הלפרין-קדרי היא בתם של פרופ' מנחם צבי ולאה קדרי. בשנת 1989 סיימה לימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1990 הוענק לה תואר שני ובשנת 1993 - תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת ייל, בה למדה בסיוע תוכנית פולברייט. את התמחותה בעריכת דין עשתה אצל אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון. עיקר עיסוקה בחקר דיני משפחה מהבט מגדרי.
לצד מחקר והוראה באקדמיה, הלפרין-קדרי פעילה בענייני ציבור, ובין היתר:
קריירה.
היא למדה משפטים באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה את לימודיה ב-LL.B. בשנת 1989. לאחר מכן היא קיבלה תואר LL.M. ב-1990 ודוקטור למדעי המשפט ב-1993, שניהם בבית הספר למשפטים של ייל בארצות הברית. היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן; בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת האקדמית של המרכז מאז הקמתו.[4][5] [6]
תפקידיה באו"ם.
היא נבחרה על ידי מפלגות המדינה לכהונה של ארבע שנים בוועדת האומות המאוחדות למיגור אפליה נגד נשים ב-2006 והייתה סגנית יו"ר הוועדה בין השנים 2009 ל-2010. בזמן בחירתה הייתה החברה ההצעירה ביותר בוועדה. היא נבחרה מחדש לכהונתה השנייה בוועדה ב-2010 ולקדנציה השלישית שלה ב-2014. היא שוב נבחרה לסגנית יו"ר הוועדה ב-2017.[7][8] בוועדה כיהנה במשך למעלה מעשור לצד השרה הצרפתית לשעבר לשוויון מגדרי ניקול אמלין והנציגה המיוחדת של האו"ם לאלימות מינית בעימותים ותת-המזכ"ל של האו"ם פראמילה פאטן.
במהלך כהונתה ב-CEDAW היא הובילה את האימוץ המוצלח (ב-2013) של המלצה כללית חדשה על ההשלכות הכלכליות של יחסי משפחה ופירוקם; וערכה (בשנת 2018) את החקירה לגבי משטר ההפלות המגביל של צפון אירלנד, שותפה בכתיבת דו"ח האו"ם שהסיק כי היעדר מתן טיפול להפלה בצפון אירלנד הוא סוג של אלימות נגד נשים.[9] הובילה באוקטובר 2019 לדה-קרימינליזציה של הפלות בצפון אירלנד, מהלך חסר תקדים בדיני זכויות האדם הבינלאומיים.
מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה.
בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת המרכז מאז הקמתו. מרכז רקמן, שהוקם בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן במטרה לשפר את מעמד האישה ולהביא לסיום האפליה והאי-שוויון בין המינים בחברה הישראלית, גאה כעת להיות הארגון המוביל לשינוי משפטי וחברתי לנשים בדיני משפחה. המרכז פועל להגשמת החזון של קידום זכויות האישה ושיפור מעמד האישה בדיני המשפחה בכלל ובדיני המשפחה היהודיים בפרט.[10]
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
הנק גרול
יתיר
תפרון
תפרון בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של מוצרי הלבשה תחתונה, בגדי ים וביגוד ספורט, לנשים ולגברים. מוצרי החברה מיועדים ברובם ליצוא, בעיקר לארצות הברית. מניית החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה.
בשנת 1990 החלה תפרון בשיווק מוצרי הלבשה תחתונה מכותנה עם גומי המותאמים לגוף. תפרון הייתה החברה הראשונה שהוציאה לשוק (ב-1997) בגדי הלבשה תחתונה ללא תפרים ואחת הראשונות בייצור הלבשת ספורט בהנדסה מותאמת לפעילות.
בשנת 2001 החלה החברה להעביר חלק משמעותי מפעילות התפירה לירדן. נכון לשנת 2015 למעלה ממחצית מעובדי החברה מועסקים בירדן.
בשנת 2003 רכשה תפרון את חברת "מקרו", העוסקת בייצור, שיווק ופיתוח בגדי ים וחוף.
לקוחותיה העיקריים של החברה הם נייקי, קלווין קליין, ויקטוריה'ס סיקרט, בננה ריפאבליק, גאפ וריבוק.
