האזור היה מיושב על ידי ברברים מאז העת העתיקה. דאח'לה הוקמה או לכל הפחות הורחבה על ידי המתיישבים הספרדים. האינטרס של הספרדים בחופים המערביים של מדבר סהרה היה קשור לפעילות הדיג שנוהלה מתוך המושבה הספרדית של האיים הקנריים ולאיום שנשקף מצדם של שודדי ים. הספרדים עסקו בפעילות דיג ענפה ובצייד לווייתנים בכל חופי מערב אפריקה החל מראשית המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-20. ב-1884 הוקמה דאח'לה באופן רשמי ונבנה במקום מזח דיג.
בתקופה הקולוניאלית שימשה העיר כבירת המושבה ריו דה אורו שהייתה אחד משני החלקים של סהרה הספרדית (כיום סהרה המערבית). הספרדים בנו בעיר מבצר (שנהרס על ידי המרוקאים ב-2004) וכנסייה שקיימת עד היום. במקום היה גם בית כלא שפעל בעיקר בתקופת מלחמת האזרחים בספרד ונכלאו בו מתנגדי המשטר של פרנקו.
בשנות השישים בנו הספרדים בעיר נמל תעופה ובינואר 1976 המריאו ממנו אחרוני החיילים הספרדים כאשר ספרד פינתה מיוזמתה את המושבה. בין השנים 1975–1979 הייתה דאח'לה בירת המחוז הדרומי של סהרה המערבית שנשלט אז על ידי מאוריטניה. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר הם דיג ותיירות.
כלי נגינה אלקטרוני
שבר בעצם החישור הרחיקנית
ביר גנדוז
ביר גנדוז (בערבית: بئر كندوز) הוא כפר בדרום סהרה המערבית על גבול מאוריטניה. אוכלוסיית הכפר מונה 4,625 תושבים נכון לשנת 2014. במקום קיימים עמדה של צבא מרוקו ונקודת מעבר גבול.
אווריסט לוי פרובנסל
אווריסט לוי פרובנסל (בצרפתית: Evariste Lévi-Provençal; 1894 – 1956) היה פרופסור יהודי אלג'ראי למזרחנות, מדעי האסלאם והיסטוריה של חצי האי האיברי. נחשב לאחד המזרחנים הבולטים בצרפת של זמנו.
קורות חיים.
אווריסט לוי פרובנסל נולד בקונסטנטין, אלג'יריה הצרפתית למשפחה יהודית. שמו המקורי היה מכלוף אווריסט לוי, בעוד אווריסט לוי פרובנסל הוא שמו הצרפתי. בנעוריו התחנך בגימנסיה צרפתית (Lycée) בקונסטנטין. כמו אחרים מיהודי אלג'יריה, גויס לצבא הצרפתי בזמן מלחמת העולם הראשונה ואף נפצע בקרב בדרדנלים בשנת 1917. לאחר המלחמה חי ולימד במרוקו והצטרף למוסד המרוקאי למחקרים מתקדמים (Institut des Hautes Etudes Marocaines) שברבאט. משנת 1926 החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת אלג'יר. בתקופת מלחמת העולם השנייה פוטר ממשרתו בעקבות חוקי הגזע של משטר וישי ונסע בעקבות זאת לקהיר, אך עם תום המלחמה החל ללמד באוניברסיטת הסורבון בפריז, משרה בה החזיק עד פטירתו בשנת 1956.
במהלך הקריירה האקדמית שלו פרובנסל היה שותף בהקמתם או עריכתם של מספר כתבי עת אקדמאים, שימש כעורך של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם, הפרסום החשוב ביותר בתחומו, והיה שותף בהקמת מספר מכוני מחקר לחקר מזרחנות בצרפת ואלג'יר.
מחקריו.
לאורך חייו פרסם פרובנסל למעלה מ-20 ספרים ומאות פרסומים אחרים על האסלאם, ספרד המוסלמית, צפון אפריקה, בלשנות ערבית ועוד. עבודתו המונומנטלית היא המחקר בן שלושה הכרכים "היסטוריה של ספרד המוסלמית" ("Histoire de l’Espagne Musulmane", 1944-1953). באופן מקורי הספר היה אמור להיות בן ששה כרכים, אך פרובנסל נפטר לפני שהספיק לכתוב את השלושה הנותרים ולכן סדרת הספרים מסתיימת בתקופה של נפילת אמירות קורדובה בשנת 1031. לימים עבודה גדולה זאת תורגמה לספרדית ופורסמה כחלק מ"היסטוריה של ספרד" ("Historia de España") של ההיסטוריון הספרדי החשוב מנדז פידל, והפכה לעבודה הסטנדרטית בתחום. פרובנסל נחשב לאחד ממייסדי תחום לימודי איבריה המוסלמית בצרפת.
