במרץ 2006, הצטרף רוטמן ל-40 חברי בית נוספים, במכתב מחאה על אישור עסקת ניהול נמלים של דובאי פורט וורלדס בבעלות איחוד האמירויות הערביות בשל העובדה שזה יחזק את החרם הערבי כנגד ישראל ובגלל מימון הנסיכויות האמירויות לחמאס. באפריל בשנה זו, הוא היה מבין המקדמים של "חוק החופש לאיראן", אשר מטיל סנקציות משמעותיות על איראן כדי שהיא תחדל מחתירתה לנשק גרעיני שעבר בבית הנבחרים ברוב מוחץ. במאי של אותה שנה, הוא היה מבין יוזמי חוק בית הנבחרים 4861 ובשמו "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני וחותך כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס. ב-25 ביולי, באותה שנה, הוא הצטרף למאמץ בהובלתם של היהודים ג'ן שקובסקי ורם עמנואל ללחוץ על יו"ר בית הנבחרים דאז, דניס הסטרד, לבטל את נאומו של ראש ממשלת עיראק בפני הקונגרס בשל הערות כנגד המערכה של ישראל בלבנון. ב-17 באוקטובר של אותה שנה, רוטמן ורוב אנדרוז, הציגו את הצעת חוק דו-מפלגתית, הצהרה מספר 235, הקוראת למועצת הדירקטוריונים של הבנק העולמי להפסיק את הכספים היוצאים לאיראן עד אשר הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית תוודא שאיראן מקיימת את התחייבותיותה תחת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ועונה לדרישות מועצת הביטחון של האו"ם להקפיא את העשרת האורניום. בדצמבר של אותה שנה, הוא סייע להעברתו של חוק המעדכן את חוקי ארצות הברית בהגנה על הסמל של מגן דוד אדום כמו ההגנה על הצלב האדום.
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית יחד עם חמאס, הוא חתם על מכתב יחד עם 243 חברי קונגרס, ביוזמתו של חבר הקונגרס רוברט וקסלר המפציר בחוויאר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים. ביוני של אותה שנה, רוטמן יזם החלטה של בית הנבחרים, שהאשימה את נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד בהסתה לרצח עם וקראה למועצת הביטחון להאשים את אחמדיניז'אד בהפרה של העקרון משנת 1948 של מניעה והענשה של פשע של רצח עם ומגילת הזכויות של האו"ם על ההתבטאויות שלו כי יש "למחוק את ישראל מהמפה". ההחלטה עברה ברוב של 411-2. באותו חודש, הוא ניצל את מעמדו בוועדת המשנה של ההקצאות למבצעי מדינה וחוץ, כדי לבטל את המימון לרשת הטלוויזיה אל חורה, המוממנת על ידי משלם המיסים האמריקאי בשפה הערבית ומשדרת במזרח התיכון מטעם הממשל האמריקאי לעולם הערבי, לאחר שמנהל התחנה, לארי רג'יסטר, אישר "שידורים לטרוריסטים". אחרי צעד זה, אולץ מנהל התחנה להתפטר ואל חורה התחייבה לספק שקיפות ואחריות בהחלטות השידור שלהן.
בינואר 2008, היה מבין הפעילים כנגד אישור עסקת 123 מיליון דולר בנשק מתקדם לערב הסעודית, בשל תמיכתה בטרור והחשש כי הנשק יופנה לישראל בסופו של דבר. חודש לאחר מכן, הפעיל רוטמן לחץ על ממשל בוש להאיץ את המאמצים למנוע מכסף של משלם המיסים האמריקאי מלהגיע ישירות או בעקיפין לתמיכה בטרור בקמפוסים במזרח התיכון, לאחר בדיקה של הפקח הכללי של הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID), האחראית על חלוקת סיוע החוץ האמריקאי שאינו צבאי, מצאה כי שאלפי מלגות שנתמכות על ידי משלם המיסים האמריקאי ניתנו לסטודנטים פלסטינים אשר למדו באוניברסיטאות והיו חברים בתאי סטודנטים של ארגוני טרור וכאלו שנשלטים על ידי החמאס, כגון האוניברסיטה האסלאמית של חמאס בעזה ואוניברסיטת אל-קודס, על אף שעל פי החוק האמריקאי, אין לממן כל גוף בעל זיקה לטרור. במרץ, הוא היה מבין יוזמי חוק בית הנבחרים 951, המגנה את הירי המתמשך של הרקטות הפלסטיניות בידי חמאס וארגונים אחרים כנגד אזרחים ישראלים, ומאמציו לקדמו סייעו להעבירו בבית הנבחרים ברוב מכריע של 404-1.
