רק בשנת 1930 הצליחו הרוכלים להתארגן יחד, ובסיועו של "ועד העיר" רכשו את הקרקע שמדרום לרחוב האגס. "בנק הלוואה וחיסכון" (אגודה שיתופית לעזרה הדדית) העניק להם הלוואה באשראי לשש שנים, אך התנה זאת בקריאת השוק על שמו. השוק החדש נבנה בין שורות החנויות המקוריות לבין רחוב אגריפס (כיום - בין הרחובות השקד, עץ חיים, אגריפס ומחנה יהודה). שלט הקיים עד היום ברחוב השקד 1 מציין כי "שוק הלוואה וחיסכון" נוסד בשנת תרצ"א על ידי ועד העיר ליהודי ירושלים.
עיריית ירושלים הבריטית קבעה כללים נוקשים לגבי השוק, ודרשה בין היתר בניית חזית אבן אחידה לכל החנויות; גודל אחיד של 16 מטרים רבועים לכל חנות; מיקום חלונות סימטרי; שערי ברזל מתקפלים ומרזבים זהים לכל החנויות; הגבלת מיקום הסחורה מחוץ לחנות בדוכן שלא יעלה על 40 ס"מ ועוד. כן מימנה העירייה את תשתית הניקיון והתברואה, אך מאידך דרשה מן הסוחרים לבנות שירותים ציבוריים. הסוחרים טענו כי זוהי חובתה של העירייה ולא שלהם, ובסופו של דבר הושגה פשרה: סוחרי השוק מסרו שטח של חנות אחת, והעירייה בנתה בו את השירותים הציבוריים, שהיו הראשונים בירושלים. הסוחרים עצמם הסכימו ביניהם על תקנון, על פיו, למשל, יהודים בלבד יהיו רשאים לרכוש או לקנות חנות בשוק.
שוק הקבע השלישי - השוק העיראקי.
פחות משנה לאחר הקמתו של שוק הלוואה וחיסכון, פנו כעשרים בעלי דוכנים ל"ועד העיר" וביקשו ממנו לסייע להם לבנות חנויות קבע. למרות התנגדותם של סוחרי שוק הלוואה וחיסכון, שחששו מפגיעה בפרנסתם, נרכשה חלקת אדמה ממערב לשוק הקבע הראשון. בשנת 1931 נחנך במקום שוק נוסף, אשר ברבות השנים אוכלס בידי סוחרים יוצאי עיראק, ולכן הוא מכונה "השוק העיראקי". שוק זה שוכן ממערב לרחוב מחנה יהודה וגובל ברחוב השקמה וברחוב בית יעקב.
חנויות נוספות.
התמסדותו של שוק מחנה יהודה הגדילה מאוד את קהל הקונים, דבר שעודד יזמים נוספים לקבוע בו את משכנם. בית הספר אליאנס ירושלים שהוקם על ידי רשת כל ישראל חברים, ששכן ממערב לשוק (מעט דרומית לישיבת עץ חיים), החליט לקחת חלק ביוזמה הכלכלית, ובראשית שנות ה-40 של המאה ה-20 הקים שורת חנויות לאורך גבול מגרש בית הספר ממערב, בהמשך לשורת החנויות של ישיבת עץ חיים. כיום ניתן להבחין בין החנויות של הישיבה, הנמצאות מצפון ליציאה אל חניון השוק, ובין חנויות בית הספר, השוכנות מדרום לו.
השוק לאחר קום המדינה.
שוק מחנה יהודה הלך והתפתח עם השנים, וכיום (2021) הוא מכסה שטח ניכר, המשתרע בין ישיבת עץ חיים ממזרח ושכונת בית יעקב ממערב. החנויות הצפוניות ביותר שוכנות ברחוב יפו, מול שכונת מחנה יהודה, ואילו חנויותיו הדרומיות ביותר, שוכנות משני צדיו של רחוב אגריפס. במהלך השנים נעשו ניסיונות לשפר את תשתיותיו ואת מראהו של השוק, אולם רוב הסוחרים בשוק, שנמנו על האוכלוסייה החלשה של שכונות הנחלאות, לא שיתפו פעולה, והשוק נותר מוזנח ועלוב למראה.
