בן למשפחה שעסקה בחקלאות ואח לתשעה. כילד, גדל אצל סבו בעיר אמבובר וכשהגיע לגיל 12, עבר לאדיס אבבה וקיבל אשרת עלייה לישראל. בגיל 16 הגיע עם אביו ואחיו לאשדוד ונשלח לכפר הנוער נווה עמיאל, שם החל בקריירת הריצה, ואחר כך המשיך את לימודיו כעתודאי במכללת ווינגייט.
שיאו האישי של זבדיה במרתון עומד על 2:16:04 שעות והושג במרתון טבריה בשנת 2004. בחצי מרתון עומד שיאו האישי על 1:04:30 שעות (בייג'ינג, 2001), ו בריצת 10,000 מטר על 29:38.88 דקות (תל אביב, 1996).
במרתון טבריה בשנת 2009 הגיע זבדיה למקום הראשון מבין הישראלים.
באליפות העולם באתלטיקה 2009 בברלין סיים במקום ה-64 מתוך 91, בזמן של 2:34:58 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה בברצלונה בשנת 2010 הגיע למקום ה-22 בזמן של 2:24.39 שעות.
זבדיה שייך למועדון הפועל חולון.
נשוי לצהיינש ואב לשלושה בנים ובת אחת.
2006 בממלכה המאוחדת
2006 בממלכה המאוחדת הייתה השנה בה הממלכה המאוחדת חגגה 205 שנה מיום היווסדה.
מלחמות הכוכבים
מרקו דל וקיו
מרקו דל וקיו (באיטלקית: Marco Delvecchio; נולד ב-7 באפריל 1973 במילאנו) הוא כדורגלן עבר איטלקי. שיחק לרוב בעמדת החלוץ, אך ניחן ביכולות משחק רב-גוניות שאפשרו לו לשחק גם בקישור.
קריירת משחק.
דל וקיו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו. את הופעת הבכורה שלו בבוגרים רשם ב-26 בפברואר 1992, עוד לפני שמלאו לו 19, במסגרת הגביע האיטלקי מול יובנטוס. כשבוע לאחר מכן, ב-1 במרץ, רשם את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', במשחק מול פיורנטינה. לאחר שרשם הופעות בודדות בלבד עד לסיום העונה, הושאל דל וקיו עונה לאחר מכן לקבוצת ונציה מהסרייה ב', וכעבור עונה הושאל בשנית, הפעם לאודינזה מהליגה הבכירה. דל וקיו חזר לאינטר בעונת , והפך לשחקן הרכב קבוע. בדקה ה-91 של מחזור הסיום מול פדובה, כבש דל וקיו את השער שהבטיח לאינטר מקום בגביע אופ"א.
דל וקיו התחיל את עונת , ואף כבש במדיה שער ליגה, אך בנובמבר 1995, כחודשיים לאחר פתיחת העונה, הועבר לרומא במסגרת עסקת חליפין. דל וקיו שמע על המעבר בעודו נמצא עם נבחרת איטליה הצעירה. בסיבוב הראשון של העונה הוא לא זכה להופעות רבות, ושימש בעיקר מחליף לשלושת החלוצים האחרים של רומא, פרנצ'סקו טוטי, אבל באלבו ודניאל פונסקה. אמנם, עם פתיחת הסיבוב השני זכה דל וקיו למקום בהרכב הפותח, וסים את עונת הבכורה שלו ברומא עם עשרה שערי ליגה, שני בקבוצה רק לבאלבו. מעמדו של דל וקיו בקבוצה השתפר עם הגעתו של המאמן זדנק זמאן ב-1997, ולשיאו האישי בקבוצה הגיע בעונת , בה כבש 18 שערי ליגה, מתוכם שלושה שערים בשני משחקי הדרבי מול לאציו, והיה מלך השערים של קבוצתו.
בעונת הגיע לרומא המאמן פאביו קאפלו, ותפקודו של דל וקיו במגרש השתנה, כשקאפלו הציב אותו כחלוץ שני ולא כחלוץ חוד, וגם בתפקוד זה הוסיף להיות כובש דומיננטי עם 11 שערי ליגה. עונה אחר כך דל וקיו שוב תופקד במיקום אחר, הפעם יותר כשחקן כנף במערך התקפי שכלל גם את טוטי ואת גבריאל בטיסטוטה במרכז ההתקפה. השינוי הביא לירידה בתפוקת השערים של דל וקיו, שסיים את העונה עם שלושה שערי ליגה בלבד, אך דל וקיו הפגין יכולת גבוהה בתפקוד החדש, והוא שיחק היטב במשולש ההתקפי בדרך לזכייה הראשונה והיחידה שלו בקריירה בתואר אליפות.
