אחרי שהם חוזרים מהטיול ניק מראה לאליזבת' את אוסף בקבוקי היין שלו, הכולל את בקבוק היין ממנו שתו ביום חתונתם. המחווה נוגעת באליזבת', אך היא בכל זאת מחליטה לחזור ללונדון יחד עם אנני לאחר שהבנות קיימו את הבטחתן וגילו מי היא מי. כאשר אליזבת' ואנני נכנסות לביתן בלונדון הן מוצאות להפתעתן את ניק והאלי ממתינים להן שם. ניק אומר לאליזבת' שהוא לא היה מוכן לוותר עליה שוב, ולכן מיד כשעזבה יחד עם אנני הוא והאלי עלו על מטוס קונקורד שהביא אותם ללונדון לפניהן. אליזבת' וניק מתנשקים לשמחת התאומות, ובסוף הסרט מוצגות תמונות מחתונתם השנייה של ניק ואליזבת', שהתקיימה גם היא על ה-QE2, עם האלי ואנני כשושבינות. באחת התמונות רואים גם את מרטין מציע נישואין לצ'סי.
שחקנים.
אמה של לינדזי לוהן, דינה לוהן, ואחותה הצעירה, אליאנה לוהן, מופיעות כניצבות (אם ובתה) בסצנה בשדה התעופה.
ביקורות והכנסות.
הסרט זכה לביקורות טובות, וקיבל ציון 86% באתר Rotten Tomatoes.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט למעלה מ-11 מיליון דולר ב-2,247 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית וקנדה, והגיע למקום השני בקופות. עד לסיום הקרנתו הכניס הסרט למעלה מ-66 מיליון דולר בארצות הברית וכ-25.8 מיליון בשאר מדינות העולם, כך שבסך הכול הכניס למעלה מ-92 מיליון דולר.
התייחסות לסרט מ-1961.
הסרט הוא גרסה מחודשת של אבא מתארס מ-1961, והוא כולל מספר התייחסויות אליו:
התייחסויות לתרבות הפופולרית.
כאשר התאומות נמצאות ב"בקתת העונשין" של מחנה הקיץ, רוח פרצים שנושבת דרך החלון מעיפה לכל עבר תמונות ופוסטרים השייכים להאלי. כאשר אנני שואלת אותה אם משהו נהרס, האלי משיבה ש"רק התמונה היפה של לאונרדו דיקפריו". אנני משיבה בשאלה "מי זה לאונרדו דיקפריו?" והאלי שואלת אותה "כמה לונדון רחוקה מכאן?". לזה אנני משיבה "בערך 3,000 מיילים מפה". דיקפריו רק התפרסם שנה קודם לכן כשכיכב בסרט "טיטניק".
אחרי שהאלי מגיעה ללונדון היא הולכת עם אמה לסטודיו שמלות הכלות שלה. בדרך הן חוצות את אותו הרחוב המופיע בעטיפת האלבום "Abbey Road" של הביטלס, ואפילו אותן מכוניות חונות בצדי הרחוב כאשר ברקע מושמע "Here Comes the Sun" של ג'ורג' האריסון. הסצנה עוצרת לרגע כאשר האלי ואמה נמצאות בתנוחה זהה לזאת של חברי הביטלס.
המוזיקה המושמעת בזמן שהאלי ואנני מובלות אל "בקתת העונשין" לקוחה מהסרט "הבריחה הגדולה", מהסצנה שבה דמותו של סטיב מקווין מובלת אל תא הבידוד.
במספר סצנות התאומות קוראות למרידית' קרואלה דה ויל, דמות מהסרט "על כלבים וגנבים".
כאשר ניק רואה לראשונה את אליזבת' במלון הוא נמצא בתוך מעלית שדלתה בדיוק נסגרת. סצנה זו זהה לסצנה מסרט הקומדיה המטורפת "אשתי המועדפת" מ-1940 בכיכובם של איירין דאן וקרי גרנט, ולסצנה מסרט הרימייק שלו מ-1963, "Move Over, Darling", בכיכובם של דוריס דיי וג'יימס גארנר.
כאשר האלי שואלת את מרידת' "דיברת אליי?", מרידית' עונה "מי את? רוברט דה נירו?", כמחווה למשפט המפורסם ביותר בסרט "נהג מונית" מ-1976 בכיכובו של דה-נירו.
