אוסובה וישקה החלה כמושבה חקלאית יהודית, בחלוף השנים שטח הקרקע הצטמצם, הן משום שחלק מן הרכישה לא מומש ונשאר בחכירת איכרים פולניים, והן מפני שהבעלים היהודים מכרו חלק משטחיה לצרכים שונים. בסוף המאה ה-19 התגוררו במקום 577 יהודים וב-1921 נמנו במפקד 700 יהודים, שהיו 97% מכלל האוכלוסייה. מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה באוסובה וישקה פעילות של תנועות נוער יהודיות: "החלוץ", "השומר הצעיר" ו"בית"ר". אלה נסגרו בפקודת השלטונות, משום שהשלטונות חשדו בראשי הסניפים שהם קומוניסטים. היהודים בעיירה עסקו במגוון עבודות הקשורות במלאכה. ביניהם היו חייטים, סנדלרים, נפחים, נגרים וזגגים. בנוסף לכך היה במקום בית מלאכה לבניית לבנים וטחנת קמח. במושבה היו שלושה בתי מדרש ובית ספר יסודי אחד.. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השטח עבר לפולין ובשנת 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סופח לברית המועצות.
במלחמת העולם השנייה.
מספרם המוערך של היהודים באוסובה וישקה ב-1941 הוא 850. בימים הראשונים של יולי 1941 נכבשה אוסובה וישקה על ידי גרמניה הנאצית. בסוף אותה שנה הוקפו חלק מן הבתים בתיל דוקרני ונוצר מעין גטו עליו שמרה משטרת העזר האוקראינית. יהודי אוסובה וישקה המשיכו לעבד את שדותיהם תחת פיקוח השוטרים. בחודש אוקטובר 1942, לאחר שנאספו היבולים משדות אוסובה וישקה, אספו הגרמנים את יהודי המושבה, הצעידו אותם ברגל ואחר כך הסיעו אותו ברכבת לאזור קוסטופול ושם נרצחו בבור ירי ביחד עם יהודי הגטו של דרז'נה.
לפני חיסול היהודים התארגנה ביערות הקרובים לאוסובה וישקה קבוצה של 30 צעירים תחת פיקודו של יצחק זקוסקה. יצחק שירת כחייל בצבא הסובייטי, נפל בשבי הגרמנים ליד סמולנסק, הצליח לברוח וחזר לאוסובה, מכיוון שחשדו בו שהוא צנחן סובייטי, הוא נאלץ לברוח ולהסתתר ביערות. באחת הפעולות, לאחר חיסול הגטו, העלתה קבוצת צעירים זו באש את בתי היהודים ולקחו משוטרים אוקראיניים את נשקם. באפריל 1943 מנתה היחידה 63 אנשים. בסוף אותו חודש נערך קרב עם הגרמנים ובמהלכו נפלו 29 איש.
בסוף ינואר 1944 שוחררה אוסובה וישקה. 15 יהודים מתושבי המקום ניצלו בזכות מחבואם ביערות.
ברזוב
ברזוב (באוקראינית: Березове, ברזובה; בפולנית: Berezów) הוא כפר במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, 45 ק"מ מצפון לרוקיטנה.
היסטוריה.
בין שתי מלחמות העולם שימשה ברזוב כמקום מושב מועצת הכפרים שבסביבה.
יהודי ברזוב.
בשנת 1921 ישבו בברזוב 58 יהודים, וערב מלחמת העולם השנייה מספרם צמח לכ-100 בכפר חיו 16 משפחות יהודיות, אשר ברובן היו עניות מרודות. היהודים עסקו במשקי עזר, מסחר זעיר, מלאכה וחקלאות. רובם היו מחסידות סטולין.
חינוך.
ילדי הקהילה היהודית למדו בכפר בבית ספר ממלכתי פולני ואחרי הצהריים דאגו ההורים ללימוד עברית ויהדות מפי מורה פרטי. בשנות ה-30 למדו ילדי הכפר בבית הספר העברי "תרבות" ברוקיטנה. בברזוב היה סניף של תנועת ה"חלוץ".
את התפילות ערכו יהודי המקום בביתו של אחד מזקני היהודים, היות שלא הוקם בברזוב בית תפילה.
מוות וקבורה.
