בסרט אף השתתף רות' בתפקידו המשני של ג'סטין "גרים", בחור עם כלב גדול בו נפגשים חמשת החברים, בתחילה גרים לא מתקבל באהדה יתרה אך לאחר שמציע להם גראס הוא מוזמן לשבת.
הסרט אשר עלה לרות' מיליון וחצי דולרים זכה לביקורות אוהדות להצלחה ולהצלחה קופתית נאה ביותר עם הכנסה של למעלה מ-30 מיליון דולרים בבתי הקולנוע.
הסרט הפך את רות' לכוכב החדש של ז'אנר סרטי האימה, ב-2004 הצהיר קוונטין טרנטינו ש"קדחת הבקתה" הוא הסרט החדש המועדף עליו ועל רות' הרעיף "העתיד של סרטי האימה".
סרטו השני של רות' היה "הוסטל", סרט אימה שביים והפיק בסיוע קוונטין טרנטינו.
בסרט השתמשו בלא פחות מ-150 גלונים של דם מלאכותי, כמות משולשת ממה שהשתמש בסרטו "קדחת הבקתה". הסרט נעשה בהשראת סרטי הזוועה של הבמאי היפני מיאיקה טקאשי שגם מופיע בסרט בתפקיד קצר. הסרט זכה להצלחה ביקורתית וקופתית גדולה, כשסכום ההפקה נע בין 4 וחצי מיליון דולרים וההכנסות בקופות הגיעו ללמעלה מ-80 מיליון.
הסרט אמנם זכה להצלחה ברחבי העולם אך גם גרם למחלוקת לא פשוטה במערב אירופה, בעיקר בארצות סלובקיה וצ'כיה.
עוד לפני יציאת הסרט לאקרנים הסרט קיבל רות' תלונות רבות מארצות סלובקיה וצ'כיה, אשר בהן מתחוללת עלילת הסרט. בכירים בסלובקיה לא אהבו את הדרך בה הוצגה ארצם בסרט, כמדינה לא מפותחת ולא מתורבתת. הם חששו שהסרט יפגע במוניטין העסקי של ארצם וכי תיירים לא ירצו לשהות בה, משום שיחשבו כי היא מסוכנת. רות' הוזמן לסלובקיה על חשבונם של אותם גורמים כדי לראות במו עיניו כי המדינה רחוקה מלהיראות כפי שהיא מוצגת בסרט.
בהקרנה הראשונה של הסרט בסלובקיה, שני אמבולנסים הובהלו לבית קולנוע לאחר שכמה מהצופים לקו בסערת רגשות לנוכח הצפייה בסרט.
לאחר הבאז התקשורתי סביב הסרט ביקש רות' את סליחתו של נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון לאחר שהראה את דמותו של האזרח האיסלנדי בסרט כשיכור וחולה סקס דרך דמותו של אולי.
רות' וטרנטינו הוציאו את סרט ההמשך "" ב-2007, הסרט היה פחות מלהיב מקודמו אך כיסה בקופות את הוצאותיו שנעמדו על למעלה מ-10 מיליון דולרים.
באותה שנה רות' הופיע לראשונה בסרט של קוונטין טרנטינו, "חסין מוות" בדמות משנית בשם דב.
בשנת 2009 הופיע רות' באחד מהתפקידים הראשיים בסרט המלחמה המצליח של חברו קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". רות' שלא מרבה להופיע בסרטים, למעט תפקידים קטנים בסרטיו שלו לוהק לדמותו של סמל דוני דונוביץ'.
דונוביץ' הוא חייל יהודי אשר מטיל אימה על החיילים הנאצים שמכנים אותו "הדב היהודי", הוא נוהג לחבוט למוות בראשם של קצינים גרמנים עם מחבט הבייסבול שלו.
לאחר ההצלחה העולמית שזכה בזכות תפקידו ב"ממזרים חסרי כבוד", עזר רות' להפיק את סרט האימה "גירוש השדים האחרון" והופיע בתפקיד משני בסרט האימה התלת ממדי "פיראנה 3D".
בשנת 2015 ביים, הפיק וכתב את סרט הפשע "דפיקה בדלת" בכיכובו של קיאנו ריבס.