בין הפועלים המרכזיים לשיפור מצב השוק היה אורי עמדי, מנהל מתנ"ס בשכונת מקור ברוך הסמוכה, אשר במהלך שנות ה-80 פעל לשכנע את סוחרי השוק להכיר בחשיבות שיקומו, לפעול לשיפור מצבם ותנאיהם, ולהשתתף בוועדות הציבוריות הדנות בעתידו של השוק. עמדי יזם את הקמתה של קבוצת כדורגל ייצוגית של השוק, ויצירת "גאוות יחידה" שהתבטאה ב'המנון השוק' ותיעוד ההווי שבו. פעילותו של עמדי, שנסתייעה במינהל הקהילתי של הנחלאות ובעיריית ירושלים, הביאה לשיפור גדול במראהו ובמעמדו של שוק מחנה יהודה. ציפוי האספלט הרעוע והמבוקע הוחלף בריצוף חדיש; גגוני הפח הדולפים שכיסו את רחוב עץ חיים והסמטאות הסמוכות לו הומרו בגג עמיד, שעוצב כך שיאפשר אוורור ותאורה; מערכת הניקוז הוחלפה וכן המנורות הישנות וריקועי הפח החלודים.
פיגועים בשוק.
מיקומו המרכזי וצפיפותו של השוק הפכו אותו ליעד למחבלים.
ב-22 בנובמבר 1968 נהרגו 12 אזרחים ונפצעו כ-50 בפיצוץ מכונית תופת ברחוב אגריפס.
ב-28 במאי 1990 נהרג אזרח מפיצוץ מטען חבלה בשוק.
ב-12 במאי 1992, כאשר מחבל פלסטיני דקר שני נערים ישראלים ופצע אותם קל. אירוע זה התפרסם בעיקר בשל בילה פריינד, אשה שהגנה על המחבל בגופה מפני ההמון שביקש לנקום בו.
באוקטובר 1994 התפוצצה בסמוך לשוק מכונית תופת שגבתה את חייהם של שני אזרחים.
ב-30 ביולי 1997, במסגרת הפיגוע בשוק מחנה יהודה, נהרגו 16 אזרחים.
ב-2 בנובמבר 2000 התפוצצה מכונית תופת נוספת, שהרגה שני אזרחים.
ב-12 באפריל 2002, התפוצצה מחבלת מתאבדת בתחנת אוטובוס בכניסה לשוק והרגה ארבעה אזרחים ושני עובדים זרים. עקב הפיגועים הרבים נחסמו הכניסות לשוק למעבר חופשי, וניתן היה להיכנס אליו רק דרך פתחים המאובטחים בידי שוטרי משמר הגבול. עם השנים והירידה בפיגועים נפתחו שוב הכניסות באופן חופשי למבקרים בשוק והמקום חזר להיות הומה אדם.
השוק בשנות האלפיים.
בשנת 2000 נחנך ברחוב אגריפס בסמוך לשוק מיזם מסחרי שנקרא "שוקניון". העירייה הזמינה את סוחרי שוק מחנה יהודה להעתיק את דוכניהם לבניין המרווח והממוזג, אך המיזם נכשל כאשר הן הסוחרים והן הקונים נותרו נאמנים לשוק המקורי. כיום מנוהל השוק על ידי "מינהלת שוק מחנה יהודה", המורכבת מאנשי מקצוע, אנשי עירייה ונציגים נבחרים מבין סוחרי השוק. המינהלת אחראית לאחזקה השוטפת של השוק ולפתרון בעיות וסכסוכים בין הסוחרים.
מלבד היותו של שוק מחנה יהודה שוק פשוט לממכר מזון וביגוד, הוא השתנה בחלקו ל"שוק בוטיק", המציע מאכלי גורמה במסעדות מיוחדות; בגדי מעצבים, ומזונות אורגניים ייחודיים. בצד אלה פועלות בסמיכות לשוק (בעיקר ברחוב אגריפס) מסעדות "מיתולוגיות" כמו 'עזורה', 'רחמו', 'סימה', 'מורדוך', 'מוריס' או 'סטקיית חצות', הנחשבת, לפי חלק מהדעות, לממציאת המאכל מעורב ירושלמי, מחניודה ו'מנגן', שנסגרה לאחר פטירת בעל המסעדה. כן פועלים במקום מאפיות ובתי קפה, כמו 'מרציפן' ובעבר פעלה בו 'הכל לאופה וגם קפה', שהתחילה את המגמה של מזון גורמה בתוך השוק. מדי יום פוקדים את השוק תיירים רבים, ולא מעט ירושלמים, שבעבר היו מגיעים לשוק רק כדי להצטייד במזון, ואילו היום הם מוצאים בו גם מקום בילוי.
