הסימנייה השנייה שה (shā 痧) היא שילוב של ציור שמשמעותו חול ותרשים של אדם חולה ומתארת מחלה בה מופיעות נקודות אדומות זעירות כמו חול על גבי עור הגוף.
שיטות אבחון.
לרפואה הסינית ישנן 4 שיטות אבחון: התבוננות, האזנה והרחה, תשאול ומישוש.
אבחנת לשון ואבחנת דופק.
אבחון הדופק והלשון הם בין שיטות האבחון העיקריות של הרפואה הסינית. אזורים שונים בלשון מייצגים את האיברים (zàng-fŭ) השונים שבגוף.
לדוגמה, חריץ באזור מסוים בלשון יראה על בעיה בכבד בעוד חריץ באזור אחר בלשון יכול להראות על בעיה בלב.
אבחון העורק הרדיאלי כולל אבחון של הדופק ב-3 רמות שונות (רמה שטחית, אמצעית ועמוקה) וב-3 מקומות שונים לאורך הדופק הרדיאלי (Cun, Guan Chi הממוקמים במרחק רוחב אצבע, רוחב שתי אצבעות ובצמוד למפרק כף היד ובדרך כלל יאובחנו בעזרת 3 אצבעות - אצבע, אמה וקמיצה) של כל יד וכך סה"כ ישנם 12 דפקים אשר מסמלים את 12 האיברים (zàng-fŭ).
הדופק נבחן במספר מאפיינים כמו: קצב, עצמה ונפח ומתואר ע"פ איכויות שונות כמו "דופק צף, מתגלגל, דק, עמוק, מהיר, איטי, רך"; כל איכות שכזו מצביעה על תבנית מחלה מסוימת.
למידת אבחנת הדופק יכולה לקחת מספר שנים.
בישראל.
טיפול במגוון תחומי הרפואה הסינית נפוץ בישראל וניתן במרפאות פרטיות וגם במסגרת משלימה של קופות החולים ובלי החולים. על פי נתוני מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בשנת 2013 קיבלו כ-314 אלף מבוטחים בארבע קופות החולים בישראל שירותים של רפואה משלימה, שברובה מהווה רפואה סינית. מדובר על כ-4% מכלל המבוטחים בקופות החולים. מהנתונים עולה שמרבית המבוטחים טופלו בדיקור סיני וכי כ-65% מהפניות למרפאות הרפואה המשלימה נעשות על ידי נשים.
בישראל ניתן ללמוד את מקצועות הרפואה הסינית בכמה בתי ספר.
תוכנית הלימוד נפרשת לאורך 4 שנים בממוצע של כ-3500 שעות לימוד.
הבוגרים מחויבים לצלוח מבחן הסמכה מטעם המכללות, אך באין אסדרה,התחום עדיין ללא פיקוח של ממש.
בשנת 1998 הוקמה האגודה הישראלית לריפוי סיני מסורתי (ע"ר) ומקיימת מטעמה מבחן הסמכה התואם לסטנדרטים הבינלאומיים במדינות בהן יש רגולציה של התחום, בתקווה לייצר הסדרה גם במדינת ישראל. האגודה גם פועלת למען יצירת סף כניסה למוסדות רפואיים ורף אקדמי למוסדות לימוד. האגודה מקיימת משנת הקמתה מאמצים להסדרת התחום בחוק, תוך עבודה עם נציגים מתוך הממשלה.
בשנת 2021, התאחדה האגודה עם הלשכה לרפואה סינית וכיום נקראת איגוד הרפואה הסינית בישראל.
האיגוד פועל לקידום הרפואה הסינית בישראל ומפקח על בתי הספר העומדים בסטנדרטים המקובלים.האיגוד פועל גם להעלאת המודעות לרפואה הסינית בציבור הרחב,להעלאת מקצועיות המטפלים על ידי לימודי המשך,שמירה על כללי אתיקה מקצועית ומניעת הטרדות מיניות.
האיגוד חבר בארגון העל האירופי etcma ומשתף פעולה עם ארגונים בינלאומיים נוספים כגון הפדרציה הסינית לדיקור ומוקסביציה (wfas)וארגון הגג האמריקאי (nccaom)
דגל ברבדוס
דגל ברבדוס אומץ ב-30 בנובמבר 1966. הוא דגל תלת פסי המורכב משני פסים כחולים אנכיים המופרדים על ידי פס זהוב. בתוך הפס הזהוב מופיע ראש קלשון בצבע שחור.
