ג'יימס בירד הביא את הבישול הצרפתי לאמריקאים בני המעמדות הגבוה והנמוך של שנות החמישים. בירד כיכב בטלוויזיה כאישיות קולינרית. דייוויד קמפ מציין שתוכניתו הייתה תוכנית הבישול הראשונה שהוקרנה בטלוויזיה. קמפ משווה את תוכנית הבישול ובית הספר לבישול של דיון לוקאס לאלו של ג'יימס בירד, בציינו שפרסומם בשנות החמישים סימן את הופעתה של תרבות האוכל המתוחכמת ששמה יצא לפניה בעולם ובארצות הברית ומרכזה בניו יורק. קמפ כותב "היה זה בעשור זה (שנות החמישים) שהשם "ג'יימס בירד", הפך למותג, הפנים והבטן של הגסטרונומיה האמריקאית". קמפ מספר שבירד היה מסוגל לפגוש את אליס ב. טוקלס בטיול לפריז ומתאר את הרשת הענפה של חבריו ידועני האוכל שהלכה אחריו במהלך חייו והמשיכה את מורשתו אחרי לכתו לעולמו.
קשיים כספיים גרמו לבירד לפרסם מוצרי מזון שהוא לא היה משתמש בהם בעצמו או ממליץ עליהם, אם הוא היה עצמאי כלכלית. בירד חתם על חוזה פרסום עם חברת המזון המשומר "גרין ג'יאנט". קמפ מסביר שבירד חש כי הוא היה "זונה גסטרונומית" מפני שעשה כן. נראה שייצור המוני של מזון שלא היה טרי, מקומי, ועונתי, היה בגידה באמונתו הגסטרונומית של בירד, אולם התעורר מתוך שאיפתו לממן את בתי הספר לבישול שלו.
ב-1981, ביחד עם חברתו גייל גרין, ייסד בירד את מיזם Citymeals-on-Wheels, שסייע להזין זקנים מרותקים לביתם בעיר ניו יורק.
חייו האישיים.
בירד היה רווק ובעל נטייה חד-מינית ושמר מרבית שנות חייו על פרטיותו, מתוך חשש שאאוטינג עלול לחבל בתדמיתו הציבורית ובמפעל חייו.
ג'וליה צ'יילד מסכמת במדיוק את חייו האישיים של ג'יימס בירד בתיאור קצר:
סיכומה של צ'יילד משמיט שתי נקודות מרכזיות. הראשונה שהוא היה הומוסקסואל. בירד כתב בזיכרונותיו:
"כבר כשהייתי בן שבע, ידע שאני גיי. אני חושב שזה הזמן לגלות זאת." השנייה היא ובירד הודה בכך בעצמו, שהוא היה רכושני ושתלטן "עד שהייתי בן ארבעים וחמש, אני מניח שהייתי נוח להתרגז".
מרק ביטמן (שלא הכיר את בירד באופן אישי) מתאר אותו באורח הדומה לזה שג'וליה צ'יילד תיארה אותו:
בירד הלך לעולמו ב-21 בינואר 1985, בעיר ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית, כתוצאה מאי ספיקת הלב, הוא היה בן 81. גופתו נשרפה ואפרו פוזר מעל החוף בגירהארט, אורגון, ארצות הברית, שם הוא שהה בקיץ כילד.
קרן ג'יימס בירד.
קרן ג'יימס בירד הוקמה לכבודו של ג'יימס בירד על-מנת להעניק מלגות לכישרונות מבטיחים בשדה האוכל וכדי לתמוך במסורת הקולינרית האמריקאית – אותה בירד עזר ליצור. מאז 2001 קרן בירד נתנה מעל $2.2 מיליון במלגות ומימון שכר לימוד לטבחים צעירים ולאנשים שלמדו קולינריה.
במשך זמן מה, פרצה שערורייה בקרן, ב-2004, לאונרד פיקל, העומד בראשה, התפטר והושם במעצר בגלל השתלטות בזדון על רכושו של אדם אחר וב-2005 התפטר חבר הנאמנים. היה זה באותה עת שהשף והסופר אנתוני בורדיין התייחס אל הקרן כ"מפעל נדיב לסחיטת כספים". מאז התקופה ההיא נכנס לתפקידו חבר נאמנים חדש הנהיג כללי התנהגות חדשים ובחר נשיאה חדשה, סוזן אונגרו, שתי הפעולות כאחת היו מיועדות למנוע מחדל דומה בעתיד.
