מספר ציירים הושפעו מציורי הקיר של אלטאמירה. לאחר שביקר במקום, פבלו פיקאסו אמר "לאחר אלטאמירה, הכל דקדנס".
חלק מהציורים מרובי הצבעים באלטאמירה ידועים בתרבות הפופולרית בספרד. הלוגו שבו משתמש הממשלה האוטונומית בקנטבריה על מנת לקדם את התיירות באזור מבוסס על אחד מהביזונים המצוירים במערה. כמו כן, חברת סיגריות בשם ביסונטה (המילה הספרדית שמשמעותה ביזון) השתמשה באחד מהציורים כחלק מהלוגו שלה.
אלטאמירו דה לה קואבה, שנוצר ב-1965, היא סדרת אנימציה קומית המבוססת על המערה. הסדרה מתארת את הרפתקאותיהם של אנשי מערות פרהיסטוריים, המוצגים כבני אדם מודרניים, אך לבושים בפיסות פרווה, בדומה למשפחת קדמוני.
להקת הרוק סטילי דן כתבה את השיר The Caves of Altamira כחלק מהאלבום The Royal Scam שיצא בשנת 1976.
בשנת 2016 הופק סרט הקולנוע "Finding Altamira" בכיכובו של אנטוניו בנדראס בתור הארכאולוג סאוטואולה.
מערת אלטמירה
בית הכנסת העתיק בעין גדי
שרידי בית הכנסת העתיק בעין גדי נמצאים ליד שמורת עין גדי שבמדבר יהודה. במקום היה יישוב בתקופות עתיקות, להם יש אזכורים במקרא, אולם הממצאים בבית הכנסת הם מהמאה ה-3 לספירה, שאז התחדש היישוב לאחר חורבנו הקודם ממרד בר כוכבא, עד המאה ה-6 לספירה, אז חרב המקום שוב, ובית הכנסת נשרף.
ממצאי החפירות.
בשנת 1965 נחשפו בשעת חריש בשדה ממצאים שהעידו על קיום בית כנסת. החפירות הארכאולוגיות בוצעו בשנים 1970- 1972 על ידי דן בר"ג, י. פורת ואהוד נצר.
במקום נחשף בית כנסת שהתקיים כ-400 שנה, שחלקו הראשון הוא מהמאה ה-3. ציר האורך של בית הכנסת הוא מצפון לדרום, הפתח במקור היה מצפון, ורק לאחר מכן נפתח הפתח מדרום.
בקיר המזרחי של בית הכנסת, חקוק בקיר מושב לראש הקהל, המכונה במקורות "קתדרא דמשה".
השלב השני של בית הכנסת נבנה במאה ה-6. הבניין הורחב, נוספו פתחים וחדרים נוספים ובצמוד לקיר הדרומי הוקמו ספסלים. התגלה מתקן דמוי במה, מעברו מדרגה, אולי "דוכן" להנחת ספר תורה.
בתוך בית הכנסת מצאו החופרים את מה שנראה כארון הקודש ובו שרידים מפוחמים רבים של קלף, אחד מהם פוענח כקטע מראשיתו של ספר ויקרא. הקטע על גבי מגילה שרופה, מהמאה השישית לספירה פוענח רק בשנת 2015 באמצעות סריקת CT, 45 שנים לאחר מציאת המגילה.
בית הכנסת חרב בשרפה במאה ה-6. בתי מגורים שנמצאו לידו, חרבו אף הם באותה שרפה.
הממצאים במקום.
מהשלב הראשון בבית הכנסת נשתמרה רצפת פסיפס ובה דגם דמוי צלב קרס – דגם שנמצא גם בבתי הכנסת בקצרין ובגמלא ועוד. זהו מוטיב עיטורי עתיק, שהיה בשימוש בתרבויות רבות, כפי שנחשף בחפירות ארכאולוגיות ברחבי העולם.
פסיפס מאוחר יותר כלל כתובות בשפה הארמית, המוצגות כיום במוזיאון רוקפלר. תוכן הכתובות הוא:
הרצפה כללה דגמי מנורות המקיפים את השטיח המרכזי. שני שטיחי פסיפס בעלי מבנה גאומטרי של מרובעים ומשולשים, בהם דגמי צמחים ועופות. בארבע פינות מרכז הפסיפסים מעוטרים זוגות טווסים זכרים. כל זוג טווסים אוחז באשכול ענבים עגולים. במעגל המרכזי מעוצבים שני עגורים ושתי פורפיריות כחולות, שבעבר, כנראה, היו מאוד נפוצות בטבע בארץ ישראל.
