הדמויות המרכזיות בעלילה הם 'אדאפה' האדם הראשון, האל 'אאה'- אל המים המתוקים שיצר את אדאפה, שוטו הרוח הדרומית, והאלים אנו דומוזי וגיזידה. העלילה עוסקת בבריאת האדם הראשון, מטרתו בעולם ועל הטרגדיה שהיה יכול לזכות בחיי נצח, אך לא זכה בסופו של דבר בשל קנאותם של האלים.
האגדה מספרת על אאה, אל המים המתוקים, שיצר שבעה חכמים. מטרתם הייתה ללמד ולחנך את העולם לדרכי עבודה נאותות, והראשון שבהם הוא אדאפה שניחן בחכמת האלים אך לא באלמותיות. אדאפה שימש ככהן לאל אאה בעיר ארידו. שם, בין כלל תפקידיו ככהן, אדאפה היה צריך להגיש דגים שהיה דג מהים במקדשו של האל.
יום אחד כשהיה אדאפה בעיצומו של דיג בסירתו, הגיעה שוטו הרוח הדרומית והעיפה את אדאפה מסירתו. אדאפה שלא חווה קושי עד אז בחייו, ושלא היה צריך להתמודד עם בעיות מעין אלה בעבר, קילל את הרוח ש'כנפיה יישברו'. עוצמת דיבורו הייתה חזקה כל כך, עד שכנפיה של שוטו נשברו והרוח לא נשבה שבוע שלם. חוסר פעילותה של שוטו הורגש על ידי האלים במשכנם בשמים, שהפסיקו להרגיש בנעימות האוויר הקר שהיה עולה כמו בעבר. אל השמים אנו דורש להביא את העבריין בפניו למשפט על מעשיו הרעים.
אאה יוצרו של אדאפה, המכיר את דרכי האלים, מתדרך את אדאפה לפני עלייתו למרומים כדי שיצא מהמשפט בשלום. אדאפה מבצע את כל הנחיותיו של אאה ומתייצב בפני שומרי הסף של ארמונו של אנו, דומוזי וגיזידה - אלי הצמחייה והירקות. לבושו האבל ומילותיו החנפניות של אדאפה, גורמות לאלים לחוס עליו ולזכות אותו במשפט. אנו מציע לו לאכול ולשתות מהלחם והמים של האלים, שיגרמו לו להפוך לבן אלמוות. אדאפה מסרב מפני שאאה הזהיר אותו שלא יאכל וישתה מהם, משום שלחם ומים אלו יהרגו אותו. אנו צוחק מסירובו של בן התמותה לאכול מלחם האלים ושולח אותו חזרה לארץ.
אאה בסיפור הבריאה הבבלי אנומה אליש.
בסיפור הבריאה הבבלי, "אנומה אליש", אאה משחק תפקיד מרכזי, ובעזרת לחש הורג את אפסו שתכנן להשמיד את האלים.
הסיפור נכתב במקור כמזמור דתי והיה לחלק בלתי נפרד מהאַכִּיתֻ, חגה הדתי הראשי של בבל.
על פי המיתוס, במקור העולם היה עשוי שתי אלוהויות, תִּאֲמַת – המים המלוחים ואַפְּסֻ – המים המתוקים. אלוהויות אלו בראו את האלים האחרים.
כאשר הסתכסכו ביניהן קבוצות האלים אאה השמיד את אפס, ותאמת נשבעה לנקום באלים, מרדוך הביס את תיאמת ויצר מגופה של את השמים והארץ.
האל אנכי.
בתקופה הבבלית הקדומה (1600-2000 לפנה"ס) התאחדה דמותו של אאה עם דמותו של אנכי בתהליך הקרוי סינקרטיזם – זיהוי של אל אחד עם אל אחר, שהיה נפוץ מאוד בעולם הקדום.
שמו המלא של אנכי הוא En-ki-(a)k ותרגומו: "אדון/מנהל (של) הארץ". פירוש המילה En הוא אדון, ואת המילה Ki אפשר לתרגם ביתר דיוק ל: "כל העולם הנמצא מתחת לפני האדמה" מפני שאנכי קשור למים המתוקים שמתחת לפני האדמה ושם הוא שוכן. הוא קיבל את הכינוי: "אדון/מנהל הארץ" אולי מפני שהמים המתוקים שבתחומו מפרים את האדמה ומאפשרים לגדל בה צמחים.