ראש הקלשון מסמל את עצמאות ברבדוס מבריטניה (הסמל הקולוניאלי כלל קלשון שלם), וכל שן של הקלשון מסמלת את אבני הבניין של הדמוקרטיה. הפסים הכחולים מסמלים את הים והשמים, והפס הצהוב מסמל את החול של ברבדוס.
צינורי צינורות
צינורי צינורות (Vasa Vasorum) היא רשת כלי דם קטנים המזינים את התאים שיוצרים את קירות כלי הדם הגדולים.
רוב התאים צריכים להיות במרחק של מספר תאים מהנימים על מנת להישאר בחיים, מוגבלים על ידי חוקי הפעפוע שאינם מאפשרים מעבר יעיל של חומרים הכרחיים כגון חמצן וגלוקוז למרחקים גדולים יותר. התאים היוצרים את קירות כלי הדם אינם יוצאים מכלל זה. צינורי הצינורות היא רשת של כלי דם קטנים שמזינה את השכבות החיצוניות של כלי הדם הגדולים, עורקים וורידים כאחד, הגלימה החיצונית ופנימה ממנה הגלימה האמצעית. הרשת מתחילה בגלימה החיצונית, המורכבת בעיקר מרקמת חיבור, וחודרת עד לגלימה האמצעית, המורכבת משריר חלק וחומר חוץ תאי. השכבה הפנימית של כלי הדם, הגלימה הפנימית, שמורכבת מאנדותל, למינה בזאלית ורקמת חיבור, מוזנת ישירות מהדם העובר בכלי הדם הראשי.
דגל מקאו
דגל מקאו הוא בצבע ירוק בהיר ובמרכזו מופיע פרח לוטוס מעל גשר מסוגנן ומים בצבע לבן, כל זאת מתחת לקשת של חמישה כוכבים בצבע זהב בעלי חמישה קודקודים: אחד גדול במרכז הקשת וארבעה קטנים.
לפני שמקאו הועברה לרפובליקה העממית של סין מפורטוגל בשנת 1999, השתמשו במקאו גם בדגל פורטוגל וגם בדגל מקאו מיוחד, שבו הופיע סמל המושבה.
תחש נהרות
תחש נהרות (שם מדעי: Trichechus) הוא הסוג היחיד במשפחת התחשיים (Trichechidae), הידוע גם בשם "פרת ים". מיניו הם יונקים מימיים גדולים. משפחת התחשיים שונה ממשפחת הריטינות (Dugongidae) הכוללת את תחש המשכן בצורת הגולגולת וצורת הזנב. זנב תחש הנהרות הוא בצורת משוט בעוד שזנב תחש המשכן ממוזלג. תחש הנהרות הוא אוכל עשב, ומבלה רוב זמנו ברעיה במים רדודים, ובשטחי חוף ביצתיים.
תחש נהרות קריבי.
תחש הנהרות הקריבי הוא בעל חיים בסכנת הכחדה. אף שאינו מאוים על ידי אף טורף טבעי, התפשטות האדם צמצמה את בית הגידול הטבעי שלו בשטחי החוף הביצתיים, ותחשי נהרות רבים נפצעים ממדחפים של סירות מנוע. תחשי הנהרות בולעים לעיתים קרובות ציוד דיג (קרסים, משקולות מתכת) בזמן אכילה. נראה שחומרים זרים אלה אינם מזיקים לתחש הנהרות, למעט חוטי הניילון. אלה עלולים לסתום את מערכת העיכול של החיה ולהרוג אותה באיטיות.
לעיתים קרובות נוהגים תחשי נהרות להתאסף סמוך לתחנות כוח הפולטות לים מים חמים. הם נעשו תלויים במקור חום בלתי טבעי זה, והפסיקו להגר למים חמים יותר, בשל האספקה הקבועה של מים חמים. ב-2004, נסגרו תחנות כוח אחדות, ובשל כך ניסה אגף הדייג וחיות הבר של ממשלת ארצות הברית, למצוא דרך לחמם את המים עבור תחשי הנהרות.
תחש הנהרות של פלורידה.
תחש זה מסווג לעיתים כמין נפרד, אבל ארגון ה-ITIS מתייחס אליו כאל תת-מין של תחש הנהרות הקריבי, וזהו הסיווג המקובל כיום. תחש נהרות זה יכול להגיע לאורך של 4.5 מטר ויותר, והוא חי הן במים מתוקים והן במים מלוחים. פעם נהגו לצוד אותו בשל בשרו ושומנו, אך מזה שנים, הוא מוגן על ידי החוק.
