תמר מאיר נולדה למשפחת לאור, נשואה למרדכי ואמא לשישה ילדים. מאיר למדה במדרשות נשמת, ורכשה השכלה אקדמית באוניברסיטת בר-אילן. במקביל ללימוד תורה במסגרות שונות של מדרש, תלמוד, מחשבת ישראל וספרות לתואר ראשון היא התמחתה במדרש ובאגדה במחלקה לספרות בתארים השני והשלישי. במקביל ללימודים האקדמיים למדה הנחיית קבוצות, גישור והדרכת כלות. כמו כן, כתבה עבודת דוקטורט העוסקת במדרש רות רבה כמפתח לשאלות העריכה והמשמעות במדרש.
בעולם האקדמי היא משמשת כראש החוג לספרות במכללת גבעת וושינגטון. מלמדת בתוכנית לתואר שני בהוראת אגדה במכללת אפרתה. בעולם התורני לימדה במת"ן, במדרשה בר-אילן ובמדרשות נוספות, וכיום עומדת בראש בית המדרש הקהילתי 'כֻּלָנָה' לנשים בגבעת שמואל. בנוסף, יזמה את הקמת 'השמיעיני', מאגר מרצות בנושאים תורניים והיא חברה בהנהלת ארגון רבני בית הלל.
גיבור הספר, הנער פטר הוא יצחק מאיר, אביו של בעלה של הסופרת, ששמעה ממנו את הסיפור המופלא על פרנצ’סקו טירלי וכתבה אותו במיוחד עבור הילדים.
רקע הספר.
הספר מבוסס על סיפור אמיתי. פרנצ’סקו טירלי נולד באיטליה, אך את חנות הגלידה שלו פתח בהונגריה. בשנת 1944 לאחר שהנאצים נכנסו להונגריה, הוא החביא יהודים בחנות הגלידה שלו וסייע ליהודים נוספים למצוא מקומות מסתור. בשנת 2008 הוא הוכר כחסיד אומות העולם.
אחד מהילדים שהתחבאו בחנות הגלידה יחד עם בני משפחתו וחמישה עשר יהודים נוספים היה פטר מאיר. לימים מאיר עלה לארץ והפך לפרופסור יצחק מאיר מראשי המחלקה לכימיה באוניברסיטה העברית. כלתו תמר מאיר, דוקטור לספרות, מרצה וחוקרת, העוסקת בהכשרת מורות וגננות ומלמדת בבתי מדרש, כתבה את הספר.
עלילה.
הספר מספר את סיפורו של פרנצ’סקו טירלי, ילד שמאד אהב גלידה, עד כדי כך שאמו נהגה לומר לו שיום אחד תצמח לו גלידרייה בבטן. הוא המשיך לאהוב גלידה גם כשגדל ועזב את מולדתו איטליה ועבר לגור בהונגריה, שם פתח חנות גלידה במרכז בודפשט, וגילה שגם בבודפשט ילדים אוהבים מאוד גלידה.
ילד אחד כזה היה פטר, ילד יהודי שנהג לעבור כל יום ליד החנות. פטר גדל והפך לנער. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, אף אחד לא רצה לקנות גלידה, ופרנצ’סקו סגר את החנות. פטר והוריו חיפשו מקום מסתור. פרנצ’סקו דאג, בעיקר לשכניו ולמשפחתו של פטר, והחליט לעזור להם ולתת להם מחסה. הוא החליט להסתיר אותם במחסן של חנות הגלידה האהובה שלו.
"'חנות הגלידה של פרנצ’סקו טירלי' הוא סיפור על חברות, אומץ לב ועזרה הדדית".
איורים.
את הספר איירה יעל אלברט, בוגרת מסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, ומאיירת של ספרי ילדים נוספים. האיורים לספר זכו לשבחים רבים. כך למשל תארה אותם אחת הביקורות כ"מקסימים לא פחות. יעל... עשתה בספר זה עבודת מופת ... (והיא) מצליחה יעל להעניק נופך של אותנטיות, המכניסה את הקורא לרוח התקופה". באיוריה הדגישה יעל את מוטיב האור והחושך באמצעות משחק עם הצבעים, ונתנה ביטוי למלחמה ולקושי באמצעות סמלים שונים, וביניהם ייצוג שלבי המלחמה באמצעות אתריה המוכרים של בודפשט: הפרלמנט וגשר האריות. איוריה של אלברט ל"חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי" זיכו אותה במדליית כסף מטעם מגזין האיור 3*3.
ביקורת ספרים ופרסים.
