שער דונה איזבל הוא קשת מעץ, היחידה ששרדה ממתחם החומה הישנה. הוא מסמן את מסלול הרחוב הראשי מהתקופה הרומית - קארדו מקסימו, ממנו נותר רק קטע קצר מתחת לקשת. מתחם החומה הישנה היה מוגן בזמנו על ידי מגדלי עץ איתנים. שרדו אחד מהמגדלים שהגנו על שער רחוב סלריה (Rua da Selaria,Porta da Selaria), והנקרא Torre de Anjo (מגדל המלאך) (בהתחלת הרחוב 5 באוקטובר), (את השני ,את Torre do Carroucho הפילו במאה ה-16 אחרי שאיבד את חשיבותו האסטרטגית עקב בניית החומה השנייה), הנמצא מצד ימין לדרך אל המקדש הרומי, והשער "פורטה דה מורה"Porta de Moura.בימי הביניים שער סנטה איזבל נקרא "פורטה דה טאליו דל מורו" (שער "איטליז המורי"). החל מן המאה ה-17 נקרא בשמו הנוכחי - שער סנטה איזבל.
קטע מן החומה הרומית ויסודות של בתים רומיים שרדו לאורך סימטת אלקארקובה דה סימה (Travessa Alcárcova de Cima) במרכז ההיסטורי. מבנים אלו מוזכרים בפואמה האפית "לוזיאדה" של לואיש דה קמואש.
על יד מנזר גואל העולם Convento do Salvador do Mundo, שהוקם על יסודות מבצר קדום, ניצב מגדל הקרוי Torre do Salvador שמקורו במגדל עוז ויזיגוטי.
בככר סרטוריו (Praça de Sertório) הסמוכה של היום, בה מתרומם בניין העירייה Paços do Concelho נמצא בימי קדם שוק העיר. בככר הזאת נמצאו שרידים של החומות הישנות הממשיכות עד ל"מגדל סיסבוטו" Torre de Sisebuto שב"רחוב החדש" - Rua Nova, או בשמו הנכון יותר "המגדל המלבני של אבורה" (Torre tetrangular de Evora) שנבנה בתקופה הרומית המאוחרת, ולא התקופה הוויזיגוטית כפי שסוברת המסורת העממית. יסודותיו נמצאים מעל שרידי בית רומי מן המאה ה-1 שקירותיו היו מכוסים פרסקות.
בשנת 1987 בעת עבודות ליד בניין העירייה נמצאו מרחצאות רומיות (Thermae) הכוללים מרחבים שנועדו ל- מרחצאות חמות ועם אדים (praefurnium ,laconicum (מערכת ההסקה) ו- natatio (בריכה).
מ"מגדל המלאך" ועד ה "פורטה דה מורה", כשעוברים דרך אלקארקובה דה באישו (Alcárcova de Baixo) ודרך לארגו דה מיזריקורדיה ("רחבת הרחמים") נתקלים בחלקים פחות בולטים לעין של הביצורים הישנים, החבויים בין בתים וכנסיות.
קישורים חיצוניים.
תיאור מאת José Luis Espada Feio
התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים
התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים התרחשה ב-30 ביולי 1992, כאשר עשרות טונות של חומרי נפץ שהיו מאוחסנים במפעל התפוצצו. בתאונה נהרגו שני אנשים: משה רז וגדעון מצליח, נפצעו 66 ונגרמו נזקים כבדים למפעל ולסביבתו.
התאונה אירעה בשעה 08:00 בבוקר במפעל התעשייה הצבאית שמצפון לשכונת נוף ים שבצפון-מערב הרצליה. אז התרחשו שתי התפוצצויות של חומרי נפץ, שהיו מאוחסנים במחסנים תת-קרקעיים (בונקרים) במפעל. בסך הכל התפוצצו במפעל עשרות עד מאה טונות של חומרי נפץ. ההתפוצצויות היו עזות והורגשו בכל אזור המרכז, מחדרה ועד חולון. פטריית עשן גדולה התנשאה גבוה מעל האתר ונראתה למרחוק. רבים חששו שהתרחשה מתקפת טילי סקאד עיראקיים כבמלחמת המפרץ, שנה וחצי לפני כן.
