מקונן שהתמנה לראש ממשלה לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד אקלילו הבט-וולד ניסה והחל ברפורמות על מנת להוריד את רמת ההפגנות מצד הסטודנטים ואזרחים אחרים. הרפורמה החשובה ביותר שהתרחשה הייתה כאשר הקיסר, היילה סלאסי הסכים לשינוי באחד מהסעיפים של החוקה, ולפיכך ראש הממשלה נהפך לאיש אשר בוחר את הבית התחתון של האספה הלאומית. רפורמות נוספות שביצע מקונן היו בתחומים רבים כגון: חינוך, רפורמה אגררית ושנוי תקציב הצבא. למרות שינויים אלו ההתנגדות המשיכה הפעם מצד קיצוניים מהצבא האתיופי, לכן מקונן החל לנהל משא ומתן עם גורמים אלו שנקראו הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים שבראשם עמד אלוף-משנה עלם טסמה ב-23 במרץ. יומים לאחר שנפגשו עלם קיים את חלקו והורה לעצור מספר חיילים וקצינים בבסיס חיל האוויר האתיופי בדברה זאיט, ב-30 באפריל הגיע תורו של מקונן לקיים את חלקו במשא ומתן ואישר מעצרים של שרים ופוליטיקאים ששירתו בממשלתו של אקלילו הבט-וולד באשמת שחיתות שלטונית. תמיכתו של טסמה בראש הממשלה לא הציגה את כל הפלגים בוועדה ולכן מספר קצינים הדיחו את טסמה ב-22 ביוני והוא ברח לגוג'אם, עוד באותו החודש מונה אטנפו אבטה ליושב ראש הוועדה ונתן פקודות לכל היחידות בצבא ובמשטרה לשלוח שלושה נציגים למפקדה של החטיבה הרביעית לפגישת פסגה שכונסה ב-28 ביוני, וועדה זו שינתה את שמה ל-הוועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה (בקיצור: דרג).
אחרית דבר.
האירוע המשמעותי בכהונתו של מקונן החל ה-26 ביוני כאשר מספר מחברי בית הנציגים עתרו לקיסר שישחרר את האנשים אשר הוצא כנגדם צו מעצר, הקיסר הסכים אך הוועדה הצבאית לא הסכימה ולכן הוועדה שלחה מספר אנשים שעצרו כ-50 אנשים שנחשדו בשחיתות ב-30 ביוני תוך כשבועיים יותר מ-150 איש מהממשלה הקודמת, הנוכחית, מושלי מחוזות, אצילים חלק מהמשפחה הקיסרית ובנוסף את נכדו של הקיסר אסכנדר דאסטה, לבסוף מקונן נעצר גם הוא ובמקומו מונה מיכאל ימרו לראש ממשלה ב-22 ביולי מקונן ונכלא, בבית הכלא מנליק. בערב של ה-23 בנובמבר מקונן הוצא להורג יחד עם מספר אנשים המכונים "השישים", להוציא הקיסר.
יצחק לבטוב
יצחק לבטוב (נולד ב-1936), עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
לבטוב נולד ב-1936 במושב כפר הס. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים (1962) בחוגים חינוך ופילוסופיה.
בין השנים 1962–1978 היה לבטוב עורך חדשות בכיר בלשכת העיתונות הממשלתית. במסגרת תפקידו זה, ערך ופרסם לראשונה הודעות רשמיות על התפתחויות מדיניות חשובות בישראל, כגון פרוץ מלחמת ששת הימים ומהלכי הקרבות של המלחמה, וכן פרוץ מלחמת יום כיפור ומהלכיה ולהבדיל ביקורו של הנשיא סאדאת בישראל.
בין השנים 1962–2000 היה לבטוב משתתף קבוע במוספים לספרות "משא" ו"על המשמר", עד לסגירתם, וכן בביטאון אגודת הסופרים "מאזניים". הוא ערך ראיונות עם סופרים והוגים וכן עסק בסקירת וביקורת ספרים. בין מרואייניו נמנים תרצה אתר, הסופר פנחס שדה, המתרגם יורם ברונובסקי, הסופרת יהודית הנדל, הסופר דן צלקה, הסופרת רונית מטלון וכן הוגי דעות וחוקרים אקדמאים ביניהם רבים זוכי פרס ישראל כמו ההיסטוריונים יעקב כץ, זאב שטרנהל, נתן שפיגל ואחרים.
