בחודש ספטמבר 1965, על רקע הפילוג במפא"י והקמת רפ"י, מפלגה המתחרה במפא"י ומונהגת על ידי בן-גוריון (ובהשתתפות אישים בעלי תדמית "ביטחונית", כשמעון פרס ומשה דיין) הזמין ראש הממשלה לוי אשכול את הראל להיות לו ליועץ לענייני מודיעין וביטחון. כוונת אשכול הייתה לגייס לצדו, במאבקו בדוד בן-גוריון, אדם רב מוניטין שהיה "בר פלוגתא" לדוד בן-גוריון. כשנתברר הדבר להראל הוא פרש מתפקיד זה ב-28 ביוני 1966 וטען שעשה זאת משום שלא ניתנו לו סמכויות של ממש.
בדצמבר 1966 יצא הראל בדרישה כי מזכירות מפא"י תדון במניעים שהביאו אותו להתפטר מתפקיד היועץ. דרישתו זו נדחתה ואז יצא בקריאה להעביר את ראש הממשלה אשכול ואת ראש המוסד עמית מתפקידיהם, בטענה כי היו מעורבים במעשים חמורים ואינם ראויים יותר למלא את תפקידיהם. בחודש אפריל 1967, במהלך משפט שנערך בצרפת בקשר לפרשת בן ברקה, בו הועמדו לדין אנשים מן העולם התחתון של צרפת באשמת חטיפתו ורציחתו של מהדי בן ברקה, מנהיג אופוזיציה מרוקני, הועלתה הטענה כי אנשי השירותים החשאיים של צרפת ביחד עם אנשי המוסד הם האחראים למעשה. נרמז בעיתונות על כך שדרישתו של הראל להדיח את אשכול נבעה מטענתו של הראל כי ראש המוסד מאיר עמית הטעה את אשכול והוציא ממנו במרמה אישור להשתתפות המוסד בחטיפת ורצח בן ברקה, ולדרישתו שנדחתה כי עמית יתפטר מתפקידו.
בשנת 1969 לאחר שרפ"י חברה בשנית למפא"י במסגרת המערך, נותר דוד בן-גוריון, שסירב להתפייס עם לוי אשכול, מחוץ למערך וחסידיו הקימו את הרשימה הממלכתית שהורכבה מאנשי רפ"י שלא הצטרפו למערך ומאישים אחרים. הראל התפייס עם דוד בן-גוריון, הצטרף לרשימה הממלכתית ונבחר מטעמה כחבר הכנסת בכנסת ה-7, שבה כיהן בשנים 1969–1974. בכנסת שימש הראל כחבר בוועדת הכנסת והיה פעיל בחוגי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בין השנים 1971–1985 פרסם עשרה ספרים, מהם שני ספרים עלילתיים ושמונה ספרי זיכרונות על פעילותו רבת השנים והעלילה בשירותי המודיעין של מדינת ישראל.
איסר הראל נפטר ב-18 בפברואר 2003 (טז' באדר-א' ה'תשס"ג), בגיל 91.
מורשתו.
הראל הוא אחד האחראים העיקריים לתדמיתם של שירותי הביטחון הישראלים בעולם כשירותים רבי עוצמה.
בספרו "הממונה" כותב מיכאל בר-זוהר: "פחות מחמש שנים מהיום בו נתוודע לדוד בן-גוריון, החזיק בידו עוצמה אדירה, שכמוה לא הוענקה לאיש לפניו וגם לא לאיש אחריו בתולדות מדינת ישראל".
רחובות שנקראו על שמו של הראל קיימים בערים פתח תקווה ונתניה ובהרצליה.
גרעין האקומבנס
גרעין האקומבנס (NAc) הוא אזור במוח הממוקם בסטריאטום, הוא החלק העיקרי של הסטריאטום הגחוני (ventral striatum) ואחד מגרעיני הבסיס של המוח הגדול.
מבחינה פונקציונלית, גרעין זה הוא חלק מהמערכת המזולימבית ומהמערכת הלימבית.
תפקוד.
גרעין האקומבנס מקבל מידע ממבנים לימביים החיוניים לעיבוד רגשי וכן ממבנים האחראיים על קואורדינציה של התנועה.
הוא מקושר לטגמנטום הגחוני כחלק מהמערכת המזולימבית mesolimbic system של המוליך העצבי דופמין.