אאה ומרדוך.
האל אאה הוא אביו של האל מרדוך. ובהמשך דמותו נטמעה בזאת של מרדוך לפי אחד הסיפורים כאשר ראה האל כי בנו בעל סגולות העולות על שלו העביר לידיו את השליטה על המין האנושי.
סעיד עוויטה
סעיד עוויטה (בערבית: سعيد عويطة, נולד ב-2 בנובמבר 1959) הוא אתלט עבר מרוקאי, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984), ואלוף עולם (רומא 1987) בריצת 5000 מטר ושיאן העולם בעבר בריצות ל-1500, ל-3000 ול-5000 מטר.
ביוגרפיה.
סעיד עוויטה נולד בקניטרה שבמרוקו ושלט בריצות למרחקים בינוניים במרוצת שנות השמונים של המאה העשרים, בכל מרחק למן 800 מטרים וכלה ב-5000 מטרים. בשנות פעילותו, היה האתלט היחיד שהצליח לסיים את ריצת 800 מטר בפחות מ-1.44 דקות, ריצת 1500 מטר בפחות מ-3.30 דקות, ריצת 3000 מטר בפחות מ-7.30 דקות ואת ריצת 5000 מטר בפחות מ-13 דקות. על יריביו נמנו האלופים האולימפיים ז'ואקים קרוז, פיטר רונו, ג'ון נגוגי ואלברטו קובה, איש-איש במרחק בו התמחה. בין ספטמבר 1983 לספטמבר 1990 הוא ניצח ב-115 מתוך 119 המרוצים בהם נטל חלק. הפסדיו היחידים היו לאלוף העולם, סטיב קראם בריצת 1500 מטר, מחזיק מדליית הארד האולימפית אלסנדרו למברושיני בריצת 3000 מטר מכשולים, האלופים האולימפיים ז'ואקים קרוז ופול ארנג ב-800 מטרים ואלוף העולם יובס אונדייקי בריצת 5000 מטר.
התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה של עוויטה הייתה אליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 ובה הוא התחרה בריצת 1500 מטר. בשלב הגמר, הקצב ב-1000 המטרים הראשונים הואט במכוון בריצה טקטית שלא התאימה לעוויטה והוא נותר מאחורי אצני הסיום שהותירוהו במקום השלישי בלבד. לאחר חוויה זאת, עוויטה החליט להתחרות בריצת 5000 המטרים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). בגמר ריצת 5000 מטר קצב הריצה היה גבוה מאוד בזכות המתחרה הפורטוגזי אנטוניו לאיטאו, דבר שהתאים לעוויטה הרבה יותר מטקטיקת הריצה מהלסינקי. הוא נותר מאחורי לאיטאו עד לשלבי הסיום ואז האיץ קדימה, עבר אותו וזכה במדליית הזהב.
סעיד אאואיטה
סעיד אוויטה
סעיד עאואיטה
מנזר גלאתי
מנזר גלאתי (בגאורגית: გელათის მონასტერი, גֶלאתיס מוֹנאסטֶרי) או מנזר הבתולה - גלאתי הוא מנזר בעיר כותאיסי שבמחוז אימרתי גאורגיה. המנזר נבנה בשנת 1106 על ידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, (1089-1125).
במשך תקופה ארוכה היה מנזר גלאתי אחד ממרכזי ההשכלה הגבוהה בגאורגיה. היה בו אקדמיה שהעסיקה חלק מ, ביניהם מדענים, תאולוגים ופילוסופים, הרבה מאלה שהיו פעילים במנזרים האורתודוקסיים השונים מחוץ לגאורגיה או באקדמיית מנגן שבקונסטנטינופול.
היסטוריונים מאותם הימים תיארו את העבודה שנעשית באקדמיה כך:
האקדמיה נמצאה על גבעה מיוערת, כ-11 ק"מ צפון-מזרחית לכותאיסי. דוד הבנאי שייסד את האקדמיה, לא זכה בסופו של דבר לראות בהשלמתה, ונקבר על פי הנחיותיו המפורשות, ברצפת שער הכניסה הראשית בחלק הדרומי, כי, על פי האגדה, רצה המלך הענו שכל נתין בממלכה יעבור מעל קברו. דוד היה מעורב באופן אישי בבניית האקדמיה, ונקשרו לו בשל כך אגדות רבות.
