בשנת 2000 נערך אף מיזוג בין וואי קולג' - בית הספר לחקלאות של אוניברסיטת לונדון, הפועל במחוז קנט - לבין האימפריאל קולג'. באותה עת נטען כי מניעיו של האימפריאל קולג' למיזוג היו קבלת שליטה על קרקעות שהיו ברשות בית הספר לחקלאות, אשר היה בקשיים כלכליים אותה עת. בחודש דצמבר 2005 הכריז האימפריאל קולג' על הקמת פארק מדעים בקמפוס וואי. תוכנית זו ננטשה לאחר כשנה לאור התנגדות תושבים מקומיים מן ההשפעות הסביבתיות של בניית מרכז המחקר. החל מחודש ספטמבר 2007 החל וואי קולג' להיות מנוהל על ידי אוניברסיטת קנט בשיתוף פעולה עם אימפריאל קולג' ובוגריו יקבלו תאריהם מאוניברסיטה זו.
בשנת 1995 נחנכה באימפריאל קולג' הוצאה לאור אקדמית עצמאית: Imperial College Press. בשנת 2002 שונה המבנה המינהלי של האימפריאל קולג' עם ביטולם של הקולג'ים המרכיבים את המוסד.
בשנת 2003 קיבל האימפריאל קולג' ממועצת היועצים המלכותית (Privy Council) את סמכות להעניק תארים. סמכות זו עמדה בסתירה לכפיפות המינהלית של המוסד לאוניברסיטת לונדון וב-9 בדצמבר 2005 הכריז האימפריאל קולג' כי פתח במגעים עם אוניברסיטת לונדון להפרדת שני המוסדות. המוסד זכה רשמית בעצמאותו בחודש יולי 2007. לסטודנטים אשר היו כבר במהלך לימודיהם בעת הפרדת המוסדות ניתנה הבחירה לקבל את תאריהם מאחת משתי האוניברסיטאות.
הקמפוס.
עיקר פעילות הלימוד והמחקר באימפריאל קולג' מתקיימים בקמפוס המרכזי בדרום קנזינגטון שבלונדון, אזור בעל ריכוז גבוה של מוסדות תרבות והוראה: המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון המדע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, הקולג' המלכותי למוזיקה, הקולג' המלכותי לאמנות, אלברט הול. כל אלה נמצאים במרחק קצר מן הקמפוס. לאימפריאל קולג' שני קמפוסים נוספים, האחד בסילווד פארק במחוז ברקשייר והשני בוואי שבמחוז קנט. האימפריאל קולג' מנהל פעילות הוראה במספר רב של בתי חולים במטרופולין של לונדון.
בשנות ה-60 הורחב הקמפוס המרכזי כדי שיכלול אף את אתר המכון האימפריאלי (Imperial Institute) אשר ממנו נותר היום רק מבנה מגדל המלכה בגובה 87 מטר.
בתחילת המאה ה-21 נמצא הקמפוס בתנופת בנייה וחידוש מבנים, בין השאר נבנה בית הספר לעסקים, מרכז ספורט ומעונות סטודנטים.
מדיניות קבלה ללימודים.
האימפריאל קולג' נוקט במדיניות בררנית של קבלת תלמידים ללימודי תואר. על פי נתוני המוסד בין השנים 1999–2007 שיעור הקבלה הכללי ללימודים בתוכניות התואר במוסד היה מתחת ל-20%. בשנת 2007 היחס בין מספר הבקשות להתקבל ללימודים לתואר ראשון לבין הסטודנטים שהתקבלו בפועל היה 1:6.5. שיעור הקבלה לתוכניות לימודים לתארים מתקדמים בשנת 2007 היה 20%.
מבנה אקדמי.
האימפריאל קולג' מציע לתלמידיו תוכניות לימודים ברמת תואר ראשון ותארים מתקדמים. פעילות ההוראה והמחקר מאורגנת בשלוש פקולטות: , ו. בנוסף לשלוש הפקולטות קיים וכן מחלקה למדעי הרוח. אולם, מטרתה העיקרית של המחלקה למדעי הרוח היא קיום הוראה בקורסי בחירה וקורסים בשפות זרות לתלמידי הפקולטות. האוניברסיטה מעודדת את תלמידי המדעים ללמוד קורסי בחירה בתחום מדעי הרוח, במגוון רחב של נושאים: פילוסופיה, אתיקה במדע וטכנולוגיה, היסטוריה, ספרות מודרנית ותיאטרון, אמנות המאה ה-20, לימודי קולנוע, ועוד. קיימים אף קורסים ללימוד מגוון גדול של שפות זרות, ביניהם: צרפתית, גרמנית, איטלקית, יפנית, רוסית, ספרדית, ערבית, הולנדית, סינית מנדרינית, ואורדו. המחלקה למדעי הרוח אף מנהלת תוכנית לתואר בתרגום מדעי.
