למרות השם של הסרט, העלילה המתרחשת בו נמשכת במשך מספר לילות, הסרט גם זכור בזכות הסצנה שבה אלי לוקחת "טרמפ" שהייתה נחשבת לנועזת באותה תקופה.
בשנת 1993, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל היותו "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית"
תקציר העלילה.
בת-העשירים המפונקת אלן "אלי" אנדרוס (קלודט קולבר) מתכננת להינשא לרודף הבצע ווסטלי (ג'יימסון תומאס), בניגוד מפורש לרצונות של אביה העשיר (וולטר קונולי). אביה חובר אליה, לפני שהזוג מספיק לממש את הנישואין, אך אלי בורחת ממנו. היא עולה על אוטובוס לניו יורק, שם מחכה לה בן הזוג החדש שלה. באוטובוס היא פוגשת בנוסע נוסף – עיתונאי צעיר ומובטל בשם פיטר וורן (קלארק גייבל), אשר מזהה אותה, ומציב בפניה אולטימטום: אם היא תיתן לו בלעדיות על הסיפור שלה, הוא יעזור לה להתאחד עם ווסטלי. אם לא – הוא ייצור קשר עם אביה, יספר לו היכן היא נמצאת ויקבל את הפרס המוצע על החזרתה. אלי בוחרת באפשרות הראשונה.
מאחר שברחה ללא כל כסף ברשותה, אלי נאלצת לסמוך לחלוטין על פיטר, בכל הנוגע למגורים ולמזון. השניים עוברים מספר הרפתקאות יחד, במהלך נסיעתם לניו יורק, ואלי הסנובית נפתחת אל פיטר, השניים מתיידדים ואף מתאהבים זה בזו.
לילה אחד, לקראת סיום המסע המשותף שלהם יחד, אלי מתוודה בפני פיטר שהיא אוהבת אותו. פיטר מהרהר על מה שאלי אמרה לו, ומחליט שגם הוא אוהב אותה. לאחר שהיא נרדמת, הוא יוצא לעשות סידורים על מנת להתאחד עם אלי, אולם כאשר היא מגלה שעזב – היא חושבת שהוא נטש אותה ומתקשרת אל אביה.
אביה של אלי כל כך שמח שהיא שבה אליו ללא כל פגע, והוא מסכים לתת לה להתחתן עם ווסטלי. למרות שאלי כבר איננה מעוניינת להיות עם ווסטלי, היא חושבת שפיטר בגד בה תמורת כספי הפרס המוצע על החזרתה, והיא מסכימה לערוך חתונה שנייה, רשמית, עם ווסטלי.
בינתיים, פיטר השיג מעורך העיתון שלו את סכום הכסף לו הוא זקוק על מנת להינשא לאלי. כאשר הוא מגיע לביתה של אלי, אביה מציע לו את פרס הכסף, אבל פיטר מסרב לקבלו, מתוודה בפניו שהוא אוהב את אלי ומתעקש לקבל רק החזר הוצאות על טרחתו – סכום פעוט של כ-40 דולר. מהלך זה שינה את יחסו של האב אל פיטר, והוא החל לחבבו.
במהלך טקס החתונה, כאשר אלי צועדת במעבר עם אביה, הוא מעודד בשקט את אלי לברוח שוב, ואומר לה כי מכוניתו חונה בסמוך, איתה תוכל לברוח. במהלך טקס הנישואין, כאשר הכומר שואל את אלי האם תסכים להינשא לווסטלי, וכולם מצפים ממנה לומר "I do", היא מהרהרת לרגע, מקבלת החלטה ובורחת משם – על מנת למצוא את פיטר.
את ליל הכלולות של אלי ופיטר הזוג מעביר באחד מבתי המלון שלנו בו, במהלך מסעם המשותף.
פרסים.
סרט זה היה הראשון שזכה בטקס פרסי אוסקר בכל חמשת הפרסים הגדולים – הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר – הישג שאף סרט לא השתווה לו, עד ל"קן הקוקייה" (1975) ולאחר מכן – "שתיקת הכבשים" (1991).
השפעות בתרבות.
הסצנה המפורסמת שבה פיטר מראה לאלי איך תופסים מונית, כשהוא אוכל גזר ומדבר בו זמנית, נתנה השראה לדמות המצוירת באגס באני.
