רוצח הזודיאק עצמו שמר על שקט של מספר חודשים עד ש"לקח אחריות" במכתב ששלח ללוס אנג'לס טיימס ב-13 במרץ 1971 ובו "נתן קרדיט למשטרה על שנתקלה בפעילות שלו בריברסייד", והוסיף כי זה רק "מהמקרים הקלים, יש עוד הרבה קורבנות בדרום קליפורניה". אף על פי שתחילה סברו כי אכן זה אישוש של חשדם, חוקרי המשטרה ממפרץ בן פרנסיסקו ולוס אנג'לס הבינו כי ככל הנראה מדובר בהודאה שקרית (גם אם ממניע של לקיחת אחריות כדי "להאדיר" את שמו והמוניטין שלו) ובניסיון להתל בהם, לשבש בחקירתם ולהרחיקם לחפש אחריו במקום שלא קשור אליו.
היו הצעות כי רוצח הזודיאק רק כתב את המכתבים ולא ביצע את הרצח בעצמו, אמנם שפת המכתבים מראה על אופי מחשבה מיני שמעולם לא בוטא במכתבי רוצח הזודיאק, מה שמעמיד את ההנחה הזו בספק.
מבדיקת בלשים חובבים שחוקרים את תיק הזודיאק עולה כי בעיר ריברסייד ישנו רחוב בשם "זודיאק", כך שאם טענת רוצח הזודיאק נכונה לגבי היותו רוצחה של בייטס ייתכן שאת השם שלו שאל מהרחוב הזה מכיוון שמעולם לא התייחס לגלגל המזלות המכונה "זודיאק".
רוס סאליבן.
זמן קצר לאחר הרצח עלה בקרב עובדי הספרייה, שרצו לסייע למשטרה המקומית בחקירה, שמו של תלמיד מבוגר יחסית בשם רוס סאליבן שהכיר את בייטס מכיוון שהייתה חברתה הטובה ביותר של גיסתו (אחיו שהיה תלמיד פופולרי בניגוד אליו נשא אותה לאישה 24 ימים לפני הרצח), שהתאים לתיאור הפנים של הרוצח הזודיאק בקלסתרון המפורסם - מדובר באדם ממושקף בלונדיני ועב בשר (שקל בשלב מסוים 150 ק"ג לפני שרזה ל-125 ק"ג) עם תספורת Widow's Peak אך בגובה 1.88 מ' (שנחשב לגבוה בעוד שרוצח הזודיאק תואר כאדם גוצי) שלמד במכללה ועבד כספרן וסדרן ספרים שתקן והיה ידוע בתמהונותו (נהג ללבוש בגדים ארוכים ומעיל גם בקיץ וגם בחורף ובאורך חריג לא החליף הרבה פעמים בגדים, לכן נבע ממנו ריח זיעה לדברי התלמידים) וברקע החריג שלו (אביו ואמו נפטרו בעודו צעיר), הוא תואר כמתבודד ושקט שלפעמים מנסה את מזלו בפלירטוטים עם בנות מקובלות וצעירות ממנו, שסבל מדיסלקסיה ומאוצר מילים "קצת מצומצם", ושכותב שירה מוזרה וכמי שמסתדר רק עם האחראית עליו בספריית המכללה. ביממה לאחר שנרצחה בייטס לקח באופן חריג חופש מהעבודה (היה עובד במשך כל השנה, גם כשלקח פעם הפסקה מהלימודים) ובתום השנה ביקש העברה (טרנספר) למכללה אחרת. בשלב מסוים בחייו התאשפז במוסד לחולי נפש בצפון המדינה (קרוב למפרץ סן פרנסיסקו) ונעצר פעם בעוון התערטלות בציבור ובעוון לכידת אדם בתוך תא טלפון ציבורי כשהוא מונע ממנו לצאת בעודו עירום כשהוא חוסם את היציאה מהתא, האדם חייג למשטרה והוגשה נגד סאליבן תלונה על הטרדה מינית. לדברי חברי אחיו הצעיר והמקובל אפילו אחיו הציע פעם כי ייתכן שרוס הוא הרוצח של בייטס, אולם מעולם לא פנה לרשויות. סאליבן עבד כטבח במסעדה בסן פרנסיסקו עד שנפטר מסרטן בשנת 1977 בעוד שהמכתב האותנטי האחרון מרוצח הזודיאק לכאורה התקבל בשנה שלאחר מכן כך שמועמדותו של סאליבן כחשוד בתיק הזה לפחות נותרת בספק. בסדרה "המרדף אחר רוצח הזודיאק" נטען כי מרישומי התואר שלו בריברסייד עולה כי סאליבן לקח קורס בקריפטוגרפיה ואף התפרסם בעיתונות פעם כאשר ביים סרט אימה חובבני בשנות העשרים שלו.
