אף על פי שסעיף 9 לחוקת יפן אינו אוסר במפורש ייצור נשק גרעיני, יפן הכריזה שהיא נחושה שלא לייצר או לרכוש נשק כזה. החוק הבסיסי לאנרגיה אטומית מ-1956 הגביל מחקר, פיתוח ושימוש באנרגיה גרעינית למטרות אזרחיות בלבד, ובאותה שנה אימצה ממשלת יפן את מדיניות שלושת הלאו-ים הגרעיניים: יפן לא תייצר נשק גרעיני, לא תחזיק ברשותה נשק גרעיני, ולא תאפשר הכנסת נשק גרעיני לשטחה. ב-1976 אשררה יפן את האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, וחזרה על עמדה בנוגע לנשק גרעיני בשטחה. למרות זאת, בשל יכולותיה הטכנולוגיות הגבוהות, ובשל השימוש הנרחב באנרגיה גרעינית בתחנות כוח גרעיניות במדינה נחשבת יפן לבעלת יכולות גרעיניות, כלומר יש ביכולתה לייצר נשק גרעיני תוך זמן קצר.
ב-2006 העבירה ממשלת יפן חוק שהפך את סוכנות ההגנה ממשרד הכפוף לממשלה למשרד ההגנה של יפן.
מבנה הצבא.
ראש ממשלת יפן הוא המפקד העליון של כוחות ההגנה, ולאחריו עוברת הסמכות הצבאית לשר הביטחון. ראש המטות המשולבים, וכן ראשי המטות עצמם מייעצים לראש הממשלה ולשר הביטחון. ראש המטות המשולבים הוא גנרל או אדמירל, והוא בעל הדרגה הצבאית הגבוהה ביותר בכוחות ההגנה של יפן, ובעל הסמכות הביצועית העליונה על כל כוחות ההגנה. בעת מלחמה הפיקוד העליון של הצבא עובר לידי ראש המטות המשולבים, אך הוא נותר מחויב למדיניות שתתווה הממשלה האזרחית.
כוחות היבשה.
בזרוע היבשה משרתים כ-160,000 חיילים. מרכז הפיקוד נמצא בעיר איצ'יקאווה. היחידות העיקריות בצבא היבשה הן: אוגדה משוריינת, 12 אוגדות חי"ר, חטיבה מוצנחת, שתי חטיבות משולבות, ארבע חטיבות אימון, אגד ארטילרי, שני אגדי נ"מ, כנף מסוקי תובלה ושתי טייסות מסוקי נ"ט. כוח היבשה מחולק לחמישה פיקודים הנפרשים לאורך המדינה. המשימה העיקרית של כוחות אלו היא ביצוע קרב נסיגה והשהיה במקרה של פלישה יבשתית עד להגעת הכוחות האמריקניים. בשגרה משתתפים הכוחות במתן סיוע וחילוץ במקרים של רעידות אדמה ושיטפונות. מאחר שהכוחות סובלים מחוסר שטחי אימון, וכן מהגבלים חמורים על יצירת רעש בזמן שימוש בתחמושת חיה, מוכנות כוחות היבשה אינה נחשבת לגבוהה במיוחד.
הכוח הימי.
כוח האדם של הצי מונה כ-40,000 חיילים. במסגרת הכוח פועלות 13 צוללות, 64 משחתות ופריגטות וכמה עשרות שולות מוקשים וספינות סיור. כ-200 מטוסים ו-130 מסוקים משרתים את הצי. משימתו העיקרית של הצי היא לוחמה נגד צוללות בפרט וכוח ימי פולש בכלל. היות שכל מערכות הצי בנויות למטרה זו, נשארים הכוחות חשופים למהלומה אווירית. לצי אין נושאות מטוסים שאינן נחשבות נשק הגנתי. מפאת התעבורה הימית העצומה מסביב למדינה, וכן עקב תעשיית הדיג המפותחת, הצי מוגבל בשטחי אימונים, עובדה המשפיעה על מוכנותו. גם כאן נסמכת יפן על עוצמת הצי השביעי של ארצות הברית להגנתה.
בשנת 2015 נכנסה לשירות נושאת מסוקים JS Izumo, ספינה צבאית הגדולה ביותר שנבנתה ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
הכוח האווירי.
בכוח זה משרתים כ-50,000 חיילים. חיל האוויר מפעיל כ-400 מטוסים, ובאופן כללי נהנה מציוד מתקדם. טייסת מטוסי E-2C (איוואקס) מעניקה ליפן יתרון מודיעיני לא מבוטל כנגד מטוסי אויב. עדיין, היות שרוב הכוח בנוי על מטוסי יירוט, קיימת בעיה ממשית לחיל האוויר לסייע לכוחות היבשה והים בתקיפת מטרות יבשתיות או ימיות.
