רנואר, סיסלי וויסלר. ובהמשך נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בפריז. שם למד אצל סבסטיאן קורני Sebastien Cornu, תלמיד של אנגר שאצלו השתלם גם רנואר. ניצל את ההזדמנות כדי להשתכלל במיוחד בהיבטים שהיו עדיין חלשים בחינוכו האומנותי: הגרפיקה והקומפוזיציה. בימי הקיץ ביקר בלובר על מנת להעתיק מיצירותיהם של ז'ריקו, רובנס, רמברנדט ואמנים קלאסיים אחרים המוצגים במוזיאון.
ברגע מסוים עזב את הסטודיו של קורני ובהיותו נמשך על ידי אסכולת ברביזון, התיישב ביישוב זה והשלים את השכלתו האמנותית על ידי התוועדות ליצירותיהם של מילה,קורו, קורבה, ותאודור רוסו. את חלק מהאמנים האלה (מילה, דוביני, קורו) פגש באכסניה של גאן על יד פונטבלו.
שמר על גישה אמנותית עצמאית, אם כי ייתכן כי הושפע במשהו מעמיתיו הפוסט-רומנטיים - בחר בנושאים ריאליסטיים, שאב השראה אולי "מהמשיכה לחיי הכפר של מילה, מהאהבה לנופים של דיאס דה לה פניה ושל רוסו, משירת הצבעים של קורו, מעוצמת המודלאז' של קורבה, מהעניין לאטודים של בעלי חיים היקרים לטרואיון , ואולי גם ממשיחת המכחול הארוכה והעצבנית של אדואר מאנה.
בהשראת סביבה אמנותית זו אימץ גריגורסקו שיטות חדשניות לביטוי, למשל בסוגת הציורים הנקראת "מתחת לכיפת השמיים" "en plein-air", שבישרה את פריצת האימפרסיוניזם. אחרי זמן מה פעל בסביבת האמנים במארלוט, גם כן בקרבת יער פונטנבלו.
בתקופת ה"ברביזון" שלו משיחות מכחולו או מברשתו היו לרוב קצרות ורחבות, תוך השארת עקבות בולטים, וצבעיו הפכו לבהירים יותר. באמצעות היכרות עם המצנט של האימפרסיוניסטים, ז'ורז' דה בליו, הכיר את סגונותיהם של מונה, רנואר וסיסלי. עם הזמן צבעיו נעשו עוד יותר בהירים אך המשיך לבחור בריאליזם ישיר ובנושאים כפריים.
לרגל התערוכה העולמית בפריז ב-1867, הציג שבע עבודות. בשנת 1868 הציג ב"סלון הפריזאי" את הציור "צועניה צעירה".
שנות ה-1890-1870.
חזר לארץ פעמים מספר והחל משנת 1870 השתתף ב"תערוכות האמנים בחיים" (מאוחר יותר קרויות "הסלונים הרשמיים,") בבוקרשט.
תערוכות אלה אורגנו על ידי בתי הספר לאמנויות שבחסות המדינה, שגישתם לאמנות הייתה שמרנית ומגבילה ניסיונות לחידושים. לכן בתערוכה ב-1870 שבו הציג גריגורסקו 26 תמונות, הוא לא זכה בשום סוג של פרס או הערכה חיובית.
בנסיבות אלה קם פורום חדש - "חברת ידידי האמוניות היפות" שארגנה את התערוכה הקיבוצית הראשונה שלה בבוקרשט בשנת 1873. כאן הורשה גריגורסקו להציג 146 ציורים שהביאו לו הצלחה רבה בקרב הקהל, אך זכו גם לבקורת חריפה מצד חסידי האמנות האקדמיסטית. תערוכה זו משנת 1873 נחשבת לנקודת ציון בהתפתחות האמנות ברומניה שהתחילה לצאת מהמסגרת המגבילה של ה"סלונים הרשמיים"
צעד נוסף קדימה נעשה בשנת 1896 כשקבוצת אמנים צעירים - ובראשם לוקיאן, ורמונט וארטאקינו פתחו, בנוכחותו של גריגורסקו את "תערוכת האמנים העצמאיים".
בינתיים, בשנים 1873–1874 ערך הצייר מסעות לימוד באיטליה- ברומא, נאפולי, פומפיי, יוון ובווינה.
