בחורף 1840 ביקשה עדת ההיכל לעבור לבניין חדש, גדול יותר, וב-1841 פורסם סידור תפילה נוסף, שהיה אמור להתקבל בכל גרמניה. הספר היה מקיף יותר, והכיל את ברכות לכל ימי השנה ולא רק לשבתות ולמועדים. המחברים כיוונו לקבל חלק מהביקורת שהוטחה ב-1818, ומבחינות מסוימות היה הנוסח מסורתי יותר. במקביל, המגמה האידאולוגית שמאחוריו הייתה צלולה בהרבה, ונערכו שינויים גם בעניינים כמו תחיית המתים. לנוכח התפתחות זו הפר ברנייס את חוזהו ופרסם ב-16 באוקטובר 1841 גילוי דעת חריף שאסר על שימוש בנוסח החדש. הוא אף ניסה להשפיע על הרשויות שלא לאפשר את המעבר. למרות תמיכה מהרב יעקב אטלינגר, מרבית רבני הקהילות בגרמניה נטו עתה לרפורמה, ותוך זמן קצר התפרסמו תשובות נגד עמדתו. אף זכריה פרנקל, שהתנגד לסידור, ביקר את אב"ד המבורג בטענה שניסיונו לאסרו משולל יסוד, שכן הוא מכיל את כל תפילות החובה.
אברהם גייגר הצעיר פרסם מספר גילויי דעת בעניין. הן הוא והן פרנקל גינו את ברנייס על כך שניסה לאסור את החיבור באמצעות טיעונים הלכתיים, כשהיה ברור שאין לו שום יסוד לכך והדיון האמיתי היה על העמדות התאולוגיות שהתפילה משקפת. כמו כן, תקף את הרב מהמבורג על כך שכבר בספרו "המזרח המקראי" (Der Biblische Orient) הציג מתווה של התפתחות היסטורית בנוסחי התפילה; גייגר תהה מדוע "דווקא עתה עליה להישאר בצורתה." אך הוא מיהר לבטל את ברנייס כצד במחלוקת. מבחינתו, כדברי הביוגרף דייוויד ג'. פיין, הדיון התנהל בינו, מחברי הסידור ויריבו פרנקל. את הכותבים האשים בחוסר עקביות ובפשרנות, וקבע כי למרות מחויבותם להבנה מחודשת של יסודות הדת הם שימרו חלקים רבים שהכילו אמונות מיושנות: בין היתר, טען שיש למחוק את ברכת כהנים שהרי אין מקווים עוד להשבת מעמדם במקדש, והקטעים המתייחסים לתחיית המתים צריכים להיעלם כליל. גייגר ראה את גישת "קהל בית חדש" כולה כאנכרוניסטית, מוגבלת לשינויים מקוטעים ללא עקביות תאורטית, שהגיעה שעתה להידחק מפני תיקונים שיטתיים הנשענים על מחקר בחכמת ישראל.
גייגר התפלמס גם עם פרנקל, שמבחינתו הסידור החדש היה לא ראוי בגלל שעמד בניגוד ל"רוח העם" (Volksgeist), יסוד מרכזי בהגותו. בנוסף להוצאת הרעיון המשיחי ושינויים עקרוניים, גינה הרב מדרזדן גם את מחיקת כל הפיוטים האשכנזיים ושימוש בלעדי בספרדיים. עוד גורם שהתערב היה רבה של שוורין, שמואל הולדהיים, שהסתמן בשנים הבאות כרפורמי קיצוני. בשני מנשרים, פרסם הרב הגנה על הסידור החדש. הוא יכול היה להסתמך על ההנמקה המסורתית הברורה מאליה לאמירת חלקים רבים בגרמנית, ואת הסרת הבקשות לחידוש הקרבנות ביסס על דברי הרמב"ם ב"מורה נבוכים", כשהוא טוען שאלה דוחים את פסיקתו המפורשת ב"משנה תורה" מהיותם מאוחרים ומנומקים יותר.
