פדיקור (נגזר מהמילים הלטיניות: pedis, כלומר "כף הרגל", וCura, כלומר "טיפול"). הוא טיפול קוסמטי של כפות הרגליים וציפורני הרגליים, המקביל למניקור, הנעשה בכפות הידיים. פדיקור נעשה למטרות קוסמטיות, או טיפוליות. טיפולי הפדיקור פופולריים מאוד ברחבי העולם, במיוחד בקרב נשים.
הפדיקור כולל טיפול לא רק עבור הציפורניים. במהלך פדיקור לעיתים משפשפים ומקלפים תאי עור מתים בסוליות כפות הרגליים באמצעות אבן גסה (לעיתים קרובות אבן פומיס). טיפוח העור במהלך טיפול הפדיקור מסופק לעיתים קרובות עד הברך, וכולל קילוף עור, לחות ועיסוי.
היסטוריה.
טיפולי פדיקור תועדו בקרב בני האדם לפני למעלה מ-4,000 שנים. בדרום בבל השתמשו בני המעמדות הגבוהים בכלי עבודה מזהב כדי לתת לעצמם מניקור ופדיקור. ביצוע ליטוש וצביעת הציפורניים נעשה אף בתקופה קדומה יותר. מקורו בסין בשנת 3000 לפנה"ס, כאשר צבע הציפורניים הצביע על מעמד חברתי, כך על פי כתבי יד של שושלת מינג. ציפורניים מלכותיות נצבעו בשחור ואדום.
ציור של מניקור ופדיקור מוקדמים נמצא על חריטה מקבר פרעה, והמצרים היו ידועים בכך שייחדו תשומת לב מיוחדת לרגליהם ולכפות רגליהם. המצרים גם צבעו את ציפורניהם, תוך שימוש בצבע האדום כדי להצביע על אצילות ועל המעמד החברתי הגבוה ביותר. בכתבים עתיקים נאמר כי ציפורניה של המלכה קלאופטרה היו צבועים בצבע אדום כהה, ואילו המלכה נפרטיטי הלכה עם גוון אדום בהיר. במצרים העתיקה וברומא, צבעו המפקדים הצבאיים את ציפורניהם כך שיתאימו לשפתיהם לפני שיצאו לקרב.
הרסקול
הרָסְקוֹל (ברוסית: раскол; "פילוג, סכיזמה") היה הקרע הדתי שהתחולל בתוך הכנסייה האורתודוקסית הרוסית בעקבות הרפורמות הדתיות שערך פטריארך מוסקבה, ניקון החל מ-1654, ושנועדו להביא להאחדה בין הנהוג ברוסיה לבין המקובל בכנסיות היווניות. השלטונות כפו את התיקונים בחוזק יד ורדפו את המתנגדים הרבים שדבקו במסורת המקומית. הללו הונהגו בין היתר על ידי הארכיבישוף אלכסנדר מוויאטקה, איוואן נרונוב, ניקיטה דוברינין ובכירים אחרים. ב-1667 הכריזה הכנסייה הרוסית חרם על המתנגדים, שהתפלגו מתוכה. חלקם התגבשו לבסוף לתנועת אדוקי האמונה הישנה.
מהות הרפורמה.
קיימת הערכה, שבמאה ה-10 בזמן שרוס של קייב קיבלה על עצמה את הנצרות, באימפריה הביזנטית היו כמה נוהגים של עריכת טקסים דתיים. עם הזמן נוהג אחד השתרש ברוסיה והנוהג השני השתרש ביוון.
במהלך הזמן, בעקבות פלישת המונגולים לרוסיה, התרחקה המסורת הרוסית בצפון-מזרח רוסיה (נסיכות ולדימיר ובהמשך נסיכות מוסקבה) מהמסורת היוונית שהייתה נהוגה בדרום רוסיה (בשטחים שהיו בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא). עם הצטרפות השטחים של אוקראינה לרוסיה הצארית הפער נהיה בולט יותר והנושא הועלה ביתר חוזק.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-17 הגיעו למוסקבה ידיעות על שריפת ספרים דתיים רוסים במנזרים יוונים. פטריארך ירושלים בדק את הנושא וגינה אותו, אך ציין שספרים דתיים רוסים אינם תואמים את הנוהג המקובל.
