בשנת 1968, שבע שנים לאחר קבלת עצמאותה של סיירה לאון מבריטניה, עלה לשלטון סיאקה סטיבנס. סטיבנס הבין מיד את הפוטנציאל הפוליטי והכלכלי הגלום בנושא כריית היהלומים ומיהר להציג את השליטה החיצונית בכרייה במדינתו כבעיה לאומית. במקביל החל סטיבנס לארגן ולהיות שותף בתהליכי כרייה בלתי חוקית. בשנת 1971, יצר סטיבנס את החברה הלאומית לכריית יהלומים (ראשי תיבות באנגלית: NDMC). סטיבנס ויד ימינו לאורך השנים, ג'מיל מוחמד, סוחר יהלומים לבנוני, השתלטו על רובו של שוק היהלומים בסיירה לאון עד אמצע שנות השמונים של המאה ה-20, מועד פרישתו של סטיבנס. בשנת 1987, בעקבות ניסיון הפיכה בסיירה לאון, ברח ג'מיל ואת מקומו תפסו משקיעים ישראלים בעלי קשרים למשפחות פשע אמריקאיות ורוסיות, וקשרים לסוחרים מרכז הסחר ליהלומים באנטוורפן.
ב-1991 פרצה מלחמת האזרחים בסיירה לאון, וכמעט באופן מיידי עלתה ממשלה צבאית, אחד מהכוחות הלוחמים היו החזית המהפכנית המאוחדת (RUF) בהנהגת פודאי סנקו. למרות חילופי השלטון, התקפות החזית המהפכנית המאוחדת לא פסקו. רבים מלוחמיה של החזית המהפכנית המאוחדת היו ילדים ובני נוער, רוב הילדים הללו היו עניים מאוד אשר הגיעו מאזורי פריפריה. אזורים אלו שימשו מקור לכוח אדם לכרייתם הלא חוקית של היהלומים, ובעבר שימשו אותם אזורים לגיוס לצבאותיהם של ראשי הממשלות. התקפותיהם של המורדים הופנו פעמים רבות כנגד אזרחים, דבר אשר עמד בניגוד לעקרונותיהם המוצהרים, שדיברו על עשיית צדק לאזרחי המדינה.
במהלך המלחמה שיחקה ליבריה, שכנתה של סיירה לאון, תפקיד מפתח כאשר שימשה כנותנת החסות לארגון החמוש של המורדים רו"ף (RUF). ליבריה ניסתה לשמר את אחיזתה בשוק היהלומים של סיירה לאון, ניסיון זה גרר מלחמה ברוטלית. בסוף שנות התשעים של המאה ה-20, הפכה ליבריה לבירתם האזורית של יהלומים הקשורים במעשים פליליים, כגון קניית נשק, סמים, והלבנת כספים. בתמורה לנשק מכרו המורדים את היהלומים, דבר שהציף את המדינה ברובים, גרם להחרפת המלחמה, והפך את סיירה לאון לגן העדן של הפשע המאורגן על שלל סוגיו.
במהלך המלחמה שנמשכה כעשור איבדו את חייהם כשבעים וחמישה אלף בני אדם, רובם אזרחים. כוחות המורדים הותירו אלפי נשים, גברים, וילדים ללא רגליהם או ידיהם, ובעלי צלקת גופנית ונפשית למשך כל חייהם. לאורך המלחמה כמחצית מאוכלוסייתה של המדינה נאלצו להעתיק את מקום מגוריהם ואף הפכו לפליטים במדינות אחרות. השירותים הציבוריים במדינה, כולל בתי ספר ובתי חולים, צמצמו את פעולתם בחצי בעשור זה.
אוצרות הטבע של סיירה לאון, אשר היו מתוכננים לשמש לצורכי פיתוח, שימשו לצורכי הרחבת המלחמה, דבר שהציב את המדינה כאחרונה ב"דירוג הפיתוח האנושי" של האו"ם (UNDP). לאורך הסכסוך החמוש נעשה הון עצום מהיהלומים המקומיים, אך הדבר היחיד שהמקומיים קיבלו מכך היה טרור, רצח, נכות ועוני.
