בתקופות יותר מודרניות הקריפטות שימשו בדרך כלל כחלל קבורה שבו נשמרו גופות הנפטרים. קריפטות נמצאות בדרך כלל בבתי קברות ותחת מבני דת ציבוריים כגון כנסיות או קתדרלות, ולעיתים הן נמצאות מתחת למאוזוליאומים וקפלות פרטיים. משפחות מלוכה רבות, לדוגמה, החזיקו בבעלותן קריפטות גדולות מאוד המכילות את גופותיהם של עשרות בני משפחה. באזורים מסוימים הכינוי הנפוץ של קריפטה הנמצאת מעל הקרקע הוא מאוזוליאום, מונח המתאר גם בניין גדול המשמש כמקום קבורה עבור אדם יחיד או כמה אנשים.
במאה ה-19 הייתה תופעה נפוצה של בניית קריפטות באחוזות משפחתיות בינוניות או גדולות, בדרך כלל בקצה גבול אדמות האחוזה או כחלק מהמרתף. במקרה שבו האחוזה נמכרה הקריפטה נאטמה ואחד התנאים בשטר המכירה היה שאזור הקריפטה יוותר כפי שהוא.
השערת הראשוניים התאומים
יעקב קפלן
יעקב קפלן (י"ד בתשרי תרע"ב, 6 באוקטובר 1911 – ט' בניסן תשמ"ט, 14 באפריל 1989) היה ארכאולוג ישראלי, שלזכותו נזקפות רוב החפירות הארכאולוגיות בתל אביב וביפו. בשנות ה-70 הקים את מוזיאון יפו לעתיקות. שותפתו למלאכת החפירה הייתה רעייתו חיה ריטר-קפלן, ארכאולוגית אף היא.
קורות חיים.
יעקב קפלן נולד בעיר ביאליסטוק שבפולין הרוסית בשנת 1911, ובגיל 3 עלה לארץ ישראל עם הוריו, שהתיישבו ביפו. בתל אביב סיים קפלן את בית הספר התיכוני למסחר, ולימים סיים לימודי הנדסה בטכניון. בשנת 1936 הצטרף קפלן במקרה למשלחת החפירות בשייח' אבריק (בית-שערים) בראשות הארכאולוג בנימין מזר, ושם עבד במשך שלוש עונות כמהנדס-מודד. לאחר שפרש מעבודתו בבית-שערים עבד בתור מהנדס במחנות הצבא הבריטיים בדרום הארץ. במשך כל אותה תקופה שמר על קשר עם מזר וחבריו והמשיך לגלות עניין בארכאולוגיה. קפלן אגר מידע, סייר באתרים עתיקים וליקט ממצאים ארכאולוגיים, שלימים יגיעו לפרסומיו הראשונים (כגון זיהויו של “כלי המחבצה” הכלקוליתי).
ב-1948 שב קפלן לעבודה בתחום הארכאולוגיה והצטרף למשלחת בראשות פרופ' מזר שחפרה בתל קסילה. תוך כדי עבודתו זו התוודע קפלן להרס אתרים עתיקים בצפונה המתפתח של תל אביב, והחל מינואר 1950 נרתם להצלתם בסיועו של ראש העיר דאז, ישראל רוקח, שמינה אותו לתפקיד שהיה בגדר תקדים בארץ, ושזכה לתמיכתו של מנהל מחלקת העתיקות הראשון של המדינה, פרופ' שמואל ייבין: הארכאולוג העירוני.
כך החל להתפתח מפעל חייו של קפלן: המחקר הארכאולוגי של תל אביב-יפו, ששיאיו החפירות בתל של יפו והקמתו של מוזיאון לעתיקות תל אביב-יפו. במהלך מפעל זה הפכו רחובות, שכונות, גנים, מתקנים ועצמים גאוגרפיים לשמות נרדפים לאתרים ארכאולוגים, ובחלקם הם משמשים עד היום אבני-דרך בתולדות המחקר הארכאולוגי הפרוטו-היסטורי של ארץ-ישראל: רחוב הבשן, רחוב ז'בוטינסקי, גבעת בית-המטבחיים. בעבודתו של קפלן בראשית שנות החמישים חברו יחדיו ידע עיוני רב, מאגר גדול של נתונים שהעלו כישוריו הטכניים כמהנדס וחדות האבחנה הסטרטיגרפית שבה ניחן.
