זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת הברית המשולשת, שבמהלכה לחמו ברזיל יחד עם ארגנטינה ואורוגוואי, נגד הדיקטטור של פרגוואי פרנסיסקו סולנו לופס. גאסטון ניסה לקבל תפקיד פיקודי בצבא הברזילאי, אולם רק בשלבים הסופיים של המלחמה, ב-20 בפברואר 1869 הוא התמנה למפקד הכוחות המזוינים הברזילאים, וב-22 במרץ 1869 הוא לקח את הפיקוד על כוחות הברית. גאסטון הוכיח את עצמו כמפקד מוכשר, והביא לסיום המלחמה בפברואר 1870. כשחזר לברזיל ב-29 באפריל 1870, הוא התקבל כגיבור מלחמה, וב-6 ביולי אותה שנה מונה לחבר מועצת המדינה.
בשנת 1889 בוטלה המונרכיה בברזיל, והוקמה הרפובליקה הברזילאית הראשונה, וגאסטון ומשפחתו יצאו לגלות בצרפת. בשנת 1891 מת חמיו פדרו השני, קיסר ברזיל, ואשתו הוכרה על ידי המונרכיסטים כאיזבל הראשונה, קיסרית ברזיל, עד מותה בשנת 1921. בשנת 1920 בוטל חוק הגירוש על בני המשפחה הקיסרית בברזיל, ובעקבות כך עברו בני המשפחה להתגורר בפטרופוליס, ברזיל, אולם במהלך המסע מת גאסטון ב-28 באוגוסט 1922 בריו דה ז'ניירו.
משפחתו.
ב-15 באוקטובר 1864 התחתן גאסטון עם איזבל, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו השני, קיסר ברזיל ותרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
בלו ויינס
בלו ויינס (באורדו: بلیو وینز) ובתרגום - ורידים כחולים, היא עמותת נשים שבסיסה בפשאוור, ח'ייבר פח'טונח'ווה, שבפקיסטן. הארגון פועל כדי לחזק ולהניע נשים סיסג'נדריות וטרנסג'נדריות לפעולה קולקטיבית למען זכויותיהן ולמען ייצוג הולם.
רקע.
בלו ויינס נוסדה על ידי קבוצת נשים פעילות ב-1999, קודם כל כדי להפיץ מידע ולהעלות מודעות לסרטן השד בח'ייבר פח'טונח'ווה (KPK) ובאזורים השבטיים המנוהלים פדרלית (FATA). עד מהרה, פעילותה התרחבה לכיוונים חדשים, והעמותה פועלת בשיתוף עם מגוון ארגונים עממיים כדי להבטיח ולשמר את זכויותיהן של נשים ולמען זכויות טרנסג'נדרים בח'ייבר פח'טונח'ווה.
פעילות.
העמותה פועלת נגד אלימות כלפי נשים, והיא חברה באיחוד לסיום האלימות נגד נשים וילדות (End Violence Against Women &amp; Girls Alliance). בין יתר פעילותיה היא מקדמת מניעה ומיגור של תופעת נישואי ילדות, וחברה בארגון "ילדות, לא כלות".
ב-2013, בלו ויינס יצרה שותפות עם KIOS, מלכ"ר פיני, כדי לתעד מקומות עם ריבוי מקרים של הטרדה מינית בפקיסטן. הפרויקט הוביל לכך ש-46 נשים הגישו תביעות, בסיוע העמותה. בלו ויינס מציעה סדנאות והכשרה לנשים בהתמודדות ומניעת הטרדה מינית במקום העבודה. באותה שנה, בלו ויינס פרסמה מניפסט המעודד נשים כדי לממש את זכותן להצביע.
בלו ויינס ממשיכה לפעול להנגשת שירותי בריאות לנשים עניות ואלה שחיות באזורים מרוחקים.
