איתמר מילא תפקידים מרכזיים בחניתה, ובהם מרכז ענף הכותנה, מרכז משק. בנוסף גם מילא תפקידים מחוץ לקיבוץ וכיהן כיו"ר ארגון עובדי הפלחה, וכן במועצת הכותנה ובחברת כים-אוויר. הוא היה ממקימי המנפטה האזורית בקבוצת מפעלי מילואות ומנכ"ל המנפטה, ובהמשך כיהן כמזכ"ל הארגון. בשנת 1970 היה איתמר חלק ממשלחת של מדריכי גידול כותנה שנסעה מטעם משרד החקלאות להדריך מגדלים באתיופיה. בשעות הפנאי גם ריכז את ועדת התרבות והחגים בחניתה.
בנו הבכור של איתמר, צור בן ברק, היה טייס קרב בחיל האוויר ובנו השני יואב שירת כצוער בקורס טיס. בשנת 1967 נפצע יואב בתאונת אימונים ועשרה ימים מאוחר יותר נהרג צור בתאונה בפעילות מבצעית בגבול מצרים.
בשנות ה-70 השלים השכלה בלימודי ניהול במסגרת לה"ב באוניברסיטת ת"א. באותה תקופה עמל איתמר לילות כימים, באיסוף חומר לכתיבת שני ספרים: "קשים כצורי ההר" על ימיה הראשונים של חניתה; ו"כך נפרשו הכנפיים", סיפור קורס הטיס של בנו צור.
בשנות ה-70 לחייו השתתף כשומע חופשי בקורס לתכנון גנים בפקולטה לאדריכלות בטכניון. את הרעיונות שקיבל שם הוא יישם בחניתה ביצירת פינות חמד שבהן שילב את הצמחייה הטבעית מהחורש של חניתה. איתמר הושפע רבות מחברו יצחק קוטנר שחי בעבר בחניתה והיה אדריכל גנים. כאחד מראשוני תחום אדריכלות בנוף בארץ עיצב קוטנר את תפיסת הנוף הייחודית של חניתה. איתמר השתייך לצוות העובדים בגן הנוי של חניתה. במקביל גם עסק בניהול מוזיאון חומה ומגדל שבקיבוץ.
בשנות ה-80 הוביל איתמר את הצוות שכתב וערך את ספר היובל שהוצא לקראת חגיגות היובל של קיבוץ חניתה.
בגיל 81 עבר אירוע שגרם למצבו הבריאותי להידרדר. ב-5 בפברואר 2008 נפטר ונקבר בחניתה, ועל קברו חרותות מילותיו: "לו הייתי צריך לבחור שוב את הדרך, לא הייתי מהסס לשנייה: חניתה זה פסגה, חניתה זה אופקים, חניתה זה מסירות, נאמנות. חניתה זה אדמה".
שפרינגר
שפרינגר (בגרמנית: Springer) הוא שם משפחה.
ספרינגר
דרסליה
דרסליה (בגאורגית: დარასელია) הוא שם משפחה גאורגי.
יעקב יצחק בידרמן
הרב יעקב יצחק בידרמן (נולד בז' בכסלו תשי"ח, 1957) הוא שליח חב"ד הראשי בווינה, אוסטריה משנת תש"ם (1981) ופרופסור למחשבת ישראל. הקים מוסדות חינוך יהודיים, בתי כנסת, מרכזים קהילתיים, וכן את האוניברסיטה היישומית "בית ספר לאודר לעסקים" שהוא יו"ר חבר הנאמנים שלה.
קורות חיים.
נעוריו ובחרותו.
נולד בירושלים לדוד צבי ישראל, בן האדמו"ר רבי משה מרדכי בידרמן מללוב, ולאסתר, בתו של אברהם פרשן, פילנתרופ ידוע מטורונטו קנדה, וחסיד חב"ד. את לימודיו בבית הספר היסודי השלים בתל אביב ולאחר מכן למד עד שנת 1974 בישיבה התיכונית של חסידות חב"ד במונטריאול.
בין השנים 1975–1978 למד בישיבת תומכי תמימים בברינוא שבצרפת ובישיבה שבמרכז חב"ד העולמי בניו יורק, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק. כמו כן קיבל כתב הסמכה לרבנות על ידי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. בשנת 1979 נמנה עם קבוצת התלמידים המייסדת של ישיבת "אור אלחנן - חב"ד" בלוס אנג'לס.
בווינה.