מתפרות החברה נמצאות בישראל, ירדן, מצרים ובארצות הברית. היא מפעילה ספקי משנה בסין ובקמבודיה.
בעבר החזיקה בחברת בת בשם אלבה-רפואה, אשר מייצרת מוצרי טקסטיל רפואיים (חליפות חדרי ניתוח, בדים עמידים בלחץ, תחבושות סטריליות), אולם פעילות זו נמכרה לחברה אחרת.
בשנת 2009 החלה החברה לשווק מוצרים תחת מותג פרטי שיצרה: Tfr. במקביל, פתחה החברה בשנה זאת לראשונה שלוש חנויות-מפעל: במשגב, במתחם בו מרוכזת מרבית פעילות החברה, בכפר סבא ובראשון לציון. בשלהי אותה שנה הודיע עדי ליבנה, מי שהיה מנהלה הכללי של החברה באותה עת, על עזיבתו את החברה. זמן קצר לאחר מכן נכנסה החברה לקשיי נזילות כספיים שהעלו חשש לפשיטת רגל שלה. משבר זה הסתיים בעקבות מהלך תמיכה של בעלי המניות במימון פעילות החברה.
מסחר בבורסה.
בשנת 1997, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור ומנייתה החלה להיסחר ב־NYSE. בשנת 2005 נרשמה החברה למסחר במקביל גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2006 ביצעה הנפקה בבורסה בתל אביב. בדצמבר 2008, עקב אי עמידתה בדרישת סף של שווי שוק של לפחות 25 מיליון דולר, נמחקה מניית החברה מהנאסד"ק.
ישראל שור
ישראל הכהן שור (18 במאי 1886 – 9 באפריל 1935) היה חזן ומלחין חזנות, יליד גליציה שפעל באימפריה האוסטרו-הונגרית, בפולין ובארצות הברית
קורות חיים.
שור נולד בעיר חירוב שבאוסטריה (כיום באוקראינה) למשפחה חסידית. בילדותו שר כילד פלא בחצר הרבי מסדיגורה ברימנוב, ובגיל 16 נתמנה לחזן שם. כעבור שנתיים (1904) נקרא ללמברג, להחליף את קרובו ברוך שור שנפטר. כיהן בלמברג 10 שנים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במלחמה הוצב על ידי הצבא האוסטרי בתפקיד לא קרבי בגלל עקרונותיו הדתיים. בתום המלחמה כיהן כחזן בעיר ברון בצ'כוסלובקיה בין השנים 1917–1919, לאחר מכן בעיר קרקוב בפולין בין השנים 1919–1921, ולאחר מכן מונה לחזן הראשי בעיר פיסטיאן (Piestyan) בהונגריה (כיום סלובקיה) (1921 - 1924).
בעקבות הזמנות מידידים, ביקש להגר לאמריקה. אך חוקי ההגירה המגבילים של ארצות הברית וחוסר הרצון לעזור של השלטונות האוסטריים, עכבו אותו. לאחר כמה תפילות מבחן מוצלחות בעיר ציריך שבשווייץ, התפרסם בעיר, עד כדי שהקונסול האוסטרי בציריך העניק לו אשרת אמן, בעזרתה יכל להגר לאמריקה. בבואו לאמריקה ב-1924, מונה לחזן ב"ישיבת הארלם" בניו יורק. בין המתפללים בקהילה זו היה חבר הקונגרס סול בלום, שעזר לשור להביא את אשתו וילדיו לאמריקה.
בשנת 1928, התפלל את תפילות הימים הנוראים בשיקגו. בעקבות כך, קיבל הצעה מבית האופרה של שיקגו, להופיע באופרה, אך הוא סירב משום שלא מתאים לחזן לשיר ולהציג באופרה.
הוא שב לניו יורק וכיהן כחזן בקהילת "עדת ישורון" בברוקלין (1928–1931). אחר כך עבר לרובע הברונקס וכיהן שם בקהילת "קהילת ישראל" (1931 - 1934). בשנים אלה הרבה להופיע בקונצרטים בין היתר עם החזן יוסל'ה רוזנבלט. הופעתו האחרונה כחזן הייתה בימים נוראים של שנת 1934 בקהילת "חובבי תורה" בברוקלין.
