קישורים חיצוניים.
אתרי מדיה ועיתונות
צ'מפיונשיפ
רב חן
רב חן היא רשת בתי קולנוע בישראל בבעלות חברת "תיאטראות ישראל".
לרשת ארבעה בתי קולנוע מרובי אולמות בגוש דן: בתל אביב, גבעתיים וקריית אונו, ובית קולנוע נוסף במודיעין-מכבים-רעות.
לרשת עוד שישה בתי קולנוע (מגה-פלקס) הקרויים "יס פלאנט" בשיתוף חברת הלוויין yes ברמת גן, חיפה, ראשון לציון, ירושלים, באר שבע וזכרון יעקב.
היסטוריה.
בשנת 1981 אושרה תוכנית להסבת קולנוע "חן" שבכיכר דיזנגוף בתל אביב, שבו אולם גדול יחיד, למבנה של חמישה אולמות קולנוע. הקולנוע נפתח בשנת 1982 וזכה לכינוי "רב חן". הכיסאות המרופדים בקולנוע רב חן היו חידוש בישראל. הקולנוע זכה להצלחה רבה ובעקבותיו הוקם קולנוע דומה בקניון איילון שנפתח ביולי 1985. קולנוע זה זכה לכינוי "רב גן". לאחר מכן נפתחו ברשת בתי קולנוע נוספים, חלקם שעברו הסבה מבתי קולנוע ישנים וחלקם שנבנו מלכתחילה כמרובי אולמות.
החל משנת 2002 נסגרו רבים מבתי הקולנוע של הרשת. בתי קולנוע שנסגרו כוללים את: רב חן אשקלון, רב חן אשדוד, רב חן כרמיאל, רב חן עפולה, רב חן רמת גן במגדלי אואזיס, רב חן נתניה, רב חן מעלה אדומים, רב חן ירושלים, רב חן מרכז הקונגרסים חיפה, רב חן לב המפרץ חיפה בקניון לב המפרץ (בהמשך הפך ל״יס פלאנט חיפה״), רב חן חורב חיפה בקניון מרכז חורב, רב חן באר שבע בקניון הנגב, רב חן אור עקיבא בקניון אורות, רב חן יהוד בקניון סביונים, רב חן ראשון לציון, רב חן מגדל האופרה בתל אביב, רב חן קניון בת ים, רב חן גת בתל אביב, רב חן רחובות בקניון רחובות, ורב חן פתח תקווה בקניון הגדול.
בשנת 2006 עבר בית הקולנוע רב חן רמת גן בקניון איילון לתת-רשת הקרויה "יס פלאנט", ובשנת 2008 עבר לתת-רשת זו קולנוע רב חן לב המפרץ בקניון לב המפרץ בחיפה. בשנת 2012 נפתח קולנוע שלישי, חדש, בתת-רשת זו, במערב ראשון לציון. ב-13 באוגוסט 2015 נפתח "יס פלאנט" בירושלים ועם פתיחתו נסגר סניף רב חן בעיר.
ב-26 במאי 2016 נפתח בית הקולנוע החמישי בתת-הרשת "יס פלאנט" בבאר שבע.
הפיגוע בקולנוע חן תל אביב.
ב-11 בדצמבר 1974 מחבל נכנס לאולם קולנוע חן תל אביב, ישב בשורה האחרונה והחל להשליך רימוני יד על הקהל שהיה באולם. 58 צופים נפגעו, ושני צופים נהרגו במקום. גם המחבל נהרג.
רב-חן
נהר הסיין
ולדיסלב טרטיאק
ולדיסלב אלכסנדרוביץ' טרטיאק (ברוסית: Владислав Александрович Третьяк; נולד ב-25 באפריל 1952 באורודייבו (כפר במחוז מוסקבה), ברית המועצות - כיום ברוסיה) הוא שוער עבר בצסק"א מוסקבה ובנבחרת ברית המועצות בהוקי קרח. טרטיאק היה שוער הנבחרת לאורך תקופה ארוכה בה נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בעולם, והוא עצמו נחשב לאחד השוערים הגדולים בתולדות הענף.
מאז 2003 טרטיאק הוא חבר הדומה של רוסיה, ומאז 2006 הוא משמש כנשיא פדרציית ההוקי הרוסית.
תחילת דרכו.