בשנת תש"ם (1980) נישא לאדלה, בת הרב ישכר דוב הלוי גורביץ, משפיע חב"די, ומי שעמד בראש מוסדות בית רבקה בצרפת. לאחר נישואיו למד בכולל אברכים בשכונת קראון הייטס וכעבור כשנה יצא בהוראה ישירה מהרבי מליובאוויטש לשליחות בווינה.
בשנת 1981 יזם וניהל קייטנות, צהרונים וגני ילדים עבור בני הקהילה היהודית. רשת גנים זו מונה כיום תשעה גנים. בשנות ה-80 פעל בידרמן למען יוצאי בוכרה, גאורגיה והקווקז שהיגרו לווינה, ועזר לארגנם כקהילות. בין היתר יזם והוביל את הקמת 'המרכז הספרדי' בעיר אשר בנייתו הסתיימה בשנת 1989. הבניין כולל שני בתי כנסת, אולם אירועים ומועדון נוער. בשנת 1986 ייסד את בית הכנסת החב"די 'היכל מנחם' ברובע התשיעי בווינה, שם משמש כרב בית הכנסת.
בשנת 1992 הקים את מעונות היום 'עולם חדש' בפארק הפראטר בווינה, על שטח שהוקצה על ידי העירייה ובתרומת מר אלכסנדר כהנה. בין השנים 1984–1994 יסד בית ספר יסודי וחטיבת ביניים. בשנת 2000 נפתח גם בית ספר תיכון. מוסדות אלו רוכזו מאוחר יותר ב'קמפוס לאודר חב"ד', אשר נבנה בתרומת רון לאודר, שגריר ארצות הברית לאוסטריה בשעתו, ובהמשך נשיא הקונגרס היהודי העולמי. הקמפוס שוכן בפארק האוגרטן, בשטח שהוקצה למטרה זו על ידי עיריית ווינה. בהנחת אבן הפינה לקמפוס זה, שנערך בשנת 1999, נכחו נציגי ממשלת אוסטריה וכן ראש ממשלת ישראל דאז, בנימין נתניהו.
בשנת 2006 יזם את הקמת העמותה והמרכז הקהילתי 'בית הלוי-חב"ד' על שם לב לבייב שתרם סכום נכבד לרכישת המבנה. המרכז מכיל בית כנסת, אולם לימודים, תלמוד תורה, ארגון נשים ותנועת נוער, כמו גם אולם אירועים ומאז מכהן כיו"ר העמותה. בשנת 2010 התמנה לסגן נשיא 'קרן לאודר' האחראי לנושאי חינוך.
בשנת 2011 קיבל את הפרס ע"ש מקס פישר מקרן פינקוס על חלוציות בתחום החינוך ליהדות התפוצות.
בשנת 2012 פתח גן ילדים ותלמוד תורה מטעם חב"ד ברובע ה-19 בווינה ע"ש שרה שלאף. הבניין נרכש בעזרת תרומת בנם, מרטין שלאף. בשנת 2013 יזם את הקמת בית חב"ד ברובע השני בווינה. המקום כולל בית כנסת, מועדון סטודנטים, תוכניות לילדים ומרכז אירוח לתיירים.
הרב בידרמן יזם הוצאה לאור של ספרים וכתבי עת בשפה הגרמנית בנושאי יהדות. הוא מפרסם מאמרים תורניים ומרצה בנושאי יהדות. תחת הנהגתו הגיעו לאוסטריה 22 זוגות נוספים של שליחי חב"ד. הוא נטל חלק גם בהבאת שליחי חב"ד לערים זלצבורג, מינכן, פרנקפורט ובודפשט.
פעילות אקדמית.
בשנת 1985 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה על עבודה בנושא מקורותיו של ברוך שפינוזה בכתבי רבי חסדאי קרשקש ועל המקבילה הפאנאנתאיסטית בספרות הקבלה והחסידות. בשנת 2001 ייסד את ה"אקדמיה להכשרת מורים יהודים" בשיתוף פעולה עם משרד החינוך האוסטרי והישראלי. לאירוע פתיחת הסמינר הגיעו כמאה רבנים מאירופה, שרים מממשלות אוסטריה וישראל, ונשיא הנציבות האירופית רומנו פרודי. בשנת 2002 עוטר בידרמן בתואר פרופסור ונתמנה לרקטור מוסד זה.
