לימוניט (Limonite או Ferric Hydroxide) הוא מינרל צהבהב-חום וכבד, שנוסחתו FeO(OH) · nH2O. נוסחה זו לא מדויקת ולימוניט מכיל לעיתים כמויות משתנות של תחמוצות לעומת הידרוקסילים.
יחד עם המטיט ומגנטיט, לימוניט הוא אחד מתחמוצות הברזל. לימוניט הוא לא מינרל "אמיתי", אלא תערובת של מינרלים אחרים כמו HFeO2 ו-KFe3(OH)6(SO4)2. לימוניט נמצא בעיקר בתוך או ליד ברזל מחומצן או מרבצי מתכות אחרות.
מקור השם לימוניט הוא במילה היוונית ל"אדמת מרעה", מכיוון שהוא מופיע לעיתים באחו ומרחבים אחרים.
לימוניט הוא מינרל פסאודומורפי, כלומר, הוא יכול להתגבש בתבנית של מינרל שקדם לו (פיריט לדוגמה) ולהישאר בצורה הגבישית החיצונית שלו. במקרים רבים גביש לימוניט נערך בצורת תחמוצות ברזל אחרות כמו המטיט, מגנטיט, פיריט או סידריט.
בסולם מוס, קשיחותו של לימוניט נעה בין 4-5.5. צפיפותו נעה בין 2.9-4.3 .
שימושי הלימוניט.
ללימוניט מספר שימושים:
סמר
סָמָר הוא קיבוץ השומר הצעיר בערבה בקרבת העיר אילת השייך למועצה אזורית חבל אילות. היישוב הוקם בשנת 1976 על ידי גרעין שהורכב מבני משקים שהעדיפו מסגרת קיבוצית שונה מזו שגדלו בה. שמו נגזר משמו של צמח בר הגדל באזור הערבה ובים המלח.
סמר הוא אחד הקיבוצים היחידים המקיימים אורח חיים קיבוצי ושיתופי. כמו כן, סמר הוא הקיבוץ היחידי בו קיימת קופה שיתופית פתוחה, ואין הקצבה כספית לכל משפחה. במקום זאת, כל חבר קיבוץ יכול להוציא מהקופה כל סכום בו הוא מעוניין, ולהכניס אליה את ההכנסה שלו (אין הגבלה להוצאה ולהכנסה של כל חבר).
נוסף לכך, בקיבוץ אין מנהלי עבודה, כך שכל אחד יכול לעבוד כל כמות שעות, על פי החלטתו האישית.
משק הקיבוץ מבוסס בעיקר על ייצוא תמרים אורגניים לחו"ל, רפת (החלב נמכר לקיבוץ יטבתה), ועוד.
בבעלות הקיבוץ נמצאות האדמות של שיטים הנמצאות על כביש 40 צפונית לצומת שיזפון, שם פועל מתחם לאירוח פסטיבלים, סדנאות, אירועים וקבוצות. במקום חיה קהילה קטנה של כ-30 אנשים המפעילה ומתחזקת את המתחם והאירועים המתקיימים בו. בעבר פעל בשיטים "אשרם במדבר".
בקיבוץ, מתקן ליצור חשמל מאנרגיה סולרית בשיטת מגדל שמש. אור השמש מרוכז על ידי הליוסטטים המעבירים את האנרגיה לקולטן הנמצא בראש המגדל. כיום המגדל כבר לא פועל מכיוון שהמפעיל החיצוני פשט את הרגל.
שהחיינו
נאות סמדר
נְאוֹת סְמָדַר הוא קיבוץ בדרום הערבה סמוך לצומת שיזפון, על כביש 40, השייך למועצה אזורית חבל אילות. הקיבוץ חבר בתק"ם. הקיבוץ הוקם כהיאחזות "שזפון" בשנת 1980, ולאחר שלא הצליח להתרומם התיישב בו בשנת 1989 גרעין נאות סמדר שהקימו בו יישוב סביב הנושא האקולוגי - אורגני. היישוב משתרע על שטח של כ-800 דונם.
היסטוריה.
תקופת שזפון.
קיבוץ שזפון עלה על הקרקע בספטמבר 1980 על ידי גרעיני נח"ל. המתיישבים הראשונים במקום היו גרעין "זימרן" של תנועת הצופים, מחזור ע"ג, גיוס 1979, שלימים התיישבו בקטורה, שהחזיקו במקום כהיאחזות נח"ל לפני שהונח קו המים ליישוב ולפני שהיה אפילו חשמל (אף לא מגנרטור).
