מרטין מרדית' קובע כי "בעשור שבין 1791 ל־1800 אוניות בריטיות ביצעו כ-1,340 מסעות לרוחב האוקיינוס האטלנטי, והביאו איתן כמעט 400,000 עבדים. בין 1801 ל־1807 הם העבירו עוד 266,000 עבדים. סחר העבדים האטלנטי נותר אחד העסקים הרווחיים ביותר של בריטניה."
הוועדה לביטול סחר העבדים הוקמה בשנת 1787 על ידי קבוצה של פרוטסטנטים אנגלים אוונגליסטים שהיו קשורים בקוויקרים, כדי להתאחד בהתנגדותם המשותפת לעבדות ולסחר העבדים. הקווקרים ראו זה מכבר את העבדות כפעולה בלתי מוסרית. עד שנת 1807 הצטבר כוח פוליטי לקבוצות המתנגדות לעבדות, שיצרו סיעה גדולה מאוד של חברים בעלי דעות דומות בפרלמנט הבריטי. בשיאם, היה להם רב של 35–40 מושבים. הם היו ידועים בכינוי "הקדושים". הוביל את הברית הזאת נגד סחר העבדים, ויליאם וילברפורס, שלקח על עצמו את המטרה לביטול העבדות בשנת 1787, לאחר שקרא את הראיות נגד הסחר. חברי פרלמנט אלה קיבלו גישה לג'יימס סטיבן, גיסו של וילברפורס. לעיתים קרובות הם ראו במאבקם האישי נגד העבדות כמסע צלב רשמי. ביום ראשון, 28 באוקטובר 1787, כתב וילברפורס ביומנו: "הקב"ה הציב לפני שני נושאים גדולים, דיכוי סחר העבדים ורפורמציה של נימוסים."
כוחם הפוליטי גדל בעקבות עמדתה הרעועה של הממשלה בראשות לורד גרנוויל, שתקופת כהונתו כראש ממשלה הייתה קצרה. גרנוויל עצמו הוביל את המאבק להעברת הצעת החוק בבית הלורדים, ואילו בקונגרס הוביל את הצעת החוק על ידי שר החוץ, לורד האוויק (צ'ארלס גריי, לימים ארל גריי). אירועים אחרים שיחקו גם הם תפקיד: האיחוד בין אירלנד ובריטניה בשנת 1800 הכניסו 100 נציגים איריים לפרלמנט, שרובם תמכו בביטול. הצעת החוק הוצגה לראשונה בפני הפרלמנט בינואר 1807. היא הועברה לבית הנבחרים ב־10 בפברואר 1807. ב־23 בפברואר 1807, עשרים שנה לאחר שהחל לראשונה במסע הצלב שלו, וילברפורס וצוותו זכו בניצחון. לאחר דיון שנמשך עשר שעות, הסכים הבית לקריאה שנייה של הצעת החוק לביטול סחר העבדים האטלנטי בשיעור של 283 קולות ל-16. הצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית ב־25 במרץ 1807.
עם זאת, בעוד שמעשה זה ביטל את סחר העבדים באימפריה הבריטית, העבדות עצמה נמשכה הלאה. רק לאחר שהחוק ביטל את העבדות ב־1833, בוטלה העבדות עצמה בסופו של דבר.
מדינות אחרות.
על ידי החוקים נגד עבדות בשנת 1793, ביטל הפרלמנט של קנדה העליונה בצפון אמריקה הבריטית את סחר העבדים, ובשנת 1805 הגביל החוק הבריטי את יבוא העבדים למושבות שנכבשו מצרפת והולנד. לאחר אימוץ חוק ה-1807, בריטניה השתמשה בהשפעתה כדי ללחוץ על מדינות אחרות לסיים את סחר העבדים שלהן. עד האמנה האנגלו-פורטוגזית בשנת 1810 פורטוגל הסכימה להגביל את סחר במושבותיה. בשנת 1813 אסרה שוודיה את סחר העבדים שלה. ובאמנת פריז משנת 1814, לפיה צרפת סיכמה עם בריטניה כי סחר העבדים "מנוגד לעקרונות הצדק הטבעי", הסכימה לבטל את סחר העבדים תוך חמש שנים. בהסכם האנגלו-הולנדי בשנת 1814 הפסיקה הולנד את הסחר בעבדים שלה, והאמנה האנגלו-ספרדית משנת 1817 קראה לספרד לדכא את הסחר בשנת 1820.
