מרטיני נולדה בבריסטול וגדלה בכפרים בצפון סאמרסט. היא סיימה את לימודי התיכון בבית ספר מקומי, כיכבה במחזות בתיאטרון לנוער וינסקומב, ושיחקה עם התיאטרון הלאומי לנוער. היא התעניינה באיור, עשתה בחינות A Levels ב-Churchill Academy and Sixth Form ולקחה קורס באמנות. מורה שלה הציע לה שאם היא מתעניינת במשחק, כדאי שתתנסה בכך. אחרי שנכשלה פעם אחת להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הצטרפה מרטיני לתוכנית חד שנתית בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, שם חברי הלהקה כתבו מחזות משלהם אותם הציגו בבתי ספר מקומיים. בשנה לאחר מכן התקבלה ל-RADA.
בשנה השלישית ללימודיה ב-RADA שיחקה מרטיני בתפקיד משנה בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנדוור". ב-2016 כיכבה בדמות מרי ת'ורן במיני-סדרה "דוקטור ת'ורן", ובתפקיד הנסיכה לנגווידיר בסדרה "עיר הברקת" רשת NBC. מרטיני גילמה את דמותה של ג'יין טניסון בהפקה משנת 2017 של ITV "החשוד העיקרי 1973". ב-2017 שיחקה בתפקיד סופיה דה הבילנד בסרט הקולנוע "בית המזימות", עיבוד לרומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
פתונאים
דויטשה בונדסבאן
דויטשה בונדסבאן (בגרמנית: Deutsche Bundesbahn; הרכבת הפדרלית הגרמנית) היא חברת הרכבות הממשלתית שהוקמה ברפובליקה הפדרלית של גרמניה (FRG) ב-7 בספטמבר 1949 כיורשת הדויטשה רייכסבאן גזלשאפט (DRG). הדויטשה רייכסבאן המשיכה לשמש כחברת הרכבות הממלכתית של גרמניה המזרחית עד לאחרי איחוד גרמניה, כאשר החברות התמזגו על מנת ליצור את דויטשה באן, אשר הוקמה ב-1 בינואר 1994.
רקע.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הממשלות הצבאיות של בעלות הברית באזורי הכיבוש בגרמניה היו "דה-פקטו" הגופים האחראים לניהול הרכבת הגרמנית בשטחי השליטה שלהם.ב-10 באוקטובר 1946, הרכבת שבשליטת הבריטים והאמריקאים אורגנה מחדש והפכה לחברת Deutsche Reichsbahn im Vereinigten Wirtschaftsgebiet (הרכבת הקיסרית הגרמנית הרכבת באזור הכלכלי המאוחד), בעוד ב-25 ביוני 1947, הפרובינציות שתחת הכיבוש הצרפתי יצרו את חברת Südwestdeutsche Eisenbahn. עם היווצרות גרמניה המערבית, חברות הרכבות התאחדו תחת חוק הרכבת הפדרלית "(Bundesbahngesetz)" שאושרר ב-13 בדצמבר 1951. הרכבת חבל הסאר צורפה למערך מסילות הברזל ב-1 בינואר 1957.
ארגון.
דויטשה בונדסבאן הייתה חברה בבעלות המדינה, תחת שליטת "Bundesverkehrsministerium" (משרד התחבורה הפדרלי).המטה שכן בפרנקפורט בשנת 1985 היא הייתה החברה השלישית בגודלה בגרמניה המערבית, עם כוח עבודה של 322,383 עובדים. החברה הפעילה כוח משטרה מיוחד בשם משטרת הרכבות "(Bahnpolizei)".
מאחר שמערב ברלין הייתה מוקפת בשטח גרמניה המזרחית, שירותי הרכבת המקומיים למרחקים ארוכים ולשאר חלקי העיר סופקו באופן בלעדי על ידי הדויטשה רייכסבאן, למרות שהדויטשה בונדסבאן הפעילה מסוף כרטיסים ב-Hardenbergstraße ליד תחנת הרכבת המרכזית במערב ברלין (Zoologischer Garten).
You Don't Know What to Do
You Don't Know What to Do (בעברית: אתה לא יודע מה לעשות) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי, מתוך אלבומה ה-12 Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse. השיר יצא כסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום ב-30 ביוני 2014 בשיתוף הראפר וייל.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים שבוולוניה, והשלישי במצעד השירים הדיגיטליים הבינלאומיים שבקוריאה הדרומית.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קארי עצמה, ג'רמיין דופרי, בראיין מייקל קוקס, פטריק אדמאס וטרי גונזלס והופק על ידי השלושה הראשונים. פטריק אדמאס וטרי גונזלס מופיעים בקרדיטים על כתיבת השיר מאחר שהשיר מסמפל את השיר "I'm Caught Up in a One Night Affair" שנכתב על ידי אדמאס וגונזלס למרות שבפועל השיר נכתב רק על ידי קארי, דופרי וקוקס.
השיר עורר סערה בעולם בעקבות כך שעטיפת הסינגל בה מצולמת קארי עצמה עברה עבודת פוטושופ. קארי הגיבה לדברים והצהירה כי אין לה ידיעה באיך נראות התמונות והעטיפות עד ליציאתן. על מנת לקדם את השיר הופיעו קארי ווייל עם השיר בתוכנית "Today" בארצות הברית.
ניתוח מוזיקלי.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דיסקו ואילו מבחינה לירית השיר מדבר על הניסיונות הכושלים של בן זוגה של קארי להיות רומנטי כלפיה. בשל היעדר קליפ השיר לא זכה להצלחה בעולם פרט לבלגיה ודרום קוריאה שהיו שתי המדינות היחידות בהם השיר נכנס למצעד שלהם.
למרות זאת, השיר זכה לביקורות חיוביות בקרב מבקרי המוזיקה אשר החמיאו לעובדה שהזמרת השתמשה בדיסקו בשיר וכינו את המהלך הזה כ"החזרת הדיסקו לתחייה" ואף כינו אותו השיר הכי טוב באלבום והשוו אותו לשירים של ג'וסלין בראון, דאפט פאנק, להקת שיק ופארל וויליאמס.
ג'ון איירלנד
ג'ון ניקולסון איירלנד (באנגלית: John Nicholson Ireland 13 באוגוסט 1879 - 12 ביוני 1962) היה מלחין ומורה אנגלי. רוב יצירותיו הן מיניאטורות לפסנתר ושירים בליווי פסנתר. יצירותיו המוכרות ביותר הן היצירה הקצרה, אינסטרומנטלית או תזמורתית "The Holy Boy", מוזיקה לפואמה "Sea Fever" מאת ג'ון מייספילד, קונצ'רטו לפסנתר שהיה מנוגן לעיתים קרובות בעבר, נעימת המזמור "My Song Is Love Unknown" והמוטט הכוראלי "Greater Love Hath No Man.
חייו.
ילדות נעורים ולימודים.
ג'ון איירלנד נולד בבאודון, מנצ'סטר רבתי, צ'שייר, למשפחה ממוצא סקוטי, בעלת מעמד תרבותי מסוים. אביו, אלכסנדר איירלנד, מו"ל ובעל עיתון, היה בן 69 כשג'ון נולד. ג'ון היה הצעיר בחמשת ילדיו של אלכסנדר מנישואיו השניים (אשתו הראשונה מתה). אמו, אני אליזבת ניקולסון איירלנד, הייתה ביוגרפית, צעירה בשלושים שנה מבעלה. היא מתה באוקטובר 1893, כשג'ון היה בן 14, ואלכסנדר מת כעבור שנה. ג'ון איירלנד תואר כ"אדם מופנם, נוטה לביקורת עצמית ורדוף זכרונות מילדותו העגומה".
איירלנד התחיל ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה בשנת 1893, שם למד פסנתר אצל פרדריק קליף ועוגב, כמקצוע שני, אצל וולטר פאראט. משנת 1897 למד הלחנה אצל צ'ארלס ויליירס סטאנפורד. בשנת 1896 התמנה איירלנד לעוגבר שני בכנסיית השילוש הקדוש בלונדון, ובהמשך, מ-1904 עד 1926, כיהן כעוגבר ומנצח מקהלה בכנסיית סנט לוק בצ'לסי.
קריירה.
איירלנד החל לעשות לו שם בראשית המאה ה-20 כמלחין שירים ומוזיקה קאמרית. הסונאטה מס' 1 לכינור משנת 1909 זכתה בפרס בתחרות בינלאומית, שארגן פטרון המוזיקה הקאמרית וולטר וילסון קובט. להצלחה רבה עוד יותר זכתה הסונאטה השנייה שלו לכינור: לאחר השלמתה בינואר 1917, הגיש אותה לתחרות שמטרתה הייתה לסייע למוזיקאים בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חבר השופטים כלל בפרס את הכנר אלברט סאמונס ואת הפסנתרן ויליאם מרדוק, שניגנו את היצירה לראשונה באאוליאן הול בלונדון, ב-6 במרץ 1917. כפי שציין איירלנד לאחר זמן, "הייתה זו מן הסתם ההזדמנות האחת והיחידה, שבה הורם מלחין בריטי מאלמוניות יחסית בלילה יחיד הודות ליצירה במתכונת של מוזיקה קאמרית." היצירה סוקרה בהתלהבות, והמו"ל וינתרופ רוג'רס הציע פרסום מיידי (ההוצאה הראשונה אזלה עוד לפני שעברה עיבוד על ידי המדפיסים). ביצוע חוזר של הסונאטה לכינור בידי איירלנד והכנר דזירה דפו מילא עד אפס מקום את ויגמור הול בלונדון.
איירלנד הרבה לבקר באיי התעלה ושאב השראה מנופיהם. בשנת 1912 חיבר יצירה לפסנתר בשם "קסם האי", (הראשון בשלושה קטעים בקובץ "עיטורים", כששהה בגרנזי, והקובץ בן שלושת הקטעים לפסנתר "סארניה: תמונת אי" נכתב שם ב-1940. הוא פונה מן האי ממש לפני הכיבוש הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה.
משנת 1923 לימד איירלנד בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו שם ריצ'רד ארנל, ארנסט ג'ון מורן, בנג'מין בריטן (שתיאר לאחר זמן את איירלנד כבעל "אישיות חזקה אבל אופי חלש") והמלחין אלאן בוש. ג'פרי בוש (אין קרבה בין השנים), היה תלמידו של איירלנד באופן פרטי, ובהמשך ערך או עיבד רבות מיצירותיו של איירלנד להוצאה לאור,
ג'ון איירלנד היה רווק מושבע, פרט לתקופה קצרצרה שבה, ברצף מהיר, נישא, נפרד, והתגרש. ב-17 בדצמבר 1926, בגיל 47, נשא לאישה תלמידה בת 17, דורותי פיליפס. נישואים אלה התבטלו ב-18 בספטמבר 1928 והסברה היא, שהם לא הגיעו לידי מימוש. הוא התעניין באופן דומה בסטודנטית צעירה אחרת, הלן פרקין (1996-1909), פסנתרנית ומלחינה, שלה הקדיש את הקונצ'רטו לפסנתר במי במול מז'ור ואת "אגדה" לפסנתר ותזמורת (שנכתב תחילה כקונצ'רטו שני). היא ניגנה בביצוע בכורה את שתי היצירות, אך אם היו לו כוונות ליחסים עמוקים יותר עמה, הן נכזבו כשפרקין נישאה לג'ורג' מאונטפורד אדיה, תלמיד של גאורג איבאנוביץ' גורדייף, ולאחר זמן היגרה עמו לאוסטרליה. בהמשך ביטל איירלנד את ההקדשות. ב-1947 יצר איירלנד קשר עם עוזרת אישית ובת לוויה, הגב' נורה קרקבי, שנשארה עמו עד יומו האחרון. על אף קשרים אלה עם נשים, ברור מכתביו הפרטיים, שנטיותיו המיניות היו בכיוון אחר ופרשנים רבים תומכים בדעה זו.
The Art of Letting Go
The Art of Letting Go (בעברית: אומנות ההרפיה) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי, מתוך אלבומה ה-12 Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse. השיר יצא כסינגל השני מהאלבום ב-11 בנובמבר 2013, ונכתב והופק על ידי קארי עצמה ורודני ג'רקינס.
השיר הגיע למקום התשעים במצעד הסינגלים הבריטי.
הוצאה.
השיר נחשף לראשונה דרך הרשת החברתית פייסבוק ולאחר מכן שוחרר באופן רשמי להורדה דיגיטלית. הרעיון של להפיץ את השיר בפייסבוק היה של המנהל שלה והראפר ג'רמיין דופרי על מנת לעניין את התעניינותם של "מעריצים מתים" בה.