השיר הזוכה של צרפת הוא בסגנון הבלדה הדרמטית הטיפוסית, שבו איזבל אוברה שרה על הכוח שיש לאהבה הראשונה על אנשים. השיר שייצג את גרמניה – "שני איטלקים קטנים" (“Zwei kleine Italiener”), בביצועה של הזמרת קוני פרובוס, הפך ללהיט לאחר ששימש כשיר רקע בפרסומת לסבון. כמו בכל מהדורות התחרות הקודמות, גם השנה היה השיר שייצג את איטליה השיר הזוכה בפסטיבל סן רמו.
לולאך, מלך סקוטלנד
לולאך (באנגלית: Lulach, בגאלית סקוטית: לואלך מק גייל קואמגיין - Lulach mac Gille Coemgáin באיות עתיק, Lughlagh mac Gille Chomghain באיות מודרני, כלומר "לולאך בנו של גייל כומגיין"; נפטר ב-17 במרץ 1058), המכונה "טיירבית'" (חסר המזל) ופאטואוס (הטיפש), היה מלך סקוטלנד בין 15 באוגוסט 1057 עד מותו.
קורות חיים.
לולאך היה הראשון מבית מלכי סקוטלנד שיש תעוד בדבר טקס הכתרתו. טקס ההכתרה נערך באוגוסט 1057 במנזר סקון - מקום הכתרתם המסורתי של מלכי סקוטלנד מאז מלכותו של לולאך.
לולאך, שהיה בנו החורג של מקבת', עלה לשלטון לאחר מותו של מקבת' בקרב בשנת 1057, בתמיכת חייליו של מקבת'. בהתאם לכינויו היה לולאך מלך חלש באופיו, ושלט זמן קצר בלבד בטרם נרצח ביוזמת מלקולם השלישי שמלך אחריו.
בנו של לולאך, מאל סנכטאי היה מורמאר מוריי, וכן הייתה ללולאך בת (שמה אינו ידוע), ובנה (נכדו של לולאך) היה אואנגוס ממוריי.
ככל הנראה לולאך נקבר באי קולומבה הקדוש שבאיונה. מיקומו המדויק של הקבר אינו ידוע.
דגלס קוריגן
דגלאס הופשטטר
כריסטיאן גוטפריד אהרנברג
כריסטיאן גוטפריד אהרנברג (בגרמנית: Christian Gottfried Ehrenberg; 19 באפריל 1795 - 27 ביוני 1876) היה זואולוג, גאולוג ורופא גרמני.
חייו.
אהרנברג, בנו של שופט, נולד בעיר קטנה במחוז סקסוניה שבגרמניה.
סיים לימודי תאולוגיה באוניברסיטת לייפציג ומאוחר יותר מדעי הטבע ורפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. את תזת הדוקטורט שלו הגיש על הפטריה Sylvae mycologicae Berolinenses. ב-1827 קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת הומבולדט.
ב-1820–1825 השתתף אהרנברג, כביולוג, במשלחת חקר למצרים, למדבר הלובי ולצפון הים האדום, אסף אלפי דוגמיות הן של עולם החי והן של עולם הצומח, וחקר את עולם האלמוגים. בהמשך עשה מסע חקר לחצי האי ערב וסוריה. בבדיקת ממצאיו הוקסם ממה שניתן לגלות מתחת למיקרוסקופ.
ב-1829 התלווה אל אלכסנדר פון הומבולדט למסעו לרוסיה.
התמקדות במיקרוסקופ.
כחלק מתהליך העבודה עם המיקרוסקופ החל לחקור מיקרואורגניזמים. אהרנברג היה הראשון שכינה את החיידקים בשם "בקטריה"; עד תקופתו כינו אותם בכינוי שטבע אנטוני ואן לוונהוק - אנימלקולס (animalcules).
אוספיו, הכוללים רישומים רבים, מכתבים, משטחים ומיקרוסקופים נמצאים כיום במוזיאון אוניברסיטת הומבולדט בברלין ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין.
ישיבת כיסא רחמים
שועל האש
ז'ואן גאמפר
ז'ואן גאמפר (בקטלאנית: Joan Gamper; נולד ב-22 בנובמבר 1877 בווינטרטור שבשווייץ, התאבד ב-30 ביולי 1930, שווייץ), ידוע גם בשם הנס קאמפר, היה חלוץ כדורגל, ונשיא מועדוני כדורגל. הוא ייסד מועדוני כדורגל בשווייץ ובקטלוניה, אשר המוכר בהם הוא ברצלונה. כנשיא המועדון, הוא תרם למיצוב המועדון כאחד המועדונים המובילים בעולם.
ילדותו ותחילת דרכו.
ז'ואן גאמפר נולד בשם הנס-מקס קאמפר, כילד שלישי מבין חמישה להורים אוגוסט ורוזין-אמה גאמפר. אמו נפטרה ממחלת השחפת בהיותו בן שמונה ומשפחתו עברה לציריך. כילד הוא עסק ברכיבה על אופניים וריצה, ובמרוצת חייו הוא שלח ידו במקצועות ספורט שונים, פרט לכדורגל, עסק בראגבי, טניס וגולף. ככדורגלן שווייצרי הוא היה הקפטן של קבוצת פ.צ. בזל, וכאשר העבודה נשאה אותו לליון שבצרפת, הוא הצטרף לקבוצת הראגבי המקומית אתלטיק יוניון.
ייסוד קבוצת הכדורגל של ברצלונה.
בשנת 1898 נסע גאמפר לברצלונה כדי לבקר את דודו, אמילי גאיסרט. הוא היה בדרכו לאפריקה, כדי לסייע בהקמת חברות למסחר בסוכר, אך הוא התאהב בעיר הקטלונית והחליט להישאר בה. בהמשך הוא יהפוך לדובר קטלאנית שוטפת, ויאמץ לעצמו את השם הקטלוני, ז'ואן גאמפר. כרואה חשבון, הוא מצא עבודה בבנק הצרפתי "קרדיט ליון", בחברת הרכבות "סאריה" וכן שמש כתב ספורט בשני עיתונים שווייצרים. הוא הצטרף לסניף הכנסייה האוונגליסטית השווייצרית בברצלונה והחל לשחק כדורגל עם הקהילה הפרוטסטנטית המקומית. בהמשך הוא סייע בהקמת מגזין ספורט מקומי, "Los Deportes" ("הספורט").
בעיתון זה הוא פרסם ב-22 באוקטובר 1899 מודעה המכריזה על רצונו להקים מועדון כדורגל. תגובה חיובית מצד הציבור הובילה למפגש בבית הספר סולה ב-29 בנובמבר ומועדון הכדורגל של ברצלונה נולד. המייסדים כללו אוסף של שווייצרים, אנגלים וקטלאנים אוהבי ספורט בכלל וכדורגל בפרט. גאמפר בחר את צבעי המועדון, אדום-כחול, בהשראת מועדונו השווייצרי, פ.צ בזל. אף על פי שגאמפר היה הכוח המניע מאחורי המועדון, הוא הסתפק תחילה בלהיות חבר בהנהלה וקפטן הקבוצה. הוא היה בן 22 בלבד ורצה להתמקד בלשחק כדורגל. הוא שותף ב-48 משחקים עבור ברצלונה בין השנים 1899-1903, וכבש 100 שערים. בשנת 1901 הוא היה חבר בקבוצה שזכתה בתואר הראשון של המועדון, גביע מקאיה (כיום גביע קטלוניה). בשנת 1902 הוא שיחק במשחק גמר גביע המלך הראשון בספרד, בו ברצלונה הפסידה 2:1 לקבוצת ויסקאיה (כיום אתלטיק בילבאו). גאמפר הבקיע שלוש תשיעיות במדי ברצלונה, שתיים מהן בגביע מקאיה.
נשיא המועדון.
בשנת 1908 התמנה גאמפר לראשונה לנשיא מועדון הכדורגל של ברצלונה. הוא לקח על עצמו את המשרה בתקופה קשה, בה כמה שחקנים מובילים עזבו ולא נמצא להם מחליף, מה שהשפיע מיד על ביצועי הקבוצה על המגרש ומחוצה לו. המועדון לא זכה בשום תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905 וכתוצאה מכך מצבו הכלכלי הידרדר. גאמפר היה לסירוגין נשיא המועדון במשך חמש תקופות (1908-09, 1910-13, 1917-19, 1921-23 ו-1924-25), ובסך הכול 25 שנים בהנהלת המועדון. אחד מהישגיו הגדולים ביותר היה תרומתו להעניק לברצלונה אצטדיון משלה. עד שנת 1909 הקבוצה שיחקה במגרשים שונים, אשר אף אחד מהם לא היה בבעלותה. גאמפר גייס תרומות מעסקים מקומיים וב-14 במרץ 1904 גם עבור למגרש ברחוב התעשייה (Carrer Industria), אצטדיון בעל 6000 מקומות. בנוסף הוא הפעיל מאמץ לגייס עוד חברים למועדון, ובשנת 1922 עמד מספרם של אלה על 10,000. זה הוביל למעבר נוסף של המועדון, הפעם לאצטדיון בעל 20,000 מקומות, לס קורטס (Les Corts), אשר מאוחר יותר הורחב ל-60,000 מקומות.
תרומה משמעותית נוספת של גאמפר למועדון הייתה גיוסו של החלוץ ממוצא ספרדי-פיליפיני פאולינו אלקנטרה, שהיה מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים. בנוסף, הוא מינה את האנגלי ג'ק גרינוול למאמן הקבוצה בשנת 1917, במהלך ששינה לטובה את דרכו המקצועית של המועדון. בתקופתו של גאמפר, זכתה ברצלונה ב-11 אליפויות קטלוניה, שישה גביעי המלך וארבעה "גביעי הפירנאים", במה שהיה עידן הזהב הראשון של המועדון, טרם הקמת הליגה הספרדית (1929). פרט לאלקנטרה, הקבוצה כללה שחקנים אגדיים כמו ריקרדו זאמורה, ז'וזפ סמיטייר ופראנץ פלאטקו.
תקופת כהונתו האחרונה כנשיא הסתיימה בנסיבות שנויות במחלוקת וטרגדיה אישית. ב-24 ביוני 1925, אוהדיה הקטלונים של ברצלונה ביזו את ההמנון הספרדי, ולעומת זאת קידמו במחיאות כפיים את שירת "אלוהים נצור את המלכה" של הקבוצה האורחת מבריטניה. בתגובה, האשים השלטון הדיקטטורי של מיגל פרימו דה ריברה את גאמפר בקידום הלאומיות הקטלאנית. אצטדיון לס קורטס נסגר לשישה חודשים וגאמפר הוגלה מספרד. הוא חזר לשווייץ, בה לאחר תקופה של קשיים כלכליים הוא שם קץ לחייו ב-30 ביולי 1930.
אחרית דבר.
המועדון הוציא משימוש את מספר כרטיס החבר של גאמפר, ועיריית ברצלונה קראה לרחוב על שמו ברובע לס-קורטס, בו נמצא גם האצטדיון הנוכחי של ברצלונה, קאמפ נואו. בשנת 2002, המועדון ציין את יום השנה ה-125 להולדתו. בשנת 2004, הפכה חברת הביטוח השווייצרית וינתרת'ור לספונסר של קבוצת הכדורסל של ברצלונה, מה שגרם לכך ששחקני הקבוצה נשאו את שם עיר הולדתו של גאמפר על חולצותיהם. כיום מועדון ברצלונה, הנושא את הסיסמה "יותר ממועדון כדורגל", מאגד בתוכו קבוצת ראגבי ורכיבה על אופניים, ממקצועות הספורט בהם עסק גאמפר.
בשנת 1966, ייסד נשיא ברצלונה דאז, אנריק לאודט, את "גביע ז'ואן גאמפר" לזכרו. טורניר קדם-עונה זה מארח קבוצות בינלאומיות מהשורה הראשונה ומשמש את המועדון להצגת סגל הקבוצה לקראת העונה החדשה.
פבלו איימאר
גמר ליגת האלופות
לדרמן
לֶדֶרמן (באנגלית: Leatherman, לד'רמן) הוא שמה המסחרי של סדרת סכינים וכלי עבודה רב תכליתיים (Multi-tool) המיוצרים על ידי קבוצת לדרמן לכלי עבודה (Leatherman Tool Group).
את הכלי, המכונה אולר לדרמן או פלייר לדרמן, המציא טים לדרמן במהלך טיול שערך עם אשתו למזרח ובו חש בחסרונו של אולר המשלב סכין עם פלייר ועם מברג. בעקבות זאת פיתח יחד עם שותפו לחברת לדרמן, סטיב ברלינר.
ב-1975 לאחר תכנון ובניית דגם הגיש בקשה לפטנט למוצר שיכונה "מיסטר קראנץ'" והבקשה שאושרה בארצות הברית בשנת 1980. הכלי הראשון יוצר בשנת 1983 ובשנת 1984 נמכרו 30,000 יחידות.
הכלי במהותו הוא פלייר, מכשיר לצביתת וקילוף חוטים, שבידיותיו נמצאים כלי עבודה נוספים. בכל הדגמים הכלים הנוספים הם: סכין, מברג ובדרך כלל גם מספריים. הדגמים השונים נבדלים במגוון הכלים הנוספים. בחלק מהדגמים להבי הסכינים ננעלים באמצעות מתפס מיוחד כדי שלא יחליקו. חלק מהדגמים מיוצרים מטיטניום ובעלי אחריות על שבר לעשרים וחמש שנה.
בין דגמיו:.WAVE, CHARGE, SURGE, MICRA, CRANCH.