הקרב בין הצי הבריטי לארמדה הספרדית ב-1588 הוא דוגמה למעבר הטכנולוגי האמור. האוניות הספרדיות נשאו תותחים כבדים מאוד, במשקל 23 ליטראות, אך מטרתם של אלו הייתה סיוע להשתלטות הפיזית על אוניות האויב. האוניות עצמן היו יחסית מגושמות ואיטיות. לעומתן, האוניות האנגליות נשאו תותחים קלים בהרבה, בני 8 ליטראות, והיו בעלות יכולת תמרון רבה בהרבה. האנגלים שאפו להכריע את הקרב בעזרת תותחיהם בלבד, ולחמוק מניסיונות ההשתלטות הפיזית של הספרדים. שני הצדדים לא הצליחו להגיע לידי הכרעה, ורצף של טעויות ואסונות הוא שהכריע את הארמדה הספרדית.
עם השנים, כאמור, השתפרו התותחים והחלו להיות בעלי כוח הרס רב יותר ויותר. הקרבות הימיים החלו להתבסס בעיקר על אש התותחים; כאשר הציים היריבים התנגשו בחרה כל אונייה לעצמה יריב, והחלה בדו-קרב משלה. חוסר הסדר הקשה על ניצול מלא של כוח האש של הצי, גם מחשש לפגיעה באוניות ידידותיות, שהיו עלולות להיות בקו האש. בשל כך התגבשה במהלך המאה ה-17 תפיסת המערך הטורי. המערך הטורי השליט סדר בתנועת הצי, ואיפשר לכל האוניות בשדרת הקרב לנצל את מלוא כוח האש שלה, במטח דופן מלא. כמו כן, סידור האוניות במערך טורי איפשר לכל הצי לירות, ומנע מצב שבו חלק מהאוניות מוגבלות בירי בשל תנועת חברותיהן.
שינויים.
יצירת המערך הטורי דרשה שינויים טכנולוגיים: כדי שאוניית מלחמה תוכל להיות חלק משדרת הקרב, היה עליה לשאת תותחים רבים, בעלי יכולת לירות קליעים כבדים יחסית. אונייה בעלת כוח אש נמוך לא הייתה יעילה ולא היה טעם לשלבה במערך. מעבר ליכולת הירי, היה על האונייה המשולבת בשדרת הקרב להיות מסוגלת לשאת פגיעות משמעותיות מצד האויב. דרישות אלה הולידו את אוניית הקו - אונייה המסוגלת להיות חלק מהקו, שדרת הקרב (באנגלית: Line of Battle Ship, שם שהפך ל-Ship of the Line). באמצע המאה ה-17 היו אוניות בעלות שני סיפונים שנשאו 50 עד 60 תותחים עיקר שדרת הקרב, אך במאה ה-18 תפסו את מקומן אוניות גדולות יותר בעלות 74 תותחים ויותר, ואף אוניות בעלות 100 תותחים ומעלה.
הפעלת שדרת הקרב דרשה גם שינוי ארגוני מהותי. כדי לארגן את הצי בשדרת קרב היה צורך בפיקוד מרכזי יעיל, באימונים רבים ובמשמעת גבוהה, הנשענים על תורת לחימה שנבנתה בדייקנות מתמטית. היה צורך בגוף של קצינים מקצועיים מנוסים, ובממשלה שתממן בצורה מסודרת את בניית האוניות המתאימות. זו הייתה הדרך לבניית ציים לאומיים גדולים יותר ויותר; עבר זמנם של היזמים הפרטיים שבנו אוניות והפעילו אותן כחלק מהצי הלאומי.
חסרונות.
