ביולי 2008 החברה רכשה את חברת התוכנה הפרטית ליאנט (Liant Software Corporation) שמקום מושבה באוסטין בטקסס בעבור קווי המוצרים RM/COBOL ו-PL/I. בבעלותה של ליאנט היו הנכסים של חברת רייאן-מקפרלנד (Ryan-McFarland Corporation) שהייתה מתחרה של מיקרו פוקוס בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ביולי 2009 רכשה מיקרו פוקוס את חברת בורלנד שהתמחתה בנושא ניהול מחזור חיי פיתוח התוכנה, כמו גם את מחלקת "פתרונות איכות" (Quality Solutions), של חברת התוכנה האמריקנית Compuware, שפיתחה את המוצר TestPartner, שנועד לסייע בבניית ממשק משתמש גרפי.
ב-2010 שכרה את חברת Numis כסוכן המניות של החברה, תפקיד אותו היא ממשיכה לנהל.
ב-2011 החברה טענה שמשטרת ניו סאות' ויילס באוסטרליה וסוכניות נוספות השתמשו ב-16,500 עותקים של תוכנת ViewNow שלה על מחשבים שונים כאשר המשטרה והסוכנויות הנוספות רכשו 6,500 רישיונות בלבד. החברה דרש תחילה נזקים בשווי 10 מיליון דולר אוסטרלי, אבל אחר כך הגדילה את התביעה ל-12 מיליון לאחר שבחנה את התוצאה של ביקורת על המחשבים של המשטרה בעקבות צו של בית המשפט. המשטרה טענה במהלך הדיונים בבית המשפט ששילמה רישיון אתר (site licence) שהעניק לה את הזכות להתקנות בלא הגבלה של התוכנה עבור כל השוטרים שלה. למרות זאת, הגיעה המשטרה לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט ב-2012 תמורת סכום שלא פורסם. הסוכנויות האחרות הגיעו קודם לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט. גם כאן לא פורסם הסכום.
בדצמבר 2013 רכשה מיקרו פוקוס את קו מוצרי התוכנה Orbix, Orbacus ו-Artix מחברת התוכנה האמריקנית Progress Software. יישומים מובילי שוק אלו של תקן ה-CORBA פותחו במקור על ידי חברת התוכנה האירית IONA Technologies.
ב-15 בספטמבר 2014 הכריזה מיקרו פוקוס שהיא תרכוש את קבוצת Attachmate תמורת 1.2 מיליארד דולר במניות, שיעניק לה בעלות על קווי המוצרים של Attachmate, NetIQ, נובל וסוזה. חברת האם של Attachmate, Wizard Parent LLC, הכוללת את קרנות ההשקעה Elliott Management Corporation, Francisco Partners, Golden Gate Capital ו-Thoma Bravo הפכה לבעלת 40% במיקרו פוקוס לאחר הרכישה.
ב-2015 רכשה מיקרו פוקוס את חברת התוכנה ההולנדית Authasas, שפיתחה תווכה להזדהות.
ב-22 במרץ 2016 הודיעה מיקרו פוקוס על כוונתה לרכוש את חברת התוכנה האמריקנית Serena Software שאז הוערכה ב-540 מיליון דולר. הרכישה הושלמה ב-2 במאי 2016.
ב-7 בספטמבר 2016 הכריזה מיקרו פוקוס על כוונתה להתמזג עם מגזר התוכנה של HP אנטרפרייז (המוכרת בשם HPE). הרכישה הושלמה ב-1 בספטמבר 2017.
ב-4 באוקטובר 2016 הודיעה מיקרו פוקוס שרכשה את חברת Gwava Inc, חברה קנדית המתמחה באחסון בארכיון של מידע.
ב-19 במרץ 2018 נפלה המניה של מיקרו פוקוס ב-55% ל-849p לאחר שהחברה הזהירה מירידה חדה ברווחים והמנכ"ל, כריס סו (Chris Hsu) התפטר, והוחלף על ידי סטיבן מרדוך (Stephen Murdoch).
ב-2 ביולי 2018 הכריזה מיקרו פוקוס כי תמכור את מגזר העסקים של סוזה לקרן EQT Partners תמורת 2.53 מילארד דולר.
מיקרו פוקוס בישראל.