בפתיחת עונת , חוותה רומא מספר שינויים בתפקיד המאמן. צ'זרה פראנדלי מונה במקומו של קאפלו שעזב, אך עזב בעצמו עוד בטרם פתיחת העונה והוחלף ברודי פלר. פלר התפטר כחודש אחר כך, ובמקומו מונה לואיג'י דלנרי, שלא הרכיב את דל וקיו כמעט כלל. עד לחודש ינואר 2005 צבר דל וקיו ארבע הופעות ליגה בלבד באותה עונה, והחליט להיפרד מרומא לאחר קרוב לעשר שנים במדי הקבוצה. בסך הכל רשם דל וקיו 300 הופעות בכל המסגרות במדי רומא, בהן כבש 83 שערים.
דל וקיו סיים את העונה במדי ברשה, ובסיומה נרכש על ידי פארמה, אך גם במדיה לא זכה להופעות רבות, ובסיום העונה שוחרר מהקבוצה. לקראת עונת הצטרף לקבוצת אסקולי בהעברה חופשית. כששיחק במדי אסקולי בסטאדיו אולימפיקו ברומא מול קבוצתו לשעבר, כבש את אחד השערים במשחק שהסתיים בשוויון 2-2. דל וקיו לא חגג את כיבוש השער, ובסיום המשחק אף עבר מתחת ליציע האוהדים של רומא תוך שהוא מתנצל על הכיבוש וזוכה לתשואות מאוהדיו לשעבר. בטרם סיום העונה סבל דל וקיו מפציעה בברך, ובעקבות הפציעה וירידתה של אסקולי לליגת המשנה, סיכם דל וקיו עם ראשי המועדון על פרידה משותפת.
ב-2008, לאחר כשנה מחוץ למגרשים, החליט דל וקיו בן ה-35 לפרוש מכדורגל מקצועני, ולעבור לשחק בפסקאטורי אוסטיה מהליגה המחוזית של לאציו, החמישית בדירוג באיטליה.
נבחרת איטליה.
דל וקיו החל את דרכו בנבחרת הצעירה של איטליה, והשתתף בשתי אליפויות אירופה עד גיל 21 (1994 ו-1996 שהסתיימה בזכייה בתואר). הוא נכלל בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת אטלנטה, ושותף בכל שלושת משחקיה של איטליה בטורניר.
דל וקיו רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה תחת המאמן דינו זוף בדצמבר 1998. זוף כלל את דל וקיו בסגל לטורניר יורו 2000, וזאת על אף מאזנו טרם הטורניר שעמד על ארבע הופעות בלבד במשחקי ידידות ובטרם כבש במדי הנבחרת. הופעתו הראשונה בטורניר הייתה כמחליף בדקה ה-77 של הניצחון על בשלב הבתים. הופעתו הבאה הייתה כמחליף בדקה ה-67 של חצי הגמר מול , שהסתיים בהעפלה דרך דו-קרב פנדלים. הופעתו הראשונה בהרכב הייתה במשחק הגמר, בו פגשה איטליה את . בדקה ה-55, המשיך דל וקיו כדור רוחב של ג'אנלוקה פסוטו אל הרשת, והעלה את איטליה ליתרון עם שער הבכורה שלו במדי הנבחרת. כארבע דקות לסיום הוחלף דל וקיו, ובסיום איטליה הפסידה בתוצאה 2-1 לאחר הארכה וסיימה כסגנית אלופת אירופה.
דל וקיו הוסיף לשחק גם תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני ואף זומן לסגל איטליה למונדיאל 2002, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר. הופעתו האחרונה של דל וקיו בנבחרת הייתה ב-18 בפברואר 2004, במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 2-2. לאחר שלא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2004, פרש דל וקיו מכדורגל בינלאומי, עם 22 הופעות וארבעה שערים.
