אטלס חוקרת את המוזיקה של ארנסט בלוך, הקליטה 25 קומפוזיציות שיצר, אלה שהיו פחות מוכרות בתקופתה. ב-2007 הקימה את "אגודת ארנסט בלוך בישראל" והיא עומדת בראשה. בנוסף היא מכהנת כסגנית כבוד של אגודת ארנסט בלוך הבינלאומית בלונדון.
ב-1995 קיבלה אטלס את תואר הכבוד יקירת חיפה.
עמי פזטל
עמי פזטל (נולד ב-1 בינואר 1936) הוא שדרן ספורט ישראלי, מקים מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל שמשון תל אביב, ומכהן כשופט בבית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
פזטל הוא הצעיר משני בנים למשפחת פוסטול. אביו, משה פוסטול, יליד אודסה, היה קבלן בניין ומורה להנדסת בניין בבית הספר "אורט", ואימו, שרה פוסטול, ילידת ישראל, הייתה מורה לתנ"ך ועברית ובנוסף הייתה נשיאת "ויצו" בגבעתיים ויקירת העיר גבעתיים.
באחת הנסיעות עם נבחרת ישראל בכדורגל עברת את שמו מפוסטול לפזטל עבור הרדיו. מסלול חייו של פזטל נע בין שלושה מוקדים: משפטים, רדיו וכדורגל.
משפטים.
פזטל גדל והתחנך בבית הספר העממי "כצנלסון" בגסעתיים, ולאחר מכן בגימנסיית הרצליה בתל אביב. בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ירושלים, בתחילת שנות ה-60. הוא עבד למעלה מ-40 שנה במקצוע, רובן כעורך דין בכיר בשירות המשפטי של עיריית תל אביב-יפו, ובשנותיו האחרונות בעירייה: המשנה ליועהמ"ש ומנהל המחלקה האזרחית (שבה למעלה מארבעים עורכי דין).
יצא לגמלאות בשנת 1999 וכיום מכהן כיועמ"ש חיצוני לעירייה. ניהל והופיע בתיקים משפטיים גדולים מאוד, מהגדולים ביותר בנושאי הרשויות המקומיות, בכל הערכאות, לרבות בבית המשפט העליון ובבית המשפט הגבוה לצדק.
שימש כאב בי"ד משמעתי של עובדי העירייה, וכבורר בתיקים רבים. הרצה בקורסים באוניברסיטת תל אביב ותיפקד כיועמ"ש (חיצוני) לאוניברסיטת תל אביב בתיקי מקרקעין ותכנון ובניה רבים.
דרגתו המשפטית הרשמית: שופט מחוזי (דרגה ייחודית שהוענקה לו במיוחד, כמו לכמה מהיועצים המשפטיים של גופים מוסדיים גדולים אחרים). ישב שנים רבות בוועדת התקנון של ההתאחדות לכדורגל בראשותו של השופט העליון דב לוין. על פי בקשת השופט שאול אלוני, מכהן כאב של הרכבים בביה"ד העליון של ההתאחדות לכדורגל מזה שנים.
רדיו.
היה שדר ספורט עשרות שנים. ינק ידע וסגנון ממורו נחמיה בן אברהם. פזטל ערך והגיש תוכניות ספורט רבות ב"קול ישראל" ובראשן, במשך כעשרים שנה, את התוכנית הפופולרית "שירים ושערים", שהוא היה מגישה הראשון לצד משה קשטן והוציאה לאוויר העולם. שידר עשרות רבות של שידורים חיים בארץ ומכל רחבי תבל (אולימפיאדות, אליפויות עולם, וכו'). בין המשחקים החשובים ששידר היה משחק הגמר של נבחרת ישראל בכדורגל, נגד נבחרת איראן בגביע אסיה שנערך בטהראן בשנת 1974.
במערכון המפורסם של הגשש החיוור, "שירים, שערים וטכנאים", גילם ישראל פוליאקוב את דמותו של עמי פז-גול, המבוססת על פזטל.
כדורגל.
