משרת התובע הכללי נוצרה על ידי הקונגרס ב-1789. חובותיו המקוריות היו "לתבוע ולנהל את כל התביעות בבית המשפט העליון הנוגעות לארצות הברית, ולתת את עצתו ודעתו בשאלות של חוק כאשר הוא נדרש לעשות כן על ידי נשיא ארצות הברית, או כאשר הוא נדרש לעשות כן על ידי אחד מראשי המחלקות האחרים". רק ב-1870 הוקמה מחלקת המשפטים על מנת לסייע לתובע הכללי במילוי חובותיו.
התובע הכללי מופיע בעצמו בפני בית המשפט העליון במקרים בעלי חשיבות רבה. בנסיבות מסוימות פרקליט המדינה של ארצות הברית מופיע בפני בית המשפט על מנת לייצג את הממשלה. התובע הכללי נמצא במקום השביעי ברשימת ממלאי המקום של הנשיא לפי התיקון ה-25.
היסטוריה של טביליסי
ההיסטוריה של טביליסי מתוארכת אחורה לסוף המאה ה-5. במשך 1,500 שנה שעברו מאז הייתה טביליסי לא רק בירת גאורגיה אלא גם מרכז תרבותי, פוליטי וכלכלי של כל הקווקז. כיוון שהייתה ממוקמת על הצטלבות דרכי מסחר ראשיות היוותה טביליסי מטרה לכובשים חיצוניים ונכבשה על ידם במהלך ההיסטוריה לפחות עשרים פעמים. משנת 1991 היא בירת גאורגיה העצמאית.
היסטוריה מוקדמת.
הגרסה הנפוצה ביותר של סיפור עם עתיק מספרת כי שטחה הנוכחי של העיר היה מכוסה יערות, והמלך וחטנג, המכונה "בעל ראש הזאב", הלך לצוד פסיונים יחד עם חבריו, באזור שהיה מכוסה ביערות, עם בז (בגרסאות אחרות מופיע כנץ או כעוף דורס אחר). במהלך הציד, הבז הכה בפסיון בעודו עף באוויר, והשניים נפלו לתוך מעיין חם ומתו. כאשר הגיעו הציידים היו שתי הציפורים מבושלות. המלך וחטנג התלהב כל כך מן המעיינות החמים עד כי שכח את אובדן הבז, והחליט לגדוע את היער ולבנות עיר באותו המקום. המילה "תבּילי" (თბილი) פירושה בגאורגית "חמים", ומכאן "תבּיליסי" - "מקום חמים". עד היום ישנם שם מעיינות גופרית חמים הנובעים מהאדמה. רובע בתי המרחץ של טביליסי, אבאנותובני, נמצא באזור זה.
על פי הממצאים הארכאולוגיים התקיימה התיישבות באזור טביליסי כבר במילניום הרביעי לפנה"ס. האזכור הראשון לעיר בכתובים מופיע במחציתה השנייה של המאה ה-4, כאשר נבנתה במקום מצודה בתקופת שלטונו של המלך ואראז-בקור. לקראת סוף המאה ה-4 נפלה המצודה בידי הפרסים ולאחר מכן, באמצע המאה ה-5, בידי מלך ממלכת איבריה, וחטנג גורגסלי, ששלט בה עד סוף המאה ה-5. ייסוד העיר נזקף בעיקר לזכותו של גורגסלי, שהיה האחראי בפועל לחידושה ולבנייתה של העיר, אך היא לא נוסדה על ידיו. העיר שנבנתה בידי גורגסלי מכסה את סביבות צוק מטחי וסביבות אבאנותובני (רובע בתי המרחצאות של טביליסי - רובע היסטורי).
טביליסי הופכת לעיר בירה.
המלך דאצ'י, מלך ממלכת איבריה (נקרא גם דאצ'י הראשון אוּגָ'רמֶלי), שהיה יורשו של וחטנג גורגסלי, העביר את בירת ממלכתו ממצחתה לטביליסי בהתאם לצוואתו של אביו. טביליסי שימשה איפוא כבירת הממלכה המזרחית של גאורגיה, ולא הייתה בירתה של כל גאורגיה. בתקופת שלטונו סיים דאצ'י את בניית החומה המקיפה של המצודה שסימנה את גבולות העיר. החל מהמאה ה-6 החלה טביליסי לצמוח במהירות עקב מיקומה האסטרטגי; העיר שכנה על מסלולי מסחר ומסלולי טיול (המטיילים של אותה תקופה היו גם הגאוגרפים וההיסטוריונים של אותה תקופה) בין אירופה ואסיה.