המערך הטורי היה יעיל כאשר צי האויב לא היה ערוך במערך דומה. כאשר שני הציים היו ערוכים במערך טורי, הפכו הקרבות להיות חסרי הכרעה: כל צד ניסה להישאר מחוץ לטווח צי האויב, ולירות אש תותחים בטווח ארוך בתקווה לפגוע ב וב וכך להוציא את אוניות האויב מכלל פעולה. הצי הצרפתי נקט טקטיקה כזו: אוניותיו היו נערכות ב, ומשם יורות בטווח ארוך אל הצי הבריטי שבדרך כלל נערך ב. האוניות הבריטיות היו סופגות נזקים ונאלצות לפרוש מן הקרב, והצי הצרפתי היה יכול לנתק מגע ללא נפגעים רבים. הוראות האדמירליות הבריטית היו נוקשות מאוד ואסרו את שבירת שדרת הקרב, ובשל כך עד 1782 לא ניצח הצי הבריטי בשום קרב נגד צי בגודל דומה. רק בקרב הקדושים, 9 - 12 באפריל 1782, שבר האדמירל הבריטי ג'ורג' רודני את המערך הטורי והביס את הצי הצרפתי שעמד מולו. גם בקרב טרפלגר (21 באוקטובר 1805) הצליח אדמירל הוריישו נלסון לשבור את המערך הטורי של הצי הספרדי-צרפתי המשולב על ידי יצירת שני טורים שהתקדמו בניצב לטור האויב.
עידן הקיטור.
החל מאמצע המאה ה-19 השתנו לגמרי פניה של הלוחמה הימית עם השינויים המהפכניים שחלו בהנעת אוניות המלחמה, בחימושן ובמיגונן. אוניות הקו העשויות מעץ, המונעות בכוח הרוח והחמושות בתותחים נטעני לוע שהיוו את עיקרם של ציי המלחמה בתחילת המאה ה-19 פינו את מקומן לאוניות מונעות קיטור עשויות ממתכת, מוגנות בשריון ברזל ופלדה כבד, וחמושות בתותחים נטעני מכנס. השינויים הטכנולוגיים העצומים דרשו התאמות של הטקטיקות הימיות, ובמשך רוב המאה לא היה ברור כלל אם עידן המערך הטורי חלף מן העולם. ואולם, בתחילת המאה ה-20 הסתבר כי שדרת הקרב עדיין יעילה, אם כי בדרכים שונות. סידור הצי במערך טורי כדי לחצות את ה-T של צי האויב נחשב לתמרון מכריע, והצלחתו של הצי הקיסרי היפני לחצות את ה-T של הצי הרוסי הקיסרי בקרב צושימה (27 - 28 במאי 1905) הייתה המפתח לניצחונו בקרב. גם בקרב יוטלנד, הקרב הימי הגדול ביותר במלחמת העולם הראשונה (31 במאי - 1 ביוני 1916), הצליח הצי הבריטי הערוך בשדרת קרב לחצות את ה-T של הצי הגרמני הקיסרי, אך בשונה מקרב צושימה, במקרה זה הצליחו הגרמנים לחמוק מן הבריטים.
למרות חשיבותו של המערך הטורי גם בקרבות ימיים מודרניים, הופעתם של נושאת המטוסים ומאוחר יותר של הטילים המונחים עיקרה את חשיבות המערך ואת יתרונותיו. המערך שבו מפליגות כיום אוניות מלחמה מודרניות הוא מערך של קבוצת קרב (battle Group), שבהן האוניות החשובות ביותר (בדרך כלל נושאות המטוסים) מפליגות במרכז, מוקפות באוניות קטנות יותר המגינות עליהן מפני איומים אוויריים ותת-ימיים.
הג'קסונים
דודו ביטון
דוד (דודו) ביטון (נולד ב-1 במרץ 1988) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ במכבי פתח תקווה.
קריירה.
ביטון שיחק בנעוריו בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק וב-2006 הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ואף ערך הופעה אחת במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, לפני שחזר לעונה נוספת בקבוצת הנוער של טוברוק. בהמשך שיחק גם במכבי תל אביב, הפועל רעננה והפועל פתח תקווה. בשנים אלה שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל ובמדיה רשם 11 הופעות וכבש שלושה שערים.
