בשנת 1949 מת אביו, וארמין ירש את תאריו ונחלותיו. ב-22 במרץ 1953, הוא ויתר על המיקום שלו לטובת אחיו למחצה, הנסיך לאופולד. מהלך זה גרם למחלוקת בתוך הבית, וכמה נסיכים התחילו בהליכים משפטיים. הנסיך לאופולד ויתר בשנת 1958 על ראשות הבית לטובת אחיו הבכור, הנסיך ארנסט. מאוחר יותר באותה שנה, הוסכם על ידי כל הנסיכים הנוכחים באספה שהתקיימה, כי הנסיך המבוגר ביותר החי בגרמניה הוא יהיה ראש הבית, ובשל כך הפך הנסיך זימון קזימיר לראש הבית.
למרות שהסכים לכך בזמנו, ארנסט אוגוסט, נסיך ליפה, בנם של יוליוס ארנסט, נסיך ליפה ומריה, דוכסית מקלנבורג, מאוחר יותר הוא שינה את דעתו, מתוך אמונה כי כל נסיכי הבית, ולא רק אלו שחיים בגרמניה, צריכים להיחשב. בסופו של דבר הוא מת בשנת 1990, ובנו פרידריך וילהלם, נסיך ליפה המשיך את טענותיו לראשות הבית. בנוסף, הנסיך ארמין טען שהוא לא חושב שהחלטתו בשנת 1953 הייתה בלתי חוזרת, טען גם הוא להיותו ראש הבית, בהתחשב בעובדה כי הוא ירש את ההון המשפחתי, כולל אדמות חקלאיות, יערות, וטירת דטמולד, בה הוא התגורר.
ב-20 באוגוסט 2015 מת ארמין בדטמולד, ובנו שטפן, נסיך ליפה ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו.
ב-27 במרץ 1953 התחתן ארמין עם טראוטה בקר, בתם של גוסטב בקר ושרלוטה מאייר בגטינגן, גרמניה, ונולד להם בן אחד:
מערכה שניה של קטורת
אמיר לוסטיג
אמיר לוסטיג (נולד ב-28 באפריל 1975) הוא אמן חושים וקוסם ישראלי. ידוע בעיקר מהשתתפותו בתוכנית "אורי גלר מחפש את היורש".
ביוגרפיה.
לוסטיג זכה פעמיים ברציפות במקום הראשון בתחרות הארצית של אגודת הקוסמים הישראלית.
בתחילת שנות ה-2000 הופיע בפינה קבועה בתוכנית האירוח "יאיר לפיד" בהנחיית יאיר לפיד ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2006 סיים לוסטיג במקום השלישי בתוכנית "אורי גלר מחפש את היורש", אחרי המנצח ליאור סושרד ואהוד שגב.
בשנת 2007 הופיע לוסטיג יחד עם נמרוד הראל בערוץ 10 בתוכנית "בלתי נתפס" ובין היתר הציג פעלולים כמו תפיסת כדור רובה בעזרת השיניים. באותה השנה היה חבר לוסטיג בפאנל השופטים של התוכנית "תאמין לי" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2012 חבר שוב לנמרוד הראל בתוכנית "פסיכו" בערוץ 2.
בשנת 2016 אירח הראל את לוסטיג בתוכנית "בלתי נראה". באותה שנה, הופיע לוסטיג בתוכנית "Bigg Boss", שהיא הגרסה ההודית לפורמט "האח הגדול".
חיים אישיים.
לוסטיג בעל השכלה אקדמאית בהנדסה, תעשייה וניהול. נשוי ואב לשניים.
דווייט אייזנהאואר (CVN-69)
דווייט אייזנהאואר (CVN-69) (באנגלית: USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר (CVN-69) "קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית ה-34 דווייט אייזנהאואר.
בינואר 1979 "דווייט אייזנהאואר (CVN-69)" הפליגה לפריסה הראשונה שלה לים התיכון. במהלך פריסה זו, בחופי ישראל, ביקר ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ב-"דווייט אייזנהאואר (CVN-69)".
נושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר (CVN-69)" השתתפה באפריל 1980 במבצע טופר העיט, בשנות התשעים במלחמת המפרץ, ולאורך השנים בתמיכה בפעילות הצבאית האמריקאית בעיראק ובאפגניסטן (מלחמת אפגניסטן (2001–2014)).
