ב-1999 עבר סלקטר לתיאטרון הקאמרי. הוא גילם שורה של תפקידים בתיאטרון זה, ובהם טום ב"ביבר הזכוכית" בו זכה בפרס ע"ש עדנה פלידל, אורלנדו ב"כטוב בעיניכם", ביף ב"מותו של סוכן", קובו ב"עיר הנפט", השחקן ב"אשה בשחור", טום ב"שמנה", ואדגר ב"מלך ליר". אחד מתפקידיו הבולטים היה רוס ב"מר גרין", המוצגת מאז 2001. על תפקידו זה זכה בפרס על שם אברהם בן-יוסף.
בשנת 2008 גילם סלקטר את נוחי כרמי במחזה "אנדה" של תיאטרון בית ליסין, שם שיחק לצידו של אביו, אברהם.
בשנת 2011 גילם את בנדיק בעיבוד של תיאטרון באר שבע למחזה מהומה רבה על לא דבר.
ב-2016 שיחק ב"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו ובבימוי אודי בן-משה בתיאטרון הקאמרי.
מ-2017 משחק בתפקיד הראשי ב"שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" מאת א' ב' יהושע ובבימויו של איציק ויינגרטן בתיאטרון הקאמרי.
מ-2019 משחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי בתפקיד יוני.
מ-2021 משחק במחזה "כימים אחדים" שהמחיז וביים חנן שניר על פי מאיר שלו בתיאטרון הקאמרי בתפקיד משה רבינוביץ'.
בקולנוע.
סלקטר גילם מספר תפקידים ראשיים בקולנוע, ובהם "אין שמות על הדלתות" (1997), "הגרעין הקשה" (1999), בו שיחק לצד אביו, "ההסדר" (2000) ו"ג'ירפות" (2001). ב-2002 כתב את התסריט לסרט "בת קול", שהופק על ידי הטלוויזיה בכבלים, ועוסק בסיפור אהבתו של צייר חולה לבתו הצעירה של אדמו"ר ידוע. סלקטר גם שיחק בסרט לצדם של יורם חטב וטינקרבל. ב"אחים", הפקה של הטלוויזיה השווייצרית, שיחק את דן, אחד האחים. ב-2012 השתתף בתפקיד המהפנט בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק". ב-2014 שיחק את טוביאנסקי בסרטו של ריקי שלח "טוביאנסקי" וב-2015 שיחק את האב בסרט הילדים "אבוללה". ב-2018 שיחק בסרט "הנשף", לצידן של סתיו סטרשקו ואסי לוי.
בטלוויזיה.
סלקטר השתתף בסדרות "מעורב ירושלמי", "סיפורים קצרים על אהבה", "טירונות", "שירות חדרים, "המכון", "האשה באפור", "סיטון" ו"אלטלנה" ו"בני ערובה".
בשנת 2015 השתתף בתפקיד השר בכוכב הצפון.
החל משנת 2017 משחק בסדרות הבאות: בסדרה שכונה (המשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי HOT) בתפקיד שוטר, בסדרה פולמון (המשודרת בהוט) עם דניאל ליטמן, תומר קאפון ואחרים, בסדרה כדברא (המשודרת בערוץ ניקלודיאון ללקוחות Yes), עם דניאל מורשת וריימונד אמסלם, ובסדרה מתים לרגע בתפקיד רופא בכיר.
בשנת 2020 שיחק בסדרה מנאייכ ששודרה בערוץ כאן 11, בתפקיד חוקר במח"ש.
בשנת 2021 עלתה הסדרה השוטרים בקשת 12, שם סלקטר משחק את פולג, מפקדת תחנה מקומית בנהריה.
גלעד מאירי
גלעד מאירי (נולד בירושלים ב-21 במרץ 1965) הוא משורר וסופר ישראלי, חוקר, עורך ויזם בתחום השירה.
תולדות חייו.
מאירי גדל בירושלים. אבי סבו היה אב בית דין רבני בסונדור, צפון עיראק הכורדית וסבו היה רב בקמישלי (סוריה הכורדית). המשפחה המורחבת עלתה ארצה ב-1929 וחלקה התיישב בירושלים. אביו, דוד, עובד סוציאלי וממקימי הפנתרים השחורים. אימו, חנה, ניצלה מהנאצים על ידי משפחה נוצרית, והיא הניצולה היחידה ממשפחתה. מאירי הוא הבכור ולו אח ואחות צעירים. גר בירושלים עם אשתו ושלושת ילדיהם.
