בעל מבקש להתל באיכרים המקומיים כדי לממש תמונת פנטזיה שלו. הוא מספר להם שאחיו רוצה לקנות פר מרשים במיוחד במחיר רב, ומציע להם להביא את הפרים מכל הכפרים באזור. אחרי שהאיכרים יוצאים, מסביר בעל לאקרט המזועזע שאין בכוונתו לשלם להם, אלא לחזות בעדר הפרים המרהיב על רקע דמדומי הערב. אקרט אינו מוכן לקחת חלק בתוכנית ומבקש לברוח. כומר נכנס ומבקש להוכיח את בעל, "העולם איננו הקרקס שלך", אך בעל משיב, "אז מהו העולם?".בסופו של דבר בעל מאבד עניין ויוצא עם אקרט.
עצים בערב.
חבורת חוטבי עצים, וביניהם בעל, סביב גופתו של אחד מחבריהם. בהתייחסם ל"עורו" העבה, חוטבי העצים מכנים את בעל "פיל". הם רוצים לספוד לו בשתיית הברנדי שלו, אך מתברר שבעל כבר הספיק לשדוד את הגופה. הם עצובים ונפגעים, אך בעל טוען שהוא העז לפעול, ועל כן הגיע לו, בניגוד לאחרים, לשתות את הברנדי.
אופי המחזה.
סגנון.
את "בעל" כתב ברכט טרם פיתח את התאוריות והשיטות הדרמטורגיות של התיאטרון האפי. עם זאת, אין המחזה נשמע לכללי המחזה האריסטוטלי. גוף המחזה מורכב מקובץ תמונות שקשרן העלילתי רופף בלבד. כל תמונה עוסקת בהיבט אחר של הדמות הראשית, ואיננה מקדמת את העלילה לכיוון ברור. העלילה הקטועה מסופרת בדיאלוגי פרוזה גבוהה שאיננה תמיד ריאליסטית. כמו כן כולל המחזה ארבעה שירים והמנון פתיחה, "הכוראל על בעל הגדול", שנכתבו למלודיות שהלחין ברכט עצמו.
ביצועים.
"בעל" הועלה לראשונה על הבמה ב-8 בדצמבר 1923 ב"תיאטרון הישן" (Altes Theater) בלייפציג. בשנת 1926 ערך ברכט מהדורה שנייה של המחזה יחד עם אליזבת האופטמן (Elisabeth Hauptmann, 1897-1973), עבור הפקה חטופה שהתקיימה ב-14 בפברואר ב"תיאטרון הגרמני" (Deutsches Theater) בברלין.
בארץ הועלה המחזה בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב בשנת 2004 בביצועם של תלמידי משחק שנה ג', בבימויו של משה פרלשטיין ובכיכובו של שרידי ג'בארין.
נפתלי נוסבוים
הרב נפתלי נוסבוים (נולד בה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948) הוא דיין, פוסק הלכה וראש ישיבה חסידי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בצרפת לשמעון יהודה ולרוזה (רודה), במשפחה מחסידות גור. בהיותו כבן שנה עלה עם הוריו לישראל. למד בישיבת בית מאיר בבני ברק. נישא לרחל, בתו של הרב ישראל גרוסמן, ראש ישיבת פינסק-קרלין. מתגורר בשכונת נווה צבי בירושלים.
בשנת תשמ"ז, עם הקמת בית הדין אהבת שלום, מונה לאב"ד. באותה שנה זכה בפרס "נזר הוראה" מטעם קרן אברהם הכהן, על שליטה בשולחן ערוך. בשנות ה-90 מונה לראש הישיבות חיי משה הגדולה והקטנה. הוא מוסר שיעור יומי בישיבה הגדולה ושיעור כללי בישיבה הקטנה. הרב נוסבוים הוא גם ראש ישיבה בישיבת טשיבין, שבה הוא מוסר שיעור לשיעור ג', ראש ישיבת שומרי אמונים, ומראשי ישיבת שער השמים.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מונה לאב"ד בבתי הדין החדשים "נתיבות חיים" ו"הישר והטוב", וכדיין חבר נשיאות בבית הדין "משפט שלום" של הרב ברוך שרגא. הוא מוסר שיעור בדף היומי בבית הכנסת אור הצפון ובבית הכנסת ביאלה בני ברק.
עיקר מומחיותו היא בדיני ממונות. מכהן כחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי, מפעל "שערי הוראה", ועד הרבנים לענייני צדקה, קרן "יגדיל תורה", וחבר בית דין "משמר התורה" לענייני צניעות.
