למרות שהחמיץ 32 משחקים מעונתו הרביעית בפילדלפיה, בפלייאוף היה סנואו שחקן מפתח בקבוצתו. הוא עזר לה להעפיל לגמר ה-NBA, שם הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס. במשך העונה ההבאה אמר קובי בראיינט, שחקן הלייקרס, שאף אחד בליגה לא שמר עליו טוב יותר מאשר סנואו.
בעונתו ההבאה סנואו השיג לראשונה בקריירה ממוצע נקודות הגבוה מ-10, כשקלע 12.1 נקודות בממוצע. בעונת הציג סנואו את עונתו הטובה ביותר בקריירה, כשהשיג שיאי קריירה בנקודות בממוצע (12.9), בריבאונדים בממוצע (3.7), בדקות בממוצע (37.9), באחוזים מהשדה (45.2%) ובאחוזים מקו העונשין (85.8%). אחוזי העונשין הטובים של סנואו היו מפתיעים, מפני שבעונותיו הראשונות ב-NBA ובמכללה היה סנואו קלעי עונשין חלש למדי, והאחוזים שלו עמדו על 52.1%.
בכל תקופתו בפילדלפיה הוכר סנואו בעיקר בגלל היכולות ההגנתיות הגבוהות שלו, שם הוא השלים את הקו האחורי ביחד עם אלן אייברסון, שהצד ההתקפי הוא הצד החזק שלו.
ב-20 ביולי 2004 הועבר סנואו בטרייד לקליבלנד קאבלירס בתמורה לקווין אולי ולקדריק בראון. במשך כל העונה הראשונה שלו בקאבס פיספס סנואו רק משחק אחד, נגד בוסטון סלטיקס עקב השעיה לאחר שהתעמת עם מאמנו. בעונה זו ירדו ממוצעיו של סנואו בצורה משמעותית, כשהוא קלע 4.0 נקודות והוסיף 3.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
שיא הנקודות שלו למשחק אחד בעונה זו היה 16, והוא השיג אותו ב-22 בינואר 2005 במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. שיא האסיסטים שלו לעונה זו (שהוא גם השיא שלו בכל תקופתו בקליבלנד) הוא 13, ואותו הוא השיג ב-19 באפריל 2005.
בעונתו השנייה בקאבס לא פיספס סנואו אפילו משחק אחד. הוא קלע ממוצעי שיא בקאבלירס של 4.8 נקודות עם 4.2 אסיסטים. בפלייאוף של אותה עונה העלה סנואו את ממוצע הנקודות שלו ל-6.6, והשיא שלו בנקודות למשחק אחד היה 18, במשחק החמישי בסדרה נגד וושינגטון ויזארדס.
בעונתו השלישית בקאבס שוב לא פיספס סנואו אף משחק. ממוצעיו עמדו על 4.3 נקודות עם 4.0 אסיסטים למשחק. בפלייאוף של עונה זו הקאבס הגיעו לגמר ושם הפסידו לסן אנטוניו ספרס. סנואו שיחק ב-19 משחקים מתוך ה-20 של קבוצתו וממוצעיו עמדו על 1.7 נקודות עם 1.5 אסיסטים.
בעונת 2007/2008, העונה ה-13 של סנואו ב-NBA הוא שיחק ב-22 משחקים בלבד. הוא השיג את ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בקריירה שלו, 1.0 למשחק והוסיף 1.9 אסיסטים בממוצע. בעונה זו היה סנואו הקפטן של קליבלנד ביחד עם לברון ג'יימס.
ב-11 במרץ 2008 נפצע סנואו בברכו השמאלית, וניבאו שהוא יחזור לפעולה אחרי החלמה של ארבעה עד שישה שבועות. בפועל סנואו לא שיחק יותר בקאבס בעונה זו. למרות שסנואו לא יכול היה לשחק, הוא שימש כעוזר מאמן בקאבלירס. זה היה סידור לא רשמי כיוון שסנואו היה עדיין רשום כשחקן בקאבס. אחר כך נודע שסנואו לא יוכל לשחק גם בעונת בגלל בעיות כרוניות שנובעות מהפציעה הקודמת. לאחר מכן הודיע סנואו על פרישתו ממשחק פעיל. סנואו שוחרר רשמית מהקאבס רק בשנת 2009.
בכל הקריירה שלו הגיע סנואו לגמר ה-NBA שלוש פעמים, ובשלוש קבוצות שונות. ב-1996 עם סיאטל סופרסוניקס, ב-2001 עם פילדלפיה 76' וב-2007 עם קליבלנד קאבלירס. הוא הפסיד בשלוש הפעמים האלו (לשיקגו בולס, ללוס אנג'לס לייקרס ולסן אנטוניו ספרס בהתאמה).
