הרכב פותח בתחילת המאה ה-21 לפי הזמנת חברה מאמירויות המפרץ. בסופו של דבר הוא לא סופק, אך בידי המפעל נותר תכנון שמתאים לייצור סדרתי. לאחר הצגת הרכב למפקדי מערכת הביטחון הרוסית למפעל הועברו הזמנות לייצור. כיום משמש בעיקר את צבא היבשה הרוסי והכוחות המיוחדים.
GAZ Tigr
יעקב סמסונוב
יעקב סמסונוב (1882 גומל - 17 במאי 1931 חדרה) - תושב חדרה, חקלאי ומוכתר חדרה.
קורות חייו.
יעקב סמסונוב נולד ב-1882 בגומל, האימפריה הרוסית (כיום הומל בשטח בלארוס), לאריה לייב ומלכה סמסונוב. יעקב היה האח החמישי מתוך שישה ילדים. אב המשפחה, אריה לייב, עבד במפעל נייר משפחתי והמשפחה הייתה מן המכובדות בעיר. על אף מעמדה הרם, נמשך אב המשפחה אחר תנועת חובבי ציון והחל בהכנות לעליה לארץ. במסגרת ההכנות רכשה המשפחה שטח אדמה בחדרה.
ב-1893 עלתה המשפחה ארצה. עליה זו לוותה בקשיים רבים ובתשלומי "בקשיש" גבוהים על מנת לאפשר את ירידת בני המשפחה לחוף יפו. לאחר מספר ימים ביפו הגיעה המשפחה לחדרה והתיישבה בחאן. 6 שנים חלפו עד שהשלטונות הטורקים התירו בניית בתי מגורים. בעקבות קבלת האישור התיישבה המשפחה ברחוב הגיבורים בחדרה בבית שבנה אב המשפחה. בהמשך הפך את בית זה לביתו של יעקב. יעקב למד במקווה ישראל.
עיסוקה העיקרי של המשפחה היה בחקלאות. יעקב עצמו ניהל את המחלבה הקואופרטיבית בחדרה.
המשפחה התמודדה עם קשיי הסתגלות רבים ובניהם קדחת הביצות שבמשך כ-20 שנה הפילה חללים רבים מבני חדרה וביניהם מספר בני משפחת סמסונוב (בסה"כ נפטרו בחדרה 214 איש מהמחלה). רק לאחר גילוי יתוש האנופלס והכינין למדו התושבים להתמודד עם המחלה.
בנוסף התמודדו התושבים עם סביבה ערבית עוינת. יחסים מתוחים אלו הגיעו לשיאם במאורעות תרפ"א (1921) כשחדרה הותקפה על ידי המון ערבי. התוקפים נהדפו אך הספיקו להבעיר מספר בתי מתיישבים וביניהם את ביתו של נחום סמסונוב אחיו של יעקב.
יעקב מונה לתפקיד מוכתר חדרה ושימש איש הקשר בין היישוב היהודי באזור לבין השלטונות הטורקיים ששלטו בארץ (ב-1918 עם הגעת הבריטים לארץ החליפו בתפקיד אחיו נחום). יעקב הוערך על ידי התושבים היהודים והערבים ופעל רבות לגישור ופישור יריבויות בין יהודים, ערבים והשלטונות הטורקים. בנוסף סייע יעקב ברכישת קרקעות (חדרה, כרכור ועוד). בין שאר פעולותיו הצליח יעקב להביא לשחרור אחיו אהרון מהכלא הטורקי בעכו לאחר שנאסר (עם קבוצה של חדרתים צעירים) באשמת בגידה.
יעקב נשא לאישה את רחל לבית רבינוביץ מיפו. נולדו להם שלוש בנות (שולמית, אופירה ופנינה) ובן (אריה).
טאמוורת'
טאמוורת' (באנגלית: Tamworth) היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיר, השוכנת על גדות נהר פיל (Peel River), היא מרכז אזורי ראשי לאזור ניו אינגלנד. העיר שוכנת באמצע הדרך בין סידני לבין בריזביין, שתי הערים הגדולות ביותר בחוף המזרחי של אוסטרליה. אוכלוסיית העיר מנתה 36,131 תושבים במפקד 2011.
