הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-191, והועמדה תחת פיקוד זיגפריד מכולץ. הדיוויזיה הוצבה בגזרה שבין בולון לאטאפלה, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי. באוגוסט 1944 נסוגה הדיוויזיה לעבר פריז, ומשם לעבר בריסל. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה באזור אאכן, והשתתפה בקרב על אאכן. ב-5 בדצמבר צורפו לדיוויזיה שרידי דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-246, וב-18 בדצמבר הוקם על בסיס הדיוויזיה קורפוס הפאנצר ה-7.
נפת עזה
שיקגו Justice
גוטפריד ואן סוויטן
גוטפריד פרייהר ואן סוויטן (בהולנדית: Gottfried, Freiherr van Swieten; 29 באוקטובר 1733 - 29 במרץ 1803) היה דיפלומט, פוליטיקאי, מוזיקאי, מנהל הספרייה הקיסרית של ממלכת הבסבורג ופטרונם של מוצרט, היידן ובטהובן.
תולדות חייו.
נולד בליידן שבהולנד. אביו, חרארד ואן סוויטן, היה רופא שנקרא בשנת 1745 להגיע לווינה על מנת למלא את משרת הרופא האישי של הקיסרית מריה תרזה, כך עברה המשפחה לווינה בהיות גוטפריד כבן 11. הוא התחנך בבית הספר הישועי הקיסרי ה"תרזיאום", שם הוכשר כדיפלומט. הוא שירת כאיש סגל בבריסל (1755–1757), פריז (1760–1763) וורשה (1763–1764) ולבסוף כשגריר בחצרו של פרידריך הגדול בברלין (1770-1777). בנוסף לניהול משא ומתן בעת חלוקת פולין הראשונה (1772), גילה ואן סוויטן עניין בעיקר במוזיקה, הן כמאזין, הן כתלמיד (בין היתר למד אצל יוהאן פיליפ קירנברגר, שהיה תלמידו של יוהאן סבסטיאן באך), הן כאמרגנם של קרל פיליפ עמנואל באך ווילהלם פרידמן באך, והן כאספן כתבי יד של תווים מאת באך האב והנדל. בפריז הלחין שלוש אופרות קומיות ושש סימפוניות, אותן העריך היידן במילים "נוקשות, כמוהו-עצמו".
ב-1777 ירש את משרתו של אביו כמנהל הספרייה הקיסרית, תפקיד אותו מילא עד מותו. הוא תרם לספרייה אוסף של ספרות מדעית וכן ספרייה מוזיקלית חשובה. כמו כן שכלל ואן סוויטן את הקטלוג הספרייתי מבוסס-הכרטיסיות (על בסיס קטלוג הכרטיסיות שהמציא קארל לינאוס ב-1760), קטלוג המאפשר עדכון שוטף ומדויק של המצאי הספרייתי, תוך שמירה על יכולת חיפוש מהיר (בניגוד לחוברות שהיו נהוגות עד אז לשם קטלוג המצאי).
ב-1780 מינה אותו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לחבר מועצת המדינה ומנהל ועדת החינוך הממלכתית (ובכך למעשה למוציא לפועל של כתב הסובלנות). ב-1784 הציע ואן סיוויטן לחוקק באוסטריה חוק זכויות יוצרים, בעקבות הדוגמה הבריטית, אך הקיסר לא תמך בהצעת החוק. ב-5 בדצמבר 1791 פוטר ואן סוויטן מחברותו במועצת המדינה על ידי לאופולד השני, אחיו ויורשו של הקיסר יוזף. במקרה היה זה גם יום פטירתו של מוצרט.
פטרונם של מוזיקאים.
ואן סוויטן זכור במיוחד כפטרונם של שלושת המלחינים הדגולים ביותר של התקופה הקלאסית: מוצרט, היידן ובטהובן. בפרט דרך הזמנת יצירות ותשלום בלתי-סדיר של "טיפים".
מוצרט.
