בעונת 2016 לא הצליח להשיג ניצחון, אך הגיע שבע פעמים לפודיום וסיים את העונה במקום הרביעי.
עונת 2017.
בעונת 2017, המחצית הראשונה של העונה התנהלה כקרב שקול בין פטל ללואיס המילטון. פטל ניצח את מרוץ פתיחת העונה במסלול אלברט פארק שבאוסטרליה, המילטון השווה את מספר הנקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי סין, אך פטל שב ולקח את היתרון לאחר ניצחון בגרנד פרי בחריין. המילטון צמצם את הפער בטבלה ל-6 נקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי ספרד, אך הפער נפתח מחדש לאחר ניצחון של פטל במונקו בעוד המילטון סיים במקום השביעי.
העימות בין פטל והמילטון החריף בגרנד פרי אזרבייג'ן לאחר שהגרמני התנגש בכוונה ברכבו של הבריטי ונענש בעצירה של 10 שניות. המילטון, שזינק מהפול פוזישן, נאלץ לעצור במהלך המרוץ על מנת להחליף את משענת הראש במכוניתו ואיבד את היתרון לדניאל ריקארדו, שניצח את המרוץ. באוסטריה הפער שב וגדל ל-20 נקודות לטובת פטל. לאחר ניצחון נוסף להמילטון בסילברסטון וניצחון לפטל בהונגריה הוביל פטל ב-14 נקודות בפגרת הקיץ.
החצי השני של העונה החל עם שלושה ניצחונות רצופים להמילטון אשר סימנו את נקודת המפנה בעונה: המילטון ניצח בבלגיה, ובאיטליה זינק מהפול פוזישן, ניצח במרוץ ועלה, לראשונה בעונה, למקום הראשון בדירוג. פטל זינק מהפול פוזישן בגרנד פרי סינגפור, בעוד המילטון זינק מהמקום החמישי. בפנייה הראשונה של המרוץ פגע קימי רייקונן ברכבו של מקס ורסטאפן. כתוצאה מכך איבד ורסטאפן את הגלגל האחורי ופגע ברכבו של פטל. שלושת הנהגים המעורבים בתאונה נאלצו לפרוש. המילטון ניצח את המרוץ והגדיל את הפער ל-28 נקודות.
בגרנד פרי מלזיה, פטל זינק מהמקום האחרון לאחר תקלת מנוע, הצליח לשפר את מיקומו ב-16 שלבים וסיים במקום הרביעי, בעוד המילטון מסיים שני. המילטון ניצח גם בשני המרוצים הבאים ביפן ובארצות הברית, בעוד פטל סבל מתקלה מכנית נוספת ביפן. בגרנד פרי מקסיקו המילטון סיים את המרוץ במקום התשיעי, אך הבטיח את זכייתו בתואר אליפות הנהגים.
בסיכום העונה פטל ניצח ב-5 מרוצים, הגיע 6 פעמים למקום השני ופעמיים נוספות לשלישי. הייתה זו העונה הטובה ביותר של פטל עד אז, כשכך ביסס את מעמדו כנהג השני הטוב בעונה לאחר לואיס המילטון, שעקף אותו ב-46 נקודות בלבד.
מבחן השורש
משה בר תקווה
משה בר-תקווה
משה בר-תקווה (מונדק פסטרנק; 1905 - דצמבר 1994) היה מבכירי ההגנה, מראשי פעיליה באירופה, ממקימי צה"ל וקצין שריון ראשי.
משה (מונדק) בר-תקווה נולד בגליציה בשנת 1905, בשם משה פסטרנק.
הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון דובר פולנית וגרמנית.
כחניך השומר הצעיר עלה בשנת 1923 לארץ ישראל.
לאחר מכן נסע לאיטליה לשם לימוד מסחר בינלאומי וב-1929, לאחר שגמר את לימודיו, חזר לפולין כדי ללמוד שם בבית הספר לקצינים, ואף שירת בצבא הפולני כקצין.
