רפאל מוקדי נולד בפריז שבצרפת ב-1929, בעת שהוריו, ורד ומשה מוקדי (ברנדשטטר), התגוררו שם. זמן קצר אחר-כך נפרדו הוריו ורפי ואמו עברו לישראל. הוא גדל בתל אביב של תקופת טרום-המדינה והיה פעיל מאוד בחג"ם ובגדנ"ע כמדריך, והשתתף גם בפעולות שונות. למד בגימנסיה שלווה. הוא היה נשוי ואב לשלושה.
ב-1947, חודשים אחדים לפני שהוקם צה"ל, מוקדי התגייס באופן מלא. במהלך שירותו הצבאי המשיך לעסוק בהדרכה והיה שותף, כמדריך וכחניך, לקורסים הצה"ליים החדשים, אשר עיצבו את הגישה הערכית של צה"ל בתחילת הדרך. בשנת 1950 סיים את שירותו הסדיר בצה"ל, ובמשך 17 השנים הבאות שירת במילואים כקצין בחטיבה 8. בשנים הראשונות מילא תפקידים פיקודיים שונים בגדוד החי"ר 121, וב-1960 התמנה למפקד פלוגת-הסיור החטיבתית, פלס"ר 87. במהלך שנות פיקודו על פלוגת-הסיור הגיע מוקדי לדרגת רב-סרן.
את דרכו כמדען בתחום הקרקע והמים, החל כסטודנט בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו הבין כי גישת המחקר התיאורית, שהייתה מקובלת בפקולטה לחקלאות עד אז, לא תקדם היטב את חקר הקרקע. הוא האמין שעתיד המחקר טמון בגישה המתמטית-הכמותית. בהיעדר קורס מתאים, יצר קבוצת לימוד שלמדה באופן עצמאי את התחום של כימיה פיזיקלית של הקרקע. עבודת המחקר של המאסטר שלו עסקה בקשרים בין מבנה הקרקע למסיסות זרחן. עבודת הדוקטורט בהנחיית שלמה רביקוביץ' עסקה בחקר הכלורוזה (chlorosis), מחלת צמחים הנגרמת בשל עודף גיר בקרקע ומחסור במינרלים.
מוקדי זיהה את הנושאים החשובים לחקלאות בישראל ולמשק המים והקרקע בישראל, ובחר בהם לנושאי המחקר שלו. את לימודי הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרדו שבארצות הברית. בשנת 1964 חזר והיה למרצה בכיר בטכניון שבחיפה, והחל בהקמה של יחידה לחקר הקרקע, שעסקה בנושאים בכימיה פיזיקלית של הקרקע שלא נחקרו קודם בטכניון. בנוסף פיתח קורס בכימיה פיזיקלית של הקרקע שלא היה קיים עד אז בישראל.
השינויים שהוביל, הן בפקולטה לחקלאות והן בטכניון, הטמיעו את הגישה הכמותית לחקר הקרקע בישראל, ויצרו את הבסיס למחקר המודרני של תורת הקרקע בישראל.
הניווט במעלה רמת הגולן.
ב-9 ביוני 1967, במלחמת ששת הימים, הוטל על חטיבה 8, שבה שירת מוקדי, להבקיע לרמת הגולן. החטיבה תוכננה לפרוץ בציר העולה מגבעת האם (מצפון לכפר סאלד) אל הכפרים הסורים זעורה ועין פית. לאור פרק הזמן הקצר שעמד לרשות החטיבה, שהוקפצה מזירת הדרום, ללימוד השטח העמיד פיקוד הצפון את סרן דני בונה, קצין המבצעים של חטמ"ר 3 שהכיר את הגזרה על בוריה, לרשות צוות הסיור החטיבתי בפיקוד מוקדי.
בשעה 11:30 חצו כוחות החטיבה את הגבול ועד 12:20 כבש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש. לאחר שעברה החטיבה את מוצב נעמוש היה הכוח אמור לפנות שמאלה, לכיוון צפון-מזרח. נתגלעה מחלוקת בין נווטי הכוח: מוקדי צידד בפנייה חדה שמאלה לדרך חקלאית ותנועה צפון-מזרחה לכיוון זעורה, ואילו בונה טען כי יש להמשיך עוד דרומה לפני הפניה לצפון מזרח. המג"ד, אריה בירו, הכריע על פי דעתו של בונה וגדוד 129 המשיך דרומה לכיוון סיר א-דיב וקלע. במהלך הלחימה בכפר סיר א-דיב נפגע בירו, ומוקדי תפס את מקומו בטנק המג"ד ופיקד על הגדוד. בהוראת המח"ט ניסה להסיט את תנועת הגדוד מן הציר השגוי צפונה, במקביל לציר הנפט, לכיוון מתחם זעורה. בשיאם של מאמציו אלה נפגע הטנק של מוקדי מאש שנורתה ממוצב סמוך. מוקדי מסר לתותחן הטנק כי הוא עולה לצריח כדי לירות במקלע ה-0.5 ואז נפגע ככל הנראה מקליעים שנורו לעברו ונפל מהטנק. לאחר מכן נפגע גם קצין הקשר הגדודי, סרן , וצנח אל תוך הצריח. הטנק הצליח לנסוע לאחור כמה מאות מטרים עד שנתקע, אז פינו עצמם הנהג, התותחן והמקלען לאחור. מוקדי ובן-ארצי נותרו מאחור.
