הרב פלקלס דן בנושא אמירת קדיש על ידי אישה, לאחר שהוא מביא את דברי החוות יאיר וכנסת יחזקאל שהתנגדו לאמירת קדיש על ידי אשה, מתלבט הוא בעניין; מצד אחד אמר המהר"ם מינץ שאמירת קדיש היא חלק ממצוות כיבוד אב ואם וגם בנות מצוות במצוה זו. מצד שני אמר רב שנשים זוכות בשכר בעד שלושה דברים: שמביאות את בניהן ללמוד מקרא בבית הכנסת, שמביאות את בעליהן ללמוד משנה בבית המדרש, ושממתינות לבעליהן לחזור מבית המדרש בעיר מרוחקת. ואם כן, אולי יכולות הן להסתפק בפעולות אלו. לבסוף מסיק שמותר לבנות לומר קדיש בחצר בית הכנסת אחרי אמירת ספר תהילים, וציין שכך היה המנהג בפראג. עם זאת התנגד לאמירת קדיש על ידי נשים בבית הכנסת עצמו.
כך התנגד לאלו שמביאים את בנותיהם הקטנות לעזרת הגברים בבית הכנסת, אך סבר שכאן טוב ומצווה שלא לומר דבר שאינו נשמע.
הסברו לשם ספר השו"ת שלו.
ר' אלעזר הסביר למה הוא קרא לספר תשובותיו ההלכתיות תשובה מאהבה:
יוסטדאלסברין
רדמן
רג'ינלד "רג'י" נובל (באנגלית: Reginald "Reggie" Noble; נולד ב-17 באפריל 1970), המוכר יותר בשם הבמה שלו רדמן (Redman) הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן שהתפרסם בתחילת שנות ה-90 תחת חברת התקליטים דאף ג'אם. מוכר בעיקר בזכות שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם הראפר מת'וד מן והלהקה שלו Def squad.
רקע מוזיקלי.
רדמן הוציא לאור את אלבומו הראשון ב-22 בספטמבר 1992. האלבום נקרא "וואט? די אלבום" ("Whut? Thee album") והוא הופק על ידי רדמן עצמו ועל ידי אריק סרמן מהדף סקוואד. האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד של אלבום זהב ובאותה שנה נבחר רדמן לאמן השנה בראפ על ידי מגזין הסורס. מאוחר יותר, נבחר האלבום על ידי מגזין הסורס לאחד ממאה אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים. ב-22 בנובמבר 1994, פרסם רדמן את אלבומו השני "דייר איז א דארקסייד" ("Dare iz a darkside"). האלבום הצליח מבחינה מסחרית אך נחשב פחות מוצלח מהאלבום הקודם. בדצמבר 1996, פרסם רדמן את אלבומו השלישי "מאדי וואטרס" ("Muddy waters"). האלבום הצליח מבחינה מסחרית והגיע למעמד אלבום זהב. מגזין הרולינג סטון הילל את האלבום ורדמן קיבל הכרה כאחד הראפרים החשובים של שנות ה-90. ב-30 ביוני 1998 פרסם רדמן ביחד עם קית' מוריי ואריק סרמן (להקת הדף הסקוואד) את אלבומם "אל ניניו" (El nino, שנקרא על שם התופעה האקלימית אל ניניו) ובנוסף, הוציא באותה שנה את אלבומו הרביעי "דוק'ס דה ניימ" ("Docs da name"- השם הוא ד"ר) ב-24 בנובמבר. רדמן יצר לעצמו דמות אלטרנטיבית בשם ד"ר טרוויס ובחר להנציח אותה בשם האלבום. האלבום זכה להצלחה רבה והגיע לאלבום פלטינה. ב-1999 הוציא לאור רדמן את האלבום "בלאק-אאוט" (Blackout!) יחד עם מת'וד מן. האלבום הצליח מאוד ברחבי העולם וזכה למעמד פלטינה כפולה. ב-22 במאי 2001 פרסם רדמן את אלבומו החמישי "מאלפרקטיס" ("Malpractice" -רשלנות רפואית) שהגיע לאלבום זהב, ובאותה שנה שיחק בסרט הקומי "קיץ אחד של סוטול" לצד מת'וד מן. ב-2004 חזר לשחק לצדו של מת'וד מן בסדרת הטלוויזיה הקומית "מת'וד ורד", בכיכובם של השניים. הסדרה שודרה ברשת FOX, ובוטלה לאחר עונה אחת. בשנה זו שיחק דמות פיקטיבית של עצמו בסרט האימה "היורש של צ'אקי" הרביעי מזיכיון משחק ילדים.
