משתתף באופן קבוע בתוכניות טלוויזיה שונות, ובהן "על הבוקר" בערוץ עשר ו"יום חדש" ב"קשת", ערוץ 2. בינואר 2010 החל לשדר גם בערוץ הספורט בתוכנית "חי משבת" שם הוא מדווח בסגנונו המיוחד, לאחר משחקי הכדורגל.
החל ממרץ 2010 מגיש קוולר את תוכנית האקטואליה "סטטוס" בערוץ 3 בכבלים ביחד עם קרנית גולדווסר.
ביולי 2011 מונה למגיש חדשות בתוכנית "ערב חדש" המשודרת בערוץ הראשון לצדם של דן מרגלית, שרה ב"ק ואראל סג"ל.
במאי 2014 החל לערוך את חדשות הספורט ב-גלי צה"ל, והחל מ-2018 הוא מגיש את התוכנית השבועית "עושים ספורט" לצידם של מגישים שונים כגון בוני גינצבורג, ניר לוין ואורי אוזן.
בינואר 2022 החל לשדר משדרי ספורט שונים בערוצי צ'ארלטון.
האסלר
האסלר (באנגלית: Hustler) הוא מגזין פורנוגרפי אמריקני אשר קהל היעד שלו הוא גברים הטרוסקסואלים. האסלר פורסם לראשונה, על ידי לארי פלינט, בחודש יולי 1974. פלינט החליט לפרסם את המגזין לאחר שעיתון בשם Hustler Newsletter אשר היווה למעשה פרסומת למועדוני החשפנות שניהל, זכה להצלחה גדולה. המגזין אשר פורסם תחילה בתפוצה נמוכה הגיע בשיאו למכירות של שלושה מיליון גיליונות בחודש.
האסלר היה אחד המגזינים הראשונים לגברים בארצות הברית אשר שבר מוסכמות שרווחו עד לשנות ה-70 המוקדמות בכך שהביא בגיליונותיו תמונות חושפניות יותר ממגזינים אחרים כגון פלייבוי, של אברי מין נשיים. אף בתחילת המאה ה-21 האסלר עדיין נחשב לחושפני יותר ממתחריו הבולטים: פלייבוי ופנטהאוז. לעיתים קרובות מופיעים בין דפיו נושאים שניתן לסווגם כ"פורנוגרפיה קשה".
פוסולי
פיג'וניט
פיג'וניט הוא מינרל השייך לתת קבוצת הקלינופירוקסן, שהיא חלק מקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. נוסחת המבנה הכימי הכללית של הפיג'וניט היא Ca,Mg,Fe+2)(Mg,Fe+2)Si2O6). אחוז קטיון הסידן יכול לנוע בין 5% ל-25%, כשברזל ומגנזיום מרכיבים את שאר הקטיונים.
הפיג'וניט מתגבש במערכת המונוקלינית, כמו האוגיט, אך הם אינם מתערבבים, שכן בטמפרטורות נמוכות הפיג'וניט בלתי יציב בהשוואה לאוגיט יחד עם אורתופירוקסן. הטמפרטורה המינימלית שמתחתיה הפיג'וניט אינו יציב תלויה ביחס שבין הברזל למגנזיום במינרל, והיא גבוהה יותר ככל שריכוז המגנזיום גבוה יותר. כאשר היחס בין הברזל למגנזיום שווה לאחד, הטמפרטורה המינימלית היא כ-900°C. לכן נוכחות פיג'וניט בסלע יסוד מעידה על טמפרטורות ההתגבשות של המאגמה; ובעקיפין גם על תכולת המים במאגמה.
פיג'וניט מצוי כפנוקריסטים בסלעים געשיים על פני כדור הארץ ובגבישים במטאוריטים מהמאדים ומהירח. הפיג'וניט נשמר לעיתים רחוקות בסלעי יסוד פלוטוניים המתקררים לאיטם, אבל קיומו בתערובת המקורית מתגלה במרקם כפי שמופיע בתמונה המיקרוסקופית המצורפת לאחר שהתפרק לאורתופירוקסן ואוגיט.
מבחינת תכונותיו האופטיות, הפיג'וניט הוא דו-צירי חיובי, והוא ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש עד בינוני. מזווית אחת הוא נראה חסר צבע, ורדרד או חום ירקרק, מזווית שנייה הוא נראה חום בהיר, חום ירקרק או חום ורדרד, ומזווית שלישית הוא נראה חסר צבע, ירוק בהיר או חום אדמדם חיוור.