ההתפוצצויות החריבו את מרבית המבנים בשטח המפעל. גג מחסן חומרי הנפץ הועף, וגושי בטון ואבנים ממנו הומטרו למרחק רב. גלי ההדף ומטר האבנים גרמו נזקים רבים למבנים שביישובים הסמוכים למפעל. ההדף גרם להתנפצות זכוכיות חלונות במרחק רב מאתר התאונה ואף בתל אביב. אחסנת חומרי הנפץ שהתפוצצו במחסנים תת-קרקעיים הקטינה את היקף הנזקים, שערכם הוערך בעשרות מיליוני דולר.
מרבית הנפגעים בתאונה ושני ההרוגים היו עובדי המפעל. יתר הפצועים היו אזרחים מהיישובים הסמוכים.
בעקבות התאונה הצטמצמה העבודה במפעל, עד שנסגר סופית בשנת 1997 ומאז המקום נטוש.
ועדת חקירה שבדקה את נוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל העלתה שנוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל לא תאמו את כללי הבטיחות הסבירים, ואפילו לא את היתרי הבנייה. עקב סגירת מפעל אחר של התעשייה הצבאית ביבנה, הצטברה כמות רבה של אבק שרפה גולמי במפעל בנוף ים ומשום כך היא אוחסנה לא רק בבונקרים שיועדו לצורך זה, אלא גם במרפסות של הבונקרים.
העמדה לדין.
ב-1997 הוגש כתב אישום נגד ארבעה מנהלים בתעשייה הצבאית: חיים קוסטינר מחיפה, שהיה מנהל קבוצת התחמושת במפעל; אבי כהן מנתניה, שהיה מנהל המפעל; יוסף סיני מתל אביב, שהיה ראש מינהל הבטיחות ויעקב ונטורה מנתניה, שהיה ממונה על הבטיחות.נטען נגדם כי היו מודעים לכך שבמפעל אוחסנו מאות טונות של אבק שרפה בתנאי הזנחה שהעלו את הסיכון להתלקחות והתפוצצות, אך לא פעלו לשפר את המצב. בשנה שלאחר מכן הורשעו כל החמישה על פי הודאתם במסגרת עסקת טיעון בעבירה לפי - רשלנות בחומר מתלקח ונפיץ, ונגזר עליהם עונש של עבודות שירות. שניים מהמורשעים, קוסטינר וונטורה, ערערו לבית המשפט המחוזי על ההחלטה להרשיעם במקום להסתפק בענישה ללא הרשעה, אך ערעורם נדחה.
כריסטיאן אטסו
כריסטיאן אטסו טוואסם (באנגלית: Christian Atsu Twasam; נולד ב-10 בינואר 1992) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ באל ראיד מליגת העל הסעודית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים.
בגיל 17 אטסו החל לשחק במחלקת הנוער של פורטו. ב-14 במאי 2011 זימן אותו המאמן באותה תקופה, אנדרה וילאש בואש, לקבוצת הבוגרים למשחק בליגה נגד מאריטימו, אך הוא נשאר על הספסל ולא שותף בניצחון החוץ 2-0.
בעונת 2011/2012 הושאל אטסו לריו אבה, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-28 באוגוסט 2011, בהפסד בית 1-0 לאולהאננסה. ב-16 בדצמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד החוץ 5-1 לבנפיקה.
בעונת 2012/2013 חזר אחרי עונת השאלה לפורטו, כאשר הוא פותח בהרכבה של הקבוצה תשע פעמים. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הפורטוגזית שנה שלישית ברציפות.
ב-1 בספטמבר 2013 חתם אטסו על חוזה לחמש שנים בסכום של 3.5 מיליון יורו בשורות צ'לסי. הוא הושאל לקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהם לעונת 2013-14, בקבוצה שיחק 30 משחקים וכבש חמישה שערים. באותה שנה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה.
עונה לאחר מכן ב-13 באוגוסט 2014, אטסו הושאל הפעם לקבוצת הפרמייר ליג, אברטון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כאשר הוא עולה כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 2-2 נגד ארסנל.
ב-29 במאי 2015 הושאל לבורנמות', העולה החדשה לפרמייר ליג. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-25 באוגוסט בניצחון 4-0 על הארטפול יונייטד בגביע הליגה. למעט שני משחקי גביע ליגה, אטסו לא שותף כלל בשאר המשחקים וחזר בינואר 2016 לצ'לסי. ב-25 בינואר 2016 הושאל למאלגה. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, ובה הבקיע שער בניצחון 3-0 על חטאפה. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לניוקאסל יונייטד. ב-24 במאי 2017 חתם באופן קבוע בניוקאסל.
