ביקורים הדדיים של פקידים נערכים באופן קבוע בין מדינות. כמו כן קיימים קשרים בין רשויות אכיפת החוק, חילופי מידע בתחום המס והכספים, שיתוף פעולה תרבותי. בתחום שיתוף הפעולה הכלכלי בין רוסיה לליכטנשטיין, הסחר בין מדינות הסתכם בשנת 2008 ב-69.7 מיליון פרנק שווייצרי.
תרומה משמעותית להתפתחות היחסים בין המדינות נעשתה על ידי הברון אדוארד פון פאלץ-פיין, איש ציבור בליכטנשטיין ונדבן ממוצא רוסי.
בית המשפט העליון של קליפורניה
בית המשפט העליון של קליפורניה הוא המוסד השיפוטי הגבוה ביותר של מדינת קליפורניה שבארצות הברית. החלטותיו מהוות תקדים מחייב עבור כל יתר בתי המשפט שבה. מקום מושבו של בית המשפט הוא בסן פרנסיסקו, והוא מקיים דיונים גם בערים לוס אנג'לס וסקרמנטו.
לבית המשפט היסטוריה של פסיקות חדשניות, במיוחד בתחומים של משפט פלילי, זכויות האזרח, אינטגרציה גזעית והגנת הצרכן. מחקר העלה כי פסיקותיו אומצו על ידי בתי משפט מחוץ לקליפורניה יותר מאשר פסיקותיו של כל בית משפט עליון מדינתי אחר בארצות הברית.
הרכב.
בהתאם לחוקת 1849 של קליפורניה כלל הרכב בית המשפט העליון שני שופטים ונשיא. ב-1862 גדל מספרם לחמישה, ומכוח חוקת 1879 (הנוכחית) מונה הרכב בית המשפט שבעה שופטים שאחד מהם הוא נשיאו.
השופטים מתמנים לבית המשפט על ידי מושל המדינה, לאחר שוועדת ההערכה של לשכת עורכי הדין של קליפורניה מכינה חוות דעת מפורטת וחסויה על המועמד. לאחר הצגת המועמדות הרשמית היא נבחנת על ידי נציבות המינויים השיפוטיים של המדינה, שבה מכהנים נשיא בית המשפט העליון, התובע הכללי של המדינה ואחד מנשיאי בתי המשפט לערעורים שלה. הנציבות מקיימת שימוע פומבי למועמד ורשאית לאשרו או לדחותו.
מועמד שמינויו אושר רשאי להיכנס לתפקידו מיד או להחליף שופט של בית המשפט העליון לאחר תום תקופת הכהונה השיפוטית שלו. אם נכנס לתפקידו מיד, עליו לעמוד להצבעת אישור של בעלי זכות הבחירה במדינה שתתקיים במועד הבחירות הקרוב למשרת המושל. אם זכתה מועמדותו ברוב, עליו לעמוד להצבעת אישור נוספת עם תום תקופת הכהונה של השופט שהחליף, ולאחר מכן יוכל לכהן כהונה של 12 שנים, עד להצבעת אישור נוספת. אם רוב המצביעים בהצבעת האישור מצביעים נגד השופט, עליו לפרוש מכהונתו והמושל ימנה שופט אחר במקומו. כך קרה למשל בעניינם של נשיאת בית המשפט העליון רוז בירד (האשה הראשונה שמונתה לכהן בבית המשפט) ושני שופטים נוספים של בית המשפט העליון, שהתנגדו לעונש המוות בקליפורניה ונאלצו לפרוש לאחר שהפסידו בהצבעת אישור בשנת 1986.
הרכב בית המשפט בשנת 2020 כולל שופטים מגיל 77 ועד גיל 43 וממוצא אתני מגוון. ארבעה מהם מונו על ידי מושלים דמוקרטים ושלושה על ידי מושלים רפובליקנים.
נשיאת בית המשפט (2020), העשרים ושמונה במספר, היא השופטת טאני קאנטיל-סקאוייה , שמונתה לתפקידה בשנת 2010 על ידי המושל הרפובליקני ארנולד שוורצנגר.
בין השופטים הידועים של בית המשפט בעבר נמנים: סטפן פילד , שכיהן גם בבית המשפט העליון של ארצות הברית; קרטיס וילבור , ששירת כמזכיר הצי של ארצות הברית; רוג'ר טריינור , משפטן מלומד שנחשב לגדול השופטים שכיהנו בבית המשפט.
פעולה.