שאפור השני
שאפור השני (בפרסית: شاپور دوم; ידוע גם בשם שבור השני) "הגדול" (309–379) היה מלך פרס מהשושלת הסאסאנית לאחר מותו של הורמיזד השני. שאפור היה השליט הפרסי אשר שלט לאורך הזמן הרב ביותר (70 שנה), לאחריו באורך תקופת השלטון היו שאה תהמאספ הראשון ונאסר א-דין שאה קאג'אר.
ביוגרפיה.
אחר מותו של הורמיזד השני, ערבים מהדרום החלו לפלוש לערים הדרומיות של האימפריה ולבזוז אותן. הם התקיפו אפילו את מחוז פארס, מחוז לידתם של המלכים הסאסאנים. בינתיים, אצילים פרסים הרגו את בנו הבכור של הורמיזד השני, עיוורו את השני וכלאו את השלישי (שלאחר מכן נמלט לטריטוריה הרומאית).
כס המלכות נשמר עבור ילדהּ של אחת מנשותיו של הורמיזד השני, שעדיין לא נולד. יש אומרים כי שאפור השני היה המלך היחיד בהיסטוריה שהומלך כבר כעובר: הכתר הונח על בטנה של אמו. הילד, שנקרא על שם שאפור, נולד כמלך. כשהיה צעיר, האימפריה נשלטה בידי אמו והאצילים. לאחר שהגיע לפרקו, הוא נטל את הכוח לידיו והוכיח את עצמו תוך זמן קצר כשליט אקטיבי ויעיל.
מלחמה בדרום ובמזרח.
שאפור השני הוביל את צבאו הקטן אך הממושמע כנגד הערבים בדרום, הוא נע דרך מזרחה לנג'ד עד אשר הגיע אל הרי חג'ר, וכך הבטיח את גבולותיה הדרומיים של האימפריה. על מסעו נגד הערבים נכתב בתבליט זורואסטרי:
לאחר מכן החל במסעו הראשון כנגד הרומאים במערב, שבו הפרסים לא הצליחו לכבוש שטחים נוספים. מסעות אלה הופסקו בשל פלישות נוודים בגבול המזרחי של האימפריה שאיימו על טראנסאוקסאניה, אזור אסטרטגי חשוב לשליטה על דרך המשי. לפיכך חתם שאפור על חוזה שלום עם קונסטנטיוס השני (353-361) שבו שני הצדדים הסכימו שלא להתקיף זה את זה לתקופה מסוימת.
שאפור צעד מזרחה לטראנסאוקסאניה כדי להילחם בנוודים המזרחיים. הוא ניצחם וסיפח שטחים חדשים כמחוז נוסף לאימפריה, והשלים את כיבוש האזור שנמא בתחומי אפגניסטן של ימינו. בעקבות הכיבושים הללו, התרבות הסאסאנית גם היא התפשטה, ואמנות סאסאנית חדרה לטורקיסטן והגיעה עד לסין דרך אגן טארים.
מלחמה ברומא.
שאפור השני, יחד עם המלך הנווד גרומאטס, החל במסע שני כנגד הרומאים ב-359, והצליח לכבוש את הערים סינגארה ואמידה. בתגובה, הקיסר הרומאי יוליאנוס הכופר (361-363) פלש עמוק לתוך השטח הפרסי וניצח את כוחותיו של שאפור בקטסיפון, אך לאחר שלא הצליח לכבוש את הבירה, נהרג הקיסר תוך ניסיון נסיגה לשטח הרומאי, ישנן הערכות כי היה זה שאפור בכבודו ובעצמו אשר הרג את הקיסר הרומאי. יורשו יוביאנוס, שנלכד בגדה המזרחית של הפרת, נאלץ להסכים לעביר את כל המחוזות שהפרסים העבירו לרומאים ב-298 וכן את סיניביס וסינגארה, על מנת להבטיח מעבר בטוח לצבאו אל מחוץ לפרס.
