התבססות משטר דמוקרטי במאלי לא הייתה מובנת מאליה לאחר שלושה עשורים של משטר צבאי, באזור בלתי יציב ובלתי דמוקרטי ברובו, ולנוכח העוני הקשה, רמת האי-שוויון הגבוהה, היעדר ההשכלה והפיצול האתני והלשוני. חוקר מדע המדינה זריק קיי סמית' תולה את הצלחתה המפתיעה של הדמוקרטיה בנורמות המסורתיות בחברה המאלית, אשר עולות בקנה אחד עם חברה אזרחית דמוקרטית. ביניהן הוא מונה אמון הדדי, שיתוף-פעולה בין קבוצות שונות, סובלנות, פלורליזם, הפרדת סמכויות, והציפייה ממנהיג לשאת באחריות כלפי ההולכים אחריו. מסורות של צדקה וסולידריות ממתנות את השפעת הפערים הכלכליים. גם המאלים האמידים הם בדרך כלל צאצאים למשפחות כפריות, ולעיתים קרובות שומרים על קשר עם כפרי מוצאם ומסייעים לתושביהם העניים.
הסבר נוסף להתבססות הדמוקרטיה נעוץ בתכונותיהם האישיות של מנהיגי המדינה, ובפרט מחויבותו לדמוקרטיה ולזכויות האדם של נשיאה הראשון של מאלי הדמוקרטית, אלפה עומאר קונרה, שהתבטאה בין היתר בנכונותו להמתיק את עונש המוות שהוטל על הרודן טראורה למאסר עולם. קונרה גם כיבד את החוקה המגבילה את מספר הכהונות של נשיא לשתיים, ובניגוד למנהיגים אחרים פרש מן הנשיאות בתום שתי כהונות מבלי לנסות ולשנות את החוקה. גם לאחר פרוץ ההפיכה הבטיח המשטר הצבאי לערוך בחירות דמוקרטיות הוגנות.
כלכלה.
מאלי משופעת במשאבי טבע כגון זהב, אורניום ומלח. למרות זאת המדינה היא בין העניות בעולם וכמחצית מהאוכלוסייה (נכון ל-2008) חיה על משכורת ממוצעת של 1.25 דולר ליום העוני הנרחב במאלי מתקיים אף על פי שמדובר במדינה דמוקרטית בעלת שחיתות נמוכה ואשר מדורגת כ"חופשית" בדירוגי אי-התערבות הממשל בכלכלה. הכלכלה נשענת בעיקר על חקלאות ודייג.
נכון לשנת 2019, התמ"ג לנפש במאלי, במונחי שוויון כוח קנייה עומד על 2,322 דולר אמריקאי, מה שמציב אותה במקום ה-206 בעולם, ובמדד הפיתוח האנושי היא מדורגת במקום ה-184. שיעור תמותת התינוקות הוא 94 על כל 1,000 לידות.
גאוגרפיה.
מאלי, ששטחה הוא כ-1.24 מיליון קמ"ר, היא המדינה ה-24 בגודלה בעולם, השמינית בגודלה באפריקה, והגדולה במערב אפריקה.
האקלים והצמחייה משתנים מאוד מאזור לאזור, לפי קו הרוחב, ונחלקים לשלושה אזורים עיקריים. חלקה הצפוני של המדינה נכלל בתחומי מדבר סהרה. כמויות הגשמים בו מועטות מאוד וכמעט שאין בו צמחייה. חלקה המרכזי נכלל ברצועת הסאהל המדברית למחצה, ומכוסה בצמחיית סוואנה. בחלק הדרומי והדרום-מערבי שורר אקלים סובטרופי, כמות הגשמים השנתית מגיעה ל-700 מ"מ, והצמחייה היא תערובת של סוואנה ויער.
האוכלוסייה מרוכזת ברובה באזורי המרכז והדרום שאקלימם מתון יחסית.
פני השטח הם ברובם מישור או גבעות מתונות. רוב הקרקע מכוסה חול, ורק מיעוט מצומצם מן הקרקעות ראוי לעיבוד. בעשורים האחרונים מתפשט מדבר סהרה אל רצועת הסהאל, וכמות השטח הראויה לעיבוד הולכת ומצטמצמת.
אין למאלי מוצא לים. שני נהרות גדולים עוברים בה ומהווים נתיבי סחר ומקור למי השקיה: נהר סנגל במערב ונהר ניז'ר שעובר בכל החלק המרכזי של המדינה, ממערב למזרח. על גדות הניז'ר או סמוך לו שוכנות רוב הערים העיקריות, ובהן עיר הבירה במקו והבירה העתיקה טימבוקטו. ערים חשובות נוספות הן סיקאסו, ג'נה וגאו.
