ככל שמתקדמת החקירה מתברר שלכל אחד מהמשתתפים, כולל אלה שהודחו מהבית יש מניע אפשרי לרצח וכן מתברר כי עבור צוות ההפקה המתמודדים הם לא יותר מאשר דמויות, ולפיכך במהלך הכנת התוכנית היומית הם עורכים את חומר הגלם בצורה מגמתית - הן על ידי מעברים בין המצלמות, והן על ידי שידור קטעים מסוימים משיחות אשר מקיימים המתמודדים עם ההפקה ב"חדר הווידויים". המפיקה אף עוברת על כללי האתיקה באומרה לעורך הראשי לשמור קטעים מסוימים לשידור במועד מאוחר יותר, תוך שינוי הטיימקוד.
בהמשך פותחים שבעת הדיירים מעטפה בה כתבו כולם בתחילת המשחק את תחזיותיהם להמשך המשחק, ונחרדים לגלות פתק האומר שבזמן שיקראו זאת הבחורה תהיה מתה. היא תירצח בלילה של היום ה-27, וכמוה ירצח גם אחד משלושת המתמודדים האחרונים.
מספר ימים לפני הגמר חושף המפקח קולרידג', ראש צוות החקירה ושחקן חובב, כי כבר ביום הרצח היה לו חשד לזהות הרוצח, אך באין הוכחה נחרצת הוא חייב לגרום לו להודות, בעודו מחליט להיעזר בסצנה מתוך מקבת', בה רוחו של בנקו גרמה למקבת' להתוודות ולפיכך הוא מבקש מעוזריו לרכוש מספר אביזרים ולהקליט מספר סצנות עבור פרק הגמר.
הדמויות.
המשתתפים בתוכנית:
השוטרים:
צוות ההפקה "פיפינג טום"
רמיזות ואזכורים.
בן אלטון יצר הקשרים ליצירות "המלט" ו"מקבת'" שכתב ויליאם שייקספיר.
לאורך קרסולו של דייוויד, מקועקעות ארבע השורות הראשונות של המונולוג "להיות, או לא להיות", מתוך המחזה המלט, דבר אשר איפשר הן לקלי והן לצוות המשטרה לזהות אותו לאחר שכיכב בסרט פורנוגרפי שבו השתתפה קלי כניצבת.
המפקח קולרידג' הוא משתייך לאגודת תיאטרון חובבים המקיימת חזרות למחזה מקבת', אחד המחזות האהובים ביותר עליו. הוא משתוקק לשחק את התפקיד הראשי, אך הבמאי השיב כי הוא מעוניין בשחקן צעיר יותר. הצלחתו של קולרידג' לפענח את הרצח בשידור חי, תוך שהוא משתמש בכישוריו התיאטרליים בהשראת 'רוחו של בנקו' כדי לגרום לרוצחת להודות, שכנעה את הבמאי להעניק לו את התפקיד.
"פיפינג טום", מתייחס לטום המציצן, אשר על פי האגדה התעוור כאשר הביט בליידי גודייבה ברוכבה עירומה על סוס.
הסופר צוחק על "תרבות הסלבריטי" בה אנשים רוצים להופיע בטלוויזיה כדי להתפרסם בכל מחיר, בכך שהוא מקדיש את הספר למשתתפי העונה הראשונה והשנייה של האח הגדול בריטניה (2000, 2001) והעונה הראשונה של האח הגדול אוסטרליה (2001) "שבלעדיהם, הספר הזה לא היה נכתב".
בנדיקט גרוס
בנדיקט היימן גְרוֹס (באנגלית: Benedict Hyman Gross; נולד ב-22 ביוני 1955) הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת הרווארד.
חייו.
גרוס, יליד סאות' אורנג', ניו ג'רזי, סיים לימודי תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1971, תואר שני מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1974 ובשנת 1978 סיים דוקטורט בהרווארד תחת הנחייתו של פרופסור ג'ון טייט. לימד באוניברסיטת בראון ובאוניברסיטת פרינסטון ובשנת 1985 הצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד. הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובהאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הוא ידוע על תרומתו לתורת המספרים, במיוחד בעבור משפט גרוס-זאגייר (Gross–Zagier theorem). בשנת 1987 זכה יחד עם דון זאגייר ודוריאן גולדפלד בפרס קול על תרומה לתורת המספרים.
