את המפעל הקים יוחאי מקבילי, מתלמידיו של הרב יוסף קאפח. המפעל הוא גוף עצמאי שעיקרו הוא עבודת מתנדבים. בשיתוף עם המפעל עובדים ארגונים ויחידים רבים ומגוונים: ישיבות, מכונים, חוקרים ומומחים רבים מן האקדמיה. רוב העוסקים בו עושים זאת בהתנדבות.
משנה תורה בכרך אחד.
הפרויקט המרכזי שהתחיל את המפעל, היה הוצאה לאור של ספר משנה תורה בכרך אחד (בפורמט גדול), על פי מהדורתו של הרב יוסף קאפח, בפיסוק חלקי, ובצירוף שינויי נוסחאות ממהדורות אחרות ומפתחות רבים. בניגוד למקובל, הודפס הספר ללא השגותיו של הראב"ד, וללא נושאי כלים או פרשנים כלשהם. זאת משום ש"תוספת מפרשים מעקרת את מאפייני המהדורה: בכרך אחד ללוות כל תלמיד, רב וחוקר. דבריו של הראב"ד עם השגותיו, דורשים גם מענה על השגותיו, החורגים מהמסגרת והמטרה שנדרשנו לה במהדורה זו. מטרת עיסוקם של המפרשים המסורתיים היא חשיפת מקורותיו של הרמב"ם ודרכי פסיקתו, ולא פרשנות עממית."
המהדורה המבוארת.
המפעל הוציא לאור גם מהדורה מבוארת של משנה תורה, שהביאור בה בנוי על יסוד פירושיו של הרמב"ם במשנה, תשובותיו, ועוד. לעיתים מובאים בביאור בקצרה הסבריהם של נושאי כליו של הרמב"ם כדוגמת המגיד משנה והכסף משנה ודבריהם של פרשנים נוספים כדוגמת רבי תנחום הירושלמי בספרו "המדריך המספיק", וכן פרשנים בני דורנו כגון הרב יוסף קאפח והרב נחום אליעזר רבינוביץ'.
מפעל הביאור פועל בשיתוף פעולה עם גורמים רבים והמבארים פועלים מישיבות ומוסדות רבים ומגוונים, כגון מכון משפטי ארץ, מכון המקדש, מכון התורה והארץ ומכון מש"ה.
תרגום וביאור למורה הנבוכים.
מהדורה הכוללת תרגום חדש מאת ד"ר הלל גרשוני וביאור בעריכת הרב ד"ר מקבילי וצוות מבארים. התרגום כלל עבודת נוסח מקיפה על בסיס כתבי יד רבים. המהדורה מציעה חלוקה מסודרת לחטיבות פרקים, כאשר כל פרק מחולק לפסקאות בעלות כותרות-משנה.
הביאור נכתב ברוח הוראת הרמב"ם לתיאום הפרקים זה עם זה, תוך השוואה לחיבורים אחרים של הרמב"ם, מתוך ראיית שיטת הרמב"ם כמכלול (שיטת רמב"ם על פי הרמב"ם). הביאור מיועד לליווי הקריאה השוטפת של הלומד, ועל כן הוא מתאפיין בקיצור תוך שילוב מובאות רלוונטיות מדברי הרמב"ם במקומות אחרים. לצד הביאור מופיעים קטעי הרחבה רבים העוסקים במונחים, בנושאים ממוקדים או בסתירות בדברי הרמב"ם. חלק מהקטעים מציעים פרשנות המגשרת בין דברי הרמב"ם שהיו מתאימים לזמנו, לבין ימינו. לדברי אנשי המפעל, הסינרגיה בין התרגום לביאור יוצרת מאליה טקסט שאינו טעון ביאור, ובמקביל מאפשרת לביאור עצמו להתמקד בעניינים המוקשים ופחות בפתירת ניסוח מסובך.
המהדורה כוללת שלושה כרכים, אחד עבור כל חלק. היא יצאה לאור בשנים תשע"ח-תשפ"א (2018-2021) ולוותה בסדרת שיעורי אינטרנט. המהדורה זכתה להמלצותיהם של רבנים וחוקרים, שחלק מהן צורפו כהקדמות לחלקים השונים. בין הממליצים: פרופ' זאב הרוי, פרופ' מנחם קלנר והרב פרופ' נחום אליעזר רבינוביץ, לצד הרב יעקב אריאל, פרופ' חנה כשר ופרופ' משה הלברטל. לרגל השקת הכרך השלישי נערכו שני כנסים שעסקו במורה הנבוכים ובמשנת הרמב"ם, האחד במרכז האקדמי שלם, והשני באוניברסיטת בר-אילן.
