בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקשר בין מחשבים לאמנות רדיקלית החל להתחזק. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 התקשורת הסתמכה בעיקר על הדפסה ומודלים של שידור אנלוגי, כמו הטלוויזיה והרדיו. בעשרים וחמש השנים האחרונות ראינו את השינוי המהיר לכיוון מדיה אשר מבוססת על שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות, כמו האינטרנט ומשחקי מחשב. עם זאת, דוגמאות אלה הן רק ייצוג קטן של המדיה החדשה. השימוש במחשבים דיגיטליים הפך את המדיה הישנה למדיה חדשה כגון: טלוויזיה דיגיטלית ופרסומים באינטרנט. אפילו כלי התקשורת המסורתיים כמו העיתונות המודפסת השתנו באמצעות יישומים טכנולוגיים כדוגמת תוכנות עריכת תמונה ותוכנות סידור דפוס.
אנדרו ל. שאפירו (1999) טוען כי "ההופעה של טכנולוגיות דיגיטליות חדשות מסמלת שינוי פוטנציאלי רדיקלי באשר למי ששולט באינפורמציה, בחוויה ובמשאבים". כוונתו שהתפתחות המדיה מטשטשת את ההבדל בין תקשורת בין אישית לתקשורת המונית, ובין תקשורת ציבורית לפרטית.
וו. ראסל ניומן (פרופ' למדיה טכנולוגית) טוען כי המדיה החדשים:
ישנן מספר דעות חלוקות בנוגע לערכיות ולתרומה של הניו מדיה. בהקשר הפוליטי יש החוזים כי המדיה החדשה, והאינטרנט בפרט, יביא בעתיד למרחב ציבורי דמוקרטי פוסטמודרני, שבו האזרחים יוכלו להשתתף בדיונים פוליטיים ללא הבדלים היררכיים. מנגד יש הטוענים כי המעבר למדיה חדשה הביא לקומץ תאגידי תקשורת אוניברסליים אשר משיגים השפעה גלובאלית חסרת תקדים, אשר עתידה להתעצם אף יותר.
עקרונות הניו מדיה.
לב מנוביץ' בספרו The language of new media ניסה להביא 5 עקרונות שמאפיינים ניו מדיה.
לא כל יצירת ניו מדיה מצייתת לחוקים הללו, הוא טוען. אלו אינם כללים אבסולוטיים אלא נטיות כלליות של יצירות ניו מדיה.
ייצוג ספרתי.
כל מוצרי הניו מדיה, בין אם נוצרו על ידי מחשב או שעברו המרה מחומר גלם אנלוגי, מיוצגים בייצוג ספרתי. מכאן שגם אפשר לעבד ולשנות אותם באמצעות תוכנת מחשב.
מודולריות.
משום שכל האלמנטים ביצירת ניו מדיה מאוחסנים בנפרד ובאופן עצמאי, ניתן לבצע בכל אחד מהם שינויים בנפרד ללא לשנות את היצירה הכללית.
אוטומציה.
כתוצאה משני העקרונות הראשונים, ניתן לבצע אוטומציה בתהליכים השונים של היצירה:
השתנות.
כתוצאה משני העקרונות הראשונים, יצירות הניו מדיה הן לעולם לא קבועות לנצח. האובייקטים הבודדים של היצירה חשופים כל הזמן לשינויים ולמניפולציות ולכן ניתנים לצריכה באין ספור וריאציות שונות.
בעוד מדיה ישנים נשלטת על ידי יוצר אחד שקובע מראש את היצירה ואת אופן וסדר הצריכה שלה כאשר היא משוכפלת ומופצת בעותקים זהים זה לזה, יצירת הניו מדיה היא נזילה.
קידוד מחדש.
ניו מדיה מכילה 2 שכבות: השכבה התרבותית והשכבה הממוחשבת, כאשר הן נמצאות תמיד ביחסים של השפעה הדדית זו על זו. השילוב או הקידוד מחדש של השכבות הללו יוצרת תרבות משולבת של משמעויות תרבותיות וממוחשבות. בתהליך זה קטגוריות ומושגים תרבותיים מוחלפים ברמת המשמעות או השפה במושגים חדשים הלקוחים מעולם המושגים הממוחשבים.
הניו מדיה כתקשורת המונים.
