למשל זה ולמשל עשר הבתולות ולמשל כיכרי הכסף באותו פרק "יש מכנה משותף, שמגמתם להנחות את התלמידים בצורך המיידי לתובנה שיש לשקוד ולפעול נכון בהתאם ללימוד, אך לכל אחד מהם יש מטרה נפרדת משלו".
נוסח הפסקה.
הנוסח של הקטע מופיע בבשורה של מתי והוא החלק האחרון של קטע המכיל סדרה של משלים. בבשורת מתי כ"ה: 46-31:
פרשנות.
קטע זה פונה ישירות, במילותיו של ישו לאחת הסוגיות המטרידות ביותר בתאולוגיה הנוצרית - מי יזכה להגיע לגן העדן, ומדוע. סוגיה קשורה נוספת היא, האם רק נוצרים אדוקים עשויים להיוושע, או שמא גם "עובדי אלילים מוסריים" יכולים גם הם להיוושע. שלוש העמדות התאולוגיות העיקריות בהקשר לכך הן:
משל זה נראה כתומך לכאורה בהשקפה הראשונה, הצדקה מתוך מעשים. "הכבשים" נושעים בגלל מעשים טובים שעשו, בלי קשר לכל מסגרת של ידע או אמונה, או תקווה לתועלת בעתיד. מספר תאולוגים קלוויניסטים בפרט ניסו אפוא לחמוק מהקטע על ידי צמצום הביטוי "אֶחָד מֵאַחַי הַצְּעִירִים הָאֵלֶּה", או על ידי הכחשת האפשרות שלקטע זה יש משמעות מילולית לחיים שלאחר המוות. נראה שאפשרות הראשונה אינה טבעית, ועומדת בניגוד לרוח משל השומרוני הטוב . אי. קרסון בריסון שהוא פרופסור חבר לשפות המקרא בסמינר האיגוד הפרסביטריאני, אומר, "יש לציין כי הרשימה המופיעה במשל של אנשים שגורלם התאכזר אליהם, עניים, רעבים, פגועים גופנית, נפשית ונזקקים היא, במבט ראשון, רשימה של אלה שנראים כזקוקים ביותר לחסד אלוהים. אלה הם "אחי הקטנים האלה", אלה הם באמת ה"אחרים". האפשרות הראשונה גם אינה תומכת ביעידה מראש, אך לכל היותר עשויה להצביע, למשל, כי הכופרים יישפטו על פי יחסם הטוב או הרע כלפי כלל המאמינים.
המאמינים בהצדקה על ידי האמונה עדיין יכולים לטעון כי מעשים טובים יכולים לשמש כמבחן או מדד לאמונה. ראו אגרת יעקב ב': 17-14, אשר מתייחס בעקיפין למשל זה:
אפשרות נוספת הנתמכת על ידי מאמינים נוצרים אוונגליים רבים הרואים ב"אֶחָד מֵאַחַי הַצְּעִירִים הָאֵלֶּה" את עם ישראל והיהודים, שהם ללא ספק אחיו בבשר של ישו ואשר שבכל הדורות לאחר צליבת ישו, נרדפו בשמו לכאורה, נרצחו, נאנסו, נאסרו, הוגלו, הורעבו, הושמדו והופלו לרעה בכל מקום שם שלטה הנצרות (וגם במקומות בהן שלטו דתות אחרות). על פי סברה זו ישפטו העמים על פי יחסם ליהודים. השקפה זו מבוססת גם על קטעי נבואה הלקוחים מהנביאים יואל ד' 1–8, דניאל ז' 25–27, ישעיהו ל"ד 2–3 וכן 5 ו 8, ישעיהו ס"ג 1–8, יחזקאל ל"ו 2–7.
גינונגגאפ
במיתולוגיה הנורדית יינונגגאפ (מנורדית עתיקה: Ginnungagap; משמע ״התהום הפעורה״ או ״הריק הפעור״) הוא המישור הבראשיתי בו נוצר העולם.
אטימולוגיה.
ישנם מספר הסברים מתחרים למקור השם. על פי ההסבר הראשון, ״Ginnunga״ נלקח מפועל שמשמעותו ״לפעור״ (gap). עם זאת, פועל משורש זה מופיע רק פעם אחת במקורות בנורדית עתיקה, באדה הפואטית, בשורה "gap var ginnunga״ (תורגם על ידי שאול טשרניחובסקי ל״אַךְ תְּהוֹם פּוֹעֶרֶת פֶּה״).