בשנת הלימודים 2007–2008 למדו באימפריאל קולג' 12,319 תלמידים, מהם 8,419 תלמידים לתואר ראשון ויתרתם לתארים מתקדמים. למעלה משליש מתלמידי האימפריאל קולג' אינם בריטים, רבים מהם אף אינם מארצות האיחוד האירופי. בשנת הלימודים 2007–2008 29% מכלל תלמידי המוסד באו ממדינות שאינן חברות באיחוד האירופי. עשר המדינות מהן מגיע המספר הגדול ביותר של תלמידים זרים, נכון לשנת הלימודים 2007–2008, הן: סין, סינגפור, ניגריה, מלזיה, איטליה, הודו, יוון, גרמניה, צרפת וקפריסין.
תלמידות היוו רק 36.5% מכלל ציבור הסטודנטים בשנת הלימודים 2007–2008 ובחלק מתוכניות הלימוד בהנדסה מספר התלמידות קטן מאוד.
דירוג אקדמי.
האוניברסיטה נחשבת לאחת הטובות בעולם, ומדורגת בעקביות בין המוסדות המובילים בבריטניה ובעולם. דירוגים לשנת 2021:
מחקר.
הכנסות האימפריאל קולג' ממענקי מחקר וחוזי מחקר הן בין הגבוהות ביותר בבריטניה, בשנת הלימודים 2006–2007 הכניס המוסד למעלה מ-230 מיליון ליש"ט במענקים ובחוזי מחקר.
בהערכת רמת המחקר של חברי הסגל של האימפריאל קולג' שנערכה בדצמבר 2001 השיגו 75% מן הסגל את הציון 5, יותר מכל אוניברסיטה אחרת בבריטניה. בדרוג הכללי של רמת המחקר של הסגל דורג האימפריאל קולג' במקום השני בבריטניה עם ציון של 6.68 מתוך 7.
בבעלות האימפריאל קולג' חברה ליישומים מסחריים של פיתוחים טכנולוגיים בשם Imperial Innovations. האימפריאל קולג' מעודד את סגל המחקר למסחר את פירות המחקר.
לנדשטול
לנדשטול (בגרמנית: Landstuhl, נהגה לָנדשְטוּל) היא רשות מקומית קטנה במחוז קייזרסלאוטרן במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה אשר מונה כ-9,000 נפש.
בסמוך ללנדשטול נמצאים בית החולים הצבאי האמריקאי לנדשטול ובסיס חיל האוויר האמריקאי רמשטיין.
סיטוס אינברסוס
סיטוס אינברסוס (בלטינית: Situs inversus, לפי מילון מונחי האקדמיה ללשון העברית: חִלְּפוּת אֵיבָרִים) היא הפרעה מולדת שבה האיברים הפנימיים בגוף נמצאים בסדר הפוך מהמיקום הרגיל שלהם. הסדר הרגיל של האיברים שאיתו נולדים רוב בני האדם נקרא בשפה מדעית "Situs solitus". שכיחות התופעה היא פחות מאדם אחד ל-10,000. ההפרעה אינה גורמת בדרך כלל לסיבוכים רפואיים כלשהם.
השפעה על האנטומיה.
ההפרעה משפיעה על כל האיברים בתוך בית החזה והבטן. ברוב המקרים האיברים ממוקמים באופן הפוך במישור הסגיטלי (החיצי) של גוף האדם (מישור דמיוני החוצה את גוף האדם לשניים). הלב ממוקם בצד ימין של בית החזה, הקיבה והטחול נמצאים בצד ימין של הבטן, ובעוד שהכבד וכיס המרה נמצאים בצד שמאל. הריאה השמאלית מחולקת לשלוש אונות והריאה הימנית מחולקת לשתי אונות (בניגוד למצב הרגיל). כלי הדם, העצבים, נימי הלימפה והמעיים הפוכים אף הם.
משמעויות נוספות.
סיטוס אינברסוס היא לרוב הפרעה תורשתית רצסיבית, אולם היא יכולה לעבור באופן רצסיבי בתאחיזה לכרומוזום X או להיווצר אצל תאומי ראי.