בתחילת המאה ה-21, עם עליית ה-Web 2.0 (אתרי תוכן מבוסס גולשים) הרשת החברתיות המקוונות דוגמת פייסבוק וטוויטר, שהראו יעילות גדולה בהפצת רעיונות ומסרים המונית, משמש המונח "ניו מדיה" גם להתייחסות לרשתות אלה כמדיום תקשורת המונים חדש. גופים רבים הקימו חטיבת ניו מדיה או מינו דוברים שהתמחותם ניו מדיה, ואלה משתמשים בכלים אלה (כגון בפרסום סטטוסים ותמונות בפייסבוק או ציוצים בטוויטר) כדי להעביר מסרים לקהלים נרחבים וליחצ"ן את הגוף שמטעמו הם פועלים.
היבט חשוב נוסף של הניו מדיה שהיא מאפשרת לכל אדם להיות עיתונאי או פובליציסט ולהפיץ את מסריו כך שיגיעו לקהל נרחב, החל ממאות או אלפים וכלה במיליונים. הפיכת הצילום הדיגיטלי לנגיש (כגון התקנת מצלמה דיגיטלית בכל סמארטפון) חיזקה מגמה זו.
כיום מוגדרים גם שירותי סטרימינג שונים כגון נטפליקס והולו כניו מדיה. בפרסי סאטורן, למשל, ישנה קטגוריה לסדרות ניו מדיה, המוענקות לסדרות שמופקות במיוחד עבור שירותי הסטרימינג השונים.
הארמייה ה-28 (ברית המועצות)
הארמייה ה-28 (ברוסית: 28-я армия) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתפה במערכה נגד צבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית בשנים 1941–1945.
היסטוריה.
במלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה ב-1 ביולי 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי של ארכנגלסק, וכללה עם הקמתה 2 גיסות חיל הרגלים, דיוויזיה ממוכנת, יחידות תותחנים וחיל ההנדסה. היא סופחה לכוחות החזית המערבית והשתתפה בקרבות סביב העיר סמולנסק, שם נבלמה לראשונה התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה. בראשית אוגוסט 1941 כותרה הארמייה ה-28 על ידי הגרמנים ומפקדה, לוטננט גנרל ולדימיר קאצ'אלוב, נהרג. כתוצאה מכך פורקה מפקדת הארמייה ב-10 באוגוסט.
ב-15 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השנייה כחלק מעתודת הסטאבקה והוצבה בגדה המזרחית של נהר הוולגה מצפון-מזרח למוסקבה, כדי להגן על האזור המבוצר של ירוסלבל. ב-10 באפריל 1942 הועברה הארמייה דרומה וסופחה לחזית הדרום מערבית. היא ספגה אבדות כבדות ביותר במהלך קרב חרקוב השני (12-29 במאי) ובשלב הראשון של מתקפת הקיץ הגרמנית באזור וורוניז'-וורושילובגרד. ב-17 ביולי הועברו היחידות הנותרות של הארמייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד החדשה, ובסוף החודש פורקה מפקדת הארמייה בשנית ושרידיה סופחו לארמייה ה-21.
ב-9 בספטמבר 1942 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השלישית והוצבה בערבה הקאלמיקית מדרום לסטלינגרד, תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית (ששמה שונה בסוף ספטמבר לחזית סטלינגרד). בספטמבר-אוקטובר 1942 סיכלה הארמייה ניסיונות של כוחות הציר להתקדם לכיוון שפך הוולגה, ולנתק את קו הרכבת לאסטרחן. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, 3 בריגדות חי"ר מיוחדות ובריגדת טנקים. הארמייה ה-28 לא השתתפה באופן פעיל במבצע אורנוס, אך החל מדצמבר 1942 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות בערבה הקאלמיקית ובחבל הדון, שהביאו לשחרור הערים סאלסק ורוסטוב, ונבלמו רק בקו נהר מיוס בסוף פברואר 1943.