ואן סוויטן פגש לראשונה את מוצרט הצעיר ב-1767 כאשר זה היה בן 11, במסגרת מסע ההופעות שלו ושל אחותו כילדי פלא. ואן סוויטן ניסה לקדם את האופרה הבוסרית של מוצרט הצעיר, " La Finta Semplice" ומימן את מסע ההופעות של לאופולד מוצרט וילדיו. עם השתקעותו של מוצרט בווינה ב-1781, היה ואן סוויטן בין מאזיניו בקונצרטים שהתקיימו בסלונים, וקידם את העלאת האופרה "החטיפה מן ההרמון" על הבמה. באותה עת הזמין ואן סוויטן את מוצרט לבקר אותו באופן קבוע ולעיין בדפי התווים של באך והנדל שהביא עמו מברלין ולהאזין ליצירותיהם. לפי מכתב שכתב מוצרט לאביו ב-10 באפריל 1782, הוא נהג לבקר את ואן סוויטן כל יום ראשון בשעה 12:00.
ב-1786 הקים ואן סוויטן את ה-"Gesellschaft der Associierten", אגודה של אצילים אוהבי-מוזיקה, במטרה להעלות קונצרטים, בעיקר מיצירות הנדל ובאך, על במה גדולה באולם רחב-ידיים. תחילה הועלו הקונצרטים באולם הגדול של הספרייה הקיסרית ולאחר מכן בבורגתיאטר ובאולם יאן (Jahn'sche Saal). המנצח על חלק מקונצרטים אלה ב-1788 היה מוצרט. מוצרט גם תזמר מחדש בעבור במה זו את האורטוריה משיח מאת הנדל לביצוע קונצרטנטי. המשכורת שקיבל מוצרט עבור משרה זו הייתה משענת כלכלית חשובה עבורו בשנים אלה. ואן סוויטן אף דאג לסידורי ההלוויה של מוצרט, אם כי אלפרד איינשטיין טען שבשל קמצנותו של ואן סוויטן נטמן מוצרט בקבר אחים ציבורי. ב-2 בינואר 1793 ארגן ואן סוויטן קונצרט צדקה בו נוגן הרקוויאם של מוצרט, שכל הכנסותיו הוקדשו לאלמנת המלחין, קונסטנצה מוצרט.
היידן.
בשנת 1790, עם מות פטרונו, ניקולאוס אסטרהאזי ופיטורי רוב הסגל המוזיקלי, הוצא היידן לגמלאות והפך למוזיקאי עצמאי. ב-1795 החל היידן לשתף פעולה עם ואן סוויטן בהפקת אורטוריות עבורן ערך, תרגם או חיבר ואן סוויטן את הליברית. היידן נעזר בואן סוויטן על-מנת ליצור את הגרסה הכוראלית של היצירה האינסטרומנטלית "שבע המילים האחרונות של ישו על הצלב"
אשר היידן כתב בגרסה תזמורתית כבר ב-1786. ב-1798 תרגם ואן סוויטן מאנגלית לגרמנית את הטקסט של האורטוריה "בריאת העולם" עבור העלאתה בווינה. בעקבות הצלחת האורטוריה ביקש ואן סוויטן מהיידן לחבר אורטוריה נוספת, "העונות" (1801), עבורה חיבר ואן סוויטן את הליברית בעצמו. באופן לא-טיפוסי היה הליברית שחיבר חילוני, ועסק בתמונות מחיי כפר.
בטהובן.
ואן סוויטן תמך בבטהובן בשנותיו הראשונות של המלחין בווינה. כמו מוצרט, הוזמן גם בטהובן החל מ-1793 לערך, לבקר את ואן סוויטן בביתו ולהשתתף בחוג המוזיקלי ליצירות באך והנדל. לפי עדותו של אנטון שינדלר, סירבו הנוכחים להתפזר לפני שבטהובן ניגן בפסנתר כמה פוגות מאת באך. ב-1801 הקדיש בטהובן את הסימפוניה הראשונה שלו לוואן סוויטן.
בתרבות.
בסרט אמדאוס מגלם את דמותו השחקן ג'ונתן מור (Jonathan Moore).
עבדאללה אנצארי
שיח' אבו אסמאעיל עבדאללה אל-הראווי אל-אנצארי (בערבית: ابواسماعیل عبدالله الهروى الانصاري) או ח'וואג'ה עבדאללה אנצארי (בפרסית: خواجه عبدالله انصاری), מוכר גם בשם פִּיר-י הראת (בפרסית: پیر هرات, החכם מהראת) (1006–1088) היה מיסטיקן פרסי מוסלמי מפורסם  שחי במאה ה-11 בהראת (כיום באפגניסטן). נחשב לאחת הדמויות הבולטות בח'וראסאן של המאה ה-11: פרשן קוראן, אספן מסורות, איש פולמוס ומורה רוחני, שהיה ידוע בכישורי הנאום והשירה שלו בפרסית ובערבית.
