בשנת 1974 פורסם בהמשכים בשבועון "הארץ שלנו" הסיפור "אל עצמי". גיבור הסיפור הוא ציון כהן מבית שאן, ילד מבית הרוס שאביו עבריין ואמו מכורה לסמים, הנשלח למשפחה אומנת בחיפה. בראיונות שנתנה גלילה לד"ר שי רודין, חוקר ספריה ומחבר המונוגרפיה "אל עצמה: עיונים ביצירתה של גלילה רון־פדר-עמית", היא מגלה שציון כהן, גיבור הספר, נולד בגלל היחס המתנשא של החברה האשכנזית-בורגנית, חברה ממנה היא עצמה באה, אל ילד האומנה הראשון שלה. באמצעות ציון היא הצביעה על הליקויים והצביעות של הקבוצה האליטיסטית הזו. ציון היה מבחינתה מעין חלום, חלום על ילד מרקע קשה, שלמרות כל המכשולים מגיע לפסגתו של מגדל השן של הבורגנות האשכנזית ובסופו של דבר נהיה טייס.
בנוסף, חשפה גלילה רון פדר עמית את מקורות ההשפעה שלה: "טום סוייר" של מארק טוויין, "הבלתי מנוצחים" של ויליאם פוקנר, ממנו שאבה את ההשראה לסבתא הנחושה לקדם את נכדה, ויעקב אשמן עורך "הארץ שלנו", שליווה את הכתיבה, העיר הערות ונתן עצות. הספר, שזכה להצלחה רבה והיה מעין רוח גבית לילדים שבאו משכבות חלשות, הוקדש לזכרו של יעקב אשמן. בעקבות מכתבים רבים שהתקבלו מקוראי "הארץ שלנו" שביקשו להמשיך ללוות את ציון, נוספו עוד תשעה ספרים ונוצרה הסדרה "סיפורו של נער עזוב", שלא שחזרה את הצלחת הספר הראשון, שתורגם לתשע שפות. "אל עצמי" הופק כסרט קולנוע, "אל עצמי", באורך מלא, וכן כהצגה בתיאטרון לילדים ולנוער, ושודר בהמשכים ברדיו.
"עירית".
גם בסדרה "עירית" ששודרה ברדיו וזכתה להצלחה, יש לגלילה רון פדר עמית אמירה: כדי שילד שבא מרקע קשה יצליח בחייו הבוגרים, לא נדרש להוציא אותו מהבית. תמיכה של מדריכים או מורים או בוגרים קרובים וחיוביים, יכולה להביא לאותן תוצאות.
במקביל לשתי הסדרות האלה התחילו לראות אור ספרים שעל פי ד"ר רודין, שייכים לסוגת "ספרות בעיה" המאפיינת את כתיבתה של גלילה רון פדר עמית: "מסטול" - על הידרדרות נער לסמים; "מקפיצים טקילה" – על אלימות בעקבות אלכוהול; "למרות כל האכזבות" - על התאבדות בני נוער; סדרת "להתבגר", ועוד. הספרים האלה היו לרבי-מכר וזכו למקומות ראשונים במצעדי הספרים בבתי הספר.
כתיבה על אישים ודמויות מפתח בהיסטוריה הציונית.
בהמשך, כתבה על אישים ודמויות מפתח בהיסטוריה הציונית כגון: זאב ז'בוטינסקי - "באור ובסתר"; מנחם בגין – "בעוז ובהדר"; ביאליק - "אומרים אהבה יש"; א.ד. גורדון - "העורג"; יצחק נבון - "לעלות אל העם", "המורד" על אברהם שטרן (יאיר), "משה דיין", "לא בובה על חוט" סיפור חייה של רחל ינאית בן-צבי.
על יחסים בין יהודים לערבים.
נושא נוסף העולה בספריה של גלילה נוגע ליחסים בין יהודים לערבים, שעומדים במרכזם של הספרים "נאדיה" ו"ילדי קו התפר", שאף הם תורגמו לשפות אחרות. הסרט "נאדיה" הופק בעקבות הספר. אולם הסדרות הפופולריות ביותר שלה הן דווקא "ג'ינג'י", "מנהרת הזמן", ו"משימה עולמית", שהיו לרבות-מכר.
כתיבת תסריטים והפקת יצירות המבוססות על ספריה.
אחדים מספריה עובדו לסדרות טלוויזיה, סרטים והצגות. סרטי הקולנוע "בחינת בגרות", "נאדיה" ו"אל עצמי" מבוססים על ספרים שכתבה. בשנת 1987 עובדה הסדרה "ג'ינג'י" למחזה בכיכובו של דב נבון.
