טיעונים בעד רפורמה אגררית:
עם זאת, רבים מהטיעונים האלה מתנגשים עם הזכות לרכוש, שהיא זכות אדם יסודית, במרבית החברות והארצות. למעט הדוגלים בכלכלה חופשית לחלוטין, בה ניתן להעביר קרקע רק ממי שמוכר מרצונו למי שקונה מרצונו, כל צורות הרפורמה האגררית מעלות שאלות בדבר תפקיד החברה בעיצוב זכויות הפרט והמקום הראוי לממשלה בחייהם של אזרחיה.
שאלות אלה כוללות:
סוחבאטאר
סוחבאטאר (מחוז)
סוחבאטאר (במונגולית: Сүхбаатар аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במזרח המדינה ובירתו היא ברון-אורט. הוא קרוי על שם הגיבור הלאומי המונגולי דמדין סוחבאטאר.
חובד
חובד (במונגולית: Ховд аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במערב המדינה ובירתו היא חובד. נשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' הוא יליד תת-המחוז זרג.
פרוזדור ירושלים
פרוזדור ירושלים הוא השטח המחבר בין השפלה לירושלים ונמצא בגבולות הקו הירוק. אזור זה נכבש במלחמת העצמאות, במהלך פריצת הדרך לירושלים, והיה מוקף עד למלחמת ששת הימים בשטח ממלכת ירדן.
פרוזדור ירושלים אינו נבדל מבחינה משמעותית מאזורים גאוגרפים סמוכים לו מצפון ומדרום, והגדרת אזור זה היא צבאית-מדינית ולא גאוגרפית.
מקורו של המונח, המתאר את השטח המקשר בין ירושלים לערי החוף והמוצא אל הים, הוא כנראה בתקופה הצלבנית, אולם את משמעותו הגאופוליטית הנוכחית הוא קיבל מהצעת החלוקה של ועדת פיל ב-1937, על פיה השטח המקשר בין ירושלים ליפו יישאר תחת מנדט בריטי קבוע.
חשיבותו של השטח לישראל.
מאז תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל היה צורך לשמור על נתיב בטוח למעבר בין השפלה לירושלים שם גרו תושבים יהודיים רבים. ללא מעבר בטוח ירושלים הייתה בסכנת מצור תמידית. למרות זאת, בראשית מלחמת העצמאות היו יישובים מועטים ביותר בפרוזדור המחבר בין ירושלים לשפלה. הקיבוצים קריית ענבים ומעלה החמישה היו הקיבוצים היחידים באזור ושם שכן כוח של הפלמ"ח שהיה אמור לאפשר מעבר חופשי של תנועה בנתיב שהיום בנוי עליו כביש 1.
המלחמה על הפרוזדור לירושלים.
בתחילת המלחמה הערבים מהכפרים הסמוכים לאזור הצליחו לגרום נזקים כבדים לשיירות שנעו בתוואי השטח הקשה. בעיקר באזור שער הגיא שם הכביש מתפתל בתוך נחל ומסביבו הרים השולטים עליו. צה"ל עשה מספר התקפות במטרה לפתוח את הדרך לירושלים כמו מבצע נחשון. אך כל פעם הדרך נשארה פתוחה רק למספר שעות. עקב חוסר היכולת של ישראל לשלוט על הפרוזדור לירושלים, העיר הייתה נתונה במצור. בהמשך המלחמה, הצליח צה"ל במספר מבצעים לכבוש את כל רכסי ההרים השולטים על הכביש ואף הרחיב את הפרוזדור בעיקר לכיוון דרום. אך המעבר בין ירושלים לשפלה לא היה חופשי עד למלחמת ששת הימים כאשר צה"ל כבש את לטרון ובכך אפשר מעבר חופשי דרך כביש אחד.
לאחר המלחמה, הקרן הקיימת לישראל השקיעה משאבים ניכרים ביעור הפרוזדור.
נתיבי תחבורה בפרוזדור.
מלבד כביש מספר 1 נבנו עוד שני כבישים שנסללו מאזור עין כרם בירושלים לשפלה, הראשון כביש 395 דרך רמת רזיאל לאזור בית שמש וכביש הגבורה המוביל לרמלה ורחובות והשני כביש 386 דרך בר גיורא וצור הדסה המוביל יחד עם כביש 375 לעמק האלה ובית שמש.