למרות הצלחתו כחזן, מצבו הכלכלי היה תמיד בכי רע. בשנים אלו שרר בארצות הברית השפל הגדול, ושור נאלץ לשיר בקרנות הרחוב ולקבץ נדבות. הוא נפטר ב-9 באפריל 1935 מהתקף לב.
יצירתו.
שור חיבר מספר יצירות חזנות מפורסמות ואף הקליט את חלקן כמו כן חיבר כמה ניגונים חסידיים. בין יצירותיו בולטת היצירה "שיבנה בית המקדש" יצירה הנחשבת ליצירה המוכרת ביותר בחזנות. יצירה זו (שהייתה אהובה מאוד על רבי מנחם מנדל שניאורסון האדמור השביעי מליובאוויטש וחסידיו). ויצירה אחרת - "הטה אלוקי אזנך" פורסמו במיוחד על ידי החזן משה קוסביצקי.
אולימפיאדת שחמט (1927)
אולימפיאדת השחמט (1927)
דראפט ה-NBA
דראפט ליגת ה-NBA הוא אירוע שנתי המתקיים בארצות הברית. בכל שנה האירוע נערך בעיר מסוימת הנקבעת על ידי הנהלת הליגה ובו שלושים קבוצות ה-NBA יכולות לבחור שחקנים צעירים וחופשיים מחוזה שרוצים להצטרף לליגה. לאחר יציאת החוק המחייב המתנה בת שנה לפחות בין סיום התיכון לכניסה לדראפט החלו רוב השחקנים לשחק במכללות. לכן ברוב המקרים כיום השחקנים מגיעים מהמכללות, אולם ישנם גם שחקנים שמגיעים מארצות שונות, בעיקר מאירופה.
בכל דראפט יש שני סיבובים של 30 בחירות, כלומר 60 בחירות בסך הכול. כל קבוצה בוחרת שני שחקנים – אחד בסיבוב הראשון ואחד בסיבוב השני. 30 השחקנים הראשונים שנבחרו נקראים "שחקני סיבוב ראשון" ו-30 הבאים אחריהם (מקומות 31–60) הם "שחקני סיבוב שני". שחקני הסיבוב הראשון מקבלים חוזה מובטח ב-NBA לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות (4 שנים בסך הכול) בעוד ששחקני הסיבוב השני אינם מקבלים חוזה מובטח. הקבוצה שבחרה אותם אינה חייבת לצרף אותם לקבוצה, אך לאותם שחקנים אסור להצטרף לשום קבוצה אחרת ב-NBA ללא הסכמה מהקבוצה שבחרה אותם. למעשה, לקבוצה שבחרה בהם בדראפט יש עליהם זכויות שמורות. שחקני סיבוב שני הם שחקנים שמוזמנים בדרך כלל למחנות הקיץ של ה-NBA להיבחן. השחקנים הללו יכולים להצטרף לקבוצה גם לאחר מספר שנים אם ישפרו את יכולתם כי זכויותיהם ב-NBA שמורות לקבוצה שבחרה בו. השחקן רשאי לשחק בכל מקום בעולם אם הקבוצה מחליטה לא לקחת אותו, חוץ מאשר בליגת ה-NBA.
הדרך היחידה בה שחקן עד גיל 22 יכול לשחק ב-NBA היא אך ורק על ידי בחירה בדראפט. שחקנים אחרי גיל 22 כבר לא נבחרים בדראפט (אלא אם השחקן באותו מחזור של בני 22) וקבוצות ה-NBA יכולות פשוט להחתים שחקנים מרחבי העולם ולקנות אותם בכסף (על שחקנים מה-NBA ניתן לעשות טרייד או להחתימם על חוזה לאחר סיום החוזה שלהם). לכל שחקן מותר להגיש מועמדות לדראפט פעם אחת בלבד.
עד דראפט 2005 הורשו שחקני תיכונים שרצו לדלג על המכללה ולהירשם לדראפט לעשות כן ישר אחרי התיכון, אך החל מדראפט 2006 נאסר דבר זה על ידי חוק ("חוק סטרן") אשר מאפשר לשחקנים להיבחר בשני תנאים:
בדראפטים של השנים 1984, 1996 ו-2003 נבחרו מספר רב של כוכבי כדורסל לעתיד, והם נחשבים בעיני רבים לבולטים ביותר בתולדות הליגה.
ההגרלה ("לוטרי").