הסרט זכה לביקורות טובות והצלחה קופתית, היה מועמד ל־11 פרסי אוסקר, וזכה בחמישה: על בימוי, עריכה, צילום, קול ועריכת אפקטים קוליים. בנוסף, זכה בסרט במספר פרסי גלובוס הזהב.
עקב הצלחת הסרט, ספילברג המשיך לעסוק במערכת נורמנדי במיני-סדרה בשם "אחים לנשק", שאותה יצר יחד עם טום הנקס, שמגלם בסרט "להציל את טוראי ריאן" את דמותו של ג'ון ה' מילר. גם בסדרה הזו, דייל דיי, שגילם בסרט את קולונל רוברט סינק, מפקד הדיוויזיה המוטסת 101, המשיך לשחק באותו תפקיד. הסדרה זכתה להצלחה רבה, וזכתה בשישה פרסי אמי. בעקבות הצלחת הסדרה נוצרה המיני סדרה- הפסיפיק, שגם היא הייתה תחת הפקתם של טום הנקס וסטיבן ספילברג. בעוד ש- "להציל את טוראי ריאן", ו- "אחים לנשק" התמקדו במערכת נורמנדי, הפסיפיק מתמקדת בסיפורם של יוג'ין סלדג', רוברט לאקי וג'ון בזילון, במאבקם נגד האימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה. הפסיפיק זכתה להצלחה רבה ולשמונה פרסי אמי.
מוזיקה.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין ג'ון ויליאמס, אשר הלחין מוזיקה לסרטים אחרים של שפילברג.
ארבל
תשוקות
תשוקות (באנגלית: Passions) היא אופרת סבון של רשת NBC האמריקנית. משודרת בארצות הברית ובמדינות נוספות ברחבי העולם החל משנת 1999; "תשוקות" עלתה למסכים בארצות הברית בקיץ 1999, והיא נמכרה לרשתות שידור וערוצים רבים ברחבי העולם, ובכללם ערוץ 3 בישראל (2002). הסדרה זכתה לשיעורי צפייה נמוכים וירדה מהמסכים ב-2008.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר קורות חייהם של מספר משפחות המתגוררות בעיירה קטנה בניו אינגלנד העונה לשם "הרמוני" (הרמוניה). משפחת קריין העשירה (ג'וליאן קריין, אייבי קריין ובנם איתן קריין הם מהדמויות הראשיות) משפחת בנט (בפרק הראשון של הסדרה מתמנה אב המשפחה לשריף העיירה); משפחת לופז-פיצג'רלד בני המעמד הנמוך; משפחת ראסל (איב ראסל היא רופאה ובעלה הוא מורה לספורט). חלק נכבד מהסדרה מתרכז במכשפה המקומית, טאביתה לנוקס (המגולמת על ידי השחקנית הבריטית ג'ולייט מילס), המנסה להביא הרס וחורבן לתושביה של הרמוני.
מוות ב"תשוקות".
בשנת 2002, השחקן ג'וש ריאן אוונס, שגילם את טימי, הבובה של הדמות טאביתה לנוקס, עזב את הסדרה על מנת לעבור סדרה של טיפולים רפואיים. בסדרה כתבו את מותו ותכננו להחזיר אותו מן המתים לאחר מספר חודשים. אולם, באותו היום שבו שודר הפרק שבו טימי מת, מת גם ריאן אוונס שגילם אותו מסיבוכים בניתוח.
מקרה דומה קרה עם שחקן אחר של הסדרה: לאחר 5 שנים בהן צופי הסדרה רק שמעו את קולו של אליסטר קריין, ולא ראו את פניו, הוחלט בהפקה לגייס שחקן שישחק את הדמות. השחקן הנבחר, דייוויד ביילי, הפך ללהיט בקרב המעריצים, אך בחג ההודיה של שנת 2004 טבע השחקן בבריכת שחייה. גם מקרה זה אירע באותו היום שבו שודר הפרק בו דמותו מתה. לבסוף הוחלט להביא שחקן אחר (ג'ון ריילי) שיגלם את דמותו של אליסטר.
בישראל.
"תשוקות", סדרת רכש בולטת של ערוץ הוט 3, ירדה מהמסך בישראל לאחר כארבע שנים בשל אחוזי צפייה נמוכים וקיצוצים. זאת, לאחר התראה קצרה של שישה ימים בלבד. ב-26 במרץ 2006, שודר "הפרק האחרון" בסדרה (לפי הודעת הערוץ), כשבפועל הסדרה עדיין מצולמת ומשודרת מדי יום בארצות הברית. הפרק האחרון ששודר בישראל הוא פרק מספר 780.
