בתום הקרבות ב-5 בנובמבר 1956, הייתה כל סיני - פרט לרצועה צרה ליד התעלה- בידי ישראל. כולל השליטה במפרץ אילת בשארם א-שייח' ובאזור המֵצרים בראס נצרני, ששם היו מוצבים התותחים המצריים שחסמו את המעבר, איי טיראן וסנפיר ורוב החלק של מפרץ סואץ.
על ממשלת ישראל הופעלו לחצים רבים וב-8 בנובמבר הכריז דוד בן-גוריון על כך שישראל מסכימה לסגת מהשטחים שכבשה בסיני. עם זאת, כדי לממש את אבטחת השייט החופשי לאילת וממנה, החליטה ממשלת ישראל, להפגין נוכחות כח ימי באזור על ידי משלוח של שלש פריגטות להקפת אפריקה ולהגיע לאילת דרך הים האדום.
בפריגטות החלה פעילות רבה: מילואים גויסו לפי התקן המלא של האנייה. מחסני התחמושת והמזון התמלאו, תקן המפות במחלקת הושלם. וכן גם תקן חלקי החילוף של מכשירי הקשר והמכ"ם. התקבלה מכונת הסרטה 16 מ"מ ומלאי עשיר של סרטים להקרנה.
אח"י מזנק הועלתה למבדוק בנמל חיפה ובוצע לה ניקיון וצביעת תחתית לקראת ההפלגה. עצם ההפלגה נשמרה בסוד ולאנשי הצוות נודע על המטרה רק לאחר היציאה לים.
ב-10 בנובמבר יצאו אנשי הצוות לחופשה על מנת להיפרד מהמשפחות.
הפלגת אח"י מזנק.
כל אחת משלוש הפריגטות הפליגה לבדה להקפת אפריקה כדי להגיע לים האדום. בדרכה נכנסת לתדלוק בנמלים: פלרמו בסיציליה, "דקר" בסנגל, קייפטאון בדרום אפריקה, "ביירה" במוזמביק וג'יבוטי שהייתה אז בשלטון צרפתי, הפלגה לאורך 12,500 מייל ימי במשך 54 יום. מהירות ממוצעת על הנתיב 14 קשר
מחיפה לפלרמו ודקר.
ב-12 בנובמבר 1956 בשעה 17:00 יצאה אח"י מזנק (ק-32) לים – לאחר שחיפה והר הכרמל נעלמו באופק הרחוק, נתבשרו אנשי הצוות כי הם עומדים להקיף את אפריקה בדרכם לפרוץ את המֵצרים ולהגיע לאילת.
ב-15 בנובמבר לפני הצהריים עברו בתעלת מסינה. משם בדרך לפלרמו התפתח מזג אוויר סוער ופריגטה הגיעה ונכנסה לנמל ב-16 בנובמבר בבוקר. מילוי דלק ללא חופשה בחוף ובערב יציאה.
ב-19 בנובמבר בשעות הבוקר עוברת הפריגטה את מיצר גיברלטר - גלים חזקים. ב-21/11 נכנסת האנייה לסערה חזקה מאוד. למחרת הגלים חזקים מאחור והחום עולה. ומגיעים ב-23 בנובמבר בבוקר נכנסים לנמל דקר בסנגל הצרפתית. פוגשים את אוניית צים א.מ. יהודה, ממלאים דלק וזוכים לחופשת חוף.
מסנגל - לקייפטאון.
ב-24 בנובמבר בשעות הערב יוצאת הפריגטה מנמל דקר ומפליגים דרומה. מזג אוויר חם. בדרך ליווי על ידי דולפינים בלהקות ומדי פעם גשם שוטף.
ב־27 בנובמבר בשעות הערב חצתה אח"י מזנק את קו המשווה מצפון לדרום. ב-28/11 בשעות הבוקר טקס טבילה בבריכת הדלק הצוות כולל המפקד לוקח חלק בחגיגות מעבר קו המשווה. בערב מסיבת חנוכה בירכתי הפריגטה. ב-4/12 סערה בים, בשעה 20:00 זריקת עוגן במפרץ לפני הנמל. ב-5 בדצמבר בשעות הבוקר נכנסת הפריגטה לנמל קייפטאון.
מפקד האנייה ניסה להקטין את החשיפה אך הקהילה היהודית במקום שהופתעה יצאה מגדרה. במשך יומיים היו ביקורים של הימאים בחוף ושל המקומיים באניה.
מקייפטאון למוזמביק וג'יבוטי.