בינואר 2011 חתם ביטון בשרלרואה מליגת העל הבלגית, ועמה ירד לליגת המשנה בתום עונת 2010/2011. בעונה שלאחר מכן הושאל ביטון לוויסלה קרקוב, אלופת פולין, ובהופעת הבכורה שלו בקבוצה כבש שער. עד המחזור ה-11 (סוף אוקטובר 2011) כבש תשעה שערים בליגת העל הפולנית ודורג במקום השני ברשימת המבקיעים. ביטון כבש בכל המסגרות 14 שערים, ביניהם שלושה במשחקי הליגה האירופית, כולל שער ניצחון על פולהאם האנגלית. החל מאמצע העונה ירד מספר הופעותיו בקבוצה ובמקביל גם מספר שעריו.
ביוני 2012 חתם על חוזה לארבע עונות בסטנדרד לייז'. בינואר 2013 עבר ביטון בהשאלה לקבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית עד לתום העונה. בחצי עונה במועדון כבש ביטון שישה שערים וסייע לאפואל ניקוסיה לזכות באליפות, ובתום העונה חזר לסטנדרד לייז'.
ב-13 בינואר 2014 הושאל ביטון לחצי עונה לאלקורקון, במדיה ערך שש הופעות בליגה השנייה בספרד. ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לעונה אחת למריבור מליגת העל הסלובנית. ב-22 בנובמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–0 על קופר, ובסך הכל בחצי עונה כבש שני שערים בכל המסגרות.
ב-16 בינואר 2015 חזר ביטון לישראל, וחתם על חוזה עד תום העונה בהפועל תל אביב. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, אשר הסתיים בתיקו 1-1. ב-7 במרץ כבש ביטון את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 3–1 על מ.ס. אשדוד באצטדיון בלומפילד. בסך הכל ערך בעונה זו 12 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים, אך ב-18 באפריל נפצע במשחק מול הפועל פתח תקווה וסיים את העונה. ב-12 ביולי 2015 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בהפועל תל אביב, אך בתחילת עונת 2015/2016 לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה וכבש רק שער אחד בתשעה משחקים. ב-1 בפברואר 2016 הושאל עד תום העונה להפועל כפר סבא.
לקראת עונת 2016/2017 הורה מאמן הפועל תל אביב אלי גוטמן לביטון לחפש קבוצה חדשה, אך בסופו של דבר הוא נשאר במועדון, ולאחר הגעתו של המאמן גיא לוזון בספטמבר 2016 הוחזר ביטון לסגל. בסך הכל שותף ביטון ב-12 משחקים בעונה זו, וכבש שער אחד בגביע הטוטו. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וביטון שוחרר מהמועדון.
בינואר 2018, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם ביטון בקבוצת הפועל עכו מליגת העל. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-20 בינואר במשחק נגד הפועל באר שבע כשנכנס כמחליף בדקה ה-73, אך כעשר דקות לאחר מכן נפצע בידו ונעדר מהמגרשים למשך חודשיים וחצי. בסך הכל ערך שבע הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2018 חתם ביטון במועדון ספורט אשדוד, במדיה כבש שני שערים בתשע הופעות ליגה, וב-5 בפברואר 2019 חתם בהפועל חיפה, במדיה ערך שתי הופעות ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ב-20 באוקטובר 2019 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית עד לתום העונה. ב-29 ביוני 2021 חתם בסקציה נס ציונה. בסיום עונת 2021/2022 העפיל עם הקבוצה לליגת העל והיה חלק מרכזי בעליית הקבוצה.
ב-2 ביוני 2022 חתם במכבי פתח תקווה.
אטלס D
האטלס D שנקרא גם SM-65D Atlas היה הטיל המבצעי הראשון מסדרת הטילים אטלס. הוא שוגר לראשונה ב־11 באפריל 1959. כדי לספק הגנה זמנית של טילים, חיל האוויר האמריקאי הציב שלושה טילי אטלס D בבסיס חיל האוויר ונדנברג בכוננות. הטילים נשארו בכוננות עד ל־1 במאי 1964. בספטמבר 1959 הוקמו מספר טייסות של טילי אטלס D שמוקמו ברחבי ארצות הברית. הטיל שוגר בפעם האחרונה ב־7 בנובמבר 1967. סך הכל בוצעו 135 שיגורים מתוכם 103 הצליחו ו־32 נכשלו.