פרק ההערות של לאבלייס הוא ארוך יותר מהרשימות של מנבראה, ומסתיים ב"הערה G" שזכתה לפרסום רב. ההערה מתחילה בהסבר מה המנוע האנליטי יכול ולא יכול לעשות. בפרט, לאבלייס מדגישה שהמנוע האנליטי לא יכול ליצור שום דבר מקורי - אלא רק לבצע את מה שאנו יודעים להורות לו לבצע. לתפיסה זו של לאבלייס נודעה חשיבות היסטורית רבה בדיון שהתפתח עם השנים בנוגע לאפשרותה של בינה מלאכותית. ב-1950 (כמאה שנה לאחר מותה של לאבלייס), במאמרו הקלאסי בו הוא מציג לראשונה את "מבחן טיורינג" המפורסם, אלן טיורינג מציג את תפיסתה זו של לאבלייס (אותה הוא כינה "Lady Lovelace's objection", ההתנגדות של ליידי לאבלייס) כאחת ההתנגדויות העיקריות לעמדתו בנוגע לאפשרות שמכונות יוכלו לגלות אינטליגנציה (לצד התנגדויות נוספות, כגון ההתנגדות המתמטית). טיורינג מייחד להתנגדות זו מקום נכבד במאמר ומנסה להשיב עליה בפירוט. מאמר זה הצית חלק גדול מהדיון המודרני בשאלת הבינה המלאכותית.
לאבלייס פיתחה גם תפיסה בנוגע ליכולתם של מחשבים להפיק נתונים מעבר לחישוב גרידא או חישובים מתמטיים פשוטים, ואילו אחרים, כולל בבג' עצמו, התמקד רק ביכולות אלה. יכולותיה הספרותיות הובילו אותה לשאול שאלות בסיסיות על המנוע האנליטי, כפי שמוצג בהערותיה, הבוחנות כיצד אנשים וחברה מתייחסים לטכנולוגיה ככלי לשיתוף פעולה. את עבודתה המדעית היא תיארה כ"מדע פואטי" (באנגלית: "Poetic Science").
האלגוריתם לחישוב מספרי ברנולי.
בסיום פרק ההערות לאבלייס כותבת "נסיים את ההערות בפירוט צעד אחר צעד כיצד המנוע יכול לחשב את מספרי ברנולי, משום שזאת בעיה מורכבת למדי ומדגימה את יכולתו של המנוע". היא מזכירה מספר דרכים לחשב את מספרי ברנולי, ובוחרת בדרך שמתאימה במיוחד לצורת העבודה של מחשב.
לאבלייס כתבה אלגוריתם לחישוב מספרי ברנולי, בצורת פקודות שמתבצעות בזו אחר זו בדומה לקוד מחשב מודרני. יש בקוד קפיצה למקומות אחרים, מה שנקרא היום שגרות (פרוצדורות), ויש לולאות. אין בקוד שימוש בתנאי "אם-אז" כפי שהוא קיים כיום, הלולאות מסומנות בסוגריים מסולסלים שמאגדים מספר פקודות.
הקוד של לאבלייס לחישוב מספרי ברנולי נחשב לתוכנית המחשב הראשונה שנכתבה אי פעם.
הנצחתה.
על שמה רחובות במספר ערים בעולם, בהן קיימברידג' והרצליה.
שפת התכנות Ada.
בסוף שנות השבעים של המאה העשרים החל משרד ההגנה האמריקני בפיתוח שפת תכנות חדשה. ב־10 בדצמבר 1980, יום הולדתה של עדה לאבלייס, הכריז המשרד כי השפה תקרא Ada על שמה.
עיקר השימוש בעדה הוא כיום במערכות צבאיות שהיו ייעודה המקורי. השפה נחשבה לשפה טובה ומתוכננת היטב, אך העובדה שהיא נבחרה להיות השפה הכמעט-בלעדית שבשימוש משרד ההגנה האמריקאי, גרמה למפתחי מהדרים להעדיף למכור אותם במחיר יקר לגופים שפיתחו תוכנה עבור משרד ההגנה האמריקאי, וכך היא לא התקבלה אצל חברות קטנות בעלות מטרות אזרחיות ובאוניברסיטאות.
יום עדה לאבלייס.