מאירי שיחק בצעירותו כדורגל בקבוצת הנערים של הפועל ירושלים. במסגרת שליחויות של אביו הוא שהה שש שנים בארצות הברית וסיים תיכון בבית הספר דנמרק בירושלים. הוא שירת בנח"ל. היה בגרעין של השומר הצעיר שיועד לקיבוץ סמר. מאירי הוא בעל תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית, ודוקטורט לספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב; עבודת המחקר שלו, "שירה כפארודיה" (2007), עוסקת בשירת דוד אבידן. מאירי עסק בחינוך פורמלי בבתי ספר, חינוך בלתי פורמלי ונוער במצוקה.
פעילותו הספרותית.
מאירי הוא בוגר בית הספר לשירה של הליקון (2001), מייסד ומנהל מוסד הספרות "מקום לשירה" (2002) וממייסדי קבוצת המשוררים "כתובת" (2002). במסגרת "כתובת" יזם מאירי אירועי שירה ופסטיבלים בירושלים ומנהל את "מטר על מטר, פסטיבל ירושלים לשירה". מאירי פרסם חמישה ספרי שירה, ספר סיפורים קצרים, ספר שירה ופרוזה המשותף לקבוצת המשוררים "כתובת", שלוש אנתולוגיות וספר עיון בנושא שירת דוד אבידן המבוסס על הדוקטורט שלו. יצירותיו התפרסמו באנתולוגיות ובכתבי עת רבים, בהם אפיריון, עיתון 77, הליקון, ביטאון שירה, משיב הרוח, מאזנים, הכיוון מזרח, מעין ועוד. כמו כן פרסם מספר תרגומים, בהם ספר שיריו הראשון של לורקה, ושירים של משוררים נוספים. בנוסף, מאירי היה ממייסדי ומעורכי כתב העת לשירה וביקורת "כתובת", אשר יצא לאור בשנים 2009 - 2012. כתב העת נערך בידי חברי קבוצת "כתובת". הוא ממייסדי ומעורכי כתב העת ננופואטיקה, אשר יוצא לאור מאז 2013. ייסד את "מאבק המשוררים" (תנועה למען קידום השירה והמשוררים) בשנת 2011 עם רועי צ'יקי ארד. יזם חוק לשירה - ההצעה לחוק מופיעה בגיליון כתובת 8. מפרסם ביקורת ספרות באתר "מעלה".
על יצירתו הספרותית זכה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים בשנת תשס"ח. זכה בפרס אקו"ם ע"ש שלמה טנאי לעידוד היצירה לשנת 2012 עבור כתב היד "שחרור בתנאים מגבילים". כתב היד של פגני אורגני זכה בפרס אגף התרבות של עיריית ירושלים ע"ש זבולון המר, תחרות בעילום שם (2001). סיפור פרי עטו, 'עידן הזאב', זכה בציון לשבח בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
בשנת 2015 ייסד מאירי את בית הספר לאמנויות המילה בירושלים עם נועה שקרג'י ומשמש כמנהלו ביחד עם שקרג'י.
קישורים חיצוניים.
על ספריו:
איסוף תרומות
וולדה דיבאץ
WIT גאורגיה
דיאן בודירוגה
דיאן בודירוגה (סרבית קירילית: Дејан Бодирога; נולד ב-3 במרץ 1973 בזרניאנין, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי הנחשב בעיני רבים לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו מעולם בליגת ה-NBA ולכדורסלן הטוב ביותר באירופה במשך רוב שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.
כיום משמש בודירוגה כמנהל הטכני של קבוצת הכדורסל לוטומטיקה רומא, שהייתה קבוצתו האחרונה כשחקן פעיל.
קריירת המועדונים.
בודירוגה החל לשחק כדורסל בילדותו בקבוצת הכדורסל פרולטר זרניאנין המקומית בעיר הולדתו. בשנת 1990 עבר לשחק בקבוצת זאדאר הקרואטית, בה שיחק במשך שנתיים.
בהיותו בן 19, שוכנע בודירוגה על ידי מאמן הכדורסל בוגדאן טנייביץ' שאימן באותה עת את קבוצת סטפאנל טריאסטה לעבור לשחק בקבוצה זו. בשנת 1994 הגיע בודירוגה עם טריאסטה לגמר גביע קוראץ'. בשנה זו, לאחר שטנייביץ' עבר לאמן את קבוצת אולימפיה מילאנו, חבר בודירוגה אליו בקבוצה זו וזכה איתה בדאבל, אליפות איטליה והגביע האיטלקי.
