ג'וזף מאייר פוטר ב-1937. לאחר מכן החל לעסוק במשרה באוניברסיטת קולומביה, שבה ראש המחלקה לפיזיקה, ג'ורג' פגרם, נתן לגופרט-מאייר משרד, אבל היא לא קיבלה שכר. היא נעשתה חברה טובה של הרולד יורי ושל אנריקו פרמי, שהגיעו לקולומביה ב-1939. פרמי ביקש ממנה לחקור את קליפת האלקטרונים של יסודות טרנס- אורניים בלתי ידועים. בשימוש במודל תומאס-פרמי, היא חזתה שיסודות אלה יוצרים סדרה חדשה שדומה ליסודות הנדירים, תחזית שהתבררה כנכונה.
פרויקט מנהטן.
בדצמבר 1941 נכנסה גופרט-מאייר לתפקידה המקצועי הראשון שבו קיבלה תשלום, לימוד מדע במשרה חלקית בקולג' שרה לונרס. באביב 1942, עם התערבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה לפרויקט מנהטן. היא קיבלה מיורי משרה חלקית במחקר עם מעבדת חומרי חילוף מתכתיים של אוניברסיטת קולומביה. מטרתו של פרויקט זה הייתה למצוא אמצעי להפרדת חומר הבקיע אורניום-235.
באמצעות ידידה אדוארד טלר קיבלה גופרט-מאייר משרה באוניברסיטת קולומביה.
זכייתה בפרס נובל.
במהלך שהותה בשיקגו בשנות הארבעים פיתחה גופרט-מאייר מודל מתמטי למבנה קליפות הגרעין. האנס ינסן עבד גם הוא על פתרון בעיה זו, והגיע לאותה המסקנה באופן עצמאי. התוצאות שלו פורסמו בכתב העת Physical Review, לפני שגופרט-מאייר פרסמה את התוצאות שלה ביוני 1949. לאחר מכן הם החלו לשתף פעולה. בשנת 1960 מונתה גופרט מאייר לפרופסור לפיזיקה מן המניין באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
בשנת 1963 זכו גופרט-מאייר, ינסן וויגנר בפרס נובל לפיזיקה "על תגליותיהם בנוגע למודל הקליפות הגרעיני."
מותה והנצחתה.
גופרט-מאייר נפטרה בסן דייגו ב-20 בפברואר 1972 בעקבות התקף לב ונקברה בפארק הזיכרון אל קמינו.
לאחר מותה יצרה האגודה האמריקאית לפיזיקה את פרס מריה-גופרט מאייר, המוענק לפיזיקאיות בתחילת דרכן על תרומה יוצאת דופן למחקר הפיזיקלי.
סנרק (תורת הגרפים)
בתורת הגרפים, סנרק הוא כינוי לגרף ללא גשרים שלכל קודקודיו דרגה 3, ושלא ניתן לצבוע את קשתותיו ב-3 צבעים (לפי משפט ויזינג כל גרף כזה הוא 4-צביע). על פי הצעתו של מרטין גרדנר הגרפים נקראים כך על שם היצור החמקמק מן הבלדה "ציד הסנרק" של לואיס קרול.
הראשון שחקר גרפים מסוג זה היה פיטר טייט (Tait), שניסה להוכיח את משפט ארבעת הצבעים, וב-1880 הראה שדוגמה נגדית מוכרחה להיות סנרק שהוא גרף מישורי . עד 1973 היו ידועות רק ארבע דוגמאות לסנרקים (הראשונה: גרף פטרסן מ-1898). מאז נבנו כמה משפחות אינסופיות, ופותחו פעולות הבונות משני סנרקים נתונים סנרק גדול יותר.
הגדרה.
גשר בגרף הוא קשת שהסרתה מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות (הגדרה אלטרנטיבית לגשר היא קשת שלא משתתפת בשום מעגל). אם בגרף קשיר אין אף קבוצה בגודל k של קשתות כך שהסרתן מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות, נאמר שהגרף k-קשיר. אם סנרק אינו 3-קשיר, או אם יש בו מעגל באורך 2, 3 או 4, אז אפשר ליצור ממנו בקלות סנרק קטן יותר. מסיבה זו, יש המגדירים סנרק כגרף מדרגה 3, בעל מותן 5 לפחות, שהוא 4-קשיר.