בברזוב היה בית קברות ששימש את יהודי המקום בלבד. ידוע, כי היהודי האחרון נקבר בה בשנת 1941. מרבית המצבות והקברים התמוטטו או נשברו על ידי התושבים המקומיים.
ברזוב בתקופת השואה.
לפני מלחמת העולם השנייה היה הכפר חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה סופח ברזוב אל ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בנוסף, נוצר תהליך של קולקטיביצזיה שבעקבותיו יהודים בעלי משק עצמאי נאלצו לעבור למשקים שיתופיים של יהודי הקהילה. שיתופיות זו גרמה לריסוק הבסיס הכלכלי של היהודים. המשבר הכלכלי של הקהילה היהודית גרם לכך שהכפר התרוקן מיהודים שנדדו לרוקיטנה הקרובה אליהם בתקווה להשגת אחיזה כלכלית כלשהי.
ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את האזור במבצע ברברוסה, שלטו בכפר משטרת העזר האוקראינית. באותם חודשים נמנעה פגיעה ביהודי ברזוב בזכות תשלום שוחד למשטרה. במקביל נאלצו היהודים להסתיר את יהדותם מפני המשטר.
בקיץ 1942 הוקם גטו בברזוב בו רוכזו יהודים מ-7 כפרים סמוכים, בהם הלינה , ומספר היהודים במקום הגיע לכ-300. בכפר הוקם גטו פתוח ממנו יכלו לצאת ולהיכנס. במקום מונה יודנראט והיהודים הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר חקלאיות.
ב-11 בספטמבר 1942, ערב ראש השנה ה'תש"ג, חוסל גטו ברזוב על ידי שוטרים גרמנים ואוקראינים אשר רצחו את רוב תושביו בבורות ירי. 25 יהודים נורו בזמן הריכוז, 50 ברחו תוך ניצול ערפל כבד ששרר באותו יום, והיתר נרצחו במקום. מעטים מהבורחים מהם מצאו מסתור, ואחרים הצטרפו ליחידות פרטיזנים סובייטיות. בסוף המלחמה כ-40 יהודים שרדו.
הרמנוביצ'ה
הרמנוביצ'ה (בבלארוסית: Германавічы, הרמנביצ'י; ברוסית: Германовичи, גרמנוביצ'י; בפולנית: Hermanowicze) היא עיירה במחוז משנה שרקובשצ'יזנה במחוז ויטבסק בבלארוס.
הרמנוביצ'ה שוכנת כ-35 ק"מ דרומית-מערבית לדז'יסנה וכ-50 ק"מ דרומית-מזרחית לברסלב, ליד שפך הנהר דז'ינסנקה לנהר דז'יסנה באזור של יערות עבותים. תושביה עסקו בחקלאות וגידלו בעיקר תבואה ופשתן.
היסטוריה.
במהלך סוף המאה ה-18 חולק שטחו של האיחוד הפולני-ליטאי בין פרוסיה, האימפריה הרוסית ואוסטריה. החלוקה בוצעה בשלוש פעימות בשנים 1772, 1793 ו-1795. בחלוקת פולין השנייה (1793) סופחה העיירה לאימפריה הרוסית. בימי מלחמת העולם הראשונה הייתה העיירה כשלוש שנים (1918-1915) תחת כיבוש גרמני. אחרי המלחמה פקדו את מחוז וילנה שנתיים של אי יציבות ומלחמות אזוריות. באוקטובר 1920 כבש צבא פולין בפיקודו של הגנרל לוציאן ז'ליגובסקי את המחוז.
בסוף שנות ה-1920 החל שפל כלכלי ממושך בפולין, מחירי התוצרת החקלאית ירדו, מגדלי הירקות ביישוב התרוששו, והסוחרים האמידים ירדו מנכסיהם.
ב-17 בספטמבר 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, והונהג בה משטר סובייטי. בסוף יוני 1941 נכבשה הרמנוביצ'ה בידי גרמניה הנאצית.
הקהילה היהודית.
לא ידוע מתי לראשונה החלו יהודים להתיישב בהרמנוביצ'ה. בשלהי המאה ה-19 גרו בעיירה עשרות משפחות יהודיות, שהתפרנסו בעיקר מחכירות, ממסחר סיטוני זעיר, מחנוונות, ממלאכה ומחקלאות. הסוחרים היהודים ייצאו פשתן, עצים, תבואה וזיפי חזיר בעזרת דוברות נהר שהגיעו עד לנמל דז'יסנה ומשם לריגה, לדווינסק ולוויטבסק.
