על גג המבנה הותקנו כעשרים מבני קינון של סיסים שנהגו לקנן על גג המבנה. בחלק מתאי הקינון הוצבו מצלמות. באביב, שהוא עונת הקינון, ניתן לראות את תהליך הקינון באולם ההקרנה במוזיאון.
בסיום הסיור מקבלים המסיירים שטרי כסף מצוירים שמשמשים את ההדגמה במכשירי הכספומט, פנקס המחאות פיקטיבי וכרטיס מגנטי.
מעבר לתצוגה בנושאי כלכלה, מוצגות בבניין תערוכות מתחלפות. אחת התערוכות הראשונות שהוצגו בו הייתה תערוכת סימני אש מבתי תל אביב של תקופת המנדט.
איליושין IL-86
Four wave mixing
הדקה ה-91
הדקה ה-91 הייתה תוכנית סיכום המחזור בליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה הבכירה, ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1995 ל-1999. תוכנית זו שודרה במוצאי שבת, לאחר המשחק המרכזי ששודר אף הוא בערוץ, והציגה את תקצירי המשחקים ששוחקו בסוף השבוע. התוכנית זכתה לפופולריות בשל היותה המקור היחידי לצפייה במשחקי כדורגל ישראלי באותה תקופה, טרם המעבר לכבלים וריבוי השידורים הישירים. התוכנית הייתה משותפת לשלוש הזכייניות של הערוץ, קשת, רשת וטלעד, שהאחריות על השידור בשבת עברה ביניהן מדי כמה חודשים.
התוכנית הופקה באמצעות חברת הפקות עצמאית של יורם ארבל שגם הגיש את התוכנית. חברת ההפקה גם הפיקה את שידור המשחק שקדם לתוכנית.
ארבל היה ממקימי אתר האינטרנט ONE, שנקרא בתחילת דרכו "הדקה ה-91", והוקם על ידי אודי מילנר וגיל מנקין עבור התוכנית בחינם, על ידי חברת האינטרנט שלהם "סיטינט". ארבל נכנס אחר כך לשותפות עם השנים, והשקיע בהקמת האתר תחת השם "ONE", לאחר ירידת התוכנית מהמרקע.
ב-2011 החל ערוץ הספורט לשדר שידורים חוזרים של התוכנית תחת השם "קיצור תולדות הליגה".
משתתפי התוכנית:
זלמן שפירו
זלמן מרדכי שפירו (באנגלית: Zalman Mordecai Shapiro; 12 במאי 1920 - 16 ביולי 2016) היה כימאי וממציא יהודי-אמריקני ציוני, ממפתחי הכור הגרעיני בצוללת הגרעינית הראשונה "נאוטילוס".
בישראל נודע כבעליו של מפעל שאיבד כמות גדולה של אורניום מועשר ונחקר בחשד שהעביר אותו לתוכנית הגרעין הישראלית.
קורות חיים.
שפירו נולד בעיר קנטון שבאוהיו, בן למשפחה יהודית אורתודוקסית, ולו קרובי משפחה שנספו בשואה באירופה. שפירו גדל בניו ג'רזי. סיים תואר ראשון, שני ושלישי בכימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולאחר מכן עבר לגור בפיטסבורג, שם החל לעבוד בחברת וסטינגהאוס ובפיתוח דלק גרעיני בחברת חשמל מקומית. ב-1957 ייסד את חברת NUMEC שעסקה בפיתוח ושימוש בדלק גרעיני בעיר אפולו שבפנסילבניה.
שפירו רשם 15 פטנטים, ביניהם ב-2009 פטנט על הוזלת עלות ייצור יהלומים.
פרשת אפולו.
חברת NUMEC הייתה בין הראשונות שסיפקה דלק לשימוש בכורים גרעיניים. לאחר שהחברה החלה לאחסן אורניום מועשר, התברר כי בין 90–270 ק"ג חסרים ומאמצים לאתר את החומר נכשלו. בעקבות כך שילמה החברה 834,000 דולר לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.
מכיוון ששפירו היה ידוע כציוני, עלה החשד שהאורניום הועבר לישראל, שפיתחה באותן שנים את הכור האטומי בדימונה. דווח שרפי איתן, ששירת אז במוסד, ביקר במפעל של שפירו בספטמבר 1968. פרשה זאת נקראה פרשת אפולו .