ביל בנט (האקס האלים).
מבדיקת המשטרה לאחר הרצח עולה כי לבייטס היה אקס אובססיבי בן שכבתה מהתיכון בשם ביל בנט, שכונה בחומר החקירה שפורסם בפומבי בשם הבדוי: "בוב בארנט", הוא זעם על כך שצ'רי נפרדה ממנו וכעס על כך שהודיעה לו כשבוע לפני הירצחה שהיא התארסה לבן הזוג הנוכחי שלה מסן פרנסיסקו (הייתה עדות של עובר אורח ליד השיחה בה בישרה לבנט על אירוסיה שהאקס סטר לה ושאל אותה: "שינית כבר את דעתך?"). בערב הרצח בנט שהה במגרש הכדורסל של המכללה ושיחק עם חבריו ואז צ'רי הגיעה לדבר איתו מסיבות לא ידועות, לאחר שהלכה לספריה הוא סינן לחבריו: "הכלבה הזאת הולכת לספריה". ב-1968 חבר של בנט שהיה אסיר מרצה עונש ביקש להתוודות בפני הסוהרים כי בנט הוא הרוצח של בייטס, אותו אסיר עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת וסיפורו היה רציף מבלי סתירות גם לסוהרים וגם לחוקר הפוליגרף. חבר נוסף של בנט טען כי בבוקר של 31 באוקטובר 1966 הגיע בנט אליו מייבב בבכי וטען כי "חיסל את בייטס", אותו חבר של בנט עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת. חברו הטוב ביותר של בנט מימי המכללה טען כי ב-2:30 לפנות בוקר של 31 באוקטובר 1966 נתקל בבנט במסעדה בשם "הצב הירוק", בנט ביקש מאותו האדם לעשות לו טובה ולתת לו טרמפ בחזרה לקולג' בריברסייד בטענה כי "הוא צריך לחפש משהו שאיבד". החבר עבר פוליגרף ונמצא דובר אמת בכל השאלות מלבד בשאלה: "האם ייתכן ששהית בזירת הרצח של צ'רי בזמן האירוע?". בנט נלקח לבדיקות פוליגרף אך לא עמד בלחץ של השאלות הקשות שהפנו אליו החוקרים וגרם למפעיל הפוליגרף לצאת מכליו ולצעוק: "תיקחו את המזדיין הזה מכאן". אחותו של בנט שירתה בבסיס "נורטון" של חיל האוויר האמריקאי ומעדויות של קרוביו היא אכן נתנה לו שעון שיובא מאנגליה במתנה שנעלם לאחר הירצחה של בייטס ולכאורה דרכה גם היה יכול לרכוש נעליים צבאיות. ב-1998 בנט שהיגר לקנדה נלקח עם הגעתו לשדה התעופה באונטריו לחקירה בידי ה-FBI לאחר שלמשטרת ריברסייד הגיעה עדות שהוא מתכנן להגיע לרגל חג המולד לאזור העיר, בחקירה נלקחו ממנו בדיקות דנ"א שונות (רוק, עור ושיער) ונשלחו למעבדת הגנטיקה של ה-FBI בווירג'יניה, הדו"ח מציין כי הנחקר היה פאסיבי ושידר התנהלות של "מה לקח לכם כל כך הרבה זמן?" בזמן החקירה שגרמה להתחזקות חשדותיהם, אך לא נמצאה התאמה בינו לבין הדנ"א שנלקח מהממצאים שנתגלו בידה של בייטס.
רוברט האוסן.
רוברט ר. האוסן היה מכונאי בשירות חיל הים האמריקאי ב-Mare Island שצמוד לואלחו בה התחילו מקרי רוצח הזודיאק. ייתכן שבעת שירותו הכיר את אביה של הנרצחת שכן שניהם עבדו באותו המקצוע ובאותו החיל. העיתונאי, דייב פיטרסון, שסיקר את נושאי המשטרה בעיתון "ואלחו טיימס הראלד" שלח בסביבות שנת 1970 מכתב לחוקר משטרה מקומי בשם ג'רי בו טען כי הנרצחת ביקרה את רוברט האוסן ביחד עם ארוסה והוריו בסוף השבוע לפני הירצחה שבו שהתה במפרץ סן פרנסיסקו וכי ראשי התיבות "rh" בסיום השיר המטריד מגב שולחן הסטודנט שנמצא במכללה תואמים את אלה של האוסן. פיטרסון כתב כי המשטרה בריברסייד מחפשת "אדם כבד משקל עם זקן" כחשוד ברצח צ'רי ג'ו בייטס אך לא נימק מאין השיג את המידע, וביקש מאותו החוקר לוודא האם מידת נעליו הצבאיות של האוסן תואמות לנעליים הצבאיות (Wing-Walkers במידה 44) שלבש רוצח הזודיאק באגם בריאסה ברצח של ססיליה אן שפרד שם ב-27 בספטמבר 1969.