טרטיאק התלבט בילדותו בין מספר סוגי ספורט, כאשר בעקבות אחיו נמשך בעיקר לשחייה, אולם בגיל 11 התקבל לבית הספר לספורט של אגודת צסק"א מוסקבה בעקבות אהבתו להוקי קרח, למרות שלא שיחק את המשחק לפני כן. את הבחירה בתפקיד השוער, שלא היה לרוחו, עשה לאחר שאף ילד אחר לא הסכים לעמוד בשער ואחרי שהובטחה לו חולצה של קבוצת הבוגרים של קבוצת ההוקי קרח הבוגרת של האגודה.
קריירה בינלאומית.
ב-1971, כשוער הקבוצה הבוגרת של צסק"א, כבר הפך טרטיאק לשם דבר בברית המועצות כאשר נבחר לשישיית העונה של הליגה והפך לשוער הראשון של נבחרת ברית המועצות - הנבחרת הטובה ביותר בעולם באותה תקופה. בתחילת 1972 השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת החורף בסאפורו, יפן ועזר לה לזכות במדליית הזהב. בהמשך אותה שנה השתתף באירוע מכונן בתולדות ההוקי קרח העולמי, סדרת הפסגה נגד נבחרת קנדה שהורכבה משחקני NHL, ובעקבות הצטיינותו בסדרה הפך לשם דבר גם בצפון אמריקה.
בעקבות ההופעה המשכנעת שלו בסדרה ניסו מספר קבוצות NHL להעביר אותו לשורותיהן, אולם שלטונות ברית המועצות מנעו זאת ממנו.
טרטיאק המשיך להצטיין בשורות הנבחרת לאורך שנות ה-70 והמחצית הראשונה של שנות ה-80, כאשר הוא עוזר להוביל את נבחרתו ל-10 מדליות זהב באליפות העולם, ולעוד שתי מדליות זהב ומדליית כסף אולימפיות. פעמיים, באולימפיאדת אינסברוק (1976) ובאולימפיאדת סרייבו (1984), נשא את דגל ברית המועצות בטקס הפתיחה של האולימפיאדה.
ברמת המועדונים זכה טרטיאק בתואר שוער העונה של הליגה הסובייטית במשך 14 שנה ברציפות, עד פרישתו ב-1984. ב-12 מתוך 14 העונות זכתה צסק"א באליפות ברית המועצות.
בנוסף להצטיינותו באליפויות בינלאומיות עבור נבחרת ברית המועצות, תרם טרטיאק תרומה גדולה לשיתוף הפעולה שהלך והתהדק בין ההוקי הבינלאומי ל-NHL - שיתוף פעולה שהיה תוצאה של סדרת הפסגה מ-1972. בסוף 1975 ותחילת 1976 השתתף עם צסק"א מוסקבה בסדרת משחקים מול קבוצות מצמרת ה-NHL, ועזר לקבוצתו להרשים עם ניצחונות על ניו יורק ריינג'רס ובוסטון ברואינס, ותיקו מול מונטריאול קנדיאנס. רק אלופת ה-NHL, פילדלפיה פליירס, ניצחה את צסק"א.
ב-1976 השתתף טרטיאק עם נבחרת ברית המועצות במהדורה הראשונה של גביע קנדה, והשתתף שוב במפעל ב-1981 כאשר הוא מוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה.
על תרומתו הרבה לענף ולנבחרת ברית המועצות זכה טרטיאק ב-1978 בעיטור הגבוה ביותר שהיה נהוג בברית המועצות - עיטור לנין.
ב-1984, למרות שהיה בן 32 בלבד ובשיא כושרו, החליט טרטיאק לפרוש ממשחק. עד היום לא ברורה לחלוטין הסיבה לפרישתו המוקדמת, אולם חוסר הכימיה שלו עם מאמן הנבחרת ויקטור טיחונוב - שהיה גם מאמנו בצסק"א מוסקבה - היה כבר לעובדה ידועה, לאחר שטרטיאק מתח על המאמן ביקורת פומבית על שהחליף אותו במשחק ה"נס על הקרח" שבו הפסידה הנבחרת לנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). טרטיאק הצהיר שהוצאתו גרמה להפסד הסנסציוני ועלתה לנבחרת בהפסד מדליית הזהב. ההשערה הרווחת הייתה שחוסר הכימיה עם טיחונוב, בצוותא עם התסכול על שנמנע ממנו לצאת ולשחק ב-NHL לאחר שנבחר רשמית בדראפט על ידי מונטריאול קנדיאנס, תרמו להחלטת הפרישה.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו, ועם מדיניות הפתיחות ולאחר מכן הפירוק של ברית המועצות, יכל טרטיאק לחלק את חייו שאחרי הפרישה בין רוסיה וצפון אמריקה.