גרוס שימש כמנחה הדוקטורט של פרופ' נועם אלקיס.
בשנת 2010 היה חבר בוועדה להערכת הלימודים במתמטיקה באוניברסיטאות בישראל מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
מדיטציה, מוח וחינוך
גיטרת דוברו
דוברו
בלוגרס
אושמאל
אושמאל (בספרדית: Uxmal) הייתה עיר גדולה של ציוויליזציית המאיה שהתקיימה באזור מקסיקו לפני עידן הקולוניאליזם. העיר שוכנת כ-78 ק"מ דרומית לעיר מרידה במדינת יוקטן שבמקסיקו.
האתר, הכולל בין היתר מספר פירמידות גדולות, מקדשים ואתרי פולחן שונים, הוא כיום אחד מהאתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר של ציוויליזציית המאיה, יחד עם אלו של צ'יצ'ן איצה וטיקאל.
אושמאל נוסדה בסביבות שנת 500 לספירה על ידי השליט הון יוטציל צ'אק טוטול קסיו. העיר נשארה תחת שלטונה של שושלת קסיו (Xiu) במשך מאות שנים. חלק הארי של העיר נבנה בין השנים 700 - 1000 לספירה. בשיאה חיו בה כ-25,000 אנשים. בסביבות 1,200 ננטשה העיר, ושושלת קסיו עברה למאני. עם זאת, ככל הנראה אושמאל לא ננטשה לחלוטין, שכן עדויותיהם של הכובשים הספרדים מצביעות על כך שהיא הייתה עדיין מיושבת בחלקה במהלך המאה ה-16.
פירוש השם אושמאל הוא "נבנתה שלוש פעמים".
אושמאל הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1996.
המבנים העיקריים באתר הם:
1879 בארצות הברית
1879 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 103 שנה מיום היווסדה.
1878 בארצות הברית
1878 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 102 שנה מיום היווסדה.
1877 בארצות הברית
1877 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 101 שנה מיום היווסדה.
טמרין חום-ראש
טמרין חום-ראש (שם מדעי: Leontocebus Fuscicollis) הוא מין של פרימט מסוג טמרין גב-אוכף. תפוצתו באקוודור, קולומביה, פרו, בוליביה וברזיל. טמרין זה הוא המין הקטן ביותר בסוג טמרין. כמו שאר הטמרין גם מין זה הוא שוכן עצים ופעיל יום. תפוצת מין זה היא הגדולה ביותר מבין הטמרין ותחום תפוצתו כמיליון ק"מ רבוע.
מיון טקסונומי.
למין זה קיימים תריסר תת-מינים:
תיאור.
טמרין זה הוא המין הקטן בסוג טמרין. גופו מחולק לשלושה אזורי צבע. כתפיים וגפיים קדמיות שחורים או חומים כהים, מרכז הגב כתום או צהוב, גב תחתון וגפיים תחתונות חום בהיר או אדום. ראש שחור, אזור הפה לבן ואוזניים גדולות קירחות. תת-המינים מתחלקים לפי צבע שלושת האזורים (בטן, גב, ישבן).
מחזור החיים.
טמרין חום-ראש חי בקבוצות מעורבות כאשר הם פוליאנדרים (נקבה אחת מזדווגת עם מספר זכרים). הכל להקה יש נקבה שלטת אחת שרק היא מתרבה. לאחר הריון של 140–150 ימים נולדים תאומים לא זהים. הלידות מתרחשות בין אוקטובר למרץ כאשר הנקבה נכנסת להריון כל שישה חודשים עד שנה. לאחר הלידה שני ההורים והאחים המבגרים עוזרים בטיפול בגורים. הגורים מגיעים לבגרות לאחר 18 חודשים.
תפוצה.
כל תת-המינים חיים ביערות גשם טרופיים בעיקר משניים אך גם ראשוניים. הטמרין מדלגים מענף לענף ומשתמשים בצמחים מטפסים כדי לעבור מעץ לעץ. הטמרין נמצא לרוב בגובה על העצים בגבוהים שבין 4 ל-10 מטר מעל לגובה פני הקרקע. הם חיים בלהקות של בין 5 לבין 8 פרטים בשטח שבין 160 לבין 1000 דונם. צפיפות המין בין 3 לבין 28 פרטים לק"מ2.
מזון.
טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים.
מצב שימור.
אוכלוסיית מין זה לא נמצאת בסכנה בעיקר בגלל תפוצתו הרחבה.