מרקו דלווקיו
מרקו דלבקיו
המופע המשותף (אלבום של שירי מימון ושמעון בוסקילה)
"המופע המשותף" של שירי מימון ושמעון בוסקילה הוא אלבום הופעה חיה, של הופעתם שהוקלטה בדצמבר 2010 ברדינג 3 שבתל אביב. האלבום יצא ב-31 במרץ 2011. לכבוד המופע, הלחין בוסקילה שיר למילותיו של דידי שחר, הנקרא "גשם שיבוא", שיצא גם כסינגל, שהצלחתו הייתה מועטה יחסית.
רקע והפקה.
החיבור בין השניים החל כשמימון ביקשה מבוסקילה, להלחין לה שיר לאלבומה השלישי, לו היא אוספת חומרים. הפגישה ביניהם הולידה מופע, שהחל את דרכו במרץ 2010 וממשיך לרוץ עד היום. על כלל העיבודים לשירים אחראי עמית הראל.
בחודש אוגוסט של אותה שנה, לרגל מופע ה-100 שלהם, הוציאו סינגל נוסף, "שיר תקווה", אותו כתב מיכאל וקנין והלחין בוסקילה במקור למירי מסיקה (אשר זכה להצלחה גבוהה יותר מקודמו), ובאפריל יצא לכבוד צאת האלבום סינגל נוסף, "עד סוף העולם", אותו כתב יוסי גיספן ובוסקילה הלחין, במקור לחיים משה ויואב יצחק. סינגל נוסף שיצא מהמופע באוגוסט, אך לא נכלל באלבום הוא "ימים מאושרים", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיו של מיכאל וקנין. ב-15 במאי 2012, יצא סינגל חמישי מהמופע, "כמה אהבה", שלווה בקליפ מסע (במקור של קובי פרץ), וב-12 ביוני 2013 יצא הסינגל האחרון, "תמיד איתי", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיהם של דידי שחר וסהר חגי.
הצלחת המופע.
ב-2 ביוני, 10 בספטמבר 2011, 16 ביוני 2012 ו-27 ביולי 2013 הופיעו הצמד באמפי-פארק שבקיסריה, מול כ-3500 צופים.
בספטמבר 2011, האלבום זכה למעמד אלבום זהב, לאחר שנרכש במעל 30,000 עותקים. בינואר 2013, הגיע האלבום לכדי מכירת 40,000 עותקים וזכה במעמד אלבום פלטינה.
הצמד זכה בתואר "הרכב השנה" במצעדים השנתיים הן של רשת ג' והן של גלגלצ, וכמו כן גם של תחנות הרדיו האזוריות בשנת 2011 (תשע"א).
פרץ אליהו
פרץ יהודה אליהו (בלועזית: Piris Eliyahu, נולד ב-1960 בדרבנט, דגסטן, רוסיה, אז ברית המועצות) הוא מלחין, נגן טאר ומוזיקולוג ישראלי. אליהו נודע כחוקר ומבצע של מסורות מוזיקליות קלאסיות, בעיקר של עמי המזרח התיכון ואסיה המרכזית, וכן הוא מנגן ומלחין בהשראת מוזיקה זו. חלק מיצירותיו כתובות על טקסטים מהתנ"ך והקבלה.
ביוגרפיה.
ילדותו ולימודיו.
פרץ אליהו נולד כפיריס אליגוייב ב-1960 בדרבנט בדאגסטן בקווקז, אז חלק מברית המועצות הוא גדל בסביבת מוזיקה עממית: שירי ערש של סבתו אודוסו, שירת מקאמים של דודו יאשה, ניגוני ריקוד "לזגינקה", וצלילי טאר של אחד דודיו. כששמע בילדותו לראשונה מוזיקה קלאסית אירופאית (הפסנתר המושווה" של יוהאן סבסטיאן באך), התלהב מהצלילים ששמע וביקש מהוריו לשלוח אותו ללמוד מוזיקה. את השכלתו המוזיקלית (תואר ראשון ושני) רכש אליהו בקונסרבטוריון במחצ'קלה, בירת דאגסטן, בשנים 1975–1979. בשנים 1979–1984 למד באקדמיה למוזיקה ברוסטוב-על-דון ברוסיה.
הפעילות המוזיקלית והאקדמית בדגסטן.
לאחר לימודיו ברוסטוב חזר למחצ'קלה ולימד במכללה למוזיקה. משנת 1985 כיהן כראש המחלקה למוזיקה מסורתית באוניברסיטה הממלכתית של דאגסטן. במהלך השנים הקליט מוזיקה עממית בכפרי דאגסטן, כולל מוזיקה של יהודי ההרים.
פעילותו והקריירה בישראל.