הוא התחנך בקיבוץ ניצנים ובאשקלון (תיכון עירוני ע"ש א. תגר). בצה"ל שירת כקצין מודיעין והשתחרר בדרגת סרן.
ב-1992 התגייס כצוער למשטרה. ב-1994 מונה לקצין אגף קהילה ומשמר אזרחי בתחנת רמלה. הוא שימש בתפקידים שונים באגף המבצעים ובאגף התנועה. בלומנפלד שירת כראש לשכת ראש אגף התנועה, ראש מדור תאום ובקרה בלשכת המפכ"ל, בשנים 2008–2010 פיקד על תחנת אשקלון. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד מרחב ציון. ב-2012 מונה למפקד מרחב מוריה. ב-2014 מונה לעוזרו של המפכ"ל יוחנן דנינו.
ב-2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה הלאומית לשוטרים. הוא שימש בתפקיד עד מרץ 2019. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב.
בשנת 2022 פרש לגמלאות.
השכלה.
הוא בעל תואר ראשון כללי מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים. בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
ינה איוואנפי
ינה איוואנפי (במקור איגנץ וייסברון, בהונגרית: Ivánfi Jenő; סגהאלום, 6 באוקטובר 1863 – בודפשט, 26 בספטמבר 1922) היה שחקן ובמאי תיאטרון יהודי-הונגרי. הוא היה "חבר לכל ימי חייו" של התיאטרון הלאומי של בודפשט וחבר באגודה פטופי (1922).
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחה יהודית, בנם של מוזס (משה) וייסברון וקטלין ברויאר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. ולאחר מכן את האקדמיה הלאומית לאומנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע), תחילה חתם בעיר גיור ואחר כך בסגד. שריפת תיאטרון סגד הביא אותו לתיאטרון הלאומי בקלוז'. בשנת 1890 נסע לטיול לימודים ארוך בחו"ל, שם התוודע לאומנות הבמה והמשחק של גרמניה, צרפת ואנגליה, ובזמן שהותו בחו"ל תרגם דרמות בשליחותו של אדה פאולאי, שהיה שחקן, במאי, מחזאי, מורה למשחק, מתרגם, והבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי בבודפשט. לאחר שובו להונגריה, באוקטובר 1893 חתם חוזה כשחקן עם התיאטרון הלאומי של בודפשט, שם עבד גם כבמאי החל משנת 1912. בשנת 1922 מונה לבמאי הראשי.
כשחקן, שיחק בעיקר בתפקידי הדרמות הקלאסיות. הדמויות העיקריות שגילם: ריצ'רד השלישי (שייקספיר), אדיפוס המלך (סופוקלס), לוציפר (במחזהו של אימרה מדאץ': טרגדיית האדם). הוא כתב ותרגם מחזות. הוא תרגם, בין השאר, את מולייר: טרטוף, את יודית של המחזאי והמשורר הגרמני פרידריך הבּל, את בריטניקוס של המחזאי הצרפתי ז'אן רסין עבור התיאטרון הלאומי של בודפשט. מאמריו התפרסמו בעיתונים מקומיים ובמגזינים זרים.
ריינהייטסגבוט
יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית
יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית הם היחסים הדו-צדדיים שבין ארצות הברית של אמריקה בין הרפובליקה הדומיניקנית.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית האמריקנית לשנת 2012 של מכון גאלופ, 57% מאזרחי הרפובליקה הדומיניקנית הסכימו עם הקביעה כי ארצות הברית היא המנהיגה העולמית, 8% לא הסכימו ו-35% לא בטוחים; זהו השיעור השלישי בגובהו ביותר עבור כל מדינה שנבדקה באמריקה.
רקע.
מעמדה של הרפובליקה הדומיניקנית ככלכלה הגדולה ביותר בקריביים, המדינה השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה ושטח, היקף סחר גדול עם ארצות הברית וכן סמיכותה לארצות הברית ולמדינות אחרות בקריביים הופכות את הרפובליקה הדומיניקנית לשותפה חשובה של ארצות הברית בקרב המדינות המקיפות אותה. בנוסף, בשגרירות ארצות הברית מעריכים כי ברפובליקה הדומיניקנית מתגוררים 100 אלף אזרחי ארצות הברית; רבים מהם אזרחים כפולים. נדבך חשוב נוסף במערכת היחסים בין המדינות הוא העובדה כי למעלה ממיליון אנשים ממוצא דומיניקני מתגוררים בארצות הברית, רובם בצפון-מזרח ארצות הברית ואילו חלקם בפלורידה.
