דוגמאות נוספות.
קיימות דוגמאות נוספות למדיניות של הפרדה בין אוכלוסיות שונות בישראל. בחודש יוני 2005 הוצגו בתערוכת אמנות בשם "הפרדה" צילומים של 12 אתרים שבהם מתבצעת מדיניות של הפרדה, לא רק ביהודה ושומרון ורצועת עזה. בסקירה של אסתר זנדברג היא מתארת חלק מהצילומים בתערוכה: "חומות האפרטהייד בין קיסריה לג'סר א-זרקא, ובין ניר צבי לשכונה הערבית פרדס שניר בלוד, המפלצת הארכיטקטונית של מגדלי חוף הכרמל התקועה כאגרוף מול הים ומול שכונת המצוקה נווה דוד, ועוד גדרות והפרדות רבות."
סקירת מדיניות ההפרדה בעיתונות.
איתן הראל, פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת עברית בירושלים, התראיין לעיתון לה מונד במאי 1996 ואמר: "סדרי העדיפויות שלנו השתנו. החלום של ארץ ישראל השלמה הוחלף במציאות של ישראל קטנה, ומה שחשוב לאנשים הוא לחיות כאן טוב יותר. ואם אתה שואל אותם מה הם רוצים, תגובת הרוב היא: הפרדה, הפרדה."
עמירה הס כתבה במאמר בעיתון "הארץ" בשנת 2007: "מאז שנות ה-90 שוקדת ישראל על מדיניות הפרדה בין שני העמים ועל צמצום ההזדמנויות להכיר ולהתרועע שלא במסגרת יחסי אדון-וסל [...] בשל ההפרדה הזאת הפלשתינאים מכירים רק מתנחלים וחיילים. כלומר, את אלה שבתפקידם במערכת ובהתנהגותם מצדיקים את המסקנה שאי אפשר להגיע עם ישראל להסדר הוגן וליחסי שלום. ההפרדה מקבעת גם אצל הישראלים שבגבולות המדינה עמדות גזעניות, או במקרה הטוב מתנשאות."
טענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל.
בג"ץ פסק שאין דמיון בין מדיניות ההפרדה לבין משטר האפרטהייד שהיה נהוג בדרום אפריקה.
בעתירה של המוקד להגנת הפרט והאגודה לזכויות האזרח בישראל בנושא מדיניות ההפרדה בשימוש בכבישים, העותרים השוו בין מניעת תנועתם של תושבים פלסטיניים בכביש 443 למדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בדיון מ-2007 בית המשפט דחה השוואה זו:
עם זאת הביע בית המשפט ביקורת מסויגת על מדיניות ההפרדה: "גם בהביאנו בחשבון כי הפרדה מוחלטת בין האוכלוסיות הנעות בכבישים היא תוצאה קיצונית ובלתי רצויה, עלינו להיות זהירים ומאופקים מהגדרות המקנות לאמצעי הביטחון הננקטים לשם הגנה על הנוסעים בדרכים משמעות של הפרדה המבוססת על אדנים פסולים של טעמי גזע ולאום."
בשנת 2011, במאמר שכותרתו "נישול: צורתו הישראלית של אפרטהייד", ג'ף הלפר מהוועד הישראלי נגד הריסת בתים כתב כי: "ההפרדה היא המונח העברי הרשמי לחזונה ומדיניותה של ישראל כלפי הפלסטינים בשטחים, ובמידה מסוימת גם כלפי ערביי ישראל." מאמר נוסף של הלפר נקרא "House Demolitions and Israel's Policy of Hafrada" ובו הוא משווה בין מדיניות ההפרדה לבין האפרטהייד, וטוען שבשני המקרים מדובר בקבוצה שלטת בעלת מאפיינים אתניים, דתיים או לאומיים המפרידה את עצמה מקבוצות אחרות.
קבלה מעשית
גשר שער הזהב
גשר שער הזהב (באנגלית: The Golden Gate Bridge) הוא גשר תלוי המחבר בין שני קצותיו של מצר שער הזהב , שהוא נתיב הכניסה למפרץ סן פרנסיסקו מהאוקיינוס השקט. הגשר מחבר בין שתי לשונות היבשה הסוגרות את המפרץ: בין העיר סן פרנסיסקו לבין מחוז מרין (בסמוך לעיר סוסליטו). אורכו של הגשר הוא 2,737 מטר, המרחק בין שני מגדליו הוא 1,280 מטר וגובהם 230 מטר מעל גובה פני הים.
רקע.