בראשית שנות השלושים של המאה העשרים חזר לארץ ישראל והחל לפעול במערכת ההדרכה של ארגון ההגנה כמדריך ראשי. בהגנה קיבל את הכינוי המחתרתי קונרד. בשנים 1935 עד 1936 היה מדריך שדאות וטקטיקה במחוז הדרום. בשנות המרד הערבי הגדול היה בר תקווה מראשוני הפו"ש ומונה למפקד אזור נס ציונה ובית חנן.
בשנות הארבעים של המאה העשרים הוא התקדם במערך ההדרכה של ההגנה ושימש כמדריך ואחר כך כמפקד קורסי המ"מים של ההגנה שהתקיימו בג'וערה. במסגרת זו עיצב בר תקווה את סיכת המ"מ (חרב שזורה בענף זית) שהפכה לסמל ההגנה ושולבה לבסוף בסמל צבא הגנה לישראל. אחרי הקמת הפלמ"ח מונה למדריך ראשי של הפלמ"ח.
בשנת 1943 התגייס בר תקווה, בניגוד לרצון מפקדת ההגנה, לצבא הבריטי ושירת בבריגדה היהודית כקורפורל.
עם תום המלחמה למד איטלקית והפך לאחד מן הפעילים הבולטים של עלייה ב' באיטליה.
יהודה ארזי שריכז בידיו את ההכנות לארגון עלייה ב', נתקל בקשיים בפעולותיו ובר-תקווה, ששלט בשפה האיטלקית, מונה לעוזרו והשכיל לפתח קשרים עם גורמים שונים באיטליה ולסייע רבות ביישור ההדורים שנוצרו עקב הפעולה המחתרתית בתוך ארץ זו. מאוחר יותר עסק בארגון קבוצות פליטים יהודים והכנתם לקראת העלייה לארץ. בתחילת שנת 1947 הוא חזר לארץ ובמהלך אותה שנה שימש כראש לשכת ההדרכה של ההגנה ופיקד על קורס המ"מים האחרון של ארגון ההגנה.
במלחמת העצמאות שימש בר תקווה, לצד סגן-אלוף ישראל בר, כעוזרו של ראש אג"מ והרמטכ"ל בפועל, יגאל ידין והיה אחראי על חזיתות המרכז והדרום.
עם תום המלחמה, בשנת 1950, עבר בר תקווה קורס שריון בצרפת, ובשנת 1951 התמנה לקצין שריון ראשי בצה"ל, הוא הרחיב את החיל וביסס אותו.
בשנת 1955 סיים את בית הספר הצבאי "אקול סופריר דה גר" בצרפת והתמנה לראש מחלקת התכנון במטכ"ל ולאחר מכן לנספח צה"ל באיטליה. הוא פרש מצה"ל בשנת 1959 בדרגת אל"ם. בהמשך היה מראשי רפא"ל.
בר תקווה נפטר ב-1994.
מונדק פסטרנק
סבסטיאן וטל
אני קוואפיאן
אני קוואפיאן (באנגלית: Ani Kavafian 10 במאי 1948) היא כנרת אמריקאית ממוצא ארמני.
ביוגרפיה.
קוואפיאן נולדה באיסטנבול, טורקיה להורים ממוצא ארמני. בשנת 1956 היגרה עם משפחתה לארצות הברית, שם השתקעו בדטרויט. היא התחילה ללמוד נגינה בפסנתר עוד בטורקיה, ובגיל תשע החלה לנגן בכינור. מוריה היו ארא זרוניאן ומישה מישאקוב. היא למדה בבית הספר ג'וליארד משנת 1966, אצל איוון גלאמיאן וסאלי תומאס. הופעת הבכורה שלה הייתה בקרנגי הול ב-1969 ובפריז ב-1973, בשנה שבה גם זכתה בתחרות האודיציות הבינלאומית לאמני קונצרט צעירים. גם אחותה, אידה קאוואפיאן, למדה בג'וליארד והשתיים הרבו לנגן יחדיו בקונצרטים במהלך הקריירות המקבילות שלהן. אני יצאה לסיורי הופעות בשנות ה-70 ולימדה בבית הספר מנהטן למוזיקה ובבית ספר מאנס למוזיקה בשנות ה-80. היא הייתה לחברה באגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן ב-1978 ונישאה לצייר ברנרד מינדיץ'. עוד לימדה והופיעה בפסטיבל המוזיקה של סאראסוטה.
