באוגוסט 2015, דווח שהקרן הפסידה 75.3% מהונה, ושדמי הניהול שקיבלו מנהליה לאורך השנים הגיעו לסך 140 מיליון דולר. הקרן, שעשתה שימוש רב במינוף ולקחה הלוואות מבנקים כדי לבצע את השקעותיה ולא השתמשה רק בכספי המשקיעים, ספגה את ההפסד הגדול ביותר באמפיק, חברת הבת שהקימה את בית ההשקעות פריזמה בהשקעה של 334.4 מיליון דולר. בנוסף, הפסידה החברה מהשקעותיה בסטימצקי (ומכרה את אחזקתה בה מאז) ובחברת המכוניות תומקאר, ואילו השקעתה בחברת נטפים הניבה רווח. בהמשך מכרה החברה גם את שליטתה ברשת התכשיטים מגנוליה.
ביולי 2018, בכתבה מקיפה באתר דה מרקר, נכתב שהקרן "אינה פעילה כבר כמה שנים" ושקרסה, זאת לאחר ש"בזמן פעילותה ביצעה החלטות כושלות רבות [ונלוו להקמתה] מעשים פליליים".
בשנת 2019 הטילה רשות המסים על רון לובש וחברת מרקסטון ניהול והשקעות תשלום כופר בסך 29,000 ש"ח, כ"חשודים בהעלמת עסקאות בשנת 2013, בסכום מס של 144,465 ש"ח."
הנסיכה והאפון
הנסיכה והאפוּן (בדנית: Prinsessen på ærten, בתרגום חופשי: הנסיכה על האפונה, תורגם לעברית גם כהנסיכה על העדשה) הוא מעשייה לילדים מאת הסופר והמשורר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור הקצר הוא על אודות נערה צעירה אשר זהותה כנסיכה נקבעת לפי מידת הרגישות הגופנית שלה. הסיפור פורסם במקור יחד עם שלושה סיפורים נוספים אשר אוגדו יחד בספרון אשר יצא לאור ב-8 במאי 1835 בקופנהגן שבדנמרק, על ידי חברת ההוצאה לאור "C. A. Reitzel".
אנדרסן שמע את הסיפור כילד, ומקורו ככל הנראה בפולקלור השוודי, שכן הוא אינו מוכר בסיפורי העם הדניים, אשר סופרו באופן מסורתי בעל-פה. "הנסיכה והאפונה", כמו גם סיפורים אחרים שכתב אנדרסן בשנת 1835, לא התקבלו בעין טובה על ידי מבקרים דנים. אלה לא אהבו את סגנונם היום-יומי והפשוט ואת היעדרו של מוסר השכל. הסיפור מסווג 704 בסיווג ארנה-תומפסון.
בשנת 1959 עובד הסיפור למחזמר תחת השם "Once Upon a Mattress" בכיכובה של קרול ברנט. מאז יצא הסיפור במהדורות רבות חדשות, עובד לגרסאות טלוויזיה ואף משחק לוח.
עלילה.
עלילת הסיפור היא על אודות נסיך המבקש להינשא לנסיכה, אך מתקשה למצוא את האחת שתתאים להיות כלתו. בכל אחת מהנשים אותן הוא פוגש יש משהו שלא מוצא חן בעיניו, והוא לא משוכנע בכך שהן נסיכות אמיתיות. לילה סוער אחד מגיעה נערה צעירה לטירתו של הנסיך בעוד בגדיה מרופטים וספוגים במים, כדי לבקש מקלט מפני הגשם.
האורחת הלא-צפויה טוענת שהיא נסיכה, וכדי לבדוק את אמיתות דבריה מחליטה אמו של הנסיך להניח גרגר אפונה מתחת למיטה שהוצעה עבורה, ולכסות אותו בעשרים מזרנים ועשרים כריות ממולאות נוצות. בבוקר מספרת הנערה לאמו של הנסיך כי היא סבלה מלילה נטול שינה בשל "משהו קשה במיטה" אשר הקשה עליה להירדם, והיא אף חוששת שהוא גרם לה לחבורה. למשמע הדברים הפך הנסיך מאושר, שכן לדעתו רק נסיכה אמיתית תהיה רגישה מספיק כדי לחוש בגרגר אפונה מבעד לכמות גדולה של מזרנים. השניים נישאים, וגרגר האפונה הונח במוזיאון המלכותי.
מקורות.