זרימה לא מתאפסת בגרף וצביעת קשתות.
גרף מדרגה 3 ניתן ל-3-צביעה אם ורק אם יש בו זרימה לא מתאפסת עם ערכים בחבורת הארבעה של קליין formula_1. (זרימה היא התאמה של ערכים (שאינם אפס) מחבורה לקשתות, באופן שסכום הקשתות בכל קודקוד הוא אפס. מכיוון שבחבורה זאת formula_2, אין משמעות לכיוון הקשתות).
סנרקים כדוגמאות נגדיות.
יש כמה השערות ידועות בתורת הגרפים, שאם אינן נכונות צריכה להיות להן דוגמה נגדית שהיא סנרק:
ידוע שיש סנרקים שהם 6-קשירים. משערים שאין סנרקים 7-קשירים.
גרהם סימסיון
גרהם סימסיון (באנגלית: Graeme C. Simsion) הוא סופר, תסריטאי, מחזאי ומנהל מערכות מידע אוסטרלי ממוצא ניו זילנדי.
סימסיון נולד באוקלנד שבניו זילנד בשנת 1956 ומתגורר כיום באוסטרליה. הוא בעל תואר שני בכלכלה ותואר דוקטור מטעם אוניברסיטת מלבורן. במהלך חייו כתב תסריטים, סיפורים קצרים ומחזות, וכן התמחה בייעוץ עסקי וניהול מערכות מידע. בשנת 1982 הקים חברת ייעוץ מצליחה, "Simsion Bowles &amp; Associates", שהעסיקה 70 עובדים ב-3 ערים שונות ונמכרה בשנת 1999. הוא פרסם שני ספרים וכן מאמרים שעסקו בניהול מערכות מידע והרצה בנושא ברחבי העולם. בנוסף הקים סימסיון חברה לייבוא יינות בשם Pinot Now יחד עם סטיבן נוטון.
פרויקט רוזי הוא ספר הפרוזה הראשון של סימסיון. הרומן זכה להצלחה חסרת תקדים עוד בטרם פורסם, כאשר נמכר ליותר משלושים וחמש מדינות בעולם וגרף מקדמות של כשני מיליון ליש"ט. כתב היד של הרומן זכה בשנת 2012 בפרס Victorian Premiere's Unpublished Manuscript, המוענק ליצירות הרואות אור באוסטרליה. הספר השני, ספר המשך ל"פרויקט רוזי",נקרא בשם אפקט רוזי, יצא לאור באנגלית ב-2014, וב-2015 הגיע לישראל. הספר השלישי, הכל בגלל רוזי הוא "רומן חכם, מצחיק ומעורר מחשבה על גידול ילדים בימינו, על האופן שבו נתפסת שוֹנוּת אישיותית, ועל התוויות שהחברה ממהרת להצמיד לאנשים שלא עומדים בנורמות המקובלות".
סימסיון נשוי לאן בויסט (Anne Buist), פרופסור לפסיכיאטריה, ולהם 2 ילדים.
אריאל פיקאר
הרב ד"ר אריאל פיקאר (נולד בשנת 1965) עוסק בהגות, מחקר וחינוך במכון שלום הרטמן. הוא המנהל האקדמי של "בית יוצר ישראלי", בראשות הרב שי פירון.
ביוגרפיה.
נולד במרסיי שבצרפת כבן הבכור מבין שלושה ילדים לברוך (ז'אן-בנואה), בן למשפחה מיהדות אלזס, וז'קלין, בת לאם שהגרה מאלג'יריה לצרפת ולאב שהגר מגרמניה לצרפת. בשנת 1969, כשפיקאר היה בן ארבע, עלו לישראל והתיישבו בירושלים. , בוגר לימודי הנדסה, נפל בגיל 32 במלחמת יום הכיפורים. פיקאר למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת ההסדר הר עציון, באלון שבות. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל. בוגר המכון להכשרת מורים במכללת הרצוג ובעל תואר ראשון בתלמוד ותואר שני ושלישי בלימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן, כאשר עבודת הדוקטורט שלו עסקה בפסיקתו ההלכתית של הרב עובדיה יוסף, ויצאה לאור כספר בהוצאת בר-אילן ב-2007.
שימש כרב הקיבוץ שלוחות בעמק בית שאן בין השנים 1994–2001, לימד במדרשת עין הנציב, וכן שימש כר"מ בישיבת מעלה גלבוע בין השנים 1999–2001.
