אט אט לאורך ימי הביניים איבדה העיר מחשיבותה, עד שבשנת 1360 סופחה העיר לדוכסות מילאנו, תחת שלטון בני משפחת ויסקונטי שהקימו בעיר את הארמון הנושא את שמם וחולש על מרכז העיר. בשנת 1525 נערך בסמוך לעיר קרב פאביה הקרב הסתיים בהפסד כוחות הצבא הצרפתי ולמעשה הכריע במידה רבה את מאבק הכוחות על השליטה באירופה בין בית ולואה לבין בית הבסבורג. מתחילת המאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19 הייתה פאביה נתונה לשלטונם של מעצמות זרות שונות, בהן הספרדים, הצרפתים והאוסטרים, עד שבשנת 1859 עברה העיר לשלטון ממלכת סרדיניה (שהיוותה את הבסיס לאיחוד איטליה) יחד עם שאר מחוז לומברדיה.
מבנה העיר.
עקב חוסר חשיבותה האסטרטגי פאביה לא נפגעה באופן משמעותי במלחמות העולם. מרכזה העתיק של העיר השתמר היטב לאורך השנים, וכיום העיר שומרת, מבחינה ארכיטקטונית, על צביונה מימי הביניים. רחובות המרכז העתיק שומרים על מתאר העיר הרומאית המקורי ומסודרים בצורת שתי וערב סביב שני רחובות אנכים זה לזה המחלקים את העיר לארבעה רבעים. הרחוב הראשון, Strada Nuova, נמתח מצפון לדרום החל מארמון ויסקונטי ועד לגשר המקורה ומהווה את ליבה המסחרי של העיר. השני, קורסו קאבור, נמתח ממערב למזרח ומהווה גם הוא רחוב מסחרי חשוב ולאורכו מצויים אתרים מרכזיים, בהם פיאצה ויטוריה ובניין העירייה. נקודת המפגש בין שני הרחובות הללו מוגדרת כמרכזה הגאוגרפי של העיר.
אקלים.
האקלים של פאביה הוא זה האופייני למרכזו של עמק הפו. החורף לח וקר והקיץ חם. לעיתים קרובות במהלך עונת הקיץ נשבר החום על ידי סופות גשמים חזקות המקררות באופן מהיר את הטמפרטורה. מכיוון שגודלה של העיר קטן יחסית, במהלך עונת החורף ערפילים וקרח מכסים גם את מרכז העיר. עונות האביב והסתיו מאופיינות בגשמים רבים.
דמוגרפיה.
פאביה הגיעה לשיא במספר תושביה בשנת 1971 עם 88,839 תושבים, אך מאז ניכרת ירידה חדה במספר התושבים עד ל-71,239 תושבים בשנת 2009. מעבר לתושביה הרשומים, מתגוררים בפאביה למעלה מ-23,000 סטודנטים אשר שוהים בה במהלך תקופות הלימודים אך, ברובם המכריע, חוזרים לביתם ברחבי איטליה בסופי שבוע ובחופשות.
אוניברסיטאות ומוסדות אקדמאיים.
פאביה היא עיר אקדמאית בעלת חשיבות עליונה באיטליה ובה שוכנים מספר מוסדות אקדמאיים מרכזיים:
הוכחה למעמדה האקדמאי-רפואי האיתן של פאביה ניתנה עם חנוכתו ב-15 בפברואר 2010 של מאיץ ההדרונים האונקולוגי (CNAO) הראשון באיטליה, השני באירופה והרביעי סה"כ בעולם, המאפשר טיפול בגידולים סרטניים באמצעות הקרנת הדרונים. כמו כן, ברשות מחלקת הפיזיקה של אוניברסיטת פאביה מאיץ חלקיקים גרעיני (LENA), היחידי מסוגו בקרב אוניברסיטאות באיטליה ושבאמצעותו פרסמה לאורך השנים אוניברסיטת פאביה למעלה מ-608 מחקרים בתחומי הכימיה והפיזיקה הגרעינית.
יהדות פאביה.
בשלהי ימי הביניים היגרו לעיר יהודים רבים ממערב אירופה, בעיקר מגרמניה וצרפת. בין הגולים היה רבי יעקב לנדא, בעל
ספר האגור, וכן רבי יוסף קולון (מהרי"ק) שהיגר אליה ממנטובה. עד למלחמת העולם השנייה התקיימה בפאביה קהילה יהודית קטנה שהתרכזה באזור Via dei Liguri. קהילה זו התפזרה במהלך המלחמה, ולאחר סיומה לא התבססה שוב קהילה יהודית בעיר. כיום, מתגוררות בעיר משפחות יהודיות ספורות המחוזקות בנוכחות ישראלית של כ-60 סטודנטים ישראלים לערך הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בעיר (נכון לאוגוסט 2010). שירותי דת מסופקים על פי הצורך על ידי הקהילה היהודית במילאנו.