חבר בוועדת הרבנים של תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס למגזר החרדי.
הרב נוסבוים הוא אב לשמונה ילדים. אחד מבניו נפטר בשנת 2010 ממחלה.
שלמה אלטון
שלמה אלטון (10 באפריל 1927 - 22 ביוני 1967) היה אלוף-משנה בצה"ל, כיהן כמפקד חטיבת גולני ומפקד בית הספר לקצינים, נפגע במהלך מלחמת ששת הימים ומת מפצעיו כשבועיים לאחר מכן.
קורות חייו.
אלטון נולד באיזמיר שבטורקיה, בנם של רחל ואברהם. התחנך בבית ספר "אליאנס" ובבית ספר למסחר. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל לבדו, במסגרת עליית הנוער. הצטרף להכשרה בשדה נחום ולאחר שנתיים עבר לגבעת ברנר במסגרת הכשרה מגויסת לפלמ"ח. בתחילת 1947 עבר קורס מ"כים בקיבוץ דליה, ופיקד על כיתה בגדוד 8 של חטיבת הנגב, תקופה בה איבטח הגדוד את קווי המים מניר עם לגבולות. לאחר קורס קצינים שימש אלטון כמפקד מחלקה בגדוד 8 וכמפקד פלוגת הסיור של גדוד 7 בחטיבה. באמצע שנות החמישים היה מפקד "המצודה" באילת. במלחמת סיני שימש אלטון כמפקד גדוד 13 (גדעון). הגדוד בפיקודו נלחם בקרב רפיח והבקיע את מתחם מוצבי הצבא המצרי בגזרה הצפון-מזרחית של צומת רפיח.
לאחר המלחמה נשלח לשליחות איסוף כספים במסגרת הבונדס בדרום אמריקה, והשלים את לימודי הבגרות. למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובבית הספר הגבוה למלחמה בצרפת, בה שהה במשך שנתיים. בשנת 1965 מונה למפקד חטיבת גולני. במהלך כהונתו בתפקיד שאף לשלב את כוחות החטיבה בפעולות התגמול והתעקש להשתתף בהן בעצמו. בשנת 1966 התמנה למפקד בית הספר לקצינים, במהלך מלחמת ששת הימים הצטרף למפקדת פיקוד הדרום כקצין אג"ם של הפיקוד. בתחילת הקרבות נפגע באורח קשה במהלך סיור ברצועת עזה ולאחר 17 ימים נפטר.
הניח אשה ושני ילדים.
דייוויד אי. קלי
אלן שינדלר ג'וניור
אלן שינדלר ג'וניור (באנגלית: .Allen R. Schindler, Jr, 13 בדצמבר 1969 - 27 באוקטובר 1992) היה קשר אמריקאי בדרגת נגד שלישי בצי האמריקני, וקורבן לפשע שנאה שנרצח בשל היותו הומוסקסואל. שינדלר נרצח בשירותים ציבוריים בעיר ססבו שבמחוז נגסאקי, באי קיושו שביפן, על ידי חברו לסיפון טרי מ. הלויי (Helvey) שביצע את הפשע יחד עם שותפו לעבירה, צ'ארלס וינס, במה שתואר בעיתונות כ"רצח ברוטלי".
המקרה הפך למייצג בדיון המתמשך בארצות הברית סביב מדיניות "אל תשאל, אל תספר", והוא הוזכר על ידי תומכים בביטול המדיניות, בין היתר בקמפיין הבחירות של ביל קלינטון. בעקבות האירוע הופק סרט בשם "Any Mother's Son" שיצא בשנת 1997, וזכה בפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
רקע.
אלן שינדלר ג'וניור בעיר שיקגו הייטס שבאילינוי, ארצות הברית, למשפחת אנשי הצי האמריקני. הוא שרת כאיש רדיו על ספינה אמפיבית בשם "USS Belleau Wood" במחוז נגסאקי, באי קיושו שביפן.
לפי עדויות של חבריו, שינדלר התלונן במאי ואפריל 1992 בפני מפקדיו על אלימות והטרדה על רקע הומופובי כלפיו, ותיאר השחתה של ציודו האישי והערות פוגעניות כמו "יש מתרומם על הספינה הזו והוא צריך למות". בעקבות ההתנכלויות החל שינדלר בהליכי עזיבה של הצי, אך בעקבות התעקשות מפקדיו נותר בשירות פעיל עד לתום הליכי העזיבה למרות היחס כלפיו ולמרות שחש כי הוא נתון בסכנה.