ארצות הברית אימצה את החוק שלה לאיסור יבוא עבדים ב־2 במרץ 1807, באותו חודש ובשנה שבה ננקטה הפעולה הבריטית. הדבר ייצב את ביטול סחר העבדים האטלנטי אך לא שינה את הסחר הפנימי בעבדים. סעיף 1, סעיף 9, לחוקת ארצות הברית, אסר על ביטול סחר העבדים במשך עשרים שנה, עד 1808. החוק המתוכנן התקבל שנה קודם לכן, ועם התמריצים הכלכליים, סחר העבדים הגיע לסופו.
אכיפה.
החוק הטיל קנסות על קברניטים שהמשיכו בסחר. קנסות אלה עשויים היו להיות עד 100 ליש"ט לכל עבד שנמצא באונייה. הקברניטים היו לפעמים משליכים עבדים לים, כשראו את ספינות חיל הים מגיעות, כדי להימנע מקנסות אלה. חיל הים המלכותי, ששלט אז בימי העולם, הקים את השייטת של מערב אפריקה בשנת 1808 כדי לסייר בחופי מערב אפריקה, ובין 1808 ל־1860 הם תפסו כ-1,600 אוניות עבדים ושחררו 150,000 אפריקאים שהיו על סיפונן. הצי המלכותי הצהיר כי אוניות המובילות עבדים זהות לספינות פיראטים. כמו כן, ננקטו פעולות נגד מנהיגים אפריקאים שסירבו להסכים לחוק הבריטי, לחוקק בעצמם חוקים נגד הסחר. סך הכל נחתמו הסכמים נגד עבדות עם למעלה מ-50 שליטים אפריקאים.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, דיווחי דייוויד ליווינגסטון על מעשי הזוועה בסחר העבדים הערבי באפריקה עוררו את האינטרס של הציבור הבריטי, והחזירו את התנועה לביטול העבדות הבריטית. הצי המלכותי לאורך שנות ה -70 של המאה ה -19 ניסה לדכא את "המסחר המזרחי המתועב הזה", בפרט בזנזיבר. בשנת 1890 מסרה בריטניה את השליטה לגרמניה על אי בים הצפוני בתמורה לשליטה בזנזיבר, בין השאר כדי לסייע באכיפת האיסור על סחר בעבדים.
פרסי ליאו
מיצובישי דיאמנטה
מיצובישי דיאמנטה (ביפנית: ディアマンテ, באנגלית: Mitsubishi Diamante) היא מכונית סלון מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1990–2005 ביפן ובאוסטרליה.
"מיצובושי מוטורס" ניצלה את דגם "מיצובישי סיגמא" במספר כלי רכב שונים המבוססים על הדגמים: "Mitsubishi Galant" ומיצובישי דיאמנטה אשר נמכרו בשווקים שונים בתקופה זו.
אני אלברס
פרסי לאו
פרס לאו
דניאל דניאלי
דניאל דניאלי (9 במרץ 1945 – 16 באוקטובר 1977) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני בהפועל תל אביב ובהפועל באר שבע, וכן שיחק בליגה הבכירה בדרום אפריקה ולזכותו הופעה אחת במדי נבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
דניאלי נולד בתל אביב, למד שנתיים בבית הספר "נווה צדק", וסיים את לימודי בבית הספר "ביאליק" בעיר. כשהיה בן 12 החל דניאלי לשחק כדורגל, ובגיל 16 הצטרף להפועל תל אביב. בעונת 1961/1962 צורף דניאלי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסופה זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן גיולה מאנדי. ב-16 במאי 1962, חודשיים אחרי יום הולדתו ה-17, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת ישראל, שיא שנשבר כעבור 46 שנים על ידי גיא אסולין.