ב-27 במרץ 2007 פרסם רדמן את אלבומו האחרון "רד גון' ווילד" ("Red gone' wild"). שורה של מפיקים ידועי שם עבדו על האלבום ובין השאר רדמן עצמו, אריק סרמן, טימבלנד, רוקווילדר, סקוט סטורץ', אי 3 ועוד. כיום רדמן משחרר מוזיקה עצמאית ובנוסף חבר בהרכב הדאבסטפ/טראפ "1000Volts" יחד עם המפיק המוזיקלי Jayceeoh.
V (פירושונים)
רות ארנון
רות ארנון (נולדה ב-1 ביוני 1933) היא ביוכימאית מומחית לאימונולוגיה, פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע, נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בין השנים 2010–2015 וכלת פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת ה'תשס"א (2001).
קורות חייה.
רות ארנון, בתם של אלכסנדר ושרה רוזנברג, נולדה בתל אביב ב-1933 וגדלה בשכונת נווה צדק, אביה היה מהנדס חשמל ואמה מורה. בבית הספר היסודי הוקפצה כיתה ובגיל 13 החלה לימודיה בגימנסיה הרצליה, לאחר שמשפחתה שכנעה את מנהל הגימנסיה, ברוך בן-יהודה, לקבלה בגיל כה צעיר. היא הייתה חברה בתנועה המאוחדת ורצתה להמשיך עם בני מחזורה לגרעין נח"ל, אולם מפאת גילה לא הסכים הצבא לגייסה. ארנון פנתה ללימודים אקדמאים והחלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית. לאחר שנת הלימודים הראשונה, הצטרפה לעתודה האקדמית, המשיכה לתואר שני בביוכימיה אותו סיימה ב-1955 ושירתה כקצינה בצה"ל.
תרומתה למדע.
ב-1957 הייתה לסטודנטית הראשונה של דוקטור מיכאל סלע במכון ויצמן למדע וקיבלה את תואר הדוקטור ב-1960. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתכונות אימונולוגיות של חלבונים. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, ולאחר מכן חזרה למכון ויצמן, מונתה לחוקרת בכירה ב-1966 ולפרופסור מן המניין ב-1975. במהלך השנים שימשה במגוון תפקידים במכון: הייתה ראש המחלקה לאימנולוגיה כימית, מנהלת המרכז לביולוגיה מולקולרית, דיקן הפקולטה לביולוגיה וסגנית הנשיא. במקביל שימשה בתפקידים ציבוריים בכירים בישראל ובעולם, בהם נשיאת האגודה הביוכימית הישראלית, חברה בוועדת ההיגוי של ארגון הבריאות העולמי (WHO), וחברה בוועדת מומחים לחומרים ביולוגיים של אונסק"ו, הייתה נשיאת הפדרציה האירופית של האגודות האימונולוגיות, ומזכ"ל הארגון הבינלאומי לאימונולוגיה. ב-1991 מונתה לחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומשנת 1995 משמשת כראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה וסגנית הנשיא. בשנת 2000 מונתה לסגנית הנשיא של איגוד האקדמיות למדעים באסיה, ומשמשת גם כיועצת לנשיא המדינה לענייני מדע וטכנולוגיה. ארנון היא ממייסדות המועצה המדעית של בריטניה וישראל וב-2017 מונתה ליו"ר-משותפת שלה לצד פרופ' לורד רוברט וינסטון.
עבודתה המדעית עסקה בתחומי פיתוח תרכיבי חיסון מלאכותיים, הכוונה של תרופות וחקר תגובת החיסון נגד הטפיל הגורם לבילהרציה. במשך שנים רבות עסקה במחקר בתחום פיתוח תרופה למחלת הטרשת הנפוצה, עליו עבדה יחד עם מיכאל סלע ודוקטור דבורה טייטלבאום. המחקר הביא לפיתוחו של החומר קופולימר 1, פולימר סינתטי, שהיה הבסיס לתרופה פורצת הדרך, הקופקסון, המיוצרת על ידי חברת טבע משנת 1995. בשנת 1998 זכתה בפרס וולף יחד עם מיכאל סלע, על גילויים מכריעים בתחום האימונולוגיה, בפרט על הראשוניות בשימוש בפוליפפטידים סינתטיים בחקר תורת החיסון, ובפוליפפטידים ליניאריים ומסועפים כאנטיגנים. ב-2001 זכתה בפרס ישראל למדעי הרפואה.
היא מכהנת כדיקטורית מדעית במכון לביומתמטיקה רפואית בנוסד על ידי צביה אגור.
ב-2007 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב חברת ביונדווקס שעסקה בפיתוח חיסון לנגיף השפעת בהובלת ארנון, באוקטובר 2020 החברה הודיעה על כישלון מוחלט בניסוי וזנחה את פיתוח החיסון. ב-21 ביוני 2010 נבחרה ארנון באספה הכללית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לנשיאת האקדמיה. ארנון נכנסה לתפקידה החדש בספטמבר 2010, אז סיים מנחם יערי את כהונתו. ארנון הייתה הנשיאה התשיעית של האקדמיה והאישה הראשונה שמכהנת בתפקיד זה. בחודש יוני 2015 סיימה ארנון את תפקידה כנשיאה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
רות ארנון הייתה נשואה עד לפטירתו לד"ר אוריאל ארנון ואם לשני ילדים - מיכל ויורם.
האנדרטה לזכר הנסיך אלברט
טלאפלא
מבצע יהונתן
פראנק רייקארד
פרנסיסקו גבידיה
פרנסיסקו גבידיה (1863 בסן מיגל - 24 בספטמבר 1955 בסן סלוודור) היה כותב, מחנך ועיתונאי אל סלוודורי. יצירותיו פותחו מרומנטיקה לכיוונים מעוררי מחשבה ואופי תפיסתי. ביצירותיו, הושפע גבידיה משירה צרפתית של אותה תקופה והוא הוביל את רובן דריו לאותו זרם ספרותי.
מסלול השירה שלו דומה לאחד ממסלולי התיאטרון שלו כפי שהוא מציג בדרמות "יופיטר" (1885), "דובי" (1889), "ספירה של סן סלוודור או האלוהים של הדברים" (1901), "לוסיה לאסו או שודדי הים" (1914), "מגדל השן" (1920) ו"שיר הדרמה נסיך הקלשון" (1944).
אולימפיאדת ונקובר (2010)
משחקי החורף האולימפיים ה-21 במספר התקיימו בין ה-12 בפברואר וה-28 בפברואר 2010, בעיר ונקובר בקנדה. באולימפיאדת החורף בוונקובר השתתפו כ-2,500 ספורטאים ואיתם כ-3,000 מלווים מ-82 מדינות (מתוכם ייצגו את ישראל 3 ספורטאים, האחים רומן ואלכסנדרה זרצקי שהתחרו בענף החלקה אמנותית על הקרח לזוגות ומיכאל רנז'ין שהתחרה בענף הסקי האלפיני). במהלך האולימפיאדה, שנמשכה 17 ימים, נערכו 86 תחרויות ב-15 ענפים אולימפיים שונים (לפי חלוקה לקטגוריות מקבילות לנשים וגברים). 258 מדליות זהב, כסף וארד בעיצובם של עומר ארבל (ישראלי-קנדי שנולד בירושלים) וקורי האנט חולקו לזוכים.
בחירת העיר המארחת.
הוועד האולימפי הבינלאומי שהתכנס בפראג, בירת צ'כיה הודיע ב-2 ביולי 2003 כי העיר ונקובר במחוז קולומביה הבריטית בקנדה, היא העיר שתארח את אולימפיאדת החורף ה-21 בשנת 2010. קודם לכן התקיימה התמודדות פנימית בקנדה על הצעת האירוח של ונקובר-ויסטלר מול ההצעות של הערים קוויבק סיטי וקלגרי, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1988. ההצעה של ונקובר-ויסטלר זכתה והעומדה לבחירתו של הוועד האולימפי הבינלאומי שבחר בה.
סמל המשחקים.