הקרן המשיכה לעמוד בפני קשיים כלכליים; היא פעלה בגירעון תקציבי מספר שנים רצופות, אם כי גודלו של הגירעון קטן מאז עזיבתה של פיקל ו-2010 צפויה להיות נקודת המפנה של הארגון.
לאחר לכתו של בירד מהעולם ב-1985, עלה במוחה של ג'וליה צ'יילד הרעיון לשמר את ביתו בעיר ניו יורק כמקום מפגש כפי שהיה בעודו בחיים. פיטר קמפ, תלמידו לשעבר של בירד ומייסדו של המכון לחינוך קולינרי (שנקרא קודם לכן בית הספר לבישול של פיטר קמפ בניו יורק) הוא זה שדאג לרכוש את הבית וליצור את קרן ג'יימס בירד.
בית האבנים החומות של בירד שוכן ב-167 West 12th Street, בטבורו של גריניץ' וילג'. זהו המרכז הקולינרי ההיסטורי היחידי בצפון אמריקה, מקום בו חברי הקרן, העיתונות, והציבור הכללי מוזמנים להתענג על יצירותיהם של שפים בעלי שם ומתחילים כאחד, מכל רחבי המדינה ומסביב לגלובוס.
פרסי קרן ג'יימס בירד השנתיים מוענקים במסיבה הגדולה ביותר של התעשייה, כחלק משבועיים של פעילויות של הילולת המטבח האמריקאי המעודן ויום הולדתו של בירד. הם נערכים ביום שני הראשון של חודש מאי, טקס חלוקת הפרסים לשפים, מסעדנים, מחברי ספרי הבישול, מעצבי המסעדות, והעיתונאים הטובים ביותר בארץ. הם מסתיימים בקבלת פנים שבו מוגש תפריט טעימות ממנות הדגל של למעלה מ-30 השפים הטובים ביותר של קרן ג'יימס בירד.
כתב עת היוצא פעם ברבעון, Beard House, הוא מבחר מהמיטב של עיתונאות הקולינריה. הקרן גם מפרסמת את James Beard Foundation Restaurant Directory, מדרי לכל השפים שאי-פעם בישלו ארוחה בבית ג'יימס בירד או השתתפו באחד מאירועי גיוס הכספים של הקרן ברחבי הארץ.
Netking
מדליית מעבר לים
מדליית מעבר לים (בצרפתית: Médaille d'Outre-Mer) היא מדליה אשר מוענקת לחיילי צבא צרפת על השתתפות במבצעים מחוץ לאדמת צרפת. מדליה זו מחליפה את המדליה הקולוניאלית מ-6 ביוני 1962.
תיאור המדליה.
הסרט הוא בצבע כחול שמיים עם שלושה פסים לבנים, שני הפסים שבצדדים הם בעובי 2 מ"מ והאמצעי הוא בעובי של 7 מ"מ. המדליה היא עגולה ועשויה מכסף. בחזיתה מוטבעת מריאן עם הכיתוב "République française" (הרפובליקה הצרפתית). בצדה השני מוטבע גלובוס עם הכיתוב "Médaille d'Outre-Mer" (מדליית מעבר לים).
על לוח המתכת שמוצמד לסרט חרוט שם המדינה שבה השתתף במבצע צבאי מקבל המדליה. קיימות כיום כ-13 מדינות:
המצע האזרחי (פולין)
מפלגת המצע האזרחי (בפולנית: Platforma Obywatelska) היא מפלגת מרכז-ימין בפולין, שעמדותיה משתייכות לזרם השמרנות הליברלית.
מפלגת המצע האזרחי היא חברה במפלגת העם האירופית (EPP) בפרלמנט האירופי והמרכז הדמוקרטי הבינלאומי.
היסטוריה.
מפלגת המצע האזרחי נוסדה ב-1 ביולי 2001. מייסדיה היו אנדז'יי אולצ'ובסקי, מאצ'יי פלאז'ינסקי שהתפצלו מהזרוע הפוליטית של "תנועת סולידריות", ודונלד טוסק שעזב את מפלגת "ברית איחוד החירות". השלושה כונו לעיתים על ידי התקשורת הפולנית כ"שלושת הטנורים". אולצ'ובסקי ופלאז'ינסקי עזבו את המפלגה בשנים 2001–2005.
בבחירות הכלליות ב-2001 המפלגה צברה 12.6% מהקולות ו-58 צירים בסיים, מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה לממשלה בראשות ברית השמאל הדמוקרטית והייתה למפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר.
