ביאנלה (מאיטלקית: biennale, בתרגום לעברית: דו-שנתי) היא אירוע אמנותי המתקיים אחת לשנתיים, ובעיקר כזה המוקדש לאמנות עכשווית. המילה "ביאנלה" הפכה למקובלת בשפות שונות, ובהן עברית, בזכות המוניטין של הביאנלה של ונציה - תערוכת אמנות עכשווית בינלאומית הנערכת החל מ-1895 בוונציה שבאיטליה. הביאנלה של ונציה נחשבת לאחת מהתערוכות החשובות והיוקרתיות ביותר בעולם האמנות ומכל מדינה נבחרים להשתתף בה אך ורק האומנים הבולטים ביותר בתחומם, אשר יוצרים יצירות אמנות במיוחד לקראתה.
בעקבות הביאנלה של ונציה מתקיימות תערוכות אמנות עכשווית הנושאות את השם "ביאנלה" בערים רבות בעולם.
בישראל נערכו תערוכות אחדות שנשאו את השם "ביאנלה":
על הקסם שבמושג "ביאנלה" והיומרה הנלווית אליו נכתב במאמר ביקורת:
הספק (חשמל)
דרו בארימור
הכסף בראייה מקרוכלכלית
מייקל סטוארט בראון
מייקל סטוארט בראון (באנגלית: Michael Stuart Brown; נולד ב-13 באפריל 1941 בברוקלין, ניו יורק) הוא גנטיקאי וביוכימאי, אמריקאי, יהודי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1985, יחד עם ג'וזף גולדשטיין על תיאור מנגנון ויסות מטבוליזם הכולסטרול.
קורות חיים.
מייקל בראון סיים בשנת 1962 תואר בוגר באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה באותו המוסד. הוא עבר לעבוד במרכז למדעי הבריאות של אוניברסיטת טקסס יחד עם עמיתו, ג'וזף גולדשטיין. יחד חקרו את מטבוליזם הכולסטרול בגוף האדם וגילו כי בתאי אדם קיימים קולטנים לליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה (LDL) הקולטים כולסטרול מתוך זרם הדם. חוסר בקולטנים ל-LDL הוא הגורם למחלה הגנטית היפרכולסטרולמיה משפחית, החושפת את הלוקים בה לשורת מחלות הנגרמות מרמת כולסטרול גבוהה. בנוסף להסברים שסיפקו גולשטיין ובראון באשר לגורם העומד מאחורי התחלואה הקיימת באוכלוסיית אנשים להם רמות גבוהות של כולסטרול, כמו למשל מחלת לב כלילית, מחקריהם חשפו את חשיבותו של היבט יסודי בביולוגיה של התא ספיגת מולקולות לתוך התא בתיווך קולטנים.
בנוסף לתרומתם הגדולה להבנתו את אופן פעולת התאים בגוף, תגליותיהם של גולדשטיין ובראון הובילו לפיתוח תרופות סטטיניות, תרופות המורידות את רמת הכולסטרול שבהן משתמשים היום מיליוני בני אדם בעולם והמשפרת את איכות חייהם. תרופות אלה עשויות להוריד באופן משמעותי את מספר מקרי המוות כתוצאה ממחלות הלב הכליליות ושבץ מוחי, בעתיד הקרוב.
כהערכה לתגליותיו פורצות הדרך הוענקה לבראון, בשנת 1988, יחד עם עמיתו גולדשטיין, המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנות התשעים פרסמו בראון וגולדשטיין יחד עם עמיתי מחקר נוספים תיאור מורכב ביותר שבאמצעותו תאי הגוף מווסתים את רמות השומן והכולסטרול לנוכח תנאים סביבתיים משתנים.
אף ששמו של בראון מוזכר לעיתים קרובות כמועמד למשרות ניהוליות בכירות ברמה הלאומית בארצות הברית, הוא מעדיף להמשיך ולעסוק במחקר יחד עם עמיתו גולדשטיין. יחד הם מובילים צוות מחקר ובו כ-12 דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים. בראון וגולדשטיין הם מן החוקרים המאוזכרים ביותר בספרות המקצועית בתחומם.
הרב קוק
מודעת אבל
מודעת אבל היא מודעה המודיעה על מותו של אדם או על השתתפות בצער האבלים, או מודעה המודיעה על אזכרה למנוח.