דמוגרפיה.
בשנת 2020 נאמד גודל האוכלוסייה ב-20.2 מיליון נפש. תוחלת החיים היא כ-59.3 שנים, נתון נמוך ביחס לרוב העולם אך ממוצע ביחס למדינות אפריקה שמדרום לסהרה. שיעור הפריון הוא 5.6 ילדים בממוצע לאישה. מאלי מדורגת במקום הרביעי בעולם בשיעור פריון.
חלוקה אתנית ודתית.
כ-93% אחוזים מתושבי מאלי הם מוסלמים סונים, אך הם משלבים זאת עם אמונות ונהגים דתיים מסורתיים. למוסלמים יש מערכות חינוך משל עצמם, שכוללות אוניברסיטאות אסלאמיות. 9% מן התושבים מאמינים בדתות מקומיות ואחוז אחד הם נוצרים.
האוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית, ומורכבת ברובה מקבוצות אתניות שחורות. הקבוצה האתנית הגדולה היא מַנדֶה, המונה כמחצית מן התושבים ונחלקת בעצמה לקבוצות מלינקה, במברה וסונינקה. אחריה באים הפֶּאוּל (פולאני) המונים כ-17 אחוז, הוולטאים המונים כ-12 אחוזים, הסונגהאי שישה אחוזים וקבוצות אפריקאיות שחורות אחרות מונות עוד חמישה אחוזים מן התושבים. כ-10 אחוזים מן האוכלוסייה הם טוארגים (עם בֶּרבֶּרי).
מאלי מתאפיינת באופן כללי בהרמוניה בין הקבוצות האתניות השונות, שבאופן מסורתי קשורות לעיסוקים מסוימים (הפולאני למשל הם רועים, הבמברה איכרים, ובני בוזו הם דייגים) וחיות בסמיכות זו לזו. חריג להרמוניה זו הם הטוארגים, שב-1990 פתחו בהתקוממות נגד השלטון המרכזי בתביעה לאוטונומיה נרחבת. הסכסוך עמם הסתיים ב-1996. לכל קבוצה אתנית לשון משלה, אך 80 אחוזים מן התושבים מבינים את שפת במברה, המשמשת כשפת המסחר העיקרית.
קרוא וכתוב.
ידיעת קרוא וכתוב בצרפתית, השפה הרשמית, היא מוגבלת ומרוכזת באזורים העירוניים. הממשלה הגדילה את אחוז יודעי קרוא וכתוב במידה ניכרת מאז שנות השישים של המאה ה-20 על ידי מתן דגש לחינוך בבית ספר יסודי ובכיתות הנמוכות של בית הספר התיכון. בשנת 1990 הוקמה בבמקו אוניברסיטה לאומית.
לפי דו"ח ההתפתחות האנושית לשנת 2009 שפורסם מטעם UNDP, תוכנית הפיתוח של האו"ם, שיעור תושבי המדינה המבוגרים (מעל גיל 15) שאינם יודעים קרוא וכתוב עומד על 73.8%.
במקו
במקו (בשפת הבמבארה : Bàmakɔ̌, בתרגום חופשי: זנב הקרוקודיל) היא עיר הבירה של מאלי והעיר הגדולה ביותר בה, עם אוכלוסייה של יותר מ-2.1 מיליון תושבים, שהם כ-15% מכלל אוכלוסיית מאלי, נכון ל-2009 (World Bank 2015). זהו המרכז המנהלי, הכלכלי והתרבותי של מאלי. ב-2006, היא הוערכה לעיר עם שיעור גידול האוכלוסין הגבוה ביותר באפריקה והשישית בגידול האוכלוסין בעולם.
במקו ממוקמת על גדות נהר ניז'ר (Niger River), בחלק הדרום מערבי של המדינה, כאשר הנהר מחלק אותה לגדה צפונית וגדה דרומית.
מהתקופה הקולוניאלית ועד היום, במקו מתפקדת כצומת דרכים אזורי: מחברת הרבה מהערים הקטנות עם האוקיינוס האטלנטי ועם דקר (Dakar). כבישים רבים יוצאים מהעיר לכל המחוזות של מאלי, וגם למפרצים של קונאקרי (Conakry-בירת גינאה) ומונרוביה (Monrovia-בירת ליבריה).
במקו מיוחדת במבנים עשויים לבני בוץ שמאפיינים את אזור המגורים שלה.
היסטוריה.
המושבה הוותיקה שכיום הפכה לעיר במקו, הייתה ממוקמת לאורך נהר ניז'ר והייתה מרכז מסחרי משני של מערב אפריקה.