במהלך כהונתו של אלכסיי הראשון היחסים עם יוון התחממו והצאר בעצמו היה אוהד גדול של התרבות היוונית-ביזנטית. בהתכתבות עם ראשי הכנסייה היוונית הוא ציין שברצונו להתאים את המנהגים ברוסיה עם מנהגים ביוון. בשנת 1653 במוסקבה ביקר הפטריארך של קונסטנטינופול שניהל הרבה שיחות בנושא זה עם הצאר. כל זה הביא לכך שאלכסיי הראשון והפטריארך ניקון סיכמו על הצורך ביוזמת רפורמה דתית.
הרפורמה ביוזמת ניקון כללה מספר היבטים:
מהלך הרפורמה.
הרפורמה החלה בשנת 1652. ההתנהגות של ניקון במהלך הרפורמה הייתה ברוטאלית וללא פשרות. התנהגות זו גרמה להתמרמרות ותחילת תנועת ההתנגדות נגד ניקון. בשנת 1658 ניקון עזב את תפקיד הפטריארך הרוסי לאור התקררות היחסים עם הצאר. בשנת 1666 נשללו ממנו כל תפקידיו והוא נשלח להיות נזיר במנזר. למרות זאת, בשנת 1667 באספת ראשי הכנסייה סוכם על המשך ביצוע הרפורמה שהוא יזם. כל מתנגדי הרפורמה כונו "פלגנים" (ברוסית: раскольники) והם נרדפו על ידי השלטון החילוני והכנסייה.
המשך המצב בכנסייה הרוסית.
למרות רדיפת הכנסייה הרשמית והשלטונות, הפילוג בכנסייה נמשך. תומכי הנוהג הישן התרכזו ביישובים מרוחקים בצפון ובסיביר. בשנת 1800 הסינוד נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן. בהתאם לצו משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "פלגנים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" (ברוסית: старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. זה גם המצב שנשמר עד היום.
בהתאם לנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1897 ברוסיה התגוררו כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן. בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כ-1 מיליון מתומכי המנהג הישן. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה, בבלארוס, ברומניה, בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה, ברומניה, בפולין ובמדינות הבלטיות.
אולימפיאדת השחמט 1966
אולימפיאדת השחמט ה-17 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהוואנה, שבקובה, בין 23 באוקטובר ל-20 בנובמבר 1966.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-19.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
אלכסנדרה קוסטניוק
אלכסנדרה קונסטנטינובנה קוסטניוק (ברוסית: Александра Константиновна Костенюк, נולדה ב-23 באפריל 1984 בפרם היא רוסיה) שחמטאית רוסיה בדרגת רב-אמן, אלופת העולם בשחמט לנשים בין השנים 2008 ו-2010.
נכון למרץ 2020, קוסטניוק מדורגת במקום הרביעי בין הנשים הרוסיות ובמקום ה-17 בדירוג הנשים בעולם, לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
נולדה בעיר פרם והחלה לשחק שחמט בגיל חמש. בשנת 2001, בגיל 17 היא השתתפה בגמר אליפות העולם לנשים, אך הפסידה לג'ו צ'ן מסין. בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה.
בשנת 2004 היא קבלה תואר רב אמן.
היא מנחה בפודקאסט פופולרי "Chess is Cool".
אלכסנדרה קוסטניוק באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1998 ל-2014 השתתפה אלכסנדרה קוסטניוק ב-8 אולימפיאדות שחמט:
KTM (KTM Sportmotorcycle AG) היא יצרנית אוסטרית של מכוניות, אופנועים וטרקטורונים. בשנת 2012 היא הייתה יצרנית האופנועים הגדולה באירופה, ויצרנית אופנועי השטח (עם התמקדות באנדורו) ואופנועי הראלי הגדולה בעולם.