עיצוב הגשר ושמו הוא פרי יצירתו של מהנדס אמריקאי-יהודי בשם ג'וזף שטראוס, שאחראי על יותר מ-400 גשרים מתרוממים, אף על פי שהללו היו קטנים במידה ניכרת מפרויקט זה. בין אנשי המפתח האחרים בפרויקט היו גם האדריכל אירווין מורו, האחראי על הסגנון (אר דקו) ועל צבעו של הגשר, המהנדס צ'ארלס אלטון אליס ושרטט הגשר הלטבי-אמריקאי-יהודי לאון מויסף, ששיתפו פעולה בחישובים המתמטיים המורכבים. שטראוס גייס בצפון קליפורניה תמיכה ברעיונו במשך יותר מעשור. תכנונו המקורי של שטראוס לא היה מושך את העין, היות שכלל עמודי תמיכה רבים וגדולים מכל צד, מחוברים למתלה מרכזי.
בניית הגשר החלה ב-5 בינואר 1933, תחת חסות של WPA (Works Projects Administration), תוכנית של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ליצירת מקומות עבודה ציבוריים באמצעות כספי השלטון המרכזי ולהקלת השפעתו של השפל הכלכלי הגדול. לפני שהתחילו בעבודה הניח שטראוס, בוגר אוניברסיטת סינסינטי, לבנה שנלקחה מאולם ה"מקמיקן" שנהרס. הקמת הגשר הושלמה באפריל 1937 והוא נפתח להולכי רגל ב-27 במאי באותה שנה. למחרת אישר הנשיא את פתיחת הגשר לרכב. עלותה הכוללת של בניית הגשר הייתה 27 מיליון דולר (שווה ערך לכ-533 מיליון דולר של שנת 2010). היבט מיוחד של הבנייה הייתה רשת ביטחון שנתלתה מתחת לגשר והפחיתה באופן משמעותי את מספר ההרוגים במהלך הבנייה, שהיה נמוך בהשוואה למספר ההרוגים בפרויקטי בנייה מסדר גודל דומה בתחילת המאה ה-20: הרוג אחד על כל מיליון דולר שמושקע בבנייה. כ-11 עובדים נהרגו בזמן הבנייה וכ-19 נוספים ניצלו הודות לרשת הביטחון. רוב מקרי המוות אירעו לקראת סיום הבנייה, כשרשת הביטחון עצמה כשלה בעקבות נפילת פיגום.
עד 1964 היה המיפתח שבין המגדלים הארוך ביותר מבין הגשרים התלויים, אך אז נחנך גשר וראזאנו נארוז, המקשר בין נמל ניו יורק בברוקלין לבין סטטן איילנד ולו מיפתח ארוך יותר. לגשר שער הזהב היו גם המגדלים התומכים הגבוהים ביותר בזמן בנייתו. ב-1957, עלה אורכו של גשר מקינק במישיגן על אורכו של גשר שער הזהב בין המעגנים והפך לגשר הארוך ביותר בעולם באורכו הכולל. הגשר הארוך ביותר בקטע שבין מגדלים הוא, נכון ל-2007, גשר אקשי-קייקיו הממוקם ביפן.
נפח התעבורה היומי הממוצע על הגשר הוא 100,000 כלי רכב. על מנת לצאת מסן פרנסיסקו צפונה לכיוון מחוז מרין יש לנסוע על גשר שער הזהב. הגשר מתחבר אל הכביש המהיר של ארצות הברית 101 ואל דרך המדינה קליפורניה 1. לגשר יש שישה נתיבים למעבר רכב ומעבר להולכי רגל ולרוכבי אופניים משני צידי הגשר. הסימונים בין הנתיבים המרכזיים ניתנים להזזה על מנת לשנות את כיווני הנסיעה בנתיבים המרכזיים בהתאם לתנועה. בבקרי ימי חול נעה רוב התנועה דרומה לתוך העיר, ולכן הנסיעה בארבעה מתוך ששת הנתיבים שעל הגשר היא לכיוון דרום. במהופך, בערבי ימי חול מופנים ארבעה נתיבים לכיוון צפון. למרות דיונים רבים לגבי אמצעי ההפרדה הזה, לא נמצא עדיין פתרון שישביע את רצון השלטונות. בסופי שבוע הנתיב המזרחי להולכי רגל משרת הולכי רגל בלבד, והנתיב המערבי פתוח לרוכבי אופניים בלבד. בימי השבוע חולקים הולכי הרגל ורוכבי האופניים את הנתיב המזרחי בחלק משעות היום. שני המעברים סגורים בשעות הלילה, בהן יכול רק רכב ממונע לעבור על הגשר.
