פרנקל היה איש חינוך, מורה לחקלאות ב"גימנסיה רחביה" בירושלים. ייסד בהדסים קייטנת קיץ. מחברם של ספרי גננות.
ביוגרפיה.
פרנקל נולד באוסטריה. התאמן בקבוצת הכח וינה.
באליפות אוסטריה שנערכה בווינה ב-14 ביולי 1928 זכה פרנקל במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 16:17.0 דקות. שנה לאחר מכן, הוא הגן על תוארו בריצת 5000 מטר בתוצאה של 16:04.0 דקות וזכה גם בריצת 10000 מטר בתוצאה של 34:03.0 דקות. באליפות אוסטריה שנערכה ב-11 ביולי 1931 הוא זכה בפעם השלישית בריצת 5000 מטר בתוצאה של 16:00.6 דקות. הוא ייצג את אוסטריה באולימפיאדת 1928 באמסטרדם.
במכביה האירופית הראשונה שנערכה באוסטרבה צ'כיה ב-29 - 30 ביוני 1929 זכה פרנקל בשלוש מדליות כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:08.0 דקות, אחרי ארפד בלודי (2:06.1 דקות) ולפני טישלר, שניהם מאוסטריה, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:24.0 דקות, אחרי אליאס כץ מגרמניה (4:20.0 דקות) ולפני ולטר בק מאוסטריה (4:45.0 דקות) ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 16:25.0 דקות, אחרי אליאס כץ (16:21.0 דקות) ולפני וייס מצ'כיה.
במכביה האירופית השנייה שנערכה באנטוורפן בלגיה ב-4 - 6 ביולי 1930 זכה בשתי מדליות כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:33.0 דקות, אחרי וינדאו מגרמניה (4:30.0 דקות) ולפני ברגמן (4:37.0 דקות) ובריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:39.0 דקות, אחרי אליאס כץ (9:18.0 דקות) ולפני כהן מגרמניה (9:51.0 דקות).
הוא עלה לארץ ישראל ב-1931. הוא למד בכדורי והתמחה בגידולי צמחים וכוורנות. שימש כמורה לספורט וחקלאות ב"גימנסיה רחביה" בירושלים. הוא ייסד את קייטנת הדסים בה בילו בעיקר "ילדי השמנת" במחזורים בני שלושה שבועות.
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 יצג ולטר את צ'כוסלובקיה וזכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת שליחים 3x1000 מטר ביחד עם רוברט גולדשמיט ואדה שוורץ (8:52.7 דקות) לפני אוסטריה ונבחרת ארץ ישראל. מדליית כסף, בריצת 10 ק"מ, אחרי רינה מבר כוכבא אנגליה ולפני הרי ורבין מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 5000 מטר ושישי בריצת 800 מטר (4:19.2 דקות).
בריצת המרתון הראשונה שנערכה בישראל ב-31 בינואר 1934, מתל אביב לנס ציונה וחזרה סיים פרנקל במקום ראשון בתוצאה של 3:15 שעות. בריצה השתתפו שבעה אתלטים וסיימו אותה שלושה. שני סיים יצחק גלסברג מבית"ר (3:23 שעות) ובמקום שלישי סיים מרדכי כהן.
בשנת 1934 השתתף פרנקל במשחקי הודו המערבית שהתקיימו בניו דלהי.
פרנקל לא השתתף במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935, מאחר שהיה באותה תקופה בכלא יפו לאחר שהואשם במתן סיוע לעולים בלתי חוקיים שהגיעו לארץ.
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א, בנובמבר 1935 זכה פרנקל בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 19:24.3 דקות, לפני שמעון וולדמן ממכבי רחובות (20:02.4 דקות) ומורגנשטרן מבר כוכבא ירושלים ובריצת 10,000 מטר בתוצאה של 41:55 דקות, לפני משה זיסמן חברו לאגודת מכבי עתיד תל אביב (44:12 דקות) וגינצבורג ממכבי חיפה (44:53.4 דקות).
במכביה הרביעית זכה ולטר להדליק את "אש המכביה" בטקס הפתיחה.
היה נשוי ללוטה, והיו להם שני ילדים ונכדים. התגורר בירושלים. חיבר ספרים בנושא גינון וספורט, בעברית, באנגלית ובגרמנית.
