בסוף יום הלחימה לא הצליחה החטיבה לפרוץ את הציר ולהתקדם לעבר כביש ביירות דמשק, וזאת נוכח אש האויב בה נתקלה. באחר הצהריים של אותו היום החליט רובין לנתק מגע ולהסיג את כוחותיו מהשטח הנחות שמצפון לכפר אל הכפר עצמו תוך שגדודי התותחנים 403 ו-55 מאגד 215 סייעו באש. לאחר מהלך זה בוצעה התארגנות מחדש, הערכת מצב וניתנה לכוחות פקודת מבצע לקראת תקיפה מחודשת למחרת על מנת לבצע המשימה ולהשתלט על ציר ביירות דמשק.
10 ביוני ועד הפסקת האש.
לאחר הערכת מצב ותכנון מחודש בלילה שבין יום רביעי לחמישי, יצא גדוד צנחנים 9263 בפיקודו של רס"ן משה סלע לאיגוף רגלי עמוק במטרה לתפוס את השטחים השולטים על עין זחלתא ממערב. כוח סלע ביצע משימתו, פגע בכוחות סוריים וכיוון ירי טנקים וארטילריה למטרות סוריות. בחסות פעולתו יצאה חטיבה 500 בשעות אחר הצהריים של יום חמישי להתקפה ממונעת לכיוון צפון על בסיס הכביש היורד מעין זחלתא בסיוע ארטילריה ואוויר. החטיבה התקדמה תוך כדי לחימה בחי"ר וטנקים סוריים, חצתה את נהר א-צפא ונעה תוך כדי לחימה במעלה הכביש המוביל לאל-עזוניה ועין דרה, בואכה כביש ביירות-דמשק. באור ראשון של יום שישי 11 ביוני נעצרה החטיבה על פי פקודת האוגדה במרחק של כ- 7 ק"מ מכביש ביירות-דמשק.
החטיבה נערכה להמשך תקיפה להשלמת משימתה אך לקראת הצהרים התקבלה הודעה מפיקוד הצפון דרך האוגדה שבשעה 12 בצהרים תיכנס הפסקת אש לתוקף, וכוחות החטיבה נותרו במקומם. במקביל אותרו גופות כל נעדרי הקרבות שהתחוללו בגזרת עין זחלתא ב-3 הימים הקודמים.
ג'יפ הקצינים.
ב-11 ביוני לקראת חשכה, כמה שעות לאחר כניסתה של הפסקת האש לתוקפה, קיבל המח"ט רובין דיווח על פיו חצה בטעות ג'יפ של החטיבה ובו שלושה קציני מטה את קו הפסקת האש והמשיך לנסוע צפונה על הכביש שהוביל לכפר אל-עזוניה הנמצא בשטח שבשליטת כוחות סוריים, וכי נשמעו מהכיוון כמה צרורות של ירי. רובין ועמי אבן מג"ד 195 (שעמד בסמוך אליו בעת שקיבל את הידיעה) רצו בעקבות הג'יפ כדי לעצרו ולהחזירו לקו כוחותינו. לאחר כמה מאות מטרים החלו הסורים לירות לעבר השניים. הם נחלצו למטע דובדבנים משמאל לכביש, השיבו באש ותפסו מחסה. 3 טנקים מגדוד 195 שהוזעקו על ידי אבן נעו על הכביש צפונה בעקבות השניים, ונעצרו כ-20 מטר מימין למקום בו תפסו השניים מחסה, תוך שהטנקים יורים בתותחים ובנק"ל לעבר מטרות סוריות בהמשך הציר. ג'יפ הקצינים לא נראה מכיוון שבהמשך הציר התעקל ימינה. עם הגעת הטנקים אמר אבן לרובין כי אין להם מה לחפש שם ושהוא חובר לטנקים שלו שהגיעו ויורים לעבר הסורים. רובין החליט להישאר בשיפולי הכפר לבדו על מנת לאתר ולחלץ את שלושת הנעדרים, וזאת מבלי לדווח על כך לאיש, כשהוא הורג בתוך כך מספר חיילים סורים. רס"ן משה סלע, מפקדו של גדוד 9263, גדוד צנחנים במילואים, הוזעק מעמדותיו על ידי מפקד האוגדה מנחם עינן לחבור לאבן ולטנקים שלו ולצאת עם כוח רגלי לכיוון הכפר אל-עזוניה כדי לאתר את רובין ואת שלושת הקצינים הנעדרים. הכוח בפיקודו של סלע יצא לדרכו עם כוח שכלל גם רופא וחובשים ולאחר כשעתיים שב לקו כוחותינו עם גופות שנים מהקצינים (השלישי נחלץ בכוחות עצמו) וכן חבר למח"ט דורון רובין. מיד עם שובו תפס רובין פיקוד על כוחות החטיבה.
