קאזוול הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם "Get Into It" בשנת 2006. הסינגל המרכזי מתוכו, "All Over Your Face", נאסר לשידור בערוץ לוגו עקב המילים המפורשות שבו והדימויים המיניים שהופיעו בוידאו קליפ. הוא עסק רבות בהנחיה ותקלוט במסיבות בניו יורק.
בשנת 2007 הצטרף קאזוול לסיבוב ההופעות "True Colors Tour" שיזמה סינדי לאופר למען התרמה לארגון הקמפיין לזכויות אדם וארגוני להט"ב נוספים, וערך הופעות בערים מרכזיות בצפון אמריקה. בספטמבר 2008 הוציא את הסינגל "...I Seen Beyoncé". בשנת 2009 השתתף בתוכנית הריאליטי של אמן הדראג קווין רופול.
אלבומו השני "Watch My Mouth" יצא בספטמבר 2009. בשנת 2010 הוציא את הסינגל "Ice Cream Truck".
גבריל איליזרוב
גבריל אברמוביץ' איליזרוב (ברוסית: Гавриил Абрамович Илизаров; 15 ביוני 1921 - 24 ביולי 1992) היה רופא אורתופד יהודי-אזרי שפיתח מתקן להארכת גפיים וטכניקה ניתוחית הנושאים את שמו.
רקע משפחתי.
גבריל איליזרוב היה ילד שישי למשפחה יהודית עניה של איכרים בכפר בלובז שבמזרח פולין (כיום חלק מבלארוס). נולד ב-15 ביוני 1921 למשפחה של יהודים הרריים שהיגרה מאזרבייג'ן. אביו, אבראם איליזרוב הגיע מהעיר שבאזרבייג'ן. אמו, גולדה אליזרובה מגיעה ממשפחה אשכנזית. זמן קצר לאחר לידתו של גבריל, חזרה המשפחה לחוסארי, עיר מולדת אביו ובה הוא גדל. כבר בילדותו החל להתעניין ברפואה לאחר שרופא סייע לו להחלים במהירות מהרעלת מזון קשה. עקב נסיבות משפחתיות החל ללמוד בבית ספר יסודי רק בגיל 11 אך השלים במהרה את חומר הלימודים.
תחילת דרכו כרופא.
ב-1939, כשהיה בן 18, החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של קרים שבסימפרופול. ביוני 1941, עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, השלטון העביר את בית הספר לקזחסטן. עקב מחסור במזון וכסף נאלץ במקביל ללימודיו לעבוד בפריקת קרונות משא במשך שנות המלחמה. עם סיום לימודיו ב-1944 הוצב כרופא משפחה בעיירה דולגובקה שבמחוז קורגן שבסיביר. במשך תקופה הוא היה הרופא מנתח-אורתופד היחיד באזור שאוכלס אז בעיקר במהגרים. אמצעי תקשורת מודרניים לא היו בנמצא, וללא אפשרות להתייעץ עם רופאים בעת הצורך, למד איליזרוב לבצע את עבודתו באופן עצמאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה טיפל בפצועי מלחמה רבים שסבלו בין היתר משברים שלא התאחו, ומצא שאלו אורכים זמן רב להחלים ומהווים בעיה קשה עבור המטופל. התנסות זו הביאה אותו בהמשך הדרך לנסות ולמצוא פתרון לבעיה.
התמחותו באורתופדיה והמצאת מתקן ההארכה.
ב-1950 קיבל איליזרוב תפקיד במחלקה הכירורגית בבית החולים שבעיר קורגן, שם החל לחקור דרכים לשפר את יכולת העצם להתאחות. ב-1952 ביקש רישום פטנט על מתקן שכלל טבעות מתכת ומוטות שמטרתן ליצור מעין שלד חיצוני המאפשר מניפולציה של תהליך איחוי העצם. ב-1954 קיבל את הפטנט וב-1961 הקים בבית החולים בקורגן את המרכז לשיקום כירורגי ואורתופדי, אותו ניהל עד מותו. המרכז נחשב למכון האורתופדי הגדול בעולם.
