ב-22 ביולי 1942 קיבל ריכטר את הסכמתו של פרופסור מיכאי אנטונסקו, שר החוץ של רומניה והשני בהייררכיה השלטונית, לתוכנית הובלת יהודי רומניה להשמדה במחנה בלז'ץ, ואי-לכך חברת הרכבות נדרשה להכין תוכנית היסעים למאות אלפי יהודי רומניה. ההתפתחויות שחלו בהמשך בחזית המזרחית הביאו את המארשל יון אנטונסקו לגרירת רגליים ביישום ההסכם ולדחייתו האינסופית.
ב-23 באוגוסט 1944, כשהרודן יון אנטונסקו נעצר בפקודת מלך רומניה על ידי נאמניו, נעצר גם ריכטר, בעת ששהה בשגרירות הגרמנית, ולאחר מכן נמסר לצבא האדום. ריכטר הועבר לברית המועצות, שם הוחזק כשבוי עד שנת 1955, אז נמסר לגרמניה המערבית. בחקירתו במערב טען ריכטר שבשנת 1945 הוא שהה בכלא לוביאנקה, בתא אחד עם שוודי בשם ראול וולנברג.
ריכטר הואשם בגרמניה בפשעי מלחמה ולאחר סחבת ממושכת החלו ההכנות למשפטו בשנת 1961, אך המשפט עצמו נפתח רק 20 שנה מאוחר יותר, ב-1981, והסתיים כעבור שנה. ריכטר נידון ל-4 שנות מאסר. הבסיס להרשעתו היה ההסכם בכתב לשילוח יהודי רומניה למחנה בלז'ץ. מתקופת מאסרו קוזז הזמן שהוחזק בידי הסובייטים, כך שלא נכלא בבית הסוהר בגרמניה.
ישראל מהרי&quot;ק
ישראל מהרי"ק (14 באפריל 1907 - 7 בפברואר 1964), היה רופא, צנחן, מתנדב ומראשוני חיל הרפואה בצה"ל.
חייו.
ישראל מהרי"ק נולד בעיר ריגה שבאימפריה הרוסית (כיום בירת לטביה) למשפחה עם שרשרת יוחסין של רבנים. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל כציוני ועבד כסניטר בבית חולים. כעבור זמן התקבל ללימודי רפואה בבזל שבשווייץ. עם סיום לימודיו חזר ארצה ועבד כרופא במושבות השרון.
כאשר נודע לו כי אביו ועוד מאות יהודים נדחסו לבית הכנסת הגדול בריגה ונשרפו חיים החליט להתגייס לצבא הבריטי. בלשכת הגיוס נשאל לסיבת התגייסותו וענה: "כדי להילחם בגרמנים".
הוא עבר קורס צניחה ונשלח לאיטליה. שם נאמר לו כי בשל שליטתו בשפות רבות הוא יוצנח כרופא לטפל בפרטיזנים של טיטו.
הוא צנח מספר פעמים תוך סיכון רב. בפעם האחרונה נפצע ונפל כמעט בשבי הגרמנים. על פעילותו זו קיבל בסוף המלחמה את עיטור טיטו.
לאחר המלחמה חזר ארצה והתנדב להיות רופא במחנות העקורים בקפריסין.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס ושירת כרופא גדודי בחטיבת אלכסנדרוני. במלחמה נטל חלק במבצע נחשון, מבצע מדינה (כיבוש כפר סבא הערבית) וכיבוש קאקון. היה הרופא הראשון של חיל התותחנים.
ד"ר מהרי"ק התקדם בשורות חיל הרפואה שם עסק בעיקר בהדרכה וברפואה מונעת. הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף. לקראת סיום שירותו בצה"ל נתמנה לרופא נמל אשדוד אך לא הספיק לשמש בתפקיד. ב-7 בפברואר 1964 נפטר לפתע במפקדת קצין רפואה ראשי מהתקף לב בגיל 56.
לאחר מותו יצא ספר זיכרונותיו בשם אדום על חאקי.
אורדור-סיר-גלאן
אורדור סיר גלאן
אמנון וולף
אמנון וולף (נולד ב-21 ביולי 1971) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
אמנון וולף נולד לפרופ' דן וולף, והוא נכדו של איש השומר צבי וולף.