ב-1996 עבר בודירוגה לריאל מדריד הספרדית. בריאל מדריד הפך לאחד מהשחקנים הטובים באירופה, אך זכה איתה בתואר אחד בלבד, גביע ספורטה בשנת 1997 תחת אימונו של ז'ליקו אובראדוביץ'.
בשנת 1998 עבר בודירוגה לשחק בקבוצת פנאתינייקוס היוונית, איתה זכה בשלוש אליפויות יוון בשנים 1999-2001 ושני גביעי יורוליג בשנים 2000 ו-2002. בתקופתו בפנאתינייקוס הוכר בודירוגה ככדורסלן הטוב ביותר בדורו, ואף זכה לאהדה רבה מאוהדי הקבוצה.
בשנת 2002 עבר בודירוגה לברצלונה הספרדית. במדי ברצלונה זכה בשתי אליפויות ספרד וגביע ספרדי אחד, ואף זכה בשנת 2003 בגביע היורוליג הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור של המפעל על בנטון טרוויזו.
בשנת 2005 החליט בודירוגה לחזור לאיטליה, וחתם בקבוצת לוטומטיקה רומא אותה אימן סווטיסלב פשיץ', שהיה מאמנו בברצלונה. בודירוגה לא זכה להצלחה רבה ברומא, ובשנת 2007 הודיע על פרישה מכדורסל. לאחר פרישתו מונה לתפקיד המנהל הטכני של הקבוצה.
נבחרת לאומית.
בודירוגה החל לשחק בקביעות בנבחרת יוגוסלביה מתחילת שנות ה-90, ופרש ממנה בשנת 2005.
עם הנבחרת זכה בודירוגה בשלוש אליפויות אירופה בשנים 1995, 1997, ו-2001, שתי אליפויות עולם בשנים 1998 ו-2002, והשתתף בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000) ואולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת אטלנטה הוא אף זכה עם נבחרתו במדליית הכסף.
חיים אישיים.
בשנת 2003 בודירוגה נישא לחברתו איוונה מדיץ'. בשנת 2004 נולד בנו ניקולה.
בודירוגה הוא בן דוד מדרגה שנייה של כדורסלן העבר דראז'ן פטרוביץ'.
בודירוגה הוא חבר ואחד המייסדים של קבוצת שבע, ארגון רווחה שהוקם על ידי כדורסלנים יוגוסלבים מפורסמים. בארגון השתתף בודירוגה עם ולאדה דיבאץ, פרדראג דנילוביץ', אלכסנדר ג'ורג'ביץ', זרקו פספלי, ז'ליקו רברצ'ה וזוראן סאביץ'.
בודירוגה
קג&quot;כ
אירוסול
אירוסול (על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית: אֶרְסָס, באנגלית: Aerosol) הוא חלקיק המרחף באוויר ומשמש בתור גרעין התעבות לאדי המים, אשר יכולים בעזרתו להפוך לטיפות ביתר קלות.
האירוסולים יכולים להיות טבעיים או מעשה ידי אדם. דוגמאות של אירוסולים טבעיים, ערפל, אובך, אבק וגייזר. דוגמאות של אירוסולים מעשה ידי אדם: זיהום אוויר ועשן.
אירוסולים אטמוספיריים הם גורם חשוב בתופעת שינוי האקלים. הם פועלים כגרעיני התעבות ויכולים להשפיע באופן משמעותי על היווצרות עננים ועל תהליכי המשקעים. תחזית על בסיס יומי (בעזרת מודלים נומריים) של ההתפלגות התלת-ממדית של חלקיקים באטמוספירה יכולה לעזור להבין תכונות של אירוסולים, ולתת מידע חשוב על התפלגותם במרחב ובזמן. כמו כן, חישה מרחוק בעזרת לוויינים, מאפשרת לקבל מידע חשוב על התפלגות גלובלית ושינויים רב-שנתיים של האירוסולים.
מחלות עשויות להתפשט גם באמצעות טיפות רוק באוויר ואירוסול (או ביואירוסול). עטיית מסכה רפואית יכולה להגביל את כמותם ותפוצתם של הביואירוסולים ובכך להפחית את סיכון ההדבקה.
תכונות כלליות.