הספר גם כולל 16 מסלולים המפרטים את סיוריו הרבים. וכוללים תאורים של מנזר הכרמליתים, ואדי רושמיה, בלד א-שייח', המוחרקה, כפרי הדרוזים ועוד. טווח מחקריו כלל גם את מישור החוף עד נחל התנינים וזכרון יעקב. הספר כולל את מפת "הקרן הצפונית-מערבית" של הכרמל וכן צילומים שהוא צילם במסעות מחקריו.
בשנת 2013 יצא ספר זה בעברית בשם הכרמל של פון מולינן. התרגום, העריכה וההדרה של הספר נעשו במשותף על ידי פרופ' אהרון גבע קלינברגר ופרופ' יוסי בן-ארצי. הספר כולל הקדמה, הנחיות לקוראים, מידע על מולינן ומשפחתו, היבטים גאוגרפיים, לשוניים. ניתוח הדרך בה ביצע מולינן את מחקריו וכן השפעתו של מולינן על חקר הכרמל.
אושמל
גיבוב קוקייה
גִּבּוּב קוקייה (מאנגלית: Cuckoo hashing) הוא שיטה במדעי המחשב ליישוב התנגשויות בטבלת גיבוב. בשיטה זו, כל איבר ממופה לשני תאים במערך. כאשר מכניסים איבר חדש למערך, בודקים אם אחד מהתאים אליהם האיבר ממופה פנוי. אם כן, ממקמים בו את האיבר החדש. אם שני התאים אליהם האיבר החדש ממופה תפוסים, ממקמים את האיבר החדש באחד מהתאים התפוסים, ומעבירים את האיבר ששכן בתא קודם לכן לתא האלטרנטיבי שלו.
מקור השם נובע משיטות הקינון של זנים מסוימים של ציפור הקוקייה. הקוקייה מטילה את ביציה בקניהן של ציפורים אחרות. כאשר גוזל הקוקייה בוקע מן הביצה, הוא דוחף את הביצים או את הגוזלים האחרים מן הקן.
השיטה תוארה לראשונה על ידי רסמוס פה (Rasmus Pagh) ופלמינג פריש רודלר (Flemming Friche Rodler) בשנת 2001.
הכללות.
וריאציה אחת של גיבוב קוקייה ממפה כל איבר ליותר משני תאים. וריאציה אחרת מאפשרת לכל תא להכיל יותר מאיבר אחד. וריאציות אלו מגדילות את ניצולת הזיכרון על חשבון הגדלת הזמן הנדרש להכניס איבר חדש ולחפש איבר קיים.
גיבוב קוקיה
ציפי טלשיר
ספרטק סנקט פטרבורג
ספרטק סנקט פטרבורג הוא מועדון ספורט מהעיר סנקט פטרבורג שברוסיה. נקרא בעבר "ספרטק לנינגרד".
שושנה שקופ-פרנקל
שושנה שקופ-פרנקל (1 באפריל 1912 – כ' באייר תשס"ב, מאי 2002) הייתה רופאה ישראלית, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, הרופאה הכירורגית הראשונה בארץ והמנתחת הפלסטית הראשונה בישראל. מראשי הפעילות למען זכויות הרופאות ויו"ר ארגון הרופאות בישראל.
ביוגרפיה.
נולדה בטורינסק בסיביר לחנה ולאליעזר-זלמן שקופ, בנו של הרב שמעון שקופ, מראשי הישיבות הנודעים באירופה במחצית הראשונה של המאה ה-20. ב-1922 עקרה המשפחה לפולין והתיישבה בגרודנה. ב-1929 צלחה את כל הבחינות והמכשולים שהערימו על היהודים בגלל הנומרוס קלאוזוס והחלה ללמוד רפואה באוניברסיטה על שם סטפן בטורי בווילנה. במהלך לימודיה נצלה את הזמן ללמוד עברית כהכנה לקראת עלייתה לארץ ישראל. ב-19 ביוני 1935 קבלה דיפלומה שהסמיכה אותה לעסוק ברפואה בתחומי פולין. תוך כדי המתנה לאשרת עלייה הספיקה לעבוד בבית החולים העירוני בגרודנה במעמד של "רופאה מתנדבת" במחלקות גינקולוגיה ופנימית.
ב-26 בנובמבר 1935 הגיעה לארץ והתאחדה עם הוריה ואחותה שהקדימו את עלייתם. בתקופה הראשונה לשהותה בארץ לא קיבלה משרה, מאחר שרופאה אישה, ובמיוחד רופאה כירורגית, הייתה תופעה יוצאת דופן בארץ ישראל. ב-3 בינואר 1936 החלה לעבוד כרופאה מתנדבת בבית החולים העירוני הדסה ברחוב בלפור בתל אביב. היא התמחתה בתחילה במחלקה הפנימית של פרופ' שמואל צונדק אך כל הזמן נתקלה בסירוב לבקשותיה להתמחות בכירורגיה, לדבריה - בגלל היותה אשה. לבסוף, ב-13 בינואר 1937 התקבלה להתמחות במחלקה הכירורגית בניהולו של פרופ' מכס מרכוס, רופאה יחידה בתוך 14 רופאים. בסוף ההתמחות זכתה למכתב המלצה נלהב ממנו.
באוגוסט 1938 פתחה הדסה מחלקה כירורגית בבית החולים שווייצר בטבריה וד"ר שקופ-פרנקל נשלחה לשם. פתיחת המחלקה הוכיחה את עצמה כעבור חודשיים כשבוצע הטבח בטבריה ב-2 באוקטובר 1938. כעבור שמונה חודשים הגישה מועמדות למשרת רופאת בית קבועה אך נדחתה בגלל היותה בלתי מתאימה לכירורגיה והוצע לה לעבוד במקצוע נשי כגינקולוגיה. היא נשארה בטבריה עד 1940 ועבדה כממלאת מקום לרופא קופת חולים בקיבוצי הגליל כשהיא עוברת רכובה על סוס בין היישובים. ב-1940 נשלחה כרופאה של גרעין המייסדים של קיבוץ בית אורן ביערות הכרמל.
ב-מרץ 1942 נישאה לשמואל (מולה) פרנקל שהיה רוקח ובקטריולוג והם עברו לפתח תקווה שם עבדה כרופאת בית במשך שבע שנים במחלקה הגינקולוגית בניהולו של פרופ' ארווין רבאו.
בתה הבכורה נולדה ב-1943 ואחר כך נולדו עוד שני בנים בשנים 1946 ו-1953. ב-1948 עברו לתל אביב והיא עבדה במחלקת התאונות במרפאת זמנהוף ולאחר מכן במרפאה הכירורגית של קופת חולים בבני ברק. בין השנים 1950–1958 ניהלה את מחלקת תאונות ואת המחלקה לכירורגיה כללית של קופת חולים הכללית בבני ברק.
בעלה נפטר ב-1956 ותקופה מסוימת פרשה מהעבודה בשל כך.
ב-דצמבר 1960 החלה בהתמחות במחלקה ל- כירורגיה פלסטית ב- תל השומר בניהולו של פרופ' ליאו בורנשטיין (1911–1980) שהיה מחלוצי הכירורגיה הפלסטית. ב-1963 יצאה להשתלמות במספר מרכזים לכירורגיה פלסטית כארצות הברית, אנגליה ודרום אפריקה.
ב-1966 מונתה למנהלת היחידה לכירורגיה פלסטית בבית חולים השרון, האישה הראשונה שמילאה תפקיד כזה בישראל. במסגרת תפקיד זה הייתה אחראית על הטיפול של נפגעי מלחמת ששת הימים בבית חולים זה והצילה רבים בזכות הטיפולים החדשניים שבהם התמחתה בדרום אפריקה.
ב-1969 עזבה את בית החולים והתמנתה למנהלת המחלקה לתאונות, לכירורגיה כללית ופלסטית במרפאת קופת חולים בנתניה והמשיכה לנתח בבית החולים רמת מרפא ברמת גן עד לסגירתו ב-1983.
בשנות ה-40 החלה לפעול למען זכויות הרופאה האישה. הייתה ממייסדות ארגון הרופאות בישראל. הארגון הוקם ב-1938 והיא שימשה בו כגזברית ומזכירה ובשנים 1965–1999 הייתה יושב ראש הארגון. בשנים 1963–1968 אף כיהנה כסגנית יו"ר ארגון הרופאות הבינלאומי. במאי 1995 בהיותה בת 83 נסעה לייצג את ארגון הרופאות הישראלי בכינוס הבינלאומי בהאג.
הייתה בקשר קרוב עם דודניתה, חברת הכנסת לשעבר פייגה אילנית ואמו של החייל אורי אילן. השתיים נפטרו בשנת 2002, בהפרש של שלושה חודשים.
פרופ' חוה טבנקין, שנבחרה תחתיה ליו"ר ארגון הרופאות, ספדה לה: "ד"ר שושנה שקופ-פרנקל הייתה אישיות מיוחדת במינה. בעבודתה כמנתחת ובפעילותה בארגון הרופאות הארצי והבינלאומי הביאה כבוד רב לרופאות ישראל ולהסתדרות הרפואית".
לאחר מותה הוקמה על ידי המשפחה קרן מלגות ופרסי מחקר לסטודנטים באוניברסיטת בר-אילן, על שמם של ד"ר שקופ-פרנקל ואורי אילן, בנה של פייגה אילנית.
ילדיה הם יהודית, דוד ופרופ' רמי פרנקל.
פרלמן (פירושונים)
ניקולאיה גריגורסקו
ניקוֹלאַיֶה יון גריגורֶסקוּ (ברומנית: Nicolae Ion Grigorescu; 15 במאי 1838 - 21 ביולי 1907) היה צייר רומני, ממייסדי הציור הרומני המודרני, לצד יון אנדרייסקו ושטפאן לוקיאן. בצעירותו התנסה באומנות ציורי הקיר הכנסייתיים בעלת מסורת עתיקה ברומניה, ובהמשך בתקופת צמיחת האימפרסיוניזם בצרפת, גיבש שפה פלסטית חדשנית שהשפיעה רבות על התפתחות האמנויות היפות בארצו.
רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו כצייר איקונין.
ניקולאיה גריגורסקו נולד בשנת 1838 ביישוב פיטארו, המשתייך לכפר פוטלוג' במחוז דמבוביצה בנסיכות ולאכיה או מונטניה דאז, כיום ברומניה. היה בנם השישי מבין שבעת ילדיהם של הזוג יון ומריה גריגורסקו.
בגיל 7 כשהתייתם מאביו, עבר עם משפחתו לבוקרשט,
בשכונת קרמידארילור (מייצרי הלבנים) בבית של אחת מדודותיו. אמו לימדה אותו קרוא, כתוב וחשבון. מגיל 10,יחד עם אחיו, גאורגה, ניקולאיה נכנס למשך שנתיים כחניך בסטודיו של הצייר ממוצא צ'כי אנטון חלאדק (Chladek). למד מחלאדק הרבה, אך נכון להגיד ש"גנב" את המקצוע בניגוד לרצון המורה הקנאי וחמור הסבר, שדרש ממנו למלא יותר תפקיד של משרת ומיעט ללמדו. לכן החליט ניקולאיה בן ה-12 לעזוב בסופו של דבר ולסלול את דרכו לבד. התחיל מוקדם לצייר איקונין בסגנון שמיזג השפעה ביזנטית מסורתית עם הנאו-קלסיציזם, ולמוכרן בימי ראשון ביריד "אוֹבּוֹר" בבוקרשט ובירידים אחרים
בשנת 1853, בגיל 15 שמו הלך לפניו אחרי שצייר את הכנסייה שבנתה הנסיכה קלאופטרה טרובצקאיה באחוזתה ביישוב בייקוי (Băicoi). בייקוי. אחר כך קיבל הזמנות לעבודות לקישוט ה"אגיאזמטאר" (אגן המים הקדושים) של המנזר קלדרושאן (Căldăruşani).
בשנת 1856 יצר את התמונה ההיסטורית "מיכאל שומט את הדגל" שהוצגה בפני השליט ברבו שטירביי יחד עם בקשה למימון לימודיו.
בשנים 1856–1857 צייר את הכנסייה החדשה של מנזר זמפירה במחוז פרחובה שבה התחיל להיעזר בדמויות אמיתיות שהכיר. גריגורסקו צייר שם גם "אפיטף" עשוי ממשי כחול. אחרי שאם המנזר אגאפיה, טביתה אורסאקה התרשמה מאוד מתמונת "אם האדון" שצייר, חתמה איתו חוזה לצורך עבודות קישוט הכנסייה תמורת 2000 צהובים. בין השנים 1858–1861 גריגורסקו עבד בציור קירות הכנסייה "הווייבודים הקדושים" של מנזר אגאפיה, בעזרת אחיו גאורגה ושל צייר איטלקי בשם לואיס ג'ירארדלי. לבסוף מיכאיל קוגלניצ'אנו, שפגש אותו באגאפיה והעריך את כישרונו, התערב למענו והשיג בשבילו מלגת השתלמות בפריז.
שנות ההשתלמות בצרפת ופעילותו האמנותית.
בסתיו 1861 נסע גריגורסקו באניה לצרפת. בהגיעו לפריז השתלם בסטודיו של הצייר ממוצא שווייצרי שארל גֱלֶר (Charles Gleyre), מורה דגול, שעם תלמידיו נמנו גם מונה,