דימום פנימי נרחב או מתמשך הוא מצב חירום רפואי אשר עלול לגרום למוות בהיעדר טיפול מידי. רמת הפגיעה נקבעת על פי כמות הדם שיוצא מכלי הדם. הגוף מתגבר על דימומים פנימיים בקנה מידה קטן באמצעות יכולת הדם להיקרש. מקרה שכיח של דימום פנימי בקנה מידה קטן הוא חבורה הנגרמת בדרך כלל כתוצאה מ"מכה יבשה": דם מתפשט מתחת לעור וגורם ל"סימן כחול". מצב זה מוגדר כהמטומה.
אבחנה וטיפול.
אין אפשרות לאבחן דימום פנימי ללא בדיקה רפואית מדוקדקת, אך חשד לדימום שכזה ייקבע על פי נסיבות הפגיעה ובעיקר על פי סימני ההלם המתפתחים בנפגע כשהוא מאבד כמות גדולה של דם. דרך נוספת המעוררת חשד לדימום היא על פי סימנים שנראים בפגיעה מקומית כמו בטן קשה בדימום בטני או עליית לחץ דם כתוצאה מדימום בקופסית הגולגולת.
הטיפול יכלול את החזרת הנוזלים לנפגע (דם או נוזלים קריסטולאידים) ועצירת הדימום על ידי התערבות כירורגית. בדימום פנימי אי אפשר לטפל בשטח.
הגדוד העברי
אסטרולוג
ג'ון ווילקס בות'
אתרים בעלי חשיבות בתל אביב
מרכז עזריאלי
טוניק ויליאמס-דרלינג
טוניק ויליאמס-דרלינג (באנגלית: Tonique Williams-Darling, נולדה ב-17 בינואר 1976) היא אתלטית מבהאמה. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004) ואלופת עולם (הלסינקי 2005) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולדה בנסאו. היא למדה באוניברסיטת קרוליינה הדרומית וסיימה תואר ראשון בבית ספר מור למנהל עסקים ב-1999.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ויליאמס במקום ה-46 בתוצאה של 53.43 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה ויליאמס במקום החמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.38 שניות, המנצחת הייתה אנה גווארה ממקסיקו (48.89 שניות).
הצלחתה הבינלאומית הראשונה של ויליאמס הייתה זכייתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.87 שניות..
אותה שנה זכתה ויליאמס בכל שש התחרויות בליגת הזהב בריצת 400 מטר, כמו כריסטיאן אולסון משוודיה (קפיצה משולשת) ושניהם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 500,000 דולר). במפגש שנערך ברומא, היא שברה את שיאה של גווארה בליגת הזהב בריצת 400 מטר וקבעה תוצאה של 49.25 שניות. בהמשך היא שיפרה פעמיים את התוצאה וקבעה שיא אישי חדש של 49.07 שניות בתחרות שנערכה בברלין.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני גווארה (49.56 ששניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (49.89 שניות).
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.55 שניות, לפני סניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.74 שניות) וגווארה (49.81 שניות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה ויליאמס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.76 שניות, אחרי כריסטין אוהורוגו מאנגליה (50.28 שניות).
ויליאמס נשואה לאתלט דניס דרלינג.
עליזה בארץ הפלאות
פאי (קינוח)
קרייזלר (פירושונים)
אליה אודוקיה
אֶלְיָה אֶוּדוֹקִיָה (בלטינית: Aelia Eudocia, ביוונית: Εὐδοκία; בערך 401 - 20 באוקטובר 460) הייתה אשתו של קיסר ביזנטיון תאודוסיוס השני.
ביוגרפיה.
אליה אודוקיה נולדה באתונה, בת לסופיסט לאונטיוס, ממנו קיבלה הכשרה בספרות וברטוריקה. לפי הסיפור המסורתי שמספרים יואנס מללס ואחרים, נגזלה ממנה ירושתה הקטנה על–ידי אחיה החמדנים והיא חיפשה מפלט בחצר בקונסטנטינופול. הישגיה משכו את תשומת לבה של אחות תאודוסיוס, פולכריה, שהפכה אותה לאחת ממלוותיה והכינה אותה לתפקיד אשת הקיסר.