לימוד הרמב"ם היומי.
המפעל מארגן לימוד יומי של מהדורת המפעל המבוארת בקרב הציבור הדתי, והנהלת החינוך הממלכתי דתי אימצה בשנים 2013–2015 את ספרי המפעל לתוכנית שבה נלמד מדי יום הרמב"ם היומי.
ב-2014 קיבל ארגון הרמב"ם היומי המבוסס על לימוד ספרי המפעל את פרס ירושלים במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה.
מהדורות דיגיטליות לספרי המכון.
המפעל יצר גם יישומון לאנדרואיד ואייפון בשם רמב"ם פלוס. ביישומון אפשר לקרוא בחינם את הנוסח של מהדורת המכון לספרי משנה תורה ומורה הנבוכים, ובתשלום ניתן לקבל בו גישה גם לביאור.
האפליקציה תומכת בהצגת נוסח הרמב"ם עם או בלי ניקוד, ובגדלים שונים שניתנים להגדרה. למנויים שיש להם גישה לביאור, הקשה על הלכה שיש לה ביאור גורמת להופעת הביאור בתחתית המסך. כפתורים ייעודיים באפליקציה מפנים את הלומד אל הפרקים הנלמדים כל יום במסגרת תוכנית לימוד הרמב"ם היומי.
המפעל מחזיק ברשת גם אתרי אינטרנט ייעודיים שבהם ניתן למצוא את מהדורת המפעל למשנה תורה ולמורה הנבוכים.
ספרים שיצאו במסגרת המפעל.
עד כה יצאו במסגרת מפעל משנה תורה:
רבי זכריה בן אבקולס
רבי זכריה בן אבקולס (וגם אבקילוס ואולי אמפיקולאוס), היה מחכמי ישראל בתקופת חורבן בית שני.
קמצא ובר קמצא.
בספרות חז"ל, הוא נזכר פעמים ספורות בלבד, ובין השאר במערכה המסיימת את המעשה המפורסם של קמצא ובר קמצא שעל פי המדרש הייתה בין הסיבות שהביאו לחורבן.
לאחר העלבון שפגע בו, החליט בר קמצא, להלשין על היהודים לקיסר הרומאי:
במדרש רבה מוזכר זכריה בן אבקולס, כאחד החכמים שלא מחו בהתנהגותו של המארח כלפי בר קמצא:
גדליה אלון רואה בהתנגדותו של רבי זכריה בן אבקולס להקרבת קרבנו של הקיסר עמדה עקרונית דתית של התנגדות נחרצת לכל שיתוף פעולה ולגיטימציה לשלטון הרומאי, ואף רצון לעורר מרד כנגדם.
אזכורים נוספים.
בנושאי הלכה, מוזכר שמו רק פעם אחת בנוגע להלכות מוקצה.
הרב שאול ליברמן בפירושו לתוספתא, רואה גם כאן קשר ישיר להתנהגותו המוזכרת במעשים לעיל. רבי זכריה בן אבקולס, מעדיף לא ליטול צד במחלוקת בין בית שמאי לבית הלל, ולהחמיר על עצמו; כך יוצא שמרוב חומרה וצדיקות יתר ("ענוותנות") הוא אינו לוקח אחריות ולא נוקט עמדה. כך עשה גם במקרה במקרה לעיל - מרוב רצונו להחמיר לא ראה את גודל הסכנה הנשקפת שהשלכותיה חמורות בהרבה מהשיקול ההלכתי הצר.
בין מנהיגי הקנאים המוזכרים בספרו של יוסף בן מתתיהו, "מלחמות היהודים", נזכר 'זכריה בן אמפיקלוס מן הכהנים'. רבים סוברים שזהו רבי זכריה בן אבקולס, שגרם להפסקת הקרבת קרבן הקיסר בבית המקדש, אך יש שסוברים שאין מדובר באותו אדם. זיהוי זה מתיישב עם הניתוח של גדליה אלון לעיל.
המקורות אינם מזכירים מה עלה בגורלו של זכריה בן אבקילוס, אחד המנהיגים העיקריים של הקנאים, ונראה שנהרג או מת לפני נפילתו הסופית של בית המקדש.