במהלך השנים 1978 עד 1991 היה דובר תנועת המושבים ועורך ביטאון התנועה "תלמים", אחד הביטאונים הוותיקים בישראל.
כתיבה ועריכה ספרותית.
ב-1958 היה חבר מערכת כתיבת הספר "על אדמתם" (בשיתוף הסופרים לוי בן אמיתי, אלכסנדר סנד, דניאל בן נחום), קובץ ממבחר היצירה הספרותית והאמנותית שנוצרה בהתיישבות העובדת (קיבוצים ומושבים), שיצא לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל.
בשנת 1969 פרסם את האנתולוגיה "בשחוק ודמע", בה תרגם משירי המשורר הלבנוני ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (איורים: עבד יונס, הוצאת "עקד"). האנתולוגיה זכתה בשעתו להערכה גם מפיו של נשיא לבנון דאז, קמיל שמעון, וכן ממייסד צבא דרום לבנון, סעד חדאד.
ב-1991 ערך את הספר "מילים שמנסות לגעת" הכולל 11 משדרי ספרות (הוצאת "ספריית פועלים"), חלקם כוללים פרסומים ראשונים מכתבי הוגי הדעות הפרופ' שמואל הוגו ברגמן, גרשום שלום, שמעון הלקין, חיים שירמן ואחרים. הספר ראה אור בברכתה של רשות השידור.
גלילת בטן
הכרוניקה הרוסית הראשונה
הכרוניקה הרוסית הראשונה, המכונה גם הכרוניקה של נֶסְטוֹר, כרוניקת קייב, הכרוניקה הראשונה או סיפורי השנים שחלפו (בסלאבית כנסייתית עתיקה: Повѣсть времяньныхъ лѣтъ; ברוסית: Пóвесть временны́х лет; באוקראינית: Пóвість врéм'яних літ; בבלארוסית: Апо́весць мі́нулых часóў; בפולנית: Powieść minionych lat) היא כרוניקה המגוללת את ההיסטוריה של רוס של קייב בסביבות השנים 850–1110, אשר נערכה במקור בקייב בערך בשנת 1113 ולה שלוש מהדורות שנשתמרו בשני כתבי יד, שאבדו במרוצת השנים, אולם נשתמרו בהעתקי דפוס. ההשערה הרווחת במחקר היא כי הקובץ המקורי נערך בידי הנזיר נֶסְטוֹר על בסיס מקורות קודמים שאבדו גם הם ועל בסיס עדות אישית שלו.
בשונה מכרוניקות אחרות שנכתבו בידי נזירים אירופאים בימי הביניים, הכרוניקה הרוסית הראשונה ייחודית בהיותה העדות הכתובה היחידה בנמצא להיסטוריה המוקדמת של העמים הסלאביים המזרחיים. אין מקור המשתווה לדיווח המקיף שלה על אודות ההיסטוריה של רוס של קייב, אם כי הכרוניקה הראשונה של נובגורוד מוסיפה עליה מספר תיקונים משמעותיים. בנוסף, יש לכרוניקה ערך כדוגמה עיקרית לספרות הסלאבית-המזרחית העתיקה.
תוכן.
הכרוניקה פותחת בסיפור המבול, כפי הנהוג בכרוניקות נוצריות בנות התקופה.
לאחר מכן מתוארים:
שלוש המהדורות.
הקובץ המקורי נחשב לעבודתו של הנזיר נֶסְטוֹר, ועל כן כונה "הכרוניקה של נסטור" או "כתב היד של נסטור".
על פי השערות חוקרים, עם המקורות הקדומים יותר לחיבור – אשר אבדו מזמן – נמנים:
לפי השערות חוקרים המתבססות על גישתו האוהדת של הטקסט כלפי הוורנגים ועל כך שנסטור עבד בחצרו של סוויאטופולק השני, קרוב לוודאי כי הוא היה שותף לגישתו הפרו-סקנדינבית.