למד בבית הספר הריאלי בחיפה ובהמשך למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
וולף שיחק בסדרות טלוויזיה, ובהן "שכונה", "טירונות", "הפוך", "משפחה וחצי", "101 (מד"א)", "המכון", "מיי פירסט סוני", "קין", "הוא והיא" (לצד אסנת חכים), "בני בני ילד רע", "עד החתונה", "האי" ו"מבצע קיפוד". כן השתתף כשחקן אורח בסדרה "החבר'ה הטובים". וולף הופיע גם בסרטים, בהם: "ההסדר", "החברים של יאנה", "איש החשמל" ו"NO אקזיט". הוא הופיע בסדרות ותוכניות קומיות, דוגמת: "בוא לא נדבר על זה", "ים - יבשה - ים" (של אייל דורון) ו"של מי השורה הזאת?".
מאז 1997 ועד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 שיחק בתיאטרון גשר. שיחק בהצגות "טרטיף", "שלוש אחיות", "עיר - סיפורי אודיסה" (על הופעתו בה זכה בפרס התיאטרון הישראלי כשחקן המבטיח לשנת 1999), "כפר", "אוכלים", "חלום ליל קיץ", "העבד", "נישואי פיגרו", "מומיק" ו"איש הכריות".
בשנת 2008 גילם את חתולי בסדרה דני הוליווד.
בשנת 2009 הצטרף לצוות ההצגה "תורת היחסים" שכתב וביים אייל דורון, המופיעה ב"צוותא". בהצגה הוא מגלם גבר נשוי, שהוא ואחיו (שי אביבי) מפתחים אובססיה כלפי אותה צעירה פתיינית (בגילומה של טלי שרון).
בשנת 2010 שיחק בסדרה עספור. בשנת 2011 שיחק בתיאטרון מופע במחזה "שכנים". בשנת 2012 גילם את עמיקם בסדרת הטלוויזיה "מקס ומוזה" ששודרה בערוץ לוגי.
ב-2013 התמודד למועצה המקומית פרדס חנה-כרכור עם מפלגת "מושבה חדשה".
ב-2015 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של אמיר י. וולף "ציפורי חול".
בסוף 2015 ובמהלך 2016 שיחק במחזה "מה עושים עם ג'ני?" בתיאטרון הבימה.
ב-2016 שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "אשה בורחת מבשורה" על פי ספרו של דויד גרוסמן, ואף שיחק בסדרת הנעורים "סוסי פרא" שמשודרת בערוץ זום. ובתפקיד שולץ ראש המוסד בסדרה "שכונה". באותה שנה שיחק בסרטו של דורון ערן "סנאפשוט".
ב-2017 גילם את אמיר ב"ראש גדול", ובערוץ הופ גילם את מישה השליח במולי וצומי.
ב-2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". את הסרט ביים גדעון גנני. את דמותו של לוי אשכול גילם דב גליקמן, ולצידו גילם וולף את דמותו של יצחק רבין. הדרמה שודרה בערוץ הציבורי.
ב-2017 כיכב בתפקיד הראשי במחזה "ספינינג", שנכתב בהשראת "הקומה הראשונה", מתוך הספר "שלוש קומות" מאת אשכול נבו בתיאטרון הבימה. וולף גם השתתף בכתיבת המחזה יחד עם נבו ועם עירית הורביץ לוז.
בנוסף לכך, שיחק בסדרת הטלוויזיה "כדברא" ובסדרה "שאטו עין כרם". ב-2018 שיחק בסרטו של דניאל מן "מוצא אל הים".
ב-2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה המשודרת בכאן 11 "אבא משתדל". באותה השנה החל לגלם את המח"ט בונדי (לסירוגין עם יואב דונט) במחזמר "גבעת חלפון אינה עונה" המבוסס על הסרט של הגשש החיוור בתיאטרון הבימה.
ב-2020 גילם את איתן ברק בסדרת הנוער "התחנה".
ב-2022 גילם את כוכבי, ראש השב"כ, בעונה השלישית של "כפולים".
קריירת דיבוב.
