אתר ההנצחה המרכזי לחללי פעולות איבה בהר הרצל הוקם בשנת 1998 ומאז נקרא יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשם "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה". האתר עוצב ותוכנן על ידי האדריכלים משה וריטה אורן ונבנה על ידי המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון תוך שיתוף פעולה עם ארגון נפגעי פעולות איבה. בין יוזמי האנדרטה: יושב ראש הארגון דב קלמנוביץ שנפגע בפיגוע טרור בירושלים. האנדרטה נמצאת בקצה בית הקברות הצבאי ובסמוך אל חלקת גדולי האומה על יד חלקת המעפילים.
האנדרטה מסמלת את עמידת העם היהודי בארצו כנגד אלה המנסים לפגוע בהמשך קיומו. על קירות אתר ההנצחה חקוקים שמותיהם של כל הנספים במערכה האכזרית שנכפתה על תושבי מדינת ישראל, וזאת למען ייזכר ולא יישכח קורבנם. הרשימה כוללת את שמות הקורבנות מאז 1851 ועד ימינו.
על קירות האנדרטה חקוקים פסוקים מתוך התלמוד והתפילה:
מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה נערך ברחבת האנדרטה הטקס המרכזי לזכרם של כל חללי הטרור ופעולות האיבה שנרצחו בארץ בהשתתפות נשיא המדינה, ראש הממשלה, הרבנים הראשיים לישראל, שר הרווחה ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
מוטיב השיבה המאוחרת
יד חיים ויצמן
יד חיים ויצמן היא חברה לתועלת הציבור (חל"צ). יד חיים ויצמן מופקדת על גנזך ויצמן בו שמורים כל כתביו של ד"ר חיים ויצמן וכן עשרות אלפי מסמכים המתעדים את קשריו עם מדינאים ואנשי שם מכל העולם. בית ויצמן ואחוזת ויצמן, הכוללת קרוב ל-50 דונם של גנים המקיפים את הבית, את קבר בני הזוג ויצמן ואת כיכר הזיכרון בה מוצב פסלו של דני קרוון לזכר קורבנות השואה.
רקע היסטורי.
יד חיים ויצמן הוקמה על ידי ממשלת ישראל וההנהלה הציונית כמוסד להנצחת זכרו ומורשתו של ד"ר חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון בתאריך: 15.6.1954. בשנת 1955 נרשמה יד חיים ויצמן כחברה מוגבלת בערבות שאין לה הון מניות.&lt;br&gt;
במהלך העשורים הראשונים לקיומה התנהלה פעילות יד חיים ויצמן בחמישה מישורים:
מייסדי יד חיים ויצמן.
מאיר וייסגל כיהן כיו"ר יד חיים ויצמן עד מותו בשנת 1977. במשך שנים ארוכות הוא כיהן גם במקביל כיו"ר הוועד הפועל של מכון ויצמן למדע. יד חיים ויצמן שימשה באותה התקופה כזרוע כלכלית של מכון ויצמן למדע, בראש ובראשונה בזכות השילוב בין שמו וזכרו של ד"ר חיים ויצמן, שזכה להערצה רבה ברחבי העם היהודי, לבין יכולת גיוס הכספים של מאיר וייסגל. אחרי מותו של מאיר ויסגל התרכזה יד חיים ויצמן בתפקידיה כמוזיאון, ארכיון ומרכז מחקר, וחדלה לשמש כגוף כלכלי בשירותו של מכון ויצמן למדע.
יד חיים ויצמן מנוהלת על ידי מועצת מנהלים, אשר מכהנים בה אנשי ציבור ואקדמיה. הרכבה הנוכחי של המועצה כולל את ד"ר אורי כהן (אוניברסיטת תל אביב), פרופ' ישראל בר יוסף (מכון ויצמן), מר יחזקאל הרמלך ומר עדלי דולר (יו"ר). בתפקיד המנכ"ל מכהנת גב' נוית קופליס.
פעילות יד חיים ויצמן בימינו.
