נשיא מצרים נאצר ונשיא סוריה שוכרי אל-קוותלי חתמו על הסכם האיחוד ב-22 בפברואר 1958 לאחר משאל עם בשתי המדינות. בירת המדינה המאוחדת הייתה קהיר. חמישה ימים לאחר האיחוד מונה נאצר לנשיא הרפובליקה. במסגרת האיחוד נשלטה סוריה על ידי יועצים צבאיים מצרים, אשר מנעו את ההפיכה הקומוניסטית, אך הפכו את סוריה למעשה למושבה של מצרים. מצרים ניסתה לצרף גם את תימן לאיחוד, ואף התערבה במלחמה בתימן, אך תימן נחשבה כשותפה קונפדרטיבית בלבד ברפובליקה.
דגל רע"ם התבסס על דגל מצרים בתוספת שני כוכבים שנועדו לסמל את שני חלקי המדינה.
דגל עיראק לשעבר היה למעשה דגל זהה עם שלושה כוכבים - הכוכב השלישי סימל את התקווה להתרחבותה של רע"ם.
בזכרונם של תושבי ישראל נחרת המושג רע"ם בזכות תחנת הרדיו 'קול הרע"ם' ששידרה בעברית וזכתה לפופולריות עקב התעמולה המשעשעת ששודרה בה.
התפרקות האיחוד.
הגורם העיקרי לפירוק האיחוד היה רצונו של נאצר לשלוט בו, בזמן שסוריה ראתה את עצמה כשותף שוויוני. באופן עקרוני, הן נאצר והן מפלגת הבעת' תמכו במדיניות סוציאליסטית, אך בפועל נאצר לא ביצע צעדים משמעותיים שיקדמו את השותפות. בנוסף לכך היו קשיים כלכליים רבים שהעיבו על האיחוד.
בחוקת הרפובליקה שנכתבה ב-1958 הוגדר פרלמנט בן 600 חברים, מהם 400 מצרים ו-200 סורים. הוגדר שנאצר יהיה נשיא הרפובליקה ויהיו לו ארבעה סגנים, שניים מהם מצרים ושניים סורים. כמו כן הוגדרה ממשלה בת 34 שרים, מתוכם 14 סורים. מתחילת הדרך ידם של המצרים הייתה על העליונה, ובמשך השנה הראשונה נאצר פעל במרץ להקטין עוד יותר את כוחם של הסורים. בתחילה עבד אל-חכים עאמר, סגנו של נאצר, ביצע כמה רפורמות ליברליות שעודדו פעילות של אנשי עסקים סוריים במצרים, אך בהמשך מצרים אכזבה שוב ושוב את אנשי הבעת' הסורים. הסורים ביקשו ליצור פדרציה בין סוריה ומצרים, אך נאצר התעקש שהאיחוד יהיה מיזוג מלא של שתי המדינות למדינה אחת, ובתוך זמן קצר סוריה מצאה את עצמה נשלטת כליל על ידי כלכלת מצרים, שהייתה חזקה ויעילה יותר.
ב-8 ביולי 1959 התקיימו בחירות לרשויות המקומיות של הרפובליקה. מתוך 9,445 מושבים, אנשי הבעת' זכו רק ב-250 מקומות, והיה ברור שתוצאות הבחירות זויפו על ידי אנשי נאצר. הוקמה ממשלה חדשה ששלטה בסוריה באמצעות מנגנוני ביטחון אכזריים שדיכאו כל אופוזיציה למשטר. לאחר מכן נאצר ניסה לפרק את מפלגת הבעת' הסורית. לאנשי נאצר הייתה השפעה רבה על סניפי מפלגת הבעת' בירדן ובלבנון, ואלה ניסו לשנות את חוקת המפלגה כך שבפועל מפלגת הבעת' הסורית תפורק. הניסיון נכשל, ומאותו רגע החלה התכתשות פוליטית בין נאצר לבין אנשי מפלגת הבעת' הסורית. כתגובה, נאצר מינה באוקטובר 1959 את סגנו עבד אל-חכים עאמר כשר הכלכלה של סוריה. בהמשך החלו כוחות הביטחון המצרים להתנכל ולאסור פעילים של מפלגת הבעת' הסורית. ב-21 בדצמבר 1959 השמיץ נאצר את מפלגת הבעת' הסורית במילים חריפות, דבר שגרם להתפטרות של שרים סוריים ממספר משרדי ממשלה חשובים. נאצר ניצל את ההזדמנות והחליף שרים אלו בפוליטיקאים מצרים.