בהקדמת הספר "מעשיות וסיפורים" (Tales and Stories, 1863) טען אנדרסן כי שמע את "הנסיכה והאפון" בילדותו אך המעשייה מעולם לא הפכה לסיפור פולקלור בדנמרק. אנדרסן ציין כי ייתכן ושמע כילד גרסה שוודית של הסיפור תחת השם "הנסיכה ששכבה על שבעת האפונים" המספר את סיפורה של ילדה יתומה אשר מגלה את זהותה לאחר שדמות מסייעת כלשהי (חתול או כלב) מגלה לה שחפץ כלשהו (שעועית, קש או אפון) הונח מתחת למזרן שלה.
עיבודים.
"הנסיכה והאפון" עובד למחזמר בשנת 1959 תחת השם "Once Upon a Mattress" (משחק מילים בין "היה היה פעם" ובין "פעם מתחת למזרן"), בכיכובה של הקומיקאית קרול ברנט בתור הנסיכה. המחזמר הועלה מחדש בשנת 1997, כאשר את התפקיד הראשי גילמה שרה ג'סיקה פרקר. עיבוד לטלוויזיה של "הנסיכה והאפון" נעשה בשנת 1984 ובו כיכבה לייזה מינלי. הסיפור עובד לשני סרטי קולנוע וסרט אנימציה אחד באורך מלא בשנת 2002, והפקת IMAX אחת בשנת 2001. בנוסף, חברת "Winning Moves", הוציאה לאור משחק לוח בעקבות הסיפור, והסופר ג'ון סחיזקה (Scieszka) כתב פרודיה על הסיפור.
בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה" נעשה פרק המבוסס על האגדה תחת השם "מפתח הברקת", כשבפרק עצמו האפון מוחלף בטבעת.
בישראל נעשו מספר עיבודים לאגדה, בין היתר היא הייתה אחת מארבע האגדות שעליהן התבסס המחזמר "הכל אגדה" (האגדות האחרות היו:סינדרלה, שלגיה ושבעת הגמדים וזהבה ושלושת הדובים) שעלה ב"1997". כמו כן, היא הופיעה בסדרה "ספר לי סיפור: אגדות" שמשודרת בHOT V.O.D וכן בסדרה "עולמו המופלא של אוגוסטוס האגדתי" ששודרה בערוץ הילדים.
בסרט 3096 ימים על פרשת חטיפת נטשה קמפוש, קורא החוטף וולפגנג לנטשה הקטנה את הסיפור לפני השינה, בלילה השלישי לחטיפתה לפני השינה, ויוצר אנלוגיה בין האגדה למצבה של הילדה הכלואה בחדרון במרתף ביתו.
הנסיכה על האפונה
קרן מרקסטון
יחזקאל פייגין
יחזקאל פייגין (מכונה חאטשע; ה'תרנ"ה, 1895 – י' בכסלו ה'תש"ב, 20 בנובמבר 1941) היה מנהל רשת ישיבות תומכי תמימים בברית המועצות, ומזכירו האישי של האדמו"ר השישי מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה לוקימא שברוסיה הלבנה לאביו שמואל שהיה חסיד האדמו"ר הרש"ב.
בנערותו למד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ', שם שימש כ", בשנת 1911 ייסד הרבי הרש"ב את ישיבת תורת אמת בחברון, ושלח לשם את הרב שלמה זלמן הבלין יחד עם קבוצת תלמידים, ביניהם פייגין, להקים את הישיבה, הוא למד שם עד סגירת הישיבה בשלהי שנת 1914 (הישיבה נפתחה מחדש בשנת 1921), וחזר ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'.
בשנת 1918 גר בקרמנצ'וג שבאוקראינה, ושם שימש כמלמד לילדי משפחת גוראריה העשירים שהחזיקו את כלכלת הישיבה.
בשנת 1920 נישא לסוניה צייטלין בת יהודה ליב צייטלין מהומל. לאחר חתונתו המשיך להתגורר בעיר קרמנצ'וג, עד לחורף 1922 שאז עבר להתגורר במקום מגורי חמותו מחמת הרעב הרב ששרר במדינה באותה התקופה.
עבודתו בישיבת תומכי תמימים.
