בצלאל נולד בעיר הראת שבאפגניסטן למשפחה יהודית מסורתית. בשנת 1938 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בשכונת בית ישראל בירושלים. בהיותו נער החל לעסוק בעבודות אמנות, ועבד כשוליית צורף. מאוחר יותר החל ליצור מיניאטורות של דמויות אוריינטליות מעץ מגולף. במקביל החל ללמוד אמנות בבצלאל, בין היתר אצל האמנים מרדכי ארדון, איזידור אשהיים והפסל זאב בן-צבי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיק בצלאל את לימודיו והתגייס ל"הגנה". בתום המלחמה, בשנת 1949, השלים את הלימודים וייסד, יחד עם הלגה רוסט, את המחלקה למלאכת מחשבת בבית הספר סליגסברג בירושלים, שם לימד פיסול וחריטת כלים מעץ.
במקביל ללימודים ולהוראה, החל את דרכו האמנותית העצמאית, ובשנת 1952 פתח סטודיו לפיסול בו יצר פסלוני עץ בהשפעת הפיסול הכנעני שהיה אופייני לעבודות האמנות של שנות ה-40 בארץ ישראל. בשנת 1962 הוצגו פסליו לראשונה בתערוכה בגלריה נורה בירושלים. בתערוכה הוצגו פסלי עץ של דמויות נשים וכן דמויות תנכיות שמקורן בסיפורים ששמע בילדותו ונעוריו.
לקראת סוף שנות ה-60 החל בצלאל לעסוק גם ביציקת פסלי ברונזה שאפשרו לו ללטש, להבריק או להשאיר את הטקסטורה של החומר. בשנת 1968 הוצגו פסליו לראשונה מחוץ לישראל בתערוכה שהוצגה תחילה בגלריה ספראי בירושלים והועברה בשלמותה לגלריה בבוסטון, ארצות הברית. שנה לאחר מכן זכה בתחרות בינלאומית על הצבת פסל חוצות בלנסינג, מישיגן. הפסל, ששמו "נושאי המנורה", מתנשא לגובה שישה מטרים ומוצב במרכז היהודי בעיר, בבית הכנסת "שערי צדק".
בשנת 1972 נסע בצלאל לפריז לתקופה של חצי שנה לבית האמנים Cite’ des Arts . בעקבות אילוצים טכניים של חוסר במקום ובכלי עבודה בסטודיו שקיבל, פיתח את עקרון הגופים המופרדים-מתחברים. הוא יצק את הגופים בנפרד ורק אז חיבר אותם לכדי יצירה אחת, וכך למעשה יצר סגנון חדש שטרם עסק בו בעבר. יצירותיו בתקופה זו עמדו בסימן של חיים ובריאה, כאשר מרוב הפסלים נשקפות דמויות של זוגות ומשפחה.
בשנת 1973 חזר ארצה והעביר את הסטודיו שלו לשכונת עין כרם, ופתח בו גם חלל תצוגה. בשנה זו זכה בפרס ירושלים לפיסול, כאות הוקרה על דרכו האמנותית, ועל העובדה שבשנות כהונתו של ראש העיר מרדכי איש שלום, יזמו יחד הצבת עבודות אמנות בכל מבני הציבור בירושלים.
בין השנים 1974–1975 כיהן בצלאל בתפקיד יושב ראש אגודת האמנים בירושלים.
בשנת 1997 עיצב מנורה לזכר ששת מיליוני היהודים שנספו בשואה, הבנויה משש דמויות הנושאות לפידים וניצבות על מגן דוד שבור ולפניהן יהודי הקורא קדיש. מנורה זו הוענקה לאפיפיור יוחנן פאולוס השני, ו-18 עותקים ממנה נמצאים בכנסיות שונות ברחבי העולם.
במהלך שנות ה-90 חילק בצלאל את חייו בין ירושלים לניו יורק, שם הציג את פסליו והרחיב את מעגל האספנים שרכשו את יצירותיו.
ב-2009 נבחר לעצב פסל, שהוענק כתשורה ממלכתית על ידי ממשלת ישראל לאפיפיור בנדיקטוס ה-16 בביקורו בארץ. פסל זה, על פי בצלאל, מסמל שלום ופיוס בין מאמיני שלוש הדתות המונותיאיסטיות ובני האדם באשר הם.
התערוכה האחרונה של בצלאל התקיימה בשנת 2011 בבית האמנים בירושלים. תערוכה זו נקראה "שישים שנות יצירה" והייתה רטרוספקטיבה של מבחר עבודותיו ונועדה לסכם את כל תקופת יצירתו. בשנה זו זכה גם בפרס "איש שלום" על מפעל חיים.
לאורך כל חייו, היה בצלאל פעיל בקרב קהילת יוצאי אפגניסטן בישראל, ומעורה מאוד בפן התרבותי שלה. בשנת 1997 היה חבר בוועדת ההיגוי של התערוכה "בואי כלה" במוזיאון ישראל, שעסקה במנהגי האירוסין והחתונה של יהודי אפגניסטן.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו "להניח ברכה" בהוצאת מכון יד בן צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים. הספר מתאר את זיכרונותיו מחיי משפחתו, מהקהילה היהודית בעיר הולדתו ומהשנים הראשונות בירושלים. בנוסף, עסק בצלאל רבות באיתור ושימור השירה והפיוטים האפגניים.
אהרן בצלאל נפטר באוגוסט 2012 בירושלים.
סטרון
סטרון (באנגלית: Strahan) היא עיירה קטנה על חופו המערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיירה היא מרכז תיירות חשוב בסביבתה. העיירה שוכנת במרחק של 300 ק"מ מצפון מערב לבירת המדינה הובארט. אוכלוסיית העיירה מנתה 660 תושבים במפקד 2011.