בעבר, ארצות הברית כבשה את הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 1916 עד 1924, וכן סייעה לממשלה במהלך מלחמת האזרחים הדומיניקנית.
הממשלה הדומיניקנית תומכת ביוזמות אמריקאיות רבות באו"ם והסוכנויות הנספחות אליו. שתי הממשלות משתפות פעולה במאבק בסחר בסמים. הרפובליקה הדומיניקנית עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם גורמי אכיפת החוק האמריקנית בנושאים כמו הסגרת מבוקשים ואמצעים למניעת הגירה בלתי חוקית.
נכון ל-2019, ארצות הברית תומכת במאמצים של ממשל לאונל פרננדס לשפר את התחרות ברפובליקה, למשוך השקעות פרטיות זרות, המלחמה בשחיתות והמודרניזציה של מערכות המס. חברות אמריקאיות, לרוב יצרני מוצרי הלבשה, הנעלה, ואלקטרוניקה קלה, כמו גם חברות אנרגיה אמריקאיות, משחקות תפקיד חשוב בכלכלה הדומיניקנית, ומהוות חלק ניכר מההשקעה הזרה במדינה.
סחר.
נכון לשנת 2012, היקף הסחר בין שתי המדינות עומד על כ-81 מיליון דולר.
ליז מיטשל
אליזבת "ליז" רבקה מיטשל (באנגלית: Elizabeth "Liz" Rebecca Mitchell; נולדה ב-12 ביולי 1952) היא זמרת בריטית ילידת ג'מייקה, שידועה בעיקר כזמרת בלהקת הדיסקו/רגאיי בוני אם.
ביוגרפיה.
נולדה במחוז קלרנדון שבג'מייקה, ובגיל 11, בשנת 1963, עברה עם משפחתה ללונדון שבאנגליה. בסופו של העשור עברה את מבחן הבד והחליפה בהפקה ברלינאית של מחזמר "שיער" את דונה סאמר. בהמשך הצטרפה ללהקת "זמרי לס האמפריז" וייצגה עם הלהקה את גרמניה באירוויזיון 1976. השיר שביצעו נקרא "Sing Sang Song", והם הגיעו למקום ה-15.
חזרה לגרמניה בעקבות שיחת טלפון מסוכנוּת, כדי להצטרף ללהקת "בוני אם", שאת אנשיה אסף המפיק פרנק פריאן . על אף שמטרתו המקורית של הלהקה הייתה לשיר בליפ סינק את השיר "Baby Do You Wanna Bump" של פריאן בטלוויזיה ובהופעות במועדונים, תוך זמן לא רב הפכה הלהקה לקבוצה שגם מקליטה שירים בעצמה, והוציאה מספר להיטים שהפכו לקלאסיקות דיסקו של שנות ה-70, בהם: "Ma Baker", "Sunny", "Rivers of Babylon" ו-"Rasputin". הלהיט המוכר ביותר של הלהקה הוא השיר "Daddy Cool". חבריה המרכזיים היו מיטשל, מרסיה בארט והמפיק פריאן. מיטשל קיבלה קרדיט בתור מלחינה-שותפה לשיר "African Moon" מהאלבום "Boonoonoonoos" (1981). הלהקה התפרקה ב-1986.