החל דרכו כמדריך כדורגל (לאחר שעבר קורס מאמנים קצר במכון וינגייט), במועדון גדנ"ע יהודה. אז גם התחילה קריירת כתיבת ושידורי ספורט. הקים את מחלקת הנוער של מועדון "שמשון תל אביב" וזכה עימה באליפות ובגביע המדינה. ב-1966, לאחר פיטורי המאמן הזר לומברדו משמשון, נקרא לאמן את קבוצת הבוגרים והגיע עמה למשחקי חצי גמר וגמר גביע המדינה. לאורך עשרות שנים היה יו"ר שמשון תל אביב, בנה וניהל, בתקציב מצומצם, קבוצה שהגיעה למקום נכבד בצמרת טבלת הליגה הבכירה, ומשכה קהל רב לאצטדיון בלומפילד. שמשון תל אביב הוציאה מקרבה שחקני נבחרת רבים מאוד, ואומנה על ידי טובי המאמנים במדינה (ביניהם מאמני נבחרת ישראל יצחק שניאור, יעקב גרונדמן, שמעון שנהר ונחום סטלמך). מאות שחקני שמשון תל אביב בכל הזמנים ראו בפזטל מורה רוחני שעמד תמיד לסיועם, ולא רק בכדורגל, גם בסיימם את שרותם בקבוצה.
פזטל זכה למחווה בתרבות הישראלית, בתוכנית הספורט- הומוריסטית ״ בראש ובראשונה״ ששודרה ארבע עונות בפורטל וואלה!.
לצידו של מנחה התוכנית יועד אלפרון ( שי נובלמן), ישב בקביעות רדיו עתיק ממנו ששמו היה עמי פזטל, וממנו בקע קולו האמיתי, תוך שהוא מספר אנקדוטות על ימין בשמשון תל אביב ואומר תדיר את הביטוי ״יוצא מהכלל טוב״.
מוני עובדיה
סלומונה מוני עובדיה ׁ(באיטלקית: Moni Ovadia, נולד ב-1946 בפלובדיב, בולגריה) הוא שחקן תיאטרון, זמר מוזיקת פולק, מחזאי ומלחין יהודי איטלקי, יליד בולגריה. התפרסם במופעים בסגנון "יידישקייט" המבוססים על הפולקלור היידישאי ועל פירוש היהדות כתרבות של חופש, אהבת האדם, שלום וצדק. עובדיה, שחונך בחוגים קומוניסטים, מבקר בחריפות את מה שהוא מכנה "המדיניות של תל אביב" כלפי הערבים הפלסטינים, ומתנגד לזיהויים של היהודים עם ישראל. במופעיו, שזכו להצלחה, למד הציבור האיטלקי להכיר ולאהוד את הדמות האקזוטית המיוחדת של יהודי אשכנזי מזרח אירופי שהוא גילם.
שנותיו הראשונות.
מוני עובדיה נולד בשנת 1946 בפלובדיב בבולגריה במשפחה יהודית ספרדית. בילדותו המשפחה עברה לגור במילאנו באיטליה.
עובדיה למד מדעי המדינה באוניברסיטה הממלכתית במילאנו. בו זמנית התחיל את הקריירה שלו כזמר ומוזיקאי תחת הדרכתו של רוברטו ליידי, במסגרת הלהקה Gruppo dell'Almanacco Popolare (קבוצת האלמנך העממי) בניהולה של סנדרה מנטובני. בתחילת שנות ה-70 ייסד מוני עובדיה להקות פולק מתקדם: "קבוצת הפולק הבינלאומית" (Gruppo Folk Internazionale, אחר כך את להקת "הוודיא" (Ensemble Havadià), שבה ניגן בכינור, גיטרה וחצוצרה. עם להקות אלה הוא הקליט את האלבומים Festa Popolare (חגיגה עממית), Il Nonno di Jonny (הסבא של ג'וני), Le Mille e una Notte (אלף לילה ולילה), Ensemble Havadià e Specchi (להקת הוודיא ומראות). עובדיה ולהקתו השתתפו בפסטיבלים רבים של מוזיקת פולק באירופה. יחד עם Stormy Six ניהל את הקואופרטיב "l'Orchestra" ("התזמורת").
תיאטרון.
בשנת 1984 הופיע עובדיה לראשונה על במת תיאטרון. ב-1987 הוא בלט כזמר-יוצר בהצגה של מרה קנטוני Dalla sabbia dal tempo ("מן החולות של הזמן") בפסטיבל של התרבות היהודית, על במת תיאטרון פייר לומברדו במילאנו (כיום תיאטרון פרנקו פארנטי). בשנת 1990 הוא ייסד את ה-TheaterOrchestra ושיתף פעולה עם ב CRT Artificio במילאנו בהפקה "גולם", איתה יצא לסיורים בבארי, מילאנו, רומא, פריז וניו יורק.
