חלוקות נוספות התווספו מאוחר יותר, על מנת לחלק כל תקופה לקדומה, תיכונה ומאוחרת. בתרבויות מסוימות, לדוגמה במזרח התיכון הקדום הוסיפו החוקרים את התקופה "כלקוליתית", שנקראה בהתחלה תקופת הנחושת, בין התקופה הנאוליתית לתקופת הברונזה. במזרח התיכון נחלקת תקופת הברונזה לארבע תקופות משנה:תקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברונזה הביינימית, תקופת הברונזה התיכונה ותקופת הברונזה המאוחרת. תקופת הברונזה נחשבת באזורים אלה כתקופה היסטורית.
המונחים האלה רלוונטיים בעיקר לאירופה ולמזרח התיכון, מכיוון שבאזורים אחרים לא התפתחו התקופות באותו סדר. באפריקה שמדרום לסהרה, לדוגמה, התפתחה התרבות לתקופת הברזל היישר מהתקופה הנאוליתית.
על אף שמונחי מערכת שלוש התקופות נחשבים לפחות מדויקים כיום (לדוגמה, ידוע שבתקופת הברזל עדיין השתמשו בכלי אבן רבים בחיי היום-יום), הם עדיין הבסיס לחלוקת הארכאולוגיה הפרהיסטורית ונמצאים בשימוש עד היום.
נייטינגייל
אליהו בקשי דורון
הרב אליהו בקשי דורון (ח' בניסן ה'תש"א, 5 באפריל 1941 – י"ט בניסן ה'תש"ף, 12 באפריל 2020) היה הראשון לציון והרב הראשי לישראל בשנים 1993–2003, שימש כראש מוסדות "בנין אב" ברמת שלמה ו"דבי אליהו" בבית וגן בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לבן-ציון, יליד ארץ ישראל, ולטובה בהיה, ילידת חלב שבסוריה. בצעירותו למד בישיבת הדרום, לאחר מכן בישיבת חברון ובכולל קול יעקב. נישא לאסתר, בתו של הרב שלום לופס, רבה של עכו.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבק הרב בקשי דורון בנגיף ונפטר במרכז הרפואי שערי צדק בגיל 79. הובא לקבורה בהר המנוחות.
מינויים ותפקידים ציבוריים.
בשנת 1970 מונה לרב שכונות רמת הנשיא ורמת יוסף בבת ים. בשנת 1974 מונה לרב הספרדי של העיר. ב-1975 מונה לרב הראשי של חיפה, תפקיד שמילא במשך שמונה עשרה שנים. בתקופת רבנותו בעיר הקים את מוסד "מורשה", שם מסר שיעורי תורה. חלק משיחותיו שם קובצו בספרו "בנין אב".
בשנת 1993 נבחר לתפקיד "הראשון לציון" - הרב הראשי הספרדי לישראל, בתמיכת הרב עובדיה יוסף. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2003, לצדו של הרב הראשי האשכנזי הרב ישראל מאיר לאו. מתחרהו העיקרי בבחירות היה רבה הספרדי של תל אביב-יפו לשעבר, הרב חיים דוד הלוי.
בתקופת כהונתו כרב ראשי סירב לבטל את השימוש בהיתר מכירה בשנת השמיטה, והדבר גרר ביקורת מצד הרבנים הליטאים ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב. במטרה למנוע טענות לכפייה דתית, צידד בהנהגת נישואים אזרחיים בישראל כדי למנוע ניאוף וממזרים, אך דרש כי לא יקראו לזה "נישואין".
בתקופת כהונתו כרב ראשי הקים ועדה, שמנעה מהרב יונה מצגר לשמש כרב עיר, בשל טענות כלפיו בענייני הטרדה מינית וזיופים. בהמשך עקף מצגר את המחסום והגיש מועמדות לתפקיד הרב הראשי לישראל.
הרב בקשי דורון היה נשיא ארגוני חסד, חבר בארגון ידידי בית החולים רמב"ם, הנהלת קרן לב"י וחבר נשיאות מכון ירושלים. לאחר יציאתו לגמלאות הקים בירושלים את מוסדות "בנין אב" בנשיאותו.
העמדה לדין, הרשעה וביטולה.
בדצמבר 2012, הוגש נגדו כתב אישום ב"תיק הרבנים", על עבירות קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ניסיון לקבלת דבר במרמה, הפרת אמונים ומתן תעודה כוזבת, בטענה שבעת כהונתו כרב הראשי אישר להעניק תעודות הסמכה לרבנות למאות מאנשי מערכת הביטחון, בלא שהיו ראויים לכך. התעודות זיכו את בעליהן בהטבות כספיות.
