בתחומי עיסוק רבים, החוק אוסר על אדם להסמיך את עצמו לעיסוק מסוים באופן אוטודידקטי עצמאי ולא פורמלי, ומחייב אותו להיסמך מקצועית במוסד אקדמי מוכר או בהסמכה המוכרת על ידי ממשרד ממשלתי תוך שהיא מעוגנת בחוק. אדם שאינו בעל הסמכה כזו, ועוסק במקצוע שהוסדר בחקיקה ללא הסמכה מתאימה, נחשב לשרלטן, כמו גם לעבריין.
גם בממסד הדתי התקיימו מחלוקות על סמיכתם לרבנות של אישים שהם עצמם או קהלם הגדירו אותם כ"רבנים" או בעלי תארים רבניים אחרים, וזאת מבלי שאושרו על ידו.
אוטודידקטים מפורסמים.
אוטודידקט מפורסם הוא המיתולוג ג'וזף קמפבל, שנחשב על ידי רבים לנציג ראשי של המתודה האוטודידקטית. לאחר שהשלים את התואר השני שלו, החליט קמפבל לוותר על כוונתו להמשיך לדוקטורט ובילה את חמש השנים הבאות בקריאה אינטנסיבית של ספרים. קמפבל טוען שתקופה זו הייתה המשמעותית ביותר בהשכלתו ובפיתוח תפישת העולם שלו. חברו, המשורר והסופר רוברט בלי, טוען שקמפבל פיתח שיטת לימוד מסודרת שכללה קריאה יומיומית של תשע שעות.
אוטודידקט יהודי בולט הוא הגאון מווילנה, שרכש את רוב ידיעותיו התורניות בעצמו. על פי המסופר, אמר הגאון שהוא מכבד רק את מי שלימד אותו את האלפבית העברי, כיוון שיש להניח שהוא היחידי שלא טעה. רב מפורסם נוסף שלמד את תורתו בעצמו הוא המהר"ל מפראג. החזון אי"ש למד גם הוא את תורתו בעצמו ולא בישיבה מסודרת. גם הרב אלישיב, מגדולי רבני הציבור החרדי, למד במשך שנות חייו לבד.
אוטודידקטים אחרים:
ישיבת פונוביז'
אוטודידקטיזם
לימוד עצמי
למידה עצמית
Das Lied der Deutschen
תה אולונג
תה אוּלוׁׁנג (בסינית מפושטת: 乌龙茶; פין-יין: Wūlóng chá) הוא סוג תה סיני שעובר תהליך חימצון חלקי, בניגוד לתה ירוק שאינו עובר חמצון כלל ותה שחור שעובר חימצון מלא. מידת החימצון של אולונג משתנה ונמדדת באחוזים בין 8% ל-85% חימצון. בסין, אולונג נחשב לתה האיכותי ביותר והמורכב ביותר בטעמיו, אם כי קיימים גם סוגים זולים של אולונג, כמו גם סוגים יוקרתיים של סוגי תה אחרים.
משמעות השם הוא "דרקון כהה" או "נחש כהה" בסינית. אגדות שונות מתארות את המקור המסתורי של השם. באחת האגדות הנפוצות, חקלאי בעל חלקת תה בשם וו-לונג, וו-ליאנג או או-לונג פגש בצבי לאחר יום של קטיף עלים. הצבי הסיח את דעתו, וכשחזר למלאכת עיבוד העלים גילה שהם כבר החלו להתחמצן.
תחילת תהליך היצור של תה אולונג מתחיל בקטיף. אחריו פורסים את העלים בשמש לזמן קצר כדי לרכך את העלים. לאחר מכן העלים מנוערים בסלסלות קש, דבר המייצר בהם פצעים מזעריים וחושף את פנים העלה לחימצון. לאחר מכן העלים נפרסים שוב ליבוש, לא יותר משעתיים בסין, אך לעיתים יותר בטאיוואן ובתאילנד, עד שהוא מגיע למידת החימצון הרצויה. לאחר מכן הוא נקלה בווק גדול ולוהט על מנת לעצור את תהליך החימצון, ומשם העלים חוזרים ליבוש. ישנם זני תה שנהוג לגלגל לכדור אחרי הקליה ולייבש בצורה זו, דבר המייצר תה הנפתח בזמן החליטה ומשחרר טעמים שונים לאורך זמן.