כתבה גם את התסריטים לסדרות הטלוויזיה "ג'ינג'י", "הסודות של כנרת", "משפחה וחצי", "להתבגר", "ד.נ. גליל מערבי,", עוד משפחה וחצי, ושולחן לשישה.
כתיבה למבוגרים.
בהמשך דרכה החלה לכתוב גם למבוגרים, ופרסמה ספרים כגון "יש אישה אחרת", "רצח בצמרת המשטרה" ו"אמא של תרמילאי". בשנת 2006 כתבה את ספרה "חיפושים" על גיבורה של סדרת טלוויזיה פופולרית בשם רננה, המחליטה בגיל חמישים לעזוב משפחה, מאהב וקריירה ולנסוע למרכז מדיטציה בבורמה כדי לנסות ולהבין מדוע חרף כל הישגיה אין לה שום תחושת סיפוק.
ב-2020, יצא ספרה האוטוביוגרפי, "היא - ספור חיי".
הייתה העורכת הראשונה של הירחון "פשוש" ועורכת השבועון "ראש צעיר".
בבחירות לכנסת התשיעית, הוצבה במקום ה-111 ברשימת ד"ש לכנסת.
משפחתה.
בשנת 1970, נישאה לאבי פדר, קצין משטרה, ושינתה שמה לגלילה רון־פדר. בין השנים 1972–1979 הייתה אם אומנת לעשרה ילדים. לזוג יש שלושה ילדים ביולוגיים. לאחר גירושיהם, ניהלה רומן ולבסוף נישאה בשנית לניצב בדימוס משולם עמית, ושינתה שמה לגלילה רון־פדר-עמית. מתגוררת בשכונת בית הכרם בירושלים.
סגנון כתיבתה.
רון-פדר-עמית מעידה על עצמה, שכתיבתה מתרחשת כאשר היא עוברת שינוי אישיותי, המאפשר לה להיכנס לדמויות שלה, להזדהות עמן ולחוש את תחושותיהן, לעיתים עד כדי טשטוש ההבדל בינה לבינן.
רון-פדר-עמית נעזרה בפופולריות שלה כדי לעסוק בנושאים שהיוו טאבו כמו שימוש בסמים, מין בגיל ההתבגרות. רבים מספריה משתייכים לסוגה הקרויה "ספרות בעיה": ספרים ריאליסטיים, המתרחשים כאן ועכשיו, ובמרכזם ילדים ובני נוער שנאלצים להתגבר על קושי בחייהם הפרטיים או בחיי המשפחה. הספרים נכתבים לעיתים קרובות מתוך גישה חינוכית, המבקשת להקנות לקוראים ערכים וכלים להתמודדות פסיכולוגית עם מצוקות ההתבגרות. הספר "בחינת בגרות", לדוגמה, עוסק בשני תלמידי תיכון המתמודדים עם היריון לא מתוכנן; הספר נכתב תוך התייעצות עם הגינקולוג ד"ר עמירם אדוני, ומכיל מידע רב אודות שימוש באמצעי מניעה, ואילו בספר "מסטול" תיארה נער בן טובים המידרדר לסמים לאחר שחווה אהבה נכזבת.
ספריה נחקרים גם באקדמיה, נלמדים בבתי הספר, ונקראים על ידי קוראים רבים, גם בני הדור השני.
פרסים והוקרה.
רון־פדר-עמית זכתה בפרסים רבים ובהוקרה, בהם:
קישורים חיצוניים.
מידע ביוגרפי:
מאמרים מקוונים:
כתבות:
אייזנשטיין
אייזנשטיין או איזנשטין (Eisenstein), שם משפחה גרמני ושם יהודי אשכנזי נפוץ.
פירושו בגרמנית אבן ברזל.
האות D היא האות הרביעית באלפבית הלטיני. מקורה של האות באות מהשפה הפרוטו-שמית ומהאלפבית הפרוטו-כנעני, שממנו התפתחה גם האות ד.
מבחינה פונולגית, האות d מייצגת עיצור מכתשי, סותם, קולי (/IPA: /d) - כמו דל"ת בעברית.
קוד ה-ASCII של האות הגדולה D הוא 68 ושל האות הקטנה d הוא 100.
ייצוגים נוספים.