יום ירושלים ה-50
יום ירושלים החמישים
דוד קראוס (ספורטאי)
דוד קראוס (6 באפריל 1941 - 1 באוקטובר 2020) היה ספורטאי ספורט נכים וקפטן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
חייו.
קראוס נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד. לאחר שנפצע במלחמת ששת הימים נותר מרותק לכיסא גלגלים ובתקופת השיקום החל לעסוק בשחייה ובכדורסל כיסאות גלגלים.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) התחרה בשני משחים ל-50 מטר, בסגנון גב ובסגנון חופשי. במשחקי סטוק מנדוויל 1969 זכה בשתי מדליות כסף בשחייה.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) התחרה במוקדמות משחה 50 מטר גב וזכה במדליית כסף עם נבחרת הכדורסל. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) זכה פעם נוספת עם נבחרת הכדורסל במדליית כסף.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) השתתף עם נבחרת הכדורסל. הייתה זו התחרות האולימפית האחרונה בה השתתף ולאחר מכן המשיך להתחרות בישראל ובמשחקי סטוק מנדוויל.
קראוס היה קפטן נבחרת הכדורסל ומונה לחבר בוועדה הארצית לספורט מקצועי.
נפטר ב-2020 בגיל 79 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
הנשים החותרות מסטוקהולם
השטת מוניות היה מקצוע נשי בסטוקהולם, שוודיה, מן המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-20. החותרות שניהלו את מוניות המים המוקדמות והשיטו נוסעים בין האיים של סטוקהולם, אל האיים של הארכיפלג של סטוקהולם, וכן בין אתרים סביב אגם מלארן בצדה השני של העיר, נקראו
הנשים החותרות (בשוודית: Roddarmadam, במשמעותו המילולית: "הגברת החותרת").
היסטוריה.
הנשים החותרות של סטוקהולם מוזכרות לראשונה בטקסט מן המאה ה-15. בשנת 1638 הן ייסדו קבוצה מיוחדת בתוך הגילדה של משיטי המעבורות השוודית. הן היו אחראיות לרוב התחבורה הימית באזור הבירה. החותרות עבדו בצוותים של שתיים, כשהן משיטות נוסעים בין האיים, לאגם מלארן ולארכיפלג של סטוקהולם. הן היו נשואות או רווקות, והורישו את סירותיהן מאם לבת, או קנו אותן מקולגה שפרשה. הן התפרסמו כנשות עסקים בעלות דיבור גס ובוטה. ב-1759 עלתה הצעת חוק שדרשה שהחותרות יחויבו להיות פיכחות ולדבר בשפה ראויה. הן חבשו כובעים גדולים, שהתאימו לכל מזג האוויר והיו לסימן זיהוי שלהן.
החותרות השאירו רושם עז על זרים שהגיעו לסטוקהולם. בשנות התשעים של המאה ה-16, מבקר איטלקי התרשם מהכוח ומהמהירות גדולה של הנשים החותרות. בשנת 1763, המשורר השוודי קארל מיקאל בלמן משך תשומת לב כאשר הסתכסך עם אחת החותרות וניצח. במהלך ביקורו בשוודיה בשנת 1787 של איש הצבא פרנסיסקו דה מירנדה (Francisco de Miranda), הוא תיאר את הנשים החותרות כ"נשים טובות ששרות כמו שדים!".
במהלך המאה ה-19, הנשים החותרות התמודדו עם תחרות גוברת והולכת. בעקבות החוק משנת 1846, אשר ביטל את כל זכויות היתר של חברי הגילדות ואיפשר לכל אחד לפתוח חברה פרטית בכל תחום. חברה פרטית רכשה רישיון, בשנת 1848, עבור הפעלת קו הסעות בסטוקהולם באמצעות סירות מונעות על ידי גלגל הנעה (Paddle wheel) במקום משוטים. החברה העסיקה נשים לא נשואות מדלרנה. הנשים לבשו לבוש מסורתי והיו נחמדות ואדיבות ללקוחות. כמה שנים מאוחר יותר סירות קיטור התחילו נגסו חלקים נרחבים מקווי ההסעות והתחרו עם הנשים שהפעילו הסעות בשני סוגי הסירות.
