אלפרד מולינה (באנגלית: Alfred Molina; נולד ב-24 במאי 1953) הוא שחקן קולנוע בריטי-אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידיו בתור ד"ר אוקטופוס בסרט "ספיידרמן 2", בתור הרוזן דה-רנו ב"שוקולד" ובתור דייגו ריברה בסרט "פרידה".
ביוגרפיה.
נולד בפדינגטון שבמרכז לונדון שבאנגליה, לאב מהגר מספרד ולאם מהגרת מאיטליה. גדל בחיק הוריו, אסטבן וג'ובנה (לבית בונלי), בבית משפחה ממעמד הביניים. גדל בשכונת נוטינג היל.
החל ללמוד משחק ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה".
קריירה.
הופעתו הראשונה הייתה ב-1978 בסיטקום הבריטי "לוזרים". בכורה קולנועית ערך ב-1981 בסרטו של סטיבן ספילברג "שודדי התיבה האבודה", לסרט לוהק לתפקיד קטן בתור סאטיפו מדריכו של אינדיאנה ג'ונס (האריסון פורד).
פרץ ב-1985 בשני תפקידים ראשיים
בדרמה "מכתב לברז'נייב" ובפנטזיה הקומית של ריצ'רד דונר "ליידי נץ" בדמותו של סזר.
לקראת סוף העשור עבד בדרמה הביוגרפית העצמאית של סטיבן פרירס "זקוף ת'אוזן".
הועמד בשנת 1989 (לפרס באפט"א) על תפקידו בסדרת הדרמה "רואה חשבון".
שיחק בתחילת שנות ה-90 בשני עיבודים קולנועיים לספרים, "לא בלי בתי" שם גילם את הדוקטור האיראני-אמריקאי ו"אפריל הקסום" בתור מלרש ווילינקס.
שיחק במערבון ההימורים "מווריק" המבוסס על סדרת טלוויזיה.
ב-1995 גילם את ד"ר סטפאן ארדן בסרט האימה האירוטי "מין מסוכן", כמו כן גם שיחק בתפקיד קטן של איש עסקים מושחת במערבון השחור לבן "איש מת" של ג'ים ג'רמוש.
מולינה עבד עם הבמאי פול תומאס אנדרסון בשני סרטים "לילות בוגי" בו שיחק את סוחר הסמים ראהד ג'קסון וב"מגנוליה" בתור סולומון סולומון.
כיכב בתפקיד ראשי בתור הרוזן דה-רנו בסרטו של לאסה הלסטרם "שוקולד", שנתיים לאחר מכן קיבל את התפקיד הביוגרפי של הצייר המקסיקני הכריזמטי דייגו ריברה בסרט "פרידה" המבוסס על חייה של אשתו הציירת פרידה קאלו (סלמה הייק), התפקיד הקנה למולינה מועמדות לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2003 הופיע בתפקיד ד"ר מליק הפסיכיאטר של הרוצח הפסיכופת מלקולם ריברס במותחן האימה "זהות" ובפרק בסרטו המוזיקלי של ג'ים ג'מרוש "קפה וסיגריות".
בשנת 2004 גילם מולינה את תפקיד הנבל דוקטור אוטו אוקטביוס אויבו של ספיידרמן (טובי מגוויר) בסרט שהיה לאחד משלושת שוברי הקופות הגדולים ביותר באותה שנה "ספיידרמן 2", השני בטרילוגיית הסרטים של סם ריימי.
הופיע בדמותו הספרותית של הבישוף מנואל ארינגרוסה בשובר הקופות מספר 2 של 2006 בבימויו של רון הווארד "צופן דה וינצ'י".
תפקידו בתור סופר הילדים ריצ'רד סוסקינד בסרטו של לאסה הלסטרם "התרמית" זכה להערכה רבה בשנת 2007, באותה שנה גם הצטלם לעיבוד הקולנועי לספרו של עמוס עוז "הבוגד הקטן" וגילם קצין בריטי לקראת סיום תקופת המנדט.
מולינה הועמד בפעם השנייה לפרס האקדמיה הבריטית ב-2009 על הופעתו בתור ג'ק מלור אביה השמרן של ג'ני (קארי מאליגן) בדרמת ההתבגרות הבריטית "לחנך את ג'ני".
שיחק בסרט "הפנתר הוורוד 2" הרימייק השני לסדרת הילדים.
