ממלכת איטליה פלשה לאלבניה ב-7 באפריל 1939, חמישה חודשים לפני תחילתה של מלחמת העולם השנייה. צבא ההגנה האלבני הוכח כלא יעיל נגד זה האיטלקי, ולאחר התגוננות קצרה, המדינה סופחה לאיטליה. המלך האלבני זוגו הראשון וממשלתו הוגלו מחוץ למדינה. ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני דרש שליטה ישירה על המדינה כדי להרחיב רשמית את האימפריה שלו, כמו שעשתה גרמניה בסיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה. אלבניה התנהלה דה יורה כמדינה עצמאית, אך הכובשים הקימו במדינה ממשלת בובות תחת חוקה חדשה, שהפכה את אלבניה לארץ חסות איטלקית. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי טען לכתר האלבני, והיה רשמית שליטה עד ל-25 ביולי 1943. במדינה שלטה המפלגה הפשיסטית האלבנית שהייתה למעשה השלוחה האלבנית של המפלגה הפשיסטית האיטלקית.
לאלבניה הייתה חשיבות היסטורית ותרבותית ללאומנים האיטלקים, תומכי הפשיזם, משום שהטריטוריה של אלבניה הייתה שנים רבות חלק מהאימפריה הרומית, ומאוחר יותר היו בה חופים (כמו דורס) שהושפעו ונשלטו על ידי הרפובליקה האיטלקית בוונציה.
אסטרטגית, השליטה באלבניה נתנה לאיטליה מיקום בבלקן שאיפשר לה לפלוש ליוון, שאכן כך עשתה בשנת 1940, וכמו כן איפשר לה לאיים על אויבת אחרת של איטליה, יוגוסלביה, שמלחמה איתה דרך אלבניה תאגור תמיכה מהלאומנים האלבנים שרצו לספח את הטריטוריות האלבניות בקוסובו ובוארדאר מקדוניה.
בזמן שוויטוריו אימנואלה שלט כמלך, שפקט ביי ורלאצ'י שימש כראש הממשלה וכראש המדינה. ב-3 בדצמבר 1941, ולארצ'י הוחלף בידי מוסטפא מרליקה קרויה. גרמניה הנאצית כבשה את שטח אלבניה כשאיטליה נכנעה בשנת 1943.
יחסי החוץ של אלבניה, מנהגיה, וכמו כן גם משאביה הטבעיים, כולם עברו לשליטתה הישירה של איטליה. במדינה שלטה המפלגה הפשיסטית האלבנית שהייתה למעשה השלוחה האלבנית של המפלגה הפשיסטית האיטלקית והפשיזם נתן אפשרות לתושבי איטליה להתיישב באלבניה ולקבל אדמות, שלבסוף יהפכו לאדמה איטלקית.
באוקטובר 1940 שימשה אלבניה כבסיס לפלישה האיטלקית הכושלת ליוון. מוסוליני תכנן לכבוש את יוון ומדינות אחרות באזור כמו יוגוסלביה כדי שאיטליה תשלוט על רוב קו החוף של הים התיכון. כיבוש זה היה חלק מהתפישה הפשיסטית של מייר נוסטרום (בלטינית: "הים שלנו") שבה תשלוט איטליה על כל הים התיכון.
אך מיד לאחר תחילת הפלישה, הדפו היוונים את האיטלקים וכבשו חלקים מאלבניה. במרץ 1941, גירשו הכוחות האיטלקים את הכוחות היוונים מדרום אלבניה, ובמשותף עם הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה השלימו את כיבוש יוון.
לאחר נפילת יוון ויוגוסלביה ב-1941, סיפחו הפשיסטים האיטלקים את כל הטריטוריות בהם התגוררו אלבנים בממלכת יוגוסלביה אל תוך ממלכת אלבניה. במאי 1941, טענו האלבנים הפשיסטים לבעלות כמעט על כל האדמות האלבניות בבלקן, ואף על אזורים בצפון יוון (צ'מריה) אשר נוהלו על ידי ממלכת אלבניה, אך גבולות אלו היו מעבר לאלו שהוסכמו בין איטליה וגרמניה. מקומות מסוימים בהם התגוררות אלבנים נותרו מחוץ לגבולות אלבניה; אלו שנמצאו בתחום ממלכת בולגריה.