הביקורות שיבחו מאוד את הספר, תיארו אותו כספר נפלא, הנכתב בשפה ישירה ומדויקת, מלאת הומור ורגישות, ספר על אהבה משותפת לגלידה, שמשמשת משל לאהבת האדם ואהבת החיים; "סיפור על אנושיות, על מוסריות ועל מחויבות." ביקורת אחרת הדגישה שהספר מעביר את המסר החשוב, שבמקום שאין אנשים היה איש. פרנצס’קו מבין שצריך לעזור ליהודים אבל לא מוצא שותפים לדאגתו, ומגיע למסקנה שהוא יהיה האיש שיציל אותם.
הספר זכה לפרס יד ושם למפעלים חינוכיים. בנימוקיהם, כתבו חברי הוועדה שהסופרת הטיבה להציג סיפור מתאים בתכניו, בשפתו וברוחו לילדים, שדרכו עוקבים אחר סיפור ילדות שיש בו מלחמה ורדיפה, אך מקבלים את המסר שהטוב והאחריות האישית חזקים מהכל.
כמו כן זכה הספר בפרס דבורה עומר לספרות ילדים לשנת 2017.
הספר זכה לתמיכת המכון לתרגום ספרות עברית שהביא לתרגומו לאנגלית, איטלקית, צ'כית ורוסית.
אברהם ברלין
אברהם ברלין (5 באוקטובר 1894–1942) היה אמן יהודי שחי בצרפת.
קורות חייו.
אברהם ברלין נולד בעיר נייז'ין באימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, ללייב ברלין וחנה קגאנוב.
עבודתו כאומן.
בגיל 19 היגר לפריז ובה למד ב"אקדמיה לאומנויות יפות". אברהם ברלין השתייך לקבוצת אמנים יהודיים של אסכולת פריז. עבודותיו זכו להערכה רבה והוצגה בסלונים הפריזיים היוקרתיים ביותר, כגון: סלון ד'אומנה, סלון אינדפנדנס, סלון דה טילרי, גלריה פול אפל וגלריות פרטיות. עבודותיו של ברלין נכללו במוזיאון ההיסטורי "פריז" ובאוסף האומנות של המוזיאון "בית לוחמי הגטאות". הן פורסמו באלבומים, בספרים ובמחקרים רבים.
קורותיו במלחמת העולם השנייה.
בעת מלחמת העולם השנייה, עם פלישת צרפת, הצטרף ברלין למחתרת, אך במאי 1941 נעצר במבצע בילט ורט (Billet vert). כיהודי ממוצא רוסי הוא נכלא במחנה ריכוז קומפיין שנמצא ליד העיר קומפיין בצרפת. לאחר 7 חודשים הועבר למחנה המעצר דראנסי (Drancy), מחנה ריכוז שהוקם בעיר דראנסי שמצפון לפריז, ובשנת 1942 הועבר למחנה אושוויץ. שם נרצחו אברהם ברלין ואשתו צאצ'יה.
במחנות הריכוז.
במחנה הריכוז הוא המשיך לעסוק באמנות ודרכה ניסה להתעלות מעל חוויית המחנה. הוא צייר בעיקר את הטבע ואת הנופים של הסביבה, אך גם תיאר את הרחובות ואת האנשים במחנה. הציורים של ברלין הוצגו במחנה יחד עם יצירות של אמנים אחרים. אברהם ברלין היה אחד האמנים שהיו אסירים במחנות הנאצים והצליחו לתאר ביצירותיהם את המציאות הקשה ואת פרטי החיים של האסירים.
חולית (סרט)
עליונות שחורה
עליונות שחורה (באנגלית: Black Supremacy) היא כינוי לתורה גזענית המאמינה בעליונות הגזע השחור על פני שאר הגזעים. המרכז המשפטי לדרום העני השתמש במושג הזה כדי לאפיין קבוצות בארצות הברית שמאמינות בתורה גזענית זו.
בין הקבוצות שסווגו כגזעניות על ידי הארגון הנ"ל ועל ידי גורמים אחרים:
יו'שיונ'ג
יוּ'שְׂיונְ'ג (בסינית מסורתית ומפושטת: 鬻熊, בפין-יין: Yùxióng. המאה ה-11 לפנה"ס) הידוע גם בכינוי יוּ' דְזְה או מאסטר יוּ' (鬻子,
בפין-יין: Yùzǐ) היה שליט קדום של המדינה הסינית העתיקה שנקראה מאוחר יותר צ'וּ. הוא היה בן ברית ומורה למלך ון מג'ואו, המלך הראשון בשושלת ג'ואו. בפיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה נכתב שמו "שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג" (穴熊, בפין-יין: "Xuéxióng" מילולית: "דב מערות").