בשנת 2003 יזם בידרמן בתמיכת קרן לאודר את "בית ספר לאודר לעסקים" ("Lauder Business School"), המציע לימודי תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים לסטודנטים יהודיים מרחבי העולם בשילוב תוכנית לימודים יהודית. רונלד לאודר הוא הנשיא ובידרמן הוא סגן נשיא האוניברסיטה. הקמפוס נמצא במתחם ארמון הנסיכות לשעבר של המלכה מריה תרזה בווינה, אשר הועמד לרשות המוסד על ידי העירייה.
משפחתו.
בנו הרב אברהם הוא רב בית כנסת חב"ד ברובע השני בווינה. בתו מוסיא נשואה למרדכי סגל, מנהל בית חב"ד המרכזי בווינה. בתו מינא נשואה ליחיאל מיכל בוטמן, מנהל פעילות חב"ד בווינה. בתו נחמה נשואה לרב הצבאי ישראל וולוסוב.
שרה שטרסברג-דיין
שרה שטרסברג-דיין (בלועזית: Sara Strassberg-Dayan; נולדה ב-15 ביולי 1938) היא מחזאית, חוקרת ומרצה לפילוסופיה ולמחשבת ישראל.
ביוגרפיה.
נולדה במונטווידאו, אורוגוואי, בה גדלה עד גיל תשע וב-1947 עברה עם משפחתה להתגורר בבואנוס איירס, ארגנטינה. אביה, אברהם אליהו שטרסברג ואמה פרידה שטרסברג לבית מליצ'קה. גדלה במשפחה יהודית-מסורתית בעלת השקפת עולם ציונית; הוריה גדלו בפולין והשתקעו לפני השואה באורוגוואי; לפרנסתם עסקו בייצור דברי נוי בסדנה בביתם. לשרה אח בכור, לואיס, בעבר כנר בתזמורת הפילהרמונית של תיאטרון קולון בבואנוס איירס, עיר מושבו.
בארגנטינה סיימת את לימודיה בפילוסופיה כללית (Licenciada en Filosofía) ב-1962 ותורת התיאטרון ב-1965, שניהם באוניברסיטה הלאומית של בואנוס איירס. לימדה פילוסופיה בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטה זו (1968-1963), הדריכה את סדנת המחזאים של אגודת הסופרים של ארגנטינה ב-1972. היא לימדה שם גם במוסדות שונים להשכלה גבוהה (בית הספר הלאומי הגבוה לאומנות התיאטרון, סמינרים למורים על-יסודיים) ואחר-כך בבית הספר היהודי האינטגרלי ע"ש רמב"ם, בו לימדה פילוסופיה. הייתה מזכירת מערכת וכתבת תרבות בכתב העת "ראיסס" (שורשים) ב-1968.
ביקרה בישראל בדצמבר 1975, עם קבוצת מורים מבית הספר "רמב"ם", נשארה בארץ ואחרי שנה שבה לארגנטינה לחודש ימים ועלתה רשמית בינואר 1977, הוריה עלו אחריה באותה שנה. בארגנטינה התחילה בכתיבת דוקטורט בפילוסופיה בנושא מרטין בובר, לימודים שנקטעו לאחר עלייתה לישראל ובארץ המשיכה בעבודת מחקר במחשבת ישראל בעת החדשה ובשנת 1988 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור, "תפישת האדם במשנותיהם של א.ד. גורדון והראי"ה קוק", נעשתה בהדרכתו של פרופסור אליעזר שביד. על בסיס הדוקטורט כתבה את ספרה "יחיד, אומה ואנושות"; הספר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1995, במסגרת "ספריית הילל בן-חיים".
היא לימדה מחשבת ישראל בעת החדשה בחוגים למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1984-1981; 1999-1996), באוניברסיטה העברית בירושלים (1989-1985), בבצלאל (1995/4) ובמכון שכטר למדעי היהדות (2012-1996). בשנת 1986 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטה הלאומית של בואנוס איירס בשליחות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
היא פרסמה עד כה (ינואר 2015) עשרה ספרים, מהם שלושה בעברית ושבעה בספרדית. מחזותיה הוצגו בתיאטרון, שודרו ברדיו ובטלוויזיה בבואנוס איירס וזכו שם לפרסים רבים. היא פרסמה מאמרים רבים בעברית ובספרדית לפני ואחרי עלייתה ארצה.
בארץ היא חברה באגודת הסופרים העבריים, אקו"ם, איגוד כללי של סופרים בישראל אנ"י (איגוד נשים יוצרות בישראל), AIELC (איגוד ישראלי של סופרים בספרדית), חברה נציגת ישראל ב-P.E-N. International של ארגנטינה.