נמל סטרון הוקם במקור כדי לשרת את תעשיית המכרות באזור. המיקום של הנמל היה חיוני לענף היערנות שפעל סביב למפרץ מקקוורי (Macquarie Harbour). בחלק ניכר של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20 שימש הנמל גם לקווי נוסעים ומטען. בראשיתו היה נמל סטרון גם בסיס לצי קטן של סירות דיג שפעל בתנאים הקשים של החוף המערבי של טסמניה. העיירה משמשת כשער מעבר לאזור הפרא הדרום-מערבי של האי. סירות, מטוסים ומסוקים משתמשים בעיירה כבסיס לתיירות באזור.
טלסקופ החלל פלאנק
טלסקופ החלל פלאנק (Planck) הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית המודד את קרינת הרקע הקוסמית, עם רזולוציה אופטית גבוהה במיוחד. מצפה החלל קרוי על שמו של הפיזקאי הגרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה מקס פלאנק.
הטלסקופ שמשקלו 1,950 קילוגרם, נבנה במרכז החלל שבקאן, ושוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-14 במאי 2009 יחד עם טלסקופ החלל הרשל. הוא סיים את תפקודו ב-23 באוקטובר 2013, לאחר השלמת מטרותיו.
נתונים שהתקבלו באמצעות הטלסקופ היו בין המקורות לגילוי "ציר הרשע הקוסמולוגי".
נייק
ירון רוזן
ירון רוזן (נולד ב-1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מטה הסייבר בצה"ל, קודם לכן שירת כראש להק השתתפות ומסוקים, מפקד טייסת וטייס מסוקים בחיל האוויר.
ביוגרפיה.
רוזן נולד ברחובות, סבו מצד אמו הוא שנהרג במלחמת העצמאות. בגיל שלוש עבר ליפן והתגורר שם במשך שש שנים במסגרת שליחות של משפחתו. כשהיה בכיתה י"א עברה המשפחה שוב ליפן שם סיים את לימודיו התיכוניים ולאחר מכן שב לישראל להתגייס כחייל בודד לצה"ל.
בינואר 1986 התגייס לקורס טיס 115 אותו סיים במגמת מסוקים ב-1988. שירת כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. ב-1995 מונה לסמ"ט ב' בטייסת (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) ומילא תפקיד זה בעת אסון המסוקים בפברואר 1997. בעקבות התאונה ומסקנות ועדת החקירה הודח מתפקידו ונקבע שבמשך שלוש שנים לא ישרת בתפקיד פיקודי. בתקופת השעייתו שירת בחטיבת המבצעים.
רוזן עבר הסבה למסוקי AH-1 קוברה ואפאצ'י AH-64, הוא שירת בטייסת 190 ("מגע הקסם") במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 190, על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה, שימש ראש ענף השתתפות במטה חיל האוויר ופיקד על היחידה לשיתוף פעולה. בנובמבר 2013 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. בתפקידו הבא מונה לראש מטה הסייבר באגף התקשוב וההגנה בסייבר.
חיים אישיים והשכלה.
רוזן בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודים אסטרטגיים מאוניברסיטת חיל האוויר האמריקאי. נשוי ואב לארבעה.
סויוז 31
סויוז 31 (ברוסית: Союз-31) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: ואלרי ביקובסקי וזיגמונד יאן מגרמניה המזרחית, נציג גרמני ראשון בחלל.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור הרביעית, והעגינה בוצעה ב-27 באוגוסט לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה שהו כבר באותה העת ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. הקוסמונאוט הגרמני התרכז במחקרים בתחום הנדסת חומרים.
ב-3 בספטמבר 1978 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית סויוז 31 נכנסו לתא החללית סויוז 29, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.
החללית "סויוז 31" נותרה מחוברת לתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ב-2 בנובמבר כאשר על סיפונה ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב
סינטיאהו סלליך
זיקית (סיפור)
זיקית (ברוסית: Хамелеон) הוא שמו של סיפור קצר שנכתב על ידי הסופר והמחזאי הרוסי אנטון צ'כוב בשנת 1884.
הסיפור הוא סאטירה המעלה את נושא אי-השוויון בין המעמדות. הוא מציג את פחדו של אדם בפני סמכות, בפני אדם בעל מעמד גבוה יותר, התנהגות המביאה לידי שינוי עמדות באופן קיצוני ונלעג.
עלילה.
הסיפור מדבר על דמותו של מפקח המשטרה, אוצ'ומלוב, אשר נקלע למצב בו הוא צריך להחליט בין אם לשפוט לטובת חריוקין, אדם ממעמד נמוך אשר כלב נשך אותו באצבעו, לבין בעליו של הכלב הנושך. במהלך הסיפור עולה השאלה האם הכלב שיך לגנרל ז'יגאלוב, או לא. אוצ'ומלוב, אשר פוחד להסתבך עם הגנרל, ממהר לשנות באופן קיצוני את עמדותיו, בכל פעם שעולה השערה אחרת בקשר לזהות הכלב.
ישנו גם קשר למעמדות בסיפור מכיוון שככה מסופר בסיפור שמפקד המשטרה אוצ'ומלוב פעל לפי כך: הוא שינה את דעתו בגלל שהוא נקלע למצב שבו עלולה הכרעתו לפגוע באדם ממעמד גבוה (לדוגמה: הגנרל, אחיו של הגנרל).
הסיפור מדבר על הצביעות של אוצ'ומלוב ולכן קוראים לסיפור זיקית
אלי דראי
אלי דראי (נולד ב-30 במאי 1966) הוא תסריטאי, מוזיקאי, מפתח פטנטים ואדריכל נוף ישראלי, בוגר הטכניון.
ביוגרפיה.