איליזרוב נתקל בתחילת הדרך בחוסר אמון מהממסד הרפואי בברית המועצות כאשר הציג תוצאות של שיטתו, וזאת עקב התוצאות הטובות מדי כביכול. ב-1955 פיתח רופא בכיר ממוסקבה מתקן דומה (אך עם סהר במקום טבעת) ובעקבות העדפת השלטון רופא מוכר מהמרכז השלטוני אל מול רופא ספר, קיבל אותו מתקן הכרה רשמית כמתקן המועדף לשימוש בברית המועצות. מאוחר יותר, רופאים אחרים הקשורים לשלטון העתיקו את מתקן איליזרוב במדויק והאדירו את שמם בעזרתו.
למרות האירועים זכה איליזרוב להערכה רבה במחוז בו עבד והפך למנתח מבוקש. ב-1968 ניתח את האתלט האולימפי ולרי ברומל, שנפצע בתאונת אופנוע ונותח במהלך שלוש השנים לפני שהגיע לאיליזרוב מעל 20 פעם במטרה לאחות שבר בעצם השוק, ללא הצלחה. איליזרוב הצליח להחזיר את אורך הרגל לקדמותו ולאחות את השבר וזכה להכרה לאומית שסייעה לו בהמשך לזכות בפרסים רבים ובמעמד רם. הוא המשיך לחקור את נושא בניית העצמות והניח בכך את היסודות לאופן הארכת הגפיים - הארכה בקצב מדוד, העמסה מוקדמת של הגפה המטופלת ועוד מספר דגשים חשובים.
ב-1980 איליזרוב ניתח בהצלחה רבה את רגלו של עיתונאי איטלקי מפורסם בשם קרלו מורי. מורי פרסם את דבר הניתוח במאמר מיוחד ובכך יצא שמו של איליזרוב אל מחוץ לגבולות ברית המועצות. ב-1981 הוזמן איליזרוב לכנס באיטליה שבו הציג את טכניקת הניתוח והמכשיר שפיתח, ובהמשך הוזמן למרכזים רפואיים ברחבי העולם להציג את משנתו. ב-1987 החלה הטמעת שיטתו בארצות הברית. שיטותיו של איליזרוב מיושמות כיום ברחבי העולם ונחשבות לסטנדרט רפואי. פרופ' אלכסנדר לרנר, ראש החוג לאורתופדיה בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן ומנהל המחלקה האורתופדית במרכז הרפואי  "זיו" בצפת, למד את הטכניקה במרכז בקורגן בראשותו של ד"ר איליזרוב, ולאחר עלייתו לישראל בתחילת שנות התשעים היה מהמייסדים של השיטה בארץ.
מותו וצאצאיו.
ב-24 ביולי 1992 נפטר איליזרוב בקורגן כתוצאה מהתקף לב.
גבריל איליזרוב היה נשוי לוולנטינה, רופאה רדיולוגית במקצועה ונולדו להם שלושה ילדים - מריה, אלכסנדר וסווטלנה. סווטלנה הייתה במשך תקופה רופאה אורתופדית במרכז בינלאומי להארכת גפיים בניו יורק.
פול דרולד
פול דרולד (בצרפתית: Paul Déroulède; 2 בספטמבר 1846 -30 בינואר 1914) היה סופר, משורר, מחזאי, איש צבא ומדינאי צרפתי.
חייו.
פול דרולד נולד בפריז. שיריו הראשונים הופיעו ב"כתב העת הלאומי" תחת השם ז'אן רבל (Jean Rebel). ב-1869 כתב מחזה במערכה אחת בשם "ז'ואן סטרנר" ("Juan Strenner") שהוצג ב"קומדי פראנסז" בפריז. פול דרולד הצעיר נמנה עם הרפובליקנים ועם החוגים הספרותיים של פריז, אך ב-1870, כאשר פרצה מלחמת פרוסיה-צרפת, נטש את הפציפיזם, התגייס כחייל וגילה אומץ לב בקרב. הוא נפצע בקרב סדאן, נלקח בשבי ונשלח לברסלאו (כיום העיר ורוצלב שבפולין), אך הצליח להימלט. לאחר מכן השתתף בנסיגה לשווייץ. ב-1871 השתתף בדיכוי הקומונה הפריזאית. הוא קיבל דרגת קצין, אך נאלץ לסיים את הקריירה הצבאית שלו בגלל תאונה שבה נפל מסוסו.
