ליילה מנסה לשכנע את מריאם להצטרף אליה ואל טאריק ולהימלט מקאבול, אך מריאם מסרבת, מסגירה את עצמה לטליבאן, מודה באשמת הרצח ומוצאת להורג, כדי שליילה תוכל להתחיל בחיים מאושרים עם אהובה ועם ילדיה.
חלק רביעי.
ליילה, טאריק, עזיזה וזלמאי משתכנים בפקיסטן וחיים שם חיים שלווים ומאושרים. אך אפגניסטן רודפת אותם, ובשנת 2003 (כמעט שנתיים לאחר שחרור אפגניסטן מידי הטליבאן על ידי הכוחות האמריקאים ובני בריתם) מחליטה המשפחה לחזור לקאבול. בדרכם לשם הם עוברים בעיר הראט, ושם מוצאת ליילה את מכתבו של ג'אליל למריאם, מכתב שבו הוא מתנצל על הדרך שנהג בה, מכתב המגלה אדם חלש שבכל זאת אהב את בתו, למרות הכול. ג'אליל שולח למריאם את הסרט שחלמה לראות - פינוקיו. ליילה מבקרת בבקתה הקטנה שבה התגוררה מריאם עם אימה וזוכה לחיזיון: מריאם הקטנה יושבת ליד שולחן ומשחקת. היא מרימה את עיניה ממשחקה ומזהה את ליילה.
המשפחה חוזרת לקאבול וליילה וטאריק עוזרים בשיפוץ בית היתומים שבו התגוררה עזיזה. ליילה הופכת למורה ומלמדת את היתומים פרסית. לליילה ולטאריק יהיה בקרוב תינוק נוסף, וכל המשפחה מציעה שמות שונים בשבילו: שמות של בנים בלבד מפני שאם תהיה זו בת, ברור ששמה יהיה מריאם.
סמואל אט'ו
יצחק ברנבלום
יצחק ברנבלום (26 באוגוסט 1903 - 18 באפריל 2000), ביוכימאי ישראלי שהיה מראשוני חוקרי הסרטן בישראל.
חייו.
ברנבלום נולד בביאליסטוק שבפולין ובינקותו עבר עם משפחתו לבלגיה. באנטוורפן הוא סיים את בית הספר העממי ובשנת 1914 עבר לאנגליה, שם סיים את לימודיו בבריסטול. בשנת 1920 הוא החל בלימודיו האקדמיים: תואר ראשון בפיזיולוגיה וביוכימיה (בהצטיינות, 1923) ותואר שני בכימיה (1926) באוניברסיטת לידס ודוקטורט (ברפואה (בהצטיינות), 1930, ובמדעים, 1936).
בשנים 1927–1936 היה ברנבלום עמית מחקר במחלקה לביולוגיה ניסויית וחקר הסרטן באוניברסיטת לידס. בסיום לימודיו הוא הצטרף לסגל בית הספר לפתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד, בו הועסק עד 1949 ובמסגרתו הוא עבד במרכז לחקר הסרטן (1938–1948). משנת 1948 היה ברנבלום עמית מחקר במרכז הלאומי לחקר הסרטן בארצות הברית, בו פעל עד עלייתו לישראל בשנת 1950.
בשנת 1949, בעת ביקור בישראל, הוזמן פרופ' ברנבלום להקים את המחלקה לביולוגיה ניסיונית במכון ויצמן. ב-17 בספטמבר 1950 עלה לישראל יחד עם משפחתו ואמנם, עמד בראש המחלקה עד לשנת 1971. באותן שנים הוא הרצה בתחום האונקולוגיה באוניברסיטה העברית. כמו כן הוא הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת טקסס (1966) ולמכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית (1971).
ברנבלום היה בעל שם בתחומו, בעיקר בעקבות מחקרו משנת 1941 (באוניברסיטת אוקספורד) בו נמצא שמחלת הסרטן מתפתחת בתהליך רב שלבי ולכל שלב מאפיינים ייחודיים. ברנבלום הגדיר שני שלבים עיקריים בתהליך להם קרא בשמות "initation" ו-"promotion". מחקרו זה שימש בסיס לתאוריה הכוללת של התפתחות גידולים בבני אדם.
עבודתו זיכתה אותו בפרס ישראל למדעי החיים (1974), בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1959), בפרס רוטשילד לביולוגיה (1966) ובאותות הוקרה מאגודות מחקר ואקדמיות לאומיות למדע ברחבי העולם.
