בשנת 2015 השתתפה בעונת ה-VIP של תוכנית הריאליטי "מאסטר שף", והגיעה בגמר התוכנית למקום השלישי.
בשנת 2016 הגישה לצדה של פאולה רוזנברג את העונה הראשונה של התוכנית "בייק אוף ישראל" בשידורי קשת של ערוץ 2.
בשנת 2019 הוציאה לאור את ספר הבישול "מתרגשת. המתכונים. הבית. האוכל".
בעלת טור קבוע במוסף "אתנחתא" של עיתון בשבע ומגישה בערוץ 20.
חיים אישיים.
ב-2010 חזרה בתשובה יחד עם בעלה, הצטרפה לחסידות ברסלב, והפסיקה להופיע בטלוויזיה. בתקופה זו עסקה בהרצאות על תורתו של רבי נחמן מברסלב ופעלה להחזרת נשים בתשובה.
נשואה לאיש האסטרטגיה של ערוץ 14 זיו לנגר, בעברו בעל חברת קידום מכירות ומנכ"ל סוכנות הדוגמנות "לוק". לבני הזוג שישה ילדים והם מתגוררים בירושלים.
יאן דובראצ'ינסקי
יאן דובראצ'ינסקי (בפולנית: Jan Dobraczyński; 1910, ורשה – 1994, ורשה) היה חסיד אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין.
פעילותו בתקופת השואה.
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בספטמבר 1939, היה דובראצ'ינסקי חייל בצבא פולין. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה וברית המועצות היה דובראצ'ינסקי חבר מחתרת הארמייה קראיובה.
בתקופת הכיבוש הגרמני בפולין היה דובראצ'ינסקי מנהל שירותי הרווחה בעיריית ורשה, וסייע לז'גוטה, המועצה לסיוע ליהודים, בכך שסיפק לה מסמכים מזויפים למען ילדים יהודים. במסמכים אלה הוכרו היהודים כנכים, מוגבלים ביכולותיהם או יתומים, וזאת כדי שיתאפשר להכניסם למוסדות נוצריים - בעיקר מנזרים - ושם להגן עליהם מפני פעולות הטרור של הנאצים בוורשה. בהוראת דובראצ'ינסקי ניפקו עובדיו דו"חות מזויפים ודובראצ'ינסקי החתים אותם בחותמתו הרשמית. אנשי הצוות במנזרים בהם הוסתרו ילדים יהודים ידעו ברוב המקרים כי המוסתרים הם יהודים, ולמרות זאת הסכימו לקבלם למנזרים. דובראצ'ינסקי הציל מאות ילדים יהודים בדרך זו. הוא החשיב את סיועו ליהודים כחלק ממאבקו נגד הפולש הנאצי. הוא לא ביקש תמורה מהילדים שהוסתרו או מהוריהם. הודות לאמצעי הזהירות שנקט דובראצ'ינסקי, לא התגלה על ידי הנאצים אף אחד מהילדים שהוסתרו בעזרתו. לאחר מרד ורשה של שנת 1944 נכלא דובראצ'ינסקי במחנה הריכוז ברגן-בלזן.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה היה דובראצ'ינסקי קומוניסט פולני, חבר באגודת פאקס שהוקמה מקתולים תומכי הקומוניזם. כמו כן קיבל דובראצ'ינסקי דרגת גנרל בצבא הפולני.
הוא עסק בכבתיבה ופרסם מספר ספרים. על בסיס ספרים אלו צולמו סרטים.
הנצחה.
בשנת 1985 העניקה ממשלת פולין לדובראצ'ינסקי את אות הכבוד וירטוטי מיליטארי , אות הכבוד הצבאי הגבוה ביותר שמעניקה ממשלת פולין.
בשנת 1993 הכיר יד ושם בדובראצ'ינסקי כחסיד אומות העולם.
ישר אדריכלים
ישר אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר נוסד על ידי האדריכל יצחק ישר בשנת 1956. זהו משרד האדריכלים החמישי בגודלו בישראל על פי דירוג דן אנד ברדסטריט 2014.
בשנותיו הראשונות של המשרד, תכנן האדריכל יצחק ישר שכונות, בנייני מגורים ומבני ציבור מודרניסטים ידועים, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות ובניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב (בשיתוף אדר' דן איתן) ודיזנגוף סנטר (בשיתוף אדר' עליזה טולדו). מבנים אלה זיכו אותו בפרס רכטר (1972) ובפרס רוקח (1967, 1984).
בשנת 1986 הצטרף למשרד בנו של יצחק ישר, אדריכל אבנר ישר, אשר העביר את הדגש לבניה בצפיפות גבוהה. המשרד כיום עוסק במגוון תחומי האדריכלות (מגורים, משרדים, מסחר, תב"ע), ומזוהה בעיקר עם מגדלי מגורים ומשרדים בתל אביב רבתי, כגון מגדל רוטשילד 1 ומגדל W בתל אביב.
בעל המשרד הוא אדריכל אבנר ישר. שותפיו הם אלעד יהודה (מנכ״ל), יונתן גרוסוסר, יואב מיכאל ואביב אלנבוגן.
המשרד מונה 80 אדריכלים ומעצבים, והוא ממוקם בתל אביב.
ז'ואן סגארה
גביע הזהב 1991
גביע הזהב של CONCACAF 1991 נערך בין 28 ביוני ל-7 ביולי 1991 בארצות הברית, והיה הטורניר הראשון של גביע הזהב, והמהדורה ה-11 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. הפעם האחרונה בה התנהלה אליפות צפון אמריקה הייתה בשנת 1971, ומאז ועד לטורניר גביע הזהב, הנבחרת שסיימה ראשונה בבית ההעפלה לטורניר המונדיאל החזיקה בתואר אלופת צפון אמריקה.
הנבחרת המארחת, , הפכה בתום התחרות לנבחרת הראשונה שזוכה בגביע הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על בדו-קרב פנדלים שהסתיים בתוצאה 4–3, לאחר 0–0 בתום ההארכה.
משחקי הטורניר.
שמונה הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. הנבחרות שסיימו בשני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לשלב חצי הגמר. שלב זה, וכן שלב הגמר, התנהלו בשיטת נוקאאוט במשחק בודד.
כוויצת דופיטרן
כוויצת דופיטרן או מחלת דופיטרן (באנגלית - Dupuytren's contracture ; Dupuytren's disease) היא התעבות לייפתית של חיתולית כף היד (Palmar Fascia), העוטפת את גידי כף היד והאצבעות. המחלה גורמת להתכווצות קבועה של האצבעות וחוסר יכולת ליישר אותן.
המחלה נקראת על שם הכירורג הצרפתי גיום דופיטרן (1777–1835), שתיאר אותה ב-1831.
תסמינים.
תסמיני המחלה מופיעים בתחילה בזרת ובקמיצה, על פי רוב, ועשויים להתפשט לשאר האצבעות ולכף היד. ניתן לחוש בתופעת ההתעבות של הגידים באמצעות מגע, אליו עשוי להתלוות עקצוץ מקומי.
אבחנה.
על פי רוב, נקבעת האבחנה על פי המידה שבה מצליח הנבדק לשטח את כף ידו כנגד שולחן באופן מלא ("בדיקת שולחן").
המחלה נפוצה אצל גברים ביחס של 1:10 לעומת נשים, ושכיחה בעיקר בארצות צפון-מערב אירופה (עובדה שהעניקה לה את הכינוי "מחלת הויקינגים" או "היד הקלטית"). למחלה מרכיב גנטי משפחתי, ועל פי רוב תתפרץ לאחר גיל 40. לייפת עשויה להופיע במוקדים נוספים, כמו בפין (מחלת פיירוני) או בכף הרגל, כתחלואה נלווית. המחלה שכיחה יותר אצל חולי סוכרת, אלכוהוליזם ושחמת הכבד.
טיפול.
טיפול שמרני.
הטיפול השמרני נועד למקרים קלים בשלביה הראשונים של המחלה, והוא כולל הקרנה והזרקת סטרואידים או חמרים המכילים את האנזים "קולגנאז", אשר מפרק את סיבי הקולגן.
טיפול ניתוחי.
הטיפול הניתוחי מיועד למקרים מתקדמים בהם יש פגיעה בתפקוד כף היד. יש שתי שיטות טיפול:
פרוגנוזה.
ברוב המקרים נעצרת המחלה בפגיעה בזרת ובקמיצה ומאפשרת עדיין תפקוד של היד ללא צורך בניתוח. הניתוח אמנם משפר את התפקוד אבל מספר מחקרים הראו שיש חזרת המחלה עד 50% במנותחים.