עם סיומה של המלחמה החל תהליך פיזורו של הצבא ופירוקו מנשקו. בשנת 2002 הושלם התהליך על ידי תמיכה שקיבלה סיירה לאון מממשלות ארצות הברית ובריטניה, "כוחות או"ם לשמירת שלום" (UNAMSIL) ותרומות מהבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית ומגוון ארגונים לא ממשלתיים נוספים. במידה רבה, המשך הצלחתו של תהליך השיקום בסיירה לאון תלוי בהתפתחויות בענף היהלומים.
ליבריה.
בין השנים 1989-2001 שררה בליבריה מלחמת אזרחים. בשנת 2000, האשים האו"ם את נשיאה של ליבריה, צ'ארלס טיילור, בתמיכה ושיתוף פעולה עם המורדים בסיירה לאון, עקב ביצוע סחר חליפין של נשק בתמורה ליהלומים. מאותה סיבה הטיל האו"ם סנקציות על יהלומיה של ליבריה, כשנה לאחר מכן. בשנת 2003 התפטר טיילור מהנשיאות ובשנת 2006 הובל למשפט בהאג בבית המשפט לפשעי מלחמה.
בראשית העשור השני של המאה ה-21, שורר שלום בליבריה ונעשים ניסיונות ליצור תעשיית יהלומים חוקית. האו"ם חדל ליישם את הסנקציות על ענף היהלומים במדינה, שהפכה להיות שותפה פעילה בתהליך קימברלי.
חוף השנהב.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה להתפתח במדינה תעשיית כריית היהלומים. בעקבות הפיכה בשלטון התחילה מלחמת אזרחים במדינה בשנת 1999. המדינה הפכה לנתיב פרוץ להברחת היהלומים מליבריה ומסיירה לאון. על מנת למנוע את הברחת היהלומים הפסיקה הממשלה כל פעילות של כריית יהלומים במדינה והאו"ם היה אמון על בדיקת כל משלוחי היהלומים שעזבו את המדינה בחודש דצמבר בשנת 2005. למרות שלל ניסיונות המניעה, הסחר ביהלומי דמים עדיין קיים בחוף השנהב, וידוע כי קבוצות מורדים ממשיכות בסחר ביהלומים אלו, דרך מדינות שכנות, למטרת התחמשות מחדש.
על פי דיווחי האו"ם, נכון לשנת 2007, יהלומי דמים בשווי 23 מיליון דולר מחוף השנהב הוברחו לשוק הבינלאומי של היהלומים דרך גאנה ומאלי.
זימבבואה.
אף על פי שיהלומיה של זימבבואה אינם נחשבים יהלומי דמים בהתאם להגדרת תהליך קימברלי, הפקת היהלומים וההברחות במדינה, היו נתונים לפיקוח באופן אישי על ידי נשיא "מועצת היהלומים" (World Diamond Council). ארגון "עדים גלובליים" (באנגלית: Global Witness), טוען כי החל משנת 2007 קציני משטרה שמוצבים באזורי כרייה מכריחים עובדים לעבוד תחתם, דורשים מהם שוחד, מכים ואף הורגים את העובדים אשר מנסים להתנגד ולעבוד במכרה שלא בשליטתם. למעשה, ישנה אלימות בחסות השלטון לצורכי כריית יהלומים. ב-2008 הצבא הרג מעל 200 בני אדם על מנת לשלוט בכריית היהלומים באזור.
בשנת 2009 נשלחה משלחת של האו"ם לחקור את האלימות בזימבבואה והיא מצאה הפרות בוטות של זכויות אדם. אולם למרות הפרות אלו, זימבבואה ממשיכה להיות חברה בתהליך קימברלי.
ב-2010 ניתנה המלצה כי יהלומי הגלם שמופקים בזימבבואה יוכרזו כחופשיים מקונפליקט.
הרפובליקה של קונגו.
בשנת 2004 הטיל האו"ם סנקציות על המדינה והמדינה הורחקה מתהליך קימברלי. הדבר נעשה עקב יצוא כמויות אדירות של יהלומים אשר מקורם אינו ידוע, זאת ללא קיום תעשיית יהלומים רשמית במדינה. כמו כן, המדינה הואשמה בזיוף מקורם של היהלומים. הרפובליקה של קונגו התקבלה מחדש לתהליך קימברלי בשנת 2007.
תהליך קימברלי.