לרוב אנשים בעלי סיטוס אינברסוס יכולים לחיות חיים שגרתיים ובריאים, ללא סיבוכים רפואיים עקב מצבם הייחודי. אולם, אצל 5 עד 10 אחוזים מבעלי ההפרעה, מתלווה אל סיטוס אינברסוס גם מום לב מולד.
אביוגנסיס
יוממיות
וואן צ'אי
וואיפאהו
ווליד חאג'-יחיא
ווס בראון
מר ורטיגו
מר ורטיגו (אנגלית: Mr. Vertigo) הוא ספר מאת פול אוסטר שיצא לאור לראשונה בשנת 1994.
ספר זה מספר את סיפורו של ילד מסנט לואיס, וולט (שלאחר מכן נקרא "וולט נער-הפלא"), שנפגש עם איש מסתורי בשם "מאסטר יהודי", אשר לימד אותו לעוף – פשוטו כמשמעו. לאחר שמאסטר יהודי לימד אותו לעוף, הוא ווולט נוסעים ברחבי ארצות הברית להופעות בהן וולט מרחף באוויר ומבצע פעלולים – כגון טיפוס על סולמות וחבלים דמיוניים, הליכה על מדרגות דמיוניות, וכו'.
תקציר הספר.
העלילה מתרחשת במאה ה-20 בארצות הברית, ומתארת את חייו של גיבור הספר – וולט (או בשמו המלא: וולטר קליבורן רולי) מרגע בו נפגש עם מאסטר יהודי (בגיל 9), עד לרגע שבו הוא עצמו כותב ספר זה (בגיל 77).
וולט הוא ילד עני ויתום הגר בסנט לואיס אצל דודתו ודודו, המתנהגים אליו באכזריות ומכים אותו לעיתים קרובות.
מאסטר יהודי אימץ אותו כשהיה בן תשע, מקבץ נדבות ברחובות סנט לואיס, ואימן אותו 3 שנים עד שהציג אותו בפני העולם כ"וולט נער-הפלא".
מאסטר יהודי מתייחס אליו כאל חסר ערך במשך זמן רב, גישה שלדעת המאסטר, היא חלק בלתי נפרד מתהליך הלימוד. המאסטר הרבה לדבר לוולט באופן משפיל, לדוגמה: "אתה לא יותר טוב מחיה", "חתיכת אפס אנושי", "אתה לא יודע כלום, כי אתה בעצמך לא-כלום".
וולט רגיל לרחוב, לשיכורים שבאים ומדברים איתו כל הזמן, ולכל המשוגעים והעבריינים המסתובבים ברחובות סנט לואיס. לכן הוא תמיד חושב שהמאסטר נגדו, ורוצה רק להזיק לו ולפגוע בו. לאחר ה"הכשרה" שלו, הוא הפך לאדם שונה לחלוטין.
וולט עובר לגור בביתו של המאסטר, יחד עם איסופוס ואמא סו. שם הוא עובר את התקופה הכי איומה ומלאה כאב בחייו. הוא עובר את 33 השלבים בדרך אל התעופה.
לאחר כשנתיים, הוא מצליח לרחף לגובה של 15 ס"מ. לאחר מכן הוא עובד על טכניקות חדשות: לנסוק לגובה הרבה יותר גבוה (כ-5 מטרים), לנוע באוויר, לטפס על סולמות, חבלים ומדרגות דמיוניים וכו'.
הוא ומאסטר יהודי נוסעים לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, ולאחר כחצי-שנה, התקופה הטובה ביותר בחייו של וולט, דודו סלים נכנס לחייו, ולאחר מכן העלילה משתנית מקצה לקצה.
חייו של וולט הופכים למפותלים ומלאי עליות ומורדות, הכוללות ירידה אל תהום של ייאוש ועוני וחיי אושר ונהנתנות. בין היתר, הוא נכנס לעסקי המאפיה, לצבא ועוד.
השראה.
מבקר הספרות מיכאל הנדלזלץ סבור שדמותו של ההולך-על-חבל פיליפ פטי, שאוסטר כתב הקדמה נלהבת לספרו האוטוביוגרפי, היוותה השראה לדמות גיבור "מר ורטיגו".
עיבודים.
הספר עובד למחזה על ידי יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין, שגם ביים את ההצגה בתיאטרון גשר.
בתרבות הפופולרית.
עלילת הספר שימשה השראה לכתיבת השיר "מאסטר יהודי" של להקת המטאל הישראלית קין והבל 90210.
בריטניקה לנוער