ב-1 במרץ 2020 עם התעצמות הקרבות האוויריים באידליב והאיום הטורקי לפתוח במלחמה נגד בשאר אל-אסד נכנסה נושאת המטוסים האמריקנית "אייזנהאואר" לים התיכון
כינוי נושאת המטוסים: "Mighty Ike or Ike"
מורה נבוכים
מי ורדים מפורט סעיד
מי ורדים מפורט סעיד הוא סרט טלוויזיה ישראלי בשחור-לבן משנת 1972 בבימויו ובהפקתו של רם לוי.
התסריט נכתב על ידי גדעון תלפז, והוא מבוסס על סיפור שלו בשם זה שיצא באנתולוגיה של סיפורים קצרים (גם כן בשם זה) בשנת 1972.
הסרט צולם בפנסיון קורנברג שהיה בשכונת תלפיות בירושלים.
תקציר העלילה.
בפורט סעיד ב-1932, אם (שושנה רביד), בתה הגדולה רוחמה (אוריאלה וייט) והבת הקטנה ציונה (עדיה בר משה) מגיעות לנמל בדרכן מאוסטרליה לארץ ישראל. האמא היא ילידת צפת, שם יש לאביה עסק גדול. היא נישאה שם וילדה את רוחמה ולאחר מכן היגרה בעקבות בעלה לאוסטרליה, שם נולדה ציונה. בעלה נפטר באוסטרליה והיא החליטה לחזור ארצה לאחר 11 שנים.
הן פוגשות בנמל את מר ענתבי (נתן כוגן), יהודי עשיר. ענתבי עבר בעסק של הסבא וחיזר אחרי האמא אבל הוא היה "קטן" עליה. לאחר נישואיה הוא היגר למצרים ועשה שם הון. הוא מזמין אותן לארוחה בביתו המלא משרתים סודנים המזליפים מי ורדים על אצבעות הסועדים לפני הארוחה. האמא משתוקקת לחידוש הקשר עם ענתבי העשיר אך כעת היא "קטנה" עליו.
האמא לא רוצה לחזור לאביה והן מתיישבות בשכונת רחביה בירושלים שם היא פותחת פנסיון. היא מתקשה בניהול המקום אך יום אחד מגיע סודני שחור עור בשם אחמד (ריצ'רד סלנו) שנשלח אליה כמתנה על ידי מר ענתבי. היא בהתחלה רוצה לשלחו בחזרה אך אוריאלה משכנעת אותה שהיא זקוקה ל"עבד" הזה. ציונה הקטנה מחבבת אותו מאוד לאחר שחילץ אותה מידי נערים ערביים שהתנכלו לה בעיר העתיקה.
אחמד לא מוציא מילה מהפה אבל מבין כל מה שמתרחש במקום. בזכותו המקום מתמלא באורחים וביניהם הקצין הבריטי פופ סמית (יוסי גרבר) שאוריאלה מוצאת חן בעיניו והוא מסדר לה עבודה ב-CID.
למקום מגיע מדי פעם איש ההגנה עמיחי (גדליה בסר) שמביא מדי פעם נשק ותחמושת שמוסתרים בסליק על ידי אוריאלה. אחמד רואה הכל וכאשר מגיע פופ סמית לבצע חיפוש במקום הוא דואג לסלק את הנשק בזמן למקום אחר.
האמא נותנת לאחמד שעתיים חופש כל יום. יום אחד מגיע הרוכל דאראגיאן (שמעון סיאני) לפנסיון ומספר לאמא שראה את אחמד מוכר פיסטוקים בעיר העתיקה. היא נוסעת לעיר העתיקה ורואה אכן את אחמד מוכר פיסטוקים. זה פוגע בגאוותה הגזענית והמתנשאת כאילו שאין זה מספיק שהיא נותנת מזון וכסף לעבד שהוא צריך למכור פיסטוקים.
היא מפטרת את אחמד ונותנת לו מכתב למר ענתבי. אחמד עוזב ללא מילים לאחר שציונה מחבקת אותו ונפרדת ממנו בכאב.
בורווסטניק לנינגרד
בורווסטניק הוא מועדון כדורסל מהעיר לנינגרד, שהתקיים בשנים 1936 - 1971. זכתה פעמיים באליפות ברית המועצות בכדורסל בשנים 1938, 1940.
היסטוריה.
מועדון הכדורסל "בורווסטניק" זכה פעמיים באליפות ברית המועצות והוא המועדון המעוטר ביותר בלנינגרד אחרי "ספרטק".