חייו האישיים.
סנואו הוא האח הצעיר של פרסי סנואו, שחקן פוטבול ששיחק גם הוא באוניברסיטת המדינה של מישיגן (בקבוצת הפוטבול שלה). אחיו שיחק בקבוצות הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס ובשיקגו ברס מליגת ה-NFL. סנואו זכה בפרס ג'יי. וולטר קנדי על השירות הטוב והמסור ביותר לקהילה ב-NBA בשנת 2005, ובפרס השחקן בעל ההתנהגות הספורטיבית ביותר ב-NBA בשנת 2000.
כרגע סנואו עובד כפרשן בערוץ NBA TV.
המודל הגרמני של רעיון שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות
טומאת נבילות
עמי הארצות
תיבת ההפתעות
תיבת ההפתעות הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים אשר שודרה בערוץ הילדים בין השנים 1991–1993.
מיכל ינאי הנחתה את התוכנית שהייתה מיועדת לגיל הרך. התוכנית שודרה בין השעות 13:30 ל-14:30 מדי יום.
במסגרת התוכנית הגישה ינאי מספר פינות - בהן פינת לימוד קסמים, פינת לימוד אותיות, הקראת מכתבים של הצופים ועוד. ינאי אף גילמה מספר דמויות.
בקיץ 1992 הצטרף אל ינאי למשך הקיץ הפיל "אפילו" (בדיבובו של מיכאל וייגל). בשנת 1993 עזבה מיכל ינאי את התיבה ועברה ל"גינת ההפתעות".
רחל הוכמן
רחל הוכמן (נולדה ב-10 בספטמבר 1944) היא מורה לפיתוח קול, ממייסדי ההדרכה הקולית בישראל ומפתחת שיטת 'השירה הטבעית' (Natura Canto).
חייה.
נולדה בקיבוץ מעברות, הוכמן היא בתו של המלחין הקלאסי נסים נסימוב. בוגרת האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב במגמת ביצוע והוראת פיתוח קול. במלחמת יום הכיפורים נהרג בעלה יצחק הוכמן (הוכלה), מורה לחינוך גופני.
בנם הוא השחקן אורי הוכמן ובתם מיכל הוכמן שחקנית תיאטרון וקולנוע.
קריירה.
הוכמן לימדה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, בסמינר הקיבוצים ובאקדמיה למוזיקה בירושלים. היא משמשת זה שנים רבות כמדריכה קולית בהפקות רבות בכל התיאטראות בישראל ומלמדת פיתוח קול שחקנים וזמרי פופ. הוכמן שימשה כמדריכה קולית בהפקות מוזיקליות עם מוזיקאים בינלאומיים כמו קרלוס מירנדה ושימשה כמדריכה הקולית של הלהקות הצבאיות ושל תיאטרון צה"ל. הדריכה את המקהלה הקאמרית של תל אביב בניצוחו של מיכאל שני. בין עבודותיה בתיאטרון הרפרטוארי בארץ: 'הילד חולם' ו'כריתת ראש' מאת חנוך לוין ובבימויו, 'המצליחים' מאת עלי מוהר ויוני רכטר בתיאטרון החאן, הנפש הטובה מסצ'ואן ומעגל הגיר הקווקזי בתיאטרון הקאמרי ועוד. הוכמן הכשירה דור של מורים לפיתוח קול העושים שימוש בשיטתה, ממובילי ההדרכה הקולית בישראל, כמו דלית כהנא, יסמין גמליאל ויניב ברוך.מאיה אבידן. נעמה לוי. שיר ביטון. נועה רדלמן. היא בעלת טור קבוע בביטאון 'מילה' של המרכז הישראלי למקהלות וחבורות זמר.בין תלמידה:יהורם גאון.גלי עטרי.נורית גלרון.יהודית רביץ.עופרה חזה.מירי מסיקה.קרן פלס.יובל דיין.הראל סקעת.רן דנקר.שירי מימון. נינט.ציפי שביט.מוקי.חנן בן ארי.עמרי גליקמן.מרינה מקסימיליאן.אניה בוקשטיין.מאיה דגן.יהודה פוליקר.יסמין לוי.ועוד רבים בהפקות תיאטרון ומחזות זמר
השירה הטבעית.