בשנת 2005 המפלגה הובילה בכל סקרי דעת הקהל עם 26% עד 30% של תמיכה ציבורית. עם זאת, בבחירות ב-2005, היא סיימה עם אחוז תמיכה 24.1% והגיעה למקום השני אחרי מפלגת חוק וצדק עם 27%. בבחירות לנשיאות הפסיד דונלד טוסק ללך קצ'ינסקי, לאחר שקצ'ינסקי קיבל כ-46% מן הקולות בסיבוב השני.
הקואליציה בראשות מפלגת "חוק וצדק" התפרקה בשנת 2007 בשל שערוריית שחיתות של אנדז'יי לפר ותומאש ליפייץ ומחלוקות פנימיות בקרב מנהיגות המפלגה ואירועים אלה הביאו לקיום בחירות חדשות. ב-21 באוקטובר 2007 המפלגה זכתה ב-41.51% מהקולות וב-209 מתוך 460 המושבים בסיים ו-60 מתוך 100 המושבים בסנאט של פולין. המצע האזרחי הפכה למפלגה הגדולה ביותר בשני בתי הפרלמנט, ולאחר מכן הקימה קואליציה עם מפלגת העם הפולני.
בבחירות לנשיאות פולין בשנת 2010, בעקבות ההתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני בסמולנסק, רוסיה, בו נהרגו נשיא פולין לך קצ'ינסקי, דונלד טוסק החליט שלא להגיש את מועמדותו לתפקיד, ורבים חזו כי אחיו של הנשיא ירוסלב קצ'ינסקי עשוי לנצח בבחירות. בהפתעה רבה - זכה מועמד מפלגת המצע האזרחי - ברוניסלב קומורובסקי - בבחירות לנשיאות פולין.
בבחירות הפרלמנטריות באוקטובר 2011, המפלגה חיזקה את כוחה והייתה שוב למפלגה הגדולה ביותר בפולין - והפכה למפלגה הראשונה בתולדות פולין הדמוקרטית שזכתה בפעם השנייה ברציפות בבחירות לפרלמנט, בעידן הפוסט קומוניסטי. זאת אף על פי שממנה התפצלה מפלגה בראשות יאנוש פאליקוט שזכתה ב-10% מהמושבים.
ב-30 באוגוסט 2014 נבחר טוסק למחליפו של נשיא המועצה האירופית, הרמן ואן רומפיי, הוא נכנס לכהונה זו ב-1 בדצמבר 2014, ואווה קופאץ' החליפה אותו בתפקיד ראש הממשלה.
בבחירות לנשיאות ב-2015 התמודד חבר מפלגת "חוק וצדק" אנדז'יי דודה מול הנשיא המכן ברוניסלב קומורובסקי. בסיבוב הראשון זכה ב-34.5% מהקולות, בעוד יריבו זכה ב-33.1%, אולם מכיוון שאף אחד מהמתמודדים לא צבר תמיכה של יותר מ-50%, נערך סיבוב שני ב-25 במאי. בסיומו זכה דודה בכ-51% מהקולות, וקומורובסקי ב-48%. בבחירות הכללכיות זכתה המלגה ב-39.18% מהקולות, 138 מתוך 460 מושבים בסיים, 34 מתוך 100 מושבים בסנאט.
בשנת 2018 התמזגה המפלגה לתוך הקואליציה האזרחית. בבחירות 2019, המפלגה המאוחדת קיבלה כמעט 27% מקולות הבוחרים, אך מפלגת השלטון "חוק וצדק" התחזקה וקיבלה 44% והרכיבה את הממשלה.
אידאולוגיה.
המפלגה משלבת עמדות שמרניות וליברליות בנושאי כלכלה עם עמדות שמרניות בנושאים חברתיים ומוסריים, כולל התנגדות להפלות, נישואים חד מיניים, התרה בחוק של סמים קלים, המתת חסד, מחקר בתאי גזע עובריים, ובאופן חלקי מתנגדת גם להפריה חוץ גופית. מצד שני, המפלגה תומכת במודרניזציה ובקידומה של המדינה, סובלנות חברתית, כלכלת שוק, ומדיניות סביבתית. המפלגה גם פועלת להוצאתם בחוק של משחקי ההימורים.
הצעות הליבה מתוך מצע המפלגה כללו גם הפרטה של ​​המגזר הציבורי, בחירות ישירות לפרלמנט, לראשות הערים ולתפקידי המושלים, פיתוח מדיניות מוניטארית עצמאית על ידי הבנק הלאומי של פולין, הורדת המס ב-15%, ועוד. המפלגה גם פועלת להפרטת מפעלים ממלכתיים.
הפלטפורמה האזרחית (פולין)
יחסי החוץ של אנדורה