שאפור השני נקט במדיניות דתית קשוחה. תחת שלטונו נחתמו כתבי האווסטה, הכתבים הקדושים של הדת הזורואסטרית, כופרים נענשו ונוצרים נרדפו. רדיפת הנוצרים הייתה תגובה להתנצרות האימפריה הרומית בידי קונסטנטינוס הגדול (324-337). על פי התלמוד, שאפור השני - בניגוד לשאפור הראשון, שהיה ידידותי כלפי יהודים - דיכא את היהודים בממלכתו, גבה מהם מיסים מופרזים, רדף את החכמים, ושיכן את חייליו בערי היהודים על חשבון התושבים. רדיפת היהודים הייתה בחלקה תגובה לעימותים בין-דתיים בין הנתינים היהודים והנוצרים בממלכה.
בסוף שלטונו של שאפור, האימפריה הפרסית הייתה חזקה מתמיד, כשאויביה ממזרח נכנעו לה וארמניה מצויה תחת שלטון פרסי. מאוחר יותר, יהיה זה ח'וסרו הראשון אשר ייבדל כשליט הסאסאני הגדול ביותר.
שאפור
שפור
אדבאיור
סוף שבוע אצל ברני
סוף שבוע אצל ברני (באנגלית: Weekend at Bernie's) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של טד קוטשף. בסרט מככבים אנדרו מקארתי וג'ונתן סילברמן המגלמים שני צעירים העובדים בחברת ביטוח אשר מגלים כי הבוס שלהם נפטר, אך מעמידים פנים ומנסים לשכנע את הסובבים אותם כי הוא עדיין חי.
למרות שהסרט לא היה שובר קופות, הוא נחשב לסמל תרבותי של תקופתו, כמו גם להצלחה כלכלית - הכנסות של כשבעים מיליון דולר בקופות ברחבי העולם ובהשכרה לצפייה ביתית. בשנת 1993 הופק סרט ההמשך לסרט זה - "סוף שבוע אצל ברני 2".
תקציר העלילה.
לארי וילסון (אנדרו מקארתי) וריצ'רד פרקר (ג'ונתן סילברמן) הם שני עובדים זוטרים בסוכנות ביטוח אשר מגלים הונאה בשווי של 2,000,000 $, אשר במסגרתה מעורבים מספר רב של פוליסות ביטוח חיים שהונפקו לאחר מותו של המבוטח. הם לוקחים את ממצאיהם אל הבוס שלהם ברני לומקס (טרי קייזר), זוכים ממנו לשבחים על גילוי ההונאה ומקבלים ממנו הזמנה לבית נופש שלו שבהאמפטון, למשך סוף שבוע שלם. ללא ידיעתם של לארי וריצ'רד, ברני עצמו עומד מאחורי ההונאה והוא מנסה לשכנע את שותפיו המאפיונרים להרוג את השניים, ולביים את זירת הפשע שתיראה כמו רצח והתאבדות. ראש המאפיה ויטו מחליט לבגוד בברני ולשנות את התוכנית, ושולח את פולי (דון קלפה) לרצוח את ברני בבית הנופש שלו, זאת משום שהוא סבור כי ברני הוא חמדן ופזיז וכן כי הוא מגלה כי הוא מנהל רומן עם טינה (קתרין פרקס) - חברתו של ויטו.
ברני מגיע לבית הנופש שלו בשעה מוקדת, לפני לארי וריצ'רד, ומשוחח עם פולי בטלפון. השיחה מוקלטת בטעות על המשיבון של ברני, בה הוא נשמע אומר לפולי שיהרוג את שני ה"שמוקים", אך לא בנוכחותו. לאחר סיום השיחה ברני כותב מכתב התאבדות ושומר אותו במזוודה שלו. כאשר פולי מגיע לביתו של ברני, הוא מזריק לו הרואין וכן שותל שקית קטנה ובה הרואין ומזרק בכיס הז'קט של ברני, כדי לגרום למותו להיראות כתוצאה של מנת יתר. פולי עוזב את הבית, וכאשר לארי וריצ'רד מגיעים למקום הם סבורים כי הוא מעולף כתוצאה משתייה מרובה. בעודם מנסים לעורר אותו, הם מגלים את שקית ההרואין ומסתבר להם כי ברני מת. זמן קצר לאחר מכן, מגיעים אל הבית אורחים רבים למסיבה שתוכננה מבעוד מועד. לארי וריצ'רד מבחינים כיצד הרוב המכריע של האנשים שקועים מדי בעצמם מכדי להבחין כי המארח שלהם איננו בחיים.