בתחום המחקר תרם אליקים לחקר מחלות לב ומחלות כבד והיה בין הראשונים למציאת טיפול במחלת הקדחת הים התיכונית. בשנים 1974–1980 הוא כיהן כיו"ר הראשון של המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית, יו"ר ועדת המחקר של האיגוד האסיאתי לקרדיולוגיה (1968–1972), וכן יו"ר מייסד של האיגוד הישראלי לחקר הכבד (1972–1976). במהלך שנות עבודתו פורסמו על ידו למעלה מ-200 מאמרים, כמו גם הספר "Recurrent Polyserositis" ושלושה ספרים נוספים שערך.
עבודתו ארוכת השנים בתחום הרפואה זיכתה אותו בפרסים רבים: פרס בן ארי לרפואה פנימית (1950), פרס פרדגרין למחקר שטח הקרדיו-וסקולרי (1952), פרס צוילינג לתרומה מצטיינת לעיתון "רפואה" (1952), תואר התלמיד המצטיין בכל הזמנים מטעם בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" (1987), פרס על תרומתו להפחתת התמותה של נשים הרות (1997), פרס על תרומתו לחקר הקדחת הים התיכונית (1997), אות יקיר ירושלים (1998) ופרס ישראל לרפואה (2001).
בין תלמידיו : פרופ' ראובן ויסקופר.
אליקים נפטר ב-2013, נטמן בהר המנוחות והותיר אחריו שני בנים רופאים, רמי ואלון אליקים, שניהם מנהלי מחלקות.
מריר
אדית וורטון
אדית וורטון (באנגלית: Edith Wharton; 24 בינואר 1862 - 11 באוגוסט 1937) הייתה סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים.
חייה.
אדית ניובולד ג'ונס נולדה ב-24 בינואר 1862, למשפחה עשירה. הוריה היו ג'ורג' פרדריק ג'ונס ולוקרציה סטיבנס רינלאנדר. היו לה שני אחים: פרדריק רינלאנדר והנרי אדוארד.
ב-1885, בגיל 23, התחתנה עם אדוארד (טדי) רובינס וורטון, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים. אדוארד בא ממשפחה מבוססת בבוסטון, בן למעמד החברתי של אדית, חובב ספורט וג'נטלמן, והיה שותף לאהבתה לנסיעות ולטיולים. במרוצת השנים התגלו אצל אדוארד וורטון סימני התערערות נפשית, שהלכו והחמירו. ב-1913, אחרי שוורטון עבר התמוטטות עצבים, אובחן כחולה נפש ואושפז בבית חולים, התגרשו אדית ואדוארד לאחר 28 שנות נישואים.
שנות היצירה.
ב-1901 בנתה וורטון את אחוזת "ההר" (The Mount) בלנוקס, מסצ'וסטס, שם כתבה כמה מספריה, ובהם "בית השמחה" (1905), ספרה הראשון, שעוסק בעלילות "החברה הגבוהה" ואצולת הממון של ניו יורק במאה ה-19. בבית זה אירחה כמה מחשובי האישים בעולם הספרות של אמריקה, ובהם חברה הקרוב, הנרי ג'יימס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חילקה וורטון את זמנה בין פריז לפרובאנס, שם סיימה לכתוב את "עידן התמימות" ב-1920. ב-1921 זכה "עידן התמימות" בפרס פוליצר לספרות. וורטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס. היא דיברה צרפתית שוטפת והרבה מספריה פורסמו גם באנגלית וגם בצרפתית.
כתיבתה של וורטון מתאפיינת בהתבוננות בוחנת, מעמיקה ושנונה במעמדות באמריקה. שילוב מוצלח זה שירת אותה היטב בבואה לכתוב רומנים וסיפורים קצרים, עוקצניים והומוריסטים. בין ידידיה היו רבים מן האינטלקטואלים ידועי השם של אותה תקופה, כמו הנרי ג'יימס, סינקלר לואיס, ז'אן קוקטו ואנדרה ז'יד. פגישתה עם הסופר פרנסיס סקוט פיצג'רלד תוארה בידי העורכים של מכתביה כ"אחת הפגישות הכושלות ביותר בעולם הספרות האמריקאית". גם תאודור רוזוולט נמנה עם ידידיה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה השקיעה את כל מרצה בעבודת צדקה למען פליטים, וב-1916 הוענק לה אות אבירת לגיון הכבוד הצרפתי כהוקרה על מחויבותה לעקורים. עבודת הרווחה שעסקה בה כללה הקמת סדנאות לנשים צרפתיות מובטלות, ארגון קונצרטים כדי לספק עבודה לנגנים, פתיחת בתי חולים לשחפנים והקמת "אכסניות אמריקאיות" לפליטים בלגים. עם סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, נטשה את בית העיר האופנתי שלה ועברה ל"פאביון קולומב" בסאן-ברי-סו-פורה הסמוכה, להתענג שם על מנעמי הכפר.