בקיץ וסתיו 1943 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית במסגרתה שוחרר אגן דונבאס, ובחורף 1943/1944 היא נטלה חלק בשורת מתקפות (ניקופול, קירבוי-רוג, חרסון, ניקולאייב) באזור נהר הדנייפר התחתון, במסגרתן שוחרר כמעט כל שטח אוקראינה הדרומית. באביב 1944 הועברה הארמייה ה-28 צפונה וסופחה לחזית הבלרוסית הראשונה. תחת פיקוד החזית היא השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית בבלארוסיה (מבצע בגרטיון) ובהבסת קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. באמצע אוקטובר הועברה הארמייה שוב צפונה, וסופחה לחזית הבלרוסית השלישית. בחורף 1944/45 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות באזור פרוסיה המזרחית, ובמסגרתם הייתה שותפה לכיתור הכוחות הגרמניים באזור קניגסברג ולהשמדתם. לאחר נפילת קניגסברג סופחה הארמייה ה-28 לחזית האוקראינית הראשונה, ובאפריל-מאי 1945 השתתפה בקרב ברלין, ולאחר מכן במתקפה הסובייטית בצ'כוסלובקיה (6-11 במאי), במסגרתה שוחררה העיר פראג.
לאחר המלחמה.
בספטמבר 1945 עזבה הארמייה ה-28 את צ'כוסלובקיה וחזרה לתחומי ברית המועצות. היא מוקמה במחנות קבע בשטחה של בלארוס. מטה הארמייה שהה בעיר הורדנה ויחידות של הארמייה חנו בברסט ובסלונים. בשנת 1968 2 דיוויזיות מכוחות הארמייה השתתפו פלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, עברה הארמייה לכוחות המזוינים של רפובליקת בלארוס.
ידיעת ה'
עיתון 77
פיליבר ציראנאנה
פיליבר ציראנאנה (במלגשית וצרפתית Philibert Tsiranana; מבטאים "פיליבר ציראן"; 18 באוקטובר 1912 - 16 באפריל 1978) היה פוליטיקאי מלגשי, הנשיא הראשון של הרפובליקה המלגשית (כעת - מדגסקר) בין השנים 1959–1972.
ידוע כ"אבי העצמאות" ("Rain'ny Fahaleovantena") של ארצו, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית המלגשית. כונה גם "דדאבה" - "Dadabe Tsiranana" ("סבא ציראן"). מדיניותו התבססה על שילוב של השקפות סוציאליסטיות ושמרניות ועל הבטחת שלטון יציב וריכוזי.
בסוף שנות מנהיגותו נטה לשיטה אוטוריטרית, ותהליך הדמוקרטיזציה נתקע. תחת שלטונו, למרות המגבלות הרבות, הייתה מדגסקר היחידה בין המושבות הצרפתיות לשעבר באפריקה השחורה ששמרה על שיטת בחירות רב-מפלגתיות. ציראנאנה היה מורה למתמטיקה ולצרפתית בהכשרתו.
רקע משפחתי ושנות צעירותו.
לפי הביוגרפיה הרשמית שלו, פיליבר ציראנאנה נולד בשנת 1912 ביישוב אמבריקוראנו במחוז מנדריצארה באזור סופיה בצפון-מערב מדגסקר. למעשה לידתו אירעה שנתיים מוקדם יותר, בשנת 1910. הוריו, מדיומאנאנה ופיסאדוהה, היו אנשים אמידים, בעלי עדרי בקר (זבו) ונכבדים מקומיים, נוצרים קתוליים, בני האתניה צימיהטי. אתניה זו, שהתגוררה בצפון מזרח האי, קרוב לאזור שפת הים, בלטה בעבר ברתיעתה כלפי המוסד המונרכי ובדבקותה בחופש התנועה והתיישבות.
פיליבר עצמו למד בילדותו את מלאכת הבוקרים עד גיל 11, כשאחרי מות אביו, אחיו הבכור, זמניסאמבו, שלח אותו ללמוד בבית ספר יסודי באנג'מנגיראנה.
כתלמיד מצטיין, בשנת 1926 התקבל ללימודי תיכון בבית הספר האזורי באנאלאלאווה ובשנת 1930 סיים עם תעודת גמר. בהמשך נרשם למסלול להוראה בבית הספר "לה מיר דה וילר" (Le Myre de Vilers) בעיר הבירה טננריבה, שבו התחנכו בכירי החברה המלגשית.
למד הוראה וסיים עם דיפלומה של מורה לכיתות הראשונות. אחרי שלימד בבית ספר באזור הולדתו, בין השנים 1942–1945 עבר ציראנאנה השתלמויות ומבחן שאיפשרו לו ללמד כעוזר-מורה בבתי ספר אזוריים. ב-1946 קיבל מלגה ללימודים