נבחרת גאנה.
אטסו נבחר לסגל של הנבחרת במונדיאל 2014, כשהוא פותח בהרכבה בכל המשחקים. נכלל לסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015 בו הבקיע צמד נגד ברבע הגמר, וסייע לגאנה להעפיל לגמר בו הפסידה ל בפנדלים. אטסו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
מסמר תוך לשדי
מסמר תוך לשדי הוא כלי עזר רפואי לקיבוע שבר בעצם. זהו מוט המוחדר לתוך רקמת העצם הספוגית ומביא את השבר למנח המאפשר ריפוי, כמו גם תומך בעומס על האיבר בזמן החלמת העצם.
זו השיטה הנפוצה כיום בטיפול בשבר בעצם הירך - היא מאפשרת העמסה מידית על העצם השבורה וזמן החלמה קצר יותר.
היסטוריה.
פיתוח המסמר התוך לשדי מיוחס למנתח גרמני (Gerhard Küntscher) אשר טיפל במלחמת העולם השנייה בחיילים שסבלו משבר בעצם הירך בשיטה זו.
עד אז, שבר מסוג זה טופל בקיבוע חיצוני: סד גבס או מתקן מתיחה אשר גרמו, בין היתר, לתקופת החלמה ארוכה במיוחד ולסיבוכים שנבעו מחוסר תנועה ממושך.
בשיטה החדשה, זמן ההחלמה התקצר והודות לנשיאה של חלק מהעומס על ידי המסמר התוך לשדי, יכלו המטופלים בשיטה זו ללכת אחרי שבועות ספורים.
שיטת המסמור התוך לשדי פותחה במשך השנים - בתחילה הקיבוע היה רגיש לעומס סיבובי ולכן הותקנו ברגים מייצבים התומכים בעצם משני קצותיה. נפח המסמר גדל והפך לצינור חלול כדי להפחית משקל ולתת שטח מגע גדול יותר עם העצם.
החומרים שופרו ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עברו להשתמש בעיקר בטיטניום שנותן חוזק רב במשקל נמוך, כמו גם מגיב טוב יותר לדחייה על ידי הגוף ויוצר צימוד טוב יותר לעצם (בדומה לשתל דנטלי).
כיום חולה שמטופל בשיטה זו יכול להפעיל עומס על האיבר הפגוע כבר לאחר הניתוח, כאשר המתקן נושא בכל המשקל.
בעבר היו מוציאים את המסמר אחרי החלמת העצם, אך כיום באדם מבוגר, המסמר גורם לפחות תופעות לוואי, כמו גם נצמד טוב יותר לעצם, כך שמקובל להשאירו.
סוגי מסמרים תוך לשדיים.
בנוסף למסמר התוך לשדי הנפוץ, שהוא קשיח ועשוי ממתכת, קיימים סוגים נוספים של מסמרים גמישים מחומרים מרוכבים.
כאשר לוחיות גדילת העצם לא נסגרו והעצם ממשיכה להתארך (אצל ילדים למשל), מסמור קשיח יכול לפגוע בגדילת העצם ולכן פותחו מסמרים המאפשרים גמישות מסוימת ואף מסמר מתכתי מתנפח.
השימוש בטיטניום, למרות שהיא מתכת שמושפעת משדה מגנטי באופן מועט מאוד, עדיין מגביל את השימוש בMRI ולכן פותחו לאחרונה מסמרים תוך לשדיים קשיחים העשויים מתרכובת אורגנית שתכונותיה קרובות יותר לזו של העצם.
התקנת המסמר התוך לשדי.
התקנת המקבע מתבצעת בניתוח בו חושפים את העצם, קודחים לתוכה ומנקים את הרקמה הספוגית - לאחר מכן מחדירים את המסמר ומבריגים את הברגים המייצבים.
יש חשיבות גדולה לביצוע התהליך זמן קצר לאחר אירוע השבר.
שימושים נוספים של מסמרים תוך לשדיים.
בנוסף לשימוש המקורי של מסמר תוך לשדי לשיפור איחוי שברים, משתמשים היום במסמור תוך לשדי גם להארכת גפיים.