א. פרויקט מיחשוב הגנזך: גנזך ויצמן מאכלס את כל כתביו של ד"ר חיים ויצמן שנכתבו בימי חייו, וכתבים הקשורים לנושא. הגנזך, מהמתקדמים בארץ, מכיל מאות אלפי מסמכים שנכתבו אל ומאת ד"ר חיים ויצמן. בסוף שנות התשעים החל פרויקט מיחשוב וקיטלוג הגנזך על מנת לקטלג ולתעד את כל אותם מאות אלפי מסמכים בעלי משמעות לסיפור טרום הקמת המדינה. בימינו נגיש החומר, תודות לשיטת הקיטלוג, לכל חוקר ומתעניין המבקש לגלות מידע על אותה תקופה. &lt;br&gt;
ב. ארמון הנשיא - בית ויצמן: יד חיים ויצמן אחראית לשימור והפעלתו של בית ויצמן - מעונם הרשמי של ד"ר ורה וד"ר חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון ומייסד מכון ויצמן למדע. הבית עבר שימור בסוף שנות ה-90 ומשקף את מראה הבית כפי שהיה בימי חייהם של הזוג ויצמן. הבית פתוח לביקורים של הקהל הרחב. כמו כן מופעלות תוכניות הדרכה המיועדות לבית הספר היסודיים והתיכונים. &lt;br&gt;
ג. אזכרה ממלכתית: מאז מותו של הד"ר חיים ויצמן ב-9 בנובמבר 1952 מתקיימת במתחם בית ויצמן אזכרה שנתית בתאריך העברי לפטירתו, כ"א בחשוון. לארגון האזכרה אחראי מרכז ההסברה במשרד ראש הממשלה. לאזכרה מוזמנים משפחת ויצמן המורחבת וכן אישי ציבור רבים.&lt;br&gt;
ד. מחקר אקדמי: יד חיים ויצמן והמכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן באוניברסיטת תל אביב, חברו יחד להזמנת מחקרים על ידי כעשרים וחמישה חוקרים בכירים באוניברסיטאות השונות במדינה, לצורך כתיבת מאמרים על ד"ר חיים ויצמן בנושאי חתך שונים (שנהגו על ידי ועדה מייעצת בראשות פרופ' אניטה שפירא). הכוונה לפרסם את המאמרים בספר ולערוך כנס שיעסוק בד"ר חיים ויצמן במחקר ההיסטורי העכשווי. בנוסף, יד חיים ויצמן ממשיכה בפרויקט כתיבת הביוגרפיה של ד"ר חיים ויצמן בשיתוף עם פרופ' מוטי גולני מאוניברסיטת חיפה.
רגרסיה (פסיכולוגיה)
בפסיכואנליזה, רגרסיה או נסיגה (ולפי האקדמיה ללשון: תסוגה) היא מנגנון הגנה בו האדם חוזר להתנהגויות המאפיינות שלב מוקדם יותר בהתפתחותו, בו הוא חש נוחות וביטחון רגשי. הדבר עשוי להתרחש במצבים בהם האדם חש משבר מסוים בשלב ההתפתחות שלו, חוסר ביטחון וקושי להתמודד באופן המקובל והתואם את שלב ההתפתחות הבוגר יותר בו הוא נמצא כרגע. לפי התאוריה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד, הדבר קורה כאשר עולים למודעות דחפים ומחשבות שהאדם חש חרדה רבה מולם ומתקשה להתמודד איתה, ולכן הוא נסוג לאחור, לשלב מוקדם יותר בהתפתחות, בו הוא מדחיק דחפים ומחשבות אלו אל הלא-מודע, ויכול לחוש יותר ביטחון.
מאפייני רגרסיה.
רגרסיה עשויה להתרחש באופן זמני או להימשך פרק זמן ארוך. היא עשויה לקרות תוך כדי ההתפתחות הראשונית של האישיות, במהלך הילדות. למשל, ילד בגיל חמש שנולד לו אח קטן, והוא חש שמירב תשומת הלב של הוריו כבר לא מופנית אליו, עשוי לחוש חוסר ביטחון וחרדה ואז לחזור מהשלב בו הוא נמצא בגיל זה (השלב הפאלי) לשלב קודם (השלב האנאלי), ולבטא התנהגויות רגרסיביות כגון הטלת שתן במיטתו ועיסוק בשליטה על הסוגרים בגופו, למרות שכבר הפסיק לעשות זאת.