בישראל היה ברנבלום חבר המועצה הלאומית למחקר (1952–1959), יו"ר האגודה הישראלית לסרטן (1955–1975), חבר המועצה להשכלה גבוהה (1958–1960) וחבר מייסד של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1959).
ברנבלום היה נשוי לדוריס לינה ברנשטיין (1904–1985) ואב לשתי בנות.
יוחנן הדמשקאי
היינה ואן חיזכם
היינה ואן חיזכם (בפלמית: Hayne van Ghizeghem; סביבות 1445–1472 או מאוחר יותר). היה מלחין פלמי מן האסכולה הבורגונדית של ראשית תקופת הרנסאנס. קרוב לוודאי, שנולד בחיזכם (סמוך לגנט בבלגיה של ימינו) וייתכן שמת במצור על בוביי.
חייו.
רבות מיצירותיו שרדו, אבל על חייו ידוע מעט מאוד. הרוזן שארל משארולה (שהיה בהמשך לשארל האמיץ) עמד בשלב מוקדם על כישרונו, כפי שמעיד רישום המתעד מינוי שלו למורה מטעמו של שארל; ב-1467 הוא מופיע ברשומות התעסוקה הבורגונדיות כזמר. נוסף לכך, שמו נזכר לצד שמותיהם של אדריאן באזין ואנטואן בינואה כ"משורר ומשרת אישי" לשארל, אות למעמדו המיוחד בחצר.
נוסף לשירותו בתפקידי זמר ומלחין, נראה ששירת גם כחייל, כפי שעולה מתיעוד של קניית ציוד צבאי בשבילו, לפני המערכה שאסר שארל על ליאז'. שארל לקח איתו את המוזיקאים שלו למלחמותיו, כיון שאהב מוזיקה לא פחות ממלחמה ותבע בידור. מכל מקום, היינה היה היחיד בין המוזיקאים המפורסמים של שארל, שעליו ידוע כי לבש מדים. ידוע שהיה במצור על בוביי ב-1472, שם הוכרע הקרב בנסיגתו של שארל מפני הצרפתים ובמשך זמן רב סברו החוקרים, שהיינה נהרג באותו קרב. ואולם מחקר עדכני ביצירותיו ששרדו מצביע על האפשרות, שאחדות מהן נוצרו אחרי 1472, בעיקר משום שהן מגלות התפתחות סגנונית מעבר למה שנראה באחה שנכתבו בוודאות ב-1472 או קודם לכן. מחקר עכשווי גורס, שייתכן והיינה יצא בשלום מן המצור ועבר לעבוד בחצר מלך צרפת. העובדה, שזמר ומלחין ידוע-שם כזה עבד קודם אצל יריבתה המרה של צרפת הייתה עברה שקל למחול עליה, שכן מוזיקאים בורגונדיים בתקופה ההיא נהנו מהערכה רמה מאוד.
היינה מוכר בעיקר כמלחין שאנסונים, רובם רונדו. שניים מהם, בעיקר - Allez regrets ו-De tous biens plaine זכו לפרסום רב כל כך באירופה של סוף המאה ה-15, עד שהופיעו ב-25 מקורות נפרדים, רבים מהם מן הזמן שלפני המצאת הדפוס, ושימשו חומר מקור להרבה יצירות של מלחינים אחרים בתקופות מאוחרות יותר. כמעט כל יצירותיו כתובות לשלושה קולות; הן פשוטות ובעלות מרקם ברור, כדרך האסכולה הבורגונדית; הקו המלודי נמצא בקול הגבוה ביותר.
אחד-עשר קטעים אפשר לשייך בוודאות גמורה להיינה, אך יש עוד יצירות רבות בסגנון דומה, שסווגו כ"אנונימיות" וגם הן עשויות להיות גם הן פרי עטו.
קולומבוס קרו
מועדון הכדורגל קולומבוס קרו (באנגלית: Columbus Crew Soccer Club או Columbus Crew SC - (ה)צוות (של) קולומבוס) היא קבוצת כדורגל מהעיר קולומבוס, בירת אוהיו המשחקת בליגת ה-MLS. הקבוצה הייתה בבעלותו של למאר האנט עד למותו בשנת 2006, ולאחר מכן היא עברה לניהולו של בנו, קלארק. בשנת 2013 הפך אנתוני פריקורט למשקיע הראשי של הקבוצה, אך עקב ניסיונו להעביר את הפרנצ'ייז לאוסטין, קמה מחאה בקולומבוס, ולבסוף הקבוצה עברה לניהולה של קבוצת אנשי עסקים מקומית.