את החיזוק הגדול ביותר לשם שעשה לעצמו בצפון אמריקה קיבל ב-1989 כשנבחר להיכל התהילה של ההוקי - השחקן הסובייטי הראשון שזכה לכבוד זה. עד היום הוא אחד משלושת השחקנים היחידים (האחרים הם חבריו לנבחרת ברית המועצות ולרי חרלמוב ואלכסנדר יקושב) שנבחרו להיכל התהילה למרות שלא שיחקו מעולם ב-NHL.
ב-1990 זכה להגיע ל-NHL, כמאמן השוערים של שיקגו בלאקהוקס. למעשה, לאור היכולת שהפגין כשהתאמן יחד עם שוערי הקבוצה, הציעה לו הקבוצה לחזור בו מפרישתו ולהצטרף אליה כשחקן על אף גילו המתקדם והזמן הרב שחלף בלא ששיחק בצורה סדירה. טרטיאק דחה את ההצעה.
ב-2003 נבחר לדומה של רוסיה מטעם מחוז סראטוב. הוא התמנה ליו"ר וועדת תרבות הגוף והספורט של הדומה.
ב-2006 התמנה גם לנשיא פדרציית ההוקי הרוסית, וסגר מעגל בתפקיד הבכיר ביותר בארצו בענף שבו כיכב.
ב-2010 שימש כיו"ר המשלחת הרוסית לאולימפיאדת ונקובר.
במקביל לתפקידיו, מנהל טרטיאק מספר בתי ספר להוקי ברוסיה ובקנדה. בתי הספר שלו ידועים ברמתם הגבוהה ובדרישות הפיזיות הקפדניות, ומספר שוערי NHL עברו כתלמידים בבתי הספר שלו במונטריאול ובטורונטו.
בנוסף לעיטורים שזכה בהם בברית המועצות זכה טרטיאק גם בעיטור כבוד בקנדה, על ייסוד אגודת הידידות רוסיה - קנדה.
מספר שוערי NHL בעבר ובהווה בחרו לשחק עם החולצה מספר 20, מספר החולצה של טרטיאק, כמחווה לכבודו.
טרטיאק זכה לכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014), יחד עם אירינה רודנינה.
הראלד וולפארט
הראלד וולפארט (בגרמנית: Harald Wohlfahrt; נולד ב-7 בנובמבר 1955 בלופנאו, גרמניה) הוא שף גרמני.
ביוגרפיה.
וולפארט רכש את חינוכו הקולינרי במנקס ואלדהוטל (Mönchs Waldhotel) בדובל בשנים 1973-1970. מ-1974 עד 1976 הוא עבד בויליאם שוואנק, מסעדת שני כוכבי מישלן לשעבר Steel bath בבאדן-באדן, ב-1977 בטנטריס של אקארט ויציקמן במינכן. ב-1978 הוא עבד כסגן שף בשוורצוואלד-שטובה של וולפגנג שטאודנמאייר במלון טראובה בבאיירסבורן-טונבאך. ב-1980 הוא למד בבית ספר מאסטרס בבאדן-באדן והתלמד אצל אלן שאפל במיונה. מאז סתיו 1980, הוא השף של מסעדת שוורצוואלד-שטובה במלון טראובה טונבאך בבאיירנבורן-טונבאך.
ביקורות.
במשך למעלה מעשר שנים דירגו מדריכי מסעדות שונים את המסעדה כאחת הטובות באירופה ואת וולפארט כאחד השפים הטובים באירופה. ב-1991 הכתיר אותו גו מיו בתואר "שף השנה" וב-1992 קיבלה שוורצוואלד-שטובה תחת הנהלתו את הכוכב השלישי במדריך מישלן האדום. מאז 2005 נותן לו הגו מיו את הציון של 19.5 מתוך 20 נקודות אפשריות). מדריך דר פיינשמקר מדרג את המסעדה בציון 5 מתוך 5. Schlemmer Atlas נותן לה 5 מתוך 5 כפיות. ב-1994 בחר הניו יורק טיימס בוולפארט כאחד מעשרת השפים הטובים ביותר בעולם. בשנת 2007 היו 40 כוכבים במדריך מישלן של וולפארט ותלמידיו או עמיתיו שלמדו אצלו בגרמניה, בהן 6 מסעדות של שלושה כוכבים והיתר כוכב ושניים. האתר dininginfrance בחר במסעדת שוורצוואלד-שטובה כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת לשנת 2009. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
המסעדה דורגה במקום ה-27 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2004,
המסעדה דורגה במקום ה-41 בטיבה בעולם בשנת 2006,
המסעדה דורגה במקום ה-35 בטיבה בעולם בשנת 2008,