נכון לאוקטובר 2017 עבדו בסניף הישראלי של מיקרו פוקוס 950 עובדים. מטה החברה בישראל נמצא בפארק מת"ם והוא מבוסס על משרדי NetMange שמיקרו פוקוס רכשה ב-2008. מרכז הפיתוח של החברה נמצא ביהוד והוא מבוסס על עובדי HPE לשעבר. לאחר שמיקרו פוקוס רכשה את מגזר התוכנה של HPE פוטרו קרוב ל-200 עובדים (כ-20% מכוח העבודה) ממרכז הפיתוח. בנוסף יש למיקרו פוקוס משרדים ברעננה, כולל הנציגות הישראלית של חברת נובל שמיקרו פוקוס רכשה ב-2014.
ג'ין מאיר
ג'ין מאיר (19 בנובמבר 1924 - 12 באוגוסט 2000) הייתה אמנית קרמיקה ופסלת ישראלית ילידת בריטניה.
ביוגרפיה.
ג'ין מאיר נולדה בשנת 1924 בלונדון, אנגליה. הוריה, חנה ואברהם דייוויס, היגרו לאנגליה ממזרח אירופה ללונדון, שם פתח האב חנות לשעונים ותכשיטים. בילדותה נשלחה להתחנך בפנימיה במערב אנגליה. בתקופת מלחמת העולם השנייה עבדה בתעשייה הצבאית ולמדה ציור. לאחר המלחמה למדה אמנות. בשנת 1949 ביקרה בישראל ושימשה כמתנדבת בקיבוצים יסעור ובכפר מנחם. בשנת 1951 נישאה ועלתה לישראל עם בעלה והתיישבה בעין השופט. עם עלייתה הביאה עמה ציוד לסטודיו קרמי שכלל אובני רגל ותנור. בשנת 1956 הועבר הסטודיו שלה, ששכן באוהל, אל צריף. בין השנים 1969-1954 שמשה כמורה לאמנות בבית הספר של הקיבוץ. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הועבר הסטודיו אל מבנה ששימש קודם לכן מדגרה לעופות. בשנת 1968 הייתה בין מייסדי אגודת אמני קרמיקה בישראל ובשנת 1971 התקבלה כחברה באקדמיה הבינלאומית לקרמיקה של אונסקו. בשנת 1970 הקימה סטודיו לקרמיקה עבור החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. בין השנים 1975-1972 שימשה מרצה בחוג.
יצירתה המוקדמת של מאיר, משנות ה-50 של המאה ה-20, הושפעה מן הקרמיקה האנגלית. עבודות אלו נעשו באדמית מקומית ובחיפוי אנגוב. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה ליצור גם באבנית ולהשתמש בזיגוג. מאוחר יותר החלה להשתמש גם בשרפות כגון שריפת עשן או סאגר וכן בפורצלן. בשנת 1970 החלה לעשות שימוש גם בתנור גז גדול שהותקן בסטודיו. הכלים והפסלים שיצרה עושים שימוש בצורות גאומטריות, שהשתכללו במהלך השנים לדגמים בהשראת הטבע.
בנוסף ליצירתה הקרמית, יצרה מספר עבודות במרחב הציבורי בקיבוץ ומחוץ לו. ביניהם פסלי חוץ (1969) בכניסה לבית הקיבוץ הארצי בתל אביב-יפו, תבליט קיר (1985) בבניין "מקור" בגבעת חביבה ותבליט קיר (1987) במחלקה האונקולוגית לילדים בבית החולים העמק.
מלחמת העצמאות של זימבבואה
טרנטינו - אלטו אדיג'ה
אולה ווייגרסטורפר
אולה ווייגרסטורפר (בגרמנית: Ulla Weigerstorfer; נולדה ב-16 באוגוסט 1967) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית ודוגמנית אוסטרית, מיס עולם לשנת 1987.
ביוגרפיה.
ווייגרסטורפר נולדה בווינה, אוסטריה.
בשנת 1987 נבחרה למיס עולם אוסטריה בתחרות דוגמנות, הבוחרת את נציגת אוסטריה למיס עולם, בתחרות מיס עולם שנערכה באלברט הול נבחרה במקום הראשון מבין 87 מתמודדות מרחבי העולם.
באפריל 1988 הצטלמה בעירום למגזין פלייבוי האמריקאי.
ב-1991 התארחה בפרק של הקומדיה הגרמנית-אוסטרית "Ein Schloß am Wörthersee".