מניחים כי בעבר התיישבו בה חסידי מנהיג מנדה קדום (Manda-קבוצה אתנית באפריקה) ועם הזמן ההתיישבות הפכה למרכז בולט של למידה אסלאמית בתקופת ימי הביניים של מאלי (במאה ה12 עד ה14). לאחר שקיעתה של אימפריית מאלי עברו על העיר במקו זמנים קשים. היא נכבשה במאה ה 18 על ידי קבוצת לוחמים בני הבמבארה . עם הזמן הייתה מאוכלסת על ידי במבארה, בוזו (), מאורי (), וקבוצות אתניות ערביות. בשנת 1797, כשהגיע החוקר הסקוטי מונגו פארק (Mungo Park), היא הלכה והצטמצמה לכדי כפר קטן. במאה ה19 המאוחרת נפלה העיר תחת שלטונו של סאמורי טורה (Samori Ture), אחד ממייסדיה הגדולים של אימפריית ואסולו המוסלמית באותה תקופה.
בסוף המאה ה-19, לאחר מאבק ממושך על השליטה באזור, ניצחו הצרפתים את טורה וכבשו את במקו כנקודה אסטרטגית על מנת לפלוש למערב סודאן, והקימו מצודה בבמקו ב -1883. באותה עת היו בעיר רק כ-1,000 איש, עם עוד כמה אלפים פזורים באזור הכפרי הסמוך. הצרפתים הקימו בסיס מסחרי בבמקו, והעיר החלה לצמוח שוב. הם תכננו רכבת שתחבר את העיר עם סנגל (Senegal). עם השלמת קו הרכבת מחוף האוקיינוס האטלנטי בסנגל בשנת 1904, הפכה במקו למרכז אזורי ובירתה לשעבר של מערב סודאן הועברה אליה. בשנת 1908 הפכו הצרפתים את במקו לבירת הקולוניות שהיו בידיהן בסודאן הצרפתית. בתקופה שלפני קום המדינה, התפתחותה של העיר הייתה מתונה והדרגתית. כשמאלי קיבלה עצמאות ב -1960, הפכה במקו לבירה הלאומית. בזמן הזה, במקו הייתה בעלת אוכלוסייה של כ-160,000 איש. במהלך שנות ה-60', המדינה הפכה לסוציאליסטית ובמקו הייתה כפופה להשקעה והשפעה סובייטית.
העיר כיום.
האתר המקורי של העיר נמצא על הגדה הצפונית של הנהר, אך בניית גשר מרטירס וגשר המלך פהד קידמו את התפתחותה של העיר לכיוון דרום. מאז ועד היום במקו המשיכה להתרחב במיוחד לדרום.
המבנה המרחבי הנוכחי של במקו מבוסס במידה רבה על מודל פיתוח קולוניאלי צרפתי. מחוז במקו מחולק לשש קהילות-קומונות. כל קהילה מנוהלת על ידי מועצת העיר וראש העיר הנבחר.
העיר במקו מחולקת לשני חלקים:
הבניין המרכזי של העיר נמצא בחלק הצרפתי (דהיינו האירופי) של העיר, וארמון המושל הצרפתי הוחלף להיות ארמונו של נשיא מאלי.
דומיננטיות במקו מיוחסת להיותה מקום מעבר בין ערים מרוחקות וקישור לאזורים עירוניים גדולים אחרים באמצעות רכבת סנגל-ניז'ר. על פי דוח הבנק העולמי (2015), רוב המקומות העירוניים ממוקמים לאורך הנהרות הגדולים בדרום מאלי, שם הקרקע מתאימה יותר לחקלאות, ורשת התחבורה צפופה יותר. עליונותה של במקו הולכת וגוברת על ידי פליטים המגיעים מחלקים צפוניים של המדינה ומארצות שכנות אחרות. נוסף על כך, היא ממשיכה למשוך אוכלוסייה כפרית בחיפוש אחר עבודה, כולל פולשים בלתי חוקיים ועובדים זמניים.
במקו היא המרכז האורבני האפריקאי השביעי בגודלו, אחרי לאגוס (Lagos), אביג'אן (Abidjan), קנו (Kano), איבדאן (Ibadan), דקר (Dakar) ואקרה (Accra). במקו מייצרת סחורה מקומית, כולל טקסטיל, בשר מעובד ומוצרי מתכת. דייג מסחרי מתרחש בנהר ניז'ר.
זהב מובא מהמערב, אגוזי קולה ואורז מגיעים מדרום וממזרח. הענפים העיקריים בה הם טקסטיל, קרמיקה, תרופות, וייצור חשמל.