מצרים עצמה הייתה פרובינקיה מיוחדת במעמדה בתקופת הקיסרות, פרובינקיה אשר הייתה למעשה רכושו הפרטי של אוגוסטוס ולאחר מכן יורשיו, ונשלטה על ידי נציב ממעמד הפרשים.
עם מהלך השנים הלך ופחת מספר הפרובינקיות שנשלטו על ידי אנשים ממעמד סנאטורי, והתפתחו מעמדות חדשים של נציבים שמונו על ידי הקיסר הרומי מקרב הצבא, מעמד הפרשים ומקורביו. במהלך ההיסטוריה של האימפריה הרומית ניצלו נציבים רבים את הכוח הצבאי שעמד לרשותם בניסיון למרוד בקיסר הרומי ולמלוך במקומו. אחת הדוגמאות הבולטות לניסיון מוצלח כזה הוא של אספסיאנוס, מדכא המרד הגדול ונציב סוריה, שניצל את משאביו הצבאיים והטלטלה שעברה על רומא כדי להשתלט עליה.
הפרובינקיה הרומית הראשונה הייתה סיקיליה (האי סיציליה) שסופחה לשטחה של הרפובליקה בשנת 241 לפנה"ס, לאחר שנכבשה מידי קרתגו במהלך המלחמה הפונית הראשונה. הפרובינקיה השנייה שנוסדה הייתה קורסיקה וסרדיניה בשנת 231 לפנה"ס.
בזמן עלייתו של יוליוס קיסר לשלטון היו קיימות בתחומה של הרפובליקה 14 פרובינקיות, 7 באירופה, חמש באסיה ושתיים באפריקה. קיסר ייסד בתקופת שלטונו עוד שלוש פרובינקיות חדשות. ב־120 לספירה היו קיימות באימפריה הרומית 49 פרובינקיות, מספר השיא של האימפריה. בימי הרפורמות של דיוקלטיאנוס בוטל הסדר הישן של הפרובינקיות ורוב הפרובינקיות עברו חלוקה מחדש לפרובינקיות קטנות יותר.
אסטרונומיה גלקטית
אסטרונומיה גלקטית היא ענף של האסטרונומיה החוקר את גלקסיית הבית של כדור הארץ ומערכת השמש, שביל החלב. זאת בניגוד לאסטרונומיה חוץ גלקטית, שחוקרת את כל היקום שמחוץ לשביל החלב, כולל גלקסיות אחרות.
אין לבלבל את ענף האסטרונומיה הגלקטית עם חקר היווצרות והתפתחות גלקסיות, שבו חוקרים גלקסיות באופן כללי; את אופן היווצרותן, המבנה שלהן, המרכיבים שלהן, היחסים והתנועות הפנימיות בהן וצורותיהן.
גלקסיית שביל החלב, שבה נמצאת מערכת השמש של כדור הארץ, היא הגלקסיה הנחקרת ביותר. זאת, למרות שחלקים ממנה עדיין נסתרים בשל אבק קוסמי. התפתחות טכנולוגיות לחקר החלל, כגון אסטרונומיית אינפרה אדום, אסטרונומיית הרדיו והשימוש בגלים מילימטריים ותת-מילימטריים במהלך המאה ה-20 איפשרו לראשונה למפות את האבק ומצבורי הגז בשביל החלב .
מרכז הרב
פרובינקיה רומאית
פרובינציה רומית
פרובינציה רומאית
מגן דויד
פדריקו גרסיה לורקה
סמל
סמל הוא ייצוג של מושג כלשהו, כמו רעיון, חפץ, איכות ועוד.
הסמל מקבל משמעות וחשיבות מעבר לזו הקיימת בו כשלעצמו.
במובן פסיכולוגי או פילוסופי, כל התפיסות הן סמליות מטבען וייצוגן של התפיסות הללו הוא פשוט כלי אלגורי למשמעות סמלית.
בהתאם לכך, הסמלים הם יסוד חשוב ביותר של החשיבה האנושית.
בתחום הבלשנות המילים בשפה המדוברת משמשות ככלים צליליים לייצוג מושגים סמליים, אשר יכולים לשמש לתקשורת.
בסמנטיקה נהוג להבדיל בין הסמל השפתי המסמן לבין המושג או התוכן המסומן בו, אשר יכול להיות מציאותי או מופשט.
את המילים ניתן לארגן בסדר תחבירי מסוים שמוסיף בעצמו להבנת המשמעות של המשפט השלם.
טבעם של סמלים.