מודעת אבל המודיעה על מותו של אדם וסדרי הלווייתו מתפרסמת על ידי משפחתו של המנוח סמוך למותו. מודעה זו נתלית בדרך כלל סמוך לביתו של המנוח, במקום עבודתו ובמקומות נוספים שבהם פעל, וכן סמוך לבית האבלים. פעמים רבות מתפרסמת מודעת האבל גם בעיתונות היומית, ומתחילת המאה ה-21 מתפרסמות מודעות כאלה גם באינטרנט. מטרתה העיקרית של מודעה זו היא לזמן את מוקירי זכרו של המנוח להלווייתו. מודעת האבל משקפת במידה מסוימת את עושרו של המנוח (או עושרם של האבלים). רוחב שגרתי של מודעת אבל בעיתונות בישראל הוא שני טורים, אך מודעה העוסקת בפטירתו של אדם עשיר עשויה להשתרע על-פני טורים רבים יותר.
לעיתים מפרסמים מוקירי זכרו של המנוח מודעת אבל המביעה אבלות והשתתפות בצער המשפחה. ככל שהמנוח מפורסם יותר, כך מתפרסמות מודעות רבות יותר מסוג זה. מקומות עבודה רבים נוהגים, כדבר שבשגרה, לפרסם מודעות אבל על פטירתו של עובד, ומודעות השתתפות בצערו של עובד שנפטר לו קרוב המחייב אבלות. בעקבות פיגוע טרור מפרסמת ממשלת ישראל מודעת אבל ובה שמות כל הנספים בפיגוע.
למודעות האבל מבנה ונוסח שבלוניים, שממעטים לחרוג ממנו. צורתה של מודעת האבל היא מלבן, שרוחבו גדול מגובהו. במודעות אבל שמפרסם צה"ל בעקבות נפילתו של חייל, גובה המודעה גדול מרוחבה. סגנונן של מודעות האבל בחברה החרדית שונה במידה ניכרת מזה של המודעות בשאר חלקי החברה בישראל.
מודעת אבל מתפרסמת, בדרך כלל על ידי המשפחה, גם כדי להודיע על אזכרה למנוח, ביום השנה למותו.
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 נהוג לכלול בתחתית מודעת האבל מידע לגבי מיקום השבעה, ולעיתים גם השעות שבהן יושבים שבעה.
שימושים חריגים.
לעיתים נעשה במודעות אבל שימוש החורג ממטרתן המקורית. דוגמאות לכך:
משפט זוטא
משפט זוטא הוא הליך נפוץ במשפט פלילי, בו מתקיים משפט קטן בתוך המשפט הגדול (מארמית: משפט זוטא = משפט קטן). זהו הליך ביניים המתקיים כאשר במהלך דיון בבית המשפט עולה טענה כנגד קבילותה של הודאה, ומטרתו לפסוק האם היא קבילה. המקור עליו מתבסס ההליך במשפט האנגלי, והוא קיים במערכת המשפט בישראל עוד מימי המנדט הבריטי.
הרקע.
על פי דיני הראיות, הודאה באשמה שמסר הנאשם במהלך חקירת משטרה, בפני חוקר, מוגשת לבית המשפט כראיה בצירוף עדות החוקר על אופן מסירת ההודאה ונכונותה. הודאה כזו מהווה ראייה מכרעת שעלולה לגרום להרשעת הנאשם באופן כמעט ודאי, שכן לא נותר לתביעה אלא להביא עוד דבר מה נוסף כראיה, כדי שיוכרע הדיון. במשפטים בהם עלול הנאשם להישלח לשנים רבות בכלא, נמצאים הסניגורים בעמדת נחיתות מול התביעה, ולעיתים קרובות כופרים בקבילותה של ההודאה ומעלים טענות על אי-חוקיותה, בעיקר בגלל אמצעי חקירה פסולים שגרמו לטענתם למסירת ההודאה. על פי החוק היא תהיה קבילה רק אם בית המשפט ראה שההודאה הייתה מרצון חופשי.
הבקשה למשפט זוטא מוגשת לשופט לפני מסירת ההודאה כראיה, ואם החליט כי יש מקום לדון בקבילות - נעצר הדיון הגדול (בכתב האישום), ונפתח הדיון הקטן (זוטא).
ניהול משפט זוטא.
כדי להוכיח את קבילותה של ההודאה באשמה, על התביעה להביא ראיות שניתנה מרצונו החופשי של הנאשם. למעשה, בדיון כזה מתהפכות היוצרות – ההגנה היא התובעת ומביאה נימוקים לפסילה וטענות הנוגעות לאופן מסירת ההודאה, בעוד התביעה מגוננת עליהם. לאחר פסיקת השופט בהליך הביניים, חוזר המשפט להתנהל במסגרת הרגילה.