האובססיה של באגס לגזר והמבטא הניו יורקי המוגזם הושפעו מהופעתו של קלארק גייבל בסרט.
לפי הפילוסוף סטנלי קאבל, הסרט מהווה אחת הדוגמאות הבולטות לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואין מחדש" () כפי שעולה בספרו "Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage" משנת 1981. בז'אנר זה, שהיה מאוד פופולרי בהוליווד של שנות ה-30 ושנות ה-40, זוגות מתגרשים, מקיימים פרשיות אהבהבים עם אנשים אחרים, אך בסוף מתחתנים מחדש - אמצעי עלילתי לדון ביחסים מחוץ לנישואין ולעקוף את הצנזורה שהייתה נהוגה באותן שנים בקולנוע האמריקאי.
צ'חנוב
צ'כנוב
צ'יכנוב
צ'כאנוב
צ'יכאנוב
טשכנוב
טשכאנוב
השולחן (כתב עת)
השולחן (לשעבר על השולחן) נוסד בשנת 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור כבית תוכן העוסק במגוון נושאים קולינריים – בישול, אפייה, יין, אלכוהול ועוד. המרכז פונה לקהל של אוהבי הבישול והאפייה בישראל, כמו גם לאנשי מקצוע בתחומי ההסעדה השונים.
היסטוריה.
המגזין נוסד בחודש נובמבר 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור. מטרתו הראשונית של המגזין הייתה להיות כתב עת לאנשי מקצוע בתחומי האוכל. שמו הראשון של המגזין היה "על השולחן – עיתון המסעדנות והמטבח המוסדי". החל מגיליון מס' 3 מונתה ז'אנה גור להיות העורכת הראשית של המגזין והיא נשאה בתפקידה זה עד 2017.
בגלגולו הראשון עסק רובו של המגזין בעניינים הקשורים למטבחים גדולים וכלל לא עסק בבישול ביתי. במרוצת השנים, תחת הנהגתה של ז'אנה גור, החל העיתון לעסוק גם בבישול ביתי וזאת כאשר התברר כי חובבי בישול רבים קוראים את המגזין. עם התגברות ההתעניינות של הקהל הישראלי בקולינריה, עבר המגזין שינוי והיה למגזין הפונה לכלל אוהבי האוכל. העורך הגסטרונומי הראשון של המגזין היה דניאל רוגוב ואחריו שימש בתפקיד השף חני פרבר.
שנות ההתגבשות של "על השולחן", במהלך שנות ה-90, היו גם השנים של מהפכת האוכל הגדולה בישראל, והמגזין חרת על דגלו קידום המטבח הישראלי, קידום שפים מקומיים ותוצרת הארץ. "על השולחן" יזם והפיק קורסים, סדנאות וארוחות ושילב בהם מסעדנים ושפים. בין היתר, היה המגזין על השולחן הראשון לקדם את היין הישראלי והיה היוזם של תערוכת יינות ישראל שהתקיימה שלוש פעמים בבית הסקוטי ביפו. כן ארגן המגזין אירועים כמו תערוכות אפייה ובישול.
באוקטובר 2017 הודיעו בעלי המגזין על סגירתו לאחר 27 שנות פעילות, אך ציינו שאתר האינטרנט ימשיך לפעול. האתר שינה את שמו בהמשך ל״השולחן״.
ביוני 2018 נרכשה פעילות המגזין ואתר האינטרנט על ידי קבוצת יובל סיגלר. עורכת המגזין היא מרב סריג.
מבנה הירחון.
במהלך השנה יוצאים לאור גם גיליונות ממוקדים בנושאים כמו:
מסעדות, אפייה, בריאות, או גיליונות המוקדשים לגסטרונומיה של מדינה.
פעילות בחו"ל.
בשנת 2007 יצא לאור הספר The book of New Israeli food, פרי עטה של ז'אנה גור, העורכת הראשית של השולחן. הספר זכה להצלחה רבה ובשנת 2008 יצא הספר לאור בניו יורק, על ידי הוצאת שוקן מבית רנדום האוס. הספר גם תורגם לגרמנית ויצא לאור בגרמניה על ידי הוצאת Umschau.