בשנת 1877 הוזמן ללוות את צבא מולדתו כ"צייר חזית" וביצע בעת קרבות מלחמת העצמאות של רומניה, בגריביצה וראחובה (אוריאחובו), בשטח בולגריה, ציורים ורישומים שהיוו את הבסיס לקומפוזיציות עתידיות (שחלקם נאספו ב"אלבום מלחמת העצמאות"). מפורסמות במיוחד הפכו התמונות "המתקפה בסמרדן", "החצוצרן" ו"הזקיף".
בין השנים 1879–1890 עבד בעיקר בצרפת, חלק מן הזמן ביישוב ויטרה Vitré בברטאן, וחלק בסטודיו שלו בפריז.
היה נשוי למריה דנצ'ו. לזוג נולד בן, גאורגה גריגורסקו.
שנותיו האחרונות ברומניה.
בשובו לרומניה, בין בשנים 1891–1904 הציג תערוכות אישיות באתנאום הרומני. בשנת 1890 התיישב בעיירה קמפינה והתמסר לנושאים כפריים שצייר אותם בגרסאות אינסופיות:
תמונות של כפריות, עגלות שוורים בדרכי כפר מאובקים ונופים רומניים שונים.
בשנת 1899 נבחר כחבר כבוד של האקדמיה הרומנית.
ניקולאיה גריגורסקו נפטר ב-21 ביולי 1907 בקמפינה. בסטודיו שלו, על החצובה עמדה תמונתו האחרונה הבלתי נגמרת "החזרה מהיריד".
הנצחה.
המוזיאון ממוקם בבית בו חי הצייר את שנותיו האחרונות - 1904–1907. הבית נשרף בימי מלחמת העולם הראשונה ושוקם בשנים 1954–1955.
לקריאה נוספת.
(ג'ורג'ה אופרסקו - ניקולאיה גריגורסקו, 2 כרכים, בוקרשט, 1961-1962
(וסילה וארגה - "ניקולאיה גריגורסקו", בוקרשט, 1973) (ברומנית),
(באנגלית)
קישורים חיצוניים.
Cătălin Pruteanu - "Tânărul Grigorescu la Mănăstirea Zamfira, Jurnalul Naţional 22.3.2009"
Alexandru Vlahuţă - "Pictorul Grigorescu" (אלכסנדרו ולאחוצה - "הצייר גריגורסקו")
(אואג'ן פוחונצו - מבוא לאמנויות הפלסטיות, הוצאת אלבטרוס, בוקרשט 1980)
יענקל'ה אלפרין
שיעור תחלופה שולי
שיעור תחלופה שולי (באנגלית: Marginal Rate of Substitution, MRS) הוא מושג בסיסי בכלכלה, המבטא את הכמות ממוצר כלשהו שעליה מוכן פרט לוותר על מנת לקבל יחידה אחת ממוצר אחר.
בניסוח אחר, שיעור התחלופה השולי בין X ל-Y הוא היחס שבו הפרט יכול להמיר יחידה אחת של טובין X ב:formula_1 של טובין Y, תוך שמירה על אותה רמת תועלת.
שיעור התחלופה השולי כיחס הנגזרות החלקיות של עקומת האדישות.
שיעור התחלופה השולי הוא השיפוע של עקומת האדישות עליה נמצא הפרט, בנקודה המוגדרת על ידי הסל הנוכחי (בהנחה שהשיפוע בנקודה אכן מוגדר). שיפוע העקומה שווה גם ליחס הנגזרות החלקיות שלה.
הוכחה.
תחת הנחה שימושית ומקובלת במודלים רבים בכלכלה, לפיה הטובין הם גדלים רציפים, ניתן לנתח את המשמעות של שינויים אינפיטסימליים בכמויות הנצרכות ולכן ניתן להגדיר את הנגזרת של גדלים שונים לפי כמות הטובין.
נניח, אם כן, כי בכלכלה ישנם שני סוגי טובין – formula_3 ו-formula_4 (רציפים). נניח גם כי לפרט מסוים (למשל צרכן), קיימות העדפות על סלי צריכה שונים, אותן ניתן לתאר באמצעות פונקציית תועלת – formula_5.
עקומת אדישות היא אוסף נקודות שוות תועלת במישור formula_6. במילים אחרות: על עקומת אדישות כלשהי formula_7.
אם מסמנים את הנגזרות החלקיות של formula_8 לפי formula_3 ולפי formula_4 כ-formula_11 ו-formula_12 בהתאמה, אז גזירה של המשוואה המתארת את עקומת האדישות לפי formula_3 נותנת:
ובאמצעות פעולות אלגבריות פשוטות ניתן לקבל את השוויון המבוקש:
כלומר: שיעור התחלופה השולי בין formula_3 ל-formula_4 שווה ליחס הנגזרות החלקיות של formula_5, והוא מבטא את השיפוע המקומי של עקומת האדישות.