בשנת 1922 נוסד בעיר הומל סניף של ישיבת תומכי תמימים, ופייגין נקרא לעמוד בראשו. הוא שהה שם עד לקיץ אותה השנה, אז נקרא לעמוד בראשות סניף הישיבה בפולטבה, מחמת התדלדלות כמות התלמידים והחסרון בר"מ ומנהל, ועם בואו לשם פעל רבות להצלחת ושגשוג הישיבה. בפולטבה שהה עד לחורף 1923 שעה שהנ.ק.ו.ד. (המשטרה החשאית של ברית המועצות) עלתה על עקבותיהם, אז עבר פייגין עם הישיבה לעיר נעוועל, שם שהו כתקופה קצרה עד שעברו - על פי הוראת האדמו"ר הריי"צ - לעיר חרקוב, שם התקיימה הישיבה לחצי שנה עד שעברה בחזרה לעיר רוסטוב. בשנת 1924 חזרה הישיבה לחרקוב, שם שהתה עד חורף 1927.
בנוסף לעבודתו כר"מ, ראש ישיבה ומשפיע, כיהן פייגין כמנהל רשת ישיבות תומכי תמימים בכל רחבי ברית המועצות. ובמשך תקופה זו היה נוסע מישיבה לישיבה על מנת לעקוב אחר התקדמות התלמידים בלימוד וכן לבחון את מצבה הכלכלי של הישיבה. היה בקשרי ידידות עם הרב לוי יצחק שניאורסון רב בעיר יקטרינוסלב ואביו של האדמו"ר מחב"ד מנחם מנדל שניאורסון.
עבודתו כמזכיר הריי"צ.
בשנת 1927 מינהו האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון כמזכירו האישי, לאחר מאסרו של מזכירו אלחנן דב מרוזוב.
בקיץ 1927 כשנאסר הריי"צ, שלח מברק לחסידים "עיין ." (שם כתוב הפסוק "וייקח אדני יוסף אותו ויתנהו אל בית הסהר").
במכתב מחודש אייר אותה השנה כותב הריי"צ במכתב אל פייגין: "בזה הנני ממלא את ידיו לבא בכתובים עם ידידנו אנ"ש שיחי' בכל אתר ואתר ... כן הנני ממלא את ידו לחתום הקבלות על כל שלוחי סכומי" המעמד "הנשלחים והמתקבלים על שמי ולברך את העושים ואת המעשים."
בשנת 1930 נסע עם חיים ליברמן לארצות הברית על מנת להכין את ביקורו של הריי"צ שם.
מאז התמנותו למזכיר התלווה אל הריי"צ בכל נדודיו, ממקום ממקום. כך בשנת 1933 עבר עמו לוורשה שבפולין, ומשם בשנת 1935 לאוטווצק.
היה מעורכי הירחון "התמים" שיצא לאור על ידי איגוד תלמידי ישיבת תומכי תמימים, ואף היה עורך המדור "שערי חסידות".
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בקיץ 1939, עבר פייגין עם לוורשה על מנת לנסות לחצות משם את הגבול לריגה. בתקופת שהותו שם התגורר אצל שאר בשרו הסופר הלל צייטלין.
בחודש ינואר 1940 הצליח פייגין עם הריי"צ לחצות את הגבול לריגה. על אף רישיונות הכניסה לארצות הברית שהיו ברשותו לא הצליח פייגין להימלט ונשאר בריגה. ניסיונות שתדלנות רבות נעשו על ידי כל הנוגעים בדבר ואף על ידי הריי"צ עצמו על מנת להשיג היתרי יציאה עבור פייגין ומשפחתו, אך הן עלו בתוהו.
בי' בכסלו ה'תש"ב (1941) עשו הנאצים אקציה והובילו יהודים לבית הכנסת ולאחר מכן העלו באש את בית הכנסת על הנמצאים בתוכו בהם גם אותו.
היה נשוי לסוניה, ולהם בן אחד וארבע בנות. כולם נרצחו על ידי הנאצים בריגה.
סק&quot;א לנינגרד
המשרד למצבי חירום
הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום (באנגלית: Federal Emergencies Management Agency, בראשי תיבות: FEMA) היא סוכנות ממשלתית בארצות הברית, האחראית לטיפול וניהול מצבי חירום כאסונות טבע ומשברי חירום לאומיים.
מאז ה-1 במרץ 2003, הסוכנות היא חלק מהמחלקה לביטחון המולדת, ומשרדה הראשי שוכן בוושינגטון.
היסטוריה.
הארגון הוקם ב-1 באפריל 1979 כיורש המשרד למוכנות חירום, שנוסד ב-1975. FEMA הוקמה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. הסוכנות הפכה לסוכנות הפדרלית הראשונה בארצות הברית שהוטל עליה כל תפקידי ההגנה האזרחית במדינה, שעד אז היה זה עבודת מחלקת ההגנה של ארצות הברית וסוכנות המוכנות להגנה אזרחית.