במאי 2017, הורשע על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים בעבירות של קבלת דבר במרמה וניסיון לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מתן תעודה כוזבת ומרמה והפרת אמונים. באוגוסט 2017 נגזרו עליו 12 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 250 אלף ש"ח.
במאי 2021, כשנה לאחר פטירת הרב בקשי דורון, קיבל בית המשפט העליון את ערעור משפחתו של הרב, וקבע, כי בשל מצבו הרפואי של הרב בזמן בו התנהל המשפט, הוא לא היה כשיר לעמוד לדין, ולכן בוטלו למפרע הרשעתו והקנס שנגזר עליו. בקשתה של פרקליטות המדינה לדיון נוסף בעניין, נדחתה בידי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות.
פסיקה ודיונים הלכתיים.
פסקיו מופיעים בספרו "שו"ת בניין אב", בפסקי דין רבניים ובמאמרים בקבצים תורניים. בין היתר התיר לתושבי שכונת מעלה הזיתים ללכת בשבת לכותל המערבי בליווי של רכב צבאי, עקב חשיבותה של הנוכחות היהודית באזור; ופסק לפטור משינה בסוכה במקום שבו צה"ל מנחה את האזרחים לנעול את בתיהם.
בין הנושאים שבהם דן במאמריו: סמכויות רשויות מקומיות בראי ההלכה; יוזמה למניעת סרבנות גט על ידי רכישת דירה משותפת במקרה של פירוד והעברת הבעלות לבן הזוג המסורב; קביעת אמות מידה להחייאת עוברים בעלי מומים ולטיפול כימותרפי באישה הרה כאשר הטיפול מסכן את העובר.
הנצחה.
הרב בקשי דורון הונצח בדרכים רבות, בין היתר, נחנך לזכרו בית מדרש ביישוב החרדי רכסים והוכנס לבית המדרש ספר תורה לעילוי נשמתו .
פרסים.
סדרת ספריו זיכתה אותו ב
בליאריים
האיים הבליארים
בליארים
דגל קוריאה הצפונית
דגל קוריאה הצפונית אומץ ב-8 בספטמבר 1948. הכוכב האדום של הקומוניזם מופיע בו על דיסקה לבנה, שאולי קשורה לין יאנג - סמל המופיע רבות בתרבות הקוריאנית.
הצבע האדום מסמל את הלהט האנטי-יפני, את סככת הדם האדומה של הפטריוטים הקוריאנים ואת כוחם הבלתי מנוצח של העם הקוריאני המאוחד בתמיכת הרפובליקה. הצבע הלבן מסמל את קו הדם האחיד, ארץ אחת, שפה אחת ותרבות אחת של המדינה ההומוגנית הקוריאנית. הכחול מסמל את האומץ של העם הקוריאני, את הרוח של העם הנלחם למען שלום העולם והתקדמות. הכוכב האדום מסמל את המהפיכה הקומוניסטית.
דגל קוריאה הצפונית אינו חוקי בקוריאה הדרומית.
דגל פנמה
דגל פנמה אומץ ב-20 בדצמבר 1903 ואושר זמנית על ידי האספה המכוננת בשנת 1904. הדגל אושר רשמית רק בשנת 1925.
היסטוריה.
הצרפתי פיליפ-ג'אן בונאו-וארילה היה הראשון שעיצב דגל עבור פנמה. הדגל התבסס על דגל ארצות הברית, כאשר במקום פסים אדומים ולבנים, בחר בונאו-וארילה בפסים אדומים וצהובים על מנת לסמל את הקשר בין פנמה לספרד וקולומביה שבדגליהם צבעים אלה. וארילה החליף את הכוכבים בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) בשתי שמשות מחוברות המסמלות את יבשת צפון אמריקה ויבשת דרום אמריקה המתחברות בפנמה. מועצת המהפכה של פנמה דחתה את ההצעה מאחר שוארילה היה תושב זר, והעדיפה את הצעת מאריה אוסה דה אמאדור - דגל פנמה כיום.
תיאור הדגל.
הכחול והאדום מסמלים את המפלגות הקונסרבטיבית והליברלית בהתאמה. הלבן מסמל את השלום. הכוכב הכחול מסמל את הטוהר והיושר של החיים במדינה. הכוכב האדום מסמל את הרשויות והחוק במדינה.
