לאורך ההיסטוריה של הנבחרת האירית, ביחד עם נבחרות אנגליה, סקוטלנד וויילס, השתתפו באופן קבוע באליפות הבית הבריטית. כתוצאה מכך, הפכו נבחרות אלה ליריבות קבועות של הנבחרת האירית. אולם, היו מקרים בהן הנבחרת האירית שיחקה גם מול נבחרות אחרות מחוץ לבריטניה. בשל סיבות רבות, ביניהן המספר הרב של שחקנים חובניים שהשתתפו במשחקים אלה, משחקים אלה לא זכו ליחס רב או להשפעה על רמתה של הנבחרת מבין הנבחרות האחרות. משחקים אלה הם:
אורית איכילוב
אורית איכילוב (נולדה ב-1 באפריל 1941) היא פרופסור אמריטה בבית הספר לחינוך שבאוניברסיטת תל אביב, המתמחה בתחום הסוציולוגיה של החינוך.
חייה ופועלה.
אורית איכילוב נולדה וגדלה ברמת גן. למדה בבית הספר היסודי "יהלום", בגימנסיה אהל שם, והוסמכה להוראה בסמינר לוינסקי. עשתה את חוק לימודיה לתואר הראשון בסוציולוגיה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ואת לימודיה לתואר שני ושלישי בסוציולוגיה עשתה באוניברסיטת העיר ניו יורק (City University of New York (CUNY)).
בשנת 1974 הצטרפה איכילוב לסגל בית-הספר לחינוך, איכילוב כיהנה כראש החוג למדעי החינוך, עמדה בראש הוועדה לתלמידי מחקר, ולאחרונה נבחרה לייצג את אוניברסיטת תל אביב בוועדת הלסינקי.
פעילותה האקדמית של אורית איכילוב היא בתחומי החינוך לאזרחות ולדמוקרטיה והחיברות הפוליטי. היא נבחרה לסגן נשיא האגודה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית, בשנת 2002/3: זכתה במלגה במכון המחקר - Woodrow Wilson International Center for Scholars ב- וושינגטון די. סי.; ובשנת 2006/7 הייתה מדענית אורחת באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. איכילוב הוזמנה להרצות באוניברסיטת אוהיו, באוניברסיטת קולומביה, באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבונקובר, קנדה, ובאוניברסיטת לידס. הרצתה בכנס על חינוך לדמוקרטיה שאורגן על ידי האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואונסק"ו בכנס על מעורבות נוער בפוליטיקה באוניברסיטת פרייבורג בשווייץ, בכנס על חינוך לדמוקרטיה באוניברסיטת גרנדה בספרד. איכילוב הייתה חברה בצוות מומחים בארצות הברית לצורך הכנת נייר עמדה בנושא כיצד להגביר התעניינותם של בני נוער בנושאים חברתיים ופוליטיים, וכיצד להגביר את השתתפותם בקהילה, הצוות נפגש באוניברסיטת סטנפורד, ובאוניברסיטת בראון.
פעילותה הציבורית.
אורית איכילוב הייתה חברת מועצת העירייה בתל אביב-יפו בשנים 1993–1998. איכילוב ניהלה מאבק נגד פתיחת אזורי הרישום בעיר וטענה כי מהלך זה יגביר את הקיטוב בין בתי הספר בצפון העיר ובדרומה, ויפגע בעיקר בתלמידים מרקע חברתי מקפח. היא נאבקה גם בבתי הספר הייחודיים בעיר שבניגוד להנחיות משרד החינוך, שהעלים עין מכך, ערכו קבלה סלקטיבית ומבחני מיון לתלמידים במעבר מגן הילדים לכיתה א'. במאבקיה הציבוריים נתמכה איכילוב על ידי עמותת "יחד" שהקימה ושאליה הצטרפו אנשי רוח, אנשי ציבור, ואנשי חינוך רבים. היא פרשה מהקואליציה העירונית והקימה סיעת יחיד במועצת העירייה.
איכילוב הייתה חברה במליאת ועדת רוטלוי לבחינה הדין הישראלי בנוגע לזכויות הילד ועמדה בראש ועדת המשנה לחינוך. דו"ח וועדת המשנה לחינוך שהוגש לשר המשפטים ב-2003 כלל הצעת חוק "שוויון הזדמנויות בחינוך" וכן הצעות לתיקון "חוק זכויות התלמיד - 2000" באופן שיישם בצורה מלאה יותר, לשיטת הוועדה, את עקרונות אמנת זכויות הילד.
