בד' חשון תרמ"ו, 1885 פרסם העיתון הצפירה את הכותרת הבאה: "קנו אדמה בעבר הירדן", ובהמשך הידיעה : "סופר מכתבי-העתי Jewish Chronicle מירושלים מודיע, כי שלושים יהודים ילידי צפת קנו בעבר הירדן אחוזה לעבודת האדמה".
ב-1921 הוציאה בריטניה (שקיבלה מנדט על שני עברי הירדן) את רובו הגדול של עבר הירדן המזרחי מתחום ארץ-ישראל (פלשתינה) במסגרת הספר הלבן הראשון, וייסדה בו את אמירות עבר הירדן, בראשות עבדאללה הראשון ותחת שלטון בריטי, שהפכה מאוחר יותר לממלכת ירדן. חלק קטן מן השטח ממזרח לירדן ומצפון לירמוך, ובו מספר קיבוצים, נכלל בגבולות שטח המנדט של פלשתינה (א"י).
תחנת הכוח של רוטנברג, שהוקמה בנהריים, שכנה בחלקה בטריטוריה עבר ירדנית. גם היישוב היהודי תל אור, שבו גרו עובדי תחנת-הכח היהודיים, הוקם בשטח עבר-הירדן. היישוב היה היישוב היהודי היחיד בעבר הירדן והתקיים עד להתקפת הלגיון הירדני במאי 1948.
נהר הירמוך מחלק את עבר הירדן לשני חלקים:
קודם לקבלת ההחלטה על ייסוד אמירות עבר הירדן, העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן. לאחר מעשה קיבלה ההסתדרות הציונית את הגבולות שהתוו הבריטים לארץ ישראל, ואת הוצאת עבר הירדן מתחום המנדט הבריטי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן. התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, המשיכו לראות את עבר הירדן כחלק מארץ ישראל וכמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת. סמל האצ"ל כלל תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי, בשני צדי הירדן.
התנועה היחידה כיום הקוראת לסיפוח עבר הירדן המזרחי אל מדינת ישראל היא תנועת ההתיישבות "נחלה" שהקימו הרב משה לוינגר ודניאלה וייס.
בהלכה.
שאלת מעמדו ההלכתי של עבר הירדן המזרחי והשתייכותו לארץ ישראל נידונה בפוסקים.
לגבי עניינים מסוימים הוא נחשב כחלק מארץ ישראל ויש בו קדושת ארץ ישראל, והם מצוות התלויות בארץ, תרומות ומעשרות ושביעית. מביאים ממנה עגלה ערופה. נוהג בה דין בתי ערי חומה. נתנו ממנה ערים ללויים.
אמנם לגבי דברים רבים נחלקו האם עבר הירדן נחשב כארץ ישראל, והם:
קבורה - יש אומרים שהקבור בה כקבור בארץ ישראל ויש אומרים שנחשב כקבור בחוץ לארץ.
חיבת הארץ - יש אומרים שמצווה לחבבה כארץ ישראל, ויש אומרים שאין בה מצוות חיבה.
סגולות הארץ - ארץ ישראל מסוגלת לברכה בבנים, אוירה מחכים, ובה מתגלית הנבואה - יש אומרים שכל אלו נוהגים גם בעבר לירדן ויש חולקים.
ביכורים - נחלקו במשנה האם מביאים ביכורים מעבר לירדן. להלכה פסקו שמביאים. המפרשים נחלקו האם החיוב הוא מהתורה.
שתי הלחם - נחלקו הראשונים האם מביאים שתי הלחם מתבואת עבר הירדן.
מבית שני ואילך.
כתב הרמב"ם: "עבר הירדן שביעית נוהגת בה מדבריהם, וספיחי סוריא ועבר הירדן מותרין באכילה. טעמו הוא שאף שבבית ראשון נהג שביעית מן התורה בעבר הירדן, בבית שני לא קידשו עולי בבל את עבר הירדן, ולכן נהגו בו שביעית רק מדרבנן. ולגבי ספיחין לא גזרו שם.
זולתנות
זוּלָתָנוּת (בלועזית: אַלְטְרוּאִיזְם) או חסד היא נטייה, רצון או תכונה של עזרה לזולת, המתבטאת בהתנהגות המסבה טוב למישהו אחר ללא תמורה.