בין אפריל 1941 לספטמבר 1943 נהנו השטחים האלבנים שמחוץ לאלבניה תחת השלטון האיטלקי ממספר יתרונות; לראשונה ניתנה להם הזכות ללמוד את שפתם המקומית, מכיוון שעד אז היו בתי ספר אלבנים מחוץ לחוק תחת השלטון העות'מאני והיוגוסלבי.
לאחר הפסקת הלחימה מצד האיטלקים בספטמבר 1943, נכבשה אלבניה על ידי גרמניה הנאצית, והחלה מלחמת גרילה אכזרית במדינה.
גולי אפריקה
פארק הפוטומק המזרחי
פארק הפוטומק המזרחי (באנגלית: East Potomac Park) הוא פארק ציבור הממוקם בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. על אף שמו, הפארק נמצא דרומית לאנדרטת ג'פרסון ולפארק הפוטומק המערבי, וממוקם בין תעלת וושינגטון לבין נהר הפוטומק.
בפארק ממוקמים מתקני ספורט ובהם מגרשי גולף וטניס, מסלולי הליכה וכן ממוקמת בו מרינה. ברחבי הפארק נטועים עצי הסאקורה (דובדבן יפני), בדומה לעצי פארק הפוטומק המערבי, והעצים שבסמוך לאנדרטת וושינגטון, הפורחים ומהווים בסיס לפסטיבל הלאומי של פריחת הדובדבן.
אנדרטת מגילת האש
אנדרטת מגילת האש היא אנדרטה הניצבת בהרי ירושלים, ממערב למושב כסלון ובה מונצחים תולדות עם ישראל משואה לתקומה. נחנכה בחודש מרץ 1972.
הקמה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת "בני ברית" בארצות הברית, ובתרומתו. האתר נבחר על ידי יוסף וַיְץ, מראשי קק"ל וממייסדי מינהל מקרקעי ישראל. את האנדרטה פיסל האמן נתן רפופורט, ניצול השואה בעצמו.
האנדרטה עשויה ברונזה וגובהה שמונה מטרים. צורתה היא של שני גלילי מגילה, המביעים את היותו של עם ישראל עם הספר. גליל אחד מתאר את השואה והשני את התקומה.
בחלק המסמל את השואה מתוארים בין השאר יאנוש קורצ'אק וילדיו, שורת קסדות המתארות את החיילים הנאצים, דמות מלוחמי הגטאות האוחזת רימון, ודמויות נוספות מאחורי גדרות המחנות. את חלק השואה חותמים תמונות של ניצולי השואה העולים לארץ במבצעי העפלה, יהודים מהארץ שעוזרים להם לרדת מהסירות, ודמות יהודי המנשק את אדמת ארץ ישראל.
בחלק המסמל את התקומה מפוסלים סמלים שונים של הארץ כמו: עצי זית, ילד אוחז אשכול ענבים, הרב גורן התוקע בשופר ליד אבני הכותל המערבי, מנורת בית המקדש המתוארת בשער טיטוס, דמות זקן (בן דמותו של רבי אריה לוין) המסמלת את אליהו הנביא, אנשים רוקדים הורה ודגלים מתנופפים ליד מלאך התוקע בחצוצרה.
במרווחים שנוצרו בין שני הגלילים ממוקמים שני חדרי זיכרון, שבתוך כל אחד מהם חרוט פסוק מהתנ"ך.
האנדרטה ממוקמת ביער הקדושים שבהרי ירושלים, סמוך למושב כסלון.
הלוח האירואסייתי
הלוח האירואסייתי הוא לוח טקטוני המכסה את השטח של אירואסיה (יבשת-על הכוללת את אסיה ואירופה), למעט הודו, המזרח התיכון וחלק במזרח סיביר. הלוח ממשיך עד לאמצע האוקיינוס האטלנטי. גבול בין הלוח האירו-אסייתי לבין הלוח הצפון-אמריקאי נמשך מצפון כדור הארץ עד הלוח הפיליפיני. מדרום, הלוח גובל בין הלוח האפריקאי, מזרחה יותר לוח ערב, מזרחה יותר הלוח ההודי ואז הלוח האוסטרלי. מהצד המערבי של הלוח נמצא הלוח הצפון-אמריקאי. הלוח האירו-אסייתי הוא הלוח השלישי בגודלו בעולם.
רעידת האדמה באוקיינוס ההודי בשנת 2004.