הצלחה רבה גרף עובדיה במופע Oylem Goylem ("עוילעם גוילעם") ששילב מוזיקת כליזמרים שעובדיה שר אותה בקול עמוק ונרגש, הגיגים באור התרבות וההומור היהודי המזרח-אירופי, וסיפורים ובדיחות. המופע שודר מאוחר יותר על ידי ערוצי RAI ובשנת 2005 פורסם ב-DVD בהוצאת אינאודי.
בשנת 1994 התחיל לשתף פעולה עם רובטו אנדו ביצירת המולטימדיה Frammenti sull'Apocalisse (קטעי אפוקליפסה) שהוצגה בפסטיבל רומא אירופה ביולי 1995. בהתחלת שנת 1995 הציג יחד עם מרה קנטוני את ההצגה "דיבוק", המוקדשת לשואה ושנחשבה לאחד האירועים החשובים של העונה התיאטרונית. באותה שנה יצר גם את "טייבעלע והשד שלה" עם פמלה וילורזי וכן את "יומן אירוני בגלות" (כתב יחד עם רוברטו אנדו והפיק בשביל התיאטרון ביונדו סטבילה בפלרמו).
בפברואר 1996 שוב עם מרה קונטוני יצר בתיאטרון פיקולו במילאנו את Ballata di fine millennio ("הבלדה של סוף המילניום") איתה ערך סיורים בכל רחבי איטליה. באותה שנה הופיע בפסטיבל ג'יבלינה במופע Pallida madre, tenera sorella (אם חיוורת, אחות עדינה) בבימויו של פייטרו מקארינלי.
החל משנת 1997 עבד מוני עובדיה עם תיאטרון רונדו, שוב עם אנדו, שביים את הצגתם "המקרה קפקא". באוקטובר 1998 הופיע בהצגה בשם "מאמע, מאמלע, מאמה, מאמא" אותה כתב וביצע בתיאטרון פיקולו במילאנו יחד עם TheatrOrchestra.
בדצמבר 1999 שיחק ב-"Joss Rakover si rivolge a Dio" ("ג'וס רקובר פונה לאלוהים"), לאחר מכן ב-"טוביה ואנחנו" ("טבייע אונד מיר"). מתוך המופע האחרון עיבד עובדיה גרסה איטלקית של "כנר על הגג". ב-2001 הופיע בהצגה על הכסף ששמה Il Banchiere errante (הבנקאי הנודד). בשנת 2003 הפיק את ההצגה L'armata a cavallo ("צבא הפרשים").
ב-2005 שיתף פעולה עם Modena City Ramblers באלבום שלהם "Appunti partigiani" (הערות פרטיזניות) המוקדש למלאת 60 שנה לשחרור איטליה מהכיבוש הנאצי והשלטון הפאשיסטי שר עובדיה שיר של איטלו קאלווינו וסרג'ו ליברוביץ' על מנגינה אירית.
בשנת 2005 זכה בפרס יונת הזהב לשלום מטעם Archivio disarmo על פעילותו למען השלום והדו-קיום בין העמים.
בשנים 2003–2008 ניהל מוני עובדיה את הפסטיבל "מיטלפסט" בצ'יבידאלה די פריולי. בעונה 2008–2009 ערך סיור עם ההצגה La bella utopia (האוטופיה היפה) על תולדות הקומוניזם בברית המועצות.
קולנוע, רדיו וטלוויזיה.
פרט לתיאטרון, עובדיה השתתף גם בהפקות ותוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע.
שיחק לצידו של ברונו גנץ ב"יומן ללא תאריכים" של רוברטו אנדו, שהוצג אחר כך בפסטיבל הסרטים של ונציה. הופיע הופעת קמע בסרט "La vera vita di Antonio H" ("החיים האמיתיים של אנטוניו ה.") של אנצו מונטלאונה, בסרט "Caro diario" ("יומני היקר") של נני מורטי וב-"Facciamo paradiso" (נעשה גן עדן) של מריו מוניצ'לי.
בשנת 2009 הופיע בתפקיד רב בסרט "Mi ricordo Anna Frank" ("אני זוכר את אנה פרנק").
בשנת 1994 הנחה את תוכנית הרדיו "Note spettinate" ("לילות פרועים") עם מרה קנטוני ברדיו 2.
בשנת 2014 השתתף בתפקיד קטן בסרט השואה האיטלקי "אניטה ב.", המבוסס על ספר ביוגרפי משנת 2009.
חייו הפרטיים.
מוני עובדיה הוא צמחוני מסיבות בריאות ומוסר. העריץ את הכומר דון גאלו מג'נובה שדגל בדעות נון-קונפורמיסטיות שמאליות.