תוצאות הקרב.
לאחר הלחימה הקשה שנמשכה כיומיים הצליחו כוחות צה"ל להשמיד כליל את הכלים הסוריים, להשתלט בהצלחה על הכפר, ולהמשיך בהתקדמות לעבר ציר ביירות-דמשק. אף שכוחות צה"ל ניצחו לבסוף בקרב והשמידו כוחות סוריים רבים, אוגדה 162 וחטיבה 500 לא ביצעו משימתם להגיע לכביש ביירות-דמשק עד לכניסתה לתוקף של הפסקת האש ביום שישי 11 ביוני שעה 12:00.
הקרב בעין זחלתא נחשב לקרב בו לא הצליח צה"ל להביא לכדי מיצוי את יתרונותיו בתמרון, פיקוד ושליטה ולצד פגיעה משמעותית בסוריים סבל אף הוא מאבדות רבות.
ב-19 ביוני קיבלה חטיבה 500 הוראה להמשיך צפונה. החטיבה נעה באיגוף מערבי מעין זחלתא דרך רויסת נעמן ומשם צפונה לכיוון מנצוריה ושקיף בתלון וביום חמישי, 24 ביוני אחר הצהרים, השלימה את משימתה והגיעה לכביש ביירות-דמשק.
בנות סכנין
בנות סכנין (בערבית: بنات سخنين) הייתה קבוצת כדורגל נשים ישראלית. הקבוצה התחרתה בשתי הליגות הבכירות בכדורגל הישראלי: ליגת העל והליגה הלאומית. מגרשה הביתי של הקבוצה היה אצטדיון דוחה שבעיר סח'נין.
הישג השיא של הקבוצה היא העפלה לשלב חצי הגמר בגביע המדינה בכדורגל נשים.
מנהל הקבוצה ומייסדה הוא חמיד גנאים, ומשנת 2008 ועד פירוקה אימן אותה עליאן זאהי. יושב ראש הקבוצה הוא עאטף עמר.
הקבוצה הפסיקה את פעילותה בשנת 2017.
היסטוריה.
בשנת 1999 פנתה התאחדות הספורט לבתי הספר בישראל אל מנהל מחלקת הספורט בעיריית סח'נין, חמיד גנאים, והציעה לו לפתוח קבוצות כדורגל לבנות בגיל חטיבת הביניים בעיר. על אף מגבלות חברתיות ודתיות במגזר הערבי וחרף התפיסה הרווחת שלפיה הכדורגל הוא ספורט גברי הקים גנאים שתי קבוצות: קבוצה לחטיבת הביניים של בית הספר טאהא חוסיין וקבוצה לחטיבת הביניים של בית הספר אלחלאן. בשתי הקבוצות שיחקו נערות בכיתות ז', ח' ו-ט'.
בשנת 2001 החליטה התאחדות בתי הספר שהקבוצה שתזכה באליפות המדינה בכדורגל נשים תשתתף במכביה ותייצג את ישראל. קבוצת בנות סכנין הגיעה לחצי הגמר ונקבע כי תשחק נגד קבוצת בית הספר גולדה מאיר. הימים היו ימי האינתיפאדה השנייה, והקבוצה מבית הספר על שם גולדה מאיר סירבה להגיע למשחק הביתי בסח'נין, בעיקר בשל לחץ מצד הורי התלמידות. בהתאחדות בתי הספר הוחלט כי המשחק הביתי של בנות סכנין ייערך בקריית ביאליק, אבל גנאים התנגד להחלטה זו, ובסופו של דבר הוחלט על משחק אחד במגרש נייטרלי, בכרמיאל. קבוצת בנות סכנין העפילה לגמר וזכתה במדליית הכסף.
כאשר הנערות סיימו את חטיבת הביניים החליט גנאים להקים קבוצות כדורגל בתיכון ג'אמל טרביה שבסח'נין. בתחילה המטרה שלשמה הקים גנאים את קבוצות הכדורגל לנשים לא הייתה תחרותית, אלא חינוכית: גנאים ביקש להשתמש בכדורגל ככלי חינוכי וככלי להעצמה נשית. באותה שנה הפסידה הקבוצה בכל משחקיה, אך כבר לאחר מספר שנים, בשנת 2004, היא הוכתרה לאלופת ישראל בשכבת נערות.
