פני שטח האי הרריים, בעיקר בצפון-מזרח האי. הנקודה הגבוהה ביותר האי היא קופסני (Kopsenni), שגובהה 789 מטרים. באי צוקים שגובהם מגיע ל-500 מטרים.
באי מספר אגמים קטנים ופלגים. צמחיית האי ברובה עשבית, ואין בו עצים.
האי מופרד מהאי אסטורוי הקרוב אליו מבין האיים, והמצוי מזרחית לו, במצר סונדיני הרדוד. מערבית לסטריימוי נמצא האי ואגאר ודרומית לו נמצאים סאנדוי, קולטור, הסטור ונולסוי.
אוכלוסייה.
באי מתגוררים כ-22,000 תושבים, המהווים 40% מתושבי איי פארו. מרבית התושבים מתגוררים בבירת האיים, טורסהאבן, שהיא גם את הנמל העיקרי במדינה, מרכז המסחר, ומקום האוניברסיטה של האיים.
ערים נוספות באיים הם וסטמאנה, נמל במערב האי, קולאפיורור במרכז האי והכפרים סאקסון וטיורנוביק שבצפון האי.
תחבורה.
כל יישובי האי מקושרים בדרכים סלולות. הדרך הראשית המובילה לטורסהאבן עוברת דרך מנהרה שאורכה 2.8 ק"מ.
האי מקושר לאי אסטורוי באמצעות גשר העובר מעל מצר סונדיני.
בשנת 2002 נבנתה מנהרה תת-ימית שאורכה ארבעה ק"מ, המקשרת בין סטריימוי לאי ואגאר.
סטריימוי מקושרת באמצעות מעבורות לאיים סאנדוי וסוד'ורוי. מעבורות העובדות רק בעונת הקיץ מקשרות את טורסהאבן להנסטהולם שבדנמרק, ללאוויק שבאיי שטלנד (סקוטלנד), לברגן שבנורווגיה ולסייאיספיורור שבאיסלנד.
שדה התעופה הקרוב ביותר נמצא באי ואגאר.
עולם שלישי
ליטלה דימון
ליטלה דימון (באנגלית Lítla Dímun) הוא הקטן מבין 18 איי פארו. האי נמצא בין האיים סוד'ורוי וסטורה דימון.
שטחו של האי כקילומטר רבוע אחד. שליש משטחו הדרומי של האי מהווה למעשה צוק אנכי, המוביל לפסגת הר סלאטירניר שגובהו 413 מטרים. האי לא מיושב ומצויים בו רק כבשים ועופות ים.
עד אמצע המאה ה -19 שלטו הכבשים של ליטלה דימון על המקלט הקטן והירוק. ההערכה היא שהכבשים השחורות והקצרות הזנב הללו היו צאצאי החיות שהובאו לאזור בתקופה הנאוליתית. אולם לאחר שאחרון היצורים הנדירים הללו נורה בשנות ה-1800, האי הפך לביתם של כבשי פארו מבויתים. בכל סתיו פונים החקלאים לליטלה דימון, מטפסים על מצוקיה החלקלקים ומגדלים את הכבשים כדי להחזירם לאיים הראשיים.
האי אינו נגיש וההגעה אליו קשה ביותר בשל הצוקים המקיפים אותו. אל האי ניתן להגיע רק במזג אוויר נוח, וכדי להגיע אליו יש לטפס על גבי הצוקים. רועי הצאן המשאירים את עדריהם באי התקינו סביב הצוקים חבלים המאפשרים טיפוס עליהם על מנת להגיע לאזורי המרעה במורדות ההר. האי מתואר בפאריינגה סאגה, סאגת איי פארו מהמאה ה-13, כאתר קרבות.
השם משמעו "דימון הקטן", בניגוד לסטורה דימון - "דימון הגדול". לדעת הבלשן הפארואזי יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית, פרה-נורדית, המורכבת מ"די", שפירושו "זוג" ו"מון", שפירושו "מקום". כלומר, משמעות המילה היא "שני המקומות".
ספחת
ניקולאי ואווילוב
ניקולאי איבאנוביץ' ואווילוב (רוסית: Николай Иванович Вавилов; 25 בנובמבר/13 בנובמבר 1887 - 26 בינואר 1943) היה מגדולי הביולוגים הרוסיים. הוא עסק בעיקר בבוטניקה וגנטיקה של דגניים.
