במהלך שליטת נפוליאון על ספרד - שכנתה הגדולה של פורטוגל, כוחות צרפתיים פלשו 3 פעמים לשטחי פורטוגל וכתוצאה מכך החליטה חצר המלוכה לצאת לברזיל, שם שהתה עד 1821. במהלך אותה תקופה, כאשר גם המלך פרננדו השביעי היה בגלות, ספרד אישרה ב-1812 חוקה ליברלית. עם שובו של המלך לספרד בוטלה החוקה והוא חזר לשלוט כמלך אבסולוטי אולם התקוממות עממית במחוזות נגד האבסולוטיזם, אילצה את המלך הספרדי לחדש את המלוכה החוקתית ב-1820. האירועים בספרד שימשו דוגמה לפורטוגזים וכך קמה קבוצה חשאית ליברלית בשם "סנהדרין" (Sinédrio). חברי הסנהדרין היו בעלי רכוש והשכלה, אזרחים ואנשי צבא, שהושפעו מרעיונות הבונים החופשיים ומרוחות המהפכה הצרפתית והם היו בעלי השפעה על הקצונה הצעירה בחיל המצב שבצפון פורטוגל. מולם עמדו הכפריים, רובם אנאלפביתים, שמרנים ומושפעים על ידי הכמורה. המאבק שיפרוץ מאוחר יותר יתחולל בין שתי קבוצות אלו.
קציני הצבא הפורטוגזים (בפורטוגל ובברזיל) התרעמו על השליטה הבריטית בכוחות המזוינים הפורטוגזים, אנשי העסקים והבורגנות התקוממו נגד אמנות והסכמים בהם ניתנה העדפה כלכלית למדינות אחרות (בעיקר בריטניה) ושכתוצאה מהם נפגעו כלכלית ערי הסחר ובעיקר ליסבון ופורטו.
ההתמרמרות הייתה נגד חתימת הצו "פתיחת נמלי הים למדינות ידידותיות" (Decreto de Abertura dos Portos às Nações Amigas) ב-28 בינואר 1808 שהיה תגמול על הסיוע הבריטי להמלטות משפחת המלוכה מפורטוגל לברזיל ופתח את השוק הברזילאי לסוחרים בריטיים ושחרר אותם מהמכס הפורטוגזי. בנוסף, אמנת מסחר וספנות בין פורטוגל לבריטניה (Tratado de Comércio e Navegação) מ-1810 הפחיתה את שיעור המס על סחורות מיובאות מבריטניה ל-15% ובכך נתנה מעמד מועדף לסחורות בריטיות. כתוצאה מהסכם זה הבריטים חיסלו כמעט לחלוטין את התחרות בשוק הברזילאי ושלטו בו כמעט לחלוטין. ספינות מלחמה בריטיות יכולו לעגון בנמלים ברזילאים. נתינים בריטיים היו זכאים לבתי דין מיוחדים.
בעקבות התבוסה של הכוחות הצרפתיים בשנת 1814, פורטוגל חוותה תקופה ממושכת של אי-יציבות פוליטית, שבמהלכה תושבי הממלכה ביקשו השתתפות גדולה יותר בשלטון. חצר המלוכה ישבה בברזיל ולפורטוגזים הייתה תחושה שהם הפכו למושבה של ברזיל במקום שברזיל תהייה מושבה פורטוגזית.
באוקטובר 1817 נשפטו למוות מספר מנהיגים של "הסנהדרין" (רובם חברי הבונים החופשיים), ההוצאות להורג עוררו מחאות נגד העוצר ונגד ויליאם קאר ברספורד והתעצמה תחושה אנטי בריטית בארץ.
המהפכה הליברלית שניצלה את עובדת היעדרותו של ברספורד עקב נסיעתו לברזיל, התחילה בהתקוממות צבאית בעיר פורטו שבצפון פורטוגל נגד המלוכה האבסולוטית של פורטוגל, בתביעה למנות מליאה פרלמנטרית שתנסח חוקה לפורטוגל, התפשטה במהירות וללא גילויי התנגדות לשאר חלקי הארץ, וזאת למרות ניסיון המלוכה לדכא את התנועה, וב-15 בספטמבר הצטרפה גם ליסבון למהפכה. הממשל של ויליאם ברספורד הוחלף על ידי חונטה זמנית שמטרתה הייתה לארגן בחירות לפרלמנט (הקורטס (פורטוגל)). בקורטס שהתכנס ב-1 בינואר 1821 נבחרו כחברים נציגים מכל קצוות האימפריה הפורטוגזית. תומכי המהפכה נקראו וינטיסטים (Vintistas).
