תחרויות זוגות הנשים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות השנה הקודמת. בתחרות השתתפו 23 זוגות, כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). בגמר התחרות הזוג שכלל את הבריטית ויניפרד במיש ואיירין פיקוק (דרום אפריקה) נפגשו עם אלופי השנה הקודמת סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית). האלופים ניצחו בשני מערכות ובכך זכו בתואר בפעם השלישית ברציפות.
תחרות זוגות מעורבים.
תחרויות זוגות המעורבים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות השנה הקודמת. בתחרות השתתפו 58 זוגות. כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). הזוג בו שיחקה סוזן לנגלן לא עבר את השלב השני. בגמר התחרות נפגש הזוג הבריטי מקס וסנם ופיליס הוקינס עם רנדולף ליסט (בריטניה) ואליזבת ריין. הזוג לוסט/ריין ניצח ב-3 מערכות וזכה בתואר.
1935 בקולנוע
פרמו
פרמו (באיטלקית: Fermo) היא בירת נפת פרמו שבמחוז מארקה שבאיטליה. העיר ניצבת על גבעת סאבולו (Sabulo) המתנשאת לגובה של 319 מטרים מעל פני הים והיא מקושרת למסילת הברזל של החוף האדריאטי באמצעות הסתעפות שיוצאת מהעיר פורטו סן ג'ורג'ו (Porto San Giorgio).
היסטוריה.
הממצא העתיק ביותר בפרמו הם שרידי החומות הקיקלופיות שלה. העיר העתיקה פירמום פיקנום (Firmum Picenum) נוסדה כקולוניה לאטינית שאוכלסה ב-6,000 תושבים בשנת 264 לפנה"ס, לאחר הכיבוש על ידי הפיקנטים (Picentes), והייתה מפקדה מקומית של הכוחות הרומיים, שאליהם היא נותרה נאמנה. במקור היא נשלטה על ידי חמישה קוואיסטורים. העיר נעשתה לקולוניה עם זכויות מלאות לאחר קרב פיליפי והלגיון הרביעי התיישב כאן. העיר הייתה צומת דרכים חשוב והיא קושרה לדרך החוף על ידי הסתעפות שהגיעה מקאסטלום פירמנום (Castellum Firmanum, כיום פורטו סן ג'ורג'ו).
יחד עם ערים נוספות, הוכפפה פרמו לשלטון הכס הקדוש במאה השמינית ומכאן והלאה הייתה העיר מושפעת מהתהפוכות שהיו מנת חלקו של אזור הספר של אנקונה. תחת שלטונם של האפיפיורים שקדמו להונוריוס השלישי (1216-1227), נעשו הבישופים של העיר לבישוף נסיך (שליט דתי ואזרחי כאחד).
ב-1199 זכתה פרמו למעמד של עיר חופשית והיא נותרה עצמאית עד לשנת 1550, כאשר היא סופחה למדינת האפיפיור.
בתחרות שנוצרה בין בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen) ומדינת האפיפיור, הוטל מצור על פרמו והיא נכבשה כמה פעמים. ב-1176 על ידי הארכיבישוף כריסטיאן הראשון ממיינץ, ב-1192 על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-1208 על ידי מרקואלד (Marcuald), דוכס רוונה, ב-1241 על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1245 על ידי מנפרד, מלך סיציליה. לאחר מכן נשלטה פרמו על ידי שליטים שונים שהיו וסאלים של מדינת האפיפיור, כמו פרנצ'סקו ספורצה, שגורש ב-1446, אוליברוטו אופרדוצ'י (Oliverotto Euffreducci), שנרצח ב-1503 על ידי צ'זארה בורג'ה ובנו לודוביקו, שירש אותו, נהרג בקרב ואז עברה פרמו שוב לשלטון ישיר של מדינת האפיפיור.
מחנה פרמו היה מחנה עקורים, שהתקיים לאחר מלחמת העולם השנייה ליד העיר. תושביו היו קרואטים שנעקרו מיוגוסלביה.
הקתדרלה.