בשנת 2008 הוציאה מערכת השולחן לאור את הספר Fresh flavors from Israel – אוסף מתכונים ישראליים מסורתיים וחדשניים. הספר יצא לאור גם בצרפתית בשנת 2011.
במקביל מייצגת ז'אנה גור, העורכת הראשית של ההוצאה, את הגסטרונומיה של ישראל בהרצאות וסדנאות בישראל ומחוצה לה בעיקר בארצות הברית. הפעילויות מתבצעות בשיתוף גורמים כמו משרד החוץ, משרד התיירות וארגונים יהודיים שונים.
מדיות דיגיטליות.
מערכת השולחן מפעילה מספר אתרים באינטרנט וכן אפליקציות לסמרטפונים ולטאבלטים:
מועדון foodie.
מועדון פודי הוא המועדון של מנויי השולחן. חברי המועדון נהנים מהנחות בבתי עסק בתחום האוכל בישראל – מעדניות, מסעדות, יקבים וכו'.
מיכל ארצי
מיכל ארצי (נולדה ב-1944) היא פרופסור אמריטה בחוגים לארכאולוגיה ולציוויליזציות ימיות שבאוניברסיטת חיפה.
קורות חיים.
מיכל ארצי נולדה ב-1944. סיימה תואר ראשון בהיסטוריה עתיקה באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס בארצות הברית בחוג ללימודי המזרח התיכון, בנושא תרבויות ושפות של המזרח הקרוב העתיק כולל חתית, אוגריתית ואכדית. הדוקטורט שלה עסק בנושא "מוצא הקרמיקה הדו-גונית" את הפוסט-דוקטורט עשתה במעבדה הלאומית לורנס ברקלי שם החלה ללמד. היא לימדה במקומות שונים כולל אוניברסיטת קופנהגן ואוניברסיטת מסצ'וסטס.
לחיזוק ידיעותיה בארכאולוגיה, הצטרפה ארצי לחפירות הארכאולוגיות בתל גזר, בתל לכיש, ובאזור הכותל המערבי.
כיום עוסקת בחפירות חופיות וימיות של נמלים בישראל ובטורקיה וכן חוקרת את הגאומורפולוגיה ואת השינויים האקולוגים באזור החוף. תרמה לחקר הסחר הימי הבינלאומי בתקופת הברונזה, ולהבנת הגורמים למשבר תקופת הברונזה המאוחרת
הייתה נשואה לאגרונום דניאל הלל עד לפטירתו במרץ 2021, ואם לבת.
חפירות.
במסגרת אוניברסיטת חיפה, ניהלה ארצי בעצמה, או ניהלה במשותף עם ארכאולוגים אחרים, מספר חפירות ארכאולוגיות ביניהן:
יקב אלכסנדר
יקב אלכסנדר הוא יקב בוטיק ישראלי.
יקב אלכסנדר הוקם בידי יורם ואילנה שלום במושב בית יצחק ב-1996. סבו ואביו של יורם שלום, ברונו ואלכסנדר (סנדרו) (שעל שמו קרוי היקב) ייצרו בתוניסיה יין ביתי. הכרמים של היקב ממוקמים בגליל העליון, היקב מייצר 3 סדרות עילית של יינות:"סדרת הורים" "סדרת אלכסנדר רזרב" ו"סדרת אלכסנדר הגדול". מ-2006 היקב כשר. יקב אלכסנדר עם השנים זוכה לשבחים רבים ונחשב כיום לאחד היקבים המצליחים בארץ.
בשנת 2002 ייצר היקב 12,000 בקבוקים וב-2010 ייצר 60,000 בקבוקים.
עקומים (סרט)
עקומים (באנגלית: Bent) הוא סרט דרמה בריטי-יפני משנת 1997, בבימויו של שון מתיאס, המבוסס על מחזה באותו השם משנת 1979 מאת מרטין שרמן, אשר כתב גם את התסריט לסרט. עלילת הסרט מתארת את סיפור אהבתם של שני גברים המוחזקים במחנה ריכוז, על רקע רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לאחר רצח מנהיג אס אה ארנסט רהם, בליל הסכינים הארוכות.
תקציר העלילה.
מקס (קלייב אוון) הוא גבר החי חיי הוללות והפקרות בברלין בשנת 1930. הוא מסוכסך עם משפחתו העשירה בגין היותו הומוסקסואל.