ממצא נוסף הוא מנורת ברונזה קטנה יצוקה עם שבעה הקנים (22 ס"מ על 14 ס"מ) שככל הנראה הייתה חלק מקישוט ארון הקודש,
ממצא ייחודי נוסף, הוא אוסף של עצמות של עז וכבש שנמצאו מתחת לארון הקודש. מרבית העצמות היו שרופות. החופרים לא הצליחו לקבוע האם העצמות נשרפו יחד עם בית הכנסת, או שנשרפו לפני כן. הועלתה השערה שהעצמות הן שריד למזבח קדום יותר מתקופת בית שני, כמה מאות שנים לפני כן.
כן נמצאו במקום אוצר של 5,000 מטבעות מהמאה ה-4 עד זמנו של יוסטינוס השני (565-578) ייתכן ומדובר בקופת הצדקה של בית הכנסת; גביע מברונזה; קישוטי פרוכת רקומה חוטי ועלי זהב ומנורת שבעת קנים נוספת זעירה עשויה מכסף.
הכתובת המוקדשת לתורמים.
קטע מהפסיפס עם הכתובת המוקדשת לתורמים לשיפוץ בית הכנסת מוצג במוזיאון הכט בחיפה. הכתובת היא בארמית.
תרגום הכתובת הוא: "זכורים לטוב כל בני העיירה שנתנו מכספם לתיקון בית הכנסת זכור לטוב יונתן החזן שנתן כספו לתיקון בית הכנסת. שלום"
מהות הקללה בכתובת.
לכתובת זו אין דמיון לתוכנן של כתובות אחרות בבתי כנסת. תוכן חריג במיוחד הוא הקללה הנמרצת הכלולה בה, בארמית:
"יתן אפוה בגברה ההוא ובזרעוה" - כלומר, שיתן פניו באיש ההוא ובמשפחתו. בנוסף לכך, הקללה תחול על כל מי שמטיל מחלוקת בין אדם לחברו, ועל מי שאומר לשון הרע על חברו לגויים, על מי שגונב חפצו של חברו ועל מי שמגלה את סוד העיר לגויים.
שאול ליברמן במאמר ב"תרביץ", מנסה לבחון את טיבה של חלק זה בכתובת והקשר האפשרי בין חלקיה ומדוע דווקא היה צריך לכתוב אותה בבית הכנסת. לפי הספרות העתיקה, הייתה דרושה לשם גידול האפרסמון מומחיות ואומנות שנמסרה במשפחות אומנים, מדור לדור. בתלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה כתוב
אין פלא שהאומנים היו מקללים את חבריהם כדי שלא יגלו את סוד הכפר לגויים. אך היות שכרמי האפרסמון והתעשייה היו נכסי הקיסר והיהודים היו אריסים, יש להניח כי נציגי השלטון סיפקו להם כלים שונים כדי לשפר את הטיפול ולהגביר את התפוקה. וכאן באה ההזהרה מפני גנבת החפצים, שהרי החפצים של המלכות, ולעיתים עולה על הדעת להשתמש בחפצים של אחרים, שהרי כולם שייכים לקיסר.
אשר ללשון הרע, בתלמוד ירושלמי מסכת פאה נאמר כי מותר לומר לשון הרע על בעלי מחלוקת (פרק א' הלכה ה'). בהנחה שמגדלי האפרסמונים היו מתכנסים וביניהם היו גם נציגי הקיסר. שם דנו במכסות שעל כל אחד לספק. לא מן הנמנע שהיו מעלים - אפילו בסמוי - טענות אחד כנגד השני, כמו שאלמוני משתמט ממילוי חובתו באספקת המכסה המשותפת. מן הסתם רבו תושבי המקום ובהזדמנות של מפגש ציבורי יכלו לומר לשון הרע, בפני נציגי השלטון, אולי זה היה אפילו מביא להם תועלת.
בנימין מזר כותב באותו נושא: סודות הייצור היו נשמרים בקרב הגילדות של מגדלי בשמים ורקחים שהיו בדרך כלל מאוגדים על בסיס משפחתי והיוו מעמד כלכלי סגור.
מכונת הירייה של מקסים
כמו גדולים
"כמו גדולים" היא קלטת וידאו ביתית לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין, שיצאה ב-1991.
עלילה.