כאשר הספינה עליה שרת הפליגה מסן דייגו קליפורניה לעיר ססבו ביפן, היא עשתה עצירה קצרה בפרל הארבור שבהוואי. שינדלר החליט לבצע מתיחה ברשת הקשר של הספינה ושידר את האותיות "Q-T-2-B-S-T-R-8–2” (באנגלית נשמע כמו המשפט "חמוד מכדי להיות סטרייט"). בעקבות כך הוא הועמד לדין משמעתי, וביקש כי השימוע ייערך בדלתיים סגורות. בקשתו זו נדחתה, ולשימוע היו עדים יותר מ-200 איש. על שינדלר נגזר עונש של ריתוק, ונאסר עליו לעזוב את הספינה.
הרצח.
ב-27 באוקטובר 1992, נרצח אלן שינדלר ג'וניור על ידי חברו לסיפון טרי מ. הלויי (Helvey). הרצח בוצע בשירותים ציבוריים בפארק בססבו. לאחר הרצח השאיר הלויי את הגופה במקום, והיא נלקחה משם רק כאשר משמר החופים המקומי ועד הראייה המרכזי בפרשה הוציאו אותה מהמקום. הלויי הכה את שינדלר למוות בברוטליות כה קיצונית, עד שריטש אותו כמעט לחלוטין: לשינדלר היו לפחות ארבע פגיעות קטלניות בראש, בחזה ובבטן, כאשר ראשו היה מרוסק לחלוטין, איבר המין שלו היה כרות, צלעותיו רוסקו, ועל מצחו וחזהו נותרו סימני סוליית נעל. לפי תיאור המקרה, גופתו היה כה מרוטשת עד כי כמעט לא הייתה ניתנת לזיהוי. אחותו ואמו של שינדלר זיהו את גופתו לפי כתובת קעקע שהייתה על זרועו, שכן פניו הושחתו לחלוטין.
הצי האמריקני לא סיפק פרטים על אירוע הרצח, לא לתקשורת ולא למשפחתו של שינדלר. בצי הכחישו שהתקבלו תלונות מצד שינדלר על הטרדה ואיומים בטרם האירוע, וסירבו לחשוף את דו"ח הרצח של המשטרה היפנית המקומית.
המשפט.
במהלך המשפט הכחיש טרי מ. הלויי כי רצח את שינדלר בגלל שהיה הומוסקסואל, אך עדויות שהציגה התביעה הצבאית מחקירתו שנערכה יום אחרי הרצח, הוכיחו אחרת. החוקר ציטט את דברי הלווי מהחקירה לפיהם הוא "שונא הומוסקסואלים ונגעל מהם [...] איננו מתחרט על הרצח והיה עושה את זה שוב [...] והיה מגיע לשינדלר למות".
תחת ההאשמות המקוריות, עשוי היה הלויי לקבל עונש מוות, אך בשל עסקת טיעון במסגרה הודה ברצח, הופחת עונשו למאסר עולם. הוא מרצה את עונשו בבית כלא צבאי בפורט לוונוורת' שבטקסס. הקצין אשר הסתיר את הפרשה הודח מהצבא.
עגלת משטחים
עגלת משטחים היא מכונה הבנויה, על פי רוב, ממגבה הידראולי, ונועדה לסייע בשינוע משטחים למרחקים קצרים.
עגלות חשמליות מכילות מנוע עזר חשמלי כדי לאפשר שינוע והובלה של משטחים בקלות וללא מאמץ של המפעיל. הן בנויות ממזלג שנועד להיכנס תחת משטחים המתאימים למלגזות. תחת כל שן של המזלג מורכב גלגל בודד או צמד גלגלים. זוג גלגלים נוסף מורכב תחת בסיס העגלה, והוא בעל יכולת היגוי. היגוי העגלה מתבצע באמצעות זרוע מתכתית המחוברת לזוג הגלגלים. זרוע זו משמשת גם כידית הפעלה של המנגנון ההידראולי (המשאבה)(בחשמליות יש בדרך כלל משאבה חשמלית).
בדרך כלל, מזלג העגלה מתרומם לגובה נמוך יחסית – מספיק כדי להגביה את המשטח מהקרקע ולאפשר תנועה נוחה של העגלה. כושר ההרמה של העגלות עומד על מספר טונות (כ-2 טון)
אופן הפעולה.