בשנת 2018 ביים את המותחן "משאלת מוות", מותחן נקמה בהשתתפות ברוס ויליס ואליזבת שו. הסרט מהווה רימייק לסרט משנת 1974 בכיכובו של צ'ארלס ברונסון. באותה השנה ביים את סרט הפנטזיה-גותי לכל המשפחה "הבית עם השעון המסתורי", בכיכובם של ג'ק בלאק וקייט בלאנשט. הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון בלאיירס שיצא בשנת 1973, הוא סרטו הראשון של רות' שהוא לא מז'אנר האימה / סלאשר, והוא הניב הצלחה קופתית עם רווח של $131 מיליון דולר לעומת תקציב של $42 מיליון דולר.
חיים אישיים.
בנובמבר 2014 נישא רות' לשחקנית הצ'יליאנית לורנזה איזו בעיירת חוף בצ'ילה. הזוג התגרש ביולי 2018.
חסמב&quot;ה דור 3
התאגיד הממלכתי לייצוא נשק (רוסיה)
התאגיד הממלכתי לייצוא כלי נשק (מכונה רוסאובורונאקספורט, ברוסית: Рособоронэкспорт) היא חברת בת ביטחונית של רוסטך האחראית לייצוא נשק והיא המונופול הרוסי הרשמי בתחום ייצוא כלי נשק חדישים.
בעלי החברה הם ממשלת הפדרציה הרוסית באמצעות תאגיד רוסטך; ראש ממשלת רוסיה, בשיתוף עם הנשיא, ממנה את מנכ"ל החברה.
היסטוריה.
בשנות ה-90 היו ברוסיה שתי חברות לייצוא וייבוא כלי נשק:
בעקבות רפורמה במערך השיתוף פעולה הצבאי של רוסיה עם מדינות זרות, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו ב-4 בנובמבר 2000 להקמת חברה מאוחדת לייצוא וייבוא כלי נשק - חברת רוסאובורונאקספורט.
בדצמבר 2006 פוטין חתם על צו נוסף אשר קבע כי החל מ-1 במרץ 2007, חברת רוסאובורונאקספורט היא יצואנית הנשק החוקית היחידה במדינה. חברות הנשק הפרטיות והתעשיות הביטחוניות ברוסיה יכולים לייצא נשק רק באישור משרד ההגנה הרוסי ובתנאי שזהו נשק שנמכר בעבר ולא נשק חדיש, תחום שהוא באחריותה הבלעדית של רוסאובורונאקספורט.
בסוף 2005 החברה קנתה 61.8% אחוז ממניות אווטוואז - יצרנית הרכבים הגדולה ברוסיה. ב-2006 הועברה לאחריות החברה - מפיקת הטיטניום הגדולה ביותר בעולם - חברת וסמפ"ו אוויסמ"ה (ВСМПО-АВИСМА). מאוחר יותר המניות הועברו לידי חברת רוסטכנולוגיה, שהפכה לתאגיד רוסטך.
בשנת 2012 החברה מסרה נשק בהיקף של כ-13 מיליארד $.
בצל ירוק 80
בצל ירוק 80 הייתה להקה ישראלית שפעלה במשך שנתיים. הלהקה הוקמה במחווה ללהקות הצבאיות, וללהקת בצל ירוק המקורית משנות החמישים. חברי הלהקה היו: גני תמיר, יובל נדב, רחלי חיים, מאיר סויסה, אבי דור, דני שגב, ורדה גורן, יואב שמר ודני בלפולסקי.
אודות.
בשנת 1978 פירק הרמטכ"ל רפאל איתן את הלהקות הצבאיות. במחשבה שהציבור הישראלי עדיין מעוניין לקבל בידור במתכונת הלהקות הצבאיות שהוא הכיר, יזם המפיק דודו אלהרר הקמת להקה המורכבת מיוצאי הלהקות הצבאיות.
המופע "הלהקה האחרונה" עלה בשנת 1980 בהפקתו של אברהם דשא (פשנל) בבימויו של דני ליטאי. הלהקה הופיעה בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1980 עם השיר "יא סאלאם" בהלחנת חבר הלהקה מאיר סויסה למילים של יורם טהרלב. הלהקה השתתפה גם בתחרות השירוויזיון השנייה ב-1980 עם השיר "סוף טוב" שכתבה לאה לופנפלד והלחינה נורית הירש. בין שיריה המוכרים "אהבת ציון" למילים של יורם טהרלב וללחן של יאיר רוזנבלום ושיר הזיכרון "אסיף", למילים של איתמר פרת וללחן של נעמי שמר, שאותו מבצעות בנות הלהקה גני תמיר ויובל נדב (חיימוביץ').