גרעיני נח"ל נוספים שאכלסו את קיבוץ שזפון בשנותיו הראשונות היו:
גרעיני ראם, אשד, ערבה ופרא עברו הכשרה בשל"ת מוקדם בקיבוץ נצר סרני, אשר היה לקיבוץ האומן של שזפון.
בראשית דרכו נקרא הקיבוץ, שהיה היישוב השישי של התק"ם בערבה, "ערבה 6". בעת פינוי היישובים בסיני, הועבר חלק מהציוד שפורק בסיני לקיבוץ שיזפון, כולל מגרש הכדורסל שלו. נדמה כי שזפון היה הקיבוץ האחרון בישראל שהוקם ונוהל כולו על ידי בני גרעיני נח"ל, ובעיקר מבני גרעין ראשית וראם. שני גרעינים אלה אף סייעו בהקמתם ובנייתם של היישובים הסמוכים לשיזפון: נוה חריף ושיטים, ולקחו חלק בהקמת מחנות הצבא שבאזור, ובנטיעת חורשות דרך (לימנים) ביחד עם קק"ל. חורשות אלו עדיין ניכרות באזור.
חברי הגרעין הקימו גינות נוי, נטעו מטע תמרים וגידלו ירקות, בעיקר בצל ומלונים, ופרחים. בנוסף בנו את בתי המגורים ומבני הציבור במקום, סללו שבילים, עבדו ביערנות. התושבים החזיקו מזנון דרכים בצומת שזפון, ששכן לראשונה באוטובוס נטוש, ושימש את הפועלים שעסקו בבניית מחנות הצבא, חיילים ומעט המטיילים שבחרו בדרך זו בדרכם לאילת. כן הפעילו התושבים מזנון בנמל התעופה עובדה. ביוזמת בני הגרעינים הוקם בשיזפון לול תרנגולות ענק ומודרני, שהיה בזמנו אחד מחמשת הלולים הגדולים בישראל, וניטעו חורשות נוי סביב היישוב.
תוכנית אכלוס היישוב שהיה מבוסס על השארות בני הגרעין במקום לאחר שירותם הצבאי לא הצליח ובספטמבר 1988 לאחר שנותרו בו רק 15 בני אדם הוחלט לפנותו ולהחזיקו על ידי צעירים בשנת שירות עד למציאת מתיישבים אחרים שיתיישבו בו. חלק מיחידות הדיור הריקות הועברו להר עמשא.
הקמת נאות סמדר.
הקיבוץ הוקם מחדש בקיץ 1989 על ידי קבוצת חברים מירושלים בעלי מקצועות חופשיים שעזבו את העיר והתיישבו בנגב על מנת להקים קהילה לומדת שליבה מכוון לשיתוף פעולה בין אדם לחברו ולסביבתו. היישוב הוא יישוב אורגני עם התייחסות לתחום האקולוגי הכוללת חקלאות אורגנית, בנייה מדברית, מיחזור והשבת מים. הקיבוץ נקרא על שמה של סמדר ספרא, מגרעין המייסדים של המקום, שנהרגה בתאונת דרכים באוגוסט 1981.
הקיבוץ כיום.
במקום כ-200 חברים המתפרנסים בעיקר מחקלאות אורגנית ותוצריה: כרמים, זיתים, תמרים, עיזים, יין, שמן וגבינות. התוצרת החקלאית של הקיבוץ נמכרת ברשתות השיווק ובחנויות טבע ברחבי הארץ. הקיבוץ עוסק בבנייה מדברית מגוונת, הכוללת מגדלי צינון פסיבי, לבני בוץ, בנייה בבלות קש ועוד. ברחבי הקיבוץ מפוזרים מבנים רבים הבולטים באסתטיקה המיוחדת שלהם ושנבנו במהלך השנים על ידי אנשי המקום, העוסקים גם בבניה מחוץ לתחומי היישוב לפרנסתם. בתחומי האומנות והיצירה מתקיימים במקום כמה מפעלים: סדנאות אומנות של בית האומנויות שתוצריהן נמכרים במקום, ובית מלאכה למוצרים אדריכליים לבניין, המייצר גם שולחנות טרצו. מדי יום מתקיימים בנאות סמדר סיורים מודרכים, הכוללים ביקור בבית האמנויות וביקב.
פונדק נאות סמדר היושב בצומת שיזפון הוא מסעדת דרכים צמחונית ובית קפה, וחנות המפעל של מוצרי נאות סמדר.
הקיבוץ קולט מתנדבים.
אורח החיים.