סמל יכול להיות חפץ גשמי שצורתו או מקורו מקושרים, מטבעם או מכוח המסורת, לדבר אותו הוא מייצג. לדוגמה, כיום מגן דוד הוא סמלה המייצג של היהדות, והצלב הוא סמלה של הנצרות. סמל יכול גם להיות תמונה מקובלת, פרט של תמונה, ואף תבנית או צבע: לדוגמה, ענף זית הוא סמל מקובל לשלום, ההילה היא סמל מקובל לקדושה בנצרות, והצבע האדום משמש לעיתים קרובות כסמל לתנועות סוציאליסטיות.
לעיתים קרובות, סמל הוא שלט מודפס או כתוב, שלא מייצג צליל כלשהו. כך, סמלים מתמטיים כמו formula_1 או formula_2 מייצגים כמויות או פעולות, € או ₪ מייצגים יחידות כלכליות, וכן הלאה. סמל יכול להיות גם ישות לא-ממשית, כמו צליל, מילה או מחווה. לצלצול גונג, או לצליל פטישו של שופט, יש משמעות מקובלת בהקשרים מסוימים; קידה היא אמצעי מוכר להבעת כבוד. למעשה, כל מילה בשפה טבעית היא סמל למושג כלשהו או ליחס כלשהו בין מושגים.
במקרים מסוימים, הסמל מורכב משילוב של רכיבים אלו. כך למשל, שלטי מפלגת מרצ היו בירוק משום שמפלגת שינוי שהייתה ממקימותיה יוצגה על ידי צבע זה, בעוד האותיות עצמן הביעו את שתי המקימות האחרות (מפ"ם ור"צ). סמלים יכולים להיות גם אדם (לרוב מנהיג) או מקום קדוש. לעיתים נעשה שימוש ציני בסמלים מסוג זה.
סמל מוכר בדרך-כלל רק בתוך תרבות, דת, או חברה מסוימת, לעיתים יש סמלים החורגים מגבולות אלו אולם למעשה אין סמלים אוניברסליים. לעיתים משתנה משמעות הסמל בין תרבות לתרבות. כך נחשב צלב הקרס למסמל הנאציזם בעולם המערבי, אך לעומת זאת במזרח הרחוק הוא מסמל מזל טוב.
במקרים מסוימים סמליו של ארגון או של דת משתנים. כך למשל, השתנה הסמל הקדום של הנצרות מדגים לצלב עם התנצרות האימפריה הרומית. סמלים יכולים להיות מיוצרים באופן מלאכותי (על ידי בדיקה בסקר, על ידי הצבעה או על ידי החלטה של מי שהם שייכים לו) כמו סמליל ויקיפדיה, או להתפתח באופן טבעי. מגן דוד כסמל היהדות התפתח במהלך מאות שנים עד שהפך לסמל המרכזי של היהדות.
סיווג של סמלים.
הפסיכולוג אריך פרום, בספרו "השפה שנשכחה" (עמ' 18), בוחן את טיב הקשר שבין הסמל לבין הדבר המסומל, ומסווג את הסמלים לשלושה סוגים.
שימוש בסמלים.
ככל הידוע, היכולת של בני האדם לתמרן בסמלים מאפשרת להם לחקור את יחסי הגומלין בין רעיונות, תפיסות ואיכויות - הרבה מעבר לחקירות להן מסוגל כל מין אחר על כדור הארץ. מדע הסמיוטיקה חוקר סמלים ומערכות סמלים באופן כללי; סמנטיקה עוסקת במשמעותן העיקרית של מילים.
הספרות, אשר משתמשת בשפה ככלי ליצירה, מרבה להשתמש בסמלים.
יצירות ספרותיות מוערכות לעיתים בשל שימושן המיומן בסימבוליזם, כלומר, שימוש במילים, משפטים ומצבים על מנת לעורר רעיונות ורגשות מעבר לפירושם הפשוט; שימושים כאלו הם נושאי המחקר של סמיוטיקה ספרותית. כתבים דתיים ומטאפיזיים ידועים גם הם בשימושם בסימובליזם אזוטרי. גם כתבים אלכימיים עשו שימוש נרחב בסמלים עבור תהליכים רוחניים וכימיים (אותם הם ראו כסמלים זה של זה). פירושם של חלומות כסמלים לניסיונו של האדם הוא מעמודי התווך בפסיכואנליזה פרוידיאנית ובפסיכולוגיה אנליטית יונגיאנית.