טאמוורת' ידועה בכינוי "העיר הראשונה של האורות" ("First City of Lights") בהיותה היישוב הראשון באוסטרליה שרחובותיו הוארו בתאורה חשמלית ב-1888. כמו כן היא מפורסמת בתור בירת מוזיקת הקאנטרי של אוסטרליה בשל העובדה שהיא מארחת מדי שנה בסוף ינואר את פסטיבל טאמוורת' למוזיקת קאנטרי, השני בגודלו בכל העולם. העיר גם ידועה כבירת הסוסים של אוסטרליה בשל האירועים הרבים בתחום הנערכים בה, הגדולים מסוגם בחצי הכדור הדרומי.
היסטוריה.
האירופאי הראשון להגיע לאזור היה ג'ון אוקסלי (John Oxley) שעבר דרך עמק פיל ב-1818 והתרשם ממנו מאוד לטובה. ב-1831 הוקמו באזור התחנות הראשונות לגידול בקר ולגידול צאן ובאותה שנה הוקצה שטח גדול באזור לצרכים חקלאיים. בשנות השלושים של המאה ה-19 החלה העיירה להתפתח על הגדה הדרומית של נהר פיל. ב-1850 הוכרזה העיירה באופן רשמי על הגדה השנייה על בסיס היישוב הקיים. העיירה נעשתה לעיירה ראשית ונקראה טאמוורת' על שם עיר הנושאת את אותו שם השוכנת במחוז סטפורדשיר שבאנגליה, שיוצג באותו זמן בפרלמנט על ידי רוברט פיל שהיה ראש ממשלת בריטניה. העיר שגשגה וב-1878 חוברה לרשת מסילות הברזל. ב-9 בנובמבר 1888 הייתה טאמוורת' לעיר הראשונה בחצי הכדור הדרומי שרחובותיה הוארו בפנסים חשמליים. ב-1946 הוכרזה טאמוורת' כעיר.
ביתניה תחתית
ביתניה תחתית הוא שמה של חווה חקלאית שנוסדה ב-1913 על ידי יק"א, ממערב לנהר הירדן ומדרום לחוות כנרת ליד דגניה א. המקום הוא אתר מורשת.
בתחילה נקראה החווה א-סַחְ'נֶה (המקום החם). השם ביתניה ניתן לה על ידי יהושע ברזילי שהיה סופר ופעיל ציוני. הוא ביקר במקום בימיה הראשונים של החווה ונתן לה את השם בהשראת הביטוי "ביתן המלך" הנזכר בתנ"ך (). השם הוא צרוף המילים ביתן-יה. בתחילה כונתה החווה בשם "ביתניה", אך לאחר שב-1920 הוקמה ביתניה עילית שנקראה על שם החווה, החלו לקרוא לחווה ביתניה תחתית, כדי להבדיל בין שני האתרים.
היסטוריה.
החווה שימשה כתחנת ניסיונות לבדיקת התאמתם של זני ירקות ועצי פרי שונים לתנאי הגידול באזור, והיא נוהלה על ידי האגרונום גרשון בן-צור. בתחילה הוקצה לחווה על ידי יק"א שטח של 900 דונם (במקורות אחרים מופיע הנתון 500 דונם). החווה הוקמה על שטחי אדמה שהיו שייכים לפני כן לאיכרי מנחמיה, שבתמורה קבלו אדמות אחרות. במקום נבנו מספר צריפים למגורי עובדי החווה. חלקם גרו במושבה כנרת ובמנחמיה. הגידולים הניסיוניים הראשונים של החווה היו בהדרים ובירקות המתאימים לגידול בעמק הירדן, כמו ארטישוק, אספרגוס ועגבניות, ששווקו גם בדמשק. מקור המים לחווה היו מי נחל יבנאל, שהובלו אליה בתעלות פתוחות ובאמת מים שהתפצלה לשתי תעלות אחת הובילה מים לכפר השכן עבודיה והשנייה לחוות ביתניה. זמינות מי מעיינות נחל יבנאל איפשרו לחווה לגדל חקלאות שלחין.
מבני מגורים החלו להיבנות בסתיו 1913 והחווה כללה מספר בתים שנבנו מלבני חומר ותבן, לשיכון הפועלים. במקום עבדו 20 פועלים קבועים ועוד כעשרה זמניים. במקום ניטע פרדס על שטח של 550 דונם.