בשנים 1879-1966 פעל בית המשפט בשני הרכבים של שלושה שופטים בכל אחד. נשיא בית המשפט חילק ביניהם את התיקים לדיון והחליט איזה מהם יישמע על ידי בית המשפט בהרכבו המלא. מאז תיקון החוקה בשנת 1966 יושב בית המשפט לדין בקביעות בהרכבו המלא. כל אימת שיש מושב פנוי בבית המשפט או שאחד מהשופטים פוסל את עצמו מלדון בתיק מסוים ממנה הנשיא שופטים מבתי המשפט לערעורים של המדינה לשבת בדין עם השופטים הקבועים של בית המשפט. אירע בעבר שכל שופטי בית המשפט העליון פסלו עצמם מלדון בתיקים מסוימים. במצב זה מונו שופטים מבתי המשפט לערעורים ואף מערכאה נמוכה יותר (כאשר גם שופטי בית המשפט לערעורים פסלו את עצמם) לדון כבית משפט עליון בפועל באותם תיקים.
לאחר שתיק מקבל רשות ערעור מבית המשפט מקצה אותו הנשיא לאחד השופטים. לאחר שהצדדים בערעור מגישים את טענותיהם בכתב מנסח השופט טיוטת פסק דין. הטיוטה מועברת ליתר השופטים למתן תגובה ראשונית. אם השופט שהתיק הוקצה לו מוצא את עצמו בדעת מיעוט, הוא רשאי לבקש מהנשיא להעביר את התיק אל אחד משופטי הרוב. אז מתכנס בית המשפט לשמוע טיעונים בעל פה בערעור, ולאחר מכן מקיים ישיבה סגורה ומקבל בתיק החלטה ברוב קולות. חוקת המדינה מחייבת את בית המשפט לתת פסק דין בערעור בתוך 90 יום לאחר סיום שמיעת הטיעונים בעל פה, שאם לא כן יעוכבו משכורות השופטים. בית המשפט נותן פסק דין פה אחד ב-77 אחוזים מהתיקים שהוא דן בהם, בהשוואה ל-43 אחוזים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. פסקי הדין מתפרסמים באתר בית המשפט. בית המשפט הוא אחד מהמעטים בארצות הברית שפסקי הדין שלו מתפרסמים גם בדפוס.
בית המשפט מקיים ישיבות לשמיעת טיעונים בעל פה לפחות בשבוע אחד מכל חודש, מחודש ספטמבר ועד יוני. מאז 1878 הוא מחלק את זמן ישיבותיו בין סן פרנסיסקו (ארבעה חודשים), לוס אנג'לס (ארבעה חודשים) וסקרמנטו (חודשיים) (בכל הערים הוא חולק את מקום מושבו עם בית המשפט לערעורים של אותו מחוז).
מאז שלהי שנות השמונים חדלו רוב שופטי בית המשפט מלהעסיק מתמחים במשפטים והם נעזרים בעוזרים משפטיים קבועים שהם עורכי דין. שיטה זו תרמה להתמקצעות הסיוע המשפטי לעבודת השופטים. לבית המשפט כ-85 עוזרים משפטיים, שמיעוטם מסופחים לעבודה עם שופט מסוים והיתר פועלים במסגרת מאגר מרכזי.
תפקידים נוספים של בית המשפט הם:
קהילת יהודי ספישסקה פודהרדייה
הקהילה היהודית בספיסקה פודהרדייה (בסלובקית: Spišské Podhradie – "(המקום ש)לרגלי הטירה בספיש"; בגרמנית: Kirchdrauf ובעבר Kirchdorf; בהונגרית: Szepesváralja; בפולנית: Spiskie Podgrodzie) הייתה קהילה ששכנה בעיירה ספישסקה פודהרדייה שבמחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה. הקהילה התקיימה מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 עד שנחרבה בשואה.
תולדות הקהילה.
הקהילה היהודית בספישסקה פודהרדייה הוקמה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 לאחר שהוסרו ההגבלות על יישוב היהודים בעיירה.
כמות היהודים בעיירה השתנתה וצמחה עד שנגדעה בשואה: בשנת 1869 חיו בקהילה כ-219 יהודים, ב-1880 מספרם מנה כ-264, בשנת 1922 כ-400 "(כ-14% מהאוכלוסייה), ב-1930 בערך 420, ב-1940 בערך 460, ולאחר השואה, ב-1948, נותרו בערך 50 יהודים.