הפרלמנט דרש מהמלך ז'ואאו השישי לחזור מיד לפורטוגל. לפני חזרתו באפריל 1821, מינה המלך את בנו פדרו כעוצר על ממלכת ברזיל. צעד זה לא נשא חן בעיני חברי הפרלמנט, אשר גרסו שאכיפת הריבונות על שטחי האימפריה צריכה להתבצע משטחי פורטוגל באירופה. בנוסף, נדרש פדרו לחזור לאירופה, על מנת להמשיך בה את תהליך הכשרתו למלוכה. 65 חברי הפרלמנט הברזילאים מחו כנגד דרישה זו ובתגובה נטשו את הפרלמנט בפורטוגל וחזרו לברזיל. ב-7 בספטמבר 1822, הגיעה לידיו של פדרו בברזיל הודעה נוספת בנושא מאת הפרלמנט. הדבר הוביל אותו להכריז על עצמאותה של ברזיל ועל עצמו כקיסר הראשון שלה, באירוע שנודע לימים כזעקת איפירנגה.
באותה שנה אושרה החוקה. היא נוסחה ברוחה של החוקה הצרפתית (1791), שקידשה הפרדה בין הזרוע המחוקקת, הזרוע המבצעת והזרוע השופטת, וייחסה למלך תפקיד סמלי בלבד. הגה השלטון עבר לידי פרלמנט חד-אגפי, שחבריו נבחרו בבחירות ישירות, ובידיו השליטה הבלעדית בחקיקה.
המהפכה הליברלית (1820)
עצמאותה של ברזיל
עוצבת לבנון
אוניברסיטת המדינה של קולורדו
אוניברסיטת המדינה של קולורדו (באנגלית: Colorado State University; מכונה גם בראשי תיבות CSU) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית הפועלת בעיר פורט קולינס, קולורדו בארצות הברית. היא אוניברסיטת הדגל של מערכת האוניברסיטאות במדינה זו.
באוניברסיטה לומדים כיום (2013) יותר מ-30,000 סטודנטים, ועובדים בה כ-1,500 אנשי סגל.
האוניברסיטה הוקמה ב-1870, תחילה כ"מכללת קולורדו לחקלאות". ב-14 במרץ 1876 תיקן בית המחוקקים הטריטוריאלי של קולורדו את חוקת המדינה כך שיינתן תקציב להקמת מכללה זו בפורט קולינס (לצד תקציב להקמת אוניברסיטת קולורדו בבולדר). שעריה נפתחו לראשונה לסטודנטים ב-1879.
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים מספר זוכי פרס פוליצר, אסטרונאוטים, מנכ"לים, שני מושלים לשעבר של מדינת קולורדו ובני בגין.
קולג'ים.
באוניברסיטה פועלים 8 קולג'ים ו-55 מחלקות אקדמיות. ניתן ללמוד בה לתואר ראשון ב-65 תחומי לימוד, תואר שני ב-55 תחומים, ותואר דוקטור ב-40 תחומים. הקולג'ים באוניברסיטה כוללים:
מילון הלשון העברית
דוד אלנסון
הרב צבי דב [דוד הארי] אלנסון (אנגלית: David Harry Ellenson; נולד ב-1947) הוא רב רפורמי אמריקאי, נשיא היברו יוניון קולג' לשעבר וחוקר יהדות.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה אורתודוקסית בברוקליין שבמדינת מסצ'וסטס וגדל בניופורט ניוז, וירג'יניה. אביו שמואל היה מהגר מאזור אוקראינה שעבד כעורך-דין, ואמו רוזלינד הייתה מנהלת שירותי הרווחה. ב-1969 סיים תואר ראשון במכללת ויליאם ומרי וב-1971 תואר שני באוניברסיטת וירג'יניה. אז נסע לניו יורק, שם החל ללמוד בשלוחה המקומית של היברו יוניון קולג', המוסד המרכזי של התנועה הרפורמית. הוא נסמך לרבנות ב-1977 והצטרף לסגל המכון ב-1979. ב-1981 השלים את עבודת הדוקטורט שלו בסוציולוגיה של הדת, שעסקה במתח בין מסורת והתחדשות בפועלו של הרב עזריאל הילדסהיימר, באוניברסיטת קולומביה. באותה שנה מונה למנהל המחלקה למדעי היהדות בסניף היוניון בלוס אנג'לס, תפקיד בו החזיק עד 1997 בעודו מתקדם בסולם הדרגות האקדמיות, ממרצה ועד לפרופסור. במקביל היה עמית מחקר ומרצה אורח במכון שלום הרטמן, בית המדרש לרבנים באמריקה, אוניברסיטת דרום קליפורניה והאוניברסיטה העברית. ב-2001 מונה לנשיא היברו יוניון קולג', ונותר במשרה עד 2014, אז פרש לתפקיד הסמלי של קנצלר המוסד. מינויו של אלנסון נחשב כמסמל את העידן הבתר-זרמי ביהדות ארצות הברית בגלל הרקע המגוון שלו ונטיותיו המסורתיות. המשימה הגדולה ביותר שעמדה בפניו הייתה התגברות על תוצאות המשבר הכלכלי של 2008, שפגע קשה בזרם התרומות והותיר את המכון עם גירעון של 10$ מיליון לעומת תקציב של 38$ מיליון. הוא גייס 250$ מיליון במבצע נרחב וריבע במהלך כהונתו את ההקדש העומד לרשות המוסד ל-200$ מיליון.