החקלאים היהודים גידלו כרוב ומלפפונים לייצוא, ופרנסתם הייתה מצויה. במלחמת העולם הראשונה תחת הכיבוש הגרמני פסקה הפעילות הכלכלית בעיירה. יהודים רבים נמלטו מזרחה ערב כניסת הגרמנים. בתום המלחמה שבו היהודים לעיירה בסיוע של חברת "יקופ"ו", אשר עזרה בשיקום המקום.
בשנת 1926 ייסדה החברה קופת גמ"ח, שהלוואותיה ללא ריבית יועדו בעיקר לסוחרים היהודים ובעלי מלאכה קטנים. בשנת 1926 היו בין יהודי העיירה 24 בעלי מלאכה - 15 חייטים, 5 סנדלרים, שני זגגים ושתי תופרות. מצבם הכלכלי של היהודים בעיירה הורע מאוד לאחר המלחמה. זאת בשל סגירת הגבול עם ברית המועצות שהקשתה על החקלאים למצוא שווקים לתוצרתם.
לאחר המלחמה נפתחו בעיירה כ-20 חנויות חדשות של יהודים. סחורות אלה נקנו בגלמבוקיה במחיר התחלתי גבוה, ורוב החנוונים לא עמדו בתחרות עם קואופרטיבים פולניים שהוקמו לאחר המלחמה בסיוע הממשלה. בעלי המלאכה היהודים נאלצו להתחרות בתעשיית הנעליים וההלבשה, אך אלה דחקו את רגליהם. כמו כן ממשלת פולין הטילה מיסים כבדים על מגזר העצמאים ופגעה בהכנסותיהם.
ילדי היהודים למדו בחדר וחלק מהם אף למדו בבית ספר יסודי ממלכתי בעיירה. לאחר שעות הלימודים למדו הילדים לימודי דת מפי מלמד מקומי. בין השנים 1929–1930 למדו בבית הספר הממלכתי 105 ילדים יהודים.
בשנות ה-20 נבנה בעיירה בית מדרש חדש. הבנייה מומנה מתרומות של בני הקהילה. את העצים לבנייה תרם סוחר העץ קלמנוביץ', ורבים השתתפו בעבודות הבנייה. רבה של הקהילה באותן השנים היה אייזיק אלפרוביץ'.
לקהילה היהודית היה בית עלמין.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בהרמנוביצ'ה 1,050 תושבים, מתוכם כ-350 יהודים שרובם עסקו במסחר ובמלאכה.
בתקופת השואה.
באוגוסט 1939 גויסו הצעירים היהודים לצבא הפולני. ב-17 בספטמבר 1939, כשלושה שבועות לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, במהלך הפלישה לפולין, נכנס הצבא האדום לעיירה והונהג בה משטר סובייטי. בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה. בימי המעבר בין השלטונות בזזו מקומיים את בתי היהודים ואת חנויותיהם. ביום הראשון לכיבוש, ירו הגרמנים למוות בשני יהודים שלטענת תושבים מקומיים, היו פעילים קומוניסטים.
בתחילת יולי 1941 הוחלפה יחידת הוורמאכט הגרמנית שכבשה את העיירה ביחידה אחרת, ומיד נקראו היהודים להתייצב בכיכר השוק. יהודים מעטים הצליחו לברוח או להסתתר, אבל כ-150 יהודים צייתו לפקודה. שוטרים מכוח השיטור המקומי שהקימו הגרמנים נשלחו לסרוק את בתי היהודים ולהביא גם את מי שלא ציית לפקודה. הגרמנים פקדו על היהודים להבעיר מדורה גדולה בכיכר העיר הגדולה, ושוטרים נשלחו לבית המדרש המקומי כדי להביא את ארון הקודש ואת ספרי הקודש ולהשליכם למדורה. הגרמנים חילקו את היהודים לקבוצות מתוך כוונה להשליכם גם כן לתוך המדורה, אבל ברגע האחרון הגיעה יחידת ורמכט אחרת ומפקדה, קצין בכיר, הורה לשחרר את היהודים לאלתר.