בשיטתה של הוכמן מודרכים התלמידים להפיק את קולם ולגרום לתהודתו בצורה טבעית, בדומה לקול אותנטי שמקורו למשל בצעקה, צחוק או בכי. הטכניקה העיקרית הנלמדת תחת הדרכתה היא 'לכוון את הצליל לאף' ולהדגיש שם את תהודתו. הגוון האפי (מלשון אף) של קול המואזין כשהוא קורא למאמינים לתפילה הוא הבסיס לשיטת הלימוד. הוכמן מרבה להסתייע בדימויים מילוליים המדגישים את התחושה שבהפקת הצליל, דימויים המסייעים לתלמידיה לתפוס מושגים מוזיקליים מופשטים שקשה להפנימם ללא התנסות אישית ישירה.
על אף שהשכלתה האקדמית של הוכמן היא קלאסית, מתמקדת שיטתה בביצוע מוזיקלי של חומרים מגוונים. טכניקת השירה הטבעית שהיא מלמדת משרתת רפרטואר רחב הכולל פופ, רוק, מוזיקה אתנית, תיאטרון, מחזות זמר ועוד. גישתה מתעלת את טכניקת הלימוד לשירות האמירה ודרישות הרפרטואר וככזו היא פרקטית ומכוונת-ביצוע. הוכמן מרבה להדגיש כי אין בפיתוח הקול כדי לפגוע ביצירתיות של הזמר וכי מטרתה איננה לשנות את הקול של הזמר אלא להעניק לו כלים מעשירים תוך שמירה על הסגנון הטבעי ועל הצבע הקולי הייחודי שלו.
ג'ורג'יה (סרט)
ג'ורג'יה (באנגלית: Four Friends) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה, שיצא לאקרנים בשנת 1981. הסרט בוים על ידי ארתור פן ומבוסס על האוטוביוגרפיה של התסריטאי סטיב טשיך. הסרט פותח צוהר לשנות ה-60 של המאה העשרים ואל הטראומה האמריקנית בעקבות מלחמת וייטנאם, לצד נושאים כגון זכויות האדם, הפוליטיקה של המגדר, ותרבות הסמים. כל זאת דרך סיפורו של נער ממוצא יוגוסלבי הגדל באינדיאנה.
תקציר העלילה.
הסרט מתאר ארבעה צעירים בני המעמד הבינוני-הנמוך בעיירה תעשייתית קטנה בצפון ארצות הברית. הסרט מתחיל עם סיום לימודיהם בתיכון בשנת 1961 כשהם פונים כל אחד לדרכו. הם נפגשים שנית בסוף העשור הסוער של שנות השישים ותחילת שנות השבעים. זהו סרט חניכה ובה בעת גם סיפור "התפכחותה" של ארצות הברית באותן שנים סוערות.
מוריס הילמן
מוריס הילמן (אנגלית: Maurice Hilleman; 30 באוגוסט 1919 - 11 באפריל 2005) היה מיקרוביולוג אמריקאי שפיתח ארבעים חיסונים, יותר מכל מדען אחר. שמונה מתוך ארבע-עשר החיסונים המומלצים כיום הומצאו על ידו: חצבת, חזרת, הפטיטיס A, הפטיטיס B, אבעבועות רוח, דלקת קרום המוח, דלקת ריאות וחיידק ה-"Haemophilus influenzae".
קורות חיים.
נעוריו והשכלתו.
הילמן נולד בחווה ליד העיר מיילס סיטי שבמונטנה. בגלל מחסור בכסף הוא כמעט ולא הלך לאוניברסיטה, אך אחיו התערב והוא התקבל עם מלגה לאוניברסיטת מונטנה, שם סיים את לימודיו ראשון במחזורו. ב-1941 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת שיקגו. בעבודתו הוא הראה כי מחלת הכלמידיה נגרמת מבקטריה לא רגילה הגדלה בתוך תאים ולא מווירוס, כפי שחשבו לפניו.
קריירה.
בזמן מלחמת העולם השנייה פיתח חיסון נגד קדחת המוח היפנית, שאיימה על חיילי ארצות הברית שלחמו בחזית האוקיינוס השקט מול יפן. בין 1948 ל-1958 היה ראש המחלקה למחלות בדרכי הנשימה בבית ספר הרפואי הצבאי (היום מכון וולטר ריד למחקר). בתקופה זו גילה את השינויים הגנטיים שמתרחשים בנגיף השפעת כאשר הוא עובר מוטציה. גילוי זה עזר לו לנבא שהתפרצות השפעת ב-1957 בהונג קונג עלולה להפוך למגפה עולמית. בעקבות הערכתו, הוכנו והופצו ארבעים מיליון חיסונים.
ב-1957 הצטרף למרק, שם פיתח את רוב החיסונים שלו.