אחרי שנטבלה והמירה את שמה המקורי אתנאיס באליה ליקיניה אודוקיה נישאה ב-7 ביוני 421 לתאודוסיוס. שנתיים מאוחר יותר, אחרי שילדה את בתה ליקיניה אודוקסיה, היא זכתה לתואר אוגוסטה. הקיסרית החדשה גמלה לאחיה בכך שמינתה את ולריוס לקונסול ולאחר מכן מושל תראקיה ואת האחר, גסיוס, לפרפקט של איליריה.
היסטוריונים בני הזמן כמו סוקרטס סכולסטיקוס מאשרים רבים מפרטים אלו, אך אינם מזכירים את השתתפותה של פולכריה בנישואיה של אאודוקיה לאחיה. תיאור עניינים זה הופך את פעולותיה של אאודוקיה למובנות יותר, כמו למשל ביחס להשפעתה הרבה בחצר להגנת הפגניזם והיהדות.
אחרי שבתה ליקיניה אודוקסיה נישאה לקיסר ולנטיניאנוס השלישי בשנת 437 חשה אאודוקיה ככל הנראה בדידות ובין השנים 438–439 ערכה מסע עלייה לרגל לירושלים והביאה עמה חזרה מספר שרידים קדושים אותם קיבלה מיובנאליס, בישוף ירושלים, בהם שלשלאות שלפי האמונה הנוצרית היו השלשלאות בהן נכבל פטרוס. את השלשלאות האלו נתנה במתנה לבתה, אוודוקסיאנה וזו בנתה לכבודם בזיליקה שכיום נקראת סן פייטרו אין וינקולי. במהלך המסע עברה אליה אודוקיה באנטיוכיה, שם דיברה בפני הסנט כשהיא מכריזה בלשונו של הומרוס "גאה אני שאני מדמכם ובשרכם", הצהרה שעוררה אהדה רבה לה ולפעולותיה.
במהלך הביקור בירושלים הסירה אודוקיה את האיסור על היהודים להתפלל בהר הבית ובעקבות כך ראשי הקהילה היהודית בגליל הפיצו הודעה לעם היהודי כי סוף הגלות הגיעה.
עם שובה לקונסטנטינופול, נפגע מעמדה שם, ככל הנראה בגלל שילוב של העוינות כלפי האהדה שהפגינה לאמונות ההלניות הפגאניות שעוררו עוינות מצד פולכריה, תמיכתה בפרפקט האהוד סירוס מפנופוליס, מזימותיו של הסריס השאפתן כריספיוס זסטומס וככל הנראה גם פרשת אהבים שלה עם פאולינוס, צעיר יפה תואר ששימש שר המשרות.
כריספיוס הצליח להסית תחילה את אאודוקיה כנגד פולכריה, ולאחר מכן את הקיסר חלש האופי כנגד רעייתו. פאולינוס סולק ממשרתו והוצא להורג (כנראה בשנת 444) ואאודוקיה, שמצבה היה רעוע במיוחד בחצר, ביקשה לפרוש לירושלים בשנת 443. פעילותה הנמרצת שם הובילה את הקיסר לשלוח את סטורנינוס, מפקד המשמר שלו, להתחקות אחר פעולותיה שם. סטורנינוס רצח שניים ממלוויה, פעולה שבעקבותיה נרצח בעצמו, ככל הנראה בהוראת אאודוקיה. בעקבות זאת צומצם מאוד היקף הפמליה שעמדה לרשותה בירושלים.