בשנת 1960 פקדה את סוריה בצורת קשה, ונאצר כמעט ולא עשה דבר על מנת לעזור לתושבי סוריה. בקרב תושבי סוריה הורגשה אכזבה הולכת וגוברת מהאיחוד עם מצרים. ב-28 בספטמבר 1961 התקוממו קצינים סורים כנגד האיחוד וחוללו הפיכה צבאית בדמשק. מנהיגי ההפיכה היו מוכנים לשאת ולתת עם האיחוד, על בסיס שוויון בין סוריה ומצרים בתוך הרפובליקה, אך נאצר סירב לכך. מנהיגי ההפיכה הודיעו על פרישה מהאיחוד עם מצרים, ובכך פורקה למעשה הרפובליקה הערבית המאוחדת. נאצר המשיך להכריז שהוא לא נטש את חזון "האיחוד הערבי האולטימטיבי" וכי הוא מעוניין לחדש את האיחוד, אך מטרה זו מעולם לא הושגה שוב.
שוכרי אל-קוותלי, שהיה נשיא סוריה לפני האיחוד, התפטר מתפקידו לטובתו של נאצר לאחר הקמת הרפובליקה, ופרש מפעילות פוליטית בשנות האיחוד. ואולם הוא לא נמנע מלהטיח ביקורת בנאצר ובמשטרו. בין היתר האשים את נאצר בכפיית דיקטטורה על סוריה, בסתימת פיות, בהלאמת תעשיות ובפגיעה בכלכלה הסורית. קוותלי תמך בקבוצת הקצינים הסורים שהביאו לקריסת האיחוד ב-1961. לימים התחרט על שהוביל את מהלך האיחוד, וטען כי היה מאוכזב והמום נוכח משטרו הרקוב והדיקטטורי של נאצר.
חואן דה מריאנה
חואן דה מריאנה (ספרדית: Juan de Mariana; כנראה 16 בפברואר 1536–1624) היה סופר ומלומד ישועי קשור לאסכולת סלמנקה בכלכלה הידוע בזכות טענתו על הזכות להרוג עריצים, השקפותיו בנושאי כלכלה וספרו על ההיסטוריה של ספרד. נחשב גם לאחד מאבותיה הקדומים של התפישה הכלכלית של האסכולה האוסטרית.
חייו.
חואן מריאנה נולד בטאלָברה דה לה רֵיינה, סמוך לטולדו בספרד. לא ידוע הרבה על מוצאו או קורות חייו לפני הצטרפותו למסדר הישועי ב-1 בינואר 1554, אם כי היה כנראה בנו הבלתי חוקי של קאנון כנסייה. אחרי סיום לימודיו במסדר בשנת 1561 נקרא לרומא, שם לימד תאולוגיה במשך ארבע שנים. אחרי תקופה קצרה בסיציליה עבר ללמד תאולוגיה בפריז עד שנת 1574 ואז חלה ושב לספרד, שם שהה בטולדו והקדיש עצמו לכתיבה.
פרי עמלו הראשון היה ה"היסטוריה של ספרד" (Historiæ de rebus Hispaniæ) משנת 1592, ספר שהמשיך לצאת בהוצאות מחודשות עוד מאתיים שנה אחרי מותו. משמעותי אף יותר היה "על המלך וחינוכו של המלך" (De rege et regis institutione) משנת 1599. ספר זה, במתכונת שהייתה מקובלת באותה תקופה של ספרים האמורים לשמש "מראה למלך" והדרכה בפעולתו, ביטא דעות קיצוניות באותה תקופה על זכותם של נציגי העם להדיח כל מלך הפועל באופן רודני. הספר הוקדש לפליפה השלישי, מלך ספרד ובאותה עת לא עורר כל התנגדות בספרד. בצרפת, לעומת זאת, מחו הישועים כנגד ההסכמה שהובעה בספר לרצח אנרי השלישי, מלך צרפת. המחאה שהוגשה לראש המסדר בספרד הייתה ככל הנראה הגורם לתיקונו במהדורה משנת 1605 שלא הוכנה על ידי מריאנה. הסערה לא שככה ובשנת 1610 הוחרם הספר ונשרף בצו הפרלמנט בצרפת.
ספר חשוב נוסף של מריאנה היה "מסה על השתנות הכסף" משנת 1605 בספר זה התנגד מריאנה לפיחות בערך המטבע והואשם בשל כך בבגידה במלך, מה שהיה ככל הנראה תירוץ לכולאו. מריאנה, שהיה אז בן שבעים ושלוש, נדון למאסר עולם במנזר פרנציסקני. הוא שוחרר מן המאסר רק זמן קצר לפני מותו, חמש עשרה שנים אחרי כן.
"מסה על השתנות הכסף".