כשנה לאחר הקמתה, התעורר סכסוך בין הפועלים למנהל העבודה במקום. את המאבק הוביל חיים שורר בדרישה שטופסי החשבונות יוצאו בעברית ולא בצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נלקחו חלק מהפועלים על ידי הצבא הטורקי שישב בסמח' לצורך עבודות כפייה. המקום הוחזק על ידי מספר קטן של פועלים שהביא להזנחה במקום. לאחר המלחמה נפתחה החווה מחדש והפכה להיות חוות הניסיונות היחידה באותה עת בארץ ישראל. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נסגרה החווה שוב ואדמותיה נמסרו ליישובים סמוכים.
לאחר המלחמה עברה החווה כמה גלגולים, בהם ניסיון של חברת קדמת כנרת לגדל ירקות לייצוא, שנעשתה על ידי חברים מקבוצת "בתלם" שהקימו לאחר מכן את עין גב, וקבוצת הכשרה בשם "הירדן" מתנועת הפועל המזרחי (ב-1940), אך היחסים בין קבוצת הפועלים הדתיים לבין הקיבוצים השכנים עלו על שרטון, ואנשיה עזבו את החווה והצטרפו למושב הזורעים שבבקעת יבנאל. במאורעות 1936–1939 נבנה במקום בית ביטחון הקיים עד היום. בשנת 1946 התיישב במקום קיבוץ אלומות, שעבר אחר כך לגבעת ביתניה עילית.
ממבני החווה שרד מבנה יחיד בעל שתי קומות ועליו מגדל שמירה.
ביתניה תחתית נמצאת על הדרך שחיברה בין קבוצת כנרת למנחמיה. בתחילת הדרך מצוי קברו של חבר כנרת יוסף זלצמן, שנרצח במקום ממארב בדרכו חזרה מעבודתו בשדה. הוא היה הקרבן הראשון של קבוצת כנרת.
בשנת 1998 לערך החל לפעול במבני החווה, מיזם התיירות "מרכבות הירדן" - טיולי מרכבות רתומים לסוסים באזור. המקום מופעל על ידי אורי שרת, נכדו של יהודה שרת.
ביתניה עילית, שהייתה הניסיון ההתיישבותי הראשון של תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל, הוקמה במקום המשקיף על החווה ושאבה את שמה משם החווה.
ארתור דארוויל
תומאס ארתור דארוויל (באנגלית: Thomas Arthur Darvill; נולד ב-17 ביוני 1982) הוא שחקן וזמר אנגלי. עיקר פרסומו מגילום דמותו של רורי ויליאמס בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" ובגילום ריפ האנטר בסדרה "אגדות המחר".
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
בגיל עשר הצטרף דארוויל ללהקת תיאטרון צעירים בשם Stage2, בה היה חבר בשנים 1991–2000. בשנת 2000 הופיע במשך כשנה בערוץ הטלוויזיה האנגלי לילדים CITV בקריינות קישור בין התוכניות. לאחר שעזב, ייסד להקת תיאטרון בשם "הגברים של פואגו" (2001) אשר הופיעו באזור מרכז אנגליה. בגיל 18 עבר דארוויל עם ארבעה מחברי הלהקה להתגורר בעיר הלבנה שבלונדון, ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעתו המקצועית הראשונה הייתה במחזה Terre Haute מאת אדמונד וייט, אשר הוצג בפסטיבל אדינבורו. הופעתו זכתה לשבחים בעיתונות. בהמשך הופיע במחזה במסגרת תיאטרון הווסט אנד אולפני טרפלגר, הופעה עליה היה מועמד לפרס השחקן הצעיר לשנת 2007 מטעם ה-London Evening Standard.
בשנת 2007 גילם דארוויל את רוב במונולוג "סטייסי", תפקיד שתואר בטיימס כ"משכנע". מאוחר יותר באותה שנה הופיע דארוויל בגרסת תיאטרון לסרט הקולנוע לשחות עם כרישים.
דוקטור הו ואחריה.
בעונה החמישית של סדרת המדע הבדיוני דוקטור הו (2010) גילם דארוויל את רורי ויליאמס, אשר בעונה השישית הפך לדמות קבועה. באמצע העונה השביעית הדמות אותה גילם הוחזרה בזמן על ידי המלאכים הבוכים וכיוון שכך בהווה הסדרה הוא נחשב מת כביכול והופסקה הופעתו.
במקביל להופעתו בסדרה, שיחק דארוויל במחזה דוקטור פאוסטוס שהועלה בתיאטרון הגלוב, ובסדרת הטלוויזיה הבריטית ברודצ'רץ', בה גילם את הכומר פול קואטס.
אולבורי