מרכז החברה ממוקם במאטינגהופן ושם גם נמצא מרכז הפיתוח של החברה וכן מחסני החלפים, האביזרים ופסי ההרכבה. משרדים ראשיים נוספים ממוקמים בשוקי היעד הגדולים, בעיקר בארצות הברית ומספר מדינות באירופה. בבעלות KTM נמצאות חברת הוסאברג השוודית וחברת הוסקוורנה האיטלקית (שוודית במקור).
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי המהנדס האנס טארנקפולץ בעיר מאטינגהופן שבאוסטריה. ההתחלה הייתה כסדנת מתכת ועל כן נקראה "Kraftfahrzeuge Trunkenpolz Mattighofen" (או בקיצור: KTM). רק בשנת 1953 החלה החברה בייצור אופנועים. עם 20 עובדים בכל החברה, עמדה התפוקה על שלושה אופנועים ביום בלבד. בשנת 1955, הפך איש העסקים ארנסט קרונריף למחזיק מניות בחברה ולכן שונה שמה ל"Kronreif &amp; Trunkenpolz Mattighofen" (כשראשי התיבות של השם החדש נשארו זהים). באותם ימים, כל מכלולי הכלים והחלקים יוצרו במלואם על ידי KTM.
במשך כל שנות קיומה, הייתה KTM למובילה מבחינה טכנולוגית בתחום האופנועים. היא הייתה לחברה הראשונה שייצרה מנוע 4 פעימות מקורר מים לשימוש באופנועי שטח (שנת 1982), טכנולוגיה שהועתקה על ידי כל היצרניות העוסקות בתחום (סוזוקי רכשה מ-KTM רדיאטורים בתחילת דרכה עם מנועים מקוררי מים לאופנועים). ב-1986 הייתה KTM ליצרנית הראשונה שהציעה בכלים מתוצרתה בלמי דיסק הן מלפנים והן מאחור לאופנועי שטח. ב-1998 הציגה KTM בולמי זעזועים ללא מערכת מנופים, בשם PDS, ובכך הורידה באופן משמעותי את המשקל הבלתי מוקפץ של הבולם (סדנת הנישה הייעודית ATK עשתה זאת כבר בשנת 1987, אך KTM הייתה ליצרנית הגדולה הראשונה שמייצרת זאת באופן סדרתי). בהמשך, הייתה KTM ליצרנית הראשונה ששילבה מערכות מצמד הידראוליות בכל דגמיה, ולראשונה שהציגה אופנוע סופרמוטו ייעודי למרוצים, בייצור סדרתי.
פיננסי.
בשנת 1992 הכריזה החברה על פשיטת רגל ופוצלה ל-3 חברות:
שיתוף הפעולה עם פולריס.
בשנת 2005, סיפקה החברה כ-80,000 אופנועים ברחבי העולם והחלה בשיתוף פעולה עם פולריס האמריקאית, שאף רכשה כ-25% ממניות KTM. במסגרת החוזה, היו אמורות 2 החברות לעזור אחת לשנייה בהתפשטות בתוך שוקי הבית של כל אחד מהצדדים, לתמוך בפיתוח כלים חדשים ובסופו של דבר, להתמזג לחברת אם אחת. בשנת 2006 הודיעה KTM במפתיע על סיום החוזה, תוך שהיא רוכשת חזרה מפולריס את חלקה בחברה. בהודעה שפורסמה לאחר מכן, נאמר כי KTM תמשיך במכירת מנועי ה-Racing מתוצרתה לפולריס, בנפחי ה-450 ו-510 סמ"ק, ובמקביל תפתח טרקטורונים בעצמה.
ואכן, בשנת 2007 הציגה KTM את טרקטרוני הקרוס קאנטרי המכונים XC, בזוג נפחים: 450 ו-510 סמ"ק. מנועי טרקטרונים אלו מבוססים על מנועי האופנועים בנפחים דומים, אך בניגוד למנועים שנמכרים לפולריס, מנועים אלו פותחו מחדש כדי להתאים לצורכי רכיבת הטרקטרונים. בשנת 2008 נוספו זוג טרקטרוני מוטוקרוס למגוון הדגמים, והם משווקים בשם SX בזוג נפחים שונים: 450 סמ"ק (דגם 450SX) ו-476 סמ"ק (המכונה 505SX).
שיתוף הפעולה עם בג'אג' אוטו.