נכון להיום, מגרשה הביתי של הקבוצה הוא Lower.com פילד (נקרא על שם חברת נדל״ן מקומית שרכשה את זכויות השם לאצטדיון). ממאי 1999 ועד יוני 2021, שימש אצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שהיה מיועד לכדורגל בלבד, כמגרשה הביתי של הקרו.
היסטוריה.
קולומבוס קרו היא הקבוצה הוותיקה ביותר ב-MLS, שכן היא הייתה הראשונה שהצליחה להגיע לרף 10,000 המינויים העונתיים הנדרשים, על מנת להצטרף לליגה. הקבוצה החלה את משחקיה בליגה כבר בשנת 1996, עונת הייסוד של ה-MLS. עד לשנת 1998 שיחקה הקבוצה במגרשה הביתי הישן, אצטדיון אוהיו, ומשנת 1999 ועד 2021 היא שיחקה באצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שיועד לכדורגל בלבד. לאחר המעבר לאצטדיונה החדש, Lower.com פילד, שונה שמו של אצטדיון מפרה והוא נקרא כעת Historic Crew Stadium.
מחאת SaveTheCrew#.
ב-17 באוקטובר 2017, הכריז נשיא הקבוצה, אנתוני פריקורט, על כוונתו להעתיק את הקבוצה מאוהיו לאוסטין, בירת טקסס. אחת הסיבות לבחירה דווקא באוסטין, הייתה היותה העיר האמריקנית היחידה עם אוכלוסייה של מעל 500,000 תושבים, ללא קבוצת ספורט מקצוענית. טענות נוספות שהועלו כדי להצדיק את המעבר הייתה הירידה במכירת הכרטיסים העונתיים (אל מתחת לרף המינימום – 10,000 מנויים לעונה), והעובדה שאצטדיון מפרה לא היה ממוקם ליד הדאונטאון של קולומבוס.
בעקבות הצהרתו של פריקורט על המעבר המתוכנן של הקרו לאוסטין, החלו אוהדי הקבוצה בקמפיין נרחב ברשתות החברתיות עם האשטאג SaveTheCrew#, ואף השיקו את אינטרנט ייעודי לקמפיין. בנוסף לרכישה מאסיבית של כרטיסים עונתיים, על מנת להחזיר את הקבוצה לרף 10,000 המנויים הנדרש, פעילי המחאה עירבו גורמי ממשל בעיר קולומבוס עצמה, ואף ניסו להשפיע על תוצאות ההצבעה של מועצת העיר אוסטין, בניסיון להביא את חבריה לדחות את הרעיון.
לאחר שהניסיון כשל, ופריקורט השיג רוב במועצת העיר של אוסטין להמשך המהלך, פנו פעילי המחאה לאפיק המשפטי, ותבעו את פריקורט ואת הקומישינר של ה-MLS, דון גרבר, בבית משפט באוהיו. בסיס התביעה הסתמך על חוק מקומי במדינת אוהיו (משנת 1996) הדורש מכל אדם המשתמש במשאבים ציבוריים או בכספי ציבור של המדינה לצורך מימון חלקי (או מלא) של קבוצת ספורט, המעוניין להעתיק קבוצה מקומית לעיר או למדינה אחרת, להצהיר על כוונותיו לפחות חצי שנה בטרם תחילת הליך העתקת הקבוצה. זו הייתה הפעם הראשונה שחוק זה, שנחקק עקב מעבר הקליבלנד בראונס לבולטימור, בשנת 1995, הועמד למבחן בבית המשפט.
לבסוף הושגה פשרה לפיה הקרו תישאר בקולומבוס, ותעבור לבעלות של חברת אנשי עסקים מקומיים מאוהיו (ביניהם הבעלים של הקליבלנד בראונס), בעוד פריקורט יוכל להמשיך בפרויקט בו הוא החל באוסטין, והקבוצה הצטרפה לליגה בעונת 2021 כחלק מהרחבה של ה-MLS. בנוסף, אישרה מועצת העיר קולומבוס בניית אצטדיון חדש לקבוצה, באזור הדאונטאון, בו ממוקמים בין היתר גם מגרש הבייסבול Huntington Park, והיכל Nationwide Arena (המשמש את קבוצת ההוקי קולומבוס בלו ג'אקטס).
הישגים מקומיים.
קולומבוס קרו זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 2002, אז זכתה בגביע ארצות הברית הפתוח על שם למאר האנט, מקים המועדון.