במתמטיקה יש שימוש נרחב בסמלים כמו פלוס, מינוס, אינטגרל, סימון קבוצה וכדומה. בעקבות המתמטיקה משתמשים גם המדעים המדויקים בסמלים אלו וגם באחרים (למשל הסמלים שמייצגים יסודות בכימיה).
גם עולם הפרסום עושה שימוש נרחב בסמלים שונים, לעיתים קרובות מחוץ להקשר המקורי שלהם על מנת לקדם את הפרסום. סמלים ותווי סימון ותקינה על מוצרים שונים מיועדים להעיד על תכונות המוצרים. חלק מהסמלים משמשים למטרות שיווק ופרסום, ואילו אחרים נובעים מעמידה בחוקי מדינות או בתקנים.
בדומה לפרסומאים, פוליטיקאים נוטים להשתמש בסמלים ("שלום", "ביטחון", "עוני") כדי לשכנע את המצביעים לתמוך בהם.
שימוש לאומי חברתי.
תפקידם של סמלים לאומיים וחברתים של ארגונים שונים (כמו תנועת נוער, יחידות צבאיות ומוסדות אחרים) דומה לזה של דגלים. הם מעוררים ההזדהות ותחושת השתייכות, מזכירים ומדגישים רעיונות וערכים.
דוגמה לסמל לאומי המייצג ערכים מרכזיים בתולדות העם והמדינה הוא סמל מדינת ישראל. בסמל זה מנורת שבעת הקנים ושני ענפי הזית שבצדיה מיצגים את מנורת הזהב שהייתה בבית המקדש בירושלים, האמונה היהודית הדתית והקשר שבין עם ישראל לאלוהיו.
שימוש טקסי בסמלים.
שימוש בסמלים הוא תנאי הכרחי לקיום טקסים. סמל בטקס יכול להיות ייצוג של אובייקט או של פעולה.
לסמל בטקס יש שימוש תודעתי בשינוי משמעותו הראשונית של אובייקט והתמרתו להוויה אחרת שמייצגת רעיון. בהקשרים ייעודיים, הסרת חלק פיזיולוגי - עורלה מפין אדם, מסמלת את הבאתו בבריתו של אברהם אבינו. בהקשרים אחרים פעולה המקדמת בריאות. באחרים, אכזריות ובחיות לא תיעשה כלל. בהקשרה הטקסי זוהי פעולה סמלית מכאיבה, אך משמחת את מארגניה בשל הסימול הטקסי המשמעותי שהיא מהווה עבורם.
הגנה על סמלים.
באחדים מחוקי מדינת ישראל ניתנת הגנה לסמלים לשם מניעת שימוש לא נאות או לא מורשה בהם. עם חוקים אלה נמנים:
אווטאר (הינדואיזם)
אווטארה (בסנסקריט: अवतार), או בהינדי אווטאר היא "התגלמות" של אל. מקור המילה בסנסקריט, ופירושה 'ירידה', בהשאלה, של האל מן השמיים אל הארץ והתגשמותו בדמות היסטורית ספציפית, או באיקונה כלשהי במקדש (ארצ'א- אווטארה), או בקדוש שדבק באל, או בשירי הדבקות שלו.
רקע היסטורי.
במקור זהו מושג תאולוגי מרכזי בוישנויזם (הפלג בהינדואיזם שגורס שווישנו הוא האלוהות הגדולה ודבק בו) ומציין את ההתגלמויות של האל וישנו. המושג הופיע בצורה מוקדמת וראשונית בבהגאוואד גיטה והציג את התורה לפיה וישנו מתגלגל בדמויות היסטוריות שונות, כדי להציל את הדהרמה בתקופות שהאנושות נקלעת למצוקה. פיתוח של דוקטרינה זו נמצא בפוראנות הוישנאויות, המפרטות עשר התגלמויות קאנוניות של האל וישנו -הדאשא-אווטארה: הדג (מאטסיה), הצב (קורמה), חזיר הבר (וראהא), חצי-איש-חצי-אריה (נאראסימהא), הגמד (ואמנה), 'ראמה עם הגרזן' (פאראשוראמה), ראמה, קרישנה, הבודהה, התגלמותו העתידית של וישנו (קלקי).
מנקודת מבט של חקר הדתות, יש הרואים באווטארות גילגולים של אלים מקומיים אשר יוחסו לאל וישנו וסופחו בדרך זאת לוישנאויזם. לפי תפיסה זו, האווטארה היא מכניזם נוח לקבלה של אלוהיות לתוך המערכת הוישנאוית, מצד אחד, ולשמירה על העליונות של האל וישנו על פני אלים מקומיים, מן הצד השני.