תהליך קימברלי הוא פורום בינלאומי שהחל לפעול ב-2003 במטרה להסדיר מערכת אמינה הבוחנת את הסחר ביהלומי גלם, ומונעת מסחר ביהלומי דמים.
תהליך קימברלי עשה את צעדיו הראשונים במאי 2000 בעיר הכורים קימברלי בדרום אפריקה. שם נפגשו נציגי המדינות הדרום אפריקאיות האחראיות על הפקת היהלומים על מנת למצוא דרך פעולה לעצור את הסחר ביהלומי דמים וכך להבטיח כי רוכשי היהלומים לא יממנו פעילות אלימה. בדצמבר אותה שנה אימץ ארגון האומות המאוחדות את הפתרון שהוצע בוועידת קימברלי – יצירת תעודה בינלאומית אשר כל יהלום גולמי המגיע מאזורי הכרייה יהיה מחויב בנשיאתה.
בנובמבר 2000 בעקבות משא ומתן בין ממשלות, ארגוני זכויות אדם ונציגי תעשיית היהלומים העולמית נוצר "המערך לתיעוד תנועת יהלומי הגלם בעולם" (באנגלית: KPCS – Kimberley Process Certification Scheme). מערך זה נכנס לתוקפו בשנת 2003, כאשר המדינות המשתתפות החלו ליישם את חוקיו. תהליך קימברלי כופה על החברות בו דרישות רחבות היקף על מנת לאפשר להן להצהיר על משלוחי היהלומים כנקיים מיהלומי דמים ולמנוע מיהלומי דמים מכניסה לסחר החוקי.
על החברות בארגון מוטלת החובה למינימום דרישות שבהן הן חייבות לעמוד כגון: חקיקה ויצירת מוסדות ליישום ופיקוח תהליך קימברלי, שליטה בייצוא וייבוא יהלומים, הצגת שקיפות מלאה בכל הנוגע לנתונים סטטיסטיים הקיימים בידיהם הנוגעים לנושא, חברים באמנה יכולים לסחור רק עם חברים אחרים לאמנה, לכל יהלום חייבת להיות מצורפת תעודה המעידה על היותו מתהליך קימברלי. ארגון הליך קימברלי מבצע את אכיפת החוקים על חברותיו בעזרת מעקב אחר דו"חות סטטיסטיים ודו"חות ביקורת.
מדינת ישראל הייתה אחת היוזמות של אמנת קימברלי. ואף הנפיקה את התעודה הראשונה בעולם בשנת 2003. בשנת 2010 כיהנה מדינת ישראל כיו"ר הארגון. היא מפקחת על תנועת יהלומי דמים אלה.
תהליך קימברלי (KPCS).
פעמיים בשנה מתכנסים כלל נציגי הממשלות החברות בארגון, נציגי תעשייה ונציגי ארגוני זכויות אדם לוועידת תכנון, זאת במקביל להתנהלות שוטפת במהלך השנה. הוועידה מאפשרת מקום למפגש לנציגים על מנת לדון ולסכם את המשך פעולתו של ההסכם. בנוסף, באירוע זה נפגשות קבוצות עבודה שונות מתעשיית היהלומים על מנת לפתור בעיות ספציפיות בעבודתם. באירוע מתקיימות ארבע אסיפות של קבוצות עובדים ושתי ועידות.
על פיקוח ארגון תהליך קימברלי ממונה יושב ראש, שנבחר פעם בשנה על ידי ועידת התכנון - מי שנבחר מכהן כסגן יושב ראש ושנה לאחר מכן מתמנה ליו"ר. המדינה המכהנת כיום כיו"ר היא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (נכון לעכשיו עוד לא נבחר סגן יו"ר שיכול לעמוד בראשות הארגון בהמשך 2012).
המשתתפים בוועידת התכנון הם 49 נציגים של 75 מדינות בעולם (האיחוד האירופי נספר כמדינה אחת), בנוסף ישנם נציגים מתחום תעשיית היהלומים ונציגי זכויות אדם אשר פועלים כמשקיפים בוועידה. חברי פרויקט קימברלי נושאים באחריות מוערכת של 99.8% מכלל התוצר העולמי של היהלומים הגולמיים (לא מעובדים).
הביקורת על תהליך קימברלי.