יוּ'שְׂיונְ'ג השתייך לשבט מִי (芈). בנו ויורשו שְׂיונְ'ג לִי אימץ את הסימן השני בשמו של אביו, שְׂיונְ'ג, כשמה של השושלת המלכותית בצ'ו. כיום שם משפחה זה ניצב במקום ה72 ברשימת שמות המשפחה הנפוצים בסין.
ייחוס.
על פי האגדות שתועדו ברשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין, יוּ'שְׂיונְ'ג היה צאצא של הקיסר הצהוב ושל נכדו ויורשו ג'וואנש'ו. ווּחְווֵי, נינו של ג'וואנש'ו מונה לאחראי על האש בממשלו של הקיסר קוּ, וקיבל את התואר ג'וּז'ונְג - ניצב האש. לבנו של ווּחְווֵי, לוּג'ונְג (陸終), היו שישה בנים שכולם נולדו בניתוח קיסרי. הצעיר מביניהם, גִ'ילְייֵן (季連), אימץ את שם המשפחה מִי והיה לו בן בשם פֿוּג'וּ' (附沮). שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג היה בנו של פֿוּג'וּ'.
סה-מה צ'יין טען כי יוּ'שְׂיונְ'ג היה צאצא של שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג, ולא מדובר באותו אדם, אולם מפיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה עולה כי אלו שני שמות לאותו אדם.
ספרו.
ליוּ'שְׂיונְ'ג מיוחס הספר "יוּ' דְזְה" (鬻子), ספר מדיני-פילוסופי קדום המסווג סדרך כלל תחת הקטגוריה "דאואיזם" או תחת "אסכולת הזוטות", אם כי תוכנו מעיד כי הוא לא בהכרח מתאים לחלוקה הרעיונית של מאה האסכולות. נראה שהספר עבר תהפוכות רבות, חלקים נרחבים ממנו אבדו והוא התפזר וסודר מחדש עד שהגיע למצבו כיום: מגילה אחת בת 14 פרקים (מתוך 22 במקור), המכילה פסקאות בודדות לפרק, כאשר כותרת הפרק לא תמיד קשורה לתוכנו.
הספר נשמר בעיקר הודות לפרשן היחיד שלו בהיסטוריה, הנזיר פאנג שינגגווי מתקופת שושלת טאנג. מלבד פרשנות זו זכה הספר להתעלמות של המלומדים בהיסטוריה הסינית, ואזכוריו מופיעים בעיקר בקטלוגים כגון אלו הנמצאים בספר האן. הוא נחשד לעיתים כזיוף, בעיקר על רקע ציטוטים מאוד שונים שהובאו לכאורה מתוכו בתקופות שונות, אולם היו גם מי שייחסו זאת לכמה ספרים שקיבלו את הכינוי "יוּ' דְזְה".
הספר תורגם לעברית בידי עופר ולדמן בשנת 2018, וחלקים מן התרגום זמינים ברשת. לא ידוע על תרגום שלו לשפות אחרות.
קבלת תואר אצולה.
יוּ'שְׂיונְ'ג נפטר במהלך שלטונו של המלך ון מג'ואו, ואת מקומו ירש בנו, שְׂיונְ'ג לִי. לאחר ששושלת ג'ואו הדיחה את שושלת שאנג, העניק המלך צ'נג (שלט בשנים 1021-1042 לפנה"ס), נכדו של המלך ון, את תואר האצולה "דְזְה" (子) לשְׂיונְ'ג יִי נינו של יוּ'שְׂיונְ'ג. בנוסף לתואר הוענקה לו גם נחלת צ'ו, שבדורות הבאים התפתחה לאחת הממלכות החזקות ביותר בתקופת האביב והסתיו.
יוסף חרמץ
יוסף חרמץ (23 בינואר 1925 - 22 בספטמבר 2016) היה פרטיזן יהודי במלחמת העולם השנייה, כיהן כמנכ"ל רשת אורט ישראל בין השנים 1967 - 1979.
קורות חיים.
חרמץ נולד למשפחה יהודית מבוססת ב-Rokiškis, עיירה בליטא, ב-23 בינואר 1925. הוא הועבר לגטו וילנה ביחד עם משפחתו אחרי כיבוש ליטא על ידי גרמניה הנאצית. אחיו הצעיר, הסבים והסבתות שלו נרצחו. אחיו הגדול נהרג במהלך פעילות צבאית. אביו בצר לו שם קץ לחייו. חרמץ שנותר בגיל 16 לבד עם אמו, ברח מן הגטו דרך הביוב, ולאחר מכן הצטרף לקבוצת פרטיזנים שנלחמו נגד הנאצים.
קבוצת "נקם".