מנזר גלאתי שימש מרכז תאולוגי גדול ומשך אליו מלומדים רבים. הלימודים כללו תאולוגיה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רטוריקה, שפות וציור. עד תחילת המאה ה-20 במנזר נשמר כתב עת עתיק הבשורות של מוכווי שכיום נמצא בטביליסי.
המנזר נחרב פעמיים על ידי העות'מאנים, אולם הצליח לשמר מספר רב של ציורי פרסקו וכתבי יד המתוארכים למאות השתים עשרה - שבע עשרה.
בשנת 1994, הכריזה אונסק"ו על המנזר כאתר מורשת עולמית.
הפרסקאות במנזר.
רוב הפרסקאות במנזר הם מהמאה השש עשרה, מלבד אלה שבכניסה לכנסייה הראשית, המתוארכים לתחילת המאה השתים עשרה. גם אפסיס הכנסייה הגדולה עשוי כולו פסיפס מאותה מאה המורכב ממעל לשני מיליון אבנים. בכנסייה נמצא גם איקונין חאחוּלי המפורסם ביותר בגאורגיה. האיקונין היה הגדול מסוגו בעולם, אולם הרוסים גנבו אותו, שברו אותו ומכרו את חלקיו. חלקים מהאיקונין נמצאים כיום במוזיאון הממלכתי בטביליסי, במוזיאון מטרופוליטן בניו יורק, והיתר בידיים פרטיות.
נגרופונט
אוויה
נגרופונטה
שמחה אלתר גוטמן
אוגוסטוס (פירושונים)
גיאורג גפון
טאבעה
א-טאבעה
אלטאבעה
א-טבחה
ריאקציוני
אלטבחה
א-טבח'ה
אלטבח'ה
א-טבעה
אלטבעה
א-טייבה
אלטייבה
א-טיבה
אלטיבה
א-טירה
אלטירה
ריאקציונר
ראקציה
מילון אחול מניוקי לעברית מדוברת
אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה
אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (August, Kurfürst von Sachsen, 31 ביולי 1526 – 11 בפברואר 1586) היה נסיך בוחר של סקסוניה מבית וטין.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
אוגוסט נולד בפרייברג ב-31 ביולי 1526, כבנם הצעיר והשלישי (אך השני ששרד) של היינריך הרביעי, דוכס סקסוניה וקתרינה ממקלנבורג. בשל כך הוא השתייך לענף האלברטיני של משפחת וטין. הוא גדל כלותרני, קיבל חינוך איכותי ולמד באוניברסיטת לייפציג.
כאשר הדוכס היינריך הלך לעולמו בשנת 1541, הוא ציווה כי אדמותיו תתחלקנה שווה בשווה בין שני בניו; אולם, בשל העובדה שצוואתו נגדה את החוק האלברטיני, היא לא נתמלאה, והדוכסות עברה כמעט בשלמותה לאחיו המבוגר, מוריץ. ברם, אוגוסט נותר ביחסים ידידותיים עם אחיו, ועל מנת לקדם את עמדתו העביר זמן מה בחצרו של הקיסר פרדיננד הראשון, שליט הקיסרות הרומית הקדושה, שמקום מושבו היה בווינה.
ב-7 באוקטובר 1548 נשא לו אוגוסט בטורגאו לאישה את אנה מדנמרק, נסיכת הבוחר מסקסוניה, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. הם קבעו את מקום מושבם בווייסנפלס. לזוג נולדו חמישה-עשר ילדים, רק ארבעה מהם (אליזבת, כריסטיאן, דורותיאה ואנה) הגיעו לבגרות.
עם נישואיו, חש אוגוסט עד מהרה ברצון לחזק את מעמדו. כתוצאה מכך, מוריץ התייחס בנדיבות לאחיו ומינה אותו לעוצר של סקסוניה בשנת 1552 בימי העדרו. אוגוסט שהה בביקור בדנמרק עת הלך מוריץ לעולמו, ביולי 1553, והוא ירש את מקומו כנסיך הבוחר מסקסוניה.
שלטונו.