תהליך גילויו של ויטמין A נמשך כ-130 שנה. בשנת 1816 הפיזיולוג הצרפתי פרנסואה מז'נדי ערך ניסויים באמצעות חסכים תזונתיים אצל כלבים. כלבים שאכלו למשך שבועות אחדים רק מים וסוכר או גומי ערבי או דברי מזון אחרים שלא כללו חנקן לקו בכיבים בקרנית, איבדו משקל ורבים מהם מתו (תמונה קלינית זו דמתה למה שנודע מאוחר יותר כתסמונת חוסר הוויטמין A אצל בני אדם). הוא ייחס זאת לחסך בחלבונים.
מאוחר יותר חוקרים כמו באד, ליבינגסטון, פון הובנט, ביטו, מורי, אישיהארה, גילו כי בני אדם שאכלו תזונה לקויה, שבימינו מזהים אותה כחסרת ויטמין A, נפגעו בקרנית ובראייה הלילית. בימי מלחמת העולם הראשונה חקר בלוך תוכניות תזונה שונות אצל ילדים דנים שסבלו מתזונה לקויה וגילה כי דיאטות שכללו חלב מלא, חמאה, ושמן מכבד דגי קוד כללו חומר מסיס בשומן שמונע קסרופתלמיה (xerophtalmia "יובש בעין").
בשנות ה-80 של המאה ה-19 גילה ניקולאי לונין שחומר בלתי מזוהה בחלב הוא חיוני לגדילת התינוקות. ב-1891 קארל סוצין מאוניברסיטת דורפט (כיום טארטו) הוכיח שקיים חומר לא ידוע בחלמון של הביצה שהוא חיוני לחיים. הוא שיער כי חומר זה הוא דמוי-שומן.
בשנת 1911 החוקר הגרמני וילהלם סטפ יצר מקמח וחלב בצק שכלל תערובת שהוא כינה אותה "לחם חלב". מזון זה עזר לגדילת העכברים. אחרי שבעזרת אלכוהול ואתר נמשך ממנו "לחם החלב", תוך שלושה שבועות העכברים שניזונו מהבצק מתו. אם "לחם החלב" הוצא ואחר כך נוסף מחדש למזון, העכברים שרדו באופן נורמלי. מכאן הסיק סטפ שקיים חומר מסיס בשומן שהוא חיוני לחיים. הוא הסיק כי "חומרים שומניים מסוימים הנמצאים בחלב, והנמסים באלכוהול-אתר- הם חיוניים להישרדות העכברים".
בשנת 1912 מצא פרדריק גואולנד הופקינס שעכברים צעירים אינם גדלים היטב אם ניזונים רק ממנה בסיסית של חלבון, שמרים, סוכר קנה, שומן ומינרלים. רק הוספת כמות קטנה של חלב לאותו מזון אפשרה גדילה נורמלית. יש בחלב, הסיק הופקינס "גורמי מזון נלווים" (accessory food factors) במינון קטן להפליא, האחראיים להשפעה זו. אותם כינה קזימיר פאנק "ויטמינים".
ב-1913 שיער אישיהארה כי "חומר שומני" בדם הוא הכרחי בסינתזת הרודופסין ובהיווצרות השכבה השטחית של הקרנית וסבר שחוסר בחומר זה גורם לעוורון הלילה ולקראטומלציה.
בשנת 1913 הוכיחו אלמר מקקולום ומרגריט דייוויס מאוניברסיטת ויסקונסין וכמעט בו זמנית, תומאס אוסבורן ולפאייט מנדל מאוניברסיטת ייל, שלא לכל השומנים יש אותו הערך תזונתי. חמאה וחלמון של ביצה שווים יותר משומן בעל חיים ושמן זית בתמיכת הגדילה והישרדותם של עכברים.
בשנת 1918 "גורם המזון הנלווה התומך גדילה" כונה "הגורם המסיס בשומן A" ובשנת 1920 "ויטמין A".
בשנת 1932 תיאר פאול קארר מציריך, את המבנה הכימי של הוויטמין A. בשנת 1937 הרי הולמס ורות קורבט הצליחו לבודד ולגבש אותו. בהמשך, ב-1946 החוקרים דוד אדריאן ואן דורפ ויוזף פרדיננד ארנס וב-1947 אוטו אזלר ועמיתיו פיתחו שיטות לסינתזת הוויטמין. בעשורים הבאים נחקר תפקיד הוויטמין A במערכת החיסון ובהישרדות הילדים.