לצד כתיבתה הספרותית, הייתה וורטון אדריכלית נוף ומעצבת פנים מוערכת מאוד בזמנה. בתחום עיסוק זה כתבה מספר ספרים רבי השפעה, בהם הספר הראשון שלה שיצא לאור, "עיצוב בתים".
וורטון המשיכה לכתוב עד מותה ב-11 באוגוסט 1937 בגיל 75 בצרפת.
הרומן האחרון של וורטון "האריסטוקרטים", לא היה גמור כאשר נפטרה.
משוואות דיפרנציאליות רגילות
קמחיתיים
קמחיתיים (שם מדעי: Pseudococcidae) היא משפחה של חרקים השייכת לעל-משפחה כנימות המגן. בארץ ישראל ידועים 39 מינים ב-20 סוגים שונים.
אסתר קירה
אסתר קירה חאנדאלי (Esther Kyra Handali, (1539–1592)), יהודיה, הייתה אשת מפתח בחצר הסולטנים באיסטנבול בסביבות שנת 1600.
נולדה באימפריה העות'מאנית, למשפחה ממעמד צנוע. היא ובעלה, אליהו חאנדאלי, התחילו בעסק מסחרי קטן של קוסמטיקה ותכשיטים זולים. קירה התאלמנה מבעלה בשנת 1548 והייתה אז גבירה בשנות העשרים המאוחרות לחייה. היא החלה להתרכז באספקת שירותים לנשים בהרמון של הסולטאן סולימאן המפואר, אשר נאסר עליהן ליצור קשר עם גברים מחוץ למשפחה, והן יכלו להסתובב רק בארמון, לפי החוק המוסלמי.
אסתר הייתה חלק מאותן יהודיות חצר - יהודיות שהיו סוכנות של נשים גבוהות בהרמון הסולטאנים והיוו את צינור הקשר שלהן עם העולם החיצון. נשים יהודיות נחשבו לאירופאיות מספיק על מנת שיוכלו לתקשר עם נשים בהרמון ומחוצה לו. חלקן של הנשים היהודיות מן המעמדות הנמוכים התפרנסו על ידי קנייתם של מוצרי ריקמה ותפירה מידי נשים מוסלמיות ומכירתם בשווקים. במאות ה-16 וה-17 הגיעו כמה מנשות הארמון אלה, בראש ובראשונה אמהות הסולטאנים, לידי השפעה פוליטית של ממש על ענייני הקיסרות העותמאנית. נשים אלו נקראו קיירה, מלה שמוצאה יווני.
אסתר קירה הפכה להיות הסוכנת של נשות ההרמון, היא רכשה עבורן בגדי משי, אבנים יקרות, כלים לבית ועוד. אסתר הייתה בולטת בין הנשים שהייתה להם השפעה בחצר העות'מאנית בסוף המאה ה-16.
אסתר, אלמנתו של אליהו חאנדאלי, הייתה פעילה לפני 1566, ושירתה שלושה סולטאנים.
רקע.
התקופה הזו של סוף המאה ה – 16 היא תקופת סיום שלטון עשרת הסולטנים הגדולים, כשסולימאן המפואר הלך לעולמו ב – 1566. אחריו עולה סלים השני, בנו של סולימאן, שמשל עד 1574.
סלים עלה לשלטון בזכות אמו ובזכות תככים ורצח אחיו. סלים לא היה מוכשר כאביו, אבל המינויים בממשל נעשו עוד בימי אביו והוזיר הגדול היה עדיין מינוי של סולימאן והעניינים ממשיכים להתנהל על מי מנוחות. לאחר סלים עלה מוראד השלישי, שמשל מ 1574 – 1595. אחריו עלה מחמת השלישי שמשל עד 1603. הבא היה אחמת הראשון משל מ 1603 – 1617.
התקופה הזו של הסולטנים האלה היא תקופת הירידה של העותמאנית. השלטון עדיין עובר מאב לבן ואחר כך מתחיל לעבור מאח אחד לשני. שיטת רצח האחים הפסיקה והיורשים הפוטנציאליים נשמרו בתוך ארמון שנודע בשם קפס, שלא היה חסר להם דבר בו, אך יצאו משם מנוונים ולוקים בנפשם. כאן מתחילים הסולטנים הראשונים שהם יצירי הקפס.
בתקופה הזו, שמכונה לעיתים סולטנות הנשים, ישנה השפעה גדולה מאוד לנשים בהרמון על המתרחש באדמיניסטרציה והפוליטיקה בהרמון. מי שקובעות מי יעלה אחד כנגד השני ולמעשה גם מנהלות את הפוליטיקה והכלכלה ומטפחות קשרים בין לאומיים הן הנשים והאמהות.
פועלה.
בתחילת דרכה בהרמון, אסתר שימשה כספקית תכשיטים לנשות הארמון ובהמשך חייה הייתה הספקית הראשית לנשות הארמון. בנוסף לכך, אסתר קיבלה זיכיון לקבלת מיסים מחוות בתקופתו הסולטאן מוראד השלישי ובתקופתו של הסולטאן מוחמד השלישי. כל זאת בזכות קשריה עם אימו של הסולטאן מורד ועם אשתו המועדפת עליו.
הסולטאן ואשתו נעזרו באסתר לא רק לצורך קניית מוצרים להרמון, אלא גם עזרה להם בעצות דיפלומטיות וביצירת קשרים עם הנציגויות האירופיות באיסטנבול. אשתו של מוראד השלישי, ואלידי סאפ'יי, היא זו שהייתה המחברת של אסתר להרמון. היא גם השפיעה על בנה, מוחמד השלישי לתת כח רב בידיה של אסתר, עד כדי כך שניתן לה העיסוק במינויים של שרי החיל והפרשים, הידועים גם בשם סיפאים או יניצ'רים. כמו כן הצליחה אסתר להעניק לבנה, משה, את התפקיד של המוכס הראשי באיסטנבול.
אסתר הצליחה לצבור רכוש רב והיא נודעה כגוף בעל השפעה בחצר הסולטנות. היא השתמשה בהונה הרב על מנת לתמוך בתלמידים, לעזור בהדפסת ספרים בעברית, ולתמוך בסוחרים שעסקיהם נשדדו בזמן שרפה. ביתה היה פתוח לרווחה בפני חכמים וסופרים וכן בפני עניים ואביונים, אלמנות ויתומים. נכתב עליה כי:
ניתן להבין מציטוט זה עד כמה היה רם מעמדה בקרב הקהילה היהודית באיסטנבול.
נסיבות מותה קשורות היו לסכסוך בינה ובין אחד מראשי הצבא. אותו קצין הגיע לביתה ובידו סכום כסף גדול על מנת להשיג בעבורו מינוי לאחד מראשי חיילות הפרשים. שר נוסף שמע על המקרה והגיע אל רחל לדרוש את המשרה בהביאו סכום גדול יותר מן הקצין האחר. כששמע זאת הקצין הראשון, כעס מאוד ודרש מאת שר העיר איסטנבול, חליל פחה, אישור לנקום בה וכן קיבל אותו. ביום הראשון לחג הפסח, בשנת 1600, בא אותו השר בליווי פרשים אל בית חאנדאלי. אסתר ובנה משה נרצחו באכזריות בארמונו של חליל פחה ורכושם הרב נבזז.
אסתר חאנדאלי לא הצליחה לבנות שושלת של יהודיות חצר. בנה הבכור מת ובנה הצעיר נשאר בחיים, אך בעקבות התאסלמותו המוקדמת.
תסמונת נפוליאון
טראק
רופוס סוול
רופוס פרדריק סוול (באנגלית: Rufus Frederik Sewell; נולד ב-29 באוקטובר 1967) הוא שחקן אנגלי.
סוול הופיע בסרטים רבים, ביניהם: סוחרי העץ, יופי מסוכן, איש ללא חשיבות, עיר אפלה, סיפורו של אביר, אמן האשליות, ומרתה, פרנק, דניאל ולורנס. בטלוויזיה הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בדמות ויל לאדיסלו בסדרה "מידלמארץ'", עיבוד של הבי בי סי לרומן של ג'ורג' אליוט "מידלמארץ'".
קורות חייו.