ב-2009 התמודד פיקאר בבחירות לכנסת השמונה עשרה ברשימת התנועה הירוקה-מימד, והוצב במקום השביעי בה.
החל מ-2001 הוא עמית מחקר במכון שלום הרטמן ומורה בתוכניות המכון השונות. בין השנים 2009–2018 היה המנהל החינוכי של תוכנית בארי במכון שלום הרטמן. בין השנים 2018–2020 היה מנהל מרכז קוגוד לחקר המחשבה היהודית ולהגות עכשווית. בעבר היה מרצה במכללה האקדמית צפת בחוג למדעי הרוח וחבר סגל הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו ובמכון שכטר למדעי היהדות.
פרסם מספר מאמרי הגות העוסקים בקיום הדתי בזמן הזה, את משנתו החינוכית תיאר במאמרים "חינוך יהודי-ישראלי", "אתגרי החינוך היהודי-פלורליסטי". כתב אודות החובה ההלכתית–מוסרית של חתימה על כרטיס אדי לתרומת איברים, על צדק מקראי בכלכלה מודרנית, על מעמדם של פליטים ומהגרים בישראל, על יחסי דת ומדינה בישראל, על איזון ובקרה בין רשויות השלטון, ועל הלכה ישראלית והיחס בין חוק, הלכה ותרבות. על השמיטה בזמן הזה. על השלכות הקורונה על תפיסת העבודה של האדם.
מתגורר בירושלים, נשוי לשלי לבית סיטנר, אב לחמישה. אחיו הוא ד"ר אבי פיקאר.
קליק (מותג)
קליק הוא חטיף שוקולד מבית 'יוניליוור ישראל' (לשעבר מחברת 'ורד הגליל'). את השם נתן הפרסומאי שמואל ורשבסקי.
קליק התחיל כחטיף דגני בוקר מצופה בשוקולד, אך לאורך שנות קיומו יצא בצורות רבות כגון: ביסקוויטים מצופים, דגני בוקר (מסוגים שונים) מצופים וופלים מצופים.
קליק מוצע לשיווק בארבע צורות:
בשנים הראשונות יוצר הקליק על ידי חברת ורד הגליל בצפת בהכשר הרבנות המקומית. מותג נוסף בשם "גליק" (אושר ביידיש) נמכר במקביל החל מ-1992 בריכוזי אוכלוסייה חרדיים כשהוא מיוצר תחת השגחת בד"ץ העדה החרדית והרבנות המקומית. ב-2003 לאחר שכל מוצרי ורד הגליל עברו להשגחת הבד"ץ בוטל מותג זה והמותג קליק משווק כיום בהשגחת הרבנות צפת ובד"ץ העדה החרדית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:יוניליוור]]
[[קטגוריה:חטיפי שוקולד]]
[[קטגוריה:מותגי מזון]]
קבוצת הדסטארט
קבוצת הדסטארט היא חברת האם של ארבעה מיזמי היי-טק בתחומי הפיננסים: "הדסטארט", אתר מימון המונים המסייע במימון פרויקטים ומיזמים חברתיים. "fundit", אתר להשקעות המונים, "giveback", אתר לגיוס תרומות לפרויקטים חברתיים, ו"beactive", אתר מימון המונים הממוקד בקידום מאבקים משפטיים ונושאים ציבוריים.
הדסטארט.
הדסטארט (באנגלית: headstart) הוא אתר מימון המונים ישראלי שמטרתו לסייע במימון פרויקטים ויזמים יצירתיים.
באמצעות הדסטארט הציבור נקרא לממן מיזמים שונים, לרוב פרטיים, בתחומי הטכנולוגיה, האומנות, החינוך, החברה ואחרים. יזמים יכולים לפרסם את תוכניותיהם ולגייס בדרך של תמיכה את המימון הנדרש לביצוע התוכנית תמורת תשורה. לרוב מוצעות מספר תשורות והן נקבעות על פי גובה התרומה.
האתר הוקם בשנת 2011 על ידי מעין מלצר, יונתן גל ומאירי יוסי. מאז הקמתו גויסו דרכו (נכון ל-2020) כ-150 מיליון שקלים כ-3,000 פרויקטים, בעזרת כ-700,000 תומכים.
השיטה.