מלבד כתביו חשיבות רבה הייתה לעבודתו בקטלוג, ההדרה ופרסום של כתבי יד ערביים שהשתמרו מספרד ומרוקו בימי הביניים ובעיקר כרוניקות.
לה לאמנטין
לה לאמנטין (בצרפתית: Le Lamentin) היא עיירה והקומונה השנייה בגודלה במחוז שמעבר לים של מרטיניק של צרפת. העיירה ממוקמת בחלקו המרכזי של האי והיא חלק מהמטרופולין של בירת המחוז פור-דה-פראנס. אוכלוסיית העיירה עמדה בשנת 2007 על 39,442 תושבים ושטחה הוא 62.32 קמ"ר. בעיר פועל נמל התעופה הבינלאומי של האי.
קהילת לה למנטין היא אחת העיירות הגדולות במרטיניק, שהיא החלק של הודו המערבית הצרפתית. הקהילה ידועה כמרכז תחבורה ועסקים של המדינה, עם שפע חברות או עסקים הממוקמים בה. זהו גם מקום תעשייתי ומרכז חקלאות, עם חוות רבות וחברות קטנות המייצרות יבולים, פירות טרופיים ומוצרים אחרים. יש כמה אזורי תעשייה ומסחר קטנים בעיר.
העסקן
העסקן (באנגלית: Casino Jack) הוא סרט סאטירה פוליטי ביוגרפי שיצא בשנת 2010 בכיכובו של קווין ספייסי ובבימויו של ג'ורג' היקנלופר. הסרט מתמקד בקריירה של השדלן ואיש העסקים ג'ק אברמוף בוושינגטון, שהיה מעורב בפרשת שחיתות מסיבית שהובילה להרשעתו ואף להרשעתם של חבר הקונגרס בוב ניי ושל תשעה שדלנים ואנשי קונגרס נוספים.
בשנת 2006 הורשע אברמוב בהונאה, קשירת קשר והעלמת מס, ובנוסף בקבלת מתנות, ארוחות יקרות וטיולי ספורט בתמורה לטובות הנאה פוליטית. גזר דינו היה שש שנים, ומתוכן הוא ריצה שלוש וחצי שנים בכלא הפדרלי, ולאחר מכן עבר לשיקום במתקן מיוחד העוזר לאסירים להסתגל לחיי האזרחות. הוא שוחרר ב-3 בדצמבר 2010.
ב-2010 היה ספייסי מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר, בסופו של דבר הפסיד לפול ג'יאמאטי על תפקידיו ב"גרסתו של בארני".
עלילה.
סיפורו של הפוליטיקאי ואיש העסקים האמריקאי ג'ק אברמוף, אשר הורשע במרמה ובשחיתות באחד מתיקי המשפט הנודעים בארצות הברית של השנים האחרונות. הרשעתו של אברמוף הובילה להרשעתם של שניים מבכירי העובדים בבית הלבן.
הפקה.
הצילומים נערכו בחודש יוני 2009 במקומות שונים ברחבי המילטון, אונטריו, קנדה, באוניברסיטת מקמאסטר ובמרכז העיר המילטון. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בחודש דצמבר 2010, והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. זה היה סרטו האחרון של היקנלופר. הוא נפטר ב-29 באוקטובר 2010, שבעה שבועות לפני הקרנת הבכורה של הסרט ב-17 בדצמבר 2010.
הקורפוס ה-20 (האימפריה העות'מאנית)
הקורפוס ה-20 של הצבא העות'מאני (בטורקית: Yirminci Kolordu) היה קורפוס עות'מאני אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה, נטל חלק בקרבות החזית המקדונית ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
הקמת הקורפוס ופעילותו.
בספטמבר 1916 פנה הפיקוד הגרמני לעות'מאנים בבקשה לשלוח כוחות צבא לתגבור מערך מעצמות המרכז בחזית המקדונית. שר המלחמה העות'מאני אנוור פאשה נעתר לבקשה ושלח לחזית את דיוויזיית הרגלים ה-50. בהמשך נשלחה לחזית גם דיוויזיית הרגלים ה-46 וביחד יצרו את הקורפוס ה-20. למפקד הקורפוס מונה מירליווה אבדילקרים פאשה אשר קבע את מפקדתו בדרמה. הכוחות העות'מאניים הוצבו בגזרות הערים סרס ודרמה ונטלו חלק מועט במלחמת ההתשה שהתפתחה בחזית.