חיים אישיים.
שפירו היה נשוי לאבלין גרינברג (נישאו ב-1945) ואב לשלושה ילדים. היה נשיא ארגון ציוני אמריקה בעירו פיטסבורג. שפירו ואשתו קיבלו ב-2008 פרס הוקרה על תרומתם לקהילה היהודית במשך 60 שנה. הוא הלך לעולמו ב-16 ביולי 2016.
תצורת חתרורים
תצורת חתרורים היא תצורה גאולוגית בחבורת הר הצופים. מתקופת הפלאוקן, שזמנה לפני 66 מיליון שנים. התצורה מתאפיינת בצבעוניות יוצאת דופן ובמגוון של מינרלים נדירים.
תיאור, כינויים ושמות.
הסלעים של תצורת חתרורים מופיעים כמחשופים צבעוניים, בגוונים של ירוק, אדום ושחור. צורתם אינה מסודרת, ואין בהם מבנה של שכבות על אף שמקורם בסלעי משקע. בתוך הסלעים עורקים וסדקים רבים, צבעוניים אף הם, בגוונים של ירוק, סגול, צהוב ולבן.
הצבעוניות של הסלעים במורד הדרך מירושלים לים המלח (הניכרת בייחוד אחרי גשם) משכה תשומת לב בזמנים קדומים. בראש המעלה מבחינים בסלעים צבעוניים, חלקם בצבע אדום שנתנו לדרך את שמה - דרך מעלה אדומים.. גם שמות בערבית למקומות לאורך הדרך מתייחסים לצבע הסלעים: "חאן אל אחמר" (החאן האדום), "טלאת א-דם" (מעלה הדם) ו"קלעת א-דם" (מבצר הדם).
האזור בו מופיעים הסלעים הצבעוניים זכה לכינוי "האזור המגוון" ("The Mottled Zone"), כינוי המקובל גם בימינו. את השם חתרורים לתצורה נתנו ב-1949 יעקב בן-תור ועקיבא פרומן על בסיס השם בערבית "אל חתרורה" המופיע בשני מקומות בארץ: בבקעת חתרורים, ובאכסניית השומרוני הטוב, בראש דרך מעלה אדומים, הקרויה "חאן אל חתרור" או "חאן חתרורה". בשני המקומות מצויים הסלעים הצבעוניים האופייניים לתצורת חתרורים.
תפוצה.
מחשופים של סלעים מתצורת חתרורים מופיעים בכמה מקומות באזור יהודה: מחשופים קטנים סמוך לכביש ירושלים-תל אביב מול כפר שמואל, ליד כפר אוריה וממערב לעיירה תרקומיא; מחשופים גדולים יותר במעלה אדומים, במצודת הורקניה, באזור נבי מוסא, ובג'בל חָרמון (מצפון לבקעת הורקניה). המחשוף הגדול ביותר, בשטח של כמה עשרות קמ"ר, נמצא בבקעת חתרורים מדרום מזרח לערד. מחשופים נוספים מוכרים בירדן: מָקָרין בצפון ירדן, סווילה במרכזה, ודבא-סיווקה מזרחית לים המלח. כל המחשופים הידועים של תצורת חתרורים מופיעים בתוך קערים גאולוגיים – סינקלינות. סך כל שטח המחשופים של תצורת חתרורים מגיע לכמה מאות קמ"ר.
סטרטיגרפיה ופטרולוגיה.
החתך הסטרטיגרפי של אזורים בהם קיימים מחשופי הסלעים של תצורת חתרורים נראה כך (מלמטה כלפי מעלה):
לעומת זאת, חתך אופייני שנעשה בבקעת צין, אזור שעבר אותם תהליכים גאולוגיים, אבל אינו מכיל את תצורת חתרורים, נראה כך:
השכבות של תצורת טקיה וע'רב ספוגות בביטומן, חומר אורגני שלעיתים הוא מהווה עד 20% ממשקל הסלע. סלעים רווי ביטומן אלו מכונים פצלי שמן וניתן לנצלם להפקת אנרגיה על ידי שריפת הסלעים.