החל מאפריל 2011 איכילוב חברה בוועד המנהל של המועצה הלאומית לשלום הילד. משנת 2003 איכילוב פעילה בקבוצה של מרצים באוניברסיטת תל אביב ששמה לה למטרה להבטיח שעובדים המועסקים באוניברסיטה באמצעות חברות קבלניות יזכו ליחס הוגן, ולשכר ומכלול הזכויות המגיעות להם כחוק. חברי הקבוצה, שהוקמה על ידי פרופסור אריאל רובינשטיין, חתן פרס ישראל לכלכלה, שותפים לדעה כי חזרה להעסקה ישירה של העובדים על ידי האוניברסיטה במקום העסקתם באמצעות חברות קבלניות, היא צורת ההעסקה ההוגנת ביותר.
תחומי מחקר.
פעילותה המחקרית ופרסומיה של אורית איכילוב במהלך השנים התמקדו בעיקר בשני תחומים מרכזיים: סוציאליזציה פוליטית וחינוך לאזרחות ולדמוקרטיה. החיברות הפוליטי הוא תחום עיון ומחקר שדן באופן בו מתעצב ומשתנה העולם הפוליטי, בעיקר של ילדים ובני נוער. כיצד נרכשים מושגים, עמדות, ערכים והתנהגויות הקשורים לתחום הפוליטי. איכילוב חקרה, למשל, עמדות פוליטיות של בני נוער יהודים וערבים, של בני נוער בבתי ספר מקצועיים ובבתי ספר עיוניים. כמו כן פרסמה מאמרים ופרקים בספרים על האתגר של חינוך לאזרחות בחברה שסועה כמו ישראל.
בשנים האחרונות התמקדה איכילוב במיוחד בפיתוח המחקר המשווה בתחומים אלו, ובניתוח מאפייני הסביבות הסוציאליזטוריות ותהליכי החיברות לאזרחות במצבי קונפליקט. פרספקטיבות אלו הן חדשניות במידה רבה. הפרדיגמות התאורטיות המרכזיות בתחום הסוציאליזציה הפוליטית פותחו בעיקר בדמוקרטיות יציבות למדי. פרדיגמות אלה אינן מצליחות לנתח ולהסביר תהליכי חיברות פוליטי בעולם העובר תמורות מרכזיות בתחום הפוליטי, הכלכלי, התרבותי, והטכנולוגי. לתמורות אלו יש, לטענת איכילוב, השלכות הנוגעות למהותם של המושג "אזרחות," ושל תפקיד האזרח וההכשרה לקראתו. בעבודותיה ניתחה איכילוב את ההשלכות על תפקיד האזרח והחינוך לאזרחות שיש לתמורות כגון: התגמדות ייחודה של מדינת הלאום כזירה המרכזית של פעילות אזרחית וכמוקד לזהות אזרחית; פוסט-מודרניות; התפתחויות טכנולוגיות וכלכליות; גלובליזציה כלכלית ותרבותית; שחיקת מדינת הרווחה, רב-תרבותיות, ועוד. איכילוב הצביעה על הצורך במחקר משווה של הסביבות הסוציאליזטוריות שבהן גדלים אזרחי העתיד, כן המשיכה לחקור אוריינטציות אזרחיות של בני-נוער בישראל.
איכילוב הייתה נציגת ישראל במחקר בינלאומי על ידע והבנה של עקרונות הדמוקרטיה ואורינטציות אזרחיות של בני-נוער והחוקרת הראשית שביצעה את המחקר בישראל. המחקר נערך מטעם ה- International Association for the Evaluation of Educational Achievement (IEA), ובמימון משרד החינוך. במחקר השתתפו 16 מדינות, והמחקר הישראלי הקיף מדגם מייצג של תלמידי כיתה י"א בחינוך העברי והערבי בישראל, וכן מדגם של מורים המתמחים בהוראת מדעי החברה ומדעי הרוח בחטיבה העליונה של בית הספר העל-יסודי. השאלון הבינלאומי תורגם בישראל לעברית ולערבית. דו"ח מסכם של המחקר (בעברית ובאנגלית) הוגש ל-IEA ולמשרד החינוך ב-2000.