לאחר יומיים מנוחה וביקורים יוצאת הפריגטה מקייפטאון ב-7 בדצמבר בבוקר לים סוער. ב-9 בדצמבר עוקפים את כף התקווה הטובה ונכנסים לאוקיינוס ההודי ים סוער. ב-11 בדצמבר אחרי הצהריים נכנסים לנמל ביירה במוזמביק מתדלקים יוצאים לחופשת חוף כולל סיור בג'ונגל. סגל השלטונות הפורטוגזים מגיע לביקור בפריגטה. למחרת אחרי הצהריים עוזבים את נמל ביירה.
ים שקט עוברים ליד איי קומורו ומבחינים בעצי הקוקוס. ב-15 בדצמבר תקלה באחת המכונות מפליגים על מכונה אחת.
ב-16 בדצמבר בשעה 16:20 מעבר קו המשווה מדרום לצפון - חגיגות מעטות יותר מהמעבר הראשון. ב-17 בדצמבר גלי גיבוע חזקים הפריגטה מיטלטלת לצדדים ב-18 בדצמבר בערב עוקפים את קרן אפריקה ונכנסים למפרץ עדן. בבוקר 20 בדצמבר כניסה לנמל ג'יבוטי פוגשים עיר יפה ונקייה השפה צרפתית וערבית. מתדלקים מקבלים משלחת של השלטונות הצרפתיים במקום. אנשי הצוות יורדים לסיור קצר בעיר ונתקלים בתגובות עוינות של המקומיים. רכשת מזכרות פסלוני פילים שחורים וסנדלי אצבע מגומי שנקראו זמן רב "ג'יבוטים".
מג'יבוטי לשארם א-שייח' ואילת.
ב-21 בדצמבר בשעות לפני הצהריים עוזבים את נמל ג'יבוטי ובשעה 14:07 עוברים במצרי באב אל-מנדב ונכנסים אל הים האדום.
מפקד האנייה מכריז ברמקול ב-24 בדצמבר בשעות הערב מגיעים לשארם א-שייח' ומתקבלים בשמחה על ידי אנשי צה"ל. מיד מתקיימת מסיבה עם שני כבשים הנצלות על האש מתנת מרדכי לימון מנהל חברת אינקודה.
קציני מפקדת חיל הים ואחרים קיבלו הזמנות בכתב למסיבת קבלת פנים על סיפון אח"י מזנק לשעה 21:00 24 בדצמבר והמשיכו איתה לאילת. וכך,
עם מצטרפים רבים על הסיפון יוצאת אח"י מזנק בבוקר 25 בדצמבר משארם א-שייח', עוברים במיצרי טירן וממשיכים לאילת.
קבלת פנים באילת.
ב-25 בדצמבר שעה 17:00 מגיעה אח"י מזנק לקרבת נמל אילת ומטילה עוגן. ההפלגה של אח"י מזנק הגיעה לסיומה. סוף המסע סימן לאנשי המילואים בצוות שחרור מהשירות.
אנשי אילת קיבלו את האנייה בשמחה רבה. נתן אלתרמן נתן ביטוי לכך בשירו "מזנק" שפורסם בטור השביעי באותו שבוע.
היות שהיו פריגטות נוספות בדרך הוצנעה הידיעה למקום האחרון בחדשות קול ישראל. אך כל העיתונים כיסו את הנושא בכתבות.
הפלגת אח"י מבטח.
בתקופה הקצרה בה הופעלה אח"י מבטח (ק-28) במבצע קדש התגלו ליקויים המחייבים טיפול. ב-6 בנובמבר נערך בלב ים טקס שחרור אנשי המילואים. אך בחזרתה לנמל נקרא מפקדה סא"ל יהודה בן-רון למפקדת חיל הים וקיבל הוראה להכין את הפריגטה להפלגה לאילת. המועד הקרוב ביותר שנראה אפשרי היה ל-27 בנובמבר 1956. אך הייתה דרישה להקדים ונקבע לצאת מחיפה ב-19 בנובמבר 1956. קיצור תקופת ההכנות גרם עומס רב. בין היתר הגיעו מדים לצוות במידות גדולות מאוד.
מחיפה לפלרמו.
ההפלגה עברה עם מספר תקלות שתוקנו על ידי צוות המכונה. הרוח המזרחית סייעה ונתנה פיצוי לעיכובים. מעבר מיצר מסינה נעשה 12 שעות לפני המועד שתוכנן.
ב-23 בנובמבר נכנסה הפריגטה לנמל פלרמו התדלוק החל רק ב23:00 ולאחר שלוש שעות יצאה מהנמל לכיוון דקאר.
מפלרמו לדקאר.
בקרבת חופי אלג'יר עבר מעל האנייה מטוס סיור צרפתי. הדרך עברה בצורה חלקה רק 400 מיל לפני הנמל התקלקל המצפן החשמלי לא היו חלקים לתקנו והניהוג נעשה לפי מצפן מגנטי.