בקלטת משולבים מערכונים קצרים בכיכובם של מוני מושונוב וצבי שיסל, המגלמים בקלטת ילדים זו שני סבלים הגוררים ארגז ענק במעלה גרם מדרגות מתפתל ונתקלים במפתיע באריק, בחבורת ילדים, בלהטוטנים, בליצנים ובמספרי סיפורים המגיחים מן הארגז. השניים, הרואים בכך רווח גדול, משתדלים לעשות עבודתם נאמנה אך מדי פעם מנסים גם הם לשיר, לרקוד ולנגן, דבר היוצר מגוון פספוסים ונפילות המשמשות, לצד מערכונים רגילים, כרגעי צחוק בקלטת. קטע לדוגמה הוא קטע בו מושונוב ושיסל מורידים ארגזים ממדף גבוה וחוסר התמרון ביניהם עולה להם בלא מעט כאבי ראש. שירים רבים המופיעים בקלטת הם להיטים של איינשטיין, ביניהם "אמא שלי", "עוף גוזל", "פזמון ליקינטון", "קילפתי תפוז" ו"גברת עם סלים". השירים זוכים למעין קליפים. איינשטיין עצמו מופיע בקלטת.
בשנת 1993 יצאה קלטת המשך - כמו גדולים 2.
בשנת 2007 הופצו שתי הקלטות לראשונה על גבי DVD.
ידוענים.
ידוענים רבים הופיעו בקלטת כילדים, וביניהם: בנו של מוני מושונוב, השחקן מיכאל מושונוב, הזמר יפתי, הדוגמנית בר רפאלי, השחקן-מדבב דורון בן עמי והדוגמנית רומי אבולעפיה. כהופעה "בוגרת", משתתף יוסף המספר (שמאז חזר בתשובה) מספר לילדים סיפור על ילד שהתעקש לישון עם בעלי חיים שונים (ולא רק מתקבלים על הדעת ככלב וחתול) בבית סבתו והתקשה לישון משום שדבר מה הפחיד אותו - דבר מה שהסתבר לו ולקהל הצופים שהוא דלת חורקת ולא יותר. בקלטת הראשונה מתוך שתיים ניתן למצוא כותבים שונים (שמות השירים, הכותבים והמלחינים מופיעה בסוף הקלטת, בכותרות הסיום) ובהם יהונתן גפן ("הצריך הזה", "כמה שרציתי כלב"), חיה שנהב ("אדון שוקו", "גברת עם סלים") ולאה גולדברג ("מה עושות האיילות בלילות"), לצד איינשטיין עצמו ("עוף גוזל", השיר שסוגר את הקלטת הראשונה).
בשנת 2019 עלה מחזמר המבוסס על הקלטת בהשתתפותם של ישראל קטורזה, עומר חזן, קים אור אזולאי, כיתריה (לסירוגין עם נועם קלינשטיין) ועמית מורשת.
טכניקות.
הקליפ ל"מה עושות האיילות" משלב אנימציה משולבת-וידאו ובה נראית טלוויזיה מצוירת מרחפת שבה נראית דמותו של איינשטיין שרה חלקים מהשיר. הקליפ לשיר "אדון שוקו" משלב ציורים שהוגדלו כרקע, צילום וידאו ובובות שטוחות בצורות של ראשים הנעות בקצב השיר, שניתן לראות שמונעות על ידי הילדים, שיושבים מאחור על כיסאות ומחזיקים את הראשים. ב"שבת בבוקר" מוקצן עניין הבובות ומשולבות בו בובות בגודל אנושי המגלמות את אמא (ששותה "המון" קפה ומנדנדת את הילד בפארק) ואת אבא (שקורא "המון" עיתון עם הילד בפארק, בין השאר). ב"במדינת הגמדים" נעשה שימוש באנימציית תלת-מימד של דמויות זזות+רקע ושוב, איינשטיין מופיע בדמותו הוא כברוב הקליפים בקלטת זו ובקלטת ההמשך, חובש מדי פעם כובע.
רב אחא משבחא
רב אחא (ידוע גם בשם אחאי) משַבָּחָא שבבבל (ד'ת"מ (680) לערך - סביבות ד'תק"כ (760)) היה מחכמי פומבדיתא שבבבל. נודע בעקבות ספרו, השאילתות. השאילתות הוא הספר הראשון שנתחבר לאחר חתימת התלמוד, ונקרא ע"ש מחברו. בעקבות מינוי לגאון של רב נטרוני בר רב אמונה שהיה כפוף לרב אחא, על ידי שלמה בר חסדאי ראש הגולה, עלה רב אחא לארץ ישראל אחרי שנת ד'תק"י.
זהותו.
רב שרירא גאון באיגרת הקרויה על שמו, מספר (בתרגום לעברית):