הפיג'וניט נתגלה בשנת 1900 בפיג'ן פוינט (Pigeon Point) שבמחוז קוק (Cook) שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית וקרוי על שם המקום בו נתגלה.
ניתן למצוא פג'וניט בלא מעט מקומות בעולם, בהם: בפיג'ן פוינט (Pigeon Point) שבמחוז קוק (Cook) שבמדינת מינסוטה (המקום בו נתגלה המינרל), ובמחצבת "ערוץ האווז" (Goose Creek quarry) שבמחוז לאודון (Loudoun) במדינת וירג'יניה שבארצות הברית; באזור קובלט באונטריו שבקנדה, במחדר סקארגארד (Skaergaard) שבפיורד קאנגרדלוגסואק (Kangerdlugssuaq) שבגרינלנד; במתחם בושוולד שבטרנסוואל שבדרום אפריקה (משם נלקחה התמונה); בהר הגעש האקונה ביפן, באיים מול ורום (Mull and Rhum) שבסקוטלנד; ובאזור פוגלסברג (Vogelsberg) במדינת הסה בגרמניה.
פרנץ וילנר
וילנר
ג'יני
בפולקלור הערבי ג'יני (בערבית: גִ'ן جن, באנגלית: Genie או Djinn) הוא יצור על-טבעי בדיוני שמעניק רצון חופשי. הג'ינים מוזכרים בקוראן, ויכולים להיות טובים או רעים. ג'ינים רעים יכולים להוליך שולל בני אדם המחזיקים בהם. באסלאם, השטן הוא ג'ין שסירב להשתחוות לאדם כאשר צווה בידי אללה.
הצבעים תכלת וטורקיז מזוהים עם הג'ין, ומשמשים גם להגנה מעין הרע.
לג'ינים הופעות ואזכורים רבים בספרות, בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה.
בין האזכורים התרבותיים הידועים הסיפור "אלאדין ומנורת הקסמים" מתוך סיפורי אלף לילה ולילה, אשר יצא גם כסרט אנימציה, סדרה אמריקאית משנות השישים בשם "אני חולם על ג'יני" וסדרה ירדנית בהפקת NETFLIX בשם "ג'יני".
המילה "מג'נון" בערבית (مجنون), שפירושה "משוגע", מקורה במילה "ג'ין", קרי: אדם שנכנס בו שד.
בעדות רבות ג'יני יכול להגשים לאדם אשר שחרר אותו מהמנורה שלוש משאלות.
היפוגליקמיה ראקטיבית
היפוגליקמיה ראקטיבית (אנגלית: Reactive Hypoglycemia) היא מונח רפואי המתאר סדרה של תסמינים היפוגליקמיים המופיעים כמה שעות לאחר ארוחה מרובת פחמימות. משוער כי ריבוי הפחמימות משרה שחרור עודף של אינסולין הממשיך גם לאחר עיכול הפחמימות וגורם לתסמינים ההיפוגליקמיים.
ישנם גם אנשים בריאים (ללא תסמינים) המראים סימני היפוגליקמיה בדם במבחן חשיפה לגלוקוז (tolerance test). לכן, מקובל להגדיר את התסמינים כהיפוגליקמיה ראקטיבית רק כשהם מופיעים לאחר האוכל ונעלמים בעקבות העלאת רמת הגלוקוז (קריטריון וויפל). אם התסמינים מופיעים ללא קורולציה עם רמת גלוקוז נמוכה הם מכונים "אידיופטים" (ללא גורם ידוע).
תסמינים.
התסמינים וחומרתם משתנים על פי הרגישות של אותו אדם לשינויים ברמות הגלוקוז בדם. התסמינים הנפוצים ביותר הם:
גורמים.
להיפוגליקמיה ראקטיבית ייתכנו גורמים שונים:
התרשמות, זריחה
"התרשמות, זריחה" (בצרפתית: Impression, soleil levant) הוא שמו של ציור מאת קלוד מונה, אשר בעקבותיו קיבלה התנועה האימפרסיוניסטית את שמה.