לאחר שהלהקה התפרקה הציע בובי פארל, חבר הלהקה, למיטשל, מייזי ויליאמס ולמחליפתה של מרסיה בארט, שעזבה את הלהקה באותה עת, להחיות את הלהקה ולצאת לסיבוב הופעות ב-1987. לאחר שפארל והמחליפה לא הופיעו לחזרות, צירפה מיטשל להרכב את סלינה דאנקן (Celena Duncan) ואת הרקדן קורט די דאראן (Curt Dee Daran) לסיבוב ההופעות. מאחר שוויליאמס מעולם לא שרה באלבומיה של בוני אם המקורית, הקליטה מיטשל את האלבום שתכנן ההרכב להקליט במלואו. היא התקשתה למצוא חברה שהסכימה להוציא את האלבום, שנקרא "No One Will Force You". הוא יצא בספרד בסתיו 1988, ופורסמו מתוכו הסינגלים "Mandela" (גרסה מחודשת ללהיט של "בוני אם") ו-"Niños De La Playa". הסינגל השני הוקלט גם בסקנדינביה, שם הופיעה הלהקה באוקטובר. באותה תקופה הוחלפה ויליאמס בקרול גריי (Carol Grey). המפיק האנגלי סיימון נייפיר-בל הפיק באותה עת אלבום שכלל רמיקסים ללהיטיה הגדולים של "בוני אם", וביקש ממיטשל ומשאר הלהקה המחודשת לקדם אותו. לאחר שהשיבה בחיוב הופיעה עם הלהקה שנית בטלוויזיה הגרמנית. בעקבות הצלחת הרמיקסים נקבע כי האלבום "No One Will Force You" יצא ב-1989 בצרפת ובהולנד.
בהמשך נטשה את הלהקה "בשל חילוקי דעות", והתמקדה בקריירת הסולו שלה. היא הוחלפה במדליין דייוויס (Madeleine Davis), אך פריאן ביקש ממנה לחזור ללהקה לאלבום רמיקסים נוסף בסופה של שנת 1989, ולהקליט את הסינגל "Stories", כתגובת-נגד לסינגל שהקליטו מחליפתה ושלושת החברים האחרים בלהקה בלי אישורו של פריאן, "Everybody Wants to Dance Like Josephine Baker". ב-1990 הצטרפה מחדש לחברי ההרכב מ-1989, שבו פטרישה פוסטר (Patricia Foster) החליפה את סלינה דאנקן, והמשיכה במופעי הקברט. באפריל 1991 יצא הסינגל "Mocking Bird" של הלהקה, בהפקת הלמוט רולופס (Helmut Rulofs), שלא הצליח. אלבום האוסף "Gold - 20 Super Hits" מ-1992 סייע להצלחת ההרכב המחודש, ששמו היה "Boney M. feat. Liz Mitchell" ("בוני אם בהשתתפות ליז מיטשל"). עבור אלבום אוסף נוסף, "More Gold - 20 Super Hits Vol. II", הקליטה הלהקה ארבעה שירים נוספים. "No One Will Force You" ושני שירים שטרם פורסמו, והוקלטו ב-1984, יצאו מחדש בדנמרק.
ב-1996 הקימו מיטשל ובעלה תומאס פמברטון (Thomas Pemberton) חברת הקלטות ואולפן. באותה שנה הוציאה מיני-אלבום לחג המולד עם ארבעה שירים. בנובמבר 1999 יצא האלבום "Share the World", שאותו הקליטה במשך שלוש שנים, ובנובמבר 2000 יצא האלבום "Christmas Rose", שהכיל מספר שירים חדשים, כולל השיר המוביל "Lord's Prayer", ומספר הקלטות מחודשות לשירי "בוני אם" מהאלבום "Christmas Album". אלבומה השלישי, "Let It Be", יצא בנובמבר 2004, וכמה חודשים לאחר מכן יצא האלבום "Liz Mitchell Sings the Hits of Boney M.", שהוקלט בפראג וכלל תזמורת סימפונית צ'כית.
מיטשל עדיין מופיעה עם "בוני אם".
טוביה אושרי
טוביה אושרי (25 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2019) היה עבריין, מראשי הפשע המאורגן בישראל.
ביוגרפיה.
אושרי נולד וגדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב. בגיל 13 נתפס גונב כסף ונשלח להתחנך בקיבוץ. לפני גיוסו לצה"ל עבד כעוזר במסגרייה. שירת בצה"ל בחטיבת גולני, ולאחר שחרורו חזר לעבוד במסגרייה והכיר את רחמים אהרוני ("גומדי"). הוא הקים עמו את כנופיית הכרם, ועסק עמו בפריצה ושוד מלטשות יהלומים.
אושרי נכלל ברשימת ה-11 - מסמך משטרתי בו נכללו אישים שהמשטרה הגדירה כראשי הפשע המאורגן בישראל.