גרעין האקומבנס מעורב במנגנוני חיזוק וקשב. אותות דופמינרגיים הנשלחים אל גרעין האקומבנס מסמנים נוכחות או אפשרות של גמול. לפיכך, הוא מעורב בתהליכים שונים הקשורים להנעה (מוטיבציה) וגמול, ולעיתים אף מכונה "מרכז העונג" של המוח.
גרעין האקומבנס שולח מידע אל קליפת המוח הקדם-מצחית כדי לסייע בארגון של פעולות מוטוריות וקוגניטיביות
וממלא תפקיד מרכזי במערכת החיזוק במוח.
לגרעין האקומבנס יש חשיבות רבה לתהליכי הוויסות של התנהגויות המכוונות לקבלת גמול.
הוא חיוני ליצירת אינטגרציה של מידע מוטיבציוני לצורך ויסות ההתנהגות.
עלייה ברמות הדופמין שמגיע לגרעין האקומבנס מתרחשת בעקבות ציפייה לגמול עתידי ולא רק בעקבות גישה לתגמולים קיימים.
על ידי כך הוא מעודד בחירה של פעולות, אשר יובילו לגמול מצופה.
בנוסף, לגרעין האקומבנס יש תפקיד מרכזי בוויסות של אימפולסיביות.
אזור זה נחקר רבות בהקשרים של התמכרות לסמים, וידוע כי סמים ממכרים גורמים לעלייה ברמת הדופמין בתוך גרעין האקומבנס.
מבנה.
גרעין האקומבנס מורכב משני חלקים עיקריים:
Phpnuke
טובה (רפובליקה)
רפובליקת טוּבָה או טִיבָה (ברוסית: Республика Тыва (Тува); בטובאנית: Тыва Республика) היא אחת מהרפובליקות המרכיבות את הפדרציה הרוסית. שטחה 168,600 קמ"ר ומספר תושביה לפי מפקד שנערך ב-2021 היה כ-330 אלף. היא ממוקמת בחלק הדרומי ביותר של סיביר, וגובלת ברפובליקת אלטאי ממערב, רפובליקת חאקסיה, מחוז קרסנוירסק ומחוז אירקוטסק מצפון, רפובליקת בוריאטיה ממזרח, ומונגוליה מדרום. בירתה היא קיזיל.
היסטוריה.
טובה, הידועה גם כטאנו אוריאנחי (Tannu Uriankhai), נשלטה על ידי המונגולים מהמאה ה-13 ועד המאה ה-18, ואז על ידי שושלת צ'ינג הסינית מ-1757 ועד 1911. בחלקה השני של המאה ה-19 החלה חדירה של רוסים לאזור, תחילה כסוחרים ואחרי כן כתושבי קבע. במהלך מהפכת 1911 בסין, טיפחה האימפריה הרוסית תנועת בדלנות בין בני טובה ושטחם הפך עצמאי לכאורה, לפני שנעשה שטח חסות של רוסיה ב-1914.
התוהו ובוהו ששרר לאחר המהפכה הרוסית של 1917 אפשר לבני טובה להכריז שוב על עצמאותם. ב-1921 ייסדו הבולשביקים את "הרפובליקה העממית של טובה", שכונתה "טאנו טובה" (Tannu Tuva). הסובייטים הגבירו בהדרגה את שליטתם במדינה העצמאית לכאורה, בתהליך שהסתיים בסיפוחה המלא לברית המועצות ב-1944 כאזור אוטונומי. ב-1961 ניתן לטובה מעמד של רפובליקה אוטונומית. הרפובליקה שותפה לחתימה על ההסכם מה-31 במרץ 1992 שיצר את הפדרציה הרוסית.
הרפובליקה הסינית מעולם לא הכירה רשמית בתביעה הרוסית לשטח, ומפות המודפסות בטאיוואן כוללות את טובה כמו גם את "מונגוליה החיצונית" (מונגוליה) כחלק מסין, אך כיום אין מתייחסים ברצינות לתביעה זו.
גאוגרפיה.
האזור הוא אגן הררי בגובה ממוצע של 600 מ', מוקף ברכסי ההרים שיאן וטאנו-לה. החלק המזרחי גבוה יותר ומיוער והמערבי הוא שפלה יבשה. האזור כולל את חלקו העליון של הנהר יניסיי. באזור קיימים כמה אגמים, תוצאה של הפשרת קרחונים.
דמוגרפיה.
בני טובה (או טיבה), קבוצה אתנית טורקית, מהווים כ-82% מן התושבים, ע"פ מפקד האוכלוסין מ-2010. כ-16% מן התושבים הם רוסים. מלבדם קיימים מיעוטים קטנים של חאקסים, בני עם טורקי הקרוב לבני טובה מבחינה אתנית, קומי, וקבוצות נוספות.