טביליסי תחת שלטון זר - תחילת ימי הביניים.
מיקומה האסטרטגי של טביליסי, במרכז הקווקז על הדרך בין אירופה לבין אסיה, הפך אותה למטרה עבור הכוחות הגדולים של האזור באותן השנים, בהם: ביזנטים, הערבים והסלג'וקים. התפתחותה התרבותית של העיר הייתה תלויה לפיכך, במידה רבה, במי שהיה בשלטון באותה תקופה. למרות זאת, טביליסי וכל מזרח גאורגיה, הצליחו לשמור על מידה מסוימת של עצמאות מפני הכובשים. השליטה הזרה על העיר החלה במחצית השנייה של המאה ה-6 והתמשכה עד המאה ה-10.
בשנים 570–580 השתלטו האימפריה הסאסאנית על העיר, ושלטו בה כעשור. בשנת 627 נבזזה טביליסי בידי צבאות הביזנטים ובאביב 629 בידי הכוזרים במהלך המלחמה הפרסית-טורקית (627–629). בשנת 645, הופיעו לראשונה הערבים בגאורגיה. אבל עדיין עד לשנת 735 הם לא הצליחו לייצב את שלטונם. באותה שנה (או בין 735–738), ח'ליף האימפריה המוסלמית מאומאי, מרואן השני (مروان بن محمد بن مروان بن الحكم), כבש את טביליסי וחלק גדול מהשטחים השכנים, מידי ממלכת איבריה (כארתלי), וייסד אמירות ערבית, שהייתה תחת חסותו של ח'ליף בגדד או לעיתים הואלי (ولي) של ארמניה (Armīniya).
במהלך התקופה הערבית, טביליסי, שנקראה "אל-תפליס", גדלה למרכז המסחר בין העולם המוסלמי לבין צפון אירופה. מעבר לזה, היא תיפקדה כמוצב חוץ מפתח והיוותה חוצץ בהתמודדות כנגד הביזנטים והשליטה הכוזרית. במרוצת הזמן הפכה טביליסי מוסלמית בעיקרה, אבל ההשפעה האיסלמית נתחמה לעיר עצמה כאשר הסביבה נשארה נוצרית. טביליסי הייתה עיר גדולה עם חומה כפולה ובה 3 שערים. היא שכנה על שני צידי נהר הקורה, ושני חלקיה היו מחוברים בגשר של סירות.
השלטון הערבי בטביליסי הביא סדר מסוים שלא היה קיים לפני כן. בין היתר הכניסו הערבים מודרניזציה במערכת המשפט. בשנת 764 נבזזה טביליסי שוב בידי הכוזרים. בשנת 853 שיגר הח'ליף אל-מותאווכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم) משלחת ענישה לדיכוי המרד שיזם האמיר של טביליסי, אסחאק בן איסמעיל. המשלחת בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (הידוע גם בשם "בוגה הטורקי") שרפה את טביליסי עד אפר וערפה את ראשו של אסחאק בן איסמעיל. בכך הוא חיסל את הסיכוי של העיר להפוך למרכז של מדינה אסלאמית עצמאית בקווקז. העבאסים בחרו לא לשקם את העיר, וכך ירד מעמדה של העיר יחד עם מעמדם של המוסלמים בקווקז. עד שנת 1050 סולק לחלוטין השלטון המוסלמי מטביליסי. ניסיונות של הגאורגים לכבוש את העיר באותה תקופה עלו בתוהו. בשנת 1068 נבזזה העיר פעם נוספת בידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן.
טביליסי - בירת הממלכה הגאורגית המאוחדת.
בשנת 1122, לאחר קרבות קשים נגד הסלג'וקים ובהשתתפותם של לפחות 60,000 חיילים גאורגים נגד כ-300,000 טורקים-סלג'וקים, הצליחו חייליו של דוד הבנאי (1089–1125), מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, לכבוש את טביליסי. לאחר שהקרב על טביליסי הסתיים, העביר דוד את מושבו מכותאיסי לטביליסי, והפך אותה לבירת ממלכתו. מהמאות ה-12 וה-13 הפכה טביליסי לעיר דומיננטית באזור, נהנתה משגשוג כלכלי עם חיי מסחר מפותחים וכוח עבודה מיומן, וממערכת סוציאלית מבוססת היטב. עד סוף המאה ה-12 נאמד מספר תושבי טביליסי בכ-80,000 איש. העיר הפכה למרכז ספרותי ותרבותי לא רק עבור גאורגיה אלא גם עבור העולם הנאור הגדול יותר. בתקופת שלטונה של תמר, מלכת גאורגיה, עבד שותא רוסתוולי בטביליסי כאשר חיבר את האפוס הלאומי הגאורגי "עוטה עור הנמר". תקופה זו מצוינת לעיתים קרובות כ"תור הזהב של גאורגיה" או "תקופת הרנסאנס
השליטה המונגולית וחוסר היציבות שלאחריה.