מוזיאון שרלוק הולמס
מוזיאון שרלוק הולמס (באנגלית: Sherlock Holmes Museum) הוא המוזיאון הפרטי הפופולרי ביותר בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. המוזיאון משחזר את דירתו של הבלש האגדי שרלוק הולמס וכן ממחיש כמה מהסיפורים שנכתבו על ידי סר ארתור קונן דויל.
היסטוריה ותצוגות.
המוזיאון ממוקם ברחוב בייקר מספר 239, בסמוך לריג'נטס פארק בלונדון. מבנה המוזיאון נבנה בשנת 1815 בסגנון ג'ורג'יאני, ושימש בין השנים 1860–1936 כאכסניה. תקופה זו "חופפת" את התקופה שבה לפיו ספריו של קונן דוייל התגוררו שרלוק הולמס וד"ר ווטסון ברחוב בייקר (1881–1904).
המוזיאון נוסד ב-1990 על ידי האגודה הבינלאומית שרלוק הולמס (ארגון ללא מטרת רווח). במוזיאון קיימת תצוגה ה"משחזרת" את חדר מגוריו של הולמס, בהתאם לתיאורים המופיעים בספר. חדר המגורים נמצא בקומה השנייה במעלה 17 מדרגות, בצד הפונה אל החצר. המוזיאון מציג בחדרים את כל החפצים שאוזכרו בסיפוריו של דוייל (לרבות הכורסא הגדולה שליד האח, כלי הכימיה של הולמס ואוספי זכוכיות מגדלת, המקטרות והכובעים שלו). על קיר חדרו של הולמס מצויים חורי הירי המאייתים את ראשי תיבות שמה של המלכה ויקטוריה - שאותן ירה הולמס.
בקומה השנייה של מבנה המוזיאון משוחזר חדרו של הד"ר ווטסון (החדר פונה לאחורי הבית), בעוד שחדרה של הגברת האדסון (בעלת הבית על פי הספרים) נמצא בחזית הבית בקומה זו. חדרו של ד"ר ווטסון מציג חפצים המוזכרים בסיפורי שרלוק הולמס כשייכים לווטסון וביניהם ספרי רפואה, תיק רופא, וכן יומן משוחזר - המציג את הערותיו בכתב יד של ווטסון בהתאם לעלילת הספר כלבם של בני בסקרוויל.
בקומה השלישית של המוזיאון בובות שעווה של הדמויות השונות המופיעות בסיפורים, וביניהן בובות שעווה המציגות את שרלוק הולמס, ווטסון, פרופסור מוריארטי, ודמויות אחרות.
בקומת הקרקע של המוזיאון מצויה חנות מזכרות.
עובדי המוזיאון לבושים בבגדי גברים אופייניים לתקופה הוויקטוריאנית, והעובדות במוזיאון לבושות במדי משרתות בתקופה הוויקטוריאנית.
מחלוקת משפטית.
הכתובת 221 ב' הייתה שייכת, בעת הקמת המוזיאון, לסניף בנק אבי נשיונל, וכל דברי הדואר הממוענים לשרלוק הולמס (מאות מכתבים מדי שנה) הועברו לסניף הבנק שהעסיק פקיד במשרה מלאה כדי להשיב למכתבים. לאחר הקמת המוזיאון טען המוזיאון להיותו בעל הכתובת הבדיונית "221 ב'". מחלוקת זו התבטאה ב-1994 כאשר המוזיאון הגיש בקשה לשנות את מספר הבית שלו ל-221.
כדי שהמוזיאון יוכל להציג את המספר "221 ב'" על דלת החזית שלו ללא עבירה על החוק, הנהלת המוזיאון נאלצה להקים חברת קש ששמה הוא "221 ב' בע"מ", והסיבה לכך היא שלפי החוק הבריטי חברות לא צריכות היתר מהרשויות כדי להציג את שמן על דלת הכניסה לבניין שבו הן שוכנות. אולם, גם צעד זה נתקל במספר קשיים מצד הרשויות האחראיות על מספור הבתים.
המוזיאון פנה לערכאות משפטיות, אולם פנייה זו לא צלחה, מאחר שבתי המשפט התייחסו לעובדה שהכתובת בפועל של המוזיאון היא מספר 239 ולא 221. רק לאחר סגירתו של סניף הבנק, התקבלה דרישת המוזיאון שכל הדואר הממוען אל שרלוק הולמס יועבר אליו.
אלפרד נוימן
אלפרד נוימן (26 בינואר 1900 – 23 באוקטובר 1968) היה פרופסור לאדריכלות בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
קורות חיים.