בין היוזמות המרכזיות של בלו ויינס כלולה היוזמה למען זכויות לאנשים טרנסג'נדרים בפקיסטן. בנוסף לאספקת עזרה ומשאבים, כגון מתן מכונות תפירה לאנשים בקהילה הטרנסג'נדרית, העמותה עזרה להקים את איחוד TransAction למען זכויות לאנשים טרנסג'נדרים ב-KPK. ב-2017, בלו ויינס, יחד עם TransAction, דרשה הגנות משפטיות עבור אנשים טרנסג'נדרים ב-KPK, בקמפיין שהיה להצלחה היסטורית - KPK הפך למחוז הראשון בדרום אסיה שבו יש הגנות משפטיות מסוג זה.
יוזמה נוספת של בלו ויינס היא MEN UNiTE.
בנוסף ליוזמות אלו, בלו ויינס מציעה סיוע משפטי לנשים שורדות אלימות, ופועלת למען ממשל תקין ושקיפות שלטונית, שתתקיים במסגרת השתתפות אזרחית-קהילתית.
אנדרה פרדריק קורנאן
אנדרה פרדריק קורנאן (בצרפתית: André Frédéric Cournand; 24 בספטמבר 1895 - 19 בפברואר 1988) היה רופא וחוקר צרפתי-אמריקאי בתחום מדעי הרפואה. זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1956 יחד עם ורנר פורסמן ודיקינסון וו. ריצ'רדס על פיתוח צנתור הלב.
תולדות חייו.
נולד בפריז ולמד ביולוגיה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת פריז. בנעוריו היה חובב ספורט נלהב ועסק בכדורגל, טניס וטיפוס הרים. בשנת 1914 החל ללמוד רפואה, אך לימודיו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. קורנאן התנדב לשירות ב-1915 כחובש קרבי ושוחרר ב-1918 עם עיטור צלב המלחמה עבור שלושה מעשי גבורה אל מול פני האויב. לאחר שחרורו השלים את לימודיו לתואר דוקטור לרפואה ב-1930, (התואר ניתן לאחר השלמת חמש שנות התמחות קלינית בבתי חולים בפריז) ויצא להמשך התמחות באוניברסיטת קולומביה ובמחלקה לריאות ולבית החזה בבית החולים בלוויו בניו יורק, שם עבד במעבדתו של דיקינסון וו. ריצ'רדס, עמיתו לעתיד לפרס נובל. במסגרת זו חקר את הפיזיולוגיה והפתולוגיה של מערכת הנשימה ובפרט את מערכת הלב-ריאה, עבודה שהובילה לפיתוח המתודולוגיה והכלים לביצוע צינתור לב. קורנאן החליט להשתקע בארצות הברית ובשנת 1941 הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
בשנת 1952 החל קורנאן לנהל את המעבדה לפיזיולוגיית לב-ריאה בבית החולים בלוויו ואת מחלקת הצינתורים הראשונה. במקביל היה לפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. ב-1956 זכה בפרס נובל. בשנת 1958 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-1960 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית לרפואה של צרפת (Académie nationale de médecine). כן היה חבר במוסדות רבים אחרים בארצות הברית ומחוצה לה (כגון האגודה הקרדיולוגית של בריטניה, החברה השוודית לרפואה פנימית, המועצה הרפואית של בתי החולים של פריז והאקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה).
היה חבר ועדות העורכים המדעיים של כתבי העת "Circulation" ,"Physiological Reviews", "The American Journal of Physiology", "Journal de Physiologie" ו- "Revue Française d'Etúdes Cliniques et Biologiques"
ויסקיט
ג'ורג'ו אגאמבן
P.K היא מכונית סופרמיני, 5 דלתות הצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב האירנית פארס חודרו אשר יוצרה בין השנים 2000–2005 ובין השנים 2005–2013 (דגם "New P.K") ב-איראן
דגם ה-P.K התבסס על 2 דגמים. גוף הדגם התבסס על רנו 5 מתוצרת רנו הצרפתית. מכללי ההנעה של הדגם התבססו על דגם "קיה פרייד" מתוצרת קיה מדרום קוריאה.
הנסיך לואי, דוכס נמור
הנסיך לואי, דוכס נמור (בצרפתית: Louis d’Orléans, Duc de Nemours; 25 באוקטובר 1814 – 26 ביוני 1896), היה בנו השני של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה.