בישול מקדים
בישול מקדים הוא בישול המכין את חומר הגלם לקראת הבישול הסופי.
בדרך כלל משתמשים בבישול מקדים כאשר רוצים ליהנות לאחר מכן מהיתרונות של בישול קצר (הקפצה או טיגון עמוק למשל), אבל חומר הגלם דורש בישול ארוך יחסית או שצבעו עלול להיפגע ולהיראות דהוי.
דגל מלזיה
דגל מלזיה אומץ ב-16 בספטמבר 1963. הדגל מעוצב עם קנטון כחול ופסים אדומים ולבנים בדומה לדגל ארצות הברית, ובקנטון סהר וכוכב - סמלים מסורתיים של האסלאם. בדגל ישנם 14 פסים המסמלים את 13 המדינות המרכיבות את מלזיה, ופס אחד עבור האזור הפדרלי. לכוכב ישנם 14 קודקודים מאותה סיבה. המלבן הכחול מסמל את אחדות אנשי מלזיה, והצהוב, צבע הסהר והכוכב, הוא צבעה של המשפחה המלכותית.
ב-31 באוגוסט 1997 העניק ראש ממשלת מלזיה טון מח'טיר בין מוחמד שם לדגל - "ג'לור גמילנג" ("פסים מהוללים").
היסטוריה.
דגל מלזיה עוצב על ידי מוחמד חמזה .
גדעון הוד
גדעון הוד (נולד בתל אביב ב-5 במאי 1934 בשם גדעון הירשנהורן) שימש שדרן ומגיש רדיו ב"קול ישראל".
ביוגרפיה.
מסוף שנות ה-40 השתתף בחידוני מוזיקה ששודרו ב"קול ישראל", שאותם ערכו יצחק שמעוני ואלון שמוקלר, וכן בחידוניו של שמואל רוזן, שבהם בלט בתחומי ידע מגוונים לצידו של שמואל חביבי.
שירת בחיל האוויר.
במסגרת השירות הצבאי, השתתף בקורס טיס. בזכות השתתפות ערנית בנבחרות הכדור של חיל האוויר ובתחרויות אתלטיקה, עבר מקורס הטיס לקורס מדריכי ספורט ונשאר בחיל כמד"ס (מדריך ספורט).
בוגר "המדרשה למורי החינוך הגופני" (1957) ב"מחנה יונה" בתל אביב (מקום בו נמצא היום מלון "הילטון").
עבד כמורה לחינוך גופני במשך אחת עשרה שנה, בבתי ספר יסודיים ועל-יסודיים, ברחבי הארץ.
ב-1954, השתתף בקורס של קרייני רדיו בניהולה של ראומה אלדר.
ב-1955 החל לעבוד ב"קול ישראל" בתפקידי הגשה וקריינות.
במשך עשרות שנים ליווה קולו את שידורי הכדורסל של מכבי תל אביב ושל משחקי הנבחרת, אותם הגיש בשטף במיומנות ותיאור נקודתי של האירועים החשובים במגרש ברגע נתון.
במשך השנים, ראיין הוד אנשים שהגיעו להישגים גדולים בתחומם למשל ד"ר ג'יי, ג'סי אוונס, פרנץ בקנבאואר, אמיל זאטופק, פרנץ פושקש, ועוד.
לאחר פרישתו משידור משחקים הוסיף להגיש לסירוגין את פינת הספורט ביומן הלילה של מחלקת החדשות.
בטקס "אנשי מופת בספורט הישראלי 2014" הוענק לגדעון הוד גביע ע"ש יואל כץ, על ידי ועדת ההוגנות בספורט של עמותת אומ"ץ, כהוקרה והערכה, "על תרומתו הרבה להתפתחות הספורט בישראל כשדר רדיו משנות החמישים ועד היום ועל הקניית ערכי ההוגנות בספורט במהלך השידורים".
בשנת 1988 החל להגיש את התוכנית "החידון המוזיקלי" בקול המוסיקה (אחר כך כאן קול המוזיקה). הוא ערך והגיש את החידון מדי שבוע במשך 33 שנה. ב-30 בדצמבר 2021 הגיש את תוכניתו האחרונה, ונפרד מהמאזינים והמשתתפים הקבועים.
הוד נשוי לאילנה, אב לבן ולבת.
תוכניות שאותן הגיש ובהן השתתף.
בקולו הערב והמיוחד, מקצועיותו ותחומי העניין המגוונים היה גדעון הוד לאחד מסמליה של תחנת "קול ישראל".
בישול ירוק