז'
מז'יבוז' (באוקראינית: Меджибіж (מֶדְז'יבּיז'); בפולנית: Międzybóż (מְיֶנְדְזִ'יבּוּז'); ביידיש: מעזשביזש) היא עיירה (בעבר שטעטל) במחוז משנה לטיצ'ב שבמחוז חמלניצקי באוקראינה. בחלוקה המנהלית הישנה (עד 1918) נמצאת מז'יבוז' בפולין ההיסטורית, בצפון פודוליה, סמוך לגבולה הדרומי של ווהלין, בין נהר הבוג הדרומי לנהר הבוז'וק. בתולדות עם ישראל ידועה העיר מז'יבוז' בעיקר בזכות היותה מולדתה של תנועת החסידות ומקום מושבו של מייסד החסידות, הבעל שם טוב. גם נינו, רבי נחמן מברסלב, נולד בעיר.
היסטוריה כללית.
מז'יבוז', שהייתה עיר גבול, מתועדת לראשונה בכתובים כמי שעברה בשנת 1146 מידי הנסיך אִיזְיַאסְלב מְסְטִיסְלאביץ' מהרוס של קייב לנסיך סְוויאטוֹסְלב וְסֶווֹלוֹדוֹביץ' נסיכות ווהלין (אף היא חלק מתרבות הרוּס). לאחר הכיבוש המונגולי (1239) עברה העיר מיד ליד. על פי היסטוריון החצר הפולני בן המאה ה־16 סטניסלב סרניצקי, מקור שם העיר בהיותה ממוקמת בין שני הנהרות, הבּוּג הדרומי והבּוּז'וֹק.
כ-120 שנה לאחר מכן, בשנת 1362, הביס הנסיך הליטאי אולגירדס את חילות הטטרים, וחיבר את אדמות פודוליה, ווהלין וחלקים מגליציה האוקראינית לשטחה של הדוכסות הגדולה של ליטא.
במהלך העשורים הבאים עברה מז'בוז' לסירוגין לשליטתם של נסיכי פולין וליטא. הרישום האחרון של העיר כמשויכת לנסיכות הליטאית הוא משנת 1442. משנה זו ואילך עבר רובו של מחוז פודוליה, ומז'יבוז' בתוכו, לשליטת הכתר הפולני.
עקב מיקומה, בצומת שני נתיבי הפלישה של הטטרים לאוקראינה ופולין, הפכה העיר לבסיס הגנה חשוב, ועוד בשנות שלטונו של הנסיך הליטאי אוליגראד הוחל בבנייתה של מצודה צבאית, שמאוחר יותר, תחת שלטון הפולנים, נבלמו הטטרים למרגלותיה.