טום סטופארד נולד כתומש שְׁטראוסלר (Tomáš Straussler) ב-3 ביולי 1937 בעיר זלין שבצ'כוסלובקיה. הוא עקר עם הוריו לסינגפור, יחד עם יהודים אחרים, ב-15 במרץ 1939, היום בו השתלטה גרמניה הנאצית על המדינה. בשנת 1941 פונתה המשפחה לדרג'ילינג שבהודו, על מנת להימלט מהפלישה היפנית לסינגפור. אביו, אויגן שטרויסלר, התנדב לצבא הבריטי כרופא ונותר בסינגפור. הוא מת כשהספינה שפינתה אותו טובעה על ידי מטוסים יפניים.
סטופארד, שהיה בן חמש עם הגעתו להודו, קיבל חינוך אנגלי בבית הספר היוקרתי "הר חרמון" (Mount Hermon School) שבדרג'ילינג. בשלהי 1945 נישאה אמו, מרתה, לסרן בצבא הבריטי בשם קנת סטופארד (Kenneth Stoppard) שנתן לילדי המשפחה את שמו. אחרי המלחמה, ב-1946, העביר את המשפחה יחד איתו לבריטניה. האם וילדיה נטבלו לכנסייה האנגליקנית ושינו את שמותיהם באותה עת. סטופארד למד תחילה בבית הספר דולפין בנוטינגהאמשייר, ואחר כך בבית הספר הפרטי פוקלינגטון (Pocklington School) שביורקשייר.
סטופארד הפסיק את לימודיו בגיל 17 והחל לעבוד כעיתונאי עבור "וסטרן דיילי פרס" ("Western Daily Press") בבריסטול. משום כך הוא מעולם לא קיבל השכלה אקדמית. הוא עבד בווסטרן דיילי פרס מ-1954 ועד 1958. ב-1958 הציע העיתון "בריסטול איוונינג וורלד" ("Bristol Evening World") לסטופארד לכתוב טור קבוע, לעסוק בהומור ולשמש כמבקר מחזות, משרה שהביאה את סטופארד לעולם התיאטרון. ב"בריסטול אולד ויק" (Bristol Old Vic – מכלול תיאטראות ולהקת תיאטרון שאז נחשבה ללהקה אזורית טובה מאוד) התחבר סטופארד עם הבמאי ג'ון בורמן והשחקן פיטר או'טול בשלב מוקדם של הקריירה שלהם. בבריסטול הוא התפרסם יותר בשל מאמציו המאולצים לכתוב הומור ובגדיו הבלתי אופנתיים יותר מאשר בגין כתיבתו.
בהגיע שנת 1960 השלים את המחזה הראשון שלו, "ללכת על המים" (A Walk on the Water), שאחר כך נארז מחדש כמחזה "היכנס כאדם חופשי" (Enter a Free Man) משנת 1968. סטופארד ציין שעבודה זו הושפעה רבות מהמחזה "דובדבן בפריחה" של רוברט בולט (Robert Bolt) ומ"מותו של סוכן" של ארתור מילר. בתוך שבוע לאחר ששלח את "ללכת על המים" לסוכן, קיבל סטופארד את הגרסה שלו ל"מברקים בנוסח הוליוודי המשנים את חייהם של אמנים צעירים הנאבקים להתפרסם". הזכויות על המחזה הראשון שלו נמכרו והוא הוצג מאוחר בהמבורג וב-1963 שודר בטלוויזיה הבריטית העצמאית.
מספטמבר 1962 ועד אפריל 1963 עבד סטופארד כמבקר תיאטרון עבור המגזין "סין" (Scene), כשהוא כותב ביקורות על מחזות ומפרסם ראיונות בשמו ותחת שם העט ויליאם בּוּט (שנלקח מדמות העיתונאי החוקר, גיבור הרומן "סקוּפ" של איוולין וו). בשנת 1964 קבל סטופארד מלגה מקרן פורד שאפשרה לו לשהות חמישה חודשים באחוזה בברלין, שם כתב מחזה בן מערכה אחת שכותרתו "רוזנקרנץ וגילדנשטרן פוגשים את המלך ליר" שאחר כך התפתח למחזה זוכה פרס טוני "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים". בשנים שאחר כך כתב סטופארד תסכיתים לרדיו ומחזות לטלוויזיה ולתיאטרון, כולל "ל היא לבנה בין השאר" ("M" is for Moon Among Other Things) (1964), "שלום נפרד" (A Separate Peace) (1966) ו"אם את שמחה אהיה גלוי לב" (If You're Glad I'll Be Frank) (1966). הצלחת הצגת הבכורה של "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" בתיאטרון אולד ויק בלונדון ב-1967 הפכה את סטופארד למחזאי ידוע בין לילה.
