באוקטובר 1964 סיים אורטון לכתוב טיוטה ראשונית של המחזה, אשר הוצג בהצגת בכורה ב-1 בפברואר 1965 בקיימברידג'. בהפקה זו, אשר בוימה על ידי פיטר ווד, כיכבו ג'רלדין מקיואן, קנת ויליאמס, דאנקן מקרה ואיאן מקשיין. הביקורות להפקה הראשונה היו שונות ומגוונות. צופים רבים בקהל זעמו, כפי שהתכוון אורטון, אך בסופו של יום הביקורות השליליות הרבות השפיעו גם על מכירות הכרטיסים. מבקר הלונדון איבנינג ניוז כינה את ההצגה "אחד הדברים המהפכנים ביותר שראיתי אי פעם". ההפקה הראשונה הסתיימה ב-20 במרץ 1965 בווימבלדון, כאשר המחזה נחשב לכישלון, בשל שיכתובים רבים של הטקסט, בימוי לא אחיד, תפאורה מסוגננת אך לא סימפתית, ולדעת רבים - ליהוקו של ויליאמס.
בשנה שלאחר מכן, המחזה הועלה שוב, בהפקה חדשה, שרצה בהצלחה. תחילה, ההפקה רצה ב-Cochrane Theatre שבהוברן, החל מה-27 בספטמבר 1966. בהפקה זו כיכבו ג'רי דוגן בתפקיד מקלייב, שילה בלנטין בתפקיד פיי, קנת קרנהאם בתפקיד האל, סיימון וורד בתפקיד דניס ומייקל בייטס בתפקיד המפקח טרוסקוט. את הפקה זו ביים צ'ארלס מארוביץ'. ההפקה הועברה ל-Criterion Theatre שבווסט אנד בנובמבר 1966.
הפקת ברודוויי המקורית.
המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-Biltmore Theatre. ערב הבכורה היה ה-18 במרץ 1968. קנת קרנהאם, אשר גילם את דמותו של האל בהפקת לונדון של 1966, שב לגלם את אותו הדמות גם בניו יורק. יחד איתו הופיעו ג'יימס האנטר בתפקיד דניס, ליאם רדמונד בתפקיד מקליווי, קרול שלי בתפקיד פיי, ג'ורג' רוז בתפקיד טרוסקוט, ונורמן בארס בתפקיד מדוז. את הפקה זו ביים דרק גולדבי. המחזה תואר בספרו של ויליאם גולדמן "".
הפקות מאוחרות יותר.
אלברט פיני ביים הפקה של מחזה זה שהועלתה בתיאטרון רויאל קורט הלונדוני במסגרת פסטיבל תיאטרון של מחזות מאת ג'ו אורטון. הפקה זו עלתה ב-3 ביוני 1975. בהפקה זו השתתפו ארתור או'סאליבן (מקליווי), ג'יל בנט (פיי), דייוויד טרוטון (האל), ג'יימס אוברי (דניס), פיליפ סטון (טרוסקוט) ומייקל או'הגן (מדוז).
הפקה של המחזה הועלתה ב-Lyric Theatre שבלונדון בשנת 1984, במהלכה מת השחקן לאונרד רוזיטר, בעודו ממתין לעלות לבמה בתפקיד הבלש.
המחזה הועלה ב-Manhattan Theatre Club שבניו יורק בהפקה בבימויו של ג'ון טילינגר. ההפקה עלתה ב-18 בפברואר 1986. קווין בייקון גילם את דניס, זליקו איבנק שיחק את האל, זואי ואנאמייקר שיחקה את פיי, צ'ארלס קיטינג גילם את מקליווי, ג'וזף מאהר שיחק את טרוסקוט (שזיכה אותו ב-Drama Desk Award על הופעתו), וניק אולט שיחק את מדוז. ב-28 ביוני 1986 הפקה זו עברה אל Music Box Theatre. אלק בולדווין, בהופעת הבכורה שלו בברודוויי, החליף את קווין בייקון בתפקיד דניס במהלך ריצת הפקה זו. בשנת 1986 הפקה זו זכתה בפרס Outer Critics Circle Award על ההפקה המחודשת הטובה ביותר ועל הבימוי הטוב ביותר.