ואווילוב נולד במוסקבה למשפחת סוחרים. אחיו הצעיר הוא הפיזיקאי הנודע סרגיי ואווילוב, הוא למד במכון החקלאי במוסקבה ולאחר סיום לימודיו עבד במשרד לבוטניקה מעשית ובמשרד למיקולוגיה ופיטופתולוגיה בין השנים 1911-1912. בשנתיים שלאחר מכן הוא נסע לאירופה ולמד על מערכת החיסון בצמחים אצל פרופסור ויליאם בייטסון, מראשוני הגנטיקאים.
בשנים 1917-1921 היה פרופסור לאגרונומיה באוניברסיטת סראטוב.
הוא ארגן משלחות בוטניות ואגרונומיות רבות ברחבי העולם, אשר חקרו את התאוריות שלו על מקורות זני הצמחים המתורבתים. ברשותו היה האוסף הגדול בעולם של זרעים, שאף הצליח לשרוד את המצור על לנינגרד.
ואווילוב היה חבר במועצה המרכזית של ברית המועצות, נשיא החברה הגאוגרפית שלה וזכה בפרס לנין (בשנת 1926) על פועלו למען המדע.
בשנת 1940 הוא גונה כמגן ה"פסבדו-מדע הבורגני" בשל התנגדותו לתורתו של ליסנקו. הוא נכלא בסראטוב ומת בכלא שלוש שנים לאחר מכן. שמו, Vavilov, נזכר בשמם המדעי של מינים רבים שתיאר.
בשנות השישים ייסדה האקדמיה הרוסית למדעים את פרס ואווילוב ומדליית ואווילוב על שמו.
סטורה דימון
סטורה דימון (Stóra Dímun) הוא אי בדרום איי פארו.
גאוגרפיה.
שטחו של האי 2.5 קמ"ר, ובשל חופיו הצוקיים הגישה לאי אפשרית רק במזג אוויר נוח. באי שני הרים - הוגוייגיי (Høgoyggj), שגובהו 395 מטרים, וקלטארניר שגובהו 308 מטרים.
אוכלוסייה.
עד 1920 היו קיימות באי הריסות כנסייה ישנה. האי היה בעבר בית למשפחות רבות החל מהמאה ה-13 ואילך, אך נכון ל-2020 רק שתי משפחות מתגוררות בביתן על האי.
היסטוריה.
חלק מאירועי הסאגה פאריינגה מהמאה ה-13 התרחשו באי.
מקור השם.
פירוש השם הוא "דימון הגדול", בניגוד ל"ליטלה דימון" - "דימון הקטן".
לדברי הבלשן הפארואני יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית קדם נורדית ומשמעה "שני מקומות".
הסטור
הסטור (בפארואזית: Hestur) הוא אחד מאיי פארו.
האי מצוי במרכז שרשרת האיים, מערבית לסטריימוי, ודרומית לקולטור.
משמעות שם האי בפארואזית שם האי היא סוס.
באי ארבעה הרים: נקור (296 מטרים), מולין (421 מטרים), אגיארוק (421 מטרים) ואלואסטאקור (125 מטרים), המצוי בחוף המערבי של האי. רוב שטח האי ביצתי, ומצויים בו ארבעה אגמים קטנים, שהגדול בהם הוא אגם פאגראדאלסבאטן. בקצה הדרומי ביותר של האי, הקרוי האאלור (Haelur) ניצב מגדלור.
באי כפר אחד הקרוי על שם האי "הסטור". הכפר נמצא בחוף המזרחי של האי, במיקום 61°57′27″ צפון 6°53′13″ מערב, ומתגוררים בו כ-40 תושבים.
שארל החמישי, מלך צרפת
שארל החמישי, "החכם", (21 בינואר 1338 בטירת ונסן - 16 בספטמבר 1380, בּוֹטֶה סוּר מַארְן), בן לשושלת ולואה, היה מלכה של צרפת מ־1364 עד מותו. שלטונו מציין את סוף החלק הראשון של מלחמת מאה השנים: הוא הצליח להחזיר לידי הכתר כמעט את כל הקרקעות שאיבדו קודמיו, ולשקם את סמכות המדינה ולהרים את הממלכה מחורבותיה.
שארל היה בנם הבכור של ז'אן השני מלך צרפת ושל בון מלוקסמבורג, בתו של יוהאן מלוקסמבורג, מלך בוהמיה. הוא היה יורש העצר הראשון שזכה בתואר "דופַן", על שם חבל דופִינֶה בדרום מזרח צרפת, שהפך לנחלת הכתר הצרפתי ב־1349. שארל היה קרוב בתקופה מסוימת לתנועה הרפורמיסטית. בשנת 1357, מוצא עצמו בראשה של מונרכיה, בזמן שאביו, ז'אן הטוב, נפל בשבי בידי האנגלים בקרב פואטייה. למרות שנאלץ להתמודד עם שאיפותיו של שארל מנווארה ועם תמרוניו של אֶטִיֶין מַרְסֶל, הצליח להציל את מלכות בית ולואה, בעוד המדינה נגררת למלחמת אזרחים.