רישומו של קפלן בארכאולוגיה הישראלית ניכר בייחוד בשנות החמישים והשישים, כמו למשל מחקריו על הקרמיקה של התקופה הנאוליתית והתקופה הכלקולותית וכן גיבושה של גישה משווה בפירוש ממצאיו בשדה, שמהם צמח הדוקטורט שלו, אשר הוגש בשנת 1954 לסנאט האוניברסיטה העברית בירושלים. מלבד פיתוחו וניהולו של המוזיאון לעתיקות תל אביב-יפו, הסקרים, חפירות ההצלה והחפירות היזומות באזור תל אביב-יפו, הוליכוהו מחקריו גם מחוץ לאזור תל אביב-יפו – למן המעקב אחר תחומי תפוצתה ומקורותיה של התרבות הכלקוליתית הקדומה, שאותה זיהה לראשונה באתר ואדי רבה ליד ראש העין. התרבות נמצאה מתחת לשכבה כלקולית ע'סולית; קפלן כינה את התרבות בשם “תרבות ואדי רבה” (חלק מהחוקרים מיחסים תרבות זאת לנאולית קרמי מאוחר). דרך חפירותיו בתלוליות בטש שבנחל שורק, ועד למרגלות תל אבל בית מעכה שליד כפר גלעדי. מחקריו על ביצוריה של יפו הביאו את קפלן לחפור בסוללות העפר מתקופות הברזל והברונזה ביבנה-ים ובאשדוד-ים ולגבש תפיסה כוללת על הביצורים של תקופת הברונזה התיכונה ומקורותיה.
קפלן נמנה עם דור הארכאולוגים אשר בעקבות תגליותיהם באתרים מתקופות שונות התמודדו בהתלהבות עם מגוון רחב של נושאים שנקרו בדרכם. כך, למשל, תרם לגאוגרפיה ההיסטורית של ההתיישבות היהודית והשומרונית במישור החוף בתקופה הרומית הביזנטית ולידיעותינו על תולדות הבנייה בתקופה המוסלמית ברמלה.
קפלן נפטר ב-1989, בגיל 77. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אלמנתו, חיה לבית ריטר, נפטרה בשנת 2000.
בני הזוג היו הורים לבת יחידה, דינה בר-לב.
עיזבונם של יעקב קפלן וחיה ריטר-קפלן שמור בארכיון רשות העתיקות.
על שמו נקרא רחוב ביפו בשנת 2012.
הערות שוליים.
ראשוני ז'רמן
בתורת המספרים, מספר ראשוני p הוא ראשונִי ז'רמן, אם גם 2p+1 הוא מספר ראשוני. לדוגמה, המספר הראשוני 11 הוא ראשוני ז'רמן משום ש-23 ראשוני, ואילו 23 ראשוני ז'רמן, משום ש- 47 ראשוני. האחרון אינו ראשוני ז'רמן, שהרי 95 אינו ראשוני. ראשוניי ז'רמן קרויים כך על שם המתמטיקאית סופי ז'רמן, שהוכיחה עבורם את "המקרה הראשון" של השערת פרמה: אם p ראשוני ז'רמן, לא קיימים formula_1 שאינם מתחלקים ב- p, המקיימים formula_2.
משערים שיש אינסוף ראשוניי ז'רמן. ואולם כמו השערת המספרים הראשוניים התאומים, השערה זו לא הוכחה. ראשוניי ז'רמן הראשונים הם 2, 3, 5, 11, 23, 29, 41, 53, 83, 89, 113, 131, 173, 179, 191, 233, 239, 251, 281, 293, 359, 419, 431 ו- 443.
לפי קירוב היוריסטי של הארדי וליטלווד, מספר ראשוניי ז'רמן שמתחת לגבול נתון n הוא formula_3, כאשר formula_4 הוא הלוגריתם בבסיס הטבעי, ו- formula_5 הוא קבוע הראשוניים התאומים. עבור n=10000, האומדן הזה חוזה 156 ראשוניי ז'רמן, פחות ב-20% מן המספר הנכון, 190. עבור formula_6, האומדן 50,822 נמוך בכ-10% מן המספר האמיתי, 56,032.
ראשוני ז'רמן הגדולים ביותר (נכון לאוגוסט 2021) הם:
השערת פרמה
נשא גלוקוז
נשאי גלוקוז (GLUT או משפחת SLC2A) הם חלבונים ממברנליים הנמצאים ברוב תאי היונקים. משפחה זו אחראית להעברת הקסזות, שהן קבוצה של פחמימות בעלות 6 פחמנים, שהמוכר ביותר בהן הוא הגלוקוז, בין צידי הממברנה הביולוגית.
פעולה.