בשנת 1116 ערך ההֶגוּמֵן (ראש מנזר אורתודוקסי) סילבסטר מקייב באופן מקיף את הטקסט של נסטור, והוסיף את שמו בסוף הכרוניקה. הואיל וולדימיר השני היה פטרון הכפר וִידוּבִּיצִ'י (Выдубичи), שבו שכן המנזר, היללה המהדורה החדשה את הנסיך ועשתה אותו לדמות מרכזית בנרטיב המאוחר יותר. הגרסה השנייה של חיבורו של נסטור נשתמרה בקודקס הלורנטי.
כעבור שנתיים יצאה מהדורה שלישית, אשר התמקדה בדמותו של בנו ויורשו של ולדימיר, מסטיסלאב הראשון ("הגדול"). ייתכן כי מחבר ההוצאה החדשה היה יווני, שכן הוא תיקן ועדכן נתונים רבים בנוגע לנושאים הקשורים לביזנטיון. מהדורה זו, אחרונה בסדר, נשתמרה בקודקס ההיפאטי.
שני כתבי היד.
הואיל וכתב-היד המקורי של הכרוניקה, כמו גם ההעתקים המוקדמים של החיבור (הקודקס הלורנטי והקודקס ההיפאטי), אבדו, קשה לשחזר את התוכן המקורי של הכרוניקה, מילה במילה.
הקודקס הלברנטי הועתק בידי הנזיר הניז'גורודי לורנטיוס עבור הנסיך דמיטרי מסוזדל בשנת 1377. הטקסט המקורי שממנו העתיק הנזיר היה קודקס אשר נערך עבור מיכאיל מטבר ב-1305, אשר אבד בינתיים. הדוח מגיע עד שנת 1305, אך מסיבה שאינה ברורה חסרות בו השנים 898–922, 1263–1283 וכן 1288–1294. כתב היד נרכש על ידי הרוזן הנודע אלכסיי מוסין-פושקין (מגלה כתב היד של "משא מלחמת איגור") ב-1792, ובהמשך הוצג בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
הקודקס ההיפאטי נתגלה במנזר אִיפַּאטְיֶיב (Ипатьев) שבעיר קוסטרומה על ידי ההיסטוריון הרוסי ניקולאי קַרַמְזִין (Карамзин). כתב היד ההיפאטי מתוארך למאה ה-15, ומאגד בתוכו מידע רב על הכרוניקות האבודות מן המאות ה-12 וה-13. החיבור נכתב בשפה שהיא גרסה סלאבית-מזרחית לסלאבית כנסייתית, עם "שגיאות מזרחיות" רבות (בדומה לקודקסים סלאביים-מזרחיים אחרים מאותה העת).
במהלך השנים נערכו מספר מונוגרפיות והוצאות לאור של הכרוניקה – המוקדמת שבהן ב-1767. הפילולוג הנודע אלכסיי שחמטוב פרסם ב-1908 ניתוח טקסטואלי חלוצי של הנרטיב. מאוחר יותר הוסיפו דמיטרי ליכצ'וב וחוקרים סובייטים אחרים באופן חלקי על ממצאיו. גרסאותיהם היו ניסיון לשחזר את הכרוניקה הקדם-נסטורית, אשר קובצה בחצרו של יארוסלאב הראשון באמצע המאה ה-11.
הכרוניקה הראשונית
כרוניקת קייב
סיפורי השנים שחלפו
כרוניקת נסטור
הכרוניקה של נסטור
גבירתנו אפארסידה
גבירתנו מאפארסידה (בפורטוגזית: Nossa Senhora da Conceição Aparecida) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה". מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל. יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.
תולדות הדמות.
הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות. הוא התגלה באקראי בשנת 1717 בידי שלושה דייגים אשר נשלחו בידי בני כפרם גוואראטינגוואטה (Guaratinguetá) לדוג דגים בנהר פאראיבה כדי לכבד את הרוזן מאסומאר (conde de Assumar), דום פדרו דה אלמיידה אי פורטוגל, מושל הפרובינציה של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, שעתיד היה לעבור במקום בדרכו לווילה ריקה, כיום העיר אורו פרטו (Ouro Preto) במינאס ז'ראיס. הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית. לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה.