באליפות הים התיכון, "גביע קומן" (נערים גיל 15) במים פתוחים שנערכה בקפריסין בסוף דצמבר 2015 זכה רוסין במדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ.
באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בינואר 2017 זכה רוסין במדליית ארד בתוצאה של 58:08.62 דקות, אחרי עידן מורדל מהפועל בת ים (54:31.50 דקות) ובר סולובייציק ממכבי קריית ביאליק (57:04.05 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:38.42 דקות ובמקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:13.59 דקות.
אלוף המכביה.
בתחרויות השחייה של המכביה העשרים הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:42.61 דקות, לפני בר סולובייצ'יק (15:49.18 דקות) וגיל קיזלר (16:08.52 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2018 סיים רוסין במקום 13 במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:34.71 דקות, במקום 15 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:10.73 דקות ובמקום 42 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.20 דקות.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:39.20 דקות, לפני עידן מורדל (15:45.20 דקות) וגיל קיזלר ממכבי חיפה (15:53.33 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:12.08 דקות, אחרי גיל קיזלר (8:07.86 דקות) ומרק חינאווי מהפועל בת ים (8:11.86 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.89 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 4:00.76 דקות וזכה בתואר אלוף הנוער של ישראל.
באליפות ישראל במים פתוחים שנערכה באילת במרץ 2019 זכה רוסין במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:54.35 דקות, אחרי חברו לאגודה יובל ספרא (54:46.90 דקות) ולפני עידן מורדל (55:04.30 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 סיים רוסין במקום 29 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:45.8 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים ל-5 ק"מ (4x1.250 ק"מ) ביחד עם עדן גירלואנצה, אווה פביאן ומתן רודיטי בתוצאה של 57:24.5 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:28.85 דקות, אחרי מתן רודיטי מבני הרצליה (15:22.49 דקות) ולפני יובל ספרא (15:43.00 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:09.65 דקות, אחרי מתן רודיטי (8:04.48 דקות) וגיל קיזלר (8:07.15 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:37.01 דקות.
Sony Pictures Releasing
אלייזה אלן
אלייזה אלן (באנגלית: Eliza Allen; 27 בינואר 1826, מיין, ארצות הברית - ?) הייתה כותבת זיכרונות אמריקאית שהסוותה עצמה לגבר ונלחמה עם צבא ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ביוגרפיה.
אלן נולדה באיסטפורט מיין למשפחה בעלת אמצעים. היא התאהבה באחד מעובדי המשפחה, ויליאם בילינגס (William Billings), שהיה בן למשפחה ממעמד נמוך. הם נפגשו בסתר עד שמשפחתה גילתה זאת. הוריה אסרו עליה להמשיך ולהפגש עם בילינגס משום מעמדו הנמוך, ואיימו עליה כי אם תמשיך לעשות כן, היא תנושל מהירושה ותושלך מהאחוזה. בהמשך גילתה כי בילינגס עזב את אחוזת משפחתה כדי להרגיע את הרוחות ושהוא התגייס לצבא על מנת להילחם במלחמת מקסיקו. אלן, שנחשפה לסיפוריהן של נשים שהסוו עצמן לגברים על מנת להתגייס לצבא (לוסי ברואר במלחמת 1812 ודבורה סמפסון במלחמת העצמאות של ארצות הברית), החליטה להסוות עצמה לגבר ולהתגייס לצבא על מנת לאתר ולהתאחד עם אהובה. הודות למעמדה הכלכלי, היה לה מספיק כסף על מנת לבצע את מבוקשה. היא עזבה את ביתה, הסתפרה, לבשה בגדי גברים טיפוסיים, בחרה לעצמה את השם ג'ורג' מיד ויצאה לדרכה.
בצבא ארצות הברית.
אלן הצטרפה לכוחותיו של גנרל זאכרי טיילור (לימים נשיאה של ארצות הברית) בטקסס. במרץ 1847, השתתפה בקרבות בפיקודו של גנרל וינפילד סקוט. לאחר שנפצעה קשה בידה השמאלית מחרב מקסיקנית בקרב סרו גורדו , היא לא יכלה עוד להמשיך להתקדם עם הכוחות ונשארה מאחור עם הפצועים - שם גם ראתה את בילינגס שנפצע גם הוא בקרב, אולם לא הזדהתה בפניו. הם נכנסו למקסיקו סיטי לאחר שגנרל סקוט כבש אותה, שוכנו יחדיו בבית ושהו בו עד חתימת הסכם השלום. עם סיום המלחמה, הפליגו לניו יורק והשתחררו מהצבא.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה המשיכה אלן להסוות עצמה לגבר. בילינגס וחבריו מהצבא עבדו כחברי צוות באנייה שהפליגה לקליפורניה, ואלן הפליגה בעקבותיו עם אנייה אחרת. במצר מגלן, אנייתו של בילינגס החלה לטבוע, ואנייתה של אלן חילצה את נוסעיה. בקליפורניה, אלן עסקה בכריית זהב . בספטמבר 1849, נסעה עם יוצאי הצבא לבוסטון ושם לראשונה חשפה בפני בילינגס את זהותה האמיתית. אלן ובילינגס נישאו בהסכמת הוריה.
בשנת 1851, אלן הוציאה לאור את ספר הזיכרונות שלה The Female Volunteer; Or the Life and Wonderful Adventures of Miss Eliza Allen, A Young Lady of Eastport, Maine.