מ-1991 ועד 1998 הייתה בתפקיד קבוע בסדרה "Tohuwabohu" של רשת השידור האוסטרית הציבורית "ORF".
ב-1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Quintett komplett". מ-1998 ועד 1999 גילמה שוטרת באופרת הסבון המשטרתית "Kaisermühlen Blues".
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה המפקח רקס.
היא הגישה תקופה מסוימת תוכנית ספורט ברדיו, מ-2003 ועד 2009 עבדה במרכז לרכיבת סוסים באוסטריה תחתית.
בשנת 2005 נולדה בתה.
הבליטה הקדם מצחית
שפילד (פירושונים)
איזבלה אראזובה
איזבלה אראזובה (בארמנית: Իզաբելլա Արազովա; נולדה ב-25 בספטמבר 1936) היא מלחינה ארמנית.
חייה.
איזבלה קונסטנטינובנה אראזובה (אראזיאן) נולדה ברוסטוב על הדון, ברית המועצות. היא למדה מוזיקה בקולג' מליקיאן למוזיקה מ-1955 עד 1958, ובהמשך למדה הלחנה אצל אורסט יבלאחוב בקונסרבטוריון של לנינגרד מ-1961 עד 1963, ואצל אדוארד מירזויאן בקונסרבטוריון של ירוואן מ-1964 עד 1967. אחרי השלמת לימודיה, לימדה תזמור, הלחנה והרמוניה במכון הפדגוגי בירוואן עד 1990. ב-1967 התקבלה כחברה באיגוד המלחינים הארמני.
יצירותיה של אראזובה מבוצעות בארמניה, רוסיה, אסטוניה, אוקראינה, ארצות הברית, יפן, צרפת ושווייץ. היא מתגוררת בירוואן מאז 1942.
TCAS (מערכת למניעת התנגשות באוויר)
מערכת למניעת התנגשות באוויר (באנגלית: TCAS - Traffic collision avoidance system) היא מערכת שתכליתה לצמצם את כמות ההתנגשויות באוויר. המערכת שולחת אותות חקירה לסביבת המטוס ואם יש מטוסים אחרים בסביבה שגם הם מצוידים במערכת, המערכת יודעת לתת מגוון התרעות למניעת התנגשות, ללא תלות בקשר כלשהו לקרקע.
מערכת TCAS כפופה לסטנדרטים שמוכתבים על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ונכון להיום יש רק שלוש חברות שמייצרות TCAS בעל רישיון. TCAS עונה לדרישות המחייבות התקנה של מערכת למניעת התנגשויות על כל המטוסים שרישיונם מאפשר להטיס בהם יותר מ־19 נוסעים.
מערכת ה־TCAS מציגה סוג של "תמונה אווירית" או נותנת התרעה קולית לטייסים. התצוגה בתא הטייס יכולה להתקבל על אותה תצוגה המשמשת גם את מד הנסיקה או על התצוגה האלקטרונית, על גבי מסך ה־EHSI.
תיאור המערכת.
מערכת TCAS מבוססת על שליחת אותות חקירה בתדר 1030 מגה־הרץ וקבלת תשובות ממשיבים בתדר 1090 מגה־הרץ. מחזור כזה של חקירה ותשובה יכול להתבצע כמה וכמה פעמים בשנייה, כאשר הקצב נקבע לפי כמה "קרובה" בזמן האפשרות להתנגשות - כלומר, כאשר המטוסים האחרים רחוקים ולא "מאיימים" קצב החקירות יהיה נמוך וכאשר המטוסים האחרים קרובים וזמן המפגש איתם קרוב יותר - קצב החקירות יגבר בהתאמה.
מערכת TCAS תתריע רק ממטוסים שהפעילו מערכת זיהוי עמית־טורף במוד C או במוד S. למטוסים שמפעילים מוד S יש מזהה מטוס ייחודי המורכב מהודעה בת 24 ביט. בשלב שני, במידה ולשני הצדדים יש מערכת TCAS, המערכות "יתאמו ביניהן" תמרון מניעת התנגשות - כדי שלא יקרה מצב בו לשני הצדדים מתקבלת אותה התרעה. כיום ההתרעה מוגבלת רק למישור האנכי - כלומר "טפס, טפס", "הנמך, הנמך" או הנחיה כלשהי באשר לשיעור ההנמכה או הנסיקה רצוי.