קורות חייו.
אנצארי נולד בכוהנדז, המצודה הישנה של הראת, ב-4 במאי 1006. אביו, אבו מנצור, היה בעל חנות אשר שהה חלק מנעוריו בבלח'. הוא היה צאצאו של אבו איוב אל-אנצארי, אחד מחברי הנביא. כשהיה אנצארי צעיר, עזב אביו את הבית וחזר לבלח'. אנצארי הצעיר היה תחת חסותם של יחיא בן עמאר שיבאני ושיח' עמו, צופי נודד ורב השפעה. בנעוריו פגש את מוחמד טאקי סג'סתאני, צופי שהשתייך לאסכולה החנבלית, ובעקבותיו נהג גם אנצארי בהתאם לאסכולה זו.
אנצארי היה גם תלמידו של שיח' אבו אל-חסן ח'רקאני, מדריך צופי שטען כי הוא תלמידו הרוחני של באיזיד בסטאמי. אנצארי זכה לפרסום ולתלמידים רבים, ולמרות גילו הצעיר גם מבוגרים ומנוסים ממנו שמעו לו ולהוראותיו. דבר זה השתנה עם פלישת הסלג'וקים לעיר, אז נאסר עליו להמשיך וללמד. במשך שנתיים (1041–1043) שהה אנצארי במעין בידוד, וכשחזר להראת התמקד בפרשנות קוראן, עיסוק בו התמיד במשך כל ימיו אך מעולם לא השלים.
לקראת סוף חייו, אנצארי איבד את הראייה בשתי עיניו אך המשיך ללמד עד מותו בגיל 85. הוא הכתיב את חיבוריו למזכירו ולתלמידיו, וכך המשיך ללמד. הוא נפטר ב-8 במרץ 1089. מבנה הקבר שלו בהראת, שנבנה במהלך התקופה הטימורית, הוא אתר עלייה לרגל פופולרי.
כתביו.
אנצארי כתב ספרים רבים בפרסית ובערבית בנושאי מיסטיקה ופילוסופיה, חדית', היסטוריה וביוגרפיה (עלם אל-אנסאב). חיבורו המפורסם ביותר הוא מונאג'את נאמה (ספר התפילות), אשר נחשב ליצירת מופת של הספרות הפרסית. לאחר מותו, אמירות רבות שלו, שהועברו על ידי תלמידיו, יחד עם אמירות נוספות מכתביו נכללו בחיבורו המפורסם של אל-מַיְבּוּדי כַּשְף אל-אסראר (גילוי הסודות). החיבור הזה הוא מבין התפסירים הצופיים המוקדמים של הקוראן.
המשפטן החנבלי אבן קיום אל-ג'ווזיה כתב חיבור פרשני ארוך על מסה בשם מַדארִג' א-סאלִכּין שכתב אנצארי. בחיבור אחר שלו, מכנה אבן קיום אל-ג'ווזיה את אנצארי בכינוי הכבוד "שיח' אל-אסלאם".
סיפור אביגיל
דוד ואביגיל
סיפור דוד ואביגיל
הדיוויזיה ה-48 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-48 (בגרמנית: 48. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-171, שהוקמה ב-1 באוקטובר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל קספר. הדיוויזיה הוצבה באזור אוסטנדה, ולאחר הפלישה לנורמנדי הועברה לצרפת, שם לחמה במהלך המערכה בנורמנדי. בספטמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על לורן, ובנובמבר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה. בדצמבר אורגנה הדיוויזיה מחדש על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-559, ולאחר מכן הועברה הדיוויזיה לסלובקיה. באפריל 1945 לחמה הדיוויזיה במתקפת וינה כחלק מהארמייה השמינית, וב-1 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
שיקגו (זיכיון סדרות)
נבחרת אנדורה בכדורסל
נבחרת אנדורה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אנדורה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. נבחרת אנדורה מדורגת במקום ה-88 ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים.
טטיאנה זטולובסקיה
טטיאנה יעקובלבנה זטולובסקיה (ברוסית: Татьяна Яковлевна Затуловская; 8 בדצמבר 1935 באקו, ברית המועצות (כיום באזרבייג'ן) - 2 ביולי 2017 אשקלון) הייתה שחמטאית סובייטית-רוסיה-ישראלית, ממוצא יהודי, בדרגת רב-אמן לנשים.