צעירים לנצח הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מיקי בהגן שהופק בשנת 1996. הסרט מבוסס על מקרה אמיתי של תאונה בערבה, שנגרמה ב-1993, בה נהרגו ארבעה צעירים בחוזרם מחופשה באילת. המקרה התפרסם משום שהצעירים תיעדו את כל חופשתם בווידאו, לרבות הנסיעה האמורה. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה.
רקע ועלילה.
ב-6 בנובמבר 1993 נהרגו ארבעה צעירים בכביש הערבה, בהתנגשות חזיתית בין רכבם הפרטי למשאית הובלות. ארבעת הצעירים היו: משה ("מוש") מילר, דניאל מרכוס, אבי לוי וערן פרחי. התאונה ארעה כאשר הארבעה חזרו מחופשה באילת. מצלמת הווידאו שלהם הנציחה כל רגע בחופשה ועד לרגע התאונה. מספר ק"מ לאחר היציאה מהעיר ליד קיבוץ יטבתה נצפו הארבעה על ידי ניידת משטרה כשנסעו במהירות של 115 קמ"ש אך הניידת לא עצרה אותם. הנהג משה מילר נסע במהירות גבוהה של 120 קמ"ש במכונית אלפא רומיאו שהייתה שייכת לדניאל. ליד מושב עין יהב איבד מילר את השליטה ברכב והתנגש חזיתית במשאית ההובלות אשר נסעה בנתיב הנגדי. ארבעת החברים נהרגו במקום כתוצאה מההתנגשות.
בשימוש בקטעי הווידאו אשר צילמו הארבעה, יצר מיקי בהגן סרט הדוקומנטרי, בן 50 דקות בשם "תאונה בערבה". הסרט שודר בערוץ הראשון ב-1996 שלוש שנים לאחר התאונה. בעקבות סרט זה, ביקשו ממנו משרד הביטחון ומשרד החינוך ליצור סרט עלילתי סביב הסיפור, כדי להראות את הסכנה שכרוכה בנסיעה במהירות. לבסוף הוחלט שרק מסגרת הסיפור תשמש כבסיס לסרט, ובוצעו מספר שינויים בהם העובדה כי הנסיעה כלל לא מצולמת. המכונית הוחלפה במכונית מסוג פיג'ו, ודמויותיהם של ארבעת החברים הוחלפו בדמויות של שני צעירים שנקראים שחר וגילי (אורי ורדי וסער בדישי) ושתי צעירות שנקראות ליז ומילי (תמר ורון וחדווה פיגנבלט-נוביץ'). דמויותיהם של שני החברים הנוספים של החבורה אייל דיין ודני שקד הוחלפו בצעיר (רון עומר) וצעירה שנקראת טל (מיכל זוארץ). התאונה תוארה באופן הבא: המכונית הפרטית מתנגשת חזיתית במשאית ההובלות, עולה באש, מדרדרת לצד הימיני של הכביש, והמשאית אחריה. בסוף הסרט מראים את ארבעת החברים בצילום בחופשה. כדי ליצור את החיבור עם הסרט הדוקומנטרי, התמונה מתמוססת והופכת לשלג בדיוק כפי שבוצע בסופו של סרט הדוקומנטרי.
הסרט שודר לראשונה בערוץ 2 תחת הזכיינית "רשת".
פסקול.
פסקול הסרט הורכב בחלקו משירים של להקת "היהודים" ולהקת "סטלה מאריס".
השירים המופיעים בפסקול:
אליפות אירופה בכדורסל 1937
אליפות אירופה בכדורסל 1937, או בקיצור יורובאסקט 1937, הייתה האליפות האזורית השנייה שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. שמונה נבחרות הוזמנו לשחק באליפות זו. האליפות אורחה על ידי לטביה, האלופה המכהנת, ונערכה בריגה.
תוצאות.
שלב מוקדם.
שמונה הנבחרות חולקו לשני בתים שמשוחקים בשיטת ראונד-רובין. שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי-גמר כששתי האחרונות בכל בית הלכו למשחקי הדירוג.
בית ב'.
הדירוג בבית זה הוכרע על ידי שוברי השוויון הבאים:
יורובסקט 1937
יורובאסקט 1937
אליפות אירופה בכדורסל 1939
אליפות אירופה בכדורסל 1939, או בקיצור יורובאסקט 1939, הייתה האליפות האזורית השלישית שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה תחרות הזמנה ואליה הוזמנו שמונה נבחרות לאומיות.
האליפות אורחה, בהמשך למסורת, על ידי האלופה המכהנת ליטא ונערכה בקובנה בתאריכים 21 במאי עד 28 במאי 1939.
מבנה המשחקים.
מבנה המשחקים בתחרות היה מאוד פשוט. כל נבחרת שיחקה מול נבחרת אחרת פעם אחת. ניצחון היה שווה שתי נקודות והפסד שווה נקודה אחת.
שובר השיווין בתחרות היה התוצאה במפגש בין הנבחרות שבשוויון.
המשחק החשוב בתחרות, בדיעבד, היה המפגש בין ליטא ללטביה שבו ליטא ניצחה בהפרש נקודה.
יורובסקט 1939
יורובאסקט 1939
אוזיאש הופשטטר
אוזיאש הופשטטר (Osias Hofstatter; 28 בדצמבר 1905–1994) היה צייר יהודי פולני-ישראלי; צייר בשמן ובדיו.
אף שיצירתו קרובה לאקספרסיוניזם, היא מקוטלגת לרוב כציור שואה. רוב ציוריו מורכבים משכבות דיו שגורדו ומתוכן מבצבצות דמויות מעוותות ומיוסרות בגווני שחור-חום חלודה.
תולדות חייו.
אוזיאש נולד בבוכניה אשר ליד ויליצקה, שהייתה באותה תקופה תחת שלטון אוסטרו הונגריה לבן ציון, סוחר זעיר, ולפרדל לבית ביגלאייזן, עקרת בית. להוריו היו שני ילדים נוספים. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נכבש האזור בו גרה המשפחה על ידי רוסיה ומשפחת הופשטטר נמלטה לווינה שבאוסטריה ואחר כך לסכוונינגן (עיירת דייגים ליד האג) שבהולנד. המשפחה המשיכה לנדוד ואוזיאש למד בגימנסיה הראלית של העיר פרנקפורט בין השנים 1919–1920. לאחר מכן, בין השנים 1921–1938, התמקמה המשפחה בווינה.
בשנת 1938, בעקבות האנשלוס, נעצרה משפחת הופשטטר. הילדים הצליחו להימלט, אולם ההורים גורשו ללודז' שבפולין. לאחר כיבוש פולין בידי הנאצים נשלחו הוריו מפולין לדכאו, לבוכנוואלד ואחר כך אבדו עקבותיהם. בנובמבר 1938 נישא הופשטטר לאנה שבסטובה בבריסל. מחוסר אמצעים עבר הזוג להתגורר במחנה המעבר הבלגי מארנף (Marneffe), דרומית לבריסל. את המחנה הקים הוועד היהודי המקומי לסיוע לפליטים.
לאחר כיבוש בלגיה בידי הנאצים במאי 1940 הופרדו בני הזוג: הופשטטר נשלח למחנה הכפייה גירס בדרום צרפת, ואשתו נשלחה למחנה כפייה אחר, שם עבדה כתופרת חליפות לקצינים גרמנים. אחיו ואחותו מצאו מקלט בשווייץ. במחנה גירס קיבל הופשטטר צבעים וכסף לקניית נייר מאחותו. מאוחר יותר הצליחו אחיו ואחותו להביא לשחרורו והוא הסתתר בקרבת הגבול השווייצרי.
באוגוסט 1942, ניסה לגנוב את הגבול, נתפס על ידי משמר הגבול השווייצרי והוא עבר במחנות העבודה אייגל, ואלד ובירמנסדורף בשווייץ. בשנת 1943, בעקבות ציורי דיוקנאות ורישומים ששלח אוזיאש ל"ועדת השירות היוניטארי" בז'נבה, הוחלט לשחררו ולאפשר לו ללמוד בבית הספר לאמנות בציריך.
לאחר המלחמה, ב-1946, קיבל הופשטטר ויזה לווינה, חזר אל אשתו אנה, ולמד באקדמיה לאמנות שימושית. בשנת 1948 עברו בני הזוג לעיר אוטבוצק בפולין, הסמוכה לוורשה. שם עבד כגרפיקאי ולימד אמנות.
בשנת 1949 העלה תערוכת יחיד ראשונה בבזל. לאחר עשור בו סבלו בני הזוג ממצוקה ומאנטישמיות החליטו השניים לעלות לישראל.
בשנת 1957 התיישבו בני הזוג הופשטטר בחולון ואוזיאש עבד לפרנסתו כשומר-לילה.
ב-1971 נבחרו עבודותיו לייצג את ישראל בביאנלה ה-11 בברזיל.