תור הזהב של טביליסי ארך לא יותר ממאה שנה. בשנת 1236, פלשו המונגולים לגאורגיה, לאחר שתי הקרבות שנערכו במישור קורה דרומית לטביליסי, קרב קורה הראשון, בפברואר 1221, וקרב קורה השני בסתיו של אותה שנה, נסללה דרכם של המונגולים לכיוון טביליסי. לשליטת האימפריה המונגולית קדם מאבק הרסני עם ג'לאל א-דין מינגבורנו (جلال الدين منكبرتي), שאה שהיה פליט החווארזם, שביקש מהגאורגים, בראשות רוסודן, בשנת 1225 לתמוך בו במלחמתו במונגולים. משלא נמלאה בקשתו, הרס והחריב את גאורגיה. בתקופת השלטון המונגולי שימרה הממלכה עצמה מידה של עצמאות למחצה ולא איבדה את מעמדה כממלכה. יחד עם זאת, הייתה טביליסי, בירת הוילאיאט (ولاية) של גורג'יסטן (פרובינציית גורג'יסטן), שכללה את גאורגיה וכל דרום הקווקז, מושפעת במידה רבה מהמונגולים במאה שבאה לאחר מכן, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה תרבותית. בשנות ה-20 של המאה ה-14 גורשו המונגולים מגאורגיה בכוח, וטביליסי שבה והייתה לבירתה של ממלכה גאורגית עצמאית. בשנת 1366 התפרץ בעיר המוות השחור.
מסוף המאה ה-14 ועד סוף המאה ה-18 הייתה טביליסי תחת שליטה זרה ואף נשרפה לאפר מספר פעמים. ב-21 בנובמבר 1386 נכבשה ונבזזה על ידי טימור לנג ומספר פעמים נוספות במהלך הפלישות הטימוריות לגאורגיה. בשנת 1444 נכבשה העיר ונבזזה על ידי מוזפאר אלדין ג'יהאן שאה (Muzaffar al-Din Cihan Şah), השאה של תבריז ומנהיג הקראקויונלו. בשנים 1477–1478 נכבשה טביליסי על ידי אוזון האסן, סולטאן האק קויונלו. בשנת 1522 נכבשה טביליסי בידי האימפריה הספווית, אולם שוחררה מאוחר יותר על ידי דוד העשירי מלך ממלכת כארתלי. בתקופת שלטונו נבנו מחדש ושוקמו חלקים רבים של העיר. החל מהמאות ה-17 וה-18 הפכה טביליסי שוב למטרה נחשקת על ידי עות'מאנים והפרסים הקאג'ארים. ארקלה השני, מלך ממלכת כארתלי-קאחתי, ניסה מספר פעמים ואף הצליח לשחרר את טביליסי מידי הפרסים, שהיו בראשות אע'א מוחמד ח'אן קג'אר , אולם בסופו של דבר, למרות הברית שכרת ארקלה עם הרוסים, נשרפה העיר לאפר בשנת 1795 בתום קרב עקוב מדם. תוצאת הקרב הובילה להרס מוחלט של טביליסי, ורבים מתושביה נהרגו בקרבות רחוב. אלפי פליטים נמלטו למחוזות אחרים של המדינה.
בשנת 1709 הודפס בטביליסי הספר המודפס הראשון בגאורגיה שנדפס על ידי וחטנג השישי, הואלי של כארתלי (נמצא כיום בספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה).
במסגרת מאבקה של יקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה, במוסלמים של צפון הקווקז, שלחה הקיסרית, בשנת 1769, כוח של 400 איש דרך מעבר דריאל לטביליסי ממבצרה החדש במוזדוק שבצפון אוסטיה, המבצר שבנייתו בשנת 1762 עורר את המאבק הרוסי בקברדינים בין השנים 1765–1779 ומאוחר יותר המאבק כנגד העות'מאנים בשנים 1768–1774.
תחת שליטת האימפריה הרוסית.