מדיניות פנים.
ברמה המקומית, רוטמן פעל להשגת מימון לתחבורה ציבורית ולהקלת הצפיפות של כבישים מהירים, שיפור החינוך, אספקת רווחה למובטלים ויזם את הצעת החוק לעצור מטוסים גדולים מלהמריא בשדה התעופה טטרבורו בגלל הרעש המופרז באזורי מגורים. תומכיו של רוטמן מעניקים לו את הקרדיט על הצלת הנושא הסביבתי של אדמות המרעה של ניו ג'רזי מבנייה אורבנית והשגת מיליונים של דולרים למחקר והגנה של הסביבה והטבע.
רוטמן מתנגד גדול של תוכניות הקיצוץ במס של הנשיא ג'ורג' ו. בוש, תוכניות הבריאות שלו, תוכנית לקידוח הנפט במפלט הבר הלאומי הארקטי המוגן (ANWR) ועוד תוכניות אחדות שנתמכות על ידי הרפובליקנים וממשל בוש.
לרוטמן יש דירוג לכל החיים של 82.54% מאתר "הפרוגרסיב פאנצ'", אתר שמאלני אשר יש בו מסד נתונים ואנליזה לגבי דפוס ההצבעות והעמדות של הפוליטיקאים. ציון זה דירג אותו כחבר ה-162 ברשימת החברים הפרוגרסיביים (הליברלים) בקונגרס. הוא נמצא באתר www.congress.org כחבר ה-107 ברשימת האנשים בעלי העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר. לפי העיתון "נשיונל ג'ורנל", לרוטמן יש ציון במרכיב הליברלי של 82.
חיים אישיים.
ב-18 באוגוסט 2006, רוטמן התחתן עם ג'ניפר בקנשטיין, מתאמת של נושאים קהילתיים במרכז למבצעי מזון (עבור רעבים וחסרי בית), בניו ג'רזי. הזוג הכיר דרך אתר JDate אתר ההכרויות ליהודים וישראלים רווקים.
ברוך עוזיאל
ברוך עוזיאל (1 באוגוסט 1901 - 20 בפברואר 1977) היה איש ציבור, פעיל תנועת מכבי העולמית, ממייסדי תנועת העובד הציוני ועורך דין יווני-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת.
ביוגרפיה.
נולד בסלוניקי שביוון למשה עוזיאל. סבו, הרב יעקב עוזיאל, היה אספן ספרים ומנהל העיתון הרשמי של ממשלת טורקיה בסלוניקי. בילדותו למד בתלמוד תורה של הקהילה היהודית בעיר בניהול יצחק אפשטיין. כבר מגיל צעיר עסק בכתיבה, ואחד ממאמריו הראשונים הודפס בעיתון "איל אימפארסייאל" ועסק בצורך לאסוף את הפולקלור הספרדי. בסלוניקי נמנה עם חברי תנועת מכבי, וייסד יחד עם דוד בנבנשתי ושמעון נסים את אגודת "מחזיקי העברית" שקידמה את התרבות העברית, והוציאה לאור את "התחיה" - העיתון העברי הראשון בעיר.
בשנת 1914 עלה לישראל יחד עם קבוצת צעירים מסלוניקי ולמד בבית המדרש למורים. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה הוגלה על ידי הטורקים לדמשק שבסוריה בשל נתינותו היוונית. לאחר שחזר לישראל עם הכיבוש הבריטי, עסק בהוראה בירושלים, ברחובות ובפתח תקווה. במקביל השלים גם לימודי משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, ובסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית. מחודש ינואר 1934 החל לעסוק בעריכת דין.
