אבאטה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של רסקלדינה, לפני שעבר לנוער של מילאן ב-1999. בעונת 2003/2004 הוא עשה את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי הרוסונרי בגביע האיטלקי מול סמפדוריה ב-3 בדצמבר.
לאחר שהושאל למספר קבוצות משנת 2004 ב-2008 נמכר אבאטה לטורינו. הוא נרכש בחזרה על ידי מילאן בעונת 2009/2010 והיה בסגל של הקבוצה הבוגרת באותה עונה.
לאחר שתפקד כקשר ברוב משחקי הליגה, מאמן מילאן באותה עונה, לאונרדו מיקם אותו בעמדת המגן הימני. לאחר היכולות המרשימות שלו הוא הוחתם על הארכת חוזה ב-11 בפברואר 2010 עד ל-2014.
ב-2019 לאחר 10 שנים ברציפות במועדון עזב אבאטה את מילאן.
העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים
העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים (עיל"ב) עוסקת בתחום הרחב של חקר ולימוד יחסים בינלאומיים (יחב"ל). בין השאר היא נוגעת בתתי תחום דוגמת דיפלומטיה ומדיניות חוץ, ביטחון בינלאומי ואזורי, יישוב סכסוכים ולימודי שלום, כלכלה פוליטית ומסחר בינלאומי, משפט ביחסים הבינלאומיים, אינטגרציה ושיתוף פעולה אזורי, גלובליזציה, ממשול גלובאלי וארגונים בינ"ל, סוגיות של נורמות, תרבות וזהות, בין היתר. העמותה הוקמה על ידי פרופ' משה מעוז באמצע שנות ה-90.
העמותה היא גוף המאחד בתוכו את החוקרים ואנשי הפרקטיקה בתחום חקר היחסים הבינלאומיים בישראל. בוועד העמותה מכהנים נציגים מאוניברסיטאות המחקר, מכללות ומכוני מחקר בישראל. העמותה מקיימת כנס שנתי המתקיים באוניברסיטה אחרת כל שנה ושנועד לאפשר מפגש ויצירת שיתופי פעולה בין חוקרים בתחום. העמותה גם מחלקת מספר פרסים ואותות כבוד לחוקרים ואנשי מקצוע בתחום היחסים הבינלאומיים. פעילויות נוספות הן כתיבת ניירות עמדה, שיתופי פעולה בין גופים, תוכנית מתמחים ותוכנית מצטיינים לתלמידי מחקר בתחום.
העמותה משתפת פעולה עם סדנת תל אביב למדע, טכנולוגיה וביטחון, המכון למחקרי ביטחון לאומי שליד אוניברסיטת תל אביב, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן.
החל מיוני 2021, נבחרו פרופ' שרון פרדו כנשיא העמותה, וד"ר הילה זהבי כמזכירה הכללית.
מטרות העמותה.
על פי תקנון העמותה:
פרסים ואותות כבוד מטעם העמותה.
העמותה מחלקת מדי שנה מספר פרסים ואותות כבוד:
נשיא, מזכיר כללי, וחברי וועד הפועל של העמותה (החל מיוני 2021).
נשיא עיל"ב: פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון
מזכ"לית עיל"ב: ד"ר הילה זהבי, אוניברסיטת בן-גוריון
חברי וועד הפועל של עיל"ב: ד"ר אוריאל אבולוף, אוניברסיטת תל אביב, ד"ר אסיף אפרת, המרכז הבינתחומי, הרצליה, ד"ר טל דיגנוט-אלכופר, האוניברסיטה העברית, ד"ר עוגן גולדמן, מכללת אשקלון, ד"ר אריאל כבירי, מכללת הגליל המערבי, פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ד"ר שרה קאן-נסר, האוניברסיטה הפתוחה, ד"ר רנן קופרמן, אוניברסיטת חיפה, ד"ר אריה קרמפף, מכללת תל אביב יפו, ד"ר חן קשרנר, אוניברסיטת אריאל, ד"ר איתן שמיר, אוניברסיטת בר-אילן.
הר הגעש מראפי
המכללה האקדמית בוינגייט
המכללה האקדמית בווינגייט היא מכללה אקדמית הנמצאת במתחם מכון וינגייט שבנתניה. הלימודים במכללה מקנים הכשרה אקדמית המשולבת בהכשרות מקצועיות בתחומי התנועה, האימון, השיקום, הספורט וההוראה בחינוך גופני.