תיאטרון "Lyric Hammersmith" שבהאמרסמית' ופולהאם העלה הפקה של המחזה בבימויו של פיטר ג'יימס, שעלתה ב-7 במאי 1992. פטריק אוקונל גילם את מקליווי, דרבלה מולוי גילמה את פיי, בן וולדן גילם את האל, קולין הארלי גילם את דניס, דייוויד טרוטון (שגילם את האל בהפקת תיאטרון רויאל קורט ב-1975) גילם את טרוסקוט, וריצ'רד הודדר גילם את מדואז.
ביוני 2001 ביים ברהם מוריי את המחזה ב-Royal Exchange שבמנצ'סטר עם דרק גריפיתס בתפקיד טרוסקוט, גבריאל דרייק בתפקיד פיי וקולין פרוקטר בתפקיד מקלובי.
המחזה הועלה מחדש והוצג בין ה-11 בדצמבר 2008 ל-31 בינואר 2009 ב-Tricycle Theatre שבלונדון, בכיכובם של מאט די אנג'לו ודייוויד הייג בתור האל וטרוסקוט, בהתאמה. בהמשך, ההפקה עברה ל-Theatre Royal שבניוקאסל, שם הוצגה בין ה-2 ל-7 בנובמבר 2009.
בשנת 2017 עלתה הפקה בבימויו של מייקל פנטימן ב-Park Theatre שבלונדון הפנימית, לפני שעברה ל-Watermill Theatre שבברקשייר. כריסטופר פולפורד גילם את המפקח טרוסקוט וסינאד מתיוס גילמה את האחות מקמהון. את הגופה המתה שיחקה אנה רודין. ביקורות חיוביות על ההפקה הזו פורסמו באינדפנדנט, דיילי טלגרף, הגרדיאן ודיילי אקספרס. מייקל בילינגטון (הגרדיאן) העניק להפקה חמישה כוכבים, ושיבח את האופן שבו פנטימן התייחס ל"טקטיקות ההלם" בעבודתו של אורטון וקבע: "התוצאה לא רק מחדדת טקסט שהוא חתרני ממילא, אלא מניבה הפקה מהשורה הראשונה של מייקל פנטימן שמזכיר לנו את הכוונה הרצינית העומדת מאחורי הליצנות של אורטון".
עיבוד קולנועי.
המחזה עובד לסרט קולנוע באותו השם, שיצא בשנת 1970, בבימויו של סילביו נאריזאנו ובכיכובם של ריצ'רד אטנבורו, לי רמיק, הוול בנט והקומיקאי דיק אמרי.
בנו מויסביץ'
בנו מויסביץ' (באנגלית: Benno Moiseiwitsch CBE; 22 בפברואר 1890 – 9 באפריל 1963) היה פסנתרן יהודי־בריטי יליד אוקראינה.
חייו.
מויסביץ' נולד באודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), והחל את לימודיו בגיל שבע אצל דמיטרי קלימוב באקדמיה למוזיקה של אודסה. הוא זכה בפרס אנטון רובינשטיין בגיל תשע. בהמשך למד אצל תאודור לשטיצקי בווינה בשנים 1904 עד 1908, אחר הצטרף למשפחתו באנגליה, והופיע שם לראשונה ברדינג בשנת 1908. הופעת הבכורה שלו בלונדון התקיימה כעבור שנה. הוא סייר בארצות הברית, אוסטרליה, הודו, יפן ודרום אמריקה. יוזף הופמן, מנהל מכון קרטיס למוזיקה, הזמינו להורות במכון בשנת 1927. בהמשך השתקע באנגליה וקיבל אזרחות בריטית ב־1937.
מויסביץ' עוטר בתואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1946, על תרומותיו המתמידות במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הופיע במאות רסיטלים לפני חיילים וארגוני צדקה.
הוא נשא לאשה את דייזי קנדי, כנרת קונצרטים אוסטרלית, ונולדו להם שתי בנות. מנישואיו השניים יש לו בן.
סגנון נגינתו.
מויסביץ' נודע בעיקר בפרשנויותיו לרפרטואר מתקופת הרומנטיקה המאוחרת, בייחוד יצירות של סרגיי רחמנינוב (שהתפעל מנגינתו וראה בו "יורש רוחני"). כפסנתרן, נודע מויסביץ' באלגנטיות, בפיוטיות, בפיסוק המוזיקלי הלירי, בברק, בחירות הריתמית ובווירטואוזיות חסרת־המאמץ של נגינתו.