יהודי העיירה קראו לעיירה קירכדורף. מרבית היהודית התפרנסו מחקלאות ממסחר או שהיו בעלי מלאכה, והיו ביניהם פקידי ממשל ובעלי מקצועות חופשיים-אקדמאיים כמו: רופאים, רופא וטרינר ועורכי דין. חתך האוכלוסייה היה מורכב מיהודים אורתודוקסים. בית כנסת של הקהילה קיים עד היום, ולאחרונה שופץ לצורכי תיירות. בית הכנסת נשרף שנים ספורות לאחר הקמתו, אך נחנך מחדש ב-1905 - 1906. לקהילה היה חברה קדישא שנוסדה עם הקמת הקהילה, ובית קברות שנשמר עד היום. חוץ מבית ספר דתי הוקם במקום בשנות ה-80 גם בית ספר יסודי. בקהילה פעלו אף מקווה ואגודת נשים לצדקה
לקהילת ספישסקה-פודהראדיה השתייכו גם כחצי תריסר קהילות מן הסביבה, עד שנעשו לקהילות עצמאיות. בתקופת כהונתו של הרב שפיצר התפתחו גם קהילות אלו, בעיקר בתחום החינוך.
ב-1867 קיבלו יהודי הונגריה זכויות אזרח, וברפובליקה הצ'כוסלובקית, שקמה ב-1918, הוכרו כמיעוט לאומי בעל זכויות, והדבר הביא למעורבות חברתית ופוליטית בקרב הקהילה. קהילת ספישסקה-פודהראדיה התארגנה ב"מפלגת היהודים" ונציגה, ל' י' גרינברגר, נבחר למועצת העירייה.
התנועה הציונית פעלה בקהילה בשנות ה-20, הייתה במקום פעילות ציונית ערה, בעיקר של תנועת ויצו, והשתתפו בה אורתודוקסים וחילונים גם יחד. בין השאר נערכו הרצאות על הרעיון הציוני ובנושאים חברתיים-יהודיים, הופעלה ספריית-השאלה של ספרים שכתבו סופרים יהודיים בגרמנית ובהונגרית. בחופשות הקיץ הופעלה "קייטנה עברית" על ידי גננת מהעיר מוקאצ'בו. בחגים היהודיים הועלו מחזות של סופרים עברים ושרו שירים עבריים באולם מקושט בדגלי התנועה הציונית (לימים דגל מדינת ישראל) ובו היו מפוזרות קופסאות של "הקרן הקיימת לישראל". בני הנוער הציוני בילו במחנות קיץ ולמדו עברית. ב-1926, לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-ט"ו, נרכשו בספישסקה-פודהראדיה 55 שקלים (חברות וזכות בחירה בהסתדרות הציונית), וב-1937, בבחירות לקונגרס הציוני ה-כ' השתתפו 31 מבני הקהילה. מקצת יהודי העיירה עלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה.
ישנו אף מכתב של רב הקהילה שהתנגד לכך
רבני הקהילה.
רב הקהילה הראשון היה הרב חיים שאול אייזנשטאדטר, ולאחריו הרב פסח זינגר שאף חיבר ספרים רבים (נותרו בכתב יד) ונפטר בשנת תרנ"ח. הרב האחרון של הקהילה היה הרב אשר לעמל שפיצער שעמד בראש אגודת ישראל בצ'כוסלובקיה, ונראה בסרט של הכנסייה הגדולה בשנת תרפ"ג בווינה.
גורל יהודי העיירה בשואה.
לאחר שהוקם משטר הבובות הסלובקי במרץ 1939 החל דיכויים של יהודי העיירה, שהחל בהדרת היהודים מהחיים הכלכליים והחברתיים בעיר. ילדים יהודים גורשו מבתי ספר ציבוריים, ובסביבות דצמבר 1940 יהודים הוכרחו למכור את עסקיהם, ובהמשך אף נושלו מהם.
ב-29 במרץ 1942 החלו השלטונות בסלובקיה לגרש את האוכלוסייה היהודית. היהודים הובלו בעגלות אל מקום מרכזי בשם ספישסקה נובה וס. משם יצאו במשלוחים ברכבות הובלה לגטו ולמחנות הריכוז על אדמת פולין. הגברים נשלחו ברובם למיידנק ואושוויץ-בירקנאו, והנשים לאיזביצה. המשפחות האחרונות גורשו בספטמבר 1944. חלק מהתושבים נרצחו בספישסקה עצמה, בעיקר נכבדי הקהילה. עדויות מראות כי למעלה מ-400 יהודים מספישסקה פודהריידה נרצחו בשואה.
לאחר השואה.