בשנת 1856 היו 96 סירות משוטים שנוהלו על ידי נשים, עם יכולת הובלה של 20–25 אנשים בכל סירה. בשנת 1875, כאשר מקצוע החותרת בוטל באופן רשמי (אף על פי שהן הורשו להמשיך להשיט סירות), היו חמש תחנות של סירות משוטים בסטוקהולם, בהן 23 סירות שנוהלו על ידי נשים. המספר המשיך להצטמצם עם השנים, ולא ידוע בדיוק מתי נשים הפסיקו להפעיל סירות. עם זאת, על פי ההיסטוריון השוודי פר אנדש פוגלסטרם (Per Anders Fogelström), נשים המשיכו להפעיל סירות משוטים עד מלחמת העולם הראשונה.
ארויו
ארויו הוא שם משפחה ספרדי, הקיים גם ביהודים ספרדים ובעמים שנשלטו על ידי ספרד כמו הפיליפינים.
משחק מלחמה (משחק אסטרטגיה)
משחק מלחמה (באנגלית: Wargame) הוא משחק אסטרטגיה העוסק בפעולות צבאיות מסוגים שונים, אמיתיים או בדיוניים. Wargaming הוא תחביב מוקדש להצגה של משחקים כאלה, כאשר לעיתים רחוקות משתמשים בו באופן מקצועי על ידי הצבא כדי ללמוד לוחמה. "משחק מלחמה" עשוי להתייחס ללימוד תאורטי על תנועת החיילים או אימון טקטי ואסטרטגי.
תחביב משחקי המלחמה המודרני התחיל במאה התשע-עשרה, עם משחק ה-Kriegsspiel שנועד להכשיר קצינים לפיקוד. מאוחר יותר, ה.ג. וולס כתב ספר בשם "" המיועד לילדים על חוקי המשחק עם חיילי צעצוע. מאוחר עוד יותר, בתקופת שנות החמישים יצאו משחקי קופסה רבים ברוח הזו, ועד היום הם פופולריים.
משחקי המלחמה השתנו באופן דרמטי במהלך השנים, משורשיהם במשחקי מיניאטורות ומשחקי לוח, למשחקי המחשב המדמים מלחמה; עם זאת, מיניאטורות ומשחקי לוח עדיין נמכרים היום, ונאספים על ידי שחקנים רבים בכול רחבי העולם.
סקירה.
כמו כל המשחקים, משחקי מלחמה קיימים במגוון רחב ובמורכבות שונה. כמה הם פשוטים ואילו אחרים מנסים לדמות רמה גבוהה של ריאליזם היסטורי. המשחקים האחרונים בדרך כלל דורשים ספרי חוקים עבי-כרס המקיפים מגוון רחב של עידנים (מהעת העתיקה לעתיד הרחוק) וגדלים (ממשחק טקטי עם כמה חיילים בודדים למשחק מסיבי עם צבאות שלמים). משחקים אלה דורשים לעיתים קרובות ללמוד את החוקים לפני המשחק בהם.
משחקי מלחמה בדרך כלל מסווגים כהיסטוריים (מדמים לחימה היסטורית כמו קרב קרני חיטין) היפותטיים (מדמים היסטוריה היפותטית; מה אם צרפת הייתה מנצחת את גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה? מה אם הצלבנים היו פולשים בטעות למונגוליה ולא לארץ ישראל?) או בדיוניים (כמו קרבות של מלחמת הכוכבים). המשחקים ההיסטוריים עד כה מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר. משחקים אלה מבוססים על אירועים אמתיים, ומנסים לייצג באופן סביר קרבות וקונפליקטים. ההבדל העיקרי שלהם ממשחקי אסטרטגיה כמו שחמט וסטרטגו הוא שכאן יש גם אלמנט של מזל (שימוש בקוביות וכדומה), ולא כמו בשחמט אשר תלוי כולו ביכולותיהם של השחקנים.
משחקי תפקידים צמחו ממשחקי מלחמה שהחלו להתמקד בלוחם הבודד במקום בצבא אותו הוא מוביל ושמו דגש גם על האישיות שלו ולא רק על קרבות וסטטיסטיקה. עם זאת, לחימה והטלת קוביות נותרו עדיין כאלמנטים מרכזיים במשחקי תפקידים, הבולט שבהם הוא מבוכים ודרקונים.