בעיות ביטחון מנעו מהבחירות להתקיים בכמה אזורים, ובאופן ניכר בעפר, סומלי והררי. קבוצה של כ-250 משקיפים של האו"ם הסיקו שהבחירות של יוני סבלו ממספר ליקויים רציניים, שכללו היעדרות של תחרות אמיתית, הפחדה של מפלגות ומועמדים, השבתה של משרדי מפלגה פוליטיים, ואפילו ירי על מועמדים. המשקיפים טענו שבעיות מנהליות לוגיסטיות ושונות קלקלו את התהליך של הבחירות ושרבים מהאוכלוסייה לא הבינו מדוע הבחירות נחוצות. כתוצאה מכך, כמה מפלגות פוליטיות, כמו אבו, הארגון העממי הכלל-אמהרי והארגון הדמוקרטי העממי של גידאו, הורידו את מועמדותם כמה ימים לפני הבחירות. ב-22 ביוני ארגון אבו פרש מהממשלה ופנה למאבק מזוין. למרות כל זאת ממשלת המעבר קיבלה את התוצאות הבחירות, על אף שהקימה ועדה לחקר האי סדירויות.
ממשלת המעבר: הכלכלה.
בזירה הכלכלית, ממשלת המעבר ירשה מדינה במשבר, בנאום הציבורי הראשון של מלס זנאווי אחרי שהאיחדג הצליח להשתלט על אדיס אבבה הכריז שקופת המדינה ריקה, לא מספיק צרות אלו יותר משבע מיליון בני אדם היו בסכנת רעב בעקבות הבצורת ומלחמת האזרחים. סטטיסטיקות כלכליות שיקפו את ההערכה הזאת, ובשנת כספים האתיופית של 1990 ו 1991, התל"ג ירד בכ 5.6 אחוז, הירידה הגדולה ביותר מאז הבצורת של 1984.
על מנת לפתור את הבעיות האלה, ממשלת המעבר נטשה את השיטות הנכשלות של מנגיסטו. התחלה הייתה לפרק את המערכת כלכלית הנוכחית עם כלכלת שוק קפיטליסטית חופשית ופרטית. בדצמבר 1992 אומץ שיטה כלכלית חדשה הממשלה לקחה תחת שליטתה סקטורים כלכליים מהותיים כמו בנקאות, ביטוח, נפט, מכרות, ותעשיות כימיות. אף על פי כן, קימעונות, תחבורה ציבורית, ייצאו וחקלאות. בזמן שעסקים קטנים הופרטו, החקלאות קיבלה תשומת הלב והשקעה. עד 1993 חוות המדינה של תקופת מנגיסטו פורקו והופרטו. אתיופיה התחילה לקבל עזרה כלכלית מכמה מקורות, כוללת מאירופה, הבנק העולמי, יפן, קנדה, וארצות הברית. התפתחויות כמו אלה סיפקו יסוד סולידי לשיפור כלכלי של רווחי העתיד וב 1993 היו עדיין בשיאם. בעקבות זאת היה ברור שאתיופיה תישאר אחת המדינות העניות בעולם בעתיד הצפוי מראש.
אתיופיה: בעיות ביטחון.
אחד הבעיות הכי רציניות של ממשלת המעבר היו אי היכולת שלה לשמור על הביטחון ברחבי אתיופיה. אחרי שהחזית המהפכנית עלתה לשלטון, היא פירקה את הצבא האתיופי שמנה כ-440,000 חיילים. כתוצאה מכך, כמה מאות אלף אנשי צבא לשעבר פנו לפשע כדרך חיים. רבים מהחיילים לשעבר תרמו לאי יציבות באדיס אבבה וחלקים במזרח בדרום ובמערב אתיופיה. על מנת לפותר את הבעיות האלה, ממשלת המעבר יצרנ את הוועדה לשיקום חיילים ומתנדבי מלחמה, באמצע 1993 הארגון טען שעזר בשיקום של יותר מ 159,000 חיילים לשעבר בתחומים חקלאיים שונים. בנוסף, פקידים טענו שהם המשיכו לספק עזרה לכ-157,000 חיילים לשעבר שחיו במרכזים עירוניים שונים.
אריתריאה: משאל העם.
בניגוד לתנועות והארגונים באתיופיה, באריתריאה כמעט כל האריתראים תמכו בשעביה ובמטרותיה. שנתיים לאחר ההשתלטות על אריתראיה, השעביה הקימה את הממשלה המחוזית האריתראית וגירשה את כל החיילים והפקידים האתיופים למחוז תיגראי. באוקטובר 1992 ממשלת אריתריאה פתחה את בתי הספר וחודשים לאחר מכן הקימה מערכת משפט עצמאית, פעולות אלו נעשו לאחר שארגון השעביה הוציא צו שירות לאומי לכל אזרחי אריתריאה שקרא להם לבנות מחדש את המדינה ולהתנדב בצבא, במשטרה, כפקידי ממשלה, מורים ורופאים.
בנוסף לכך לאחר הפלת משטרו של מנגיסטו האיחדג והשעביה נוסחו הסכם ב-1991 על קיום משעל עם לעצמאות אריתריאה לאחר שנתיים. ב-1993 החל משעל העם באריתריאה. תוצאות המשעל שהחל ב-23 באפריל ועד 25 באפריל 1993 היו תמיכה של 99.8%, משקיפי האו״ם שנכחו בקלפיות אישרו שהמשאל עבר ללא תקלות, מספר שעות לאחר פרסום התוצאות המדינות ארצות הברית, מצרים, איטליה וסודאן הכירו במדינה החדשה ואריתראה הצטרפה לארגון האומות המאוחדות.
החוקה החדשה: סוף ממשלת המעבר.
ביוני 1994 הבוחרים אתיופיים בחרו נציגים לאספה המחוקקת, שהייתה אחראית על כתיבת חוקה דמוקרטית חדשה. האיחדג קיבלה 484 מתוך 547 מושבים באספה. החוקה החדשה שתיתן זכויות מיוחדות לקבוצות אתניות השונות באתיופיה אושרה בדצמבר, ונעשתה יעילה רק באוגוסט 1995. במאי 1995 גוף מחוקק חדש, בית הנבחרים האתיופי, נבחר עם רוב המושבים שאוישו על ידי האיחדג. באוגוסט האספה המחוקקת העבירה רשמית את כוחה לבית המחוקקים החדש, והמדינה שינתה את שמה ל-רפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. באותו חודש בית המחוקקים בחר במלס זנאווי לכהן כראש הממשלה. בנוסף לכך ב-1994 בית המשפט האתיופי החל בתהליכים פליליים נגד חברים ותומכים של שלטון מנגיסטו בעבירות שביצעו במשך ואחרי הטרור האדום והטיהורים. עד 1997 יותר מ 5,000 חשודים הואשמו בפשעי מלחמה כמו עינויים, רצח, ורצח עם. תביעה החלה ב 1996 כנגד 73 חברי הדרג לשעבר, 23 מהם כולל מנגיסטו, נשפטו בהיעדרם. קבוצות זכויות אדם ביקרו את העובדה שרבים מהחשודים שכולל יותר מ-2,000 נכלאו בבית סוהר ללא משפט מאז שנת 1991.
טרבינפין
לאמיזיל
למיזיל
Terbinafine
Lamisil
מת'נול
צ'וצ'אריה
צ'וצ'אריה (Ciociaria) היא נפה היסטורית במחוז לאציו באיטליה, שגבולותיה כיום לא מוגדרים. עד המאה ה-19 היא הייתה בשלטון האפיפיור אשר חל על נפת "סטטו פונטפיצ'ו" (Stato Pontificio) ממחוז "קמפניה ומריטימה" (Campagna e Marittima), לא כולל נפות "טרצ'ינה" ו"אגרו פונטיני". היום הנפה ההיסטורית כוללת את צפון נפת "פרוסינונה" (Frosinone) במחוז לאציו.
תושבי החבל מכונים "צ'וצ'ארי" (Ciociari) או ביחיד "צ'וצ'ארו" (Ciociaro). במובן הרחב, המושג "צ'וצ'ארה" מתייחס גם לדרום מחוז לאציו ונושק לדרום אברוצו ומוליזה.
בימי הביניים כונה האזור בשם "קמפניה". הניב המקומי כונה "צ'וצ'ארו" (ciociaro), ולאחר מכן כונה הניב "קומפנינו". בזמנים המאוחרים המושג "קאמפניה רומנה" (Campagna Romana) הפך למקובל בתור נושא לציור אצל ציירים באירופה.
שם האזור נגזר משמם של ערדליים מסורתיים אשר שימשו את הכבשים בעת שרעו בהרי האפנינים
"צ'וצ'אריה" הוא שם של אסטרואיד שמספרו 21799.
האונס אחרי הקרב על מונטה קאסינו.
בימים שלאחר הקרב על מונטה קאסינו חיל המשלוח מהמושבות הצרפתיות באפריקה ביצע השתוללות בסביבה הכפרית של "צ'וצ'אריה" וגרם לאונס המוני של האוכלוסייה. קורבנות האונס קרויים באיטליה ה"מרוקינאטה" (marocchinate) מהמושג "Moroccaned". הסרט לה צ'וצ'ארה המבוסס על ספרו של אלברטו מורביה "שתי נשים" בבימויו של ויטוריו דה סיקה ובכיכובה של סופיה לורן קיבל את השראתו מאירועי היסטורי זה.
ססטרציוס
לה צ'יוצ'יארה
לה צ'וצ'אריה
נומקס
נומקס (אנגלית: Nomex) הוא שם מסחרי של פולימר מסוג מטה-ארמיד אשר פותח בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 על ידי חברת דופונט. המוצר שווק לראשונה בשנת 1967.
מאפיינים.
פולימר זה קשור לניילון אבל בעל מאפיינים ארומטים ולכן חומר זה מאופיין בעמידות בטמפרטורות גבוהות. פולימר זה הוא האיזומר מטא, לעומת קבלר שהוא הפארא-ארמיד. מאמץ המתיחה המרבי הוא 340MPa. לחומר עמידות מצוינת לחום, חומרים כימיים שונים וקרינה. החומר מסוגל לעמוד בטמפרטורות של עד 370 מעלות צלזיוס.
ייצור.
נומקס מיוצר בתגובת דחיסה מהמונומרים חומצה איזופתלית וm-Phenylenediamine . החומר משווק בצורת חוט המאפשר תפירה חופשית וכיריעות מהן ניתן לחתוך חלקים.
וילפרד סוויני (2011-1926), כימאי DuPont שתגליותיו הובילו לפיתוח הנומקס, זכה במדליית אנטואן לבואזיה מטעם החברה בשנת 2002, בעיקר בגין עבודתו.
שימושים.
חילות שריון רבים בעולם משתמשים בסרבלים וכפפות העשויים נומקס. בחיל השריון הישראלי נעשה בעבר שימוש במכנסי וחולצות נומקס, וכיום משתמשים בסרבלים העשויים נומקס. גם לוחמי צוות אוויר בחיל האוויר הישראלי לובשים סרבלי טיסה עשויים נומקס וכפפות נומקס. בנוסף, הנומקס משמש לייצור ביגוד ממוגן למכבי אש.
נהגי מרוץ מכוניות לובשים חליפת מרוץ עשויה נומקס וחומרים אחרים דוחי שריפה כולל כפפות, גרביים, בלקלאווה וקסדה עמידים לאש.
חליפת חלל מכילה נומקס כאחת משכבותיה הרבות בשל עמידותו לאש ולתנאי החלל הקיצוניים בהם ריק ושינוי טמפרטורה גבוהים. בהתאם לכך, הבד משמש גם לכיסוי חלקים מהותיים בחלליות, גשושיות ורוברים.
לה צ'וצ'אריה (סרט)
ארומטי
כלכלת איי קיימן
מיישוב איי קיימן, פעילות כלכלית נמנעה בגלל הבידוד ממקומות יישוב אחרים וחוסר באוצרות טבע. גידול צבי ים כדי לצייד ספינות היה הפעילות הכלכלית החשובה הראשונה על האיים, אך המאגרים המקומיים כולם עד סוף המאה ה-18. חקלאות הספיקה ליישוב המוקדם להתקיים, אך הוגבלה בשל המחסור באדמה מתאימה. דיג, בניית אוניות וייצור כותנה האיצו את ההתפתחות הכלכלית.
הופעתם של אמצעי תחבורה ותקשורת מודרניים בשנות ה-50 של המאה ה-20 הובילה לעלייתם של מה שנחשב כיום כ"שני היסודות" הכלכליים של איי קיימן: בנקאות בינלאומית ותיירות. מחלקת ההשקעה של איי קיימן היא סוכנות ממשלתית שנוצרה כדי לקדם השקעה ופיתוח כלכלי באיי קיימן.