ב-1970 יצא לגמלאות ועבר להתגורר בבית קטן בנווה איתמר אשר בפאתי נתניה, שם עסק בציור. לאחר חמש שנים פגשו בני הזוג ביעקב ואירנה וודיסלבסקי, גם הם ניצולי שואה וחובבי אומנות, שהציעו להופשטטר להתגורר בדירתם ברמת גן ולשלם בציורים, במקום שכר דירה. שם חיו עד למותה של אנה. אחר כך עבר אוזיאש לבית אבות ברמת גן בו הוענק לו חדר מיוחד כדי שימשיך ליצור.
אוזיאש הופשטטר נפטר ברמת גן ונטמן בבית העלמין בהרצליה לצד רעייתו.
בני הזוג הופשטטר היו חשוכי ילדים וכל עיזבונם הועבר למוזיאון הרצליה לאמנות.
יצירותיו.
הופשטטר היה אמן שעסק בפילוסופיה וחקר את מהות האדם. את החקירה והתהייה הזו ניסה להביע על הנייר, לכן בכל יצירותיו מופיעות דמויות אנושיות לבד או בקומפוזיציות. בשל הקדרות ותוכנם המעוות של ציוריו קוטלג כ"אמן שואה". במשך חייו יצר הופשטטר מעל 5,000 תמונות ורישומים, רובם בדיו שחור, ביניהם איורים לאנתולוגיה אידית "מיין שיל" שהושמדה מיד לאחר שהודפסה, מאחר שהכילה ביקורת על רוסיה.
עם עלייתו לישראל התקשה ליצור עקב מצוקה כלכלית.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 גיבש טכניקה ייחודית של חריטה ונבירה בתוך הנייר.
מתוך רקע שחור נובעות דמויות מיוסרות ומעוותות שאיבריהן מתחברים לשילובים היוצרים תנועה.
כך הסביר לחיים גמזו על יצירתו ב-1974:
את רוב יצירותיו יצר מאז פרש מעבודה בשנת 1970, באותה התקופה, החל לזכות גם בהכרה בישראל כאמן ויצירותיו הוצגו בתערוכות וגלריות. ציוריו מוצגים גם בבית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל.
על ציוריו העיד הופשטטר:
הנצחתו.
לאחר פטירתו של הופשטטר הפכו בני הזוג וודיסלבסקי חלק מבית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל לתערוכה קבע לציוריו.
באוקטובר 2013 הוצגה במכון "שם עולם", בכפר הרא"ה התערוכה "זה כל האדם", שסיפרה את סיפור חייו וכללה כ-20 מיצירותיו שטרם הוצגו בעבר.
עומר (יהדות)
רבי יהודה בר עילאי
הופשטטר
הופשטטר הוא שם משפחה ממקור גרמני (תעתיקים נפוצים הם Hofstädter ו-
Hofstätter)
אליפות העולם בשחמט
אליפות העולם בשחמט היא אליפות שחמט ליחידים, שנערכת על מנת לקבוע מי הוא אלוף העולם בשחמט. משחקי אליפות העולם בשחמט החלו באופן רשמי באליפות העולם בשחמט 1886, כאשר שני השחקנים המובילים באירופה ובארצות הברית באותה העת - יוהנס צוקרטורט ווילהלם שטייניץ, שיחקו זה נגד זה באליפות הראשונה, בה ניצח שטייניץ. מ-1886 עד 1946 אלוף העולם בשחמט המכהן היה זה שהגדיר את התנאים של התחרויות. מ-1948 עד 1993 עברה האליפות לניהולה של פיד"ה, איגוד השחמט העולמי. בשנת 1993, אלוף העולם בשחמט באותה העת, גארי קספרוב, בחר לעזוב את פיד"ה, ולהקים אליפות יריבה - איגוד השחמטאים. שתי האליפויות אוחדו שוב באליפות העולם בשחמט 2006.
משנת 2014 ואילך נערכת האליפות מדי שנתיים. מגנוס קרלסן מנורווגיה הוא אלוף העולם בשחמט מאליפות העולם בשחמט 2013 אז ניצח את אלוף העולם דאז וישוואנתן אנאנד מהודו, מאז ואילך הוא הצליח לשמור על תוארו, תחילה באליפות העולם בשחמט 2014, בה ניצח את אנאנד, באליפות העולם בשחמט 2016, בה ניצח את סרגיי קריאקין, באליפות העולם בשחמט 2018, בה ניצח את פביאנו קרואנה. ובאליפות העולם בשחמט 2021, בה ניצח את יאן נפומניאשצ'י.