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "דלתה" (Delta), למעט בשימוש בשדות תעופה, שם משתמשים במילה "דיקסי" (Dixie), על מנת למנוע בלבול עם חברת התעופה דלתא.
ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 68 (D) ו-100 (d).
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי קו ושתי נקודות:
בכתב ברייל:
משמעויות של האות.
בהקשרים מסוימים, D יכולה לסמל:
אלבומין
אַלְבּוּמִין (באנגלית: Albumin) הוא החלבון הנפוץ ביותר בדם היונקים.
אלבומין הוא חלבון מסיס במים המצוי בדם ובכל הרקמות. האלבומין נוצר בכבד, וחשוב לשמירה על לחץ אוסמוטי תקין של הפלזמה ואיזון מערכתי של נוזלי הגוף. אלבומין הוא בין החלבונים הארוכים ביותר.
אלבומין הוא החלבון המסיס השכיח ביותר בפלזמה ובעיקר בגופם של בעלי חוליות.
מבנה האלבומין.
אלבומין הוא חלבון גלובולרי המורכב בעיקר מסלילי אלפא, בעל מסה של כ-66 קילודלטון. האלבומין הוא חלבון, חלבון האלבומין אצל בני אדם מורכב מסליל ארוך של כ-585 חומצות אמינו הנקשרות ביחד בקשרים פפטידיים חזקים.
תפקידי האלבומין.
הלחץ ההידרוסטטי מניע נוזלים מתוך נימית הדם אל החלל החוץ תאי; לחץ קולואיד אוסמוטי נוטה להניע נוזלים מתוך החלל החוץ תאי לתוך הנימית כדי שתהיה תנועה אוסמוטית הממברנה צריכה להיות חדירה למחצה אידיאלית – חדירה למים ובלתי חדירה לחלוטין למומסים; נימית הדם היא מאוד חדירה ליונים, רוב המרכיבים האוסמוטיים של הדם, לכן היא לא רלוונטית מבחינה אוסמוטית – לא אידיאלית לחלוטין. הדבר היחיד שנמצא בפלאזמה של הדם בכמות ניכרת ועבורם הממברנה היא אידיאלית –חלבוני הדם המיוצרים על ידי הכבד, בעיקר אלבומין. הערך האוסמוטי של חלבונים אלו נקרא לחץ קולואיד אוסמוטי, האוסמוזה שנובעת ממולקולות גדולות].
כמות האלבומין בדם מייצר לחץ קולואיד אוסמוטי של כ-28mmHg במצב נורמלי. הלחץ ההידרוסטטי באזור העורקי שווה לכ-50mmHg, מכאן שהנטייה היא של סינון. באזור הורידי הלחץ ההידרוסטטי הוא כ-5mmHg ואילו הלחץ הקולואיד אוסמוטי לא משתנה, ולכן הנטייה היא של ספיגה. ככל שמתקדמים בנימית הדם הלחץ ההידרוסטטי הולך ויורד. יש נקודה שבה יש שוויון בין הלחץ ההידרוסטטי שווה ללחץ הקולואיד אוסמוטי – זוהי הנקודה היחידה שבה יש שיווי משקל בין הכוח המסנן לכוח הסופג. אז יש היפוך בצד הוורידי ונטייה לספיגה. איך נשמר נפח דם תקין ונוזל חוץ תאי ולא נגרמת בצקת? לפי ההיפותזה של סטרלינג הכמות שיצאה בצד העורקי שווה בדיוק לכמות שנספגה בצד הוורידי, ולכן אין חוסר של נוזל חוץ תאי ואין עודף של נוזל חוץ תאי (בצקת - אדמה).
אלבומין מהווה בערך 50% מחלבוני הפלזמה. במצב נורמלי, הכבד מסנתז בערך 10 גרם ליממה. זמן החצי שלו – הוא בערך 17 יום – . האלבומין קושר מולקולות אחרות – הורמונים, בילורובין, חומצות שומן, תרופות. בנוסף, האלבומין אחראי ללחץ האונקוטי של הפלזמה, (לחץ קולאידו אוסמוטי) שהוא המתנגד העיקרי ללחץ ההידרוסטטי של הפלזמה.
כאשר הכבד חולה, הוא לא מסנתז מספיק אלבומין, מה שגורם ל-hypoalbuminemia, ואז הלחץ האונקוטי יורד, ולכן יש דליפה של פלזמה, מה שגורם לבצקות.
ח. שומן לא נמסות במים, כיון שהן הידרופוביות, ולכן הן מוסעות בזרם הדם בקומפלקס יחד עם אלבומין.