לקתדרלה, ששוחזרה בשנת 1227 על ידי ג'ורג'ו דה קומו, יש חזית גותית העשויה מאבנים איסטריות והיא מחולקת על ידי פילסטרים ועל ידי רוזטה מרכזית שנבנתה בשנת 1348. מגדל הפעמונים גם הוא מאותה תקופה וכן הכניסה הצדדית. פנים הקתדרלה שוחזר לאחר הריסתה ב-1176 על ידי כריסטיאן ממיינץ בפקודתו של פרידריך ברברוסה. כיום הבניין מוקף בגן. עבודות חפירה שבוצעו בשנים 1934-1935 מתחת לרצפת הקתדרלה חשפו שרידים מתקופתו של אנטונינוס פיוס, מהמאה השנייה לספירה ושל שרידי בזיליקה נוצרית מוקדמת מהמאה השישית לספירה. בזיליקה זו מורכבת משלוש ספינות.
השירות הקולוניאלי
השירות הקולוניאלי (באנגלית: Colonial Service) היה שירות ממשלתי בריטי שעסק בניהול המושבות של האימפריה הבריטית, במסגרת משרד המושבות. בין השאר פעל השירות הקולוניאלי בארץ ישראל, במסגרת המנדט הבריטי. השירות לא פעל בהודו, שם מילא פונקציה זו שירות המדינה ההודי.
עד לשנות ה-30 של המאה ה-20 לא פעל שירות קולוניאלי מאוחד, וכל מושבה בריטית התנהלה בנפרד. בשנות ה-30 הוקם השירות הקולוניאלי, ובו 16 תת-שירותים. כל פקיד של השירות הקולוניאלי היה חבר במנהלת המושבה שבה הוצב, וכן בתת-השירות הרלוונטי. לאחר מלחמת העולם השנייה מנה השירות כ-10,000 עובדים, והוא הגיע לשיאו בשנת 1957, עם 18,000 עובדים.
עם הענקת עצמאות למושבותיה של בריטניה באסיה, בשנות ה-40 ובשנות ה-50, והענקת עצמאות למושבותיה של בריטניה באפריקה, בשנות ה-50 ובשנות ה-60, הצטמצם השירות הקולוניאלי, ובשלהי שנות ה-60 מוזג עם השירות הדיפלומטי הבריטי.
תת-שירותים של השירות הקולוניאלי.
השירות הקולוניאלי מנה 16 תת-שירותים:
דרשנות (בתרבות היהודית)
ינו פוקס
נר תמיד
יאמבורג
יאמבורג (ברוסית: Ямбург)
פסיכוזה קולקטיבית
התנהגות כפייתית קבוצתית
יאמבורג (פלך סנקט פטרבורג)
פסיכוזת המונים
קורובקה
הארץ התיכונה (מדיה)
הנובלות הספרותיות ההוביט ושר הטבעות של ג'ון רונלד רעואל טולקין, אשר מתבססות בארץ התיכונה, זכו למגוון עיבודים קולנועיים. היו מספר ניסיונות כושלים להחיות את היקום הבדיוני בקולנוע, כמה מהם גם נדחו מהמחבר עצמו. העיבודים הראשונים שנעשו על הארץ התיכונה היו סרט הנפשה קצר בשנת 1966. העיבוד הקולנועי הראשון היה שר הטבעות משנת 1978 של ראלף באקשי. רוב הסיפור הושלם עם צאתו של סרט הטלוויזיה משנת 1980.
בשנת 2001, חברת ניו ליין סינמה הפיצה את החלק הראשון בטרילוגיית סרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון, בה כיכב אנסמבל של שחקנים אשר הוסיף להופיע גם בטרילוגיית סרטי ההוביט שנעשו כעשור לאחר מכן. נוסף על כך, מספר סרטי מעריצים נעשו על הארץ התיכונה, כמו "המצוד אחר גולום" ו"ניצוץ של תקווה".
באופן קולקטיבי, הזיכיון זכה ל-36 מועמדויות לפרס אוסקר, בהן 17 זכיות. נכון להיום, הזיכיון הוא אחד מתוך שתי סדרות סרטים שקיבלו שלוש מועמדויות עבור הסרט הטוב ביותר (הראשון הוא סרטי הסנדק). השלישי בטרילוגיית סרטיו של ג'קסון, "", היה לסרט הפנטזיה הראשון שזכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
זיכיון הסרטים מדורג במקום התשיעי ברשימת הזיכיונות שוברי הקופות הגדולים בכל הזמנים, לפי Box Office Mojo.