שבוע לאחר הקרב חודש החיפוש, ביוזמה אזרחית של משפחתו וחבריו של מוקדי, ובתוך זמן קצר נמצא הטנק ובו גופתו של יובל בן ארצי. מוקדי נמצא לאחר מכן במרחק של כ-200 מטרים מהטנק.
על פועלו במלחמה עוטר מוקדי בצל"ש אלוף הפיקוד שלאחר חוק העיטורים הומר לעיטור המופת.
אם תמשוך צפונה.
"אם תמשוך צפונה" הוא סרט דוקומנטרי (ישראל, 2010) על רפי מוקדי. הסרט נוצר על ידי בתו של מוקדי, ארנה מוקדי, ונכדתו, יעל שביט. הסרט מגולל את סיפור הקרב של חטיבה 8 ואת סיפורו של מוקדי שנפגע במהלך הקרב באזור סיר א-דיב. מוקדי נותר בשטח במשך עשרה ימים. בסרט נטען שצה"ל, החטיבה ומפקדה אלברט מנדלר לא עשו מספיק כדי למצוא את מוקדי וכי מאמצי החיפוש התחדשו, לאחר ארבעה ימי הפסקה ביוזמת חבריו מהטכניון. מרישום יומי של האירועים מיום קרב ההבקעה בו נעלמו מוקדי ובן ארצי ועד למציאת גופותיהם וטנק המג"ד בו נפגעו, עולה כי חלפו שבעה ימים מיום הקרב, ושישה ימים מתום המלחמה בטרם הודיעה שלישות חטיבה 8 לשלישות הראשית על היעדרותו של מוקדי.
מנגד טענו חיילים ודרגי פיקוד ששירתו בחטיבה כי החטיבה לא הפסיקה את החיפושים וכי הסרט ערוך באופן מגמתי.
שעורי בית
Xnet (מבוטא: "אקס-נט") היה פורטל הלייף סטייל של חטיבת המגזינים בקבוצת ידיעות אחרונות, שהציע ערוצי תוכן ובהם אופנה, עיצוב, אדריכלות, אוכל, יחסים, טיולים ובריאות. לצד אלה שילב האתר גם ערוצים ייחודיים לשבועונים והירחונים של קבוצת ידיעות אחרונות כמו לאשה, פנאי פלוס, בלייזר ו-Go Style.
היסטוריה.
האתר הושק באפריל 2011, לאחר כשנה של עבודת הכנה ותכנון, גיוס עובדים, והשקעה של מספר מיליוני שקלים. העורך הראשי של האתר מאז היווסדו היה אילן יצחייק, המנהל המסחרי שלו היה פיני גורן.
בטרם מלאה שנה לפעילותו רשם Xnet חשיפה ליותר ממיליון ו-300 אלף גולשים ייחודיים בחודש (Unique Users על פי נתוני Google Analytics לחודש ינואר 2012), והתברג במקום ה-15 ברשימת 20 אתרי התוכן הגדולים בישראל שפרסמה הוועדה למדרוג אתרי האינטרנט בישראל בחודש ינואר 2012. בסוף 2019 רשם Xnet חשיפה לכ-3 מיליון גולשים בחודש, לפי נתוני חברת SimilarWeb, עם זמן שהות ממוצע גבוה של 22 דקות.
באוקטובר 2020 דווח כי האתר צפוי להיסגר, חלק מהעובדים ייטמעו באתר ynet וצפויים פיטורים בשני האתרים. הקיצוץ הוא על רקע המשבר הכלכלי שאליו נקלעה קבוצת ידיעות אחרונות בעקבות התחרות עם החינמון "ישראל היום".
בתחילת 2021 חדל האתר לפעול, כתובת האתר xnet.ynet.co.il מפנה מאז לערוץ "לאשה" בתוך אתר ynet (בכתובת ynet.co.il/laisha). עם זאת התוכן הקיים באתר עדיין זמין (נכון לספטמבר 2021).