החוקרת אורסולה דרוקנה טוענת שהמילה ״ginunga״ הושאלה מגרמנית עילית עתיקה. תאוריה מתחרה מתבוננות בתחילית "ginn-", שמשמעותה ״מאוד״ או ״ביותר״ בנורדית עתיקה. על פי תאוריה זו ניתן לתרגם את המילה Ginnungagap ל"מרחב קסום/יצירתי מאוד".
מיתוס הבריאה.
בסיפור בריאת העולם הנורדי, גינונגגאפ הוא הריק הבראשיתי. ב"הטעיה של גילבי" (Gylfaginning), החלק הראשון לאחר הפרולוג באדה הפרוזאית, מסופר שגינונגגאפ גבלה בצפון בכפור של ניפלהיים ובדרום בארצם החמה של ענקי האש, מוספלהיים. תהליך הבריאה החל כשקרח, גשם ורוחות מניפלהיים פגשו ניצוצות ממוספלהיים.
מיקום גאוגרפי.
ישנן עדויות לחיפושים של קרטוגרפים סקנדינבים אחר המקום הפיזי אשר נתן השראה לסיפור הבריאה כבר במאה ה15. טקסט המתוארך למאה זו גורס כי גינונגגאפ נמצא בין גרינלנד לוינלנד ואילו טקסט אחר מאותו הזמן מתייחס ל"גינונגגאפ" כמילה הנורדית שתרגומה המילולי הוא ״תהום בצפון הרחוק״.
במאה ה17 בישוף איסלנדי השתמש במילה גינונגגאפ על מנת לתאר גוף מים צר המפריד בין חלקה הדרומי של גרינלנד לאמריקה (כנראה האי באפין). מקובל לחשוב שהבישוף התייחס בדבריו למצר דייוויס.
בתרבות הפופולרית.
גינונגגאפ מופיעה ביקום הבדיוני של מארוול כמקום של חשכה וכאוס. בגינונגגאפ נוצרו אלים עתיקים, שדים וענקי כפור והוא היה קיים עוד לפני היווצרות העולם.
בחירות בזק
בחירות בזק (לפי האנגלית: Snap election) הן מהלך של הקדמת הבחירות, שבו מוכרזת עריכת בחירות (לפרלמנט, לנשיאות, לראשות הממשלה וכדומה) מוקדם מהמועד הרגיל שנקבע בחוק המסדיר את הבחירות, על פי החלטה של גוף נבחר (הפרלמנט, ראש הממשלה וכדומה), שלו נתונה סמכות לעשות זאת.
בחירות בזק מוכרזות כאשר בעל הסמכות להכריז עליהן סבור שתוצאותיהן ייטיבו איתו בהשוואה למצבו הנוכחי. דוגמה: בממשלה המבוססת על קואליציה יכריזו ראש הממשלה או הפרלמנט על בחירות בזק כאשר הם סבורים שהבחירות יביאו לקואליציה יציבה יותר. מניע נוסף לבחירות בזק הוא קבלת הכרעת הבוחרים בסוגיה חשובה העומדת על הפרק (במקומות שבהם לא קיים למטרה זו המנגנון של משאל עם).
היוזמה לבחירות בזק היא של הפוליטיקאים, בשונה מבחירות הדחה, שאותן יוזם ציבור הבוחרים, הנבחרים בבחירות בזק יכהנו במשך קדנציה שלמה, בשונה מבחירות ביניים, שבהן הכהונה היא עד סוף הקדנציה שנותרה.
מאחר שהסמכות להכריז על בחירות בזק היא בדרך כלל בידי נבחר הציבור המכהן (או נבחרי הציבור המכהנים), יש בהכרזתן יתרון למפלגות השלטון המכריזות עליהן. עם זאת, בחירות בזק יכולות גם לחזור כבומרנג על ראשו של נציג הציבור המכהן וכתוצאה מכך יהיה צמצום ברוב שבידיו או אפילו האופוזיציה יכולה לזכות ברוב או לצבור כוח משמעותי.
בישראל הסמכות להכרזה על בחירות בזק לכנסת נתונה לכנסת, היכולה לחוקק חוק המורה על פיזורה ועל הקדמת הבחירות, וכן לראש הממשלה, שבהסכמת נשיא המדינה רשאי להוציא צו לפיזור הכנסת.