בשנים האחרונות, כפועל יוצא ממחקריה בתחום החינוך לדמוקרטיה, החלה איכילוב לחקור גם את הפרטת החינוך הציבורי. התאוריה הדמוקרטית המודרנית רואה בחינוך הציבורי אדן מרכזי בחינוכו של הדור הצעיר לתפקד כאזרחים בדמוקרטיה, וכגורם מכריע בהמשך קיומה של הדמוקרטיה מדור לדור. החינוך הציבורי מוענק לציבור על ידי רשויות השלטון, ממומן מכספי הקופה הציבורית, והפיקוח עליו הוא באחריותם של גופים דמוקרטיים נבחרים או ממונים. האזרחים משלמי המיסים, גם אלו מהם שאינם שולחים את ילדיהם לבתי-הספר הציבוריים, מממנים את עלויות החינוך הציבורי. במדינות רבות, וישראל בכללן, חלה על-פי-חוק חובת לימוד על מספר מסוים של שנות לימוד, כאשר עלויות החינוך ממומנות על ידי הרשויות. בתי-הספר הציבוריים הוקמו כדי להשיג תכליות חברתיות שמוסדות חינוך פרטיים אינם מחויבים להן. הם אמורים לקדם שוויון חברתי, להכשיר את הדור הצעיר לתפקד כאזרחים בדמוקרטיה, להבטיח את מימוש זכותם של כל הילדים לחינוך איכותי. חינוך כזה הוא חינוך הפותח אופקים רחבים ככל האפשר בפני התלמידים, הוא פלורליסטי, ומאפשר להם להתפתח בכיוונים מגוונים, ולגבש את אישיותם והשקפת עולמם. בתי הספר הציבוריים אמורים לקבל תלמידים ללא כל תהליכי מיון, ולהעניק לכולם עתיד פתוח, דהיינו עתיד שאיננו נחרץ על ידי הרקע החברתי-כלכלי של המשפחה, מינו של התלמיד, ומוצאו העדתי והלאומי. בתי ספר פרטיים או מופרטים, לעומת זאת, נועדו לשרת אינטרסים סקטוריאליים בעלי אופי מעמדי, דתי, תרבותי ואידאולוגי. עצם הפנייה ללמוד בהם ולעיתים קרובות גם הקבלה אליהם הם סלקטיביים, ומותנים בין היתר ביכולת המשפחה לממן את שכר הלימוד וההוצאות הנלוות. איכילוב טוענת כי מהלכים שונים של הפרטת החינוך הציבורי פוגעים פגיעה קשה בדמוקרטיה, בחינוך לדמוקרטיה, ובשוויון ההזדמנויות לזכות בחינוך איכותי.
ספריה.
עולמם הפוליטי של ילדים ובני-נוער.
הספר פורס בפני הקורא את העיון והמחקר שהצטברו במהלך השנים לגבי תהליכי התהוותן של אוריינטציות אזרחיות בקרב ילדים ובני-נוער, ואת תפקידם של המשפחה, בית הספר, אמצעי התקשורת ובני הגיל כסוכני חיברות פוליטי. הספר דן בחיברות הפוליטי במדינות להן מסורת ארוכה של משטר דמוקרטי, ובישראל כמדינה וכדמוקרטיה צעירה יחסית.
החינוך לאזרחות בחברה מתהווה.
שאלת חינוכם של אזרחי העתיד העסיקה את מערכת החינוך העברית מראשיתה, עוד טרם הכרזת המדינה. הספר עוסק במגמות המרכזיות של דפוסי החינוך לאזרחות ובהתפתחותם בתקופת היישוב ובתקופת המדינה. למשל, אלו מסרים ערכיים טמונים החומרי הלימוד, מהי המדיניות המנווטת את המעשה החינוכי, ולקראת איזה דגם של תפקיד האזרח מכשירה מערכת החינוך את בני הדור הצעיר.
חינוך לאזרחות בדמוקרטיה.
אסופת מאמרים של חוקרים ישראלים הדנים בהיבטים שונים של החינוך לאזרחות בדמוקרטיה בחברה הישראלית, על רב-גוניותה ושסעיה.
Political Socialization, Citizenship Education, and Democracy.
מטרת הספר היא ליצור קשר בין שני תחומי דעת שהתפתחו בהקבלה זה לזה תוך קשר מועט ביניהם: תחום החיברות הפוליטי ותחום החינוך לדמוקרטיה. הנחת יסוד היא כי החיברות הפוליטי כתחום עיון ומחקר יכול להעשיר את תחום החינוך לדמוקרטיה ולסייע בחינוכם של אזרחי העתיד.