פודה היה בין הראשונים לשלב את ישראל בלימודי המזרח התיכון. הפרדה זו, שנעשתה לראשונה באוניברסיטה העברית עם הקמתה, גרמה להקמת מחיצה דיסציפלינרית בין לימודי היהדות וישראל מצד אחד ולימודי המזרח התיכון מצד שני. במסגרת תוכנית הלימודים של החוג, הוא יזם קורס בנושא "ישראל במזרח התיכון" – כותרת שביטאה גם עמדה אידאולוגית בדבר שיוכה של ישראל למזרח התיכון (בניגוד, למשל, לכותרת "ישראל והמזרח התיכון"). במסגרת הניסיון לשלב בין שני תחומים אלה, הוא פרסם ספר ומאמרים על הדרך שבה ספרי הלימוד להיסטוריה ואזרחות בבתי הספר במדינת ישראל לימדו על הערבים ועל הסכסוך הישראלי-ערבי. מחקר זה, אשר מבחינה תאורטית שייך לתחום הזיכרון הקולקטיבי (collective memory), מנתח את השינויים בספרי הלימוד, ששיקפו יפה את "רוח התקופה" ואת השינויים ההיסטוריוגרפיים שהתחוללו במחקר על הציונות וישראל. בעוד הדור הראשון של ספרי הלימוד (עד מחצית שנות ה-70) הכיל טעויות, הטעיות והתעלמויות, תוך כדי בניית מיתוסים ונרטיב ציוני חד-צדדי, הרי הדור השלישי (ממחצית שנות ה-90) כבר כלל הכרה באחר הערבי, אם כי לא היה חף מהאדרת העצמי. במקביל, פודה כתב מחקר קצר על ספרי לימוד להיסטוריה במצרים וכן הוא עורך עתה ספר (יחד עם ד"ר סמירה עליאן מבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית) על הכרת האחר בספרי לימוד במזרח התיכון. בשנים האחרונות פודה שוקד על ספר שעוסק בהחמצת הזדמנויות בסכסוך הישראלי-ערבי. בהתבסס על הגדרה ומודל חדשים של המונח "החמצה היסטורית", הוא מנתח כ-30 מקרי בוחן בסכסוך ומנסה לבחון מדוע לא הוחמץ השלום במקרים מסוימים (מצרים, ירדן, חלקית עם אש"ף), ובאיזו מידה הוחמץ שלום במקרים שנוהל משא ומתן לשלום אולם לא נחתם הסכם. בהקשר זה הוא פרסם כבר כמה מאמרים על החמצת השלום של ישראל עם יוזמת השלום הערבית ב-2002.
חינוך ותרבות בעולם הערבי.
עיסוקו של פודה בתחום זה הוא המשך להתעניינותו בתחום הזיכרון הקולקטיבי, ובמיוחד עבודתו על ספרי לימוד להיסטוריה בישראל, במצרים ובמזרח התיכון באופן כללי. ב-2011 הוא פרסם ספר – ראשון בתחומו – העוסק בדרך שבה מדינות ערב חוגגות את החגים הלאומיים והדתיים שלהם. בהתבססו על מחקרים תאורטיים במדעי המדינה (בעיקר בתחום הלאומיות), סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, הוא מנתח את לוח השנה הרשמי בשש מדינות ערביות מייצגות – מצרים, עיראק, סוריה, לבנון, ירדן וערב הסעודית. הוא מראה, כי כל מדינה בנתה לוח-שנה שונה, המנציח נרטיב היסטורי המפאר מיתוסים, סיפורי גבורה, ניצחונות צבאיים ולעיתים אסונות. הוא מצא כי ניתן לזהות ארבע סיבות לקיום חגיגות מדינה: הרצון לחזק את הזהות הלאומית; הצורך לחזק את הלגיטימציה של המשטר; רצון של המשטר להפחיד ולאיים על האזרח; וההכרה של המשטר בצורך הפסיכולוגי של האזרח לפורקן, כאשר בכל מדינה או בכל משטר ניתן לזהות מניעים שונים. פועל יוצא של מחקר זה היה גם מאמר ראשון מסוגו על דגלים בעולם הערבי כסמל לאומי.
נוק אייר
נוק אייר (בתאית: นกแอร์, באנגלית: Nok Air) היא חברת תעופה זולה תאילנדית. בסיס הפעולה המרכזי שלה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג, ומטה ההנהלה שלה שוכן ברג'נאקרן טאוור שבמחוז סתורן, שבבירה בנגקוק.
החברה היא הספונסרית הרשמית של מועדוני הכדורגל TTM לופ בורי, צ'יאנג מאי, והאד-יאי.
בשנת 2007 הועסקו בחברה כ-130 עובדים, ובשנת 2011 כ-600.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בפברואר 2004, והיא החלה את פעילותה ב-23 ביולי אותה השנה. החברה ביצעה את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלה ב-31 במאי 2007, לבנגלור בירת קרנאטקה, הודו. באותה השנה קיבלה את אישור הרשויות להפעיל טיסות ליעדים נוספים במדינה: היידראבאד, ניו דלהי, וצ'נאי.
בחודש נובמבר 2007 השעתה נוק אייר את טיסותיה לבנגלור, לאחר שהמתחרה ג'טסטאר אסיה איירווייז החלה להפעיל טיסות בקו.