בעשור שאחר כך כתב סטופארד מחזות ובנוסף תרגם מחזות שונים לאנגלית, כולל עבודות של סלבומיר מרוז'ק (Slawomir Mrożek), יוהאן נסטרוי (Johann Nestroy), ארתור שניצלר וואצלב האוול. בתקופה זו החל להיות מושפע מעבודותיהם של מחזאי האבסורד הפולנים והצ'כים.
המונח "סטופארדי" מתייחס לעבודות שבהן המחבר עושה שימוש במשפטים שנונים כדי ליצור קומדיה ובה בעת דן ברעיונות פילוסופיים.
פעילות למען זכויות האדם.
בעבודותיו הראשונות נמנע סטופארד מנושאים בעלי גוון פוליטי או חברתי, ופעם אפילו הצהיר: "אני חייב להפסיק לפגום במחזותיי באמצעות ניחוח קל של יישום חברתי. הם חייבים להיות לחלוטין מעל לכל חשד של שימושיות." עם זאת, ב-1977 החל סטופארד להיות מודאג מנושאים של זכויות האדם, בייחוד במצבם של מתנגדים למשטר במרכז אירופה ובמזרח אירופה. בפברואר 1977 הוא ביקר בברית המועצות ובכמה ארצות מזרח אירופיות יחד עם חבר בארגון אמנסטי אינטרנשיונל. ביוני של אותה שנה פגש את הסופר הרוסי הגולה ולדימיר בוקובסקי בלונדון ונסע לצ'כוסלובקיה (אז תחת שלטון קומוניסטי), שם פגש את המחזאי והנשיא לעתיד, ואצלב האוול, שהיה מתנגד למשטר. סטופארד החל להיות מעורב בביטאונים כדוגמת "אינדקס על צנזורה" (Index on Censorship – מגזין ששם דגש על צנזורה בעולם ומפרסם עבודות של מחברים שעבודותיהם צונזרו), וארגונים כדוגמת "אמנסטי אינטרנשיונל" ו"הוועדה כנגד שימוש לרעה בפסיכיאטריה", וכתב מספר מאמרים ומכתבים לעיתונים בהקשר לזכויות האדם. הוא היה גם גורם מרכזי בתרגום עבודותיו של האוול לאנגלית.
"פרס סטופארד" נוצר ב-1983 (בסטוקהולם תחת הקרן של אמנה 77 - ארגון צ'כי של מתנגדים למשטר) והוענק למחברים ממוצא צ'כי. באוגוסט 2005 ביקר סטופארד במינסק על מנת להעביר סמינר במחזאות וללמוד ממקור ראשון על הבעיות הפוליטיות ומצב זכויות האדם בבלארוס.
הלהט של סטופארד בתמיכה בזכויות האדם השפיע על כמה מעבודותיו. הוא כתב את "כל ילד טוב ראוי לחסד" (Every Good Boy Deserves Favour) (1977) בהתבסס על בקשה של המנצח אנדרה פרווין; ההשראה למחזה באה ממפגש עם גולה רוסי. במחזות "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) (1979) ו"תרבוע העיגול" (Squaring the Circle) (1984) הוא תקף את המשטרים המדכאים של מזרח אירופה.
במאמר משנת 2007 סטופארד סיווג את עצמו כ"ליברטריאן מצטנע".
יצירותיו.
תיאטרון.
מחזותיו של סטופארד עוסקים בנושאים פילוסופיים תוך תצוגת שנינות מילולית והומור חזותי. המורכבות הלשונית של יצירותיו יחד עם השימוש בלשון נופל על לשון, בדיחות, רמיזות, ומשחקי מילים אחרים היא מאפיין עיקרי של עבודתו. ברבים ממחזותיו העלילה מתרחשת במהלך כמה תקופות.
רדיו, סרטים וטלוויזיה.
