בקה עוברת עם אביה לעיירה ספורקס, שם היא מתאהבת באדוארד, המתגלה כערפד, בן למשפחה הנמנעת מדם אנושי במקום זו שותה דם חיות. כשבקה מבקרת בביתו של אדוארד היא נחתכת באצבעה מנייר, והדבר גורם למשפחה לנטוש את התמכרותם. אדוארד מרחיק את בקה ונוסע לברזיל, שם הוא יוצא עם ליידי גאגא. בקה שבורת הלב מתקרבת לחבר ילדותה ג'ייקוב ווייט, עד אשר זה מתגלה כאדם-צ'יוואווה - קרי, מסוגל להפוך לכלב צ'יוואווה, בדומה לאדם זאב.
אדוארד חושב בטעות שבקה מתה ומחליט שלחייו אין טעם - הוא מחליט לסיים את חייו על ידי חשיפת גופו בטקס הסיום של בית ספר ובכך להביא עליו את חמת זעמם של ה"זולטורי" - שבט ערפדים רב עוצמה המסוגל להורגו. בקה מגלה וממהרת למקום כדי לעצור את אדוארד, אך מתעכבת בעקבות קרב בין נערות מעריצות אדוארד לנערות מעריצות ג'ייקוב, הנאבקות זו בזו בעקבות המחלוקת מי יותר טוב.
בקה מגיע באיחור אך אדוארד ניצל בעקבות ליקוי חמה פתאומי. מנהיג ה"זולטורי" מכריח את אדוארד להפוך את בקה לערפדה, והוא מסכים בתנאי שתינשא לו קודם. היא מסכימה, והוא נושך אותה, אך מיד לאחר מכן מעריצת ג'ייקוב פוגעת בו בראש עם אלה ממוסמרת. לאחר הכתוביות הוא קם ומוציא את האלה מראשו, ובקה, שהפכה לערפדה, תוקפת את מעריצות ג'ייקוב.
איי וייוויי
אַיי וֵייוֵיי (בסינית: 艾未未; בפין-יין: Ài Wèiwèi; נולד ב-28 באוגוסט 1957) הוא אמן, אוֹצֵר, מעצב ופעיל חברתי סיני.
חייו.
איי נולד ב-1957 בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. אביו איי צ'ינג (艾青, Aì Qīng; 1910–1996), היה משורר נודע.
עיקר פעילותו האמנותית של איי נעשתה החל משנות ה-90, ובשנים האחרונות הוא משמיע דעות נחרצות בעניין מצב זכויות האדם בסין. הוא השתתף בעיצוב האצטדיון הלאומי הסיני של אולימפיאדת 2008, יחד עם ז'אק הרצוג ופייר דה-מרון ("קן הציפור"). יצירתו "זרעי חמניות" מוצגת בגלריית טייט בבריטניה כחלק מסדרת יוניליוור. לחמניות משמעות סמלית בסין, באשר הם שימשו להאדרת שמו של מאו דזה טונג בזמן מהפכת התרבות.
הוא השתתף בחשיפת שחיתות בבניית מבני ציבור שקרסו ברעידת אדמה בשנת 2008. בנובמבר 2010 הוטל עליו מעצר בית; לדבריו, הדבר נעשה על מנת למנוע ממנו לקיים מסיבה לציון הריסתו הצפויה של הסטודיו החדש שלו בשאנגחאי, בטענה שהוא מבנה בלתי חוקי.
ב-3 באפריל 2011 נעצר איי על ידי השלטונות בחשד ל"פשעים כלכליים", ושוחרר לאחר כחודשיים וחצי.
על אף תנאי השחרור שלו, בהם נאסר עליו לבקר את המשטר הסיני למשך שנה, פרסם חודשיים לאחר שחרורו מאמר נוקב באתר ניוזוויק אודות בייג'ינג אותה כינה עיר-סיוט.
ביולי 2015 החזירו לו השלטונות את דרכונו לאחר 4 שנים.
בספטמבר 2015 ארגן בלונדון עם עמיתו אניש קאפור צעדת הזדהות עם 60 מיליוני הפליטים בעולם.
בשנת 2016, איי עבד על סרט דוקומנטרי בנושא פליטים. עיסוקו זה הביא אותו בדצמבר 2015 לאי לסבוס, במרץ 2016 לאיסטנבול, ובמאי 2016 לישראל ולעזה.