לאחר שנכשלה בהפעלת טיסות בקווים בינלאומיים, החליטו בנוק אייר להתמקד בשוק המקומי, כך הפכה החברה לבעלת מספר הקווים הפנימיים הגדול בתאילנד. אסטרטגיה זו הוכיחה את עצמה כנכונה, בשנת 2010 הרוויחה החברה 618 מיליון באט, והיא הזמינה שבעה מטוסי בואינג 737-800 וארבעה מטוסי ATR 72.
בעלי המניות בחברה הם: תאי איירווייז אינטרנשיונל (49%), Nok Air Management Company Limited (25%), CPB (6%) בנק סיאם המסחרי (5%) King Power International Company Limited (5%), והיתר (10%) ביידי משקיעים פרטיים.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020:
סנטה רוסה (ארגנטינה)
סנטה רוסה (בספרדית: Santa Rosa) היא עיר הבירה של פרובינציית לה פמפה בארגנטינה. בעיר יש 96,920 אזרחים (לפי מפקד ב-2001) וביחד עם המטרופולין שלה היא מהווה כשליש מאוכלוסיית הפרובינציה. העיר ממוקמת במזרח הפרובינציה, במרחק של 610 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.
העיר נוסדה על ידי תומאס מאסון ב-1892. ב-1900, במהלך שלטון המושל ד"ר חוסה לורו, הועברה בירת הטריטוריה לה פמפה מחנרל אצ'ה אל סנטה רוסה. ב-1952 הפכה הטריטוריה לפרובינציה כשסנטה רוסה נותרה בירתה.
בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של לה פמפה, שהוקמה ב-1958 והולאמה ב-1973.
נמל התעופה של סנטה רוסה משרת את העיר. הנמל ממוקם במרחק של 4.5 ק"מ מצפון למרכז העיר.
ג'ון קרופר
ד"ר ג'ון קְרוֹפֶּר (באנגלית: John Cropper, 17 בספטמבר 1864 - 21 בנובמבר 1916) היה רופא ומיקרוביולוג אנגלי, חלוץ המחקר הרפואי בארץ ישראל בתחום המחלות הזיהומיות בכלל ומחלת המלריה בפרט.
קורות חייו.
שנותיו הראשונות.
קרופר נולד בכפר גִּיסְבּוֹרוֹ (Guisborough) שבמחוז יורקשייר ב-17 בספטמבר 1864 לאדוארד ותאודוסיה קרופר. גדל והתחנך בליברפול שבמחוז מרזיסייד ולאחר סיום לימודיו בבית הספר צ'רטרהאוס, שבמחוז סארי, התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1891, לכשסיים את לימודי הרפואה, פנה להתמחות באופתלמולוגיה.
פעילותו במסגרת החברה המיסיונרית הכנסייתית.
בשנת 1896, במסגרת החברה המיסיונרית הכנסייתית האנגלית, יצא קרופר לשליחות מיסיונרית-רפואית בארץ ישראל. בשנת 1900, בתום תקופת השליחות הראשונה, חזר לבריטניה לפרק זמן של כשנה וחצי. באמצע שנת 1901 יצא לתקופת שליחות שנייה בארץ ישראל שנמשכה כ-7 שנים. בשנת 1908, בתום תקופת השליחות השנייה, חזר לבריטניה והחל לפעול למען הקמת שלוחות של ארגון הצלב האדום ברחבי אנגליה. בסך הכל שהה ופעל קרופר בארץ ישראל, להוציא חופשות מולדת, במשך 12 שנה.
פרט לשליחותו המיסיונרית-רפואית בארץ ישראל, נשלח קרופר גם לטורקיה, סודאן ואוגנדה.
פעילותו בארץ ישראל.
בשנת 1896, במסגרת תקופת שליחותו הראשונה, הגיע קרופר לעיר עכו וניהל במשך 3.5 שנים את המרכז הרפואי שהפעילה החברה המיסיונרית הכנסייתית האנגלית. במהלך תקופת שליחותו השנייה, בין השנים 1901 - 1908, פעל במוסדות החברה המיסיונרית בשכם וברמאללה ולעיתים תכופות גם בירושלים במרפאה של החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, אשר פעלה בעיר העתיקה.
ג'ון קרופר התכונן היטב לשליחותו בארץ ישראל. במסגרת הכנותיו התמחה באופתלמולוגיה, שכן שיעור היארעות מחלות העיניים היה גבוה מאוד במזרח התיכון. כמו כן למד ערבית על מנת שיוכל לתקשר ולבוא במגע בצורה מיטבית עם האוכלוסייה המקומית. בשנת 1906 הצטרף לתאולוג וחוקר המקרא, בנג'מין ויזנר בייקון (Benjamin Wisner Bacon), מאוניברסיטת ייל, למסע בעבר הירדן.
במהלך שהותו בארץ ישראל פרסם 35 מאמרים ודוחות לכתבי עת רפואיים בריטיים, בהם "The Lancet" ו-"British Medical Journal", המבוססים על ניסיונו הרפואי האישי במסגרת השליחות. כך, בנוסף לניתוחי העיניים, מתאר קרופר בהרחבה רבה ניתוחים שונים שבוצעו לראשונה על ידו בארץ ישראל, דוגמת: ניתוח בית חזה בנער, ניתוחי חלל הפה, ניתוח בטן בנער שנפל מגג וניקב את שלפוחית השתן, ניתוח היגרומה ציסטית בתינוק בן 3 שבועות ורבים אחרים.