יום עדה לאבלייס הוא יום לציון והערכה של הצלחותיהן של נשים במדע ובטכנולוגיה. היום מצוין החל בשנת 2009 בתאריך משתנה. ב-2012 החג צוין ב-16 באוקטובר. החג החל כיוזמה מקומית חינוכית בבריטניה, ומאז התרחב ונחגג במדינות רבות בעולם.
בתרבות הפופולרית.
בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "קוד שרוף" של רשת AMC, דמותה של המתכנתת הכישרונית קמרון האו מתעמתת עם קבוצת מתכנתים שמציעים שמות אפשריים למחשב אישי שחברת "קרדיף אלקטרוניקה" מפתחת. האו דורשת לבחור שם מכיוון שהיא פיתחה את מערכת ההפעלה של המחשב ומתעקשת לקרוא לו "לאבלייס". המתכנתים צוחקים מכיוון שהם חושבים שמדובר בלינדה לאבלייס, כוכבת "גרון עמוק", אבל האו מתקנת אותם בלעג ומסבירה שהתכוונה לעדה לאבלייס, "המתכנתת הראשונה, אי פעם".
האמנית והקולנוענית האמריקאית לין הרשמן-ליסון יצרה את הסרט "" בשנת 1997, המתייחס לסיפור חייה ומפעלה הטכנולוגי של לאבלייס, ולשיתוף הפעולה שלה עם צ'ארלס בבג'. הדמות הראשית בכיכובה של טילדה סווינטון היא מדענית מחשבים בת ימינו, המנסה ליצור קשר עם עדה לאבלייס דרך מרחב הסייבר. הרשמן ליסון עושה זאת בדרך קולנועית ההולמת את נושא הסרט, על ידי שימוש בטכנולוגיות HD Video, הכלאה של צילומי סטילס עם צילומי אולפן שנעשו בהקלטה חיה.
בעונה השנייה של הסדרה "ויקטוריה" פוגשת המלכה ויקטוריה את עדה לאבלייס ומתרשמת מאישיותה ומהמכונה שבנתה.
בשירה של הזמרת הילה רוח "אלביס" מוזכרת בשורה הראשונה עדה לאבלייס "אתה תהיה אלביס, אני אהיה עדה לאבלייס - או שנשיר או שנשכב".
בספר "תעלומת אבן הירח החסרה" בסדרת "סוכנות הבילוש וולסטונקראפט", מאת ג'ורדן סטרטפורד, מופיעה דמותה של עדה לאבלייס בגיל 11 כאחת משתי הדמויות הראשיות (השנייה היא מרי גודווין, מרי שלי לעתיד, שעתידה לכתוב את "פרנקשטיין").
סיסטם אוף אה דאון
סיסטם אוף אה דאון (באנגלית: System of a Down; ר"ת: SOAD; תרגום חופשי: מערכת של מטה) היא להקת נו מטאל אמריקאית מגלנדייל שבקליפורניה, שהחלה את פעילותה בשנות ה-90 של המאה ה-20. חברי הלהקה הם ממוצא ארמני, וחלק משירי הלהקה מבוססים על ההיסטוריה או הפוליטיקה הארמנית. במאי 2006 הודיעה הלהקה על פירוק זמני, ובנובמבר 2010 חזרה לפעילות, ומאז היא מופיעה לסירוגין, ובנובמבר 2020 אף הוציאה שני שירים חדשים.
בשל הטקסטים שכתבה, מכונה הלהקה לעיתים כ"להקה פוליטית", יחד עם להקות מטאל אמריקניות נוספות, כגון רייג' אגיינסט דה מאשין.
היסטוריה.
1992–1994: "Soil".
אף על פי שסולן הלהקה, סרג' טנקיאן וגיטריסט הלהקה, דארון מאלכיאן, למדו באותו בית ספר לילדים ארמנים בקליפורניה, השניים לא הכירו, בשל הפרש הגילאים ביניהם. בשנת 1992, עבדו השניים על פרויקטים שונים באותו אולפן הקלטות, וכך נפגשו והחליטו להקים להקה בשם Soil, יחד עם בסיסט בשם דייב האקופיאן, ומתופף בשם דומינגו לרניו. הלהקה שכרה בוגר נוסף של בית הספר הארמני, שאבו אודאג'יאן כמנהל, שבסופו של דבר הפך לגיטריסט נוסף בלהקה. לאחר ההופעה הראשונה של הלהקה בשנת 1994, פרשו דייב ולרניו מהלהקה.
1994–1997: הקמת הלהקה.