בנובמבר 2002 הודיעה העירייה לרוכלים בשוק שהיא לא תחדש את אישור הרוכלות שלהם בשנת 2003 בגלל עבודות תשתית עבור הרכבת הקלה בירושלים. גם לאחר סיום עבודות התשתית ביוני 2004 סרבה העירייה לחדש את רישיונות הרוכלות אף על פי שהתוכנית לנטיעת שדרת עצים ברחוב מחנה יהודה נזנחה, כך שמאז שנת 2003 לא פועלים רוכלים ברחוב מחנה יהודה. פינוי הרוכלים נועד להקל על מעבר רכבי פריקה וטעינה ורכבי חירום, בהתאם לתצהיר של המפקח על התעבורה במחוז ירושלים ודרום במשרד התחבורה, ש"רחוב מחנה יהודה חייב להישאר פתוח לחלוטין למעבר רכבי חרום וביטחון להולכי רגל". עם זאת, הוצבו לאורך הרחוב עגלות לפינוי פסולת וכיסאות ושולחנות של בתי קפה, אך העירייה מקפידה שאלו לא יחרגו מקצוות הרחוב.
ככר חיים אהרון ולירו.
באביב 2012 חנכה עיריית ירושלים את ככר ולירו בצומת הרחובות יפו-בית יעקב מול שוק מחנה יהודה.
ממשל ביהדות
מחנה יהודה
מאסלו
ווקטור
טנזור
במתמטיקה, טֶנזוֹר (או טנסור) הוא פונקציה מולטי-ליניארית. בפיזיקה טנזור הוא מערך רב-ממדי של רכיבים המייצגים גודל פיזיקלי שיש לו טרנספורמציה מוגדרת תחת שינוי קואורדינטות.
את הטנזור ניתן להגדיר כהעתקה מולטי-ליניארית של וקטורים ופונקציונלים אל שדה המספרים הממשיים formula_1. טנזור שממפה k וקטורים ממרחב וקטורי V ו-m פונקציונלים מהמרחב הדואלי *V נקרא "טנזור מדרגה m על k". ברם, בשימושים מעשיים - בייחוד בפיזיקה ובהנדסה - נוח לעבוד דווקא עם הרכיבים של הווקטור, המייצגים אותו במערכת קואורדינטות מסוימות. מערך הרכיבים של הווקטור כן תלוי בקואורדינטות ומשתנה בצורה "קו-ואריאנטית כללית" (מונח זה יוסבר בהמשך).
טנזור פיזיקלי יכול להיות סקלר (טנזור מדרגה 0), וקטור (טנזור מדרגה 1), ומטריצה (טנזור מדרגה 2). קיימים גם טנזורים בעלי אינדקס גבוה יותר, אולם 3 הגדלים שהוזכרו (סקלר, וקטור ומטריצה) הם השימושיים ביותר. ניתן לכתוב טנזורים במונחים של מערכת צירים, כמערך של סקלרים, אך הם מוגדרים כך כדי להיות חופשיים מכל מערכת ייחוס. כאמור, טנזורים משמשים בפיזיקה ובהנדסה. אחת הדוגמאות החשובות ביותר היא טנזור מאמצים, שהוא טנזור מדרגה שנייה (מטריצה).
במשוואות פיזיקליות אי אפשר לסכום או לחסר בין גדלים המיוצגים על ידי טנזורים מדרגות שונות, כך למשל לא ניתן לחבר וקטור עם מטריצה - פעולה כזאת אינה מוגדרת ואין לה משמעות.
בעוד שטנזורים ניתנים להצגה על ידי מערכים רב-ממדיים, המטרה לקיום של תאוריה טנזורית היא לתת הסבר נוסף להשלכות הנובעות מכך שגודל מסוים ראוי להיקרא טנזור, מעבר לכך שכתיבתו דורשת מספר רכיבים המצוינים באינדקסים. בפרט, טנזורים מתנהגים בצורות מסוימות תחת התמרת קואורדינטות. התאוריה המופשטת של הטנזורים היא ענף של אלגברה ליניארית.
רקע.
המילה טנזור הוצגה לראשונה על ידי ויליאם רואן המילטון בשנת 1846, אך הוא השתמש במילה על מנת לבטא את המונח שנקרא מאוחר יותר מודולוס. המילה טנזור קיבלה את מובנה הנוכחי מוולדמאר וויגט בשנת 1899.