אורח החיים בקיבוץ מתנהל מתוך כוונה לקיים קהילה לומדת. הקהילה מעלה שאלות לדיון כמו: "האם אדם יכול להבין את עצמו דרך שיתוף פעולה עם אחרים? האם אפשר לחיות חיים שאינם רק למען עצמי, מתוך כוונה לקחת אחריות על חיי?" בנאות סמדר אין אידאולוגיה ואין ניסיון להקים קהילה אוטופית. מציאות החיים היומיומית היא שדה הלימוד, ואין תורה או דרך לחיים. עם זאת, ודבריהם של קרישנמורטי, גורדייף, אקהרט טולה ואחרים נקראים כאן מדי פעם. יוסף ספרא, האיש בעל החזון, אסף סביב הנושאים האלה אנשים בירושלים ויזם את הקמת נאות סמדר, טיפח בנאות סמדר קו של התרחקות מסמכויות רוחניות ומיסטיקות למיניהן, על מנת להיצמד לכנות בלתי מתפשרת, במהלך החיים עצמם. הוא סירב להיות מורה רוחני, והחיים בנאות סמדר, ממשיכים במסלולם זה. ספרא הלך לעולמו בשנת 2003. קבלת ההחלטות בקיבוץ מתקבלות בקונצנזוס.
בשנת 2019 יצא הסרט התיעודי "האושר המוחלט", של אביב אור משולם, בו מתארות נשים שהיו חברות הקיבוץ, את החיים בקיבוץ כ"כת לכל דבר ועניין".
גרופית
גְּרוֹפִית הוא קיבוץ בערבה הדרומית הנמצא כ-53 ק"מ מצפון לעיר אילת ושייך למועצה האזורית חבל אילות. היישוב הוקם בשנת 1963 כהיאחזות נח"ל וקיבל את שמו מהשם הערבי של נחל גרופית. ב-24 בנובמבר 1966 אוזרח הקיבוץ ואוכלס על ידי אזרחים בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד.
שם הקיבוץ פירושו ענף צעיר שנכרת מעיקרו של עץ זית או שיקמה לשם נטיעה חדשה (עיינו בערך ייחור).
היסטוריה.
הקמה.
מספר שנים אחרי הקמת יטבתה החלו אנשיה ללחוץ על הקמת יישוב נוסף לידם, כדי להקל על הבדידות.
בסקר קרקע שנערך על ידי משרד החקלאות נמצאו צפונה ליטבתה 8,000 דונם ראויים לעיבוד חקלאי ומי תהום שלהערכת מומחי תה"ל הספיקו להקמת שלושה יישובים חדשים. את הנקודה ראשונה הוחלט להקים על גבעה חמישה קילומטר צפונית ליטבתה. במהלך אותה שנה התקיימו דיונים בתנועה המיישבת איחוד הקבוצות והקיבוצים האם להקים יישוב חדש בערבה או להעדיף הפנית כח אדם המצטרף לתנועה לחיזוק יישובים קיימים. ביולי 1963 קבלה מזכירות האיחוד החלטה להקים יישוב חדש במטרה לחזק את ההתיישבות בערבה הדרומית. בדיונים שהתקיימו עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות סוכם שתוקם במקום היאחזות שתכשיר את המקום לקראת יישוב הקבע. הנח"ל נקרא למלא את המשימה.
הקרן הקיימת לישראל החלה בהכשרת קרקע במקום. בתחילה הוכשרו כשלוש מאות ושמונים דונם לגידולים שונים ובמקביל הוחל ביישור הגבעה והכשרתה לבניה. בשל הקשיים שהתעוררו בהכשרת הגבעה הוחלט להקים מחנה זמני מדרום לגבעה ועם גמר היישור והקמת מבני קבע להיאחזות לעלות למעלה.
בחודש ספטמבר 1963 עלה חיל חלוץ למחנה הזמני והקים צריפים ראשונים ששימשו חדר אוכל מטבח ומבנים נוספים. חברי יטבתה החלו בהכנת השטחים החקלאיים והכנתם לחברי הגרעינים שיגיעו להיאחזות.
טקס העלייה של ההיאחזות הכ"ט של הנח"ל על הקרקע נערך ב-26 בנובמבר 1963 בנוכחות הרמטכ"ל צבי צור, סגנו יצחק רבין, דויד בן-גוריון, אברהם הרצפלד מהמרכז החקלאי, סנטה יוספטל מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים וסגן שר הביטחון שמעון פרס. בטקס העלייה ציין הרמטכ"ל "שכל היאחזות מהווה נדבך נוסף בפעלו של הנח"ל והוכחה לכך שצה"ל הוא לא רק צבא לוחם אלא צבא בונה ומיישב".
הגרעינים הראשונים בהיאחזות היו גרעין יגב לכפר עזה ושלהבת לברור חיל.
הווי החיים בהיאחזות.