מטרות המכללה.
המכללה האקדמית בווינגייט נועדה להכשרת מורים ומומחים בתחומי ספורט, אימון, נופש, מחול ושיקום בתנועה. המכללה פועלת לקידום כוח אדם בכיר ומוסמך לתפקידי מחקר, ניהול ופיקוח בתחום הספורט; להקניית מבחר מגוון ככל האפשר של ידע בסיסי בחינוך גופני לעובדי הוראה, ספורט, חינוך, נופש, רפואה ושיקום; ולפיתוח מודעות באוכלוסייה לתרומת החינוך הגופני, החינוך לנופש והמחול להתפתחות האדם ולתפקוד התקין.
היסטוריה.
ב-2 באפריל 1944 החלו הפעולות להקמת מכון לחינוך גופני למורים ולמדריכים בארץ ישראל, בשורה של החלטות של מוסדות הוועד הלאומי לכנסת ישראל. ב-6 באפריל הצהיר ד"ר אברהם קצנלסון כי בישיבת הנהלת הוועד הלאומי התקבלה הצעה להנצחת מותו של גנרל צ'ארלס אורד וינגייט בהקמת מכון לחינוך גופני על שמו, שיכשיר מורים ומדריכים בתחום.
ב-10 בספטמבר באותה שנה, החלו הלימודים בקורס השנתי להכשרת מורים לחינוך גופני, שנמשך עשרה חודשים וכלל שש שעות לימוד בכל יום. בקורס הראשון השתתפו, לאחר תהליך מיון שהתקיים במחנה של שבוע ימים, 16 תלמידים מן המניין ועוד 22 תלמידים שלא מן המניין. במסמך הוועד הלאומי אודות פתיחת הקורס, צוין כי "זו פעם ראשונה שבארץ נפתח קורס יסודי להכשרת מורים בחינוך הגופני... אנו אמונה שקורס זה ישמש אבן פינה לבית הספר לחינוך גופני ע"ש גנרל א. וינגייט, שעל הקמתו הכריזה הנהלת הוועד הלאומי, מיד כשהתנאים ירשו זאת".
בסיום שנת הלימודים הראשונה, ב-1 ביוני 1945, דיווח ד"ר קצנלסון למנהלת הוועד הלאומי על פעולות המחלקה להכשרה גופנית בשנת 1944–1945 בתחום הכשרת המורים, וטען כי קורס זה יהווה התחלה של מכון קבוע לחינוך גופני ע"ש וינגייט כפי שהחליט הוועד הלאומי. הוא תיאר את הלימודים בקורס:
בהמשך אותה שנה, ב-23 ביולי, פנה ד"ר קצנלסון ליצחק בן-צבי ולדוד רמז והצהיר על כוונות המכון:
בשנות ה-60 ארכו הלימודים לתעודת הוראה בחינוך היסודי שנתיים ושנה שלישית העניקה תעודת הוראה לחינוך על יסודי. בתחילת שנות ה-70 נדרשו כל התלמידים ללמוד תוכנית של שלוש שנים. בשנת 1970 הושגה הסכמה לשיתוף פעולה בין המכון לאוניברסיטת תל אביב. על פי ההסכמה, תלמידי בית המדרש במכון יוכלו להשלים את לימודיהם לתואר ראשון במהלך השנה השלישית או לאחר סיום לימודיהם על ידי לימוד בחוג אחד באוניברסיטה ולימודיהם במכון יוכרו כחוג שני. בעקבות זאת התקבלו תלמידי המכון להתאחדות הסטודנטים. בהמשך נפתחה האפשרות להשלים את הלימודים לתואר ראשון גם באוניברסיטת חיפה. עם זאת, המועצה להשכלה גבוהה סירבה לאפשר למכון להעניק תארים אקדמיים דבר שגרם לבוגרים רבים של המכון לנסוע למדינות אחרות ללימודי המשך באוניברסיטאות שהכירו בלימודים במכון כשווי ערך לתואר ראשון. חלק מבוגרים אלו לא חזרו לישראל והצטרפו למצבת היורדים. בספטמבר 1984 קיבל המכון הכרה למתן תואר ראשון "בוגר בהוראה" מהמועצה להשכלה גבוהה.
עד שנת 2005 השתמשה המכללה במתקנים של מכון וינגייט. בשנת 2005 התגלעה מחלוקת בין המכללה למכון סביב התשלום עבור השימוש במתקני המכון. בשנת 2021 הגיעו המכון והמכללה להסכם חדש.