הוויכוח סביב נוסח התפילה המתוקן עירב את כל האגפים ביהדות גרמניה. גייגר עצמו כתב כי התערב בו לא לשם העניין בהמבורג, אלא בגלל שהטיעונים שהועלו בו ייצגו את היסודות העמוקים לעמדות הדתיות של המתדיינים. פיין הצביע על כך שהפולמוס שיקף את קווי המחלוקת שיאפיינו את העשור הבא, התקופה המכריעה ביותר בהיווצרות הזרמים המודרניים ביהדות:
הפולמוס גווע כבר ב-1842, בעיקר לאחר השריפה הגדולה שכילתה את המבורג ב-5 במאי. ב-1844 נחנך הבניין החדש. מפלתו של ברנייס סימנה את התחזקות המגמה שפעלה נגדו, וריב ההיכל השני סלל את הדרך לשלוש האסיפות שהנהיג גייגר בין 1844 ל-1846, שהיו שלב מרכזי בהתגבשות היהדות הרפורמית.
קרולינה
קרן אברץ (נולדה ב-19 במרץ 1971), הידועה בשם הבמה קרולינה, היא זמרת ופזמונאית ישראלית. כמו כן, היא מלחינה, מפיקה, תקליטנית וחברה בהרכב המוזיקלי "הבנות נחמה".
ביוגרפיה.
שנותיה הראשונות.
אברץ, ילידת יפו, עברה בילדותה עם משפחתה לאילת, שם הוענק לה הכינוי "קרולינה" על ידי סבתה.
בביתה נחשפה למגוון השפעות מוזיקליות כגון מוזיקה ערבית, יוונית וטורקית; אחיה יוסף חשף אותה למוזיקת נשמה, ג'אז והגל החדש. היא הושפעה גם מהאזנה למשתתפי פסטיבל ג'אז בים האדום שהתקיים מדי שנה באילת.
בגיל 15 החלה ללמוד לנגן בגיטרה קלאסית, אך פרשה לאחר מספר שיעורים ולמדה לנגן בעצמה.
קריירה מוזיקלית.
ההקלטה הראשונה של קרולינה, עדיין תחת שמה "קרן", התקיימה בשנת 1999 בשיר של "Spoiled &amp; Zigo" שנקרא "More &amp; More". מאוחר יותר יצרה את הכינוי Mc Karolina, כפרויקט המיועד להופעות "סאונד סיסטם" במועדונים.
בשנת 2000, בשיתוף עם בן זוגה בתקופה זו, גל פארן, הקימה קרולינה את ההרכב "Funset". המוזיקאים שהשתתפו בהרכב היו אורי קליינמן (גיטרה בס), שאול עשת (קלידים), משה אסרף (תופים), שי פרץ (גיטרה), יואב רטנר (דיג'יי) וגיא מרגלית (סאונד). לאחר שחוותה קרולינה דחייה בוטה מחברת תקליטים גדולה שאותה ניסתה לעניין, החל ההרכב להופיע במועדונים וברים. לימים היא סיפרה:
הג'אפאן היה מועדון בשכונת פלורנטין בתל אביב, שבו התחילה קרולינה לצבור קהל אוהדים ולעשות לעצמה שם.
במהלך 2004 הוזמנה על ידי צוות המפיקים הישראלי "סוליקו" להקליט את השיר "לא ציפיתי", גרסה ישראלית לשיר הרגאיי "It's a Pity" של הזמרת הג'מייקנית טניה סטיבנס. השיר הפך לאחד מחמשת השירים המושמעים ביותר באותה שנה בתחנות הרדיו בישראל, אף על פי שמעולם לא יצא באופן רשמי.
באותה שנה נפגשה קרולינה עם שתי זמרות ישראליות אחרות, יעל דקלבאום ודנה עדיני, וביחד הקימו את ההרכב "הבנות נחמה", שהתמחה במוזיקת פולק.
ב-2005 יצא האלבום הראשון של ההרכב המקורי שלה, "Funset". האלבום, "Ragga Pumpkin", הכיל שילוב ייחודי של רגאיי, נו-סול, וטריפ הופ. האלבום זכה להצלחה ביקורתית, וקרולינה זכתה עבורו בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה למלחין במוזיקה פופולרית.
לאחר צאת האלבום המשיכה קרולינה להשתתף בקטעים שונים ובאוספים, בהם הלהיט "Music Is Ruling My World" עם קותימן. בשנת 2007 הוציאו "הבנות נחמה" את אלבום הבכורה שלהם, אשר הגיע למעמד של אלבום פלטינה עם מכירות של מעל 40,000 עותקים. הלהיט מתוכו, "So Far", אשר נכתב על ידי קרולינה, זיכה אותה בפרס אקו"ם שני בקטגוריה "השיר החדש הטוב ביותר" לשנת 2007.