בצהרי 30 בנובמבר הגיעה האנייה למפרץ דקאר ונכנסה אל הרציף הצי הצרפתי. קצין קישור מהצי המתין וסייע ככל יכלתו. תדלוק יעשה ישר ממכלית, החלפת דולרים למטבע מקומי ונתנה רשות לאנשי הצוות לרדת לחוף בלבוש אזרחי. בדקאר אוכלוסייה יוצאי סוריה והופעה הפגנתית במדי ישראל הייתה עשויה לגרום בעיות.
נמצא טכנאי שתיקן את מצפן הג'ירו בכך ש"השאיל" חלק תקין מאחת מאוניות הצי הצרפתי במקום. מפקד האנייה ביקר את האדמירל מפקד הצי במקום והשיחה נסבה על הפעילות באזור פורט סעיד בעת מבצע מוסקטר.
מדקאר לקייפטאון.
הדרך עברה ללא בעיות מיוחדות. ב-5 בדצמבר חוצה הפריגטה את קו המשווה ונערך הטקס חציית המשווה המסורת. ב-13 בדצמבר 1956 בשעה 8 בבוקר נכנס לקייפטאון. התברר כי הצירות המצרית דרשה למנוע את הביקור. נעשתה מסיבת עיתונאים שקיבלו מידע והתבקשו שלא לפרסם. ופגישות עם אנשי הקהילה היהודית. השאיפה של הצוות להאריך את הביקור עד אחרי השבת לא צלחה. הקהילה תרמה חליפת עבוד מכנסי ג'ינס וחולצה כחולה לכל אחד מהימאים.
ביום ששי 14 בדצמבר לפני כניסת השבת, בערפל כבד, יצאה האנייה מקייפטאון ויעדה נמל ביירה במוזמביק.
ביירה וג'יבוטי.
ההפלגה לביירה ללא בעיות מיוחדות. הנמל נמצא בין שני נהרות גדולים והכניסה בתעלה צרה ומתפתלת. השלטונות הפורטוגלים היו יעילים במיוחד. תוך 12 שעות יצאה הפריגטה מתודלקת לכיוון ג'יבוטי.
בנמל ביירה אליו הגיעו ב-21 בדצמבר רכשו כמות גדולה של בננות וקוקוסים שהספיקה להם עד סוף ההפלגה ויצאו למחרת.
ב-28 בדצמבר הגיעה אח"י מבטח לנמל ג'יבוטי. במקום הייתה הסיירת הבריטית "ניו פאונדלנד" ומספר משחתות צרפתיות. נעכה פגישה של נציגי הכוחות שלחמו במפרץ סואץ. מפקד הסיירת הבריטית שיתף את מפקד הפריגטה בנתוני המודיעין על הכוחות המצרים ב.
אנשי הצוות עשו הכרה לראשונה עם סנדלי אצבע רכשו מהם וגם פסלוני פילים שחורים.
ב-29 בדצמבר במוצאי השבת יצאה המבטח מג'יבוטי ובאותו הלילה עברה במיצרי בב אל-מנדב ונכנסה לים האדום. תעלת סואץ חסומה וכל החופים הם של מדינות ערב מכאן שכל כלי שיט שיתגלה יהיה עוין. על כן האנייה הפליגה בכוננות מלאה.
לפני שארם א-שייח' הוכרזה משמעת מים והוסבר שרוצים להביא מים לנמל. ב-2 בינואר כשהגיעו התברר שכבר היו מזקקים במקום. הפריגטה יצאה משארם א-שייח' עם כ-50 עיתונאים. אורי פורת שהיה עיתונאי צעיר בידיעות אחרונות היה איש הקשר בין האנייה והעיתונאים. אח"י מבטח (ק-28) הגיעה לאילת ב-3 בינואר 1957 ומרבית אנשי המילואים בצוות שוחררו.
פרסומים פנימיים.
באח"י מבטח (ק-28) הצטבר צוות מושכי עט: מידד גיסין, אורי פורת וירון ליואי המאייר. ועד למען החייל בחיפה תרם לפני היציאה מכונת שכפול ועם מכונת הכתיבה של האנייה יצרו במהלך ההפלגה 36 גליונות של ביטאון הצוות "קרש" בו ליקטו וערכו את החדשות שנקלטו במכשירהקשר וברדיו. ירון ליואי בעזרת אליעזר הרצברג הפיק חוברת איורים וקריקטורות. נערכה תחרות לכתיבת סיפורים שהניבה תיאורים תוססים על חוויות במהלך ההפלגה. המראות לאורך ההפלגה הארוכה היו מעניינים מאוד: לווייתנים ודולפינים שליוו את האנייה והתחרו מתחת לחרטום. דגים מעופפים רבים שבלילה נחתו על הסיפון ונאספו למחבת המטבח.
הפלגת אח"י משגב.