למרות זאת, היא המשיכה ליהנות מהשפעה רבה. היא טרחה להפחית את רדיפת היהודים בירושלים, צעד שנקטה למרות היותו בלתי פופולרי בקרב הנוצרים בעיר. אף על פי שהייתה מעורבת במרידה של המונופיזיטים בסוריה בשנת 453 היא התפייסה בסופו של דבר עם פולכריה והושבה לחיק הכנסייה האורתודוקסית. פועלה החשוב ביותר של אאודוקיה בירושלים היה בניית חומה לעיר, לאחר שעמדה פרוזה במשך מאות שנים, מאז חורבן ירושלים בשנת 70 לספירה. מקובל כי המוטיבציה של אאודוקיה לבניית החומה נבעה מהפסוק: (), שכן משמעות שמה היווני, אאודוקיה, הוא "המיטיבה". חומה זו החזיקה מעמד במשך מאות שנים, וחרבה רק ברעידת אדמה בשנת 1033. אאודוקיה הייתה גם הפטרונית של נזורת מדבר יהודה הצפונית. מסופר כי עמדה באזור מבשרת אדומים של היום וצפתה דרומה לעבר מישור אדומים ומנזר אבטימיוס וקראה את הפסוק "מה טובו אהליך יעקב ".
אאודוקיה נפטרה בירושלים ב-20 באוקטובר 460, אחרי שהקדישה את שנותיה האחרונות לכתיבה ספרותית. היא נקברה בכנסיית סטפנוס הקדוש, ליד שער שכם.
בין עבודותיה היו גרסה מחודשת של שמונת הספרים הראשונים בתנ"ך במשקל הומרי, גרסה מחודשת של ספרי דניאל וזכריה, פואמה של קיפריאנוס וסיפור ניצחונות בעלה בפרס.
מטען
יהודה ליב שניאורסון
רבי יהודה לֵיבּ שניאורסון (ה'תקס"ט (1809) – ו' בחשוון ה'תרכ"ז (12 באוקטובר 1866), המהרי"ל מקאפוסט) האדמו"ר מקאפוסט, הוא בנו של הצמח צדק, רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השלישי של חב"ד.
חייו.
נולד בשנת תקס"ט (1809). הוא היה בנו השני של ה'צמח צדק' וחיה מושקא . אבי סבו, רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד ובעל התניא היה הסנדק שלו. מילדותו התקשר לסבו, רבי דובער שניאורי (שכונה "אדמו"ר האמצעי"), ולמד אצלו. סבו חיבב אותו מאוד, נהג להמתין לו לאמירת מאמרי חסידות והיה מכנה אותו "מיין סטענדער" (=הסטענדר שלי), כי היה נשען עליו כשהיה אומר חסידות.
בי"ד חשוון תקפ"ה (1824) נשא לאשה את בתו של החסיד ר' שלמה פריידעס משקלוב, מגדולי חסידי חב"ד להם נולדו: שלמה זלמן שניאורסון ושלום דובער שניאורסון (מרציצה). אשתו השנייה שמה שרה ולהם נולדו: שמריהו נח שניאורסון ורחל מוניסזון.
חודשיים לאחר פטירת אביו הצמח צדק, התיישב בעיר קאפוסט השוכנת דרומית לוויטבסק (היום בבלארוס), והחל לנהוג שם בנשיאות. מהרי"ל היה הבן המבוגר ביותר שהסכים לנהוג באדמו"רות ואף בחיי אביו נהג באדמו"רות, ולכן נהרו אליו מרבית החסידים. עם זאת, בית דין שהוקם כדי לדון בשאלת יורשו של ה"צמח צדק", פסק כי המהר"ש, רבי שמואל שניאורסון הוא זה שאמור למלא את מקום אביו .
בשמחת תורה תרכ"ז (1866) חלה, ונפטר ביום ג' חשוון באותה שנה. נקבר בעיר קאפוסט. את מקומו מילא בנו, רבי שלמה זלמן שניאורסון בעל ה"מגן אבות" מקאפוסט.
בפרויקט היכל הנגינה מופיעים שני ניגונים שלו.
הסמיתס
אילי גורליצקי
אִילִי גורליצקי (נולד ב-14 ביולי 1935) הוא שחקן וזמר ישראלי, חבר בסגל השחקנים של התיאטרון הקאמרי. גורליצקי התפרסם במיוחד בתפקידו במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", לצידן של יונה עטרי ורחל אטאס. גורליצקי עוסק גם בפילוסופיה דתית, וכתב שני ספרי פילוסופיה המתמקדים בהוגים מן ההיסטוריה היהודית. מייסד ומנהל את חברת "אשכולות" האחראית על חלוקת התמלוגים לאומני ישראל.
ביוגרפיה.