הציור מתאר נוף ימי בנמל של לה הבר שבצפון צרפת. הוא מצויר במשיכות מכחול חופשיות, ללא רישום מוקדם. אין ביצירה שימוש בפרספקטיבה מדעית. למרות זאת קו האופק מודגש בצבע כהה יותר וגם כיוון ההתקדמות של הסירות יוצר תחושה של מרחב. משיכות המכחול החופשיות אינן משרטטות דימוי ברור של האובייקטים שבציור, אלא של צורתם הכללית בלבד. עובדה זו, בשיתוף עם מגוון הצבעים המצומצם (ירקרקים-כחולים וצבע כתמתם), מעניקים תחושה של מזג אוויר ערפילי. את הביטוי להתפתחות טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ניתן לראות בתיאור המים, שבהם משתקף צבעם של השמים הכתומים.
מונה ניסה להסביר, בדיעבד, את שמה של היצירה ואת גישתו בציורה:
מונה הציג את הציור בתערוכה הראשונה של הקבוצה האימפרסיוניסטית, שהתקיימה באפריל 1874, בסטודיו של הצלם נדאר בפריז. לואי לרואה (Louis Leroy), מבקר אמנות צרפתי, תיאר בעיתון האמנות ההומוריסטי "Le Charivari" ("המהומה") את התרשמותו מן הציור, תיאור שבזכותו נטבע שמה של הקבוצה - אימפרסיוניזם:
הציור, אשר מוצג במוזיאון מרמוטאן מונה בפריז, נגנב בשנת 1985, והוחזר למקומו רק כעבור חמש שנים, בשנת 1990.
פדרסטיה ביוון העתיקה
פֶּדֶרַסְטְיָה (מיוונית: παιδεραστία) היא מערכת יחסים אירוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת. מערכת היחסים יכולה, אבל לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין. במהלך השנים יחס החברה לפדרסטיה השתנה מסובלנות לאיסור מוחלט. כיום, ברוב הארצות, נדרש שהמתבגר החבר במערכת יחסים זו יהיה בגיל ההסכמה לפחות.
ביוון העתיקה זו הייתה מערכת יחסים וקשרים בין נער מתבגר וגבר מבוגר מחוץ למעגל המשפחה הקרוב, ונוצרה במחשבה ראשונית כמוסד חינוכי מוסרי אריסטוקרטי. בהיותה כזו, ראו בה היוונים מרכיב חיוני בתרבותם החל מתקופתו של הומרוס ואילך. גם הנישואים ביוון העתיקה בין גברים לנשים היו מבוססים על גיל, כאשר גברים בשנות השלושים לחייהם נישאו לבנות בגילאי ההתבגרות המוקדמים שלהן.
המונח נגזר משילוב של παῖς ("ילד", מילולית: "פייס") עם ἐραστής ("מאהב" מילולית "אראסטס"). במובן רחב יותר של המילה, הכוונה היא לאהבה ארוטית בין מתבגרים לגברים מבוגרים. היוונים ראו זאת כדבר מקובל עבור כל גבר שנמשך ליופיו של נער – באותה מידה, אם לא יותר, לזה של אישה. חילוקי הדעות סבבו סביב השאלה האם וכיצד לבטא תשוקה זו.
פדרסטיה קשורה באופן הדוק עם מנהגי עירום אתלטי ואמנותי בגימנסיון, עיכוב נישואים לעלמים, סימפוזיון, ומידור נשים. בנוסף, היא גם חלק בלתי נפרד מאימון צבאי, ומעת לעת גורם בפריסת כוחות.
היסטוריה.
התחלות אפשריות.
היוונים היו הראשונים שתיארו, למדו, קבעו וכוננו פדרסטיה כמוסד. מקורהּ של מסורת זו הוסבר בשלל אופנים. אסכולה אחת של תוואי מחשבה, אשר הוצג על ידי ברנרד סרג'נט, קובעת כי המודל הפדרסטי היווני התפתח מטקסי מעבר אינדו-אירופים עתיקים הרבה יותר, אשר זרעיהם נזרעו גם בתרבות השאמאנית ושורשיהם בתקופת האבן החדשה.
הסבר אחר, שמועלה על ידי מלומדי אנגלופון כדוגמת ויליאם פרסי, גורס כי פדרסטיה נוצרה לראשונה בכרתים העתיקה בסביבות 630 לפני הספירה כאמצעי לפיקוח על ילודה, יחד עם דחיית גיל הנישואין לגברים עד שנתם השלושים.