הדיון במשפט הזוטא הוא אך ורק בנושא הקבילות – מבלי שהשופט חייב אפילו לעיין בתוכן ההודאה, אלא אם כן נוצרה סיבה מיוחדת לכך. כך גם החלטתו נוגעת לתקפותה של ההודאה – אין השופט יכול לומר מה משקלה מול כל הראיות האחרות, ואיך היא יכולה להשפיע עליהן. מתוך חשש להטיית דין העלולה להיווצר עקב תוצאות משפט הזוטא, למשל: הבעת דעה של השופט על אמינותו של הנאשם, נקבעו בפסיקה הלכות מחייבות לגבי המשמעות שיש לתת להליך הביניים ולהבדלתו המוחלטת מתוך המשפט עצמו.
משפט זוטא מתנהל בדרך כלל כבר בפתיחת המשפט או במהלכו, אם כי קרו מקרים נדירים בהם התנהל ההליך גם בשלבים סופיים.
מודעת ניחומים
מודעת תנחומים
סנט-אמיליון
סנט-אמיליון (בצרפתית: Saint-Émilion) היא עיירה קטנה ליד בורדו שבצרפת. העיירה ידועה בשל מחוז ייצור היין בעל אותו שם שמקיף אותה. היא חלק מאתר מורשת עולמית בשם "אזור השיפוט של סנט-אמיליון", שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1999, בזכות העבר שלה ותעשיית היין שלה. נכון לשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיירה כ-2,100 תושבים.
מנהל.
מבחינה מנהלתית, סנט-אמיליון היא קומונה של מחוז ז'ירונד שבחבל אקיטן החדשה, באזור אוקיטניה, צרפת.
היסטוריה.
ההיסטוריה של סנט-אמיליון מתחילה עוד בזמנים פרהיסטוריים והיא אתר מורשת עולמית עם אדריכלות רומנסקית מרתקת ברחובותיה הצרים והמשופעים.
הרומים שתלו בה גפנים עוד במאה ה-2 לספירה. במאה ה-4 המשורר הלטיני אוסוניוס הילל את פירותיהם המשובחים של גפני האזור.
העיירה נקראה על שם הנזיר אמיליון, מוודה נודד, שהתיישב במבדד שסותת בסלע במאה ה-8. הנזיר שבא אחריו, היה זה שהחל את ייצור היין המסחרי באזור.
גאוגרפיה.
סנט-אמיליון ממוקמת 35 ק"מ צפון-מזרחית לבורדו, בין ליבורן לקסטיליון-לה-באטיי, בגובה ממוצע של 23 מטר מעל פני הים.
יין.
סנט-אמיליון היא אחת מ-4 אזורי היין האדום הראשיים של בורדו (האחרים הם מדוק, גראב ופומרול). אותם סוגי ענבים מעורבבים במינונים ויחסים שונים, כאשר מרלו וקברנה פרנק שולטים ובעוד שמשתמשים רק בכמויות קטנות יחסית של קברנה סוביניון. המחוז קטן בהרבה ממדוק ומשתתף במחוז היין של פומרול.
כמו במדוק, הייננים פיתחו מערכת של דירוג הגפנים. בעוד שהסיווג של מדוק נעשה ב-1855, הסיווג בסנט-אמיליון נעשה לראשונה רק ב-1878. השימוש במילה "לראשונה" חשוב, שכן לא כמו הסיווג של מדוק שמעולם לא שונה (למעט הקידום של שאטו מוטון רוטשילד מגידול שני לגידול ראשון במחלקת גראנד קרו Grand Cru Classe), הסיווג של סנט-אמיליון עובר בחינה מחודשת כל 10 שנים.
שאטו אוזון ושאטו שבאל בלאן הם 2 היינות שמסווגים כרגע (נכון ל-2007) כ-"Premiers grands crus classes A". ישנם עוד 13 יינות ממחלקה שנייה ו-47 מחלקות נוספות. לסיווג מלא ראו: .
ויכוח
סנט אמיליון
מישל דה מונטיין
ז'אן דה לה פונטיין
מחזור הווסת
מיכאל שישמן
המוסד ללימודים קטלאנים
גלאתי
אקדמיית גלאתי
מרשם
אפריקה שמדרום לסהרה