טוֹנְגְג'וֹאוּ (במנדרינית תקנית: 通州区; בפין-יין: Tōngzhōu Qū; תעתיק: טוֹנְגְג'וֹאוּ צ'וּ') הוא רובע במחוז העירוני בייג'ינג שבצפון הרפובליקה העממית של סין הנחשב לשער הגישה המזרחי לבירת סין. האזור העירוני של טונגג'ואו שוכן כ-19 קילומטרים ממרכז בייג'ינג, בקצה הצפוני של התעלה הגדולה של סין (במפגש בין תעלת טוֹנְגחְווֵי לתעלה הצפונית) ובקצה המזרחי של שדרת צ'אנגאן. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בשטח הרובע 1,840,295 תושבים בעשר עיירות, שישה תתי-רבעים ופלך אחד.
היסטוריה ותרבות.
טונגג'ואו נוסד ב-195 לפנה"ס על ידי ליו באנג, הקיסר הראשון של שושלת האן המערבית, בשם נפת לוּ (路), אם כי נתגלו ממצאים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות במקום עוד קודם לכן, בתקופה הנאוליתית. בשנת 25 לספירה, בתחילת שושלת האן המזרחית שוּנה התו לוּ שהיה שמה של הנפה על ידי הוספת סימן המים על מנת להפוך ל-潞. ב-1151, הכריז הקיסר הָאי לִינְג משושלת ג'ין (1234-1115) על מחוז פיאודלי חדש ושינה שמה של נפת לו לטונגג'ואו, מילולית "המקום שיש לעבור דרכו" מתוך הכרה בחשיבות של דרכי הגישה בים וביבשה לבייג'ינג. ב-1914 שונה שם הנפה לנפת טונְג. טונגג'ואו הפך לאחד הרבעים העירוניים של בייג'ינג ב-1997.
בתחומי הרובע של היום התחוללו שני מאורעות חשובים בהיסטוריה של סין.
ב-21 בספטמבר 1861 ניסה צבא שושלת צ'ינג לעצור את הכוח המשולב הצרפתי-בריטי, שעלה על בייג'ינג במהלך מלחמת האופיום השנייה, סמוך לגשר בָּאלִיצְ'יָאוֹ, כיום בגבול שבין הרבעים טוֹנְגג'וֹאוּ וצָ'אוֹיָאנְג. הצבא הסיני שכלל כ-30,000 חיילים הובס ומעריכים כי כ-25,000 חיילים סינים קפחו את חייהם בקרב. היה זה הניסיון האחרון של הסינים לעצור את הפולשים האירופאים, בייג'ינג נכבשה זמן קצר אחר כך וקיסר סין שְׂייֵנְפֶנְג נמלט צפונה.
במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, בתחילת 1937, היה טונגג'ואו בירת "המועצה האוטונומית של מזרח חביי", ממשלת בובות של יפן. ראש ממשלת הבובות הגיע להסכם סודי עם גנרל בצבא סין בניסיון להיפטר מהיפנים, וב-27 ביולי שלח הלה כוח בן 800 איש שחנה מול חומות טונגג'ואו. היפנים דרשו את פינויים, ולאחר שהסינים סירבו, תקפו היפנים והרגו כ-500 מהם. בתגובה התמרדו כ-5,000 איש מצבא המועצה האוטונומית שאומן על ידי היפנים כנגד היפנים וב-29 ביולי תקפו את הקסרקטין של היפנים. כל אנשי הצבא היפנים נהרגו וכ-250 אזרחים, ששהו במקום, כולל נשים שנאנסו, נרצחו. עם שוך הקרבות נהרסה רוב העיר טונגג'ואו. מאורע זה לכינוי "מרד טונגצ'או".
גאוגרפיה.
אורכו של טונגג'ואו הוא 48 קילומטרים מצפון לדרום ו-37 קילומטרים ממזרח למערב ושטחו הכולל 888.8 קילומטרים רבועים או כ-6% משטח הכולל של המחוז העירוני בייג'ינג.