רעידת האדמה בעצמה 9.3 בסולם ריכטר באוקיינוס ההודי שאירעה ב־26 בדצמבר 2004 נגרמה עקב לחץ באזור ההפחתה בין הלוח ההודי והלוח האירו־אסייתי באוקיינוס ההודי המזרחי. באזור זה, בו הלוח ההודי גולש מתחת ללוח האירו־אסייתי בקצב של 6 סנטימטר בשנה, נמצאת תעלת סונדה. רעידות אדמה באזור זה נגרמות כאשר ההעתק מחליק בזווית ישרה אל התעלה, או כאשר חומר הנמצא מזרחית להעתק מחליק לכיוון התעלה.
כמו בכל רעידות האדמה הגדולות הדומות, רעידת האדמה הזו נגרמה עקב החלקת ההעתק בזווית ישרה אל התעלה. סדק בעומק 100 קילומטר גרם לכ־1,600 קילומטר מההעתק להחליק 15 מטרים, ולקרקעית הים לעלות מספר מטרים.
אלפרד האיוש
אלפרד האיוש (בהונגרית: Alfréd Hajós; 1 בפברואר 1878 - 12 בנובמבר 1955) היה שחיין הונגרי ממוצא יהודי, אדריכל מפורסם והאלוף האולימפי הראשון בשחייה. הוא זכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת אתונה הראשונה בעידן המודרני בשנת 1896, והיה לזוכה הצעיר ביותר (בן 18) באותה אולימפיאדה. נוסף לכך, היה מאוחר יותר לאחד משני ספורטאים האולימפיים שזכה במדליה גם במקצוע ספורט אולימפי וגם באומנות, מדליית כסף באדריכלות (תכנון ערים ומתקני ספורט) באולימפיאדת פריז (1924).
קורות חיים.
האיוש נולד בבודפשט, הונגריה בשם ארנולד גוטמן. בגיל 13 החל ללמוד שחייה תחרותית, לאחר שאביו טבע בנהר הדנובה. הוא בחר בשם המשפחה ההונגרי "האיוש" (Hajós) שהתאים, בצורה מסוימת, לעיסוקו הספורטיבי, ומשמעותו "מַלָּח".
בשנת 1896, בגיל 18, היה סטודנט לאדריכלות בהונגריה, בעת שהתקיימה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני באתונה, יוון. האיוש התקבל לתחרויות האולימפיות, אולם האישור מטעם האוניברסיטה להיעדרותו לא הגיע בקלות. מסופר כי לאחר שהגיע למשרד דקאן האוניברסיטה כשבאמתחתו מדליות הזהב בהן זכה, לא בירך אותו הדקאן לשלום; במקום זאת אמר לו: "מדליות הזהב שלך אינן מעניינות אותי, אך אני להוט לדעת כיצד תעבור עכשיו את הבחינות".
תחרויות השחייה באולימפיאדת אתונה התקיימו בים התיכון; ואילו התקן לבריכת שחייה אולימפית נקבע רק מאוחר יותר. האיוש בן ה-18 זכה בשתי מדליות זהב בתנאי מזג אוויר קשים: טמפרטורת המים הייתה 10 מעלות, וגלים בגובה ארבעה מטר שהתנפצו על השחיינים. כל ארבעת מקצי השחייה נערכו באותו יום, ה-11 באפריל. עובדה זו פגעה בהאיוש, אשר לא זכה לאפשרות להתאושש בין המקצים, והוא נאלץ להתחרות בשני מקצים בלבד, ובשניהם זכה. את תחרות 100 מ' בסגנון חופשי ניצח בזמן של 1:22.2 דקות, ואת תחרות 1200 מטר ניצח ב-18:22.2 דקות.
כאחד הזוכים במדליית זהב הוזמן לארוחת ערב רשמית עם נסיך הכתר, לימים, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ששאל אותו "היכן למדת לשחות כל כך טוב?" תשובתו המפורסמת של האיוש לנסיך הייתה "במים". האיוש היה צעיר הזוכים באולימפיאדת אתונה.
עוד קודם לזכייה זו, זכה האיוש במקום הראשון באליפויות אירופה בשנים 1895 ו-1896, בתחרויות 100 מטר בסגנון חופשי. בהיותו אתלט רב תחומי, זכה בשנת 1898 במקום הראשון באליפות הונגריה בריצת 100 מטר, וכן בריצת 400 מטר משוכות ובזריקת דיסקוס. בשנים 1901–1903 שיחק בתפקיד חלוץ נבחרת הכדורגל הלאומית של הונגריה, ובשנת 1906 שימש מאמן הנבחרת ההונגרית.