מאפיינים פיזיים ומאפייני אישיות.
בשנת 1349 חלה שארל במחלת ילדות שהקטינה את קומתו, ומנעה ממנו מלהשתתף במשחקי אבירים ובקרבות. הוא היה חיוור וחלוש, ידו הימנית הייתה כה נפוחה עד שלא יכול היה לאחוז בחפצים כבדים. היו לו עיניים קטנות וחדות, שפתיים כחושות, חוטם ארוך ודק ואברי גוף שאינם תואמים זה את זה. שארל היה רפה רוח למראית עין אך למעשה התברך ביכולת עמידה ובתבונה ומוחו היה חריף. מזגו היה שונה מזה של אביו, ז'אן הטוב, שנטה להתפרצויות זעם בלתי נשלטות. במהרה התגלעו מחלוקות בין האב לבנו בשל הבדלי האופי ביניהם.
שארל החמישי היה מאוד משכיל. הביוגרפית שלו, קריסטין דה פיזאן, תיארה אותו כאינטלקטואל השולט בשבע האמנויות החופשיות. כמו כן היה שארל מלך אדוק בדתו.
שארל היה מסור לאסטרולוגיה ולמדעים נוספים שעסקו בחוכמת הנסתר. הוא העסיק אסטרולוג בחצרו, שיעץ לו בנוגע לעיתוי המתאים לפעולותיו, הזמין תרגומים של ספרים על אסטרולוגיה ואף הקים קולז' לאסטרולוגיה באוניברסיטה של פריז, שתוקצבה במלגות מלכותיות. בשנת 1365 זימן לחצרו את תומאס מפיזנו, דוקטור לאסטרולוגיה מאוניברסיטת בולוניה, שערך עבורו טקסי גירוש של האנגלים מאדמת צרפת בעזרת בובות חלולות של גברים עירומים אותן מילא באדמה שנלקחה מארבע פינות צרפת וממרכזה, שעל מצחן רשם את שמותיהם של מלך אנגליה ושר צבאו, ולאחר מכן קבר אותן. ישנה סברה לפיה מחלותיו הבלתי פוסקות של שארל נגרמו, בין השאר בשל תרופות המכילות כספית שנתן לו תומאס.
ילדות.
שארל חונך בחצר עם קבוצת ילדים בני גילו: דודו, פיליפ מאורליאן, שלושת אחיו, לואי (לימים דוכס אנז'ו ומלך נאפולי), ז'אן (דוכס בֶּרִי) ופיליפ השני, דוכס בורגונדיה ("האמיץ"), לואי דה בּוֹרבּוֹן, אדואר ורובר דה בָּר, גוֹדְפרוּאה דה ברבן, לואי דְ'אֵטָמְפּ, לואי ד'אֵבְרוּ (אחיו של שארל השני, מלך נווארה), ז'אן ושארל דְ'אַרְטוּאָה, שארל ד'אַלֶנְסוֹן ופיליפ דה רוֹבֵר. המורה שלהם היה ככל הנראה סילבסטר דה סרוול, שלימד אותם לטינית ודקדוק. אמו וסבתו מצד אביו מתו במוות השחור, בשנת 1349, בעת שעזב את החצר כדי לבקר בנחלתו בדופינה. סבו, המלך פיליפ השישי, נפטר זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1350.
הדופן הראשון מבית המלוכה.
הדוכס הומברט השני, שבור מכך שלא הצליח להעלות את מיסיו וללא יורש, העמיד למכירה את חבל דופינה (Dauphiné) שבבעלותו. לאחר שניסיונו לסכם עסקה עם האפיפיור נכשלה, נמכר החבל לפיליפ השישי בשנת 1349. על פי הסכם המכירה, החבל היה צריך לעבור לבנו של המלך העתידי, ז'אן השני. שארל, בנו הבכור של ז'אן השני, הפך לפיכך לדופַן, והיה ראשון יורשי העצר שנקרא כך. שארל היה רק בן אחת עשרה שנים, אך כבר הועמד בעמדת כוח, וקיבל את שבועת האמונים מהוואסלים שלו.