הרובע גובל ברבעים צָ'אוֹיָאנְג ודָאשִׂינְג ממערב, ברובע שׁוּנְיִי מצפון, במחוז העירוני טיינג'ין ממזרח ובמחוז חביי מדרום, והוא מרוחק כעשרים קילומטרים מכיכר טיין-אן-מן וכ-16 קילומטרים מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל.
הרובע שוכן על מישור בייג'ינג בגובה ממוצע של 20 מטרים מעל לפני הים. אקלימו הוא ממוזג יבשתי עם עונות שנה מובחנות הכוללות קיצים חמים וחורפים קרים מאוד. סופות חול נפוצות למדי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.3°C וכמות המשקעים הממוצעת היא 620 מ"מ גשם. כמה נהרות רחבים זורמים בשטח הרובע, בהם וֶנְיוּ', לְיָאנְגשְׁווֵי וצָ'אובָּאי, ואורכם הכולל 254 קילומטרים. 46% משטחו של טונגג'ואו מיוער.
תחבורה.
המרכז העירוני של טונגג'ואו מחובר למרכז בייג'ינג באמצעות הדרך המהירה ג'ינגטונג (צירוף של סיומת שם העיר עם תחילת שם המחוז) וקו באטונג של הרכבת התחתית של בייג'ינג. כביש הטבעת מס' 5 של בייג'ינג וכביש הטבעת מס' 6 מצויים במרחק שווה מרובע העסקים של טונגג'ואו. כבישים מהירים מובילים מטונגג'ואו לשניאנג, חרבין וטיינג'ין. כביש טבעת שביעי, קו רכבת תחתית חמישי, ומסילת הברזל המהירה בין בייג'ינג לשאנגחאי נמצאים כיום בבנייה.
תעשייה ותיירות.
יש בטונגג'ואו שבעה אזורי תעשייה בשטח כולל של 64 קילומטרים רבועים, הממוקדים במוצרים מודרניים ותעשיות היי-טק. המרכז העירוני של טונגג'ואו מתוכנן כרובע עסקים מקיף מרכזי בדגש על קמעונות. בנובמבר 2007 נפתח במזרח טונגג'ואו מרכז קניות המוקדש כולו למכירת ספרים לסיטונאים וליחידים. המרכז, Beijing Publishing Logistics Center, שוכן על שטח של 300,000 מטרים רבועים והוא המרכז הגדול מסוגו באסיה וקרוב לוודאי שבעולם כולו. במרכז יש נציגות ל-500 הוצאות ספרים מקומיות וכ-300 זרות. בתחום החקלאות ניתן דגש על גידול פרחים ופירות, גידול זרעים ובריכות דיג.
אתרי התיירות העיקריים בתחומי הרובע כוללים את: כפר האומנים "סונְגגְ'ווָאָנְג", בו חיים אמנים סינים רבים , פארק שִׂיהָאידְזְה, אתר הנופש התיירותי דָאיִינְג, גן הנוף האקולוגי שִׂינְגהוּ, החומה הגדולה של שושלת צ'י (577-550), גשר יוּ'נְגטונְג, מסגד טונגג'ואו, פגודת זָ'אנְדֶנְג ובעיקר את התעלה הגדולה של סין שטונגג'ואו היא הנקודה הצפונית ביותר שלה (האנגג'ואו מצויה בקצה הדרומי, כ-1,700 קילומטרים משם). ממשלת הרובע מקדמת כיום את מעמדו של טונגג'ואו כנקודת ההתחלה של התעלה הגדולה במסגרת התוכניות הוזרמו מים ב-30 הקילומטרים האחרונים של התעלה שלאורכם נוצר "רצועת התעשייה והתרבות של התעלה", פרוזדור נופי ובו משובצים מוזיאונים, בתי קפה ושדרות כאשר בחלקו האחרון מצוי "הפארק התרבותי של התעלה הגדולה".
חינוך ובריאות.