במסה העיקרית שלו בענייני כלכלה שאל מריאנה מהי זכותו של המלך לבעלות על קניינם של הוסאלים או האזרחים שלו ומגיע למסקנה כי אין לו זכות כזו. מריאנה מבחין כאן בין מלך לעריץ, כשהמלך הוא זה המכיר במגבלות ההגיון על יכולתו בנוגע לרכושם של האזרחים.
מכאן ממשיך מריאנה וטוען כי למלך אין זכות לגבות מיסים או לכונן מונופולים של המדינה בלי הסכמת האזרחים. לדעתו, מונופול של המדינה (כמו מונופול על הגרלות לוטו) הוא "גנבה" בדיוק כמו מיסוי.
חשוב מכך, מריאנה שולל את האפשרות שהמלך יהנה מהכנסה באמצעות הפחתת כמות המתכת במטבעות - שהיא צורה של אינפלציה - אלא במקרה של מלחמה או מצור וגם אז, הוא נדרש לפצות את האזרחים על הצעד האינפלציוני הזה. הורדת כמות המתכת במטבעות אינה אלא צורה אחרת של מיסוי בעיני מריאנה.
מריאנה מבחין בין שני סוגי הערך של כסף: פנימי וטבעי, שהוא ערכו של הכסף כפי שהוא נקבע על פי תכולת המתכות השונות בו; וחיצוני ומלאכותי, הערך שנקבע על ידי השליט כערך הכסף הרשמי. כאשר ערכים אלו אינם תואמים, לדוגמה, כאשר המלך מייצר מטבעות פחותי ערך ("בלאנקה"), אורבת לפתח סכנה חמורה. מריאנה מנתח את המצב בצורה מבריקה:
מריאנה גם מאבחן את הסיבה העיקרית לפופולריות של צעדים אינפלציוניים מצד מלכים: "הם נהנים משליטה גדולה יותר בכסף מבדברים אחרים" אך שליטה זו היא גם מדומה, טוען מאריאנה ומציג מעין גרסה בסיסית של תיאורית כמות הכסף:
אך זו אינה הצרה האחרונה המזומנת למלך יוזם האינפלציה. מריאנה צופה היווצרות קשיים במסחר, שהוא "יסוד הרווחה הציבורית והפרטית":
מוזיאון קופר יואיט לעיצוב
המוזיאון הלאומי לעיצוב על שם קופר יואיט (אנגלית: Cooper-Hewitt National Museum of Design), הוא המוזיאון היחידי בארצות הברית המוקדש לעיצוב היסטורי ועדכני. המוזיאון נוסד בשנת 1897 בניו יורק, והוא מציג למעלה מ-250,000 מוצגים. המוזיאון ממוקם ב"אזור המוזיאונים" של העיר ניו יורק.
בספריית המוזיאון מעל 60,000 ספרים העוסקים בעיצוב.
המוזיאון הוא חלק ממוסד הסמית'סוניאן.
דה מריאנה
חואן מריאנה
נשיא ארה&quot;ב
הידאקי אנו
הִידֵאָקי אַנּוֹ (ביפנית: 庵野 秀明; נולד ב-22 במאי 1960) הוא במאי קולנוע יפני שהתפרסם בעקבות סדרת הטלוויזיה "נאון ג'נסיס אוונגליון" ששודרה בטלוויזיה היפנית בשנת 1995 והסרטים שנוצרו בעקבותיה.
ביוגרפיה.
אנו התחיל את הקריירה הקולנועית שלו כאנימטור. בין השאר עבד כמעצב תחת הבמאי הנודע הייאו מיאזאקי בסרט המדע הבדיוני האקולוגי "הנסיכה מעמק הרוחות".
לאחר שביים את האנימציה לסרט Wings of Honnemaise הפך אננו לבמאי מרכזי בחברת ההפקות היפנית GAINAX וביים את סדרות האנימה Gunbuster ו- Nadia: Secret of the blue water.
בעקבות הפקת הסדרה Nadia, שבה הוגבל החופש האמנותי שלו, ועל אף הצלחתה, נכנס אננו לתקופת דיכאון עמוק, שארכה ארבע שנים. את התובנות שהשיג בסיום תקופה זו ביטא ביצירה שבזכותה נתפרסם, הסדרה "נאון ג'נסיס אוונגליון", שכללה 26 פרקים וגררה שני סרטים נוספים שהופיעו כשנתיים לאחר סיום שידורה, וגם סדרת סרטי ריבוט שהחלה לצאת ב-2007.
מאז אוונגליון ממשיך אנו ליצור סרטים בסגנון האנימה וגם סרטים חיים. סרטיו כוללים אקספרימנטליות קולנועית עם מחשבה מופשטת, ועיסוק ברגשות אנושיים ובנפש האנושית.