ב-2010 השתתף בשני שוברי קופות קיציים "" בתור השייח עומר ו"שוליית המכשף" בתור מקסים הורבאת' יריבו של בלתזאר בלייק (ניקולס קייג').
מלבד קריירה קולנועית מולינה התפרסם גם בתור שחקן תיאטרון מוכשר והועמד לשלושה פרסי טוני על הופעותיו במחזות "אומנות", "RED" ובמחזמר "כנר על הגג" בברודוויי בתפקיד של טוביה החולב.
בשנת 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה הלב הרגיל, ששודר בערוץ HBO. בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי" לצד ג'רארד באטלר וגרטשן מול. באותה שנה החל לשחק בסדרת האתנולוגיה "אויבות", שנוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידן של ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון.
חיים אישיים.
מולינה נישא בשנת 1986 לשחקנית ג'יל גאסקוין המבוגרת ממנו ב-16 שנה בטאוור האמלטס, לונדון.
למולינה בת אחת רייצ'ל ממערכת יחסים קודמת ושני בנים חורגים מנישואיה הראשונים של אשתו. מאז 2019 הוא בזוגיות עם הבמאית האמריקאית ג'ניפר לי. מתגורר בקליפורניה.
ב-2004 מולינה התאזרח גם כאמריקאי. בבחירות לנשיאות 2016 הוא תמך במועמד הדמוקרטי ברני סנדרס.
בנוסף לאנגלית, הוא דובר גם ספרדית ואיטלקית שוטפת (מאביו ומאמו).
היילי וויליאמס
ממלכת סואסון
ממלכת סואסון או "הטריטוריה הגאלו-רומית" (Domaine gallo-romain) וכן "ממלכת סיאגריוס", "ממלכת אגידיוס" ו"דומיין סואסון" הם כינויים ליישות פוליטית ששלטה על טריטוריה בגאליה במשך 25 שנה (461–486).
היסטוריה.
כאשר הקיסר מיוריאנוס (Iulius Valerius Maiorianus) עלה לשלטון ב-457, אחרי שביסס את מעמדו ברומא, המשימה הראשונה על סדר יומו של הקיסר החדש הייתה להתעמת עם הרומים הגאלים, שהקרע בינם לבין הרומים האיטלקים היה ממשי ומוחשי משך שנים, והוחרף עוד יותר אחרי מותו של אוויטוס, שהיה רומי-גאלי במוצאו, עד כדי כך שהם סירבו להכיר במיוריאנוס כיורשו.
ממצאים אפיגרפים מאותה תקופה מליון מציינים רק את לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ולא מציינים את שמו של מיוריאנוס.
ב-458 נכנס מיוריאנוס לגאליה תוך שהוא אישית מוביל צבא המחוזק על ידי חיילים ברברים, תוך שיתוף פעולה מצדם של הגנרלים (magister militae) אגידיוס ונפוטיאנוס (Nepotianus). הם הצליחו להכניע את צבא הוויזיגותים של תאודוריק השני, לשחרר את ארל שהוחזקה על ידי הוויזיגותים ולהחזירם לסטטוס של פוידרטוס. בנוסף, קיבל מיוריאנוס חזרה מידיהם את החזקה על היספניה, שכבשו הוויזיגותים 3 שנים קודם לכן בשמו של אוויטוס.
כאות תודה העניק מיוריאנוס לאגידיוס את התואר מגיסטר מיליטום של גאליה. מכאן שעם שקיעת האימפריה הרומית בשלהי העת העתיקה נותר בגאליה כוח שלטוני וצבאי משמעותי בעל ניסיון קרבי שעליו פיקד אגידיוס.
ב-461, כאשר בחר ריקימר לתפקיד שליט בובה את ליביוס סוורוס ומינה אותו כקיסר, נטר אגידיוס, שמונה לתפקידו על ידי פלביוס אאטיוס והיה מיודד עם מיוריאנוס, טינה לריקימר על הריגת מאיוריאנוס, לא קיבל את סמכותם של ריקימר וסוורוס והכתיר עצמו כקיסר גאליה. ריקימר, שהיה עסוק בשמירה על שלטונו ובמאבק באויבים אחרים (הגנרל מרקלינוס, הוונדלים והמורים, גאיזריק ואוליבריוס), לא הצליח לכפות את שלטון רומי על הטריטוריה של אגידיוס וכך נוצר הדומיין של סואסון כממלכה עצמאית. שליט דומיין סואסון כינה עצמו מלך, במובן מלכי הגרמאנים (הקניג). סיאגריוס כינה עצמו מלך הרומים, במובן שהוא שליט האוכלוסייה הגאלו-רומית שבאזור בעוד מלכי הפרנקים שולטים על הפרנקים.