לקריאה נוספת.
R.D.Semba - "On the discovery of vitamin A", Ann.Nutr Metab.2012 61 (3) :192-8, doi:10.1159/00034343124, Epub - S.Kager AG, Basel 2012 26 November
ויטמין B1
ויטמין B1 (תיאמין) - ויטמין שמשתתף במטבוליזם הפחמימות ובתהליכי הפקת אנרגיה בגוף, וכן משתתף ביצירת חומר מתווך במערכת העצבים. תיאמין התגלה לראשונה בשנת 1897, והיה לוויטמין הראשון מקבוצת B להיות מבודד בשנת 1936.
מזון ממנו ניתן להפיק את הוויטמין:
תסמינים של מחסור בוויטמין וטיפול.
מחסור בוויטמין B1, (או TPP) גורם לפגיעה באנזים Pyruvate Dehydrogenase) PDH); אנזים, שללא תפקודו נפגע ניצול הגלוקוז כמקור אנרגיה. המחסור מונע כניסה של הפירובט למעגל קרבס, ונוצרת פגיעה חמורה במאזן האנרגטי של התא. ויטמין B1 בתינוקות נאגר בכבד, אך זה מידלדל במהרה. הנזק מתבטא באגירת כמויות גדולות של חומרי הגלם פירובט ולאקטט, שמביאים לחמצת מטבולית ומחסור ב-Acetyl CoA. רקמת המוח, שיודעת לנצל בטווח המיידי רק גלוקוז כמקור אנרגיה, היא הראשונה שנפגעת – גם כתוצאה מחוסר האנרגיה וגם מהצטברות הלאקטט.
התסמינים הם: תשישות, רגזנות, פגמים בזיכרון, חוסר תיאבון, הפרעות שינה, תחושת מועקה בבטן, ירידה במשקל, בחילה, כאבי שרירים, רעד בגפיים, ירידה במהירות הרפלקסים ובלבול. מחסור בוויטמין B1 יכול לגרום למחלת בריברי.
צריכת יתר עלולה לגרום למחסור בשאר הוויטמינים מקבוצה B.
קישורים חיצוניים.
http://telem.openu.ac.il/courses/c20214/thiamine-g.htm גלילאו - "תיאמין לא אמין".
ויטמין B2
ויטמין B2 (ריבופלאבין) הוא ויטמין המשתתף בתהליכים ביוכימיים בגוף, החיוני להפקת אנרגיה זמינה. הוויטמין חשוב לגדילה תקינה של שיער וציפורניים ולבריאותו של העור.
הוויטמין התגלה על ידי וארבורג וכריסטיאן בשנת 1932 וכונה 'הפיגמנט הצהוב' (פלאבו=צהוב) בשמרים. הרכבו תואר על ידי קון וקרר ב-1935. החלק הפעיל של החומר שבודד מחלב נקרא בתחילה לאקטופלאבין ושמו שונה לריבופלאבין בשל קבוצת סוכר הריבוזה שבו.
תפקוד.
ריבופלבין הוא חומר מסיס במים, מתפרק באור ובתמיסות בסיסיות ועמיד לחום. מהווה חלק מקומפלקס ויטמיני B. יוצר זריחה פלואורסצנטית בגווני צהוב-ירקרק בהמסתו במים, משקלו המולקולרי 376 דלטון. הוא מורכב מדימתיל-איזולוקסאצין ומריבוזה ומבנהו מכיל טבעת בנזן הקשורה לפטרין. הזרחן שבו נקשר ל-AMP ליצירת פלבין-אדנין-דינוקלאוטיד FAD שהוא בעל תפקיד כקואנזים בתהליכי חמצון תוך תאיים. תרכובת פלאבין פחותה בכמותה היא ריבופלאבין פוספט הקרוי גם מונונוקלאוטיד פלאבין FMN הנוצר מריבופלאבין ו-ATP בעזרת האנזים ריבוקינאזה. פלאבין הוא מרכיב החשוב גם לפעילות האנזימים Succinate dehydrogenase ו Monamine oxidase.
צריכה.
הצריכה היומית המומלצת של הוויטמין היא 1.5 מ"ג ליממה בגברים צעירים ו-1.1 מ"ג ליממה בנשים. ילוד זקוק ל-0.4 מ"ג ליממה. ספיגת הוויטמין במעי הדק היא באמצעות הובלה פעילה בתצורת ריבופלאבין חופשי או כזה הקשור לזרחן בעמדה 5. הוויטמין נאגר בעיקר בכבד ובשרירים. רוב הריבופלאבין שבגוף מחובר לאנזימים.
