הסרט הראשון שלו היה ב-1960, כשהופיע לצידו של לורנס אוליבייה בסרט "הבדרן", בו גילם את בנו של אוליביה. הסרטים "שריקה במורד הרוח" ו-"A Kind of Loving" של ג'ון שלזינגר, הפכו אותו לכוכב קולנוע. ב-1968 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו ב"יום הדין", סרט על פי ספרו של ברנרד מלמוד המבוסס על משפט בייליס.
הוא שיחק בעשרות סרטים במגוון תפקידים, ביניהם "זורבה היווני" עם אנתוני קווין לפי ספרו של ניקוס קאזאנצאקיס, "נשים אוהבות" על פי ספר של ד.ה. לורנס, "הרחק מן ההמון הסוער" על פי רומן של תומאס הרדי, "אשה לא נשואה" בבימויו של פול מזורסקי, "המקשר" בבימויו של ג'וזף לוסי ו"רוז" לצידה של בט מידלר.
הוא השתתף גם בשורה ארוכה של דרמות טלוויזיוניות. בין השאר גילם את התפקיד הראשי במיני-סדרה "ראש העיר קסטרברידג'" לפי ספרו של תומאס הרדי, וב"זמנים קשים" לפי ספרו של צ'ארלס דיקנס. ב-1982 גילם שוב את בנו של לורנס אוליבייה בסרט "A Voyage Round My Father".
ב-2003 קיבל אלן בייטס תואר אבירות ממלכת בריטניה.
חיים אישיים.
בייטס היה נשוי לוויקטוריה וורד משנת 1970 ועד למותה בשנת 1992 ממחלה, למרות שחיו בנפרד שנים רבות לפני כן. לזוג נולדו תאומים בנובמבר 1970, בנדיק וטריסטן בייטס. טריסטן נפטר לאחר התקף אסתמה קשה שעבר בטוקיו בשנת 1990. במהלך חייו ניהל בייטס מספר מערכות יחסים הומוסקסואליות, בין השאר עם השחקנים ניקולס גרייס ופיטר ויינגארדי ועם האלוף האולימפי בהחלקה אמנותית ג'ון קארי שנפטר ממחלת האיידס בזרועותיו.
בשנים האחרונות לחייו היה בייטס בקשר עם ידידתו הוותיקה ג'ואנה פטט שעמה שיחק בברודוויי בהצגה "ריצ'רד המסכן" בשנת 1964. הם העבירו את זמנם בין ניו יורק ללונדון.
בשנת 2003 נפטר בייטס בגיל 69 מסרטן הלבלב.
יהושוע סובול
יהושע סובול
יהושע סוֹבּוֹל (נולד ב-24 באוגוסט 1939) הוא במאי תיאטרון, מחזאי, תסריטאי, סופר, עיתונאי ופזמונאי ישראלי.
קורות חייו.
סובול גדל בתל מונד. למד בתיכון חדש בתל אביב. באמצע שנות ה-60 כתב סיפורים שהתפרסמו בכתב העת "קשת". שלח מחזות לתיאטרוני ישראל, אך לא זכה לכל תגובה מצדם. למד ספרות והיסטוריה בסמינר אורנים ופילוסופיה בסורבון בפריז. כשלמד בפריז שמע על עלילת דם שהתפתחה נגד סוחרים יהודים בעיר. הוא כתב על הנושא וכתוצאה מכך החל להיות כתב "על המשמר" בפריז. כשחזר לארץ כעבור שנה החל לעשות כתבות שטח לאותו עיתון. כתבותיו על שכונות מצוקה בשנות ה-70, שימשו מאוחר יותר כחומר רקע לכתיבת המחזה קריזה.
מחזהו הראשון היה "הימים הבאים" (1971) בתיאטרון חיפה. לאחר מכן עבד שם כמחזאי וכעוזר למנהל האמנותי של התיאטרון. בשנת 1984 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון חיפה ובעקבות זאת פרש מכתיבה עיתונאית והחל בפרסום מאמרים פובליציסטיים. מחזהו "גטו" מ-1983 זכה להצלחה בינלאומית. המחזה תורגם לעשרים שפות, הוצג בתיאטראות המובילים בעשרים וארבע מדינות, וזכה לביקורות משבחות ובשלל פרסים. לאחר המחאה הציבורית שעורר מחזהו "סינדרום ירושלים" ב-1988, התפטר מתפקידו כמנהל אמנותי והחל להתמקד יותר בכתיבת מחזות.