מורן (פירושונים)
טורקיה באירוויזיון
טורקיה נטלה חלק באירוויזיון כ-34 פעמים בין השנים 2012-1975 ובין אותן שנים היא נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-1976, 1977, 1979 ו-1994. טורקיה ניצחה בתחרות פעם אחת בתולדותיה ב-2003 עם השיר "Everyway That I Can". לעומת זאת, היא הגיעה למקום האחרון בתחרות שלוש פעמים, כאשר הפעם הראשונה בה הדבר התרחש היה בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות.
החל מ-2013 טורקיה אינה נוטלת חלק בתחרות. בינואר 2019 רשות השידור הטורקית הודיעה על כוונתה לשלוח נציגות טורקית לאירוויזיון אסיה.
הישגים.
טורקיה הצליחה להגיע להישג מכובד רק בסוף שנות ה-90. מאז בוטל חוק השפה החל מאירוויזיון 1999, ומאז החלו להצביע באמצעות הטלווטינג בשנת 1997, נהנתה טורקיה מהצלחה רבה יותר מאשר בשנותיה הראשונות בתחרות. בשנת 1997 סיימה טורקיה במקום השלישי עם השיר "Dinle" ("הקשב") שבוצע על ידי הזמרת שבנם פאקר.
בשנת 2003 ניצחה טורקיה בפעם הראשונה בתולדותיה עם השיר "Everyway That I Can" ("בכל דרך שאני יכולה"), שבוצע על ידי הזמרת סרטאב ארנר, לאחר הצבעה צמודה, כשהיא מובילה על בלגיה בשתי נקודות בלבד. בשנת 2004, במגרשה הביתי באיסטנבול, סיימה טורקיה במקום הרביעי עם השיר "For Real" ("באמת") שבוצע על ידי להקת הסקא פאנק הטורקית "אתנה".
בשנת 2007 הגיע השיר "Shake It Up Şekerim" ("שקשקי את זה מותק") בביצוע הזמר קנן דואלו למקום הרביעי עם 163 נקודות בגמר התחרות.
בשנת 2008 סיימה הלהקה Mor ve Ötesi במקום השביעי בגמר האירוויזיון עם 137 נקודות.
בשנת 2009 הגיעה הזמרת הדיסה שוב להישג מרשים בשביל טורקיה, כשהשיר "Düm Tek Tek" ("דום טק טק") הגיע למקום ה-4 עם 177 נקודות בגמר תחרות.
בשנת 2010 הגיעה הלהקה הטורקית מאנגה למקום ה-2 עם 170 נקודות בגמר התחרות ולמקום הראשון עם 118 נקודות בחצי הגמר באותה שנה, שזה הוא ההישג הגבוה ביותר של טורקיה אחרי הניצחון ב-2003. הלהקה הופיעה בנורווגיה עם השיר "We Could Be The Same" ("יכולנו להיות זהים").
שפה.
מתוך 34 פעמים בהן טורקיה נטלה חלק בתחרות, כ-23 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בטורקית, כ-7 פעמים היא שלחה שיר באנגלית וב-2000, 2001, 2002 ו-2006 היא שלחה שיר שמקצתו באנגלית ומקצתו בטורקית. בשנים הראשונות של התחרות, לא היו חוקים מסודרים לגבי שימוש בשפות, אך ב-1966, החליט איגוד השידור האירופי להכניס לתחרות את "חוק השפה", כלומר, שכל מדינה מחויבת לשיר בשפה הרשמית במדינה כאשר חוק השפה בוטל לתקופה קצרה, בין 1973-1976. ניצחונה היחיד של טורקיה בתחרות היה בשפה האנגלית. "חוק השפה" בוטל סופית ב-1999, וכל שיריה של טורקיה בתחרות מאותה שנה היו באנגלית ובטורקית.
הצבעות.
אזרבייג'ן, שכנתה של טורקיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות, וטורקיה מעניקה לה מספר רב של נקודות. ב-2008-2012 טורקיה העניקה לאזרבייג'ן את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2008-2010 ו-2012, אזרבייג'ן העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. כמו כן, משהחלה שיטת הצבעת הקהל, גרמניה נוהגת להעניק נקודות רבות לטורקיה. הדבר כנראה נובע מהעובדה שישנו מיעוט טורקי גדול בגרמניה. כך, למשל, ב-1997, 1998, 1999, 2004, 2006 ו-2007, גרמניה העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הרב ביותר בתחרות. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.