המשפחה הישראלית שנספתה באסון הרכבל של סטרזה-מוטרונה במאי 2021 התגוררה בפאביה.
ערים תאומות.
לעיר פאביה שלוש ערים תאומות:
המגדל הלבן (סלוניקי)
המגדל הלבן בסלוניקי (יוונית: Λευκός ΠύργοςO) הוקם בסלוניקי על ידי השלטון העותמאני במאה ה-13 כמבצר להגן על החזית הימית של האזור. עם הזמן הפך לכלא וב-1826 אף בוצע טבח ביניצ'רים כלואים בהוראת מחמוד השני, אז קיבל המגדל את הכינוי "מגדל הדמים".
לאחר הכרזת העצמאות של יוון סויד המגדל (על ידי אסיר יהודי, Nathan Guidili, תמורת שיחרורו), כסמל למחיקת השלטון הטורקי. הסיד בינתיים הוסר, והמגדל הפך למוזיאון קטן לתרבות ביזנטית. לצד המגדל הלבן מוצב פסלו של אלכסנדר מוקדון רכוב על סוס.
חוסאם חאיק
חוסאם חאיק (בערבית: حسام حايك; נולד ב-1975) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה כימית בטכניון. מנהל המעבדה להתקנים מבוססי ננו-חומרים בטכניון ומפתח מכשיר "האף האלקטרוני" לאיתור מחלות.
אודות.
חאיק נולד בנצרת בשנת 1975 למשפחה ערבית-נוצרית. למד בתיכון הקתולי "סנט ג'וזף". בשנת 1995 החל ללמוד הנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, ולאחר מכן המשיך לדוקטורט במסלול ישיר בטכניון אותו סיים בשנת 2002. בשנים 2002–2004 השלים פוסט דוקטורט במכון ויצמן באלקטרוניקה מולקולרית ובשנים 2004–2006 חקר את התחומים: 'התקנים חשמליים מבוססי ננו-חומרים' ו-'אפים אלקטרוניים' במסגרת תוכנית פולברייט, ב-מכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 2006 חזר חאיק לישראל והצטרף לפקולטה להנדסה כימית ומכון ראסל ברי לננוטכנולוגיה בטכניון. הקים קבוצת מחקר הכוללת נכון ל-2010 כ-36 חוקרים וכ-14 אנשי טכנולוגיה מרחבי העולם.
מאז שהצטרף פרופ' חאיק לטכניון זכה חאיק בפרסים רבים ואותות כבוד. ביניהם: מענק המצוינות היוקרתי על שם מארי קירי הניתן על ידי האיחוד האירופי – מענק אשר נחשב לראשון מסוגו בארץ ולגדול ביותר שקיבל מדען ישראלי יחיד אי פעם. כמו כן, פרופ' חאיק השתלב ברשימת 35 המדענים הצעירים המובילים בעולם של כתב העת MIT Technology Review וקיבל קתדרה ע"ש חורב למובילים במדע ובטכנולוגיה; פרס ברגמן למדענים מבטיחים; פרס ישראל-צרפת למדענים מצטיינים; פרס הרשל ריץ' ליזמות וחדשנות; פרס OXYGEN, ועוד. בשנת 2010 ממשלת צרפת העניקה לו את אות האבירות במסדר האקדמאים – אות אשר יוסד על ידי נפוליון בונפרטה ב-1808 להוקרת מדענים ואקדמאים חלוצים בתחומי המדע והחברה. אות זה נחשב לאחד מאותות ההוקרה האזרחיים העתיקים בעולם. בנוסף, בשנת 2010 פרופ' חאיק זכה במענק היוקרתי מטעם ה- European Research Council) ERC) ובמענק מהאיחוד האירופי לטובת תאגיד בראשו עמד, שכולל מדענים משמונה אוניברסיטאות וחברות אירופיות, ומפתח דור חדש של חיישנים ננומטריים למיון, אבחון ומעקב אחר מחלת סרטן הריאות, ובמטרה לסייע ביצירת טיפולים אישיים למחלה.