גלוקוז הוא סובסטרט חיוני לחילוף החומרים של רוב התאים. מכיוון שגלוקוז היא מולקולה פולרית, העברתה דרך הממברנה ביולוגית דורשת חלבוני העברה ספציפיים. העברה של דרך ממברנה עליונה של מעי ותאי האפיתל בכליות תלויה בנוכחות של סימפורטר משני פעיל Na+ /גלוקוז, SGLT2 ,SGLT1 אשר מרכזים את גלוקוז בתוך התאים תוך שימוש באנרגיה המסופקת על ידי קוטרנספורטר של יוני Na+ במורד הגרדיאנט האלקטרוכימי.
דיפוזיה מקלה מעבר של גלוקוז דרך הממברנה התאית, מזורזת על ידי נשאי גלוקוז אשר שייכים לסופר משפחה של מקלי העברה הכוללים נשאים אורגניים של אניון וקטיון, נשא הקסוזת השמרים, הקסוזת צמח/סימפורטי פרוטון וסוכר בקטריאלי/סימפורטר פרוטון.
מנגנון.
תנועת מולקולות על ידי חלבוני נשא גלוקוז מתרחשת באמצעות דיפוזיה מקלה. זה מאפשר למולקולות עצמאות מבחינת אנרגיה, שלא כמו נשאים אקטיביים אשר לעיתים קרובות דורשים נוכחות של מולקולות ATP ואף עוצרים אם יחס ATP ל-ADP נמוך מדי.
מבנה.
GLUT הם חלבונים אינטגרליים המכילים 12 מבני הליקס הנפרסים על כל הממברנה שבהם הקצוות הטרמינלים קרבוקסילי ואמיני חשופים לצד הציטופלסמתי של הממברנה הפלסמה.
חלבוני GLUT נושאים גלוקוז והקסוזות מאותה משפחה על פי מודל של תצורה משתנה שמנבא שהנשא חושף אתר קשירה לסובסטרט בודד אל פנים וחוץ התא. קשירה של גלוקוז לאתר אחד מעוררת שינוי מבני ומשחררת גלוקוז לצד השני של הממברנה.
סוגים.
כל איזופורם של נשא גלוקוז ממלא תפקיד מסוים בחילוף החומרים של גלוקוז המוגדר על ידי התצורה של ביטוי רקמות, קינטיקת העברה ובקרה על ביטוי במצבים פיזיולוגיים שונים. עד עתה 13 איברים מ-GLUT או SLC2 זוהו. על בסיס זהויות רצפים של משפחת GLUT חולקה לשלושה תת-משפחות.
סינתזה של גלוקוז חופשי.
רוב התאים אינם מסוגלים לייצר גלוקוז חופשי עקב חוסר בביטוי של גלוקוז – 6 פוספטאזה ויכולים רק לצרוך גלוקוז ולבצע קטבוליזם.
רק תאי הכבד, ובתנאי צום מחמירים תאי מעי וכליות, מסוגלים לייצר גלוקוז עקב הפעלה של תהליך גלוקונאוגנזה וגליקוגנוליזה.
מרקורי (רכב)
מרקורי (באנגלית: Mercury) היה מותג מכוניות שיוצר על ידי חברת פורד.
בשנת 1939, החליטה פורד על ייצור מותג חדש – מכוניות יוקרתיות יותר, בין הפורד העממי לבין הלינקולן הגדולות והמפוארות.
הם למעשה חיפשו מותג שישמש עבורם מה ששימשה ביואיק עבור ג׳נרל מוטורס – מותג פאר־ביניים בין השברולט לקאדילק. גם היום משתמשים בשדרוג זה (כמו לקסוס מבית טויוטה, מייבך של מרצדס ועוד).
המותג מרקורי קרוי על שמו של מרקוריוס, שליח האלים במיתולוגיה הרומית (מקבילו של הרמס במיתולוגיה היוונית), שליח קל רגליים, חֶצְיוֹ אל וחציו אדם ולראשו קסדה ובה זוג כנפיים. זהו למעשה סמלה המסחרי הראשון של החברה.
מרקורי שוּוק רק למדינות כמו ארצות הברית, פוארטו ריקו, ברזיל, מקסיקו וגם למזרח התיכון, ובכללן ישראל.
המותג היוקרתי מרקורי שימש את פורד ללא הפסקה משנת 1939 ועד לשנת 2010, אז הודיעה החברה על הפסקת ייצורו של המותג.
בשנות החמישים והשישים, ניסו אנשי חטיבת מרקורי להעניק למכוניות שלהם ערך מוסף של ביצועים, עיצוב והידור ובכך להיענות לקהל אנין הטעם והעשיר שחיפש רכב מנהלים מפנק.
לישראל יובאו בשנות השישים והשבעים מספר דגמים: קומט, קוגר ומאבריק.