שושנה שקופ
קתי בייקר
קתרין ויטון "קתי" בייקר (באנגלית: Katherine Whitton "Kathy" Baker; נולדה ב-8 ביוני 1950) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי על תפקידה כד"ר ג'יל ברוק בסדרה "סודות העיר".
ביוגרפיה.
בייקר נולדה בעיר מידלנד שבטקסס, בתם של הלן אנדרה, ילידת צרפת, וג'ון סיוונד בייקר.
גדלה בקהילת אגודת הידידים.
בייקר למדה משחק בבית ספר לאומנויות שבולנסיה קליפורניה, קיבלה תואר בצרפתית ב"אוניברסיטת קליפורניה בברקלי".
לאחר מכן נסעה לצרפת כדי ללמוד בישול ב"קורדון בלו".
כשחזרה לארצות הברית עבדה בתור עוזרת שף והתאמנה ב"תיאטרון הקסם" שבסן פרנסיסקו.
הופעותיה מצאו חן בעיניי המחזאי-שחקן סם שפרד שהחליט ללהק אותה מיידית בהפקותיו.
לבייקר שני ילדים מנישואיה הראשונים לדונלד קאלימיירי.
נישאה בפעם השנייה ב-2003 לבמאי סטיבן רובמן.
קריירת משחק.
בייקר החלה את דרכה בהוליווד בסרט "הצוות המובחר" בתפקיד לואיס אשתו של האסטרונאוט אלן שפרד (סקוט גלן).
בייקר זכתה להכרה ראשונה ב-1987 כשהועמדה לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה בתור פונצ'י, הפרוצה של הסרסור פאסט בלאק (מורגן פרימן) בהפקתם של מנחם גולן ויורם גלובוס "עיתונות שחורה".
ב-1989 זכתה לשחק בתפקידים משמעותיים לצידם של כוכבי קולנוע כמו ג'ק למון בדרמה הקומית "אבא" ורוברט דה נירו בדרמה "ג'ק סכינאי".
בייקר זכתה לפרסום משמעותי ראשון ב-1990 בפנטזיה הקודרת של טים ברטון "המספריים של אדוארד" בזכות תפקידה בתור ג'וייס מונרו השכנה המטופחת של פג בוגס (דיאן ויסט) שמנסה לפתות את אדוארד החריג בעל ידי המספריים (ג'וני דפ) ולאחר מכן מסיתה את העיירה כולה כנגדו.
את הצלחתה המקצועית המרשימה (שלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה) קצרה בייקר על תפקידה בארבע עונות סדרת הדרמה "סודות העיר" בתור רופאת העיירה רומא שבויסקונסין ד"ר ג'יל ברוק.
ב-1997 שיחקה בייקר את הלן אמם של המתבגרים ג'סיי (בילי קרודופ) ודאג הולט (חואקין פיניקס) בדרמה הרומנטית "להמציא את האהבה".
ב-1999 הופיעה בעיבוד הקולנועי של לאסה הלסטרם לרומן "תקנות בית השכר" בתור אחות בית היתומים המסורה אנג'לה.
בשנת 2000 השתתפה בייקר בסרטו הראשון של רודריגו גרסיה "דברים שאפשר לדעת עליה" וגילמה את האם החד הורית רוז.
ב-2003 שיחקה בדרמת המלחמה התקופתית "קולד מאונטן" בתור סאלי סוונגר שכנה של אדה מונרו (ניקול קידמן), ב-2004 גילמה את בברלי אמה של ג'נה ריינק (ג'ניפר גארנר) בקומדיה "פתאום 30".
ב-2008 שיחקה בייקר את ג'ין אשתו לשעבר של הארווי שיין (דאסטין הופמן) בסרט "הזדמנות אחרונה לאהבה".
מחוץ לתעשיית הסרטים הופיעה בייקר בסדרות "בוסטון פאבליק" בתור המורה מרדית' פיטרס ו"מדיום" בתור אמה של הדמות הראשית אליסון דובואה (פטרישה ארקט).
אחא בריה דרבא
מקול אוטומטי
רב אחא בר רב הונא
רב אחא בר (רב) הונא היה אמורא בדור הרביעי לאמוראי בבל.