בנוסף להישגיו המחקריים, פרופ' חאיק זכה במספר רב של אותות כבוד בהוראה, כולל מרצה מצטיין מתמיד (4% הגבוהים ביותר). פרופ' חאיק הוא חתן "פרס ינאי לחינוך האקדמי" לשנת 2010–2011, הניתן כאות הוקרה לתרומה משמעותית וייחודית להוראה ולחינוך האקדמי. פרופ' חאיק משמש כעורך שותף לכתבי העת "Frontiers in Pharmacotherapy of Neoplastic Diseases”, חבר בכיר בוועדה המייעצת של כתב העת "Journal of Nanoscience Letters", וחבר בכיר בוועדות המדעיות של מספר חברות לאומיות ובינלאומיות. בנוסף, פרופ' חאיק משמש כמדען הראשי של חברת ננוז בע"מ, חברה לפיתוח ננוטכנולוגיות מתקדמות לאבחון סרטן באמצעות בדיקות נשימה.
הפיתוח החדשני של פרופ' חאיק, העומד במרכז עבודתו הוא “אף אלקטרוני ננומטרי”, NA-NOSE, שייעודו אבחון מספר סוגי מחלות בשלבים מוקדמים אצל חולים. ההנחה העומדת מאחורי הפיתוח היא כי לחולים יש תבניות חומרים נדיפים ייחודית באוויר הנשימה שלהם, בעזרתם ניתן לאבחן את המחלה. אבחון מוקדם של המחלה יאפשר טיפול טוב יותר, וסיכויי הצלחה גבוהים יותר.
הרעיון של פרופ' חאיק לפיתוח האף האלקטרוני, מתמקד בבדיקה ואפיון כמויות זעירות של חומרים באוויר הנשימה על ידי חיישנים ננו-טכנולוגיים זעירים. הרעיון הוא מהפכני והצלחתו תאפשר אבחון מחלות רבות, כגון מחלת הסרטן, זאת באמצעות נשיפה לתוך פיה, בדומה לבדיקת שכרות על באמצעות מכשיר הינשוף. תהליך הבדיקה כולל נשיפה של הנבדק לתוך שקית מיוחדת הנבדקת באמצעות ה "אף האלקטרוני" בו נמצאים חיישנים זעירים. המולקולות שבהבל פיו של הנבדק ייקשרו לחיישנים אלו ויעבירו אות חשמלי לשבב מחשב.
בשנת 2015 זכה בפרס הומבולדט מטעם קרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית, על תרומתו לאבחון מחלות באמצעות סמנים חדשניים.
בשנת 2019 חאייק נבחר לדיקנות לימודי הסמכה בטכניון.
בשנת 2021 פורסם מחקרו יחד עם ד"ר נינג טאנג על פיתוח פלסטר מנטר ומאחה.
משה ברסקי
משה (מיזי) ברסקי (תרנ"ו, 1895 – כ"ב בחשוון תרע"ד, 22 בנובמבר 1913) היה חלוץ בקבוצת דגניה א' אשר נרצח בידי ערבים, והפך לסמל להקרבה עבור התיישבות יהודית בארץ ישראל, בשל אופיו ומעשיו ובשל תגובתם של הוריו לאחר הירצחו, שבחרו לשלוח את אחיו למלא את מקומו, ועלו בעצמם ארצה מאוחר יותר.
תולדות חייו.
ברסקי נולד בכפר ליד העיירה סְקְווירה שבפלך קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום במחוז קייב שבאוקראינה), בתחום המושב היהודי, לטובה ונפתלי הרץ ברסקי, משפחה דתית-ציונית. למד בחדר ובישיבה. אביו היה עובד בטחנת קמח, וסבו תלמיד חכם. בגיל 13 החל ברסקי הצעיר לעבוד עם אביו. בהיותו בן 18 עלה לארץ ישראל עם אחותו, והם התיישבו בדגניה א'. התחבב על תושבי המקום בזכות עליזותו וחריצתו.
אירוע הירצחו התחולל שמונה חודשים בלבד לאחר הגיעו לדגניה. הוא התנדב להביא תרופות לשמואל דיין, שהיה חולה. בדרכו חזרה ממלחמיה הותקף על ידי קבוצת שודדים שביקשו ליטול את פרדתו, והוא הניס את הפרדה לחצר דגניה. במאבק עם השודדים הספיק לפגוע באחד מהם בטרם מת מפצעיו. חבריו שנזעקו למקום מצאו את גופתו נקובת כדורי רובה. על גבו נמצאו זוג סנדלים ומקל ערבי, סימן בדואי לכך שברסקי נרצח כנקמת דם.