איוואן דמיאניוק
ג'ון איוואן דמיאניוק
בילבי
בילבי גרב-ברך, בילבי בת-גרב או גילגי גרב-גור (בשוודית: Pippi Långstrump) היא גיבורת סדרת ספרי הילדים הנושאים את שמה, שנכתבו על ידי סופרת הילדים השוודית אסטריד לינדגרן ואוירו במקורם על ידי אינגריד ואנג ניימן. הספר הראשון בסדרה, שיצא לאור ב-26 בנובמבר 1945, היה רב-מכר בשוודיה וברחבי העולם (לרבות בישראל), תורגם לשפות רבות, עובד למספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה והועלה פעמים רבות כמחזה. לספר יצאו שני ספרי המשך. דמותה של בילבי נחשבת לאחת הדמויות המצחיקות והאהובות בספרות הילדים העולמית.
שמה של בילבי.
במקור השוודי נקראת בילבי "פיפי ארך גרב" (Pippi Långstrump) – שמה המלא הוא "Pippilotta Viktualia Rullgardina Krusmynta Efraimsdotter Långstrump", הכולל מספר משחקי מילים כגון "קרוסמינטה" שהוא מנטה ותורגם בצורות שונות: "גילגיגונדה ויקטואליה וילונונת פטרוזיליה בת אפרים גרב-גור" בתרגומה של אביבה חיים, ובתרגומה של דנה כספי משנת 2009: "בילבילוטה צידניה וילון-גלילה נענע-מסולסלה בת אפרים גרב-ברך". בשמה המקוצר ידועה הילדה כ"בילבי גרב-ברך" או "בילבי בת-גרב". בתרגום לעברית של סדרת הטלוויזיה השוודית משנות ה-70 כונתה "בילבי לא-כלום". בדיבוב העברי של הסרט המצויר מ-1997 בתרגומה של שפרירה זכאי נקראה "בילבילולה מולקולה מנקת-ארובות רוחצת-חלונות בתו של אפרים ארך-גרביים" או בשמה המקוצר כ"בילבי ארוכת הגרב". בדיבוב העברי של הסדרה המצוירת המבוססת על הסרט מ-1997 בתרגומו של שרון כהן נקראה "בילבילוטה דליקטזה בת גרב, בתו הקטנה של אפרים לא-כלום" או בשמה המקוצר, הזהה לסדרה מ-1969, "בילבי לא-כלום".
ההקשר השלילי בעברית של המילה "פיפי", שבשוודית משמעה ציוץ של ציפור, חייב את המתרגמים לשנות את שמה של הילדה. בתרגום הראשון לעברית של אביבה חיים שיצא לאור בשנת 1956 כונתה הילדה "גילגי". כאשר הופק סרט, היה צורך בשם הנהגה באופן דומה ויזואלית – באמצעות עיצורים דו-שפתיים, כך שיהיה דומה לתנועת השפתיים של הדמויות. לכן, במהדורות הספר שיצאו בתרגומים שונים משנות ה-70 ואילך, עבר השם שינוי נוסף, לשם "בילבי".
עלילה.
בילבי היא ילדה כבת תשע, ששערה הג'ינג'י אסוף בשתי צמות כה הדוקות עד שהן בולטות מצדי ראשה. פניה מנוקדות בנמשים, שמלתה מטולאת, והיא גורבת שני גרביים שונים זה מזה, ונועלת נעליים הגדולות בהרבה מכפי מידתה.
בילבי חיה בכפר שוודי קטן, בבית ישן המכונה על ידה "וילה וילקולה" (Villa Villekulla, מוכר כ"בית קונדס" בתרגום של אביבה חיים ו"וילה מצחיקולה" בתרגום של סדרת הטלוויזיה). יחד עמה חי קוף קטן מסוג קוף סנאי, ושמו מר נילסון, וסוס, המתגורר במרפסת. לבילבי אין כל קרובים מבוגרים הגרים עמה. אמהּ מתה בילדותה, ואיש אינו יודע היכן אביה. היא אומרת שאמה היא מלאך, ואביה הוא רב חובל של ספינה המפליגה בים הדרומי ומלך של ילידים. בילבי היא ילדה עשירה מאוד. היא מחזיקה בארגז גדול מלא מטבעות זהב, ובשידה עם מגירות רבות שבתוכן חפצים מיוחדים ויוצאי דופן.