באפריל 2018, בעקבות ניסיונות ישראל להטיל ספק בזהותו של הצלם יאסר מורטג’ה, שנורה למוות בידי חיילי צה”ל, פרסם תמונות של הצלם שעבד איתו בעזה ואמר: "ירי על עיתונאי הוא סימן לברבריות".
איי פעיל רבות באינסטגרם ובטוויטר.
מיצירותיו.
בקיץ 2022 הציב האמן בסטוקהולם כלוב מתכת בגובה 12 מ' שממרכזו חתוכה צורה של דמויות אנוש משולבות. הפסל הוצג לראשונה בניו יורק בשנת 2017 כחלק ממיצב בנושא גדרות בקריאה למעבר חופשי ולעולם ללא גבולות. הוא יישאר בסטוקהולם.
איי ווייוויי
פרנקופיליה
פרנקופיליה (בצרפתית: Francophilie) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי העם הצרפתי או כלפי התרבות, הממשל וההיסטוריה הצרפתית. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול לדוגמה חיבה לשפה הצרפתית, למטבח הצרפתי, לספרות הצרפתית ועוד.
היפוכו של הפרנקופיל הוא הפרנקופוב – אדם המתעב כל דבר המשויך לצרפת.
הפרנקופיליה היא תופעה אותה ניתן למצוא לעיתים קרובות בקולוניות לשעבר של צרפת, בהן נהגה האליטה המקומית לדבר בצרפתית ולנהוג בגינוני העם הצרפתי. גילויי הפרנקופיליה הראשונים מיוחסים לתומכי הפילוסופיה של הנאורות הצרפתית החל מתקופת המהפכה הצרפתית.
גילויי פרנקופיליה מוכרים ניתן למצוא גם במדינות אירופאיות כבלגיה או רומניה, בה התרבות הצרפתית זוכה לפופולריות רבה בקרב השכבות המשכילות. הפרנקופיליה ידועה גם בקרב קנדים ממוצא צרפתי שאימצו ושימרו את התרבות הצרפתית.
פרנקופיליה בבלגיה.
בבלגיה נלוותה לתופעה גם קריאה פוליטית שידועה כ"הצירוף מחדש". מדובר היה בקריאה פוליטית זניחה יחסית, במספר חבלים של בלגיה לצירוף המחוז דובר הצרפתית ולוניה (ולעיתים גם את מחוז בריסל) אל צרפת.
קריאה זו לצירוף חלקים מבלגיה לצרפת קיימת למעשה כבר מיום הקמתה של בלגיה ב-1830, והיא התחדשה בעשור האחרון עת הופץ מחדש בשנת 2003 המניפסט לתרבות הוולונית שנחתם במקור ב-1983. על רקע הבדלי התרבות בין המחוזות הוולוני והפלמי ורצונם הגובר של הפלמים בפיצול המדינה, גברה גם התמיכה בקריאה זו. כך למשל סקרים שנערכו במחוז ולוניה בשנת 2007, עת ניצבה בלגיה בפני פיצול, העידו כי כ-60% מתושביו מוכנים להצטרף לאחר פיצול שכזה לצרפת. סקרים מקבילים שנערכו בצרפת בשנת 2010, ערב הבחירות בבלגיה, הראו כי 66% מהצרפתים מוכנים לצירופו של החבל למדינה היה וזו תפוצל.
פרנקופיליה בקנדה.
בשנת 1982 התקבל כתב הזכויות והחירויות הקנדי שעיגן את השוויון בין הצרפתית לאנגלית כשפות הרשמיות במדינה, וביקש לטפח את האופי הרב-תרבותי של תושביה (סעיפים 16 ו-27 בהתאמה). בשנות ה-70 הוחל בלימוד השפה הצרפתית במערכת החינוך הציבורית באמצעות השימוש בה כשפת הלימוד וחיי בית הספר. מהלכים אלו הובילו להערכה רבה יותר של התרבות הצרפתית בקרב קנדים בעלי מורשת אנגלית. ריכוז דוברי הצרפתית הגדול בקנדה נמצא כיום בפרובינציית קוויבק.
פרנקופיליה בישראל.