רבים ממעריצי "תשוקות" זעמו לגלות את הבשורה שבוע לפני הורדת התוכנית על ידי פרסום בפורומים באינטרנט, ולתדהמתם גילו שנותרו להם שישה פרקים לצפייה. זאת, לאחר צפייה בסדרה במשך ארבע שנים, חמש פעמים בשבוע. רק שישה ימים לפני הורדת הסדרה, הערוץ המשדר, הוט 3, פרסם כתובית קצרה שהודיעה על תאריך השידור האחרון של הסדרה, והופיעה למספר שניות מועט. מעריצי הסדרה ארגנו מחאות למיניהן, הקימו אתרי אינטרנט בניסיון להציל את הסדרה, ואף שלחו מכתבים לעיתונות. נעשתה פנייה לערוצים שונים על ידי המעריצים על מנת שאלה ירכשו לשידור את המשך הסדרה, אך ללא הצלחה.
בזנ&quot;ט
בזנ"ט (ר"ת: ברזל זווית נגד טנקים), הידוע גם בשם קיפוד צ'כי, הוא מנגנון הגנה סטטי העשוי מברזל, שנועד למנוע מעבר כלי רכב משוריינים. בזכות צורתו, הוא שומר על יעילותו גם אם יתהפך על ידי פיצוץ קרוב.
השם הלועזי, "קיפוד צ'כי", מתייחס למקום שבו נעשה בהם שימוש לראשונה, גבול צ'כיה-גרמניה, שם הוצבו על ידי הצבא הצ'כי כמכשולים לטנקים. הם היו חלק ממערכת ביצורים מאסיבית שבנתה (אך לא הספיקה להשלים) צ'כוסלובקיה, ערב מלחמת העולם השנייה. מערכת ביצורים זו נפלה לידי הגרמנים ב-1938, לאחר כיבוש חבל הסודטים בהסכם מינכן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפרס הבזנ"ט לחופי האוקיינוס האטלנטי כחלק מהחומה האטלנטית. כך למשל, במהלך הפלישה לנורמנדי, נתקלו כוחות הלוחמים בקיפודים צ'כים שמוקמו קרובים במיוחד לקו החוף. על ראש ה"קיפודים" הורכבו מוקשים ופגזים ישנים, ומטרתם של מכשולים אלה הייתה להשמיד נחתות בזמן הגאות.
ברמת הגולן ניתן לראות גם היום בזנ"טים ששימשו כחלק ממערכת ההגנה של המוצבים הסוריים לפני מלחמת ששת הימים.
פרטים טכניים.
הקיפודים עשויים משלושה חלקי ברזל בעלי פרופיל בצורת האות ר' (או L) המחוברים יחדיו ליצירת צלב מרחבי. זרועות הקיפוד מצוידות ב"כפות רגליים" מרובעות כדי למנוע שקיעה בקרקע, וכמו כן בחריצים לחיבור חוטי תיל דוקרני בין הקיפודים.
גובהם של קיפודים צ'כים גדול יותר ממרווח גחונם של הטנקים. כאשר טנק מנסה לעבור במקום בו מונח מערך של קיפודים צ'כים, זחל הטנק לא יכול לטפס על הקיפוד, ומאידך גחונו של הטנק עשוי "לעלות" על הקיפוד כך שזחל הטנק מאבד את מגעו עם הקרקע ויכולתו של הטנק לנוע קדימה אובדת. אם טנק עולה על קיפוד במהירות, ייתכן שיכולת תמרונו תאבד כליל עד לחילוצו.
כיום משמש הכינוי בזנ"ט גם למוט ברזל בודד בעל פרופיל ר' או Y, המכוּנה גם "ברזל זווית".
ג'אקינטו פקאטי
אנטיסתנס
אנטיסתנס (יוונית: Ἀντισθένης; 444 - 365 לפנה"ס) היה מייסד זרם הפילוסופים הציניקנים בפילוסופיה היוונית.
עד מותו של סוקרטס.
אנטיסתנס נולד באתונה בשנת 444 לפנה"ס. אביו היה אזרח אתונה ואמו הייתה שפחה מתרקיה. הוא לחם בגבורה נגד ספרטה בקרב טנגרה בשנת 426 לפנה"ס. במשך תקופה קצרה למד את תורת הנאום אצל הסופיסט גורגיאס, ואחר כך ייסד את בית ספרו. אך, מששמע את סוקרטס משוחח, אנטיסתנס לקח את תלמידיו לשיעוריו של סוקרטס. הוא התגורר בפיראוס והלך ברגל כל יום לאתונה כדי לשמוע את דברי סוקרטס.
לאחר מות סוקרטס.