שיעורם היחסי של הרוסים באוכלוסייה ירד ברציפות בעשורים האחרונים, ומספרם אף קטן בערכים מוחלטים מהמצב בעת מפקד האוכלוסין הקודם, ב-1989. הרוסים מרוכזים כמעט כולם באזורים העירוניים, בעיקר בבירה קיזיל. הקטנת האוכלוסייה הרוסית היא תוצאה ממעברה לשטחי רוסיה ורמת ילודה נמוכה.
בניגוד למרבית העמים הטורקיים, ובדומה למונגולים, בני טובה משתייכים לדת הבודהיסטית, שיחד איתה הם מקיימים פולחנים שמאניים מקומיים.
טובאנית (טיבאנית), שפה טורקית עם השפעות ממונגולית ומרוסית, היא השפה הרשמית ברפובליקה, לצד רוסית. השפה נכתבת כיום באלפבית קירילי.
חלק מבני טובה מקיימים עד היום אורח חיים נוודי למחצה.
שונות.
טובה הדפיסה בולים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. פילטליסטים רבים ובהם הפיזיקאי הידוע ריצ'רד פיינמן הוקסמו על ידי טובה הרחוקה והמסתורית בשל בולים אלה.
טובה היא מרכז חשוב של שירה גרונית. הסרט "ג'ינגיס בלוז" עוסק בסוג שירה זה ומתרחש ברובו על רקע נופי טובה.
תחבורה.
טובה טרם חוברה לרשת מסילות הברזל הרוסית. העבודות להקמת קו רכבת שיחבר את הרפובליקה עם מחוז קרסנויארסק (רכבת קוראגינו - קיזיל, ברוסית: Железная дорога Курагино — Кызыл) באורך של כ-411 ק"מ החלו בשנת 2012 ומתוכננות להסתיים בשנת 2020.
בעיר קיזיל פועל נמל התעופה קיזיל שנפתח בשנת 1946. ממנו יוצאות טיסות למוסקבה, נובוסיבירסק, קרסנויארסק וליישובים בסביבה. בשנת 2016 החלו בשיפוץ נמל התעופה על מנת להפוך אותו לנמל תעופה בינלאומי.
דרך הגישה היבשתית היחידה לרפובליקה הוא הכביש הפדרלי "יניסיי" מספר Р-257 שבדצמבר 2017 שינה מספרו ל-М-54.
חומאי
חומאי (בטובאנית: Хөөмей) הוא סוג של שירת גרון שנמצא בשימוש במוזיקה העממית שמגיעה מרפובליקת טובה.
המילה משמשת הן לתיאור אחד מהסגנונות האופייניים של שירת הגרון במוזיקה העממית של טובה (סגנון שנשמע דומה לזמזום ומלווה בטרמין - סוג של כלי נגינה אלקטרוני) והן כדי לתאר את כל סגנונות שירת הגרון של בני טובה (המשתנים מקול נמוך רועם דמוי רעידת אדמה, לצליל בינוני בלווית מקצב ועד סגנונות שונים של קול גבוה). בכל סגנונות שירת הגרון של בני טובה נעשה שימוש במבנה חלל הפה על מנת ליצור צליל הרמוני מהצליל הבסיסי שנוצר על ידי מיתרי הקול, והתוצאה - שירה בו זמנית של כמה גובהי צליל.
את ההשראה למוזיקה קיבלו מחברי השירים מהנופים ומבעלי החיים של הערבה, והשירים הם לרוב על סוסים, כך שמבחינת הנושאים דומה השירה העממית של טובה למוזיקת קאנטרי, אך הטכניקה של החומאי והשפה האוריינטלית גורמים לכך שהמוזיקה נשמעת זרה לחלוטין לאוזניים מערביות.
סגנונות השירה של טובה השפיעו על המוזיקה של תרבויות שונות. בזמנים הקדומים אמצו נזירים טיבטיים את סגנון זימרת התפילות לצלילים הנמוכים של הסגנון הקרוי "קרגירה" (kargyraa), בעוד שבזמנים המודרניים מוזיקאים אמריקאים של העידן החדש הושפעו מהצלילים שלא מהעולם הזה של החומאי וה"סיגיט" (sygyt), צליל בלתי אנושי גבוה שאינו זהה לפַלסֶטוֹ.