מויסביץ' הקליט לחברת קול אדוניו (כיום EMT), החל בתקופת תקליטי ה־78, המשך בתקליטים אריכי־הנגן ואל ראשית תקופת הסטריאו. את סגנונו הייחודי אפשר לשמוע בהקלטותיו ל"רפסודיה על נושא של פגניני" מאת רחמנינוב והברקרולה, הבלדה מס' 4 והנוקטורן אופוס 62 מאת שופן. ב־1950 אמר מבקר המוזיקה והמוזיקולוג אירווינג קולודין על הבלדה בפה מינור מאת שופן בנגינת מויסביץ': "מגע קל כנוצה בקטע הפותח יצירה זו ותחושה נכונה לאיכות המיוחדת של "היה היה" המאפיינת יצירה זו, מייחדים את מויסביץ' מבין הפרשנים של זמננו...", ובכך סיכם את הרגישות המאפיינת את נגינתו של בנו מויסביץ'. הוא עבד בהקפדה ובנועם כנגן מוזיקה קאמרית, כולל "טריו אלגיאק" והסונטה לצ'לו של רחמנינוב. המבקר האמריקאי הרולד ק. שונברג הילל את הטכניקה המדהימה של מויסביץ' ואת גישתו המשוחררת למוזיקה, וציין גם, כי חירות כזאת הייתה "ממוזגת תמיד במוזיקליות ללא דופי."
בנו מוישביץ'
Au cœur du stade
Au cœur du stade (באנגלית: At the Heart of the Stadium, ובעברית: בלב האצטדיון) הוא אלבום ההופעה הרביעי של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום ההופעה יצא לאור ב-27 באוגוסט 1999, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס.
עם יציאתו נכנס אלבום ההופעה אל המקום הראשון במצעד האלבומים של קוויבק.
רקע והפקה.
אלבום ההופעה צולם והוקלט ביוני 1999 והופץ על גבי תקליטור כבר באוגוסט באותה השנה. אלבום ההופעה הופק על ידי קלוד למאי שהפיק לדיון גם את אלבום ההופעה הקודם שלה Live à Paris, שיצא שלוש שנים קודם לכן.
איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי העניק לאלבום ההופעה את תואר הפלטינה הכפולה על מכירות של למעלה מ-639,200 עותקים במדינה.
בני זוג מאותו המין
מדינת ניו ג'רזי
The Early Singles
The Early Singles (בעברית: הסינגלים הראשונים) הוא אלבום האוסף התשיעי של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-21 בפברואר 2000, על ידי חברת התקליטים בי אר מיוזיק. בשנת 1994, הוציאה דיון אלבום אוסף דומה, Les premières années.
אלבום האוסף יצא לראשונה באירופה ב-21 בפברואר 2000, בפורמט של תקליטור.
רקע והפקה.
אלבום האוסף הופק על ידי רנה אנג'ליל, דידייה ברבליביאן, דניאל הטו, אורס פיטר קלר, אדי מרנאיי, רומנו מוסומארה, רודי פסקל ואטילה סרפטוג. ב-AllMusic קיבל אלבום האוסף דירוג של שני כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
בנוסף לכך, נכלל באלבום האוסף קטע כלי של השיר "Ne partez pas sans moi".
הספרייה העירונית של אשדוד
הספרייה העירונית של אשדוד היא הספרייה הציבורית של אשדוד.
היסטוריה.
הספרייה הוקמה בשנות השבעים מהתרומה של יוסף ורבקה מאירהוף מבולטימור.
לספרייה שני סניפים, הספרייה כוללת מדור ילדים בו מגוון ספרים לילדים ומדור עיון המשרת בעיקר תלמידי תיכון וסטודנטים ומדור השאלה.
במסגרת השאלה בין ספרייתית ניתן להשאיל במקום גם ספרים שלא נכללים בקטלוג הספרייה.
מדי יום נערך בספרייה שעת סיפור וכמו כן מגוון הצגות ומופעים.
המקום מארגן את "תחרות הקורא הטוב" במסגרתה תלמידים מבתי ספר יסודיים מתחרים ביניהם בקריאת ספר בקול, חבר השופטים בתחרות כולל מספר סופרים ואנשי חינוך ואירוע הגמר בו מוענק הפרס לזוכה נערך במעמד ראש העיר.
ב-2018 פורסם שהספרייה תעבור שיפוץ מקיף.
נקודת מומינו
נקודת מומינו (באנגלית: Momino Point; בבולגרית: нос Момино) היא לשון יבשה המכוסה קרח, בחוף המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הדרומי של הכניסה למפרץ קיאק.