מהשוואת שני החתכים הסטרטיגרפיים ניתן לראות כי סלעי חתרורים מצויים במקום כמה שכבות סלע: תצורת ע'רב, תצורת טקיה, חבורת עבדת וכו'.
היסטוריה של חקר התצורה.
המאפיינים הייחודים לסלעים של תצורת חתרורים: הצבעוניות, היעדר השכבות בסלעי משקע, והעורקים הצבעוניים המרובים משכו תשומת לב של חוקרים רבים במאה ה-19 ובמאה ה-20. החוקרים העלו השערות מרובות לאופן היווצרות הסלעים: התפרצות געשית, תנאים מיוחדים בהם בו הורבדו סלעי המשקע, קיומם של עפרות ברזל מתחת לסלעים ואפילו פגיעת מטאוריט או כוכב שביט.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 גילתה קבוצת חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמכון הגיאולוגי לישראל שכללה את יעקב בן-תור, שולמית גרוס וליזה הלר-קלאי כי לסלעים בתצורת חתרורים מאפיין ייחודי נוסף - הרכבם המינרלוגי. אנליזה של הסלעים גילתה בהם מינרלים נפוצים דוגמת וולאסטוניט, דיופסיד, גארנטים ואנורתיט, אבל גם מינרלים נדירים דוגמת ספוריט (Ca5(SiO4)2CO3), בראונמילריט (Ca2(Al,Fe)2O5), גהלניט ([Ca2Al[AlSiO7) ולרניט (Ca2SiO4) היציבים בטמפרטורות גבוהות וידועים ממקומות בהם סלעי גיר צורניים עברו התמרת מגע ממחדרים של סלעים געשיים, בעיקר בזלת. סביבה נוספת שבה מופיעים מינרלים אלו היא מעשי ידי אדם - בצמנט פורטלנד, מוצר בסיסי של תעשיית הבנייה. תהליך ייצור הצמנט דומה לתהליך המתרחש בזמן התמרת המגע - חימום תערובת של קירטון וחרסית בטמפרטורה גבוהה (1,300°C).
שולמית גרוס הרחיבה את חקר המינרלים, וב-1977 פרסמה עבודת מחקר שבה תיארה 123 מינרלים שונים שנתגלו בתצורת חתרורים. חמישה מהם התגלו קודם לכן באתר בודד אחד בעולם, ושמונה היו ידועים רק כתוצרים סינתטיים של תעשיית המלט. גרוס גילתה גם מינרלים חדשים. היא תיארה שניים מהם וקראה להם בנתוריט (על שם פרופ' יעקב בן-תור) ויעלימיט (על שם הר יעלים ונחל יעלים, תוואי שטח בולטים בבקעת חתרורים). היא זיהתה מינרל חדש שלישי אך לא הספיקה לתארו, ואת המלאכה השלימו דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff), צמד מינרלוגים גרמנים בשנת 1994, והם קראו למינרל גרוסיט לכבודה.
בחינה של סלעי תצורת חתרורים העלתה כמה תמיהות:
התאוריה של היווצרות התצורה.
את תחילת הפתרון לתעלומה הציעו לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-20 צמד גאולוגים בריטים, ברייס ויילי (Bryce Kerr Nairn Wyllie, נפטר ב-1952) וג'ורג' ליס (George Martin Lees, 1898–1955) שעבדו עבור חברת הנפט האנגלו-פרסית (Anglo-Persian Oil Company) וסקרו עבורה שטחים במזרח התיכון. השניים טענו כי ההתמרה של סלעי המשקע הימיים התרחשה כתוצאה מחום גבוה שמקורו בשריפה של הביטומן שהיה ספוג בסלעים של תצורת ע'רב וטקיה. קיומם של המינרלים של טמפרטורות גבוהות שכנע את הצוות של בן-תור בנכונות ההשערה. הוכחה נוספת לכך שסלעי חתרורים הם תוצאה של חימום הם עמודונים פריזמטיים השכיחים באזור המגע בין סלעי חתרורים לסלעי הסביבה. העמודונים דומים בצורתם וכנראה גם בדרך יצירתם לעמודונים דומים דוגמת העמודים המשושים של בריכת המשושים או העמודונים מאבן החול במנסרה שבמכתש רמון. זוהי תופעה מוכרת הנובעת מהתקררות גופים חמים.