לאחר שקבוצות חטיבות הביניים והתיכון של סח'נין בכדורגל זכו במספר אליפויות, הוחלט להקים את בנות סכנין ולרשום את קבוצות המועדון – בוגרות, נערות וילדות – לליגות של התאחדות לכדורגל בישראל. תומכי המועדון הן עיריית סח'נין והטוטו, ומנהלי הקבוצות מנהלים אותן בהתנדבות.
מסיבות חברתיות ודתיות מתקשה קבוצת הבוגרות של בנות סכנין להגיע להישגים. הנשים עוזבות את הקבוצה בגיל צעיר יחסית מסיבות שונות: לימודים, נישואים, קרבה לדת, חוסר עניין, לחץ מהמשפחה ועוד. לעומת זאת קבוצות הנערות והילדות של בנות סכנין נחשבות לאחת הטובות בישראל, והן זכו פעמים רבות באליפות ובגביע המדינה. שחקניות רבות מבנות סכנין הגיעו לנבחרת ישראל בכדורגל. בנות סכנין היא הקבוצה היחידה מהמגזר הערבי ששיחקה בליגת העל בכדורגל נשים מאז ומעולם. בעקבות פיתוח כדורגל הנשים בסח'נין החלו יישובים ערביים אחרים בישראל להקים קבוצות כדורגל לנשים.
בסוף עונת 2016/2017 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. הקבוצה הופיעה לעוד שני משחקים בעונה הבאה ולאחר מכן התפרקה.
מארק וילמוטס
מארק וילמוטס (בצרפתית: Marc Wilmots; נולד ב-22 בפברואר 1969 בז'ודוניי, בלגיה), הוא כדורגלן עבר בלגי וכיום מאמן נבחרת איראן. בעבר שימש כפרשן ספורט והיה סנאטור בבלגיה.
ביוגרפיה.
קריירת משחק.
מארק נולד בעיר ז'ודוניי שבוולוניה. הוא התחיל את דרכו כשחקן נוער בקבוצת סנט טרוידן ב-1980. ובשנת 1987 עלה לבוגרים והצליח להעלות את סנט טרוידן לליגת העל הבלגית לאחר שזכה במלכות השערים של הליגה השנייה. ב-1988 הוא הצטרף למכלן וזכה עם הקבוצה באליפות בשנת 1989. לאחר שלוש שנים במכלן הוא עבר לשחק בסטנדרד לייז' איתה זכה בגביע הבלגי. בשנת 1996 הוא עבר לשחק בשאלקה 04, עמה זכה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במשחק הגמר על אינטר. במשחק הראשון כבש וילמוטס את השער היחיד במשחק שקבע 1-0 לשאלקה. בגומלין כבש את הפנדל הרביעי והמכריע בדו-קרב בעיטות ההכרעה. מארק היה ידוע כשחק לוחם והוערך על ידי קהלים רבים. הוא סבל ממספר פציעות חמורות אך תמיד חזר לשחק תוך זמן קצר מאוד. בשנת 2003 הוא פרש ממשחק.
הוא שיחק בנבחרת בלגיה בכדורגל 70 פעמים בהם הבקיע 28 שערים. הוא ממוקם במקום השלישי בכובשי השערים עבור נבחרת בלגיה (אחרי ברנרד וורהוף ופול ון הימסט עם 30 שערים). השתתפותו במונדיאל 2002 הביאה לו מועמדות בכדור הזהב. בלגים רבים זוכרים את השער שהבקיע בשמינית הגמר נגד ברזיל שבוטל ללא הצדקה על ידי השופט, כאשר התוצאה עוד הייתה 0-0.
קריירה פוליטית ואימון.
לאחר שפרש ממשחק ב-2003 הוא מונה לסנאטור בסנאט הבלגי כחלק מהתנועה הרפורמית. באותה שנה הוא מונה למאמן שאלקה בחודש מרץ ואימן עד סוף השנה אולם לא הותיר רושם רב ולא המשיך לאמן בעונה שלאחר מכן. ביולי 2004 הוא מונה למאמן סנט טרוידן, אולם כשל ופוטר בפברואר 2005. משום שלא הצליח לשלב בין הפעילות הפוליטית לקריירת האימון, הוא רצה לפרוש מהסנאט. אולם מפלגתו לא קיבלה את התפטרותו, בגלל הפופולריות שלו בקרב הציבור הוולוני. הוא המשיך לעבור כסנאטור עד לבחירות הבאות ב-2007.