אגידיוס נלחם הן בפרנקים ממזרח והן בוויזיגותים מדרום, אולם יחסיו עם דוכסות ברטאן היו כנראה טובים כי אין עדויות על מאבק ביניהם. ב־463 שיתף אגידיוס פעולה עם כילדריך הראשון, מלך הפרנקים הסאלים. הם הביסו בקרב אורליאן את הוויזיגותים שקיוו להרחיב את שלטונם לאורך הנהר לואר. כילדריך ואנשיו גירשו את הבורגונדים מן העיר ליון והתאחדו עם כוחותיו של אגידיוס בעיר ארל.
ב-464 נרצח אגידיוס, ופאול מאנז'ה, שהיה בן לווייתו, תפס את מקומו. כילדריך בא לעזרתו של פאול מאנז'ה, ולחם בוויזיגותים בראש כוחות משולבים פרנקים וגאלו-רומים. ב-469, אחרי שפאול מאנז'ה נהרג בקרב נגד אודואקר, תפס סיאגריוס, בנו של אגידיוס, את מקומו.
השטח בו החזיק סיאגריוס השתרע בין הנהרות סום והלואר, ובירתו הייתה סואסון (במחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת).
ב-486, אחרי קרב סואסון, כבש כלוביס הראשון את ממלכתו של סיאגריוס. כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה.
האגרטל מסואסון.
על פי הכתוב אצל ידי גרגוריוס מטור, אחרי כיבוש הממלכה, כחלק מהשלל נלקח מכנסיית העיר סואסון אגרטל (כד). הבישוף רמיגיוס מריימס ביקש מכלוביס שיחזיר לו רק אגרטל זה מכל השלל שנלקח. אחרי הקרב, כפי שהיה מקובל אצל השבטים הגרמאנים, חילקו את השלל בין הלוחמים. באספת חלוקת השלל ביקש כלוביס כי חוץ מחלקו יינתן לו גם האגרטל על מנת שיוכל להחזירו לכנסייה. רוב הלוחמים הסכימו לוותר על האגרטל אולם חייל אחד התנגד, זרק את גרזנו על האגרטל וניפץ אותו. כלוביס הבליג ומסר לבישוף את האגרטל השבור. כעבור שנה ניצל הזדמנות בה התכנס כל הצבא על נשקו למסדר ביקורת, האשים את החייל השובר בכך שנשקו לא תקין והשליך את הנשק על האדמה. כאשר התכופף החייל להרים את נשקו, הרג כלוביס את החייל כנקמה על המעשה באומרו "כך עשית אתה לאגרטל בסואסון".
סיפור זה, בין היתר מתאר את הצורך בנקמה אצל הפרנקים. גם מלך צריך לנקום על פגיעה בכבודו. והנקמה יכולה להמתין להזדמנות המתאימה.
שווינואוישצ'ה
שווינואוישצ'ה (בפולנית Świnoujście , בגרמנית Swinemünde, סווינמינדה) היא עיר נמל לחופי הים הבלטי ולגונת שצ'צין בפינה הצפונית מערבית של פולין. שווינואוישצ'ה ממוקמת בעיקר על האיים אוזדום ווולין, אך היא מתפרשת על פני איים נוספים. העיר שוכנת בחבל ההיסטורי של פומרניה ושייכת למחוז פומרניה המערבית. נכון ל-2006 חיים בה כ-40,000 איש.
היסטוריה.
השטח בו שוכנת העיר היה חלק מפומרניה השוודית והוא הועבר לשליטת ממלכת פרוסיה בשנת 1720. תחת פרוסיה העיר שימשה כנמל החיצוני של שטטין (כיום שצ'צ'ין). לאחר איחוד גרמניה ב-1871 העיר היוותה חלק מהאימפריה הגרמנית. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-12 במרץ 1945, הותקפה העיר על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית ונהרגו בה בין 23,000 ל-25,000 איש, על פי הערכות שונות. באותה שנה הועברה העיר לשליטת פולין, תושביה הגרמנים גורשו ובמקומם יושבו פליטים פולנים משטחי פולין שסופחו לברית המועצות בתום המלחמה. הצבא האדום שכן בעיר עד ל-1957 ונוכחות הצי הסובייטי הסתיימה ב-1990.
גוסטב וגנר