פרופסור רות עמוסי מאוניברסיטת תל אביב היא חוקרת רב-תחומית, בעלת שם בינלאומי, שספריה בתחום ביקורת הספרות והתרבות הצרפתית נחשבים ביותר בתחום.
Loud (בעברית: קולני) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת ריהאנה, שיצא ב-12 בנובמבר 2010. הוא הוקלט בין פברואר לאוגוסט 2010, במהלך סיבוב ההופעות "Last Girl on Earth Tour". ריהאנה הייתה מפיקה בפועל של האלבום ושיתפה פעולה עם מפיקים נוספים ביניהם: סטארגייט, סנדי וי, דה רנרס, סטיוארט טריקי ואלכס דה קיד. האלבום כלל גם את האמנים האורחים: דרייק, ניקי מינאז' ואמינם, שהשתתף בשיר המשך לשיר "Love the Way You Lie", שנקרא: "Love the Way You Lie (חלק II)".
האלבום שונה מהאלבום הקודם של ריהאנה, אשר שילב טון בולט מבשר רעות וכועס על נושאים חשוכים והכיל אלמנטים של היפ הופ, רוק, ודאבסטפ. אלבום זה כולל ז'אנרים קצביים של פופ, דאנס-פופ, אלקטרו-R&amp;B,וסימן את החזרה לשורשי הדאנסהול, שהיה בולט בשני אלבומיה הראשונים. האלבום גם שילב מוזיקת רוק בשיר: "California King Bed" ורגאיי בהשראת האיים הקאריביים בשיר: "Man Down".
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שהחמיאו על השירים האופטימיים שלה, ועל הביצועים הקוליים של ריהאנה, וטענו שאף על פי שהשירים היו "מוצקים", הם לא ממוקדים אחד לשני. האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית, כאשר הגיע למקום ה-3 בבילבורד 200, בשבוע הראשון ליציאתו עם מכירות של 207 אלף עותקים, המכירות הגבוהות ביותר שזכה אלבום של ריהאנה בשבוע הראשון ליציאתו באותה תקופה, במצעד זה. בקנדה, שווייץ ובריטניה האלבום הגיע למקום הראשון. נכון ל-2011 האלבום מכר 5.7 מילון עותקים.
מהאלבום יצאו להיטים רבים וביניהם: "Only Girl (In the World)", "What's My Name?" ו-"S&amp;M". שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, כאשר S&amp;M, הפך לשיר העשירי של ריהאנה לעשות זאת, מה שהפך את ריהאנה לאמן הצעיר ביותר, שעשה זאת בזמן הקצר ביותר, כאשר היא שוברת את שיאה של מריה קארי. "Only Girl (In the World)" זכה בפרס גראמי בקטגוריית: "הקלטת הדאנס הטובה ביותר", בפברואר 2011. בנוסף לכך האלבום היה מועמד ל-3 פרסי גראמי נוספים, וביניהם בקטגוריית "אלבום השנה". כדי לקדם את האלבום ריהאנה יצאה לסיבוב ההופעות Loud Tour.
רקע.
אחרי שחרור אלבומה הקודם שהתאפיין בצליל אפל ועצוב יותר מאלבומיה הקודמים, ריהאנה רצתה שהחומרים המוזיקליים של האלבום יהיו "אנרגטיים" יותר. טור אריק הרמנסן אמר בראיון: "ריהאנה הגיעה אלינו לפני שהתחלנו להקליט את "Only Girl (In the World)", ואמרתי שאני מרגיש נהדר עם עצמי, אני רוצה לחזור לכיף, אני רוצה לעשות שמח ושירי Up-tempo. שון גארט השווה את קולה בשיר "Only Girl (In the World)" לשירים הקודמים של ריהאנה: "Umbrella" ו-"Rude Boy". בריאיון ל-MTV בריטניה, סגן הנשיא של חברת ההקלטות Def Jam, השווה את החומרים המוזיקליים של האלבום לאלה של האלבום Thriller, של מייקל ג'קסון ואמר: ריהאנה הולכת להפתיע עם האלבום. אני מנסה לדחוף אותה למקום שבו כל שיר יהיה להיט מ-1 ל-12. אני מדבר על אלבום ללא שירים שנועדו למלא מקום. ההשראה שלנו לאלבום הזה הוא האלבום Thriller, של מייקל ג'קסון".
הקלטות.