בדצמבר 2009 יצא אלבום הסולו הראשון של קרולינה, "מה אעשה עכשיו?". האלבום שילב אלמנטים של מוזיקת רוק, גרוב, פאנק וסול כדי להשיג סאונד ואווירה של מוזיקה משנות ה-70. שלושת הסינגלים שיצאו מאלבום זה, ביניהם "Happiness" ו"אף אחד לא בא לי", היו בין השירים המושמעים ביותר ברדיו, והאלבום עצמו זכה להצלחה רבה והגיע למעמד אלבום זהב. האלבום אף זיכה בפרס אקו"ם למעבד השנה (2011) את מפיקיו רונן סאבו וקותימן.
בפברואר 2012 יצא אלבום הסולו השני שלה, "זוהר", שממנו יצאו לרדיו הלהיטים "מול הים" ו"אל תאחר". האלבום קיבל תשבחות וביקורות טובות ממבקרי מוזיקה, וזכה להצלחה מסחרית. באלבום נכללה גם גרסת כיסוי של קרולינה לשירם של לאה גולדברג ודני ליטני "ולא היה בינינו אלא זוהר". בשנת 2013 הוציאה קרולינה גרסת כיסוי לשיר "צל עץ תמר", שהוכר קודם לכן בעיקר בביצועו של זוהר ארגוב. באותה השנה נולד גם בנה הבכור.
בפברואר 2017 יצא לאור אלבומה השלישי, "שלוש". האלבום והמופע שליווה אותו זכו לביקורות חיוביות.
בשנת 2018 התחילה קרולינה להשתתף במחזמר "שיגעון המוזיקה" בתיאטרון הקאמרי.
שיתופי פעולה.
בנוסף לעבודתה עם "Funset" ועם "הבנות נחמה", קרולינה שיתפה פעולה עם מוזיקאים שונים, ישראלים ובינלאומיים. בישראל שיתפה פעולה בין היתר עם קותימן, סוליקו וסאבו. בשנת 2007 הופיעה לצד "בלאק אייד פיז" ולורין היל בהופעותיהם בישראל. ב-2008 הופיעה עם נגן הבס יוסי פיין, סאבו וקותימן כמופע הפותח לפני הופעתה של אריקה באדו בישראל. ב-2010 יצרו קרולינה וקותימן סרטון עבור שירה "Smile 2 Me" אשר הוצג ב"Hammer Museum" בלוס אנג'לס. כמו כן הופיעה קרולינה לצד זיגי מארלי בסיבוב ההופעות שלו בישראל ב-2011.
ב-2011 יצא לאקרנים הסרט לאה גולדברג בחמישה בתים, בסדרת העברים, בבימויו והפקתו של יאיר קדר. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב 2011. את פסקול הסרט שרה קרולינה. את המוזיקה המקורית כתב אלי סורני. הסרט זכה בקטגוריות העריכה, המוזיקה המקורית ועיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי 2011.
בשנת 2016 עבדה עם חבר להקת ההיפ הופ A Tribe Called Quest עלי שאהיד מוחמד ועם מפיק ה-R&amp;B אדריאן יאנג והקליטה מספר שירים. חלק משיריה הוצגו בפסקול לסדרת הטלוויזיה "לוק קייג'".
קרן אברץ
קרולינה אברץ
MC קרולינה
פריטוניאום
קובראט (עיר)
קוּבְּרָאט (בבולגרית: Кубрат) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השלישית בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-286 ק"מ מהבירה סופיה ו-30 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד. העיר קרויה על שמו של קובראט, מנהיג השבטים הבולגרים שיסדו את בולגריה הישנה. בקובארט שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף.
היסטוריה.
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בסמוך לעיר המודרנית נמצאו שרידי ישוב מהמאה ה-8, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. היישוב מתועד לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1642 בשם בָּלְבּוּנָאר שמשמעו באר הנחושת ונבע ממיקום היישוב מסביב למכרה נחושת קטן המצוי היום במרכזה של העיר. ב-1890 הוקם ביישוב בית ספר יסודי וב-1934 שונה שם היישוב לקובראט. ב-1949 זכה היישוב למעמד של עיירה.
דמוגרפיה.