אחרי הבחירות לכנסת העשרים ואחת נתן נשיא מדינת ישראל את המנדט להקמת קואליציה ליו"ר הליכוד בנימין נתניהו, ואחרי שכשל בהקמת ממשלה הכנסת חוקקה את חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת, והבחירות לכנסת העשרים ושתיים נקבעו ל-17 בספטמבר 2019. גם בכנסת זו נתניהו ובני גנץ יושב ראש מפלגת כחול לבן לא הצליחו להקים ממשלה והכנסת, פיזרה את עצמה, הבחירות לכנסת העשרים ושלוש נקבעו ל-2 במרץ 2020, ו' באדר ה'תש"ף בזמן שבו התפרצה מגפת הקורונה בישראל, גם בכנסת הזו בנימין נתניהו קיבל ראשון את המנדט להקמת הממשלה, ממשלת ישראל נכנסה למצב חירום, ב17במאי 2020 הוקמה ממשלת אחדות לאומית וממשלת חילופים בעלת שני ראשי ממשלת ישראל בנימין נתניהו ראש ממשלת ישראל בנימין גנץ ראש ממשלת ישראל החלופי, והוקם קבינט הקורונה, בכך הסתיימה תקופה המשבר הפוליטי בישראל (2019–הווה).
Recall Election
אירוקווי
סבסטיאן לייטנר
סבסטיאן לייטנר (בגרמנית: Sebastian Leitner; 1919 בזלצבורג - 1989) היה פרשן גרמני ומדען פופולרי. כסטודנט בווינה, הוא הוחזק במעצר על ידי הנאצים ב-1938 בשל התנגדותו לסיפוח אוסטריה לגרמניה רבתי. מאוחר יותר הוא עבר לפרנקפורט כדי ללמוד משפטים, אבל הוא גויס על ידי הורמאכט בשנת 1942. אחרי שבילה כמה שנים במחנה שבויים סובייטי, הוא חזר לגרמניה ב-1949 והתחיל בקריירה כפרשן. אשתו הייתה העיתונאית והסופרת האוסטרית תיאה לייטנר.
תחילה התמקד בנושאים משפטיים וסוציולוגיים, אך לאחר מכן הוא לקח נושאים רפואיים ופסיכולוגיים כנושא שלו. ספרו So lernt man lernen (איך ללמוד כדאי ללמוד), מדריך מעשי לפסיכולוגיה של הלמידה, הפך לרב מכר. בספר זה מצוטט לעיתים קרובות תיאור מערכת לייטנר שלו, אשר משתמשת בכרטיסי זיכרון לצורך למידה באמצעות שינון בסירוגין.
אסאדור בחריאן
אסאדור בֵּחֵריאן (ביוונית: Ασαντούρ Μπαχαριάν, בארמנית: Ասատուր Բահարյան, בכתב לטיני – לפעמים Asantour Bacharian, 1924 אתונה – ספטמבר 1990 אתונה) היה צייר וגרפיקאי יווני ממוצא ארמני.
ביוגרפיה.
אסאדור בחריאן נולד באתונה בשנת 1924. הוא גדל בין פליטים שהתיישבו באתונה בין מלחמות העולם. את שיעורי הציור והליטוגרפיה הראשונים קיבל מהאמן אותון פרבולרקיס. היה חבר במחתרת האנטי-נאצית
בימי הכיבוש האיטלקי והגרמני ביוון. הוא למד בבית הספר לאמנויות יפות באתונה אצל המורים אומברטוס ארגירוס ודימיטריוס ביסקיניס.
בעקבות השקפותיו הפוליטיות הוא נעצר בשנת 1945 והושלך לבתי כלא שונים לתקופות ארוכות למשך 15 שנה. בכלא עסק באמנות וציוריו הוצגו לראשונה בסלון לאמנים צעירים בגלריית "זיגוס" באתונה בשנת 1958.
בשנים 1961–1967 לימד בחריאן יישומים גרפיים בבית הספר וקאלו באתונה. ב-1962 פתח סוכנות לפרסום בשם "הזמן" (Ώρα - "אורה" - בתרגום מילולי "שעה") ואחר כך בשנת 1969, תחת משטר הכת הצבאית הימנית (1974-1967), ייסד את המרכז בעל אותו השם לתרבות ולאמנות שפעל בככר סינטגמה (רחוב קסנופונטוס 7) אתונה למשך עשרים שנה. שם ארגן בחריאן מפגש שנתי של יוצרים צעירים למשך עשרים שנות קיומו של המרכז. בשנים הראשונות עשה זאת תוך כדי התמודדות עם הצנזורה הממשלתית. המרכז שמר על מגמה מתקדמת ואירח מאות תערוכות לאמנות חזותית, סמינרים, ערבי קונצרטים, דקלום והקראות, הצגות תיאטרון וכו', ופרסם ביטאונים ("כרוניקון") בתחום התרבות.
במרכז זה הציגו תערוכות אמנים כמו דיאמנטיס דיאמנטופולוס ואחרים. המרכז נועד לפי דעתו של בחריאן לקדם את תיקון החברה, את החופש המוחלט של המחשבה, הידע והיצרתיות.
בחריאן נפטר באתונה בשנת 1990.
יצירתו.