עוזיאל היה פעיל במהלך השנים שקדמו לקום המדינה בהבאת פועלי נמל יהודיים מסלוניקי. כן היה פעיל בהתאחדות עולי יוון וכיהן כיו"ר המכון לחקר יהדות סלוניקי, ונמנה עם מייסדי הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, בה פעל שנציגים ספרדים ישתתפו באספת הנבחרים הראשונה. בין השנים 1930 - 1931 שימש כחבר הנשיאות של תנועת מכבי בישראל, וניהל את המחלקות לתרבות ולתעמולה. כן השתתף באספת היסוד של הנוער הציוני שהתקיימה בפתח תקווה, ונבחר בהזדמנות זו למזכירות התנועה.
עוזיאל נמנה בין מייסדי תנועת "העובד הציוני" וכיהן מטעמה באספת הנבחרים הרביעית. לאחר קום המדינה נמשכה פעילותו במסגרת המפלגה הפרוגרסיבית. בבחירות לכנסת הרביעית בשנת 1959 היה בעשיריה הראשונה של המפלגה, אולם למרות שהגיע למעמד "הבא בתור", לא נכנס לכנסת. לאחר הקמת המפלגה הליברלית הישראלית וההצלחה בגידול כוחה לעומת מרכיביה, בבחירות לכנסת החמישית בשנת 1961, נכנס עוזיאל לכנסת. עוזיאל נותר במפלגה הליברלית גם לאחר הקמת גח"ל. מהלך זה הוסבר בעיתונות ביחיסים המעורערים שלו עם משה קול וחששו כי לא יזכה למקום ריאלי ברשימה לבחירות לכנסת הבאה. עוזיאל נבחר לכנסת השישית מטעם גח"ל וכיהן מטעמה בכנסת עד 1969, עת פרש מטעמי גיל. במהלך הכנסת החמישית והכנסת השישית הוא היה חבר ועדת החינוך והתרבות וועדת השירותים הציבוריים.
במהלך חייו כתב מאמרים ופיליטונים רבים שהודפסו בעיתונים העבריים הארץ, דבר, הפועל הצעיר, "השער" ו"המכבי", ובעיתונים הספרדיים "איל טיימפו" ו"לה רינאסינסייה ז'ודיאה".
משפחתו.
לעוזיאל שני ילדים, בתו היא המשוררת המנוחה רחל עוזיאל פרחי. ובן המתגורר בארצות הברית.
סיווג האבל
מזלג האבל
כל אתמולינו
כל אתמולינו (באיטלקית: "Tutti i nostri ieri") הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית נטליה גינצבורג. הספר, שיצא לאור ב-1952, הוא ספרה השלישי של גינצבורג ונחשב כאחת מיצירותיה הבולטות. חלקו הראשון של הרומן עוסק בחייהן של שתי משפחות המתגוררות בשכנות בעיר בצפון איטליה על רקע תקופת השלטון הפשיסטי של שנות ה-30 באיטליה וחלקו השני מתרחש בדרום איטליה על רקע מאורעות מלחמת העולם השנייה.
הסיפור עוקב אחרי תהליך ההתבגרות שעוברים ילדי שתי המשפחות תוך כדי התהליכים ההיסטוריים העוברים על איטליה ואירופה. החל בעיצוב השקפתם הפוליטית האנטי פשיסטית, המפגשים עם בני המין השני והתמודדות עם מוות, וכלה בהתמודדות עם הסבל והאכזריות הכרוכים במלחמה.
שם הספר לקוח מציטוט מפורסם מהמחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר:
הספר ראה אור בעברית ב-1990 בסדרת הספריה החדשה, בתרגומה של ניצה בן-ארי.
הסופרת בתיה גור ראתה ב"כל אתמולינו" את "הרומן העמוק והמופלא מכל יצירותיה" של גינצבורג.
גלית חזן רוקם
ויסקול
ויסקול (ברומנית: Viscol) הוא השם ברומנית לרוח חורף חזקה מאוד המגיעה למהירות של 30 עד 35 מטר לשנייה או בין 110 ל 125 קילומטר לשעה. רוח בעוצמה זו יכולה להרים שלג ולשאת אותו למרחקים; מקבילה לבליזארד, מאנגלית: blizzard.