בשנותיו הראשונות כמחזאי כתב סטופארד בצורה נרחבת תסכיתים לרדיו של ה-BBC. במקרים רבים נכלל בהם מגע של סוריאליזם. עבודותיו המקוריות לרדיו הן:
סטופארד גם עיבד רבים ממחזותיו לתסכיתים עבור הרדיו.
במחזה הטלוויזיה שלו "עבירה מקצועית" (משחק מילים כשהכוונה גם לעבירה במשחק הכדורגל) – פרופסור אנגלי לפילוסופיה מגיע לפראג, רשמית על מנת לדבר בכנס, ובאופן בלתי רשמי, על מנת לצפות במשחק בינלאומי בכדורגל בין נבחרות אנגליה וצ'כוסלובקיה. הוא פוגש באחד תלמידיו לשעבר ומשתכנע להבריח לחוץ לארץ את התיזה שלו, המכילה חומר המתנגד למשטר.
הוא גם עיבד רבים ממחזותיו לקולנוע ולטלוויזיה, הידוע ביניהם העיבוד ל"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" ב-1990. טום סטופארד כתב הרבה לקולנוע ולטלוויזיה. כמה מתסריטיו ועיבודיו הידועים ביותר כוללים את:
סטופארד סייע לג'ורג' לוקאס בליטוש חלק מהדיאלוגים בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" והיה למעשה אחראי לכמעט כל שורה בדיאלוג שבסרט. קיימת שמועה כי סטופארד עבד גם על "", אם כי לא קיבל קרדיט על תפקידו זה. הוא עבד בתפקיד דומה יחד עם טים ברטון על סרטו "סליפי הולו".
ספרות.
סטופארד כתב רומן אחד ,"לורד מלקוויסט ומר מון" (1966). הסיפור מתרחש בלונדון של ימינו ובין הדמויות מופיעים לא רק דמות המטורזנת בת המאה ה-18 של מלקוויסט ומון שהוא בן דמותו חסרת האונים של ג'יימס בוסוול, אלא גם כמה בוקרים עם כדורים חיים באקדחיהם, אריה (שהוגלה ממלון ריץ) ואירי רכוב על חמור המתיימר להיות ישו שקם לתחייה.
חייו הפרטיים.
סטופארד התחתן שלוש פעמים. בין השנים 1965–1972 היה נשוי לג'וזי אינגל (Josie Ingle), אחות במקצועה. בשנים 1972–1992 היה נשוי למרים סטופארד (לשעבר שטרן ואחר כך מרים מור-רובינזון), רופאת ילדים ומחברת ספרי הדרכה פופולריים על לידה וטיפול בתינוקות, שאותה עזב על מנת לחיות עם השחקנית פליסיטי קנדל (שממנה נפרד אחר כך). ב-2014 נישא סטופארד לסברינה גינס (Sabrina Guinness). לסטופארד יש שני בנים מכל אחד משני נישואיו הראשונים, כולל השחקן אד סטופארד וּויל סטופארד, הנשוי לכנרת לינזי סטופארד.
הפקות בישראל.
מחזות של סטופארד שהופקו בישראל בעברית:
אנפה אפורה
אֲנָפָה אֲפוֹרָה (שם מדעי: "Ardea cinerea") היא עוף מים ממשפחת האנפתיים. עוף חברותי החי בלהקות גדולות ליד מקורות מים מתוקים.
תפוצה.
האנפה האפורה היא עוף בעל אזור תפוצה נרחב מאוד. היא חיה בבריטניה ובסקנדינביה ובכל רחבי אירופה דרך ארצות המזרח ועד דרום-מזרח אסיה.
היא חיה במקומות שונים בזכות התכונה שלה להתקיים בתנאי אקלים מגוונים, מהקוטב הצפוני (בריטניה וסקנדינביה) ועד ליערות גשם טרופיים (אינדונזיה ודרום-מזרח אסיה).
להקות האנפה האפורה אשר חיות במערב אירופה, הן להקות יציבות. אך הלהקות בשאר חלקי אירופה נודדות דרומה בחורף. האנפה האפורה חורפת בחלקים הטרופיים של אפריקה ובארצות הים התיכון.
בישראל האנפה האפורה היא חולפת וחורפת. בסתיו חולפות הלהקות מעל מישור החוף והחופים הצפוניים של חצי האי סיני. באביב, כשהן חוזרות צפונה, הן חולפות דרך הערבה.
מאפיינים פיזיים.