כותבת זיכרונות
תהילים קמ&quot;ט
תהילים קמ"ט הוא המזמור ה-149 בספר תהילים. המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה': 'הַלְלוּ-יָהּ'.
תוכן המזמור ומבנהו.
בעל המזמור מזמין את הקהל להלל ולשבח את ה' אשר מבדיל בין עם ישראל, חסידיו של ה' לבין הגויים. ה' מבקש בטובת עם ישראל אשר מכונים במזמור "עֲנָוִים" אלה אשר נאנקים תחת עול זרים. האל מסופר במזמור, מושיע את עמו והם יוצאים שידיהם על העליונה וכובלים את האויב ששבה אותם. אמנם זהו שיר ניצחון, אך אין הכתוב מוסר מידע אודות איזו מלחמה שר המשורר. שני חלקי המזמור מוקפים במבנה מעטפת: המילים "שִׁירוּ" ו"תְּהִלָּתוֹ" יוצרות מסגרת בפתיחתו של חלקו הראשון והמילים הנרדפות להן, "יְהַלְלוּ" "ויְזַמְּרוּ", חותמות את חלק זה. בפתיחת חלקו השני יוצרות המילים "יְפָאֵר" בפסוק ד', ו"בְּכָבוֹד" בפסוק ה את המסגרת בפתיחת החלק השני והמעטפת נחתמת במילה "הָדָר". השורשים "פאר" ו"הדר" מופיעים לעיתים כצמד במקרא.
חלוקת המזמור.
יש הנוהגים לחלק את המזמור כך:
המזמור בליטורגיה.
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא בכל יום.
אליה ויוויאני
אליה ויוויאני (באיטלקית: Elia Viviani; נולד ב-7 בפברואר 1989) הוא רוכב אופניים איטלקי באופני מסלול ואופני כביש בקבוצת אינאוס גרנדיירס. האלוף האולימפי (ריו 2016) ואלוף אירופה (2014, 2015) באומניום. בתחום אופני הכביש הוא אלוף אירופה (אלקמאר 2019). ויוויאני ניצח ב-5 קטעים בג'ירו ד'איטליה (2015, 2018) כשבמהדורה של 2018 גם ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ. נוסף על כך, ניצח ב-3 קטעים בוואלטה אספנייה (2018) וקטע בטור דה פראנס (2019).
לוויוויאני אח בשם אטיליו, שצעיר ממנו ב-8 שנים, וגם הוא רוכב אופני כביש ורכב איתו בקבוצת קופידיס עד 2021.
קריירה באופני מסלול.
בשנת 2006 הגיע במקום ה-3 באליפות העולם במדיסון לג'וניור. שנה לאחר מכן הגיע שוב שלישי, הפעם באליפות אירופה לג'וניור. באליפות אירופה עד גיל 23 ב-2008, במדליית ארד במקצה הרדיפה הקבוצתית ובמקצה האומניום. ב-2009 זכה באליפות איטליה באומניום. ב-2011 זכה במדליית ארד ביחד עם דוידה צ'ימולאי, באליפות אירופה עד גיל 23. בנוסף לכך זכה במדליית ארד באומניום באליפות אירופה.
ב-2012 זכה באליפות אירופה במקצה הניקוד, וב-2013 שחזר את ההישג. ב-2014 זכה במקצה האומניום באליפות אירופה. באליפות העולם ב-2015, הגיע במקום ה-2 ביחד עם מרקו קולדאן.
ב-2016 השיג את ההישג הגדול ביותר שלו בקריירה שלו בתור רוכב אופני מסלול, כאשר ניצח במקצה האומניום באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). ב-2018 זכה עם נבחרתו ברדיפה קבוצתית באליפות אירופה.
קריירה באופני כביש.
2010 - 2014 (ליקוויגאס).
ויוויאני הצטרף לקבוצת ליקוויגאס מדרג הוורלד טור בשנת 2010, הוא ניצח את הקטע השמיני בוואלטה של קובה, ואת המרוצים לזכרם של מרקו פנטאני ושל פרנק ואנדנברוק.
את עונה זו ויוויאני פתח בטור דאון אנדר, מה שהפך למרוץ וורלד טור הראשון שהשתתף בו. הישגו הבכיר היה מקומו ה-5 בקטע הראשון. ויוויאני ניצח מרוץ בדובאי, ואת הקטע השני בטור של סלובניה. הוא ניצח עוד שני קטעים באתר הפרו אמריקאי, את הקטע השני בג'ירו די פאדניה, ואת הקטע הרביעי בטור של בייג'ינג.
ויויאני ניצח את הקטע ה-6 והאחרון במרוץ הארגנטינאי, טור דה סאן לואיס. בג'ירו דלה פרובינציה, ניצח את שני הקטעים היחידים במרוץ ועקב כך גם את הדירוג הכללי ואת דירוג הצעירים. הוא השתתף בפריז - ניס, אך לא הרשים ומלבד המקום ה-4 שלו בקטע ה-6 לא השיג הרבה. בעונה זו ויויאני גם השתתף בקלאסיקה, כאשר נבחר למילאנו - סן רמו, וסיים במקום ה-108. בסטמיניה אינטרנאזיונל קופי אה בארטלי, ניצח את הקטע ה-2. באוגוסט נבחר לראשונה לוואלטה אספנייה, הגראנד טור הראשון בקריירתו, הוא הגיע פעמיים במקום ה-2 (בקטעים 7, 21) וסיים 8 בקטגוריית המאיצים. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של בייג'ינג.