ינקה דיאגילבה
יאנה דיאגילבה
פאנצ'ו ולאדיגרוב
פנצ'ו ולאדיגרוב
פנצ'ו ולדיגרוב
פורט מולטריי
קלאו קרקעי
קלאו קרקעי וקָלָאוֹ הַקַּרְקַע (שם מדעי: "Bucorvus abyssinicus") הוא מין של קלאו, שמצוי בצפון אפריקה הטרופית. אחד משני המינים שבסוג קלאו קרקע. השני הוא קלאו אדום-פנים. בתי הגידול המועדף עליו הם סוואנות, אזורי צמחייה נמוכה סוב-מדבריים, אזורים סלעיים וככלל מקומות בהם ניתן לחפש בהם מזון בקלות. הגובה בה הקלאו הקרקעי חי הוא כ-3250 מ' מעל גובה פני הים. מין זה שוכן במקומות יבשים יותר מאלה שבהם נמצא בדרך כלל הקלאו אדום הפנים.
מאפיינים.
רגליו של הקלאו הקרקעי מתאימות להליכות ארוכות וריסיו עבים, מה שמסייע לו בחיפוש אחר מזון ומונע מחול ואבק להיכנס לעיניו. הוא ניזון מבעלי חוליות וחסרי חוליות, בין השאר צבים, לטאות, עכבישים, חיפושיות, זחלים, פגרים, פירות, זרעים ואגוזים.
אורכו כ-78 עד 106 ס"מ, ומשקלו כ-4 ק"ג, בעוד אורך מוטת כנפיו הוא כ-495 עד 595 ס"מ. כל גופו שחור, מלבד כתם ורוד על לסתו התחתונה, נוצות לבנות בכנפיו ועור חשוף מתחת לצוואר, שצבעו כחול אצל הנקבות ואדום אצל הזכרים. לקלאויים צעירים יש נוצות חומות, וצבע העור החשוף שעל גרונם דהוי יותר מזה של הבוגרים.
הקלאויים הקרקעיים מבלים את רוב זמנם על הקרקע, למרות שהם עשויים לעוף במהלך חיפושיהם אחר מזון או בהגנה על הטריטוריה. הם ישנים על עצים, כנראה על מנת למנוע סכנת טריפה. קלאויים צעירים נצפו משחקים ונאבקים בעזרת מקורם, כנראה כהכנה לחייהם כבוגרים. תצוגות החיזור של הזכר והנקבה כוללות השמעת קולות הרעמה.
הקלאויים הקרקעיים הם מונוגמיים, ומתרבים כל 3 שנים, בין ינואר לנובמבר. הקן נבנה על עצים, מענפים של עצי באובב ודקלים. הנקבה מטילה כ-2 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 37 עד 41 יום. הגוזלים פורחים מהקן 85 ימים לאחר הבקיעה, ונהיים עצמאיים בגיל 3.
תוחלת חייו של הקלאו הקרקעי בשבי היא 35-40 שנים.
קלאו קרקע צפוני
רות בקי-קולודני
רות בַּקי-קוֹלוֹדְנִי (נולדה ב- 27 באוקטובר 1939) היא סופרת וחוקרת תולדות היישוב. רוב ספריה הם רומנים היסטוריים וביוגרפיות, ובעיקר ביוגרפיות של דמויות בולטות בתולדות היישוב. כמו כן עבדה כעיתונאית ושדרנית ב"קול ישראל". כלת פרס ראש הממשלה ליצירה לשנת תש"ס (1999).
ביוגרפיה.
רות בקי נולדה בחיפה למשפחת חלוצים ציונית. בת למלכה לבית פיש ולמשה קולודני. סבה מצד אביה הוגלה לסיביר בימי הצאר האחרון, וסבה מצד אמה היה בעל טחנת קמח בכפר הורודץ () – הטחנה הראשונה בסביבה שפעלה בקיטור. אחי אביה שמריהו קולודני היה מראשוני חוות ההכשרה בקלוסובה, ואחי אמה, ברל פיש, שימש בקלוסובה ראש צוות עבודת מחצבות ונספה שם. אח אחר של אמה, לייב פיש, היה ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר המחוז קובל, ואף נשלח מטעם התנועה הציונית לייצג את פלך ווהלין בטקס הקמת האוניברסיטה העברית בהר הצופים ב-1925.