לאחר פרישת חברי הלהקה, הצטרף ללהקה אנדי חצ'טוריאן, מתופף וחבר ילדות, שניגן עם דארון בלהקה שהקימו בשנות התיכון. יחד, הם שינו את שמם ל"סיסטם אוף אה דאון", על פי שיר שדארון כתב. השיר נקרא "ויקטימס אוף אה דאון", אך סרג' חשב שהמילה "סיסטם" תמשוך יותר קהל מ"ויקטימס", וגם תציב את אלבומי הלהקה קרוב לאלבומיהם של "סלייר" המפורסמת.
בתחילת 1995, עוד ניגנה הלהקה בשם "Soil", במועדוני לילה בלוס אנג'לס. באותה שנה הקליטה הלהקה אלבום דמו בשם "Untitled 1995 Demo Tape", שלא יצא לאור רשמית, אבל עלה לרשת כשש שנים מאוחר יותר, בעקבות פריצת הלהקה. הגרסה הבאה לאלבום הדמו, בשם "Demo Tape 2" יצאה לאור כשנה לאחר מכן, וכעבור שנה נוספת, הקליטה הלהקה את הגרסה הסופית לאלבום בשם "Demo Tape 3". בשנת 1997, נפצע בידו אנדי המתופף ופרש מהלהקה. (מאוחר יותר הקים יחד עם הבסיסט לשעבר, דייב, להקה בשם Apex). במקומו הגיע המתופף הנוכחי, בג'ון דאלמיאן.
השיר הראשון של הלהקה שהוקלט באופן מקצועי נקרא "Hye Enk" ("אנחנו ארמניים"), וקרא להכרה ברצח העם הארמני. לאחר שניגנה במספר מועדונים הוליוודיים בולטים כמו ויסקי אה גוגו, משכה הלהקה את תשומת ליבו של המפיק היהודי ריק רובין, שביקש מהם לשמור על קשר. ובעקבות הגרסה החדשה לאלבום הדמו, בשם "Demo Tape 4", שנשלחה לחברות תקליטים כדי להתרשם, החליט רובין להחתים את הלהקה בחברת התקליטים שלו "אמריקן רקורדס". ויחד עם סילביה מסי, החלה הלהקה להקליט שירים לאלבום הבכורה שלהם. "אהבתי אותם", אמר רובין בריאיון למגזין Q, "זו הייתה הלהקה האהובה עליי, אבל לא חשבתי שהם ימצאו חן בעיני אנשים נוספים, למעט קבוצה קטנה של משוגעים כמוני. אף אחד לא ציפה ללהקת מטאל ארמנית. זה היה צריך להיות כל כך טוב כדי להצליח".
בשנת 1997 זכתה הלהקה בפרס "הלהקה החתומה הטובה ביותר" בפרסי רוק סיטי.
1998–2000: "System of a Down".
ביוני 1998, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הראשון שלה, הנושא את שמה. הסינגלים הראשונים שיצאו לאור מהאלבום "Sugar" ו"Spiders" זכו להצלחה, והושמעו רבות בתחנות הרדיו השונות, והקליפים שלהם שודרו לעיתים קרובות ב-MTV. לאחר יציאת האלבום, הופיעה הלהקה בתור הופעת חימום ללהקות סלייר ומטאליקה בפסטיבל אוזפסט. בהמשך הופיעו יחד עם להקות נוספות, וביניהם פיר פקטורי, מיסטר באנגל ואינקיובס.
בנובמבר 1998 השתתפה הלהקה באלבום של סדרת הטלוויזיה סאות' פארק, ושרה את השיר "Will They Die 4 You?". לקראת סוף השיר, אומר טנקיאן "מדוע עלינו להרוג את המין שלנו?". שורה זו נכנסה בהמשך לשיר "Boom!" למרות ההשתתפות באלבום, טבח הסדרה, שף, לא מציג אותם, כמו שהציג את שאר האמנים שהשתתפו.
לתקופה קצרה בשנת 1999, החליף מתופף הלהקה לשעבר, אנדי, את סולן הלהקה עקב מחלה. בתקופה זו הופיעה הלהקה בהטרובדור, לוס אנג'לס. בשנת 2000 השתתפה הלהקה באלבום הקאברים "Nativity in Black", של להקת בלאק סבאת', עם גרסה משלהם לשיר "Snowblind".
2001–2003: "Toxicity" ו-"Steal This Album!".