הורודנא
אנה אן
אנה אֵן (בגרמנית: Anna Ehn; נולדה ב-1931, וינה) היא חסידת אומות העולם מווינה, אוסטריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, גורשה אילונה כץ (לימים פרידמן - Illona Katz-Friedman) בת ה-13 מהונגריה לווינה עם אמה וששת אחיה ואחיותיה, במסגרת קבוצת יהודים מדברצן שבהונגריה שגורשו לווינה לשם ביצוע עבודות כפייה. עם התגברות הפצצות האוויר של בעלות הברית על וינה, חויבו היהודים המגורשים לנקות את הרחובות מנזקי ההפצצות. באחד הימים בהם הייתה אנה אן בת ה-13 בדרכה למיסה, פנתה אליה כץ ברחוב וביקשה ממנה מזון. אן נתנה לה מזון, וכך עשתה גם בימים שלאחר מכן.
כשאחותה הגדולה של כץ נפצעה בהפצצות ואושפזה בבית חולים שהיה תחת פיקוח האס אס, ביקשה כץ מאן להציל את אחותה מגירוש למחנה השמדה. אן ניגשה לבית החולים, פנתה לסגל בית החולים שהיה כפוף לאס אס, והצליחה להביא לשחרורה של האחות מאשפוז ולשכנה בביתה-שלה. בעשותה זאת חשפה אן את עצמה כתומכת ביהודים, וסיכנה את חייה.
אחותה של כץ שהתה בביתה של אן במשך שלושה חודשים. לקראת סוף המלחמה הועברה קבוצת היהודים, ובתוכה בני משפחת כץ, למאוטהאוזן. כץ ואחותה שרדו את השואה. לאחר השואה היגרה כץ לישראל.
לאחר המלחמה.
ב-1978 הכיר יד ושם באנה אן כחסידת אומות העולם.
דוד דוידוף
דוד דוידוף (נולד ב-1 ביולי 1937) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל ששיחק ואימן בקבוצת בית"ר ירושלים.
דוידוף החל לשחק בקבוצת הנוער הירושלמית בית"ר יהודה. לאחר שהרשים את המאמן אגון פולק, הוא זומן לקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים כשהוא בגיל 16. בשנת 1955 ערך את משחק הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק דרבי מול הפועל ירושלים, כשהוא מתופקד בעמדת הקיצוני השמאלי, עמדה בה שיחק לאורך מרבית שנותיו כשחקן.
לאחר שהתגייס לצה"ל פגש את הכדורגלן נחום סטלמך, שלימד אותו את רזי תורת הנגיחות בכדור. דוידוף התאמן וליטש את טכניקת הנגיחה שלו, שהפכה לסימן ההיכר שלו כשחקן. הוא הצטיין בניתור גבוה, ונגיחות עוצמתיות מהן הרבה לכבוש שערים. לימים כונה בתקשורת "ראש הזהב", בדומה לכינויו של סטלמך עצמו. את אחד משערי הנגיחה המפורסמים שלו, כבש במשחק ידידות באצטדיון ימק"א מול הקבוצה הצרפתית טולוז, כשניתר לכדור שהגביה לעברו הקשר אהוד פדרמן.
במדי בית"ר ירושלים שיחק דוידוף אחד עשר עונות, בהן כבש 45 שערי ליגה, והוא משיאני כובשי השערים של המועדון בכל הזמנים. דוידוף שיחק לפרק זמן קצר בקבוצת בית"ר תל אביב, כשזאת נאבקה על חייה בליגה הראשונה.
לאחר פרישתו ממשחק, התבקש על ידי יושב ראש קבוצת בית"ר ירושלים, ראובן ריבלין, להקים מחלקת ילדים למועדון. דוידוף אימן שחקנים דוגמת אלי אוחנה, אבי כהן, סמי מלכה, משה בן ארוש, אהוד אשש ועוד. בעונת שימש דוידוף כמאמן הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, ולאחריה חזר לאמן במחלקות הנוער והילדים של המועדון.
דוד דוידוף הוא אביו של במאי הקולנוע והטלוויזיה עודד דוידוף.
יאשינובקה
יאשינובקה (בפולנית: Jasionówka, נקרא: [jaɕɔˈnufka], יאשונובקה; ביידיש: יאַשינעווקע) היא עיירה במחוז מונקי , בחבל פודלסיה שבצפון-מזרח פולין. השוכנת בתחום השיפוט של גמינה יאשינובקה.