מאז ואילך הוקדשו יצירותיו הספרותיות ופעילותו הפוליטית לנקמה בגרמניה ולהשבת אלזס-לורן לצרפת. ב-1872 פרסם קובץ פואמות פטריוטי בשם "שיריו של חייל" ("Chants du soldat"), שנמכר ביותר ממאה אלף עותקים והביא לו פופולריות רבה. ב-1875 פרסם קובץ שני בשם "שירים חדשים של חייל" ("Nouveaux Chants du soldat"). ב-1877 כתב מחזה בחרוזים בשם "ההטמן" ("L'Hetman") מלא להט פטריוטי שזכה להצלחה רבה. ב-1878 כתב המנון בשם "תחי צרפת" ("Vive la France"), ושארל גונו חיבר את הלחן להמנון זה. ב-1880 כתב מחזה בחרוזים בשם "המואבית" ("La Moabite"), שהתקבל על ידי ה"קומדי פראנסז", אך נפסל על ידי הצנזורה מסיבות דתיות.
ב-1882 ייסד את "הליגה של הפטריוטים" (Ligue des patriots), שמטרתה לקדם את הנקמה בגרמניה. מספר חברי הליגה הגיע במהרה ל-182,000, וב-1885 הפך פול דרולד לנשיא הליגה. ליגה זו שמה לה למטרה לעודד את הרגשות הפטריוטיים בקרב הסטודנטים, הרפובליקנים וההמונים. הוא הציע רפורמות שנדחו על ידי בית הנבחרים הצרפתי. אחרי שלא עלה בידו להיבחר כציר בית הנבחרים, החליט פול דרולד כי השיטה הפרלמנטרית הבריטית איננה מתאימה לצרפת, וכי יש לשנותה לרפובליקה נשיאותית שבה חברי הממשלה יתמנו על ידי מי שייבחר לנשיא - מה שהיווה מאוחר יותר את הבסיס לחוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית מייסודו של הגנרל שארל דה גול.
פול דרולד ניסה לגייס את "הליגה של הפטריוטים" לעמוד לצדו של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה ולשכנע אותו לעלות על ארמון האליזה, אך רבים מחברי הליגה התנגדו לצעדים אלה ופול דרולד נאלץ להתפטר מתפקידו כנשיא הליגה. למרות זאת, חלק מאנשי הליגה נשארו אתו, וב-1889 נאלצה הממשלה לנקוט צעדים נגד ליגה זו.
באותה שנה נבחר לציר בית הנבחרים מטעם הקומונה אנגולם שבחבל פואטו-שראנט, אך גורש משם ב-1890 אחרי שהפריע לדיונים. ב-1893 לא עמד לבחירה, אך נבחר שוב ב-1898 והתפרסם בשל התנהגותו האלימה כנציג התנועה הלאומית, שנטתה ללאומנות ולאנטישמיות. כציר בית הנבחרים הגן על הקתוליות, ולפעמים במונחים אנטישמיים. במשך פרשת דרייפוס תמך פול דרולד בעמדתו של הצבא שדרש להאשים את אלפרד דרייפוס בבגידה.
הוא תקף את ז'ורז' קלמנסו בשל פרשת השוחד של תעלת פנמה ("שערוריית פנמה") והיה מתנגד חריף לקולוניאליזם משום שסבר כי אל לה לצרפת להתיש את כוחותיה, וכי עליה להתרכז במלחמה הבאה נגד גרמניה, ובעיקר בשחרור אלזס-לורן. לצורך זה גרס כי על צרפת לכרות ברית עם בריטניה נגד גרמניה.
אחרי מותו של נשיא הרפובליקה פליקס פור (16 בפברואר 1899) ניסה פול דרולד להשפיע על הגנרל רוז'ה לעלות על ארמון האליזה, ואחרי שגנרל זה נמנע מלעשות כן דרש פול דרולד לעמוד למשפט באשמת בגידה. במשפטו הצהיר שאם ישוחרר ימשיך בפעילותו המהפכנית, והוא שוחרר כמנצח.
ב-12 באוגוסט 1899 הוא נעצר והואשם בקשר נגד הרפובליקה יחד עם אנדרה בופה (André Buffet), ז'ול גרן ואחרים. אחרי משפט ארוך בפני הסנאט הצרפתי, ששימש כבית המשפט העליון, הוטלו עליו עשר שנות גלות (25 בינואר 1900). הוא פרש אל העיר סן סבסטיאן שבספרד, אך חוק החנינה של 1905 איפשר לו לשוב לצרפת. הוא סיים את הקריירה הפוליטית שלו כאשר נכשל בבחירות של 1906.