התנהגויות רגרסביות עשויות להתרחש גם אצל מבוגרים, למרות שכבר סיימו את תהליך התפתחות האישיות המכריע בילדותם. למשל, אדם מבוגר שבמהלך תקופות מעוררות חרדה בחייו (כגון קידום בעבודה, מבחנים באוניברסיטה וכו') עשוי לצעוק ולרקוע ברגליו כשאינו מקבל משהו שהוא רוצה, או אדם שמעשן ואוכל בכמויות גדולות במצבי מצוקה (על פי תאוריית ההתפתחות של פרויד זוהי נסיגה לשלב הראשון בהתפתחות - השלב האוראלי, בו קיים עיסוק סביב האזור הארוגני של הפה).
רגרסיה מתרחשת כאשר אדם חוזר לדפוסי התנהגות שהפגין בגיל מוקדם יותר. לחץ בחיים הבוגרים וחרדה עלולים להוביל את האדם לחפש נחמה בחוויות המקושרות אצלו לזמנים בטוחים ומאושרים יותר. למשל, הוא עשוי 'לסגת' לאכילת מאכלים שהוא אכל בתור ילד, לצפות בסרטים ישנים או בתוכניות מצוירות, לפעול מבלי לחשוב על תוצאות מעשיו וכדומה.
במצבים קיצוניים, כגון לאחר טראומה נפשית או במחלות נפש קשות, עשויים להתבטא דפוסי התנהגות רגרסיבית חמורים וקבועים יותר. למשל, בקרב הלוקים בסכיזופרניה מתרחשת התנהגות חסרת אונים ותלותית, קטטוניה (חוסר תנועה או תנועות סטראוטיפיות) ועוד, דפוסי התנהגות המובנים לעיתים כניסיון של האגו למצוא הגנה באמצעות נסיגה להתנהגויות התואמות תינוק חסר ישע.
רגרסיה בשירות האגו.
למרות המשמעויות השליליות המיוחסות לרוב לרגרסיה, טוענים חלק מהפסיכולוגים כי ניתן להשתמש בה ככלי טיפולי יעיל במהלך טיפולים פסיכולוגיים בשיטות פסיכואנליטיות. פרויד עצמו עסק למשל בהיפנוזה, במהלכה טען כי מטופליו חזרו בדמיונם והעלו מחדש מצבים ורגשות רגרסיביים ובלתי פתורים מתקופת ילדותם; כאשר הועלו מצבים ותחושות קשים אלו במרחב המוגן של חדר הטיפולים - ניתן היה להתמודד עימם ולפתור אותם באופן אדפטיבי יותר וכך לחולל שינוי טיפולי. כיום, חלק מהפסיכולוגים, בהם הפסיכולוג הנודע מייקל באלינט, רואים בנסיגה לשלב קודם במהלך הטיפול מעין אפשרות לתיקון או התמודדות עם תחושות ואירועים של המטופל. למשל, הפסיכיאטר ג'ואל גולד מציע כי ניתן להשתמש בזהירות במהלך הטיפול ב-ARISE (Adaptive Regression in the service of the Ego - רגרסיה אדפטיבית בשירות האגו), וכי היא יכולה להביא ליצירתיות במציאת פתרונות יעילים לקשיים; למשל תופעות כמו דמיון, פנטזיה, חלימה בהקיץ, משחק והתאהבות הם התנהגויות רגרסיביות מקובלות ומועילות בהתמודדויות שונות, בזכותן ניתן להגיע אל תכנים לא-מודעים ללא פחד ולמצוא זוויות ראייה חדשות של האירועים וגישות חדשות להתמודדות.
כימופוביה
כימופוביה היא חרדה מהמונח "כימיקלים". היא נקראת כך בשל הסטיגמה של השימוש במונח "כימיקלים" לתיאור כימיקלים מעשי אדם בלבד ולא גם כימיקלים שמקורם בטבע.
בדרך כלל משתמשים במונח זה כאשר רוצים לתאר את ההנחה שחומרים סינתתים מעשי האדם, הם כימיקלים בעוד שחומרים טבעיים או אורגניים אינם כימיקלים, וזאת למרות שכל חומר ביקום, גם אם מקורו הוא טבעי או אורגני הוא כימיקל (למשל מים וחמצן).
כימופוביה נובעת מהבנה חלקית של המדע או הבנה לא נכונה של המדע וניתן לשייך אותה לאחת הצורות הבאות לידי ביטוי כתוצאה מהפחד של הלא נודע. כימופוביה יכולה להיגרם גם בעקבות חוויה עוצמתית שלילית הקשורה בחומרים מזיקים או מסוכנים.
תסמינים עיקריים.