קליאופוס מרטין.
קליאופוס פ. מרטין (נולד ב-15 באוקטובר 1917) היה אחד מעובדי האחזקה במכללה הקהילתית בריברסייד וייתכן שאף היה העובד שגילה את גופתה של צ'רי ג'ו בייטס בעת פטרול הבוקר שלו.
למרטין היה עבר פלילי, הוא נאשם כי בשעות הערב ב-28 בפברואר 1962, בעודו בן 44 לצד חברו בן ה-47 ובנו של אותו החבר שהיה בן 26 בעת המקרה, לקח חלק במרדף אלים בנסיעה בטנדר לאורך ארבעה מייל בעיר סן ברנרדינו אשר כלל השלכת אבנים שאורגנו בחלקו האחורי של הטנדר לעבר רכבם של 4 נערים, אותם לא הכיר כלל טרם האירוע, ניסיון דקירתם עם סכין דרך חלון רכבם בעת הנהיגה ואף מרדף רגלי ותקיפה פיזית שלהם שכללה דקירות והתפרצות לכביש סואן במטרה להשיג את הנערים שנמלטו מפניהם.
סדן (נפחות)
סדן הוא כן מתכת קשיח שחלקו העליון מישורי, עליו מציב הנפח עצמים על מנת לעבד אותם באמצעות מכות פטיש. השימוש העיקרי בסדן הוא למטרת חישול. לפני הופעתן של טכנולוגיות ריתוך מודרניות היה הסדן כלי יסוד מבין הכלים ששימשו את העוסקים בעיבוד מתכות.
הסדן נועד להחזיר את מרבית האנרגיה ממהלומת הפטיש אל העצם הנחבט ולכן ככל שמסתו גדולה יותר, גוברת יעילותו בזכות עיקרון ההתמד. סדן איכותי מקפיץ את הפטיש בחזרה באנרגיה הכמעט שווה לזו שהשקיע הנפח במהלומת הפטיש ובכך מקל את מלאכתו.
רובם המוחלט של הסדנים המודרניים עשויים פלדה מוקשה או מחושלת בחום. סדנים זולים עשויים יַצֶּקֶת או פלדה באיכות ירודה ונחשבים לא ראויים לשימוש מקצועי כיוון שצורתם נוטה להתעוות ויכולת החזרת האנרגיה שלהם לוקה בחסר. בזכות היותו כלי עתיק יומין ושכיחותו הגבוהה, לסדן משמעות סמלית מעבר לשימושיותו.
מבנה.
משטח העבודה העיקרי בחלקו עליון של הסדן נקרא פנים ועשוי בדרך כלל מפלדה מוקשה בצורת מלבן. המשטח בעל קודקודים ומקצועות מעוגלים וכמו כן שטוח וחלק כיוון שפגמים בפני הסדן עוברים לחפץ אותו הנפח מעבד. מקצועות וקודקודים חדים עלולים לשרוט ואף לחרוץ את הכלי המעובד. פני הסדן מוקשים ומחוסמים על מנת שיוכלו לעמוד בפני מכות הפטיש של הנפח וכדי שצורת הפנים לא תשתנה תחת שימוש חוזר ונשנה. בנוסף, פני סדן קשים מפחיתים את אובדן האנרגיה בכל מהלומת פטיש. יש להימנע מהכאה בעוצמה חזקה ישירות על פני הסדן באמצעות פטישים וכלים למיניהם העשויים פלדה מוקשה שכן הדבר עלול לפגוע במבנה השטוח של הפנים.
"קרן" הסדן היא זיז חרוטי המשמש לעיצוב מגוון צורות מעוגלות על ידי כיפוף או עיקום, ולרוב עשויה פלדה או ברזל בלתי מוקשים. ישנם סדנים המיוצרים עם שתי קרניים, בעיקר באירופה, וישנם אף סדנים המיוצרים עם שתי קרניים בעלות צורות שונות, האחת בעלת מבנה חרוטי והשנייה בעלת מבנה דמוי פירמידה. בנוסף, סדנים מסוימים מיוצרים עם קרניים בעלות צורות מיוחדות אשר מותאמות לעבודה מובחנת.