במהלך הקריירה האקדמית שלו חיבר אלנסון יותר מ-200 פרסומים, כולל שישה ספרים מלאים, בעיקר על הנאו-אורתודוקסיה במאה ה-19 ותגובותיה למודרנה. כמו כן נשא הרצאות באוניברסיטאות רבות ברחבי העולם. ב-1990 פרסם ביוגרפיה מדעית מקיפה של הילדסהיימר ופועלו. ב-2005 זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים על ספרו "לאחר האמנציפציה: תגובות יהודיות למודרנה", בו סקר את ההיווצרות של הזרמים המודרניים בדת תוך כדי מענה לסוגיות שהעלתה התקופה בפניה. ב-2012 כתב יחד עם דניאל גורדיס את "ברית אמונים", על היחס לגיור בספרות השו"ת מול אתגרי העידן החדש במאה ה-19 וה-20.
הוא נשוי לרבה ז'קלין קוך ואב לשלוש בנות ושני בנים.
מלך האריות (מחזמר)
מלך האריות הוא מחזמר המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני משנת 1994 באותו השם, עם מוזיקה מאת אלטון ג'ון למילים של טים רייס, יחד עם מוזיקה שהולחנה על ידי הנס צימר וליבו מ., כמנצח מקהלת ליווי קולות. במחזמר, אותו ביימה ג'ולי טיימור, משחקים שחקנים המחופשים לבעלי חיים שונים, וכן שחקנים המפעילים בובות ענקיות וחלולות. המופע הופק על ידי Disney Theatrical.
המחזמר הוצג לראשונה ב-8 ביולי 1997, במיניאפוליס, מינסוטה, בתיאטרון Orpheum, וכבר שם הפך להצלחה מיידית, עוד בטרם החל בהופעות טרום-בכורה בברודוויי, ניו יורק, בתיאטרון New Amsterdam, ב-15 באוקטובר 1997, כאשר ערב הבכורה הרשמי בברודוויי היה ב-13 בנובמבר 1997. ב-13 ביוני 2006 ההפקה עברה לתיאטרון Minskoff, על מנת לפנות מקום לגרסה הבימתית של "מרי פופינס". באולם זה המחזמר עדיין מוצג, עם למעלה מ-6,700 הופעות. מופע זה מחזיק במקום השלישי במספר ההופעות הרבות ביותר בהיסטוריה של ברודוויי בכל הזמנים (אחרי "פנטום האופרה" ו-"שיקגו"). ב־2014, המחזמר גרף יותר מ־6 מיליארד דולר והיה לרווחי ביותר בתולדות Box Office הן להפקות במה הן לסרטים, תוך ששבר את השיא הקודם שהחזיק המחזמר "פנטום האופרה". גם נכון לדצמבר 2017 הוא המחזמר הרווחי בכל הזמנים, שגרף קצת פחות מ־8.1 מיליארד דולר. נכון למרץ 2020 הוא המחזמר הרווחי ביותר בתולדות ברודוויי.
המחזמר הוצג לראשונה בוסט אנד, לונדון ב-19 באוקטובר 1997, ב-Lyceum Theatre, שם הוא ממשיך להיות מוצג גם כיום. צוות השחקנים של ההפקה הלונדונית הוזמנו להופיע במופע ה"רויאל וראייטי" שהתקיים ב-London Palladium ב-11 בדצמבר 2008, בנוכחות בכירי משפחת המלוכה הבריטית.
האדרת והאמונה