ניסיונות מוקדמים.
בשנת 1957, טולקין קיבל הצעה ליצירת סרט המבוסס על עבודותיו, שישלב בין הנפשה, מיניאטורות ולייב אקשן וייארך כשלוש שעות. טולקין היה נלהב לגבי העיצובים האמנותיים, שתיאר אותם כדומים לאיוריו של ארתור רקהאם מאשר לאלה של וולט דיסני, אותן תיעב בכל מאודו. אולם, טולקין לא היה מרוצה מהתסריט ומהסידורים הפיננסיים הנחוצים, שבסופו של דבר לא יניבו לו כמעט רווחים. לפיכך, הפרויקט לא יצא לפועל.
טולקין העביר ביקורת על התסריט בשל סטייתו מסגנון הספר (כמו למשל תיאורה של לות'לוריין כארץ מעשיות) וכן ייצוג הדמויות (כמו למשל עזיבתו של סמוויז גמג'י את פרודו באגינס במאורתה של שילוב ומסעו לבד להר האבדון). הוא גם התייחס לשינויים בדיאלוג בין הדמויות בהקשר של הסגנון והרגש אותו הם מפגינים, וכן למעבר החד בין עלילותיו של פרודו לאלה של אראגורן. הוא הציע לשלול את קיומו של הקרב בנקרת הלם כדי להוסיף ולהדגיש את ההגנה על העיר מינאס טירית וכן להוציא דמויות מתוך העלילה מאשר להקטין את תפקידן. טולקין מחה על הוספתם של מזמורי תפילה, אורות כחולים, קסם שאינו קשור והעדפה ברורה לקרבות.
זכויות הסרט נמכרו בידי טולקין ליונייטד ארטיסטס בשנת 1969. להקת הביטלס תכננה להפיק גרסת לייב אקשן, עם פול מקרטני כפרודו באגינס, רינגו סטאר כסמוויז גמג'י, ג'ורג' האריסון כגנדלף וג'ון לנון כגולום. הארבעה פנו לסטנלי קובריק, ששקל את ההצעה אך סירב לה מאחר שחשב שלא ניתן יהיה לצלם טרילוגיה בסדר גודל שכזה. תוכניות לסרט נתקלו במבוי סתום כאשר טולקין לא היה מעוניין שהביטלס יופיעו בסרט.
סרטי הנפשה.
גרסת הנפשה של ההוביט, "ההוביט", יצאה לטלוויזיה בשנת 1977, בהפקתם של ג'ולס באס וארתור רנקין ג'וניור. שנה לאחר מכן, התסריטאי רומיאו מולר זכה בפרס פיבודי על התסריט. סרט ההנפשה היה מועמד לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר, אך הפסיד לטובת מלחמת הכוכבים.
עיבודים אחרים.
ההוביטים.
ההוביטים (בפינית: Hobitit) הוא שמה של סדרת טלוויזיה פינית מז'אנר הפנטזיה בת תשעה חלקים ששודרה במקור בשנת 1993 בערוץ Yle TV1. בוימה על ידי טימו טוריקה והופקה על ידי אולוף קוויקסטרום, הסדרה מבוססת על שר הטבעות מאת טולקין, אך מגבילה את עצמה למסעם של ההוביטים פרודו וסם, הנושא את הטבעת האחת להר האבדון. את הרפתקאותיהם מספר סם שנים רבות אחר כך לקהל של הוביטים צעירים. פרט לפלאשבק למפגש של בילבו עם גולום, לא נעשה שימוש בחומר מהרומן "ההוביט" של טולקין מ-1937.
שומרי הטבעת.
שומרי הטבעת (ברוסית: Хранители) הוא שמה של מיני סדרת טלוויזיה סובייטית המבוססת על "אחוות הטבעת". היא שודרה פעם אחת בשנת 1991 על ידי ערוץ הטלוויזיה של לנינגרד ואז נאבדה. היא נתגלתה מחדש בשנת 2021. הסדרה כוללת סצנות מקוריות של תום בומבדיל וגולדברי, אשתו שלא הופיעו כלל, אף בטרילוגיית סרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון.
סרטי פיטר ג'קסון.
שר הטבעות.