פעילות.
תחת מנדט האומות המאוחדות שלחה יפן ב-1992 חיילים לקמבודיה כמשגיחים על הבחירות החופשיות הראשונות במדינה.
יפן מחזיקה יחידות לוגיסטיקה במסגרת כוח אונדו"ף המפקח על אזור ההפרדה בין ישראל לסוריה ברמת הגולן.
כוחות יפניים שוגרו גם כצוותי סיוע לטיפול באסונות בינלאומיים, עם פריסות ברואנדה (1994), הונדורס (1998), טורקיה (1999), מערב טימור (1999-2000), אפגניסטן (2001), עיראק (2003-2004), איראן (2003 –2004), תאילנד (2004–2005), אינדונזיה (2005, 2006, 2009), רוסיה (2005), פקיסטן (2005, 2010), האיטי (2010), ניו זילנד (2011).
בשנת 2003, הכוח היפני הצטרף למשלחת שמירת השלום בקמבודיה.
בשנת 2004 שלחה יפן כוחות צבא לעיראק במסגרת הקואליציה המונהגת על ידי ארצות הברית, ללא החלטה של האו"ם. הצעד עורר התנגדות עזה ביפן, בהיותו מעורבות ראשונה של חיילים יפנים בסכסוך מחוץ לארצם מאז מלחמת העולם. הכוח מנה כ-600 חיילים ופעל בדרום המדינה, במשימות של שיקום מתקנים אזרחיים שנפגעו במלחמה. ב-2006 נסוגו החיילים היפנים מעיראק.
בתחילת יולי 2014 החליט ראש הממשלה שינזו אבה והקבינט להסיר את האיסור שחל מאז ימי מלחמת העולם השנייה על חיילים יפנים להשתתף בפעילות מחוץ לגבולות יפן, כדי לחזק את העמדה היפנית לאור אגרסיביות גדלה במדיניות הסינית ותוכנית הנשק האטומי של קוריאה הצפונית.
מלחמת אוקטובר
מלחמת רמדאן
המנון מצרים
ארצי, ארצי, ארצי (בערבית: بلادي بلادي بلادي; תעתיק: בילאדי בילאדי בילאדי) הוא ההמנון הלאומי של מצרים. ההמנון נכתב על ידי והולחן על ידי סייד דרוויש. הוא אומץ רשמית בשנת 1979.
היסטוריה.
ההמנון הראשון שנכתב במצרים נכתב בשנת 1869 על ידי ג'וזפה פוגיולי, חצוצרן בתזמורת של ג'וזפה ורדי, והיה נגן בצבא המצרי. שליט מצרים, אסמאעיל פאשא, שמע את המנגינה שחיבר פוגיולי לצורך מצעדים צבאיים, וקבע כי הוא יהיה ההמנון הלאומי. ההמנון, ששמו "סאלאם אפנדיה" ומכונה גם "מארש הח'דיב" היה אינסטרומנטלי, היה בשימוש משנת 1869 עד 1952. הלחן של השיר משמש כיום כמנגינה של הוצאת ספר התורה בבתי הכנסת הספרדיים בישראל.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952 וסיום המלוכה במצרים, אומץ השיר "המנון החירות" (نشيد الحرية) כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב על ידי כאמל א-שנאוי והולחן על ידי מוחמד עבד אל-והאב. בחלק מבתיו של שיר זה נעשה שימוש בהמנון הרפובליקה הערבית המאוחדת, ועד היום מנגינתו משמשת כנעימת מהדורת החדשות של רדיו קול ערב בקהיר.
בשנת 1960 הוחלף "המנון החירות" בשירה של אום כולתום, "באמת עבר זמן, הו נשקי" (والله زمان يا سلاحى), אשר נכתב על ידי סלאח גאהין והולחן על ידי כמאל א-טוויל. השיר צבר פופולריות בשנת 1956 לאחר מלחמת סיני וגם רגע לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ובשל פופולריות זו הפך להמנון. השיר שימש כהמנון הלאומי של עיראק בין השנים 1965–1981.
בשנת 1979 אומץ ההמנון הנוכחי "ארצי, ארצי, ארצי" כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב בהשראת אחד מנאומיו המפורסמים של מוסטפא כאמל, מנהיג מצרי ומייסד המפלגה הלאומית במצרים, בשנת 1907. כיום מושר רק הבית הראשון של ההמנון.
כשיר לאומי פלסטיני.
השיר זוכה לפופולריות בקרב ערביי ארץ ישראל, כשיר לאומי. במהלך אירועי ספטמבר השחור (1970), נוגן השיר עשרות פעמים ביום בתחנות הרדיו של אש"ף. הוא נוגן במעמד הכרזת מדינת פלסטין ב-1988 באלג'יריה. למעשה השיר כל-כך מזוהה עם אש"ף, עד שנהוג לחשוב שמדובר בהמנון הפלסטיני או בהמנון אש"ף.
אינטגרל לא מסויים
המשפט היסודי של החשבון האינפיניטסימלי
האינטגרל הלא מסוים
דאגלאס מקארתור
אדוארד הראשון מלך וסקס
אלי הכאוס
מונה-ליזה
פיקומטר
פיקומטר (לפי הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות מסומן באותיות pm) היא יחידת מידה בה נעשה שימוש בשיטה המטרית. הפיקומטר מהווה אחד חלקי 10 בחזקת 12 של המטר, כלומר אחד חלקי טריליון של המטר, שהוא יחידת הבסיס למדידת מרחקים לפי השיטה המטרית.
הפיקומטר מהגדרתו מהווה אלפית של הנאנומטר, אחד חלקי מיליון של המיקרומטר (מיקרון), ושמותיו הנוספים הם מיקרומיקרון, סטיגמה או ביקרון. בעבר הפיקומטר סומל באותיות µµ. כמו כן, פיקומטר אחד מהווה אחד חלקי מאה של אנגסטרום, שהיא יחידת אורך בה נעשה שימוש בעולם הכימיה ומדידת אורכי גל בעולם האופטיקה.
שימוש.
בפיקומטר, בגין היותו יחידת מידה זעירה וקטנה, נעשה שימוש בפיזיקת חלקיקים, במכניקת הקוונטים, בכימיה ובעולם האקוסטיקה. קוטרם של אטומים שונים נע בין 62 ל-520 פיקומטרים, ואורכו של קשר קוולנטי בין שני אטומי פחמן מוערך ב-154 פיקומטרים. כמו כן נעשה שימוש ביחידת מידה זו למדידת גודלם או מהירות תנועתם של חלקיקים תת-אטומיים כגון האדרון, פרמיון וכן של תרכובות ותערובות כימיות שונות.
מדינת משטרה
מדינת משטרה היא מדינה שבה השלטון מקיים שליטה קפדנית על תושביה, בעיקר על ידי ביטול זכויות האדם ולעיתים קרובות גם בעזרת משטרה חשאית. השלטון במדינת משטרה הוא מטבעו אנטי-דמוקרטי, ולעיתים דומה למשטר צבאי.
עד לפני נפילת חומת ברלין, דוגמה קלאסית למדינת משטרה מודרנית הייתה מזרח גרמניה. המשטרה החשאית ה "שטאזי" קיימה פיקוח הדוק על אזרחי מזרח גרמניה, עד לנקודה שבה למעשה בכל בניין מגורים, מקום תעסוקה או מקום בילוי היה לפחות מודיע משטרתי אחד.
גם האומנות הנציחה דוגמאות רבות למדינות משטרה, הדוגמה הבולטת היא ספרו של ג'ורג' אורוול, 1984, המתאר משטר טוטליטרי שמשתמש בתירוץ של מלחמה בלתי פוסקת כדי להתיר שיטור ומצלמות אבטחה כדי לפקח על האוכלוסייה הכללית.
היסטוריה.
על פי המילון האנגלי של אוקספורד, הביטוי "Police State" שומש ב-1851 כאשר נעשה בו שימוש בהתייחס לשימוש במשטרה לאומית לשמירת הסדר באימפריה האוסטרית. המונח הגרמני "פוליזיסטאט" נכנס לשימוש באנגלית בשנות השלושים בהתייחס לממשלות טוטליטריות שהחלו לצוץ באירופה.
מכיוון שיש נקודות מבט פוליטיות שונות באשר לאיזון ראוי בין חופש הפרט לביטחון לאומי, אין סטנדרטים אובייקטיביים המגדירים מדינת משטרה. ניתן לראות במושג זה איזון או קנה מידה. לאורך הספקטרום הזה, כל חוק שיש בו כדי להסיר את החירות נתפס כמי שעובר לקראת מדינת משטרה ואילו כל חוק המגביל את הפיקוח הממשלתי על האוכלוסייה נתפס כמי שעובר לקראת מדינה חופשית.