בשנים 1995–2000 עבד באירופה על המחזות "אלמה" ו"פלקו" שזכו להצלחה.
כתב מספר פזמונים להצגותיו, בהם "ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא" בביצוע להקת הברירה הטבעית (למחזה "קריזה"), ו"השיר על הארץ" אותו ביצעה נורית גלרון, המוחה על אובדן ערכי החברה ("איפה הארץ ההיא שקראו לה קטנטונת? ..איפה אותם החיים עם שמחת הפשטות?"). בנוסף, שירו "והחיים" הולחן על ידי ערן צור והוקלט לאלבומו "חותך בחתך הזהב" בשנת 2006.
בשנת 2006, בגיל 67, עלה סובול לראשונה על הבמה כשחקן במחזהו של אנטון צ'כוב.
בשנת 2007 כתב את התסריט לסרט "אסקימוסים בגליל".
בשנת 2008 הועלה מחזה היחיד שלו, "אינני דרייפוס", בביצוע אלכס אנסקי. בשנת 2009 כתב עבור אלכס אנסקי את הצגת היחיד שלו "אני לא דרייפוס", שהועלתה גם במדינות נוספות.
סובול זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים בטקס שהתקיים במאי 2010.
במרץ 2022 זכה באות יקיר העיר תל אביב-יפו.
הוא נשוי למעצבת הבמה עדנה סובול. בנו הוא הזמר יהלי סובול, ובתו נטע סובול הייתה שחקנית וכיום מרצה לפילוסופיה. מתגורר בתל אביב.
פעילות פוליטית ודעותיו.
סובול כתב מאמרים פובליציסטים רבים בעיתונות, בעיקר בנושאים חברתיים וכנגד השליטה הישראלית בשטחים.
בשנת 2005 יצא לאור ספרו "ויסקי זה בסדר" וב-2006 יצא ספרו "כאן ועכשיו - עמיר פרץ והמצב הישראלי", בו ניתח סובול את המצב החברתי הקשה בישראל דרך סיפורם של אנשי מעמד הפועלים בימינו ודרך סיפורו של עמיר פרץ, בו הביע תמיכה. הספר יצא לאחר מסע במפעלים ובערי הפריפריה ובו מותווה עמיר פרץ כתקווה הגדולה של השמאל הישראלי. בשנת 2008 הצטרף להנהגה הרעיונית של מפלגת אור. בעשור הראשון של המאה ה-21 נמנה עם העותרים לשינוי הלאום שלהם מ"יהודי" ל"ישראלי", עתירה שנדחתה בבית המשפט העליון בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. בשנת 2010 נמנה עם החותמים על עצומת השחקנים ויוצרי התיאטרון שטענו כי יסרבו להופיע בעיר אריאל "כמו גם בכל התנחלות אחרת". ביוני 2018 אמר שאם היה ילד פלסטיני ברצועת עזה גם הוא היה משלח עפיפוני תבערה על ישראל.
סובול הוצב במקומות סמליים ברשימת מפלגת מרצ לכנסת, בבחירות לכנסת ה-19 במקום 107, ובבחירות לכנסת ה-20 במקום ה-111. הוא חבר במועצה הציבורית של יש דין.
מחזותיו.
אפיון המחזות.
מחזותיו של סובול עוסקים בשלושה נושאים עיקריים:
קישורים חיצוניים.
על המחזה "אלמה"
שותא רוסתוולי
שוֹתַא רוּסתָווֶלִי (בגאורגית: შოთა რუსთაველი; תעתיק לטיני: Shota Rustaveli או Šot’a Rust’aveli) היה משורר גאורגי שחי במאה ה-12 (1165–1220 לערך). רוסתוולי, הנחשב לאחד מן המייצגים החשובים ביותר של ספרות ושירת ימי הביניים של גאורגיה, ואחד מגדולי המשוררים בכל הזמנים, כתב את הפואמה האפית הלאומית הגאורגית, "עוטה עור הנמר", שהפכה לחלק מהתודעה הלאומית הגאורגית.
רוסתוולי היה נסיך גאורגי אשר שימש כשר האוצר של המלכה תמר. על פי המסורת הגאורגית, נאלץ רוסתוולי לעזוב את גאורגיה בשנת 1185 לאחר שהואשם בפרשית אהבים עם המלכה תמר, אהבה שהייתה בלתי אפשרית. כך או אחרת, הוא התיישב במנזר המצלבה בירושלים למשך תקופה ארוכה, כתב את הפואמה עוטה עור הנמר וצייר ציורי קיר. על אחד מעמודי המנזר יש פורטרט שסוברים כי הוא דמות פני המשורר, ואם כן זהו כנראה התיעוד המהימן ביותר שלו. ביוני 2004 הושחת הפרסקו ונמחקו פניו של המשורר, בעקבות כך הגישה גאורגיה מחאה רשמית לממשלת ישראל. בשנת 2005 קראה על שמו עיריית ירושלים את שם הדרך העוברת בסמוך למנזר המצלבה.