בשנת 2014 חגגה המכללה 70 שנה להיווסדה. לכבוד האירוע עוצב לוגו חדש השומר בתוכו את המוטיב של הלוגו הקלאסי שעוצב לכבוד המחזור הראשון שלמד במכללה ב-1944.
מרכזים לשירות הקהילה.
המכללה האקדמית בווינגייט מפעילה מרכזי שירות לציבור הרחב, לילדים ולמבוגרים, במטרה לטפח מערכת שירותי שיקום בתנועה, המתבססים על ערכים מקצועיים ופדגוגיים. המרכזים עומדים בפיקוח אקדמי של המכללה ומנוהלים בידי מומחים בתחומי ההתפתחות, היציבה והשיקום. באמצעות התנועה מטפלים בקבוצות וביחידים בילדים מגיל 4 ועד מבוגרים הזקוקים לשיקום. קיימת גם אפשרות להעניק טיפול רב תחומי.
מכללת וינגייט
בהמתן של צדיקים
בהמתן של צדיקים, עליהן מסופר בתלמוד ובאגדות חז"ל, הן בהמות של צדיקים שהתפרסמו בחסידותן, על ידי כך שסירבו לאכול מאכלים לא כשרים, וכדומה. כמו כן, המושג נזכר פעמים רבות בתלמוד בטיעון קל וחומר "ומה בהמתן של צדיקים אין הקב"ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכן", כלומר לא יעלה על הדעת שצדיקים ייכשלו באיסורים אפילו בשגגה, שכן אפילו בהמותיהם נשמרות מן האיסורים. הבולטות בבהמות אלו הן חמורו של רבי פנחס בן יאיר וחמורו של רבי חנינא בן דוסא. ניתן לקשר את הסיפור פרה שומרת שבת על פי דברי הריטב"א שבעל הפרה היה התנא רבי יוחנן בן תורתא.
חמורו של רבי חנינא בן דוסא.
הסיפור מובא באבות דרבי נתן פרק ח':
חמורו של רבי פנחס בן יאיר.
במסכת חולין מסופר על רבי פנחס בן יאיר שבדרכו לעסוק במצוות פדיון שבויים, נקלע לאכסניה אחת, ושם הגישו שעורים מאכל לחמורו, וסירב לאכול, ניפו את השעורים וסירב לאכול, הסירו את כל הלכלוך מהשעורים, והחמור עמד בסירובו לאכול. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: שמא לא עשרתם את השעורים? עשרו את השעורים והחמור אכל אותן. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: ענייה זו הולכת לעשות רצון קונה, ואתם מאכילים אותה טבלים?
בבראשית רבה ובתלמוד ירושלמי מובא סיפור שונה בעלילתו על אתונו של רבי פנחס בן יאיר, שנלקחה בידי שודדים, ובמשך שלושה ימים סירבה לאכול, עד שחוטפיה שילחו אותה לדרכה. חזרה לבית אדוניה ולא אכלה מהשעורים שהגישו לה משרתיו. שאל אותם רבי פנחס: הורדתם דמאי? ענו לו שלא, שהרי ההלכה היא שזרע לבהמה פטור מן הדמאי. אמר להם: ומה נעשה שהיא מחמירה על עצמה.
מאמר חז"ל המתייחס לשני סיפורי החמורים דלעיל הוא:
מאמר זה מובא גם בבראשית רבה (פרשת חיי שרה) בהקשר למקרה בו שלח רבי ירמיה תאנים לרבי זירא רבו וסמך עליו שיעשר אותן, ומנגד סמך רבי זירא שרבי ירמיה כבר עישר אותן, לאחר מכן התברר שהתאנים נאכלו מבלי לעשרן, בתגובה לכך נאמרה אמרה זו, להוכיח מוסר, שהראשונים אף בהמותיהן נשמרו מדברים שעל בעליהן נאסר להאכילן, ועקב ירידת הדורות האחרונים עצמם נכשלים באיסורים.
אור החיים כותב בשם המקובלים: ..כי נפשו של בלעם באה (התגלגלה) בחמורו של רבי פנחס בן יאיר וזה יורה שנתקן באחריתו.
גמליו של אברהם אבינו.
עיקרון זה מוצא ביטוי גם אצל גמליו של אברהם אבינו, על אודותיהם מובא באבות דרבי נתן פרק ח',