מתוך לשון חז"ל בעברית מקראית: חסד של אמת - שלא על מנת לקבל פרס, עזרה לזולת בלי לצפות לגמול, נתינה חסרת גבולות, מתן בסתר, צדקה ללא תמורה או הקרבה עצמית.
המונח הלועזי נטבע על ידי הסוציולוג הצרפתי אוגוסט קונט בצרפתית, כהפך של אגואיזם. הוא נגזר מאיטלקית, מהמילה "altrui", אשר בתורה נגזרה מהמילה הלטינית "alteri", שמשמעה "אנשים אחרים" או "מישהו אחר".
זולתנות מתבטאת באמצעות הדגשת רווחת אחרים, תוך צמצום או התעלמות מרווחה פרטית. ברמה קיצונית יותר היא יכולה להתבטא גם בהקרבה עצמית מודעת למען הזולת.
זולתנות היא גם שמה הנרדף של דוקטרינה מוסרית הממליצה על התנהגות זולתנית (אלטרואיסטית). למושגים אלו יש היסטוריה ארוכה בחשיבה הפילוסופית והאתית והם הפכו לנושאי שיחה בקרב פסיכולוגים, סוציולוגים, אתולוגים ואנשי מחקר באקדמיה. השיטות השונות וההתפתחות בחקר תחומים אלו מובילים לנקודות מבט שונות על הזולתנות.
זולתנות בתורת האבולוציה.
בתורת האבולוציה, מוגדרת זולתנות כתרומה של פרט אחד לפרט אחר, הדורשת השקעה כלשהי. מנקודת מבט נאיבית נראית התנהגות זולתנית כהתנהגות שאמורה להיכחד בברירה הטבעית, מכיוון שהיא גורמת לפרט להשקיע מאמצים בדבר שהוא אינו נהנה ממנו. אולם עם התפתחות מדע הסוציוביולוגיה התגלו מנגנונים אבולוציוניים שונים כגון ברירת שארים, עקרון ההכבדה ואסטרטגיות יציבות אבולוציונית שונות, שאפשרו את הפצתה של התנהגות זולתנית במהלך האבולוציה. רעיון מרכזי בהסבר הזולתנות בתורת האבולוציה הוא שהברירה הטבעית מעודדת גנים התורמים להפצת עצמם, ללא קשר לפרט הנושא אותם. כך ייתכנו מצבים בהם פרט יקריב עצמו למען פרטים אחרים, בתנאי שהם נושאים גנים דומים לשלו.
זולתנות ונוירוביולוגיה.
זולתנות מוגדרת בתור המניע החברתי לעשיית טוב למען אחרים. המניע לכך הוא התנהגות הוגנת ולא הפחד מהערכה חברתית שלילית. אחת מהשאלות הבסיסיות ביותר בנוגע למקורות האבולוציוניים של האדם והארגון של החברה נוגעת בסוגיות של זולתנות ואנוכיות. מעדויות בניסויים בתחום עולה כי הזולתנות בקרב בני האדם היא כח רב עוצמה וייחודי בעולם החי. זולתנות הדדית בין בני אדם אינה יחסי גומלין הדדיים רגילים או שיתופי פעולה מבוססי מוניטין. זולתנות הדדית מבוססת על אהבת האחר. בראיות ממחקרים בנושא זולתנות הדדית מסוג מידה-כנגד-מידה או שיתוף פעולה אסטרטגי נראה באופן חד משמעי כי ישנו רצון רב יותר לעשייה זולתנית למען האחר אם ישנה אפשרות לאינטראקציה בעתיד.
גילויים לגבי זולתנות הדדית.
חוקרים רבים חקרו קשרים זולתניים ואת ההיתכנות שלהם במצבים שונים.
נמצא למשל, באחד הניסויים בתחום, כי קשר זולתני במידה רבה מוגבל לקשר בין שני אנשים. נמצא כי קשר זולתני גם בקבוצה קטנה של 4–8 אנשים הוא מוגבל מאוד ויכול להתקיים רק אם כל חברי הקבוצה שיתפו פעולה אחד עם השני קודם לכן.
ממצא נוסף אומר שישנו סיכוי גבוה יותר לזולתנות הדדית כאשר שני אנשים נאלצים להישאר יחד תקופה ארוכה, ושלתמריצים הקשורים להיווצרות מוניטין השפעות חזקות על שיתוף פעולה אנושי וזולתנות.