לואי נולד ב-25 באוקטובר 1814 בפאלה רויאל, פריז, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה, ובשנת 1826 מונה למפקד רגימנט השסארים ה-1. ביולי 1830 פרצה מהפכת יולי בצרפת, ובעקבותיה התפטר שארל העשירי, מלך צרפת מתפקידו, וב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים. בשנת 1825 הועלה שמו כמועמד אפשרי למלך יוון, ובשנת 1831 הוצע לו כתר המלוכה הבלגי, אולם אביו סירב להצעה. אביו התנגד להינתקות בלגיה מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ולואי נשלח על ידי אביו בראש כוח צרפתי לסייע לצבא ההולנדי במהלך המצור על אנטוורפן.
לואי נשלח בשנת 1836 במשלחת לכיבוש אלג'יריה, ובשנת 1837 נשלח לשם לתקופת שירות שנייה. בשנת 1841 הוא נשלח לשם לתקופת שירות שלישית, ואף פיקד שם על הדיוויזיה ה-1. בנוסף, במהלך השנים מילא לואי שליחויות דיפלומטיות בבריטניה, פרוסיה ואוסטריה.
ב-26 באפריל 1840 התחתן לואי עם ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ומריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, ממנה נולדו לו 4 ילדים. עם פרוץ מהפכת פברואר בשנת 1848 החזיק לואי את ארמון טווילרי זמן מספיק כדי לחפות על בריחת אביו, ולאחר מכן ברח בעקבותיו לאנגליה.
לאחר מות אביו בשנת 1850 ניסה לואי להביא לפיוס בין שני הענפים של בית בורבון, אולם חילוקי הדעות בין אנרי, רוזן שאמבור לפיליפ, רוזן פריז היו מדי גדולים. בשנת 1871 בוטל חוק הגירוש מנסיכי בית בורבון, ובעקבות כך חזר לואי לפריז. בשנת 1872 הוא שוחרר מהצבא בדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, ולאחר מכן שימש כנשיא הצלב האדום הצרפתי עד לשנת 1886. במהלך כהונתו של פטריס דה מק-מהון הופיע לואי מדי פעם בארמון האליזה, וב-26 ביוני 1896 מת לואי בורסאי.
משפחתו.
ב-26 באפריל 1840 התחתן לואי עם ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ומריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
הנסיך לואי, דוכס נאמור
שישי הפוך (סרט, 2018)
שישי הפוך (באנגלית: Freaky Friday) הוא סרט טלוויזיה מקורי מוזיקלי של ערוץ דיסני שעלה לשידור ב-10 באוגוסט 2018. בסרט מככבות היידי בליקנסטף וקוזי זולסדורף.
זהו הסרט הרביעי אשר מבוסס על הרומן "Freaky Friday" מאת מרי רוג'רס, לאחר שלושה סרטים מהשנים 1976, 1996 ו2003.
הסרט מבוסס על המחזמר באותו השם שהועלה בשנת 2016.
תקציר העלילה.
קת'רין ואלי הן אמא ובת שלא תמיד מסתדרות אחת עם השנייה. לאחר ששעון חול קסום גורם להם להחליף גופים, הן נכנסות לנעליים אחת של השנייה ורואות את העולם מנקודות מבט חדשות.
הפקה.
היידי בלינקסטף מגלמת את האם, קתרין בלייק, עוד מגרסת המחזמר מ-2016, וקוזי זואלסדורף משחקת את הבת, אלי בלייק. סטיב קר עובד כבמאי ומפיק בפועל, ברידג'ט קרפנטר כתסריריטאית, טום קית ובריאן יורקי כמלחינים, סוזן קרטסוניס ות'ומס סצ'ומצ'ר כמפיקים בפועל וג'ון קרפה ככוריאוגרף.
שידור הסרט.
הסרט עלה לשידור בכורה בערוץ דיסני ב-10 באוגוסט 2018. בישראל הסרט שודר בערוץ דיסני ישראל ב-30 באוגוסט 2018.
לואי, דוכס נמור
שווייז'ה
סאשה ולור