שמו של מצר "שער הזהב", אשר על שמו קרוי הגשר, ניתן לו בשנת 1846 על ידי חוקר הארצות ג'ון פרימונט. החוקר בחר בשם זה עבור המצר משום שחזה את הדמיון שיתקיים בין השפע שזרם לקרן הזהב מהמזרח הקרוב בעבר, לבין השפע שיזרום למצר מהמזרח הרחוק בעתיד.
ב-1 בספטמבר 2002 עלה המס לרכב הנוסע דרומה מ-$3 ל-$5. הנסיעה צפונה נותרה חינם.
אסתטיקה.
צבע הגשר הוא כתום-שני המכונה גם כתום בינלאומי. הצבע נבחר על ידי האדריכל אירווינג מורו בגלל השתלבותו הטובה בסביבה הטבעית וכיוון שהוא מגביר את נראות הגשר בזמן ערפל.
הגשר נחשב בעיני רבים לאחד הגשרים היפים ביותר הן מבחינת עיצוב המבנה והן מבחינה אסתטית. הגשר הוכרז אחד מפלאי העולם על ידי האגודה האמריקאית של מהנדסים אזרחיים.
התאבדויות.
קפיצה מגשר היא דרך נפוצה להתאבד. בממוצע קופץ אדם מגשר שער הזהב מדי שבועיים, ובסך הכול התאבדו בקפיצה ממנו יותר מ-1,350 איש (הספירה הרשמית הסתיימה ב-1995, כשמספר המתאבדים הגיע ל-1,000). מספר המתאבדים מגשר זה הוא הגבוה מבין שאר המבנים היחידים בשאר העולם. כמעט כל המתאבדים קפצו מהצד המזרחי של הגשר, כי רק צד זה פתוח להולכי רגל. מרחק הנפילה עד פני המים הוא 67 מטר, זמן הנפילה הוא 4 שניות והמהירות בזמן הפגיעה במים היא 120 קילומטר לשעה. נכון לשנת 2003 ניצלו מהקפיצה רק 26 בני אדם. רבים מהניצולים דיווחו שהתחרטו בזמן שהיו בין שמים לארץ, וכל הניצולים פגעו במים תחילה ברגליהם ומרביתם סבלו מפגיעות פנימיות קשות ומעצמות שבורות. בשנת 2005 חשף אריק סטיל, במאי סרטי תעודה, את העובדה שרימה את ועדת הגשר כך שתאפשר לו להסריט את הגשר במשך חודשים ספורים, תוך כדי שהוא מתעד כ-20 התאבדויות.
מועצת המנהלים של הגשר התנגדה בעקביות לקריאות להצבת מחסום שימנע ממתאבדים לעבור מעל המעקה הנוכחי שגובהו 1.2 מטר. אולם, ב-11 במרץ 2005 התחילה ועדת הגשר בצעדים ראשונים לקראת אישור פרויקט בניית מחסום שעלותו כשני מיליון דולר. ב-10 באוקטובר 2008 החליטה מועצת המנהלים, לאחר בחינת חלופות שונות, כי המחסום שיבנה יהיה רשת תחת הגשר. במאי 2011 אושר תקציב ראשוני בסך חמישה מיליון דולר לתכנון הרשת. בינתיים, פוזרו לאורך מעבר הולכי הרגל תאי טלפון לשיחות ישירות לארגוני סיוע, עם שלטים המפצירים להתקשר, בכל אדם שחושב לקפוץ.
גשר שער הזהב בקולנוע ובטלוויזיה.
בהיותו סמל מובהק של סן פרנסיסקו, מופיע הגשר במספר לא מבוטל של סרטי קולנוע, מהם שכל עלילתם מתרחשת בעיר זו, ומהם שסצנה מרכזית שלהם מתרחשת בגשר. בחלק מהמקרים הסרט מהווה רקע לאירועים, ובאחרים למאפייני הגשר, כגון גובהו, חשיבות מיוחדת. להלן מספר מופעים:
פלסטלינה (אלבום)
פלסטלינה הוא אלבום שנוצר בשנת 1970, במהלך העבודה על סדרת הטלוויזיה "לול", על ידי אריק איינשטיין ושלום חנוך. באלבום זה, ובאלבום "שבלול" שהוציאו השניים מוקדם יותר באותה שנה הצליחו איינשטיין וחנוך להחדיר לראשונה אל המיינסטרים הישראלי את מוזיקת הרוק.
הפקה.