מצבם של העות'מאנים בחזיתות אחרות הוביל את הפיקוד הבכיר לפעול להוצאת הכוחות מהחזית המקדונית. ב-19 במרץ 1917 הועברה הדיוויזיה ה-46 מתוך הקורפוס ה-20 לחזית עיראק ועד אמצע אפריל הושלם פינויה מהחזית המקדונית. הדיוויזיה ה-50 נשארה באזור העיר דרמה ובשלהי מאי הועברה לגזרת העיר חלב ומשם לגזרת ארץ ישראל ובה השתתפה בקרבות המערכה על ארץ ישראל. בהמשך, הוחלפו דיוויזיות הקורפוס באחרות.
מבנה הקורפוס.
במהלך קרבות החזית המקדונית, סופח הקורפוס ה-20 לארמייה השנייה של צבא בולגריה. הקורפוס כלל שתי דיוויזיות ה-50 וה-46. כל דיוויזיה הורכבה מ-4 רגימנטים, 3 רגימנטי רגלים ורגימנט ארטילריה. בנוסף, סופח לגיס ה-20 רגימנט האפסנאות ה-16 העות'מאני. מיוני ועד ספטמבר 1918 כלל הגיס את האוגדות ה-26 וה-53 והוא לחם בגזרת ארץ ישראל. בראשית 1919 הורכב הקורפוס מהדיוויזיות ה-23 וה-24. כל דיוויזיה הורכבה מ-3 רגימנטי רגלים והן הוצבו במרכז אנטוליה.
דרך הררית
דרך הררית, אוטוביוגרפיה (בערבית: رحلة جبلية ,رحلة صعبة ,سيرة ذاتية) הוא ספר אוטוביוגרפיה שנכתב בשנת 1985 ועוסק בסיפור חייה של המשוררת הפלסטינית פדווא עבד אלפתאח אג’א טוקאן (فدوى عبد الفتاح اغا طوقان; 1917-2003) משכם. הסיפור ראה אור לראשונה בעיתון הפלסטיני אל-ג’דיד (الجديد) ב-6 ביוני 1977 תחת הכותרת "דפים מתוך יומן" (أوراق من المفكرة), ומדי חודש ראה אור מעל דפי העיתון פרק אחד לפחות מן היצירה. בסופו של דבר כונסו כל הפרקים לספר אחד שיצא ב-1985 על ידי דאר אלאסוואר-עכא ׁ (دار الاسوار -عكا) תחת הכותרת "רחלה ג’בליה, רחלה צעבה – סירה ד’אתיה", שמשמעותו "מסע הררי, מסע מפרך - אוטוביוגרפיה".
היצירה תורגמה מערבית לעברית בשנת 1993 על ידי רחל חלבה בהוצאת מפרש, תחת השם דרך הררית, אוטוביוגרפיה. היצירה תורגמה גם לאנגלית, צרפתית, יפנית ויוונית.
יצירותיה האוטוביוגרפיות של טוקאן.
פדווא טוקאן נחשבת למשוררת הפלסטינית המפורסמת ביותר במאה ה-20 והמשוררת הפמיניסטית היצירתית ביותר בקרב העם הפלסטיני בעידן החדש. טוקאן כתבה יצירות ספרותיות רבות, בעיקר ספרי שירה. כמו כן, היא פרסמה שתי אוטוביוגרפיות: "מסע בדרך הררית, מסע מפרך - אוטוביוגרפיה" (1985) ו"המסע המפרך ביותר" (1993).
את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה, "מסע בדרך הררית", כתבה בשפה ספרותית רחוקה מפואטיקה; שפתה הייתה נייטרלית, ויצירותיה נכתבו ברוגע, התבוננות והתבודדות בלי משוא פנים.
כשמו של הספר "מסע בדרך הררית, מסע מפרך", הוא מתאר את ניסיונותיה הבלתי-נלאים של המשוררת לפלס דרך עצמאית. ניסיונות אלה מתוארים בדרך ביטוי מיוחדת, כמאמץ הדרוש לטיפוס על הר גבוה בקרב חברה שאורח חייה מושתת על כללים נוקשים עתיקי-יומין הנטולים כל אפשרות להכרה בחיי אישה ובזכותה לחיים משלה.
מטרות כתיבת האוטוביוגרפיה.