הרפרטואר של אני קאוואפיאן מסתמך בעיקר על הקונצ'רטי של מוצרט, ברהמס ומנדלסון, אבל היא עשתה לה שם גם בביצועי יצירות המאה ה-20 משל המלחינים בארבר, בארטוק, שוסטקוביץ', קורנגולד, חאצ'טוריאן ועוד. היא מנגנת בכינור סטרדיוואריוס משנת 1736.
לאני ובעלה בן בשם מתיו, המתגורר בקליפורניה.
רוברט ברודי
מקדוניה הצפונית באירוויזיון
מקדוניה הצפונית, אשר יוצגה עד שנת 2019 בארגונים בין-לאומיים, וביניהם באירוויזיון, תחת השם הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה, נטלה חלק בתחרות האירוויזיון כ-19 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1998. מקדוניה הצפונית נעדרה מהתחרות שלוש פעמים ב-1999, 2001 ו-2003 עקב תוצאות נמוכות בשנה שקדמה להיעדרות והיא נחשבת לאחת המדינות הפחות מוצלחות בתחרות והפחות מוצלחת מבין כל הרפובליקות לשעבר של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
מקדוניה הצפונית נוהגת לבחור את שיריה לתחרות באמצעות תחרות קדם-אירוויזיון בשם "פסטיבל סקופיה", תחרות לאומית אשר קיימת מ-1969.
היסטוריה.
בין התחרויות בשנים 1961-1991, מקדוניה הצפונית הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אולם היא הרפובליקה היחידה שלא נשלחה כנציגת יוגוסלביה במשך כל השנים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות. אף על פי כן, מספר מלחינים מקדוניים הלחינו שירים למועמדים מרפובליקות יוגוסלביות אחרות. יוצאת הדופן היחידה היא תחרות הקדם היוגוסלבי ב-1979 בה נבחרה הנציגה המקדונית מאיה אודסקליאבסקה, אולם היא לא נטלה חלק בתחרות ב-1979 בשל החלטתה של יוגוסלביה לא ליטול חלק בתחרות.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, מקדוניה הצפונית נטלה חלק בתחרות לראשונה ב-1998, אולם היא ניסתה ליטול בה חלק שנתיים קודם לכן, ב-1996.
ב-1996, קליופי נבחרה במסגרת "פסטיבל סקופיה" כנציגתה של מקדוניה הצפונית לתחרות שנערכה באותה השנה בנורווגיה עם השיר "Samo ti". קליופי לא הופיעה לבסוף בתחרות, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות כאשר ב-1996 המספר הגיע ל-30 מדינות. קליופי נשלחה פעמיים כנציגת מקדוניה הצפונית בתחרויות ב-2012 ו-2016: בפעם הראשונה היא הצליחה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר, לראשונה לאחר 4 שנים בהן מקדוניה כשלה להעפיל לגמר, אולם בפעם השנייה, ב-2016, היא כשלה להעפיל לגמר התחרות.
מאמציה של מקדוניה הצפונית להצטרף לתחרות בשנה שאחריה כשלו לאחר שאיגוד השידור האירופי מנע מהמדינות בעלות הציונים הנמוכים ביותר בארבע השנים האחרונות להצטרף לשורות התחרות.
היעדרויות.
מקדוניה הצפונית נעדרה מ-3 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים: