האתר מדווח באופן שוטף על פיגועי יידוי אבנים נגד כלי רכב ישראליים המתרחשים מדי יום ובפרט נגד הרכבת הקלה בירושלים, ואף הקים מוקד דיווח על פיגועים לשם כך. עקב לחץ ציבורי ב-29 ביוני 2015 נערך בוועדת הפנים של הכנסת דיון בנושא טרור האבנים, בו בועז גולן, מייסד האתר, מסר עדות בעל פה והקרין סרט בנוגע לטרור היומיומי המתבסס על דיווחי האתר.
ב-2016 רכשו בעלי ערוץ 20 50% מהבעלות על חדשות 0404.
ביולי 2017 דירג העיתון גלובס ברשימת המותגים לשנה זו את חדשות 0404 במקום הרביעי בישראל בקטגוריית אתרי חדשות.
במרץ 2018 מונה בועז גולן לעורך הראשי של "חדשות 20" בטלוויזיה.
באותו החודש, הוא החל להגיש בערוץ תוכנית יומית בשם "כולם ב-20", ששודרה בשידור חי בטלוויזיה ובמקביל, בדפי הפייסבוק של "חדשות 0404".
דירוג חברת דיירקט פולס בשנת 2020 מיקם את חדשות 0404 במקום השישי בין אתרי החדשות שהציבור מעדיף להתעדכן מהם.
ב-2021 הסיר האתר את פרסומות חברת yes, לאחר שלטענת בועז גולן שב-yes מסרבים לשדר את עכשיו 14 באיכות HD, לעומת הערוצים המסחריים האחרים.
דוושת פסנתר
דוושות הפסנתר, הקרויות גם רגליות, או בשמן הלועזי "פדלים" (Pedals), הן דוושות המצויות קרוב לתחתית הפסנתר, מופעלות על ידי
כפות רגליו של הנגן, ומשפיעות על משך וגוון הצלילים וצורת הנגינה.
ברוב הפסנתרים המודרניים יש שתיים או שלוש דוושות כאלו, כאשר הדוושה הימנית, הנקראת "דוושת השהייה", תפקידה להשהות את הצלילים, הדוושה השמאלית מסייעת להחליש את עוצמת הצלילים, והדוושה האמצעית, אם קיימת, מחלישה מאוד את הצלילים, או לחלופין, לרוב בפסנתרי כנף, דומה בתפקודה לדוושה הימנית אבל בצורה סלקטיבית.
הדוושה הימנית.
דוושת ההשהייה (באנגלית: "Sustain pedal" או "Damper pedal") היא הדוושה השימושית והחשובה ביותר מבין הדוושות, בפער ניכר מהאחרות. תפקידה להשהות צלילים, כלומר להאריך את משכם. מנגנון הפעולה שלה קשור ישירות לאטמים. האטמים הם פיסות עץ קטנות מצופות לבד המושענות על המיתרים, ותפקידם לעצור ולהשתיק את מיתרי הצלילים שאינם מנוגנים, כך שרק הצלילים המנוגנים יישמעו ויהדהדו, וגם כדי שכל צליל יפסיק להדהד ברגע שהנגן משחרר את הקליד שלו. כל אטם מחובר לקליד משלו, ובמצב מנוחה, כאשר צליל לא מנוגן, האטם נשען על המיתר או המיתרים השייכים לו. הלחץ שהאטם מפעיל על המיתר מונע ממנו לרעוד וכך משתיק אותו. כאשר קליד כלשהו נלחץ, האטם שלו מורחק בכמה מילימטרים מהמיתר או המיתרים שלו, ומאפשר לו להדהד כל עוד הוא נותר לחוץ, כלומר משהה אותו. כאשר הקליד משוחרר, האטם חוזר למקומו ומשתיק את אותו הצליל. דוושת ההשהייה בנויה כך שכאשר לוחצים עליה, כל האטמים מורחקים בבת אחת מהמיתרים, כך שאין יותר מה שיעצור אותם. באופן זה, כל הצלילים שקלידיהם היו לחוצים לפני הלחיצה על הדוושה, ממשיכים להדהד גם אם הם משוחררים, וכל צליל חדש שינוגן ימשיך גם הוא להדהד. כאשר הדוושה משוחררת, כל האטמים, מלבד אלה שקלידיהם לחוצים, אם יש כאלה, חוזרים למקומם ומשתיקים את צליליהם.
דוושה זו מאפשרת לנגן להשהות צלילים קודמים בזמן שהוא עובר לנגן צלילים חדשים באזור אחר של הפסנתר שלא היה מסוגל להגיע אליו אם היה צריך להמשיך להחזיק את הצלילים המושהים. עיקרון זה מאפשר גם לגאטו בין צלילים רחוקים זה מזה. לחלופין, הדוושה מאפשרת לנגן להשהות צלילים קודמים בזמן שהוא עובר לנגן קטע הדורש מהאצבעות חופש גדול יותר מזה שהיה מתאפשר לו היו נדרשות להשהות את הצלילים הקודמים. לחיצה על הדוושה מאפשרת גם לכל המיתרים לרטוט באופן סימפתטי עם כל צליל אחר שמנוגן בפסנתר או בכלי אחר שסמוך לו, מה שמעשיר ומגביר את הצלילים המנוגנים ומעניק להם אפקט של הדהוד.
הדוושה השמאלית.
הדוושה השמאלית מסייעת להשקיט את הצלילים המנוגנים בעת שהיא לחוצה. אפקט זה מושג בשני אופנים שונים מכנית בפסנתרים עומדים ובפסנתרי-כנף. בפסנתר עומד, לחיצה על הדוושה מקרבת את כל הפטישים אל המיתרים. באופן זה, כאשר לוחצים על הקלידים, הפטישים צריכים לעבור מרחק קצר יותר בדרך למיתריהם, וכך יש להם פחות תנופה, לכן הם מכים על המיתרים בעוצמה פחותה, מה שמייצר צליל חלש יותר. בפסנתרי-כנף, לחיצה על הדוושה השמאלית (המכונה "una corda", "מיתר אחד" בתרגום מאיטלקית) מסיטה את הפטישים מעט לצד אחד, כך שכאשר לוחצים על קליד מסוים, הפטיש שלו פוגע רק בחלק מהמיתרים שלו, או שהוא פוגע במיתר שלו בצידו (של הפטיש) במקום במרכזו, מה שמייצר צליל חלש יותר, אך גם משנה את גוון הצליל.
הדוושה האמצעית.
ברוב פסנתרי הקיר, דוושה זו משמשת כ"דוושת אימון". לחיצה עליה מורידה יריעת לבד בין הפטישים למיתרים, כך שהפטישים מכים במיתרים מבעד ללבד. אפקט זה מאפשר נגינה בעוצמת צליל נמוכה בהרבה, אך משפיע במידה רבה על גוון הצליל, והופך אותו למעומעם ומופנם. מסיבה זו לא נוהגים להשתמש בדוושה זו בהופעות.
ברוב פסנתרי הכנף, הדוושה האמצעית המכונה "סוסטנוטו" (sostenuto) נותנת אפשרות של השהיית צלילים סלקטיביים מבלי "להתערבב" עם שאר הצלילים המנוגנים כבדוושה הימנית. אופן הפעולה הוא לחיצה על הקלידים הרצויים, ותוך כדי החזקתם לחיצה על הדוושה. ברגע שהאצבעות יעזבו את הקלידים שנבחרו, האטמים יישארו למעלה עד לשחרור הדוושה. כך, כשהאטמים של הצלילים שנבחרו מוחזקים למעלה ניתן לנגן עוד צלילים מבלי שיתערבבו בהרמוניות.
השימוש בסוסטנוטו נדיר מאוד ברוב היצירות לפסנתר, אך ניתן להשתמש בדוושה זו כדי ליצור תחושת התמשכות כמו בנקודת עוגב, לדוגמה בנגינת יצירות בארוק, יצירות אימפרסיוניסטיות, מודרניות, יצירות תזמורתיות או קאמריות המעובדות לפסנתר וכיוצא בזה.
ברוב פסנתרי הכנף, הדוושה האמצעית דומה בתפקודה לדוושה הימנית אבל בצורה סלקטיבית, והיא משמשת בעיקר נגנים מקצועיים, ליצירות שבכתיבתן יועד לה תפקיד מיוחד, שלא יכול להתאפשר בלעדיה. דוושה זו נקראת "סוסטנוטו" (מהמילה האיטלקית שפירושה השהייה), ובשונה מדוושת ההשהייה הימנית, היא משהה רק את הצלילים שקלידיהם היו לחוצים בזמן שהיא נלחצה. אפקט זה מאפשר לנגן לעשות את כל הדברים שדוושת ההשהייה איפשרה, מבלי שצלילים חדשים שהוא מנגן ימשיכו גם הם להדהד וליצור אפקט הדהוד מוגזם.
דוושות נוספות.
בפסנתרים מוקדמים ניתן למצוא לפעמים דוושות מיוחדות שמשפיעות בדרכים שונות על עוצמת וגוון הצליל, אך פסנתרים כאלה הם נדירים כיום.
התפתחות.
הדוושה המוקדמת ביותר שהומצאה היא דוושת ההשהייה, והיא החלה את דרכה כידית (נשלטה ביד). הדבר יצר אי-נוחות עבור הנגן, שהיה עליו לנגן רק ביד אחת בזמן שהחזיק את הידית בידו השנייה, או להיעזר באדם נוסף שיעשה זאת. בהמשך הומצאה בגרמניה בסביבות שנת 1765 דוושת ברך כדי להחליף את הידית. בשנת 1772 נבנה הפסנתר הראשון שכלל דוושות רגל, ובהדרגה יותר ויותר פסנתרים נבנו עם דוושות כאלה, עד שהן הפכו לסטנדרט.
דסטרקשן
דסטרקשן (Destruction) היא להקת ת'ראש מטאל גרמנית. הלהקה נחשבת לאחת מ"המשולש הקדוש של הת'ראש הגרמני", יחד עם קריאייטור וסודום.
הלהקה הוקמה בשנת 1982 תחת השם "Knight of Demon" אך שינתה אותו לשמה הנוכחי בשנת 1984.
לאורך רוב שנות התשעים הלהקה לא הייתה חתומה בחברת הקלטות גדולה, ונאלצה להקליט את אלבומיה בהפקה אישית, עד אשר חתמה בחברת ההפקות "Nuclear Blast" בשנות ה-2000.
הלהקה הופיעה בישראל פעמיים: בפעם הראשונה כחלק מפסטיבל מטאליסט ב-2005, ובפעם השנייה בשנת 2013.
מאדאם מאסק
מאדאם מאסק (באנגלית: Madame Masque, להבדיל מ-Mask, מסכה) היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Tales of Suspense #98" מינואר 1968 כוויטני פרוסט וכמאדאם מאסק בחוברת "Iron Man #17" מספטמבר 1969, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ין קולן.
מאדאם מאסק הוא האלטר אגו של ג'ולייטה קריסטינה נפאריה, בתו של האריסטוקרט העשיר לוצ'ינו נפאריה ופושעת מיומנת בעצמה. היא אחת ממנהיגי צבא הפשע של הברדס, יחד עם הברדס עצמו וג'ון קינג. כמו כן, היא חובשת מסכה על מנת להסתיר את צלקותיה. את דמותה של וויטני פרוסט בעונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" גילמה השחקנית ווין אברט.
ביוגרפיה בדיונית.
לידה, חייה, שליטה על המאגיה והמסכה.
ג'ולייטה קריסטינה נפאריה נולדה ברומא, איטליה ללוצ'ינו ורנטה נפאריה. רנטה מתה בלידת ג'ולייטה, ומתוך רצון שבתו תחיה חיים מכובדים, לוצ'ינו מסר את ג'ולייטה לביירון פרוסט, עובד עשיר בוול סטריט. ביירון קרא לילדה וויטני, וגידל אותה כבתו. בבגרותה, וויטני גדלה בחברה הגבוהה, והתארסה לפוליטיקאי רוג'ר ויין. לאחר מותו של אביה המאמץ, אביה האמיתי ניגש לג'ולייטה וגילה לה את עברה, והביע רצון כי היא תתפוס את מקומו כמנהיגת ארגון המאגיה, המבוסס באופן רופף על המאפיה של החוף המזרחי. בתחילה, ג'ולייטה סירבה. לאחר שרוג'ר דחה אותה כאשר גילה על קשריה בעולם התחתון, היא הסכימה להצעה והתאמנה כדי להפוך למוח קרימינלי ולוחמת מיומנת. כאשר אביה נכלא, ג'ולייטה תפסה את מקומו כמנהיגת המאגיה, ובתפקיד זה נאלצה להילחם באיירון מן. כאשר ברחה מפשיטה על תעשיות סטארק, המסוק בו ברחה התרסק והיא צולקה קשות אך ניצלה ממוות על ידי הפושע מרדכי מידאס, אשר העניק לה את מסכת הזהב שלה. היא נעשתה עובדת עבור מידאס, האובססיבי לזהב בדומה למידאס המקורי. עם מסכה זו, היא אימצה את האלטר-אגו מאדאם מאסק.
מאהבתו של איירון מן, השיבוט והמשמר הפנימי.