מקורות מהם ניתן להפיק את הוויטמין:
חסר בוויטמין יראה כחלק ממקרי תת תזונה כלליים ובעיקר של חסר בחלבון, באלכוהוליסטים ובעת שימוש בתרופות כגון פנותיאזינים וגלולות למניעת הריון. עלייה בדרישת הגוף לריבופלבין תראה במטופלי דיאליזה. בישול יגרום לאיבוד חלק קטן מהריבופלאבין במזון, אך חשיפה ממושכת לאור תגרור איבוד כמות גדולה של הוויטמין.
השלכות חוסר בוויטמין.
סימנים העשויים לרמוז על מחסור בוויטמין: כאבי גרון, אודם ובצקת בריריות הפה, יובש בשפתיים, סדקים בזויות הפה והאף - כיליוזיס ואנגולר סטומטיטיס, דלקות בדופן הקיבה, בפה ובלשון - גלוסיטיס, צריבה או גירוי בלחמית העין (קונגוקטיביטיס) ובקרנית (קרטיטיס). ודלקות בעיניים. בעור תראה דלקת עור קשקשית - סבוריאה דרמטיטיס. כמו כן תיראה אנמיה עקב ירידה בייצור כדוריות דם אדומות במח העצם. בבעלי חיים תוארו בעת חסר ריבופלאבין גם פיגור בגדילה ושיתוק גפיים.
זיהוי החסר יעשה על פי הרקע התזונתי ומדידת רמת הפרשת ויטמין נמוכה בשתן.
הטיפול יעשה על ידי מתן ריבופלבין, 3 - 10 מ"ג ליממה תוך מדידת רמות ההפרשה בשתן עד לתיקון החסר, ומקובל לטפל בתוספת של כל ויטמיני קומפלקס B מתוך הנחה כי חסר קיים גם בהם.
ויטמין B3
ויטמין B3 הוא ויטמין שמשתתף בייצור חומצות שומן, בפירוק הגלוקוז ובמטבוליזם של חלבון. הוא משפיע גם על מערכות העצבים והעיכול.
שתי מולקולות דומות נקראות ויטמין B3 - ניאצין וניקוטינאמיד. ניאצין (קרוי גם חומצה ניקוטינית) היא נגזרת של חומצת האמינו טריפטופן וניקוטינאמיד היא האמיד של ניאצין. בבני אדם, המרת הטריפטופן לניאצין מתבצעת בכבד בקצב איטי למדי, לכן חיוני לצרוך ניאצין מהמזון. מחסור מתמשך בניאצין עלול לחולל את המחלה הקטלנית פלגרה. בין תסמיני המחלה: עייפות, רגישות לאור השמש, דלקות בעור, הפרעות עיכול, בלבול ולבסוף שיטיון ומוות.
מזונות עשירים בוויטמין B3:
מהחי – איברים פנימיים, דגים, בשר לסוגיו, ביצים ומוצרי חלב.
מהצומח - שומשום, דגנים מלאים (4-29.5 מ"ג ל-100 גרם), אגוזים, קטניות, נבטים.
צריכה מקסימלית מותרת: 1.5 עד 6 גרם ליום (בהוראת רופא). צריכה מעל לכמות זו, או צריכה של ניאצין כתוסף תזונה (שמתפרק מהר) עשויה לגרום להרחבת כלי הדם, עקצוץ בעור, הפרעות במערכת העיכול והרגשת בעירה בפנים. כ-10% מהאוכלוסייה עשויים לסבול מתופעת לווי של הרגשת בעירה בכל הגוף (באנגלית: Niacin Flush) גם במינון נמוך מאוד, כאשר ניאצין נלקח כתוסף תזונה.
תיאמין
ריבופלאבין
דבלין
דַּבְּלִין (באנגלית: Dublin; באירית: Baile Átha Cliath) היא בירת אירלנד והעיר הגדולה ביותר במדינה. העיר שוכנת במרכז החוף המזרחי של אירלנד, בשפך נהר הליפי, במחוז דבלין. אוכלוסייתה של דבלין מונה כ-527,000 נפש (2011) בגבולותיה הרשמיים של העיר, אך רבים נוספים גרים בערי לוויין ובפרברים שלא נכללו במפקד זה. במחוז דבלין אוכלוסייה של כ-1.33 מיליון נפש.
היסטוריה.