נקודה חשובה בנושא, היא שזולתנות הדדית כמעט תמיד מתבססת על הרעיון שההתנהגות הזולתנית תביא לאדם יתרונות כלכליים בעתיד. לכן, ישנו קושי להסביר זולתנות הדדית חזקה שלא ניתנות ממנה הטבות בעתיד. במקרים כאלה ישנו סיכוי גבוה יותר להתפרקות הקשר או נטישת הקשר על ידי אחד האנשים בו.
אחד הכלים שמשמשים לחקירת זולתנות והתהליכים הקוגניטיביים והרגשיים המעורבים בקבלת החלטות כלכליות הוא משחק האולטימטום. במשחק זה שני שחקנים מקבלים את ההזדמנות לחלק סכום כסף בין שניהם. שחקן אחד הוא המציע והשני הוא מקבל-ההצעה. המציע שולח הצעה לשחקן השני לגבי חלוקת הכסף. השחקן השני (מקבל-ההצעה) יכול לקבל או לדחות אותה. אם היא מתקבלת, הכסף מתחלק כמוצע. אם היא נדחית, אף שחקן אינו מקבל כלום.
נמצא שהצעה מאדם שקודם לכן היה מקבל-ההצעה מאדם אחר היא יותר זולתנית.
בנוגע להשפעת הגיל, נמצא ששחקנים שצריכים לעזור ולייעץ לאדם אחר, ישתפו יותר פעולה ויהיו זולתנים יותר כאשר הם המבוגרים יותר. בנוסף, כאשר ביצעו ניסויים עם ילדים נראה כי ילדים מבוגרים יותר היו זולתנים יותר ונדיבים יותר. אף על פי ששינויים אלו בהתנהגות ילדים עשויים להיות תוצאה של התפתחות תהליכים מוחיים, נראה סביר להניח כי זוהי גם תוצאה של תהליך התנסות חברתית ותרבותית ארוך יותר של הילדים המבוגרים עם הוריהם וחבריהם.
בניסוי אחר שביצעו עם משחק האולטימטום, שהשתתפו בו שחקנים מכמה מקומות ותרבויות שונים בעולם, נראה כי בכמה שבטים (לדוגמה, שבט ההדזה) הזולתנות בין האנשים הייתה גבוהה ביותר, ואילו למשל בפרו נמצא חשש משיתוף הוגן. כלומר, ישנן ראיות לכך שמאפיינים תרבותיים שונים משפיעים על הזולתנות של האדם.
אף על פי יש לנו מידע רב יותר על זולתנות ממחקרים וניסויים שונים, עדיין הרבה לא ידוע ומחקר רב נחוץ על מנת להבין זולתנות שיתופית בקבוצות קטנות וגדולות, זולתנות בגילאים שונים ותרבויות שונות והקשר שלה לדמוגרפיה ורמה כלכלית.
זולתנות והאונה הפרה-פרונטלית.
בניסויים ומחקרים רבים בתחום נמצא כי לקליפת המוח הקדם-מצחית (פרה-פרונטלית) יש תפקיד מרכזי בזולתנות, נדיבות וקבלת החלטות חברתיות ומוסריות.
בניסוי בנושא היה על הנבדקים בניסוי לצפות בשחקנים משחקים במשחק האולטימטום. לחלק מהנבדקים בניסוי הסבירו על המשחק במונחים של נתינה ותרומה לאחרים, ולחלק השני תיארו את המשחק במונחים של חיסכון הפרט. בזמן שהנבדקים צפו במשחק, נסייני הניסוי סרקו את מוחם ב-fMRI ובדקו את הפעילות המוחית שלהם. התוצאות הן שכשהמשחק הכלכלי היה מתואר במונחים של תרומות לאחרים, הפעילות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) הייתה מוגברת כאשר הנבדק הסיק שהשחקנים ששיחקו במשחק שיחקו משחק הוגן ונדיב. לעומת זאת, כאשר הנבדק הסיק שהמשחק של השחקנים בו הוא אנוכי ולא הוגן הייתה ירידה בפעילות אזור זה. עם זאת, כאשר המשחק תואר במונחים של חיסכון הפרט, הפעילות ב-VMPFC לא השתנתה בין אסטרטגיות שונות במשחק. מסקנת החוקרים מהניסוי היא של-VMPFC יש קשר לנדיבות והתנהגות זולתנית.