בפברואר 1963 התגייס דניאלי לצה"ל, ושירת כנהג משאית בחיל התותחנים. במקביל לשירותו הצבאי המשיך לשחק כדורגל, ואף נסע עם נבחרת חיל האוויר למשחקים מחוץ לישראל. באפריל 1964 זומן דניאלי לסגל נבחרת הנוער של ישראל שהשתתפה לראשונה באליפות אסיה לנוער שנערכה בסייגון, לצידם של מרדכי שפיגלר, דרור קשטן, צביקה רוזן ויצחק ויסוקר. דניאלי היה ממצטייני הנבחרת בטורניר, ובמשחק הפתיחה כבש שער בניצחון 4–0 על נבחרת תאילנד.
דניאלי שיחק בהפועל תל אביב עד תחילת שנת 1966, ואז עבר לשחק כמקצוען בליגה הבכירה של דרום אפריקה. כעבור שלוש שנים חזר לישראל והצטרף לקבוצת הפועל באר שבע בעונת 1969/1970, אך לא הצליח לסייע לה להימנע מירידה לליגת המשנה. בעונה זו ספגה הקבוצה את ההפסד הגדול בתולדותיה, 0–8 להפועל תל אביב, אך דניאלי לא שותף במשחק עקב הסכם בין האגודות. בעונה שלאחר מכן כבש דניאלי 20 שערים והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. בעונת 1971/1972 הצליחה הקבוצה להישאר בליגה, ובסופה פרש דניאלי ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו שימש דניאלי כמנהל הפועל באר שבע, ובבעלותו הייתה סוכנות למכירת כלי רכב. אחיו הצעיר יהושע דניאלי היה גם הוא כדורגלן, ושיחק בהפועל מרמורק.
ב-16 באוקטובר 1977, בעת שהיה בשירות מילואים, נהרג דניאלי בתאונת דרכים בגיל 32. דניאלי הותיר אחריו אישה ושני ילדים, והוא נטמן בבית העלמין הצבאי בבאר שבע. דניאלי הוא הכדורגלן היחיד ששיחק בנבחרת ישראל ונפל בעת שירותו הצבאי.
טיילר הירו
טיילר כריסטופר הִירוֹ (באנגלית: Tyler Christopher Herro; נולד ב-20 בינואר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת תיכונים ומכללות.
הירו נולד במילווקי שבוויסקונסין, ולמד ב"תיכון ויטנאל" אשר בגרינפילד הסמוכה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון רשם ממוצעים של 32.9 נקודות, 7.4 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-3.3 חטיפות למשחק. באפריל 2018 השתתף במשחק נייקי הופ סאמיט כשחקן "נבחרת ארצות הברית", בתור אחד משחקני התיכונים המצטיינים במדינה.
בשנת 2016 סיכם הירו כי ילמד באוניברסיטת ויסקונסין, אך שנה לאחר מכן חזר בו והודיע שבחר ללמוד ולשחק באוניברסיטת קנטקי, תחת המאמן ג'ון קליפארי. בטורניר אליפות המכללות 2019 הודחה קנטקי בשלב רבע הגמר, לאחר שהפסידה מול אוניברסיטת אובורן בתוצאה 71–77. לאורך אותה עונה קלע הירו 14.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הפרשמנים של העונה במחוז הדרום-מזרחי ("SEC"). באפריל 2019 הודיע על העמדתו לבחירה בדראפט ה-NBA, ובכך עזב את קנטקי לאחר שנת לימודים אחת בלבד.
קריירת משחק ב-NBA.