תוכן.
האתר ארח תכנים ושירותים של אתרים-שותפים, בהם רדיו מהות החיים המופעל בידי קרן אריסון, מאגר האטרקציות למשפחה Kinderland, מגזין הפנאי הוותיק מרמלדה, מאגר המבשלים הביתיים "תבשיל", "כמוני", רשת חברתית מקוונת ייחודית בנושאי בריאות של מכון גרטנר במרכז הרפואי שיבא, ערוצי הלייף-סטייל של ענני תקשורת ומאגר סרטוני ההדרכה בווידאו.
Xnet הפעיל מערכת עיתונאית עצמאית, והתאפיין בעיצוב גרפי עתיר תמונות, המתאים לעידן המסך הרחב והאינטרנט המהיר. האתר הפעיל פלטפורמת בלוגים עצמאית, שארחה עשרות כותבים, בהם אמנים, אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע מכל תחומי התוכן.
לאשה.
לתוך האתר Xnet מוזג האתר של השבועון לאשה של "קבוצת ידיעות אחרונות" בעריכת מרים נופך-מוזס. אתר האינטרנט של לאשה הושק במקור ב-2006.
אופנה.
ערוץ האופנה של Xnet הושק בספטמבר 2011 כ"קטלוג" - "זירת האופנה המקוונת הגדולה בישראל". הקטלוג הציג מותגים ומעצבים, ומציע את הקולקציות שלהם למכירה אונליין בחנות מקוונת וממותגת. החנות המקוונת נסגרה ובערוץ התפרסמו כתבות אופנה.
בספטמבר 2018 מונתה נרי אבידן-סלע לעורכת חטיבת האופנה והיופי של אתר Xnet.
לאחר סגירת Xnet עבר הערוץ לכתובת ynet.co.il/fashion.
אדריכלות.
ערוץ האדריכלות שהושק עם עליית האתר, הביא ידיעות חדשותיות וכתבות עומק מקוריות בתחום האדריכלות והתכנון העירוני מהארץ ומהעולם. המאפיין המרכזי של הכתבות, לבד מהטקסט, היה ריבוי התמונות והשימוש בטכנולוגיות מתקדמות ברשת כמו גם וידאו. עורך הערוץ היה איתי כ"ץ. בין הצלמים הבולטים שהשתתפו בערוץ ניתן למצוא את טל ניסים, אביעד בר נס, איתי סיקולסקי, דור נבו, אלי סינגלובסקי וגדעון לוין.
לאחר סגירת Xnet עבר הערוץ לכתובת ynet.co.il/architecture.
קוטב (פונקציות מרוכבות)
אוסקר ורנר
אוסקר וֶרְנֶר (; 13 בנובמבר 1922 – 23 באוקטובר 1984) היה שחקן קולנוע אוסטרי, המוכר בזכות הופעותיו בסרטיו של פרנסואה טריפו, "ז'יל וג'ים" ו"פרנהייט 451", ובהפקות אירופיות ובינלאומיות רבות בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. בשנת 1965 זכה ורנר בפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "ספינת השוטים".
ילדות ונעורים.
ורנר נולד בווינה בשם "אוסקר יוזף שליסמאייר". הוריו התגרשו בעודו ילד, והוא בילה זמן רב עם סבתו, שסיפרה לו על תיאטרון הבורגתיאטר ונטעה בו את הרצון להיות שחקן. כנער שיחק בתפקידים זוטרים במספר סרטי קולנוע. בגיל 18 הצטרף לתיאטרון הבורגתיאטר, בהדרכת הבמאי לותאר מיתל. הוא היה האדם הצעיר ביותר שהתקבל לתיאטרון כשחקן מן המניין. ב-1941 ערך את הופעת הבכורה בתיאטרון, ואז לקח גם את שם הבמה "אוסקר ורנר".
בדצמבר 1941 גויס לוורמאכט. כפציפיסט ומתנגד לנאציזם החליט להימנע מקידום בצבא, והתנהג כמי שאינו כשיר להיות חייל. הוא קיבל משימות פשוטות בעורף ולא נשלח לחזית. ב-1944 נישא בחשאי לשחקנית אליזבת קלינה, שהייתה חצי יהודיה. לשנים נולדה בת, אלינור. באותו החורף ערק מהוורמאכט, ונמלט עם אשתו ובתו אל אזורי היער שליד וינה, שם נותרו במחבוא עד לסוף המלחמה.
קריירת משחק מוקדמת.