מיני תה אולונג מוכרים:
יקב
יקב הוא מתקן שבו פירות (בדרך כלל ענבים) מעובדים ליין.
לעיתים היקב ממוקם בצמוד לכרם בו גדלים הענבים, ובמקרים אחרים הענבים מגיעים מאזורי הגידול ליקב לצורך עיבוד.
תהליך הפקת היין ביקב.
הפרדה ומעיכה.
בשלב הראשון הענבים שנבצרו מגיעים ליקב לתהליך של הפרדה ומעיכה. תחילה מפרידים את השזרות והגבעולים מהענבים, ובשלב השני שוברים את קליפת העינב. למעשה לא סוחטים את הענבים אלא שוברים את הקליפה, במצב זה התירוש ניגר מעצמו למכלים. בעבר היה נהוג לבצע תהליך זה על ידי דריכת הענבים בגת באמצעות הרגליים.
תסיסה.
בשלב זה עובר התירוש שנסחט למכלי תסיסה, תוך כדי הוספת שמרים טבעים, כדי לקבל תסיסה מבוקרת. בזמן התסיסה השמרים הופכים את הסוכר שבתירוש לאלכוהול, ולגז דו תחמוצת הפחמן.
סחיטה.
עם סיום התסיסה סוחטים את הענבים ומפרידים את הנוזל מהמוצקים. ביין לבן, הפרדה זו נעשית עוד בטרם התסיסה.
יישון.
בשלב זה מעבירים את היין למנוחה. יינות רגילים מועברים לנוח במכלי נירוסטה. יינות איכותיים יותר יעברו לחביות עץ אלון, שעם הזמן יקבל ניחוחות נוספים.
במהלך תקופה זו מבצעים גם את פעולת הסינון הטבעי, ה"שפייה". במהלך היישון מצטברים בתחתית המכל או החבית משקעים. בפעולת השפייה מעבירים את הנוזל מהמכל בו נמצא היין אל מכל אחר מבלי להעביר את המשקעים. כמות המשקעים המצטברת בתחתית יורדת משפייה לשפייה.
בִּקבוק.
זהו השלב האחרון בתהליך, כאשר היין מועבר מהחביות למילוי בבקבוקים, פיקוק, ולהדבקת תווית.
ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת
ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת (באנגלית: William IV, נולד בשם ויליאם הנרי; 21 באוגוסט 1765 - 20 ביוני 1837) היה מלך הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ומלך הנובר מ-26 ביוני 1830 ועד יום מותו. ויליאם, בנו השלישי של ג'ורג' השלישי ואחיו הצעיר ויורשו של ג'ורג' הרביעי, היה המלך האחרון והמונרך הלפני אחרון של בית הנובר.
בצעירותו הוא שרת בצי המלכותי וכונה במהלך תקופת מלכותו ולאחריה "המלך המלח" (Sailor King). הוא שרת בצפון אמריקה ובקריביים, אך השתתף במעט קרבות. מאחר ששני אחיו הגדולים מתו בלי להשאיר אחריהם יורשים חוקיים, הוא עלה לכס המלכות בגיל 64. בתקופת מלכותו בוצעו כמה רפורמות: תוקן "חוק העניים" (Poor law), הוגבלה העסקת ילדים, נאסרה העבדות כמעט בכל רחבי האימפריה הבריטית ושיטת הבחירות בבריטניה שונתה מתוקף חוק הרפורמה של 1832. אף על פי שויליאם לא היה מעורב בפוליטיקה כפי שהיו מעורבים אחיו או אביו, הוא היה המונרך האחרון שמינה ראש ממשלה בניגוד לרצון הפרלמנט. באמצעות אחיו הנסיך אדולפוס שמשל כמשנה למלך בממלכת הנובר, הוא העניק לממלכה חוקה ליברלית קצרת ימים.
לאחר מותו של ויליאם הוא לא הניח אחריו יורשים חוקיים, אך מבין עשרת הצאצאים הלא חוקיים שלו שרדו שמונה, שנולדו לו מפילגשו דורתיאה ג'ורדן (Dorothea Jordan) שעמה חי 20 שנה. את כס מלכותו של ויליאם הרביעי בבריטניה ירשה אחייניתו ויקטוריה וכמלך הנובר ירש אותו אחיו, ארנסט אוגוסט הראשון.
ראשית חייו.
ויליאם נולד ב-21 באוגוסט 1765 בארמון בקינגהאם והיה בנם השלישי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל שארלוט, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. לפניו נולדו שני אחיו הגדולים ממנו, ג'ורג' ופרדריק והוא לא היה צפוי לעלות לכס המלוכה. הוא הוטבל בארמון סנט ג'יימס ב-20 בספטמבר 1765. הסנדקים שלו היו דודיו הנסיך ויליאם הנרי, דוכס גלוסטר ואדינבורו והנסיך הנרי פרדריק, דוכס קמברלנד וסטרת'רן ודודתו אוגוסטה, נסיכת בריטניה.
רוב ילדותו עברה עליו בריצ'מונד שבלונדון ובארמון קיו והוא חונך על ידי מורים פרטיים. בגיל 13 הוא התגייס לצי המלכותי כפרח קצונה והשתתף בקרב בכף סנט וינסנט ב-1780. מהלך הקריירה שלו בצי הייתה שונה מעט מזו של פרחי הקצונה האחרים. הוא מילא את חובותיו במטבח ונעצר יחד עם חבריו על מעורבות בקטטת שיכורים בגיברלטר (הוא שוחרר לאחר שנודעה זהותו). בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת בניו יורק. במהלך שהותו שם, אישר ג'ורג' וושינגטון מזימה לחטוף אותו. המזימה לא יצאה לפועל עקב גילויה על ידי הבריטים שהציבו שמירה צמודה לנסיך.
ויליאם הועלה לדרגת לוטננט ב-1785 ומונה לרב החובל של הספינה אה"מ "פגאסוס" (HMS Pegasus) בשנה שלאחר מכן. בסוף שנת 1786 הוצב באיי הודו המערבית תחת פיקודו של הוריישו נלסון. השניים נעשו ידידים וסעדו יחדיו כמעט מדי ערב. בחתונתו של נלסון עמד הנסיך על כך שהוא יהיה זה שימסור את הכלה. ב-1788 הוא קיבל את הפיקוד על אה"מ "אנדרומדה" (HMS Andromeda) ושנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על אה"מ "וליאנט" (HMS Valiant) וקודם לדרגת אדמירל משנה.
שאיפתו של ויליאם הייתה לקבל תואר של דוכס כמו אחיו ולקבל מושב בבית הלורדים, אך אביו סירב לכך. כדי להטיל עליו לחץ הוא איים שהוא יעמיד עצמו לבחירה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה של טוטנס (Totnes) שבמחוז דבון. בהיותו מזועזע מאפשרות זו, מינה המלך את ויליאם כדוכס קלרנס ורוזן מנסטר ב-16 במאי 1789.
קריירה פוליטית.
כדוכס שזה עתה מונה, סיים ויליאם את שירותו בצי המלכותי ב-1790. כאשר הכריזה בריטניה מלחמה על צרפת ב-1793, הוא היה להוט לשרת את ארצו וציפה לקבל תפקיד פיקודי, אך הוא לא קיבל פיקוד על ספינה. הסיבה הראשונית לכך הייתה שהוא שבר את זרועו כאשר נפל שתוי מגרם מדרגות, אך לאחר מכן היה זה עקב נאום שנשא בבית הלורדים בגנות המלחמה. בשנה לאחר מכן הוא הביע את תמיכתו במלחמה וקיווה לקבל פיקוד עקב כך. פנייתו לאדמירליות לא זכתה אפילו למענה. הוא לