ב-15 באפריל 2015, הוציא פוזנר את הסינגל "I Took a Pill in Ibiza" בערוץ ה-VEVO שלו. פוזנר שיתף עם מעריציו, דרך המייל, מיני אלבום בלעדי בשם "The Truth". לאחר מכן מייק אישר כי המיני אלבום יהיה זמין לרכישה מקוונת ב-22 ביוני של אותה שנה. בנוסף, פוזנר ציין כי אלבומו השני יצא לאחר הEP. השיר זכה לרמיקס על ידי המפיקים הנורווגים SeeB, אשר הפך להצלחה מסחררת, עם מעל ל-600 מיליון השמעות באתר המוזיקה Spotify, ואף התמקם במצעדי 50 השירים המובילים, ובראש מצעדים באירלנד, הולנד, נורווגיה, בריטניה, סקוטלנד, ו-ארצות הברית.
ב-17 במרץ 2016, הודיע פוזנר על צאת אלבומו השני, "At Night, Alone.", אשר יצא ב-6 במאי של אותה שנה.
סיבובי הופעות.
עצמאיים
קידומים
מופעי פתיחה
חצר שטרויס
חצר שטרויס (כיום רח' הע"ח 20), היא מבנן של כ-30 דירות ובית מדרש בלב שכונת מוסררה בירושלים, שהקים הנדבן שמואל שטרויס מקרלסרוהה שבגרמניה, ונקראת על שמו.
היסטוריה.
שמואל שטרויס (1847–1904) היה נינו של רבי יצחק זקיל לייב וורמסר ("הבעל שם ממיכלשטט"), וחותנו של יעקב רוזנהיים, מייסד אגודת ישראל. את הונו עשה בעסקי בנקאות. למרות היותו בן התרבות הגרמנית הוא נמשך ליהדות המזרח-אירופית ובמיוחד לתנועת המוסר ולראשיה. הוא תמך כלכלית במוסדות תורה ובתלמידי חכמים, ולפי עדות חתנו הרב רוזנהיים הוא פיזר לצדקה "הרבה יותר מחמישית מהונו".
שטרויס התקרב לרבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם", ואף תרם ל"בית התלמוד" בקלם 6,000 רובל.. בשנת תרנ"ד (1894), עם מותה של אשתו, החליט שטרויס ליזום פעולת צדקה לעילוי נשמתה. הוא בחר ברבו הרב יעקב שור לשליחו ומימן את נסיעתו לארץ ישראל, במטרה לעזור במפעל יישובה. הרב שור נסע לירושלים מצויד בכספו של הרב שטרויס. זיקתו של שטרויס לרוח המוסר של "הסבא מקלם" הביאה להחלטה לתרום את הכסף להקמת קומפלקס דירות מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונת מוסררה, עבור משפחות רבנים מאנשי תנועת המוסר.
במרכז חצר שטרויס הוקם במימונו של שטרויס מבנה לישיבת אור חדש, שנוסדה על ידי קבוצה מתלמידי "הסבא מקלם" בראשות הרב שמואל הלל שינקר והרב ברוך מרקוס.
חצר שטרויס הפכה להיות מרכז של תורה ומוסר בירושלים. במקום התגוררו גדולי המוסר המפורסמים שבדור, שעלו מליטא והתיישבו בירושלים, ובהם: רבי יצחק בלאזר, רבי נפתלי אמסטרדם, רבי צבי לויטן, רבי יצחק מלצן ורבי אריה לייב ברוידא, אחיו של "הסבא מקלם". הקשר של השכונה לתנועת המוסר היה חזק כל כך עד שנהגו לומר בדרך הלצה כי מקור שם השכונה 'מוסררה' הוא מן המילה 'מוסר'. קבוצה מיהודי ירושלים, קבעו אף הם את מקום לימודם בחצר, ונודעו אף הם בהתמדתם ובהנהגות פרישות ומוסר. ביניהם הרב מאיר הלר, הרב צבי הירש ויספיש (נכדו של הרב נחום משאדיק), הרב שמואל תפילינסקי, הרב יונה ראם, הרב אליהו ברוך פרלמן, הרב חייקל מילצקי, הרב יהודה הולצמן והרב זליג לייב לוין.
בין תושבי חצר שטרויס: הרב צבי פסח פרנק. בין ילידי המקום: הרב שמחה זיסל ברוידא, ראש ישיבת חברון (בן משפחת "הסבא מקלם") והרב חיים יעקב גולדוויכט, ראש ישיבת כרם ביבנה.
במלחמת ששת הימים הבניין ניזוק, וקומתו העליונה נשרפה מפגיעת פגזים ירדניים. דיירי קומה זו פונו לשכונה אחרת, והוחלט להרוס את הבניין כליל. תוכניות ההריסה התעכבו, ובשלהי שנות ה-90 הוקמה במבנה ישיבה בשם לב ירושלים. נכון ל-2011 מתגוררים תלמידי הישיבה בבניין, והוא אף שופץ מעט על ידם, כולל ריצוף, סיוד הקירות ובניית חדרי שירותים.
לגעת ביהלום
לגעת ביהלום (נקרא גם: יהלום הדמים מקור: Blood Diamond) הוא סרט דרמה אמריקאי בכיכובם של לאונרדו דיקפריו, ג'ניפר קונלי ודג'ימון הונסו. הסרט עוסק ביהלומים הנמכרים בסיירה לאון שבאפריקה כדי לממן עימותים צבאיים, ובאנשי העסקים הקונים יהלומי דמים אלו ובכך מממנים את הנשק והתחמושת המשמשים להמשך הפעילות הצבאית המובילה להרג אנשים רבים. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
עלילה.
הסרט מתרחש בשנת 1999 בסיירה לאון, במהלכה המאבק על השליטה בשדות היהלומים מגיע לכדי מלחמת אזרחים, אלפים מתים ומיליונים הופכים לפליטים. דני ארצ'ר (לאונרדו דיקפריו), מבריח יהלומים יליד זימבבואה שהוריו נרצחו באכזריות בילדותו, שומע באחת הפעמים בהן נכלא את מפקד המורדים צועק על סולומון ונדי (דג'ימון אונסו), דייג מקומי, על כך שהוא מחביא יהלום נדיר בגודלו (100 קראט) אותו מצא בעת שעבד בכפייה במכרות היהלומים שבסיירה לאון. מאדי בואן (ג'ניפר קונלי) היא עיתונאית המסקרת את הקרבות ומנסה להתחקות אחר הדרך בה מבריחים את יהלומי הדמים לשוק החופשי.
דני מנסה להשיג את היהלום כדי לרצות את הבוסים שלו ולעזוב בכבוד את אפריקה. הוא משכנע את סולומון להראות לו איפה היהלום, ובתמורה יעזור לו למצוא את משפחתו שנמלטה למחנה פליטים ובנו שגויס בכוח לכוחות המורדים להיות "ילד-חייל". בסופו של דבר הם מוצאים את היהלום, אך דני נפצע בחילופי אש שהיו במקום ומדמם למוות תוך כדי שהוא מעכב בירי את כוחות המורדים, על מנת לאפשר לסולומון ובנו לעלות על מטוס עם היהלום.
מאדי עוזרת להם להגיע ללונדון ולמכור את היהלום לאיש עסקים מושחת הקונה יהלומי דמים, וכך מפלילה אותו. בתמורה ליהלום מקבל סולומון מיליוני פאונדים ומשפחתו מגיעה לאירופה. בסוף הסרט נראה סולומון כאיש אמיד החי בעולם המערבי ונואם בפורום קימברלי, אשר בעיר קימברלי בדרום אפריקה, על מאבקי השליטה ויהלומי הדמים באפריקה.
צומת חולון
כיכר הדמעות
אלכסנדר אטיין שורון
אלכסנדר אטיין שורון (בצרפתית: Alexandre Étienne Choron, 1837 קאן (Caen), קלבדוס – 1924) היה שף צרפתי.
ביוגרפיה.
שורון היה השף של מסעדת "וואזן" (Voisin) ברחוב סנט אונורה. שורון ידוע בשל המצאת רוטב שורון, רוטב ברנייז המועשר בעגבניות מרוכזות ואחר-כך עובר צמצום.
שורון זכור בשל המטעמים שהגיש במהלך המצור על פריז שצרו הפרוסים החל ב-19 בספטמבר 1870. במהלך המצור, נאלצו הפריזאיים, שסבלו ממחסור במזון, לאכול חתולים, כלבים, וחולדות. הבורגנים לא היו שבעי רצון מאכילת בעלי חיים ירודים כאלה, ואמות המידה במסעדות היוקרה נותרו גבוהות. כשמאגרי האוכל הדלדלו, מסעדות אלה, בכללן וואזן, אלתרו. שורון שם את עינו על החיות שאכלסו את גן החיות המקומי, והגיש מטעמים מבעלי חיים אקזוטיים במסעדת וואזן. לארוחת חצות חג המולד של 1870, הגיש שורון תפריט המורכב בעיקר מהחלקים המובחרים של בעלי החיים ששכנו בז'ארדן ד'אקלימאטאסיון (אחד מגני החיות של פריז).
המנות השונות - ראש ממולא של חמור, קונסומה של פיל, גמל צלוי, נזיד קנגורו, שוקי דב צלויים ברוטב פלפל, זאב ברוטב אייל, חתול עם חולדה, אנטילופה ברוטב כמהין – הפכו לאגדה. התפריט לווה ביינות מוטון רוטשילד 1846, רומאנה קונטי 1858 ושאטו פאלמר 1864.
שורון זכה לתהילה בשל תבשיליו המכילים פיל (בצרפתית: éléphant) Trompe d’éléphant ברוטב הצייד (sauce chasseur) ופיל בורגיניון. אחרי שהפיל ב- Jardin d'acclimatation הוגש לארוחת חג המולד, שני הפילים (קסטור ופולוקס) בז'ארדן זואולוג'יק של פריז נאכלו ב-31 בדצמבר 1870 בוואזן. בראשית ינואר, נשלח הפיל מז'רדן דה פלאנט לבית המטבחיים. שורון רכש אותו למסעדתו תמורת 14 פרנק לפאונד. ב-13 בינואר, "וואזן" סבלה ממחסור בבשר פיל והחליפה אותו בבשר סוס.
המצור הסתיים שבועיים לאחר מכן.
101 כלבים וגנבים
101 כלבים וגנבים (באנגלית: 101 Dalmatians) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1996, בבימויו של סטפן הרק. הסרט מבוסס על הסרט המונפש "על כלבים וגנבים" משנת 1961, שהוא בתורו מתבסס על רומן משנת 1956 בשם "101 דלמטים" ("The Hundred and One Dalmatians"), מאת הסופרת האנגליה דודי סמית. בשנת 2000 יצא לסרט המשך, "102 כלבים וגנבים". בשנת 2021 יצא לאקרנים "קרואלה", סרט הלייב אקשן השלישי בזיכיון "כלבים וגנבים", המתמקד באירועים שקדמו לעלילה בסרט זה.
עלילה.
רוג'ר דירלי (ג'ף דניאלס) הוא מעצב משחקי וידאו שמנסה להצליח. הוא גר לבדו, רק עם כלבו פונגו, בלונדון. יום אחד בעת שרוג'ר נוסע בפארק על אופניו עם פונגו, פונגו מבחין בכלבה שמוצאת חן בעיניו, פרדי, ובבעליה, אישה נאה בשם אניטה. פונגו מושך את אופניו של רוג׳ר במהירות עד שזה מתרסק אל תוך האגם. פונגו המבוהל בורח מרוג׳ר והוא מתבלבל וחושב שפרדי היא הכלב שלו. אניטה נבהלת, חושבת שהוא גנב וחובטת בראשו עם תיק אשר בתוכו שלוש לבנים. לאחר מכן היא מבינה את הטעות ומתנצלת, הם צוחקים ומשוחחים ולבסוף נפרדים לשלום. פרדי הכלבה, אינה מעוניינת להיפרד מפונגו והיא גוררת את אניטה בריצה אל תוך האגם. רוג׳ר מציל את אניטה והם מתחברים, ולאחר שהם מבינים שהכלבים שלהם מאוהבים הם מחליטים להתחתן. הם מתחתנים, עוברים לגור יחדיו ולפונגו ופרדי נולדים 15 גורים מתוקים.
אשתו של רוג'ר, אניטה קמפבל-גרין (ג'ואלי ריצ'רדסון), היא מעצבת בגדים, שמתחילה לעצב בגדים בהשראת שני כלביה, הדלמטים. המנהלת שלה, קרואלה דה ויל (גלן קלוז), מתלהבת מעיצוביה אך רוצה ליצור אותם מפרוות כלבים דלמטיים אמיתית. היא מציעה לזוג כסף תמורת הגורים הרבים שנולדו לכלביהם, אך הזוג מסרב, והיא מחליטה לגנוב את הגורים. הזוג, זוג הכלבים וחיות אחרות, נלחמים בקרואלה כדי למצוא ולהחזיר את הגורים להוריהם, לפני שקרואלה תפגע בהם. לבסוף הם מצליחים וקרואלה נעצרת על ידי המשטרה, ונשלחת לכלא.
הכנסות וביקורות.