מערך תחבורה נוסף דרך הפרוזדור הם קווי הרכבת. ישנו קו רכבת ישן לירושלים העובר דרך נחל שורק. קו זה היה פעיל מהתקופה העות'מאנית ועד 1998 באופן כמעט רצוף. ב-1998 הוחלט לסגור את קו הרכבת בגלל בעיות טכניות והוא שב לפעולה ב-2005. מכיוון שקו זה הוא בתוואי שטח קשה ונבנה לפני שנים רבות זמן הנסיעה בו הוא ארוך ואין רבים שמשתמשים בו. משנת 2004 נבנה קו רכבת מהיר לירושלים שעובר דרך מודיעין.
בחודש דצמבר 2019 נפתח קו הרכבת לכל אורכו מתחנת תל אביב ההגנה עד תחנה מרכזית ירושלים. קו זה עובר בחלקו במנהרות ועל גשרים על מנת לקצר את זמן הנסיעה. משך זמן הנסיעה לכל אורכו הוא במשך 28 דקות בלבד.
יישובים ישראלים בפרוזדור.
לאורך השנים נבנו יישובים רבים בפרוזדור ויצרו שליטה ישראלית ברורה באזור.
רשימת יישובי פרוזדור ירושלים לפי סדר גובהם מעל פני הים:
גוביסומבר
גוביסומבר (במונגולית: Говьсүмбэр аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במרכז המדינה ובירתו היא צ'ויר.
חנטי
חנטי (מונגולית: Хэнтий аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במזרח המדינה ובירתו היא אונדורחן. ג'ינגיס חאן, מייסד האימפריה המונגולית, נולד באזור זה.
כיכר הדוידקה
כיכר הדָוִידְקָה הוא כינויה הלא רשמי אך השגור של כיכר החירות, כיכר מרכזית בירושלים, סמוך לשוק מחנה יהודה. הכיכר מהווה מפגש של רחוב יפו, רחובה הראשי של העיר, עם רחוב הנביאים ורחוב כי"ח. בצדה האחד של הכיכר נמצא מרכז כלל ומעבר לכביש מבנה אכסניית הנוער "הדווידקה" שהוסב לאכסניה לתרמילאים בשם "אברהם הוסטל". המקום ידוע כמרכז מסחרי בו קיימות חנויות סלולר רבות ובמיוחד חנויות המוכרות טלפונים כשרים.
היסטוריה.
בשנות המדינה הראשונות נודע הכיכר ככיכר בית הדגל, ממנה יצאו הלוויות
והפגנות בימי ירושלים המחולקת.
בשנות ה-50 הוחלט להציב ברחבי המדינה אנדרטאות שינציחו את נשק מלחמת העצמאות. מיקום האנדרטאות נקבע על ידי וועדה שכללה את המחלקה להנצחת החייל ונציגי משרד הביטחון והמקום שנקבע בירושלים היה פינת רחוב יפו ורחוב הנביאים. עבודות הקמת האנדרטה החלו בתחילת שנת 1956 וטקס הסרת הלוט מעל האנדרטה נערך ב־8 במאי באותה שנה; הלוט הוסר מעליה על ידי ממציא המרגמה דוד ליבוביץ, ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס נשא את הנאום המרכזי. האנדרטה זכתה לפופולריות רבה ובפברואר 1957 הודיעה עיריית ירושלים למשרד הביטחון שהיא מבקשת לרצף את סביבות האנדרטה משום שהיא אינה מצליחה לשמור על ערוגות הפרחים שסביבה מפני ההמון שבא לצפות באנדרטה מקרוב.
מיקומה של האנדרטה בכיכר השתנה עם השנים לאחר שהוסטה מ"אי תנועה" במרכז הכיכר אל שוליה במקביל לשינוי תוואי הכביש.
במרץ 2008 התחילו בכיכר עבודות מתיחת-פנים ושיפוץ כולל כאשר מרכז התוכנית היה הקמת קיר מאבן בגוון ברונזה שיתנשא לגובה 16 מטרים בסמוך לאנדרטה. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל המקסיקני ריקרדו לגורטה (Legorreta), ואמור היה להסתיים בשנת 2009. בשל העבודות, אנדרטת הדוידקה הועברה באופן זמני לצומת הסמוך לבית החולים שערי צדק, והוחזרה ב-2010. שיפוץ הכיכר התבצע כחלק מהפיכת רובו של רחוב יפו למדרחוב ומעבר הרכבת הקלה בו. התנגדות התושבים ל"קיר האדום" בכיכר ולאלמנט העמודים המוארים ושדרות העמודים שתוכננו בשוליה, הביא לצמצום תוכנית השיפוצים וכך השינוי העיקרי בכיכר היה הקמת מזרקה קטנה בגב האנדרטה ונטיעת עצי נוי סביבה. ב-2018 נוספו לצד המזרקה גם פינות ישיבה ועציצים עשויים עץ.