הדיבוב הראשון שלו היה קולו של הסטון הנחש בסרט "הקסם של אלה" משנת 2004. החל מאמצע שנת 2005, החל לדבב בתפקידים מרכזיים בסדרות טלוויזיוניות ובסרטים. בין היתר תרם את קולו לסדרות ולסרטים: "רובוטריקים סייברטרון" (אובר-הול), "רובוטריקים אנימייטד" (באלקהד ובלוויצווינג), "" (טורלס), "קונג פו פנדה" ו"קונג פו פנדה 2" (מאסטר מנטיס), "קים פוסיבל" (ד"ר דראקן וסניור סניור), "החמישייה הסודית", "", "אלרגי למפלצות", "בקוגן", "שירי אוהבת ללמוד", "המחליפים", "קסם של הורים" (יורגן פון חנק ומר טרנר), "מפלצות נגד חייזרים" (החוליה החסרה), "" (הנסיך), "בובספוג מכנסמרובע" (פלנקטון בסרט, מר קראב בעונה הרביעית), "טינקרבל והאוצר האבוד" (הפיה גארי), "ג'ימי קול" (לושיוס היינוס השביעי), "גרוויטי פולס" (סטן פיינס), "אי המטמון" (דוקטור ליווסלי), באו באו באבי (בובו), "טינקרבל וסוד הכנפיים", ", ", "דובוני אכפת לי ובני דודים", "סמי הכבאי" (מייק פלאד וצ'ארלי ג'ונס), ג'רונימו סטילטון (ג'רנימו), מרטין על הבוקר, מעמקים, "יו יו האקושו", "טון מרטי", "נארוטו", חבורת הגופים, תפוס ת'פטיש, "נאדי הבלש בארץ הצעצועים", "ליגת הצדק בפעולה", "אנגרי בירדס - הסרט 2", , "גוסט פורס", "ספיידי וחבריו המופלאים" ועוד.
חבריו יורם יוספסברג, שמחה ברבירו, וגלעד קלטר התאחדו איתו למדבבים ראשיים באולפני אלרום.
עציון גבר
עֶצְיוֹן גֶּבֶר (בכתיב מקראי גם עֶצְיֹן גֶּבֶר) היא עיר קדומה ששכנה בארץ אֱדום, בראש מפרץ אילת, סמוך לאילת ועקבה של ימינו. היא נזכרת מספר פעמים בתנ"ך, כתחנה במסלול מסעי בני ישראל במדבר לאחר יציאת מצרים, ובהמשך כעיר נמל ששימשה למסחר עם ארצות שונות לאורך חופי ים סוף בתקופת המלכים.
אזכורים במקרא.
עציון גבר נזכרת כאחד המקומות שבני ישראל חנו בהם במסעיהם במדבר לאחר יציאת מצרים (; דברים ב, ח).
שלמה המלך הקים בעציון גבר צי אניות (אֳנִי בלשון המקרא) (מלכים א' ט, כו; דברי הימים ב' ח, יז), אשר בסיוע אנשי חירם מלך צור יצא לאופיר שעל שפת ים סוף, לרכוש שם זהב.
יהושפט מלך יהודה הקים אף הוא צי וביקש לסחור עם אופיר, אך תוכניתו לא יצאה לפועל , כנראה בעקבות סערה. על פי דבה"י ב', כ, ל"ו-ל"ז, הדבר אירע כעונש על התחברותו עם אחזיה מלך ישראל.
זיהוי ארכאולוגי.
על פי סברות שונות, זוהתה עציון גבר עם תל אל ח'ליפה (), בין אילת לעקבה בתחומי ירדן. בחפירות שנערכו במקום בשנים 1937–1940 בראשות הארכאולוג נלסון גליק מטעם המכון הסמיתסוני, נחשף מבנה גדול ששימש כנראה לעיבוד נחושת, על פי השערתו.
אבל על פי עמיחי מזר, הארכאולוג בנו רותנברג הראה כי הכלים שאותם זיהה גליק ככוריות התכה לא היו אלא כלי חרס 'נגביים' עשויים ביד, וכי מכרות הנחושת בתמנע קדומים בכשלוש מאות שנה לימי שלמה, ואין להם ולא כלום עם שלמה. מערכת המבנים בשכבה הקדומה ביותר בתל אל-חלייפה (תקופה IV) כוללת מתחם רבוע, מוקף חומת סוגרים, ומבנה מרכזי מטיפוס 'בית ארבעת מרחבים'. מחקר מחודש של ממצאי החפירה שנעשה בידי מ' פרטיקו לא העלה כל ראיות ברורות לתאריכה של שכבה זו. השילוב של חומת סוגרים, בית ארבעת מרחבים וכלי חרס נגביים בעבודת יד מזכיר את אתרי מרכז הנגב מהמאה ה-10 לפנה"ס, אף שתכנונו של המתחם בתל אל-חלייפה עולה בטיבו על כל אחד מהאתרים הללו. לאור הביקורת שנמתחה על פרשנותו של גליק, הועמד זיהויו של תל אל-חלייפה עם עציון-גבר בסימן שאלה. לפיכך, ייתכן שעציון-גבר לא הייתה אלא מצודה מלכותית ובה מבנה מנהלה מרכזי, שממנו נוהל הסחר בתחומי ים סוף.