יש כיום בטונגג'ואו למעלה מ-100 גני ילדים, קרוב ל-150 בתי ספר יסודיים, מעל ל-50 בתי ספר תיכוניים ומכללות רבות. כמו כן ממוקמים בתחומי הרובע מכון החומרים של בייג'ינג, האוניברסיטה הטכנולוגית של בייג'ינג והמכון למוזיקה של בייג'ינג. בתי החולים כוללים מרכז מיוחד לטיפול בשחפת ובית חולים המתמחה ברפואה סינית מסורתית.
נציבות הדורות הבאים
רוזנטל
רוזנטל (גרמנית: Rosenthal, יידיש: רויזנטאָל) הוא שם משפחה יהודי שמקורו בגרמנית, ופירושו המילולי 'עמק ורדים'.
בזייה
בזייה (בצרפתית: Béziers; בספרות העברית הביניימית בדרש), עיר בחבל אוקסיטניה בדרום צרפת בקרבת חוף הים התיכון.
בזייה שוכנת על צוק מעל נחל אורב וב-2007 נאמדה אוכלוסייתה ב-76,000 תושבים. שמה נחרט בהיסטוריה בגלל הטבח שנערך בתושביה הקתולים והקתרים במהלך מסע הצלב האלביגנזי.
בבזייה חי בימי הביניים רבנו משולם בן משה מבדרש, בעל ספר "ההשלמה" על הרי"ף.
קנבס
קַנְבָס (בעברית: בד ציור) הוא בד הארוג בצורה גסה ומשמש ליצירת מפרשים, אוהלים, לציפוי סירות קאנו וכדומה. הבד גם פופולרי כמשטח לציור.
מקור המילה "קנבס" במאה ה-13, במילה "canevaz" שבאנגלית עתיקה, או במילה "canevas" שבצרפתית עתיקה. שתיהן נובעות, כנראה, מן המילה "cannapaceus" שפירושה בלטינית וולגארית הוא "עשוי מקנבוס". בד הקנבס המודרני עשוי מכותנה או מפשתן ושונה מבדים כגון ג'ינס באופן האריגה הפשוט שלו (plain weave). בארצות הברית מקובל לדרג בדי קנבס באחת משתי דרכים: על פי משקלם (אונקיות ליארד רבוע), על פי מספר דירוג כך שככל שהמספר גבוה יותר כך הבד קל יותר.
קנבס כבד ציור.
החל מן המאה ה-14 הפך הקנבס למשטח ציור נפוץ לציור בצבע שמן. עד לשימוש בקנבס, היה מקובל להשתמש בלוחות עץ, שעליהם היה נהוג לצייר בעיקר בצבעי טמפרה. עד המאה ה-16 וה-17 קיבל הקנבס מעמד בכורה באיטליה ובצפון אירופה. בין האמנים המובילים בשימוש בקנבס היו הציירים הונציאנים כגון אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), שהבד היה זמין עבורם בשל היות העיר מעצמה ימית.
לפני הציור נהוג למתוח את בד הקנבס על גבי מסגרת עץ ולמרוח אותו בשכבה של ג'סו. תפקיד הג'סו הוא למנוע מן הצבע לחלחל אל תוך סיבי הבד, דבר העלול לגרום לריקבון שלהם.
תחשיב פרדיקטים
חצוצרן
פול וולפוביץ
פול וולפוביץ (באנגלית: Paul Dundes Wolfowitz; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute (AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות.
כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.
לואיג'י פירוני
לואיג'י פירוני (נולד ב-8 בספטמבר 1980 בלייז') הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק כחלוץ.
פירוני שיחק בנבחרת בלגיה. הוא סיים את עונת 2003-2004 כמלך השערים של ליגת העל הבלגית עם 28 כיבושים. בעבר שיחק עבור המועדונים סטנדרד ליאז', ר.פ.צ ליאז', מוסקרון, אנדרלכט וגנט בבלגיה, ובאוסר, נאנט, לאנס ולנסיאן וארל-אביניון הצרפתיות.
דורה גד
דבורה (דורה) גד ( 6 באוגוסט 1912 – 31 בדצמבר 2003) הייתה אדריכלית ומעצבת פנים ישראלית.
כלת פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966.
ביוגרפיה.