תיאור הכיכר.
הכיכר, שגודלה הוא כ־7.5 דונם, מכונה כך על שם אנדרטת הדוידקה (סוג של מרגמה) הניצבת בטבורה. האנדרטה, שעוצבה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, בנויה מאבנים ירושלמיות המעוצבות ככובע גרב, הכובע הנפוץ בקרב לוחמי מלחמת העצמאות. על האבנים חקוקים דברי הנביא ישעיהו לחזקיהו המלך: . בבסיס האנדרטה מוצבת מרגמת הדוידקה כשבלועה פגז מוכן לירי.
הכיכר שוכנת בקטע רחוב יפו המשמש כמדרחוב המתחיל בשוק מחנה יהודה, וממשיך לאחר הכיכר לעבר כיכר ציון וכיכר צה"ל. מדרחוב זה מאפשר מעבר של הולכי-רגל כמעט ללא צורך במעבר כבישים מהעיר העתיקה ועד מרכז ירושלים, בין השאר למדרחוב בן-יהודה ולאתרים אחרים.
כיכר החירות
ספוגיים
ספוגי ים (שם מדעי: Porifera) היא מערכה של בעלי חיים נקבוביים רב-תאיים ירודים, חסרי החוליות, הנמנים עם תת-ממלכה Parazoa. הספוגים הם שוכני מים ונייחים (צמודי מצע, בנטיים). מקור השם - נושאי חורים. בעלי חיים אלה הם הפשוטים בין בעלי החיים הרב-תאיים משום שאין להם איברים מוגדרים.
מערכת הספוגים היא מערכה נרחבת ביותר הכוללת כ-10,000 מינים ידועים ומינים חדשים מתגלים בכל עת. הספוגיים מצויים בעיקר במים מלוחים (בכל חלקי הים), אך גם במים מתוקים, החל ממים רדודים ועד לעומק של יותר מ-. בע"ח קדומים אלו הם מראשוני היצורים הרב תאיים בכדור הארץ.
הספוגיים ניזונים ממזון העובר במים והמסונן בגופם באמצעות מערכת סינון ביולוגית. זרימת המים היא דרך תעלת הכניסה (Incurrent Canal), משם אל חדרי הסינון ולבסוף אל תעלת היציאה (Excurrent Canal) ואל פתח היציאה הגדול, האוסקולום ("osculum"). הצורה הפשוטה ביותר במורכבותה של ספוגיים היא צינור המחובר בקצה אחד לנקודת אחיזה. בנוסף, תוחלת חייהם היא כ-5,000 שנה, יותר ממרבית בעלי החיים.
מבנה הגוף בספוגיים.
מבחינה פיזיולוגית, הספוגיים הם מבעלי החיים הפשוטים והקדומים ביותר מבחינה אבולוציונית ואינם כוללים שרירים, עצבים או שום איבר פנימי אחר. למעשה ניתן לראות בספוג מושבה רב-תאית יותר מאשר אורגניזם רב-תאי. בשל השוני המשמעותי הזה מיצורים רב-תאיים אחרים, הוטבע המושג "Eumetazoa" המגדיר את כלל היצורים הרב-תאיים, למעט הספוגיים. למעשה ניתן לשבור ספוג לתאים בודדים ואלה יוכלו להסתדר וליצור ספוג חדש. אם בצורה זו יועברו מספר ספוגיים, כל אחד מהן יסתדר חזרה בצורה משלו.
קיימות עדויות של מאובנים של ספוגיים מעידן הפרקמבריון.
קיימות שלוש צורות עיקריות של ספוג :
סוגי התאים בספוג.
לספוג ישנו בסך הכול מספר קטן של טיפוסי תאים :
רבייה.
ביצור זה, יש שתי צורות רבייה: רבייה מינית ורבייה אל מינית.
יכולת זיהוי עצמי-לא עצמי.
ספוגים ששונים מבחינה גנטית יוצרים דחייה האחד מן השני בצורת רקבון ותמותה. ישנו זיכרון אימונולוגי כך שבכל הצמדה תגובת הזיהוי והדחייה יתרחשו מהר יותר.