אחרי מותו של סוקרטס בשנת 399 לפנה"ס, המשיך אנטיסתנס בתפקידו כמורה. הוא בחר ללמד בגימנסיה (מבנה לתרגילי התעמלות) בשם צינוסרגס שהיה ממוקם בפרבר של אתונה, שם השתכנו אנשים עניים ואזרחים למחצה שמוצאם היה מארצות זרות, ולכן דבק בזרם הפילוסופיה של אנטיסתנס השם "צינית". אנטיסתנס לבש גלימה בלה, והלך עם מטה ואמתחת כמו קבצן, דבר שהפך לסימן היכר של הפילוסופים הציניקנים. הוא לא קיבל שכר עבור הוראתו והעדיף ללמד את העניים. כל מי שלא היה מוכן להתנסות בחיי דלות נזרק מבית ספרו. בתחילה, סירב לקבל לבית ספרו את דיוגנס, שהיה בנקאי שפשט את הרגל מן העיר סינופ שלחופי הים השחור. אולם, דיוגנס עמד בכל העלבונות עד שנתקבל כתלמידו של אנטיסתנס.
הגותו.
תורת המוסר של האסכולה הצינית מיוסדת על הסתפקות במועט כדרך לשחרור הנפש מתלות בדברים חומריים, כדי שתוכל להתרכז ברכישת חוכמת חיים. כמו סוקרטס, אנטיסתנס החשיב את המידות הטובות כדרך אל האושר. נראה כי שיטת ההוראה של אנטיסתנס הייתה הדיאלוג, אולי בהשפעת חינוכו כסופיסט. אנטיסתנס כתב עשרה ספרים, אולם שרדו מהם קטעים בלבד. אומרים כי נוקשותו גרמה לכך שלא היו לו ממשיכים רבים, אולם דיוגנס נשאר איתו עד מותו בשנת 365 לפנה"ס.
גבעת חיים איחוד
גִּבְעַת חַיִים (אִחוּד) הוא קיבוץ בעמק חפר ליד חדרה. הקיבוץ נושא את שמו של חיים ארלוזורוב, המזכיר המדיני של הסוכנות היהודית, שנרצח בשנת 1933 בחוף ימה של תל אביב. קיבוץ גבעת חיים איחוד נמצא צפונית לקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
היסטוריה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1952 בעקבות הפילוג שחל בתנועת הקיבוץ המאוחד בשנים 1951–1952. הקיבוץ הוותיק, גבעת חיים, נותר בידי הקיבוץ המאוחד ונקרא גבעת חיים מאוחד והקיבוץ החדש נקרא גבעת חיים איחוד. הגרעין המייסד של הקיבוץ הורכב מחברים שפרשו מהקיבוץ הוותיק (חברי מפא"י והבלתי מפלגתיים) וחברי מפא"י מקיבוץ כפר סאלד. אליהם נוספו משפחות בודדות מהקיבוצים יגור, גליל ים ומעוז חיים.
מייסדי הקיבוץ היו רובם חניכי תנועות נוער ציוניות, בעיקר ממרכז אירופה, שעלו לארץ בשנות ה-30 של המאה ה-20. אליהם נוספו במשך השנים עולים חדשים, ניצולי שואה, בוגרי חברות נוער, נקלטים "מן העיר אל הכפר" ועוד.
חברי הקיבוץ החדש הקימו על הקרקע השוממה צריפים ומהר מאוד גם בתי קרקע נמוכים, שתלו גינות, נטעו מטעים ושדות, והקימו ענפי שירות שונים כמו מכבסה, חדר אוכל, מחסן בגדים, מבני ציבור ועוד.
המשק החקלאי התבסס על פרדס גדול, גידולי שדה, רפת, לול (שהפך יותר מאוחר להודייה), ומטעים.
המפעל לעיבוד ירקות ופירות "גת גבעת חיים", הידוע במותג "פריגת", הוקם בקיבוץ עוד לפני פילוגו, ולאחר הפילוג המשיך להיות שייך לשני הקיבוצים בצורה משותפת. יותר מאוחר הוקם במקום מפעל נוסף בשם מג"ח.
בקיבוץ הוקם בית ספר לחינוך מיוחד, שהיום נקרא על שם מייסדו בנימין שפריר - "שפרירים".
לפי האידאולוגיה הקיבוצית השוויונית כל חבר קיבל את אותו סכום כסף (תקציב) והייתה קופה משותפת לכולם. ילדי הקיבוץ מיום הולדתם לנו בבתי הילדים. חינוך לעבודה היה ערך חינוכי חשוב. לשם כך הוקם משק הילדים (משק בית הספר) בו עבדו ילדים מכיתה ו' עד כיתה ט' בענפי חי ובענפי שדה.