מעבר לכך ידוע מעט מאוד על חייו ואף זמן לידתו ומותו המדויקים אינם ידועים. בשנת 1960, נשלחה משלחת שמומנה על ידי האקדמיה למדעים של גאורגיה הסובייטית. המשלחת גילתה את הפורטרט של רוסתוולי, שנחשב עד אז לאבוד.
משמעות השם "רוסתוולי" היא "אדון רוסתווי" או "איש רוסתווי".
רוסתוולי למד באקדמיית גלאתי, ולאחר מכן ביוון, שם למד את השפות יוונית, ערבית ופרסית.
הפרס הגבוה ביותר שניתן ברפובליקה של גאורגיה בתחומי האמנות והספרות הוא פרס שותא רוסתוולי. הרחוב הראשי של טביליסי הבירה נקרא "רוסתוולי" גם הוא, ומוסדות תרבות רבים נקראים על שמו: התיאטרון האקדמי הממלכתי, המכון ע"ש רוסתוולי לספרות גאורגית, האקדמיה הגאורגית למדעים ותחנת הרכבת התחתית רוסתוולי.
רחוב על שמו נמצא גם במרכז קייב שבאוקראינה, שם (שותא רוסתוולי מס' 13) נמצא בית הכנסת ברודצקי. על שמו רחוב גם בירושלים, בסמוך לעמק המצלבה.
וארלאם שלמוב
ורלם שאלאמוב
ורלם שלמוב
נוסחת האינטגרל של קושי
באנליזה מרוכבת, נוסחת האינטגרל של קושי היא נוסחה מרכזית, המתארת פונקציה הולומורפית בעיגול באמצעות הערכים שהיא מקבלת על שפת העיגול. הנוסחה ניתנת להכללה גם אל הנגזרות של פונקציה כזו.
את נוסחת האינטגרל של קושי מוכיחים באמצעות משפט האינטגרל של קושי. מהוכחת הנוסחה נובע בין היתר כי כל פונקציה הולומורפית היא פונקציה אנליטית - בעלת אינסוף נגזרות וניתנת לפיתוח לטור חזקות. כמו כן נובעים ממנה משפטים חשובים דוגמת משפט ליוביל.
ניסוח פורמלי.
תהא formula_1 קבוצה פתוחה במישור המרוכב, המכילה עיגול formula_2. אז לכל פונקציה formula_3 שהיא הולומורפית ב-formula_1 ולכל formula_5 בפנים של העיגול,
formula_6, כאשר formula_7 היא שפת העיגול ומגמת האינטגרל היא נגד כיוון השעון.
ניתן להרחיב את הנוסחה לכל הנגזרות של formula_8:
formula_9.
למעשה, על פי משפט האינטגרל של קושי, המשפט תקף לא רק בעבור מעגלים אלא גם בעבור עקומים פשוטים סגורים כלשהם (כאשר הנקודה formula_5 נמצאת בתוך התחום המוגדר על ידי המסילה). כמו כן, די לדרוש כי הפונקציה תהיה הולומורפית בתוך התחום, ורציפה בלבד על השפה.
מנוסחאות אלו ניתן להוכיח את משפט השאריות, שמהווה הכללה מרחיקת לכת שלהן.
הוכחה.
נוכיח גרסה בסיסית של המשפט, עבור המקרה formula_11, שממנה מסיקים את השאר:
מכיוון ש-formula_13 הולומורפית, היא בפרט רציפה, כלומר עבור formula_14 כלשהו קיים formula_15 כך ש-formula_16 לכל formula_17, וכך שהעיגול הזה מוכל כולו בקבוצה formula_1. כעת, לפי משפט אינטגרל קושי, אפשר להחליף את העקומה formula_7 במעגל formula_20, שהרי formula_21
כעת נחשב במדויק את האינטגרל הימני בסכום. תוך כדי כך נחשב גם את כל האינטגרלים הדומים לו, ונשיג תוצאה שימושית גם להוכחת משפט השאריות, שהוא הכללה של נוסחת אינטגרל קושי.