הקבוצה נוסדה בשנת 1936 על בסיס של איחוד התאגידים ואגודות המסחר (Союза Кооперации и Госторговли, СКиГ). קבוצות הגברים ונשים צוותים השתתפו בעונות הבכורה של אליפות ברית המועצות (1937). באותה שנה, קבוצת הגברים סיימה במקום החמישי ובעונות 1938 ו-1940 לא ספגה אף תבוסה וזכתה באליפויות.
אחרי מלחמת העולם השנייה, הקבוצה שיחקה בליגת העל תחת השם LETI (1951-52), "נאוקה" (1953-1954) ולבסוף, חזרה לשמה הקודם "בורווסטניק" (1955-1961). ההישג הטוב ביותר אז היה מקום 4 באליפות הלאומית ב-1958. ב-1971 הקבוצה השתתפה בפעם האחרונה באליפות ברית המועצות, בעוד קבוצת הנשים המשיכה להשתתף באליפויות המדינה עד שנות התשעים.
מ-1936 עד 1954 מאמן קבוצת הגברים וגם קבוצת הנשים היה מיכאיל קרוטיקוב.
בז'ה
בז'ה (בפורטוגזית: Beja) היא עיר בדרום פורטוגל, בירת מחוז בז'ה.
גאוגרפיה.
העיר ניצבת על גבעה ברום של 227 מטרים מעל פני הים, מעל מישור אלנטז'ו , וחולשת על צומת דרכים חשוב.
היסטוריה.
במקום התקיימה התיישבות עוד מימי הקלטים. בשנת 48 כבש יוליוס קיסר את המקום מידי הלוסיטנים והפך אותה לאחת משלוש הערים הראשיות של הפרובינקיה לוסיטניה.
לפני שנת 530 הפכה העיר למרכז בישופות בשם פאצ'ה (שיבוש של המילה הלטינית Pax, שלום). בשנת 713 נכבשה העיר על ידי המוסלמים מבית אומיה ושם העיר השתנה ל"באג'ה" (باجة).
בשנת 1031, עם התמוטטות ח'ליפות קורדובה הפכה העיר למרכז טאיפה (ממלכה מוסלמית קטנה ועצמאית). ב-1150 נכבשה עיר על ידי אל-מוואחידון, שצירפו אותה לח'ליפותם, שהשתרעה על פני צפון אפריקה ואל-אנדלוס.
ב-1162 נכבשה העיר על ידי צבאו של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל. ב-1175 נכבשה שוב על ידי אל-מוואחידון והייתה בשליטתם עד 1234, אז נכבשה סופית על ידי סנשו השני, מלך פורטוגל וסופחה לפורטוגל. לאורך שנים אלה התדלדלה העיר ורק בשנת 1521 השיב לה מנואל הראשון, מלך פורטוגל מעמד של עיר. ב-1770 הושב לה גם מקומה כבישופות.
יהדות בז'ה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית, שאנשיה התאפיינו בניב ספרדי-יהודי ייחודי ושונה מהשפה הפורטוגלית הכללית. על קיום הרובע היהודי מעיד רחוב ששמו "רחוב היהודים". מקורן של משפחות בג'איו, בז'רנו ובז'ה הוא מהעיר בז'ה ממנה נפוצו בימי גירוש פורטוגל ב-1498. עם זאת, רבים לא ברחו אלא התנצרו והפכו לאנוסים, כולל יהודים שהגיעו מספרד בעת גירוש ספרד. חלק ניכר מהאליטה בעיר הייתה מורכבת מאנוסים, והם שהקימו בה את האוניברסיטה הראשונה לרפואה בפורטוגל. עד הגברת האכיפה על ידי האינקוויזיציה הפורטוגזית במחצית השנייה של המאה ה-17 התקיימה קהילה מובחנת, לאחר מכן אין תיעוד לגבי קיומה וסביר כי חלק מן האנוסים נטמעו כליל בחברה הנוצרית וחלקם עברו למדינות אחרות כגון ארצות השפלה, אנגליה, דרום צרפת, מדינות הבלקן והעיר חברון.
לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג
רוזנות ליפה-דטמולד
פאטי באולייה
בית ליפה
בית ליפה (בגרמנית: Haus Lippe) היה בית אצולה גרמני שכלל כמה ענפים, ושניים מהם התקיימו עד המהפכה הגרמנית בשנת 1918. ביאטריקס, מלכת הולנד, אף היא מבנות בית האצולה הזה.
היסטוריה.