גַנֵּי הָדָר הוא יישוב כפרי קהילתי באזור השפלה ליד העיר רחובות המשתייך למועצה אזורית גזר.
היסטוריה.
אדמות היישוב גני הדר 2,000 דונם נרכשו מערביי נענע בשנת 1927 על ידי קבוצת יהודים מניו יורק ופילדלפיה אשר התאגדו בראשותו של ד״ר מאיר רוזוב, מנתח פה ולסת נודע אשר לימד באוניברסיטת ניו יורק והיה פעיל במוסדות הקהילה היהודית בעיר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה רוזוב ממקימי חברת ״אחוזת ציון״. בשנת 1926 ביקר לראשונה בארץ ישראל ובחן את האפשרויות להשקיע בה באמצעות יזמות חקלאיות. הוא קשר קשרים עם מנהיגי ההתיישבות העובדת.
הקבוצה שמה לה למטרה לגאול קרקעות בארץ ישראל, לטעת פרדסים ולגור במקום. הקבוצה החקלאית נתנה שם ליישוב העתיד לקום במרכז שטחי הפרדסים של ארבע הקבוצות - הקבוצה החקלאית רוזוביה ("Rosofia Agricultural Group"). שנתיים אחר כך הרחיבו והוסיפו לשם היישוב את גני הדר.
חברי האגודות ״גן הדר א'״, ״גן הדר ב'״, ״פרי הדר״ ו״תל הדר״ (רעים) החליטו לקרוא את נקודת היישוב השכן רמות מאיר על שם נשיאם לאות הוקרה על פעולתו הנאמנה להתיישבות יהודים באדמות הארץ.
עם רכישת האדמות על ידי קבוצת גן הדר החלו בנטיעות וחפירת בארות מים.
בנובמבר 1930, קבוצה של הנוער העובד והלומד אשר מנתה ארבעים ושניים נערים ונערות, שהייתה באותה העת עם מייסדי גבעת ברנר, עלתה להתיישב בסמיכות מכיוון שחבריה קיבלו עבודה אצל גני הדר בנטיעות, חפירת בארות ושמירה.
גני הדר הוא היישוב הראשון שהוקם בתחום המועצה האזורית גזר. היישוב מוגדר כיישוב קהילתי כפרי ואדמותיו פרטיות.
השר ישראל גלילי מקיבוץ נען השכן הוביל מהלך במוסדות התכנון לשינוי ייעוד הקרקע של גני הדר מייעוד לבנייה לייעוד חקלאי. אנשי היישוב התארגנו ופנו לבית המשפט הגבוה לצדק, ולאחר עשר שנות התדיינות נפסק שהיישוב ימשיך להתקיים. בעקבות כך, היחסים בין תושבי היישוב לתושבי קיבוץ נען היו מנוכרים במשך מספר שנים. בשנת 1985 אושרה תב"ע גז/1/13 (קדמה לה תב״ע גז/13) אשר הסדירה את אופיו של היישוב ונתנה אור ירוק לתנופת בינוי וחידוש של היישוב במהלך סוף שנות השמונים ובשנות התשעים.
תושבי המקום מקצתם צאצאי המייסדים מחויבים לשמור על צביונו הכפרי של היישוב. חלק קטן מתושבי היישוב מתפרנס מחקלאות ורובו ממקצועות חופשיים.
פתחיה
פְּתַחְיָה הוא מושב באזור השפלה ליד המועצה המקומית מזכרת בתיה השייך למועצה אזורית גזר.
היישוב הוקם בשנת 1951 ואדמותיו נרכשו על ידי קרן קיימת לישראל. ליישוב הגיעו עולים מתוניסיה ובשלב מאוחר יותר הצטרפו ליישוב עולים מאלג'יריה ומהודו. תחילה, נקרא היישוב "גזר 10".
הענף המרכזי במושב הוא הכרם. חלק מהתושבים עוסקים בעבודות שונות מחוץ ליישוב.
כפר ביל&quot;ו
כְּפַר בִּיל"וּ הוא מושב ליד רחובות השייך למועצה אזורית גזר. שטח המושב נחצה על ידי כביש 40 לשניים - החלק הצפוני גובל בעיר רחובות (ביל"ו א'), והחלק הדרומי גובל במועצה המקומית קריית עקרון (ביל"ו ב').
הפרדסים בכפר נטעו כבר בשנת 1932, אך רק בשנת 1933 הוקם הכפר.
היסטוריה.
המושב הוקם בסוכות תרצ"ג (אוקטובר 1932) במסגרת התיישבות האלף, על ידי קבוצת פועלים בשם "חבורת הדרום" שהתארגנה החל מ-1926 ברחובות. על הקבוצה נמנו 30 משפחות, ביניהן רבקה גובר ומשפחתה ואליעזר מילרוד, ששימש כמנהל הקבוצה. הבאר הראשונה נחפרה כבר בשנת 1930.
שם היישוב ניתן לכבוד 50 שנה לעליית הביל"ויים. שנת היסוד הרשמית של הכפר היא 1933 אך הפרדסים הראשונים נטעו בשנת 1932. ביולי 1933 היו במושב 39 משקים, אשר בכל אחד מהם היה בית, רפת וכ-12.5 דונם שברובם שימשו לפרדסים. בנוסף היו במושב 11 בתים ללא משק. בשנת 1950 הורחב הכפר על ידי תוספת של 50 משפחות עולים שקבלו מאדמות הכפר עאקיר.
כלכלה.
כיום אופי היישוב הוא קהילתי-חקלאי, ענפים חקלאיים בולטים בכפר ביל"ו הם פרדסים, כוורנות, פרחים, פיטאיה ופסיפלורה. בשנת 1995 הוסב בית אריזה בכניסה לכפר למתחם מסחרי אשר השימוש בו למסחר הוסדר במסגרת היתר לשימוש חורג. ניסיון להביא להיתר קבוע לשימוש בשטח למסחר נדחה על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה מתוך רצון לשמר את האופי הכפרי של כפר ביל"ו.
צומת דרכים חשוב סמוך למושב נקרא על שמו, צומת ביל"ו, על כביש 412 בין רחובות וקריית עקרון.
סתריה
סִתְרִיָה הוא מושב באזור השפלה מדרום מזרח לעיר רחובות, נמצא בשטח השיפוט של מועצה אזורית גזר על שטח של 3,200 דונם ומשויך לתנועת המושבים.
היישוב הוקם בל"ג בעומר בשנת 1949 על ידי 95 משפחות עולים מרומניה ופולין שעלו לארץ ממחנות המעצר בקפריסין. במהלך השנים הצטרפו לתושבי היישוב עולים מהונגריה ותושבי הארץ.
אטימולוגיה.
שם היישוב סמלי בהוראה שאולה, בעקבות הכתוב בספר תהילים: "סתרי ומגני אתה לדבריך יחלתי" וכן בעקבות דמיון צלילים לשמו של שבט בדואי ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, סטריה (السطرية). משמעות "אל-סטר" (السطر) בערבית - "קו, חצייה, ושליטה" - לשבט סטריה השם סימל את קו דרכם ואת בתיהם הייחודיים באורכם.
ההיסטוריה של אזור המושב.
המושב הוקם עם תום מלחמת השחרור ב-9 ביוני 1949 על אדמות אבו אלפדל (أبو الفضل), היישוב של שבט א-סטריה. בבקעה מקומית המשתרעת בין נען במזרח לבין גבעה שנקראה אז "תל אל-בטיח" ובמערב עד כביש בילו-רמלה.
הקרקע באזור המושב וסביבתו עשירה וטובה מסוג חמרה חולית. לפי שם הגבעה "תל אל בטיח" סביר להניח כי בעבר גידלו במקום אבטיחים. לאורך השנים היו באזור הכפר מטעים שונים: לפני קום המדינה, משמשים וגפנים ומאז בעיקר הדרים.
היישוב הבדואי באזור.
בדואים הגיעו לאזור באר יעקב לקראת מלחמת העולם הראשונה, התמקמו במרחב והגדילו את מספרם לאחר המלחמה, ועסקו בבינוי המחנות הבריטיים, ובהמשך התפרנסו מפרדסי היהודים בסביבה.
הבדואים שהגיעו לסביבת באר יעקב נס ציונה של היום, נודעו בשמות שונים אך ההנחה היא כי רובם היו בני חמולות משבטים קרובים:
שבט הבדול (מסורת יהודית גורסת כי מוצאו הקדום של שבט זה הוא יהודי ושמו נלקח מהמילה "נבדל" המציינת את היותו נבדל מאחיו).
אבו אל-פאדל היא חמולה נוספת המוזכרת באותה תקופה, ממנו מסתעף השם ערב א-סטריה.
דוראן, שבט נוסף על שמו נקראת חירבת דוראן כיום בסביבות נס ציונה רחובות.
פלג אחד מהבדואים בערב א-סטריה היה עוין ליישובים היהודים בסביבה, בעוד פלג אחר, בהנהגת שיח' חסן אבו ח'טאב, ביקש לחיות בשלום עם ישובי היהודים בסביבה. למרות שחלק מבני השבט עבדו במטעי היהודים, אחרים מקרבם עסקו בשוד וביזה באזור רחובות נס ציונה. זו הסיבה שהם הקדימו וברחו כבר בתחילת הקרבות במלחמת השחרור. תושבי הכפר ברחו לאזור יריחו והתמקמו שם במחנה פליטים. במלחמת ששת הימים עקרו שוב והתמקמו בפאתי רבת עמון שם הם מתגוררים עד היום וככל הנראה זכו באזרחות ירדנית בשל מוצאם הבדואי.
תולדות האזור כפי שמשתקפים במפות ותצלומי אוויר.
מקורות מיפוי וצילומי אוויר שבוצעו במאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה מציגים את פריסת ההתיישבות באזור.
אזור הכפר נסקר על ידי תשעה מקורות מיפוי וצילום אווירי החל מ-1880, מפת ה-PEF של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ועד 1944 ובהם תצלומי אוויר של הטייסת הבווארית ה-304 בזמן מלחמת העולם הראשונה וכן של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.. נסקרו גם מפות מדויקות (בקנה מידה של 1:20,000).
ממקורות הצילום והמיפוי עולה התמונה הבאה:
משנת 1880 ועד שנת 1942 לא היה קיים באזור הכפר אף לא מבנה אחד. בין שנת 1942 ועד 1944 הופיעו שלוש קבוצות של מבנים באזור הכפר,
בסה"כ 44 מבנים הפזורים בין המטעים אך אינם מהווים מבנה של כפר מגובש (הכולל "קסבה" - מרכז עתיק).
הבדואים מבאר יעקב שעבדו בסביבה החלו להתנחל בין המטעים משנת 1942 בתופעה המוכרת באותם ימים של התבססות כפר חדש. זהו תהליך מזורז של בנייה מפוזרת שבהמשכו החלו לצוץ מסביב "חושות" לינה, שהיו עתידות להפוך למבנים ברבות הימים.
מלחמת השחרור קטעה תהליך זה.
הכפר הבדואי הצעיר ננטש וחרב, והעולים החדשים שהקימו את המושב הגיעו אליו כשנה אחרי המלחמה.
בית עוזיאל
בֵּית עוּזִיאֵל הוא מושב של "הפועל המזרחי" באזור השפלה ליד העיר רמלה השייך למועצה אזורית גזר. היישוב נקרא על שם הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הראשון לציון הראשון של מדינת ישראל.
היישוב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים ממרוקו בני המעמד הבינוני שמימנו את ההתיישבות במשאביהם הם והתארגנו עוד במרוקו. המושב הוקם בליווי חברת רסקו והמרכז החקלאי של הפועל המזרחי.
טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-14 באוקטובר 1956.
ב-30 במאי 1957 הונחה אבן פינה למבנה קבע לבית הכנסת במושב.
מאוחר יותר נקלטו ביישוב עולים מהודו.
כיום, המושב נמצא במגמת פיתוח בשל קרבתו למרכז, נופי האזור וההרחבה שנעשתה בו.
במושב פועלת תנועת הנוער "בני המושבים" למעלה מעשור וחברי גרעין עודד של תנועת בני המושבים מתנדבים במושב ברציפות מאז 2009.
ענפים חקלאיים: כרם, ירקות, חממות.
משמר דוד
מִשְׁמַר דָּוִד הוא יישוב קהילתי באזור השפלה, כחמישה ק"מ מדרום מזרח למועצה המקומית מזכרת בתיה. היישוב שייך למועצה אזורית גזר, והוא הדרומי מבין יישובי המועצה. היישוב נקרא על שמו של האלוף דוד מרכוס, שהיה מתנדב יהודי מארצות הברית אשר נלחם ונהרג במלחמת העצמאות.
היסטוריה.
היישוב הוקם כקיבוץ בשנת 1949 על ידי עולים מצ'כיה ורומניה, על אדמות הכפר הערבי ח'ולדה, שנחרב במלחמת העצמאות, כחלק מתוכנית לעיבוי שרשרת היישובים לאורך פרוזדור ירושלים. תחילה קיבל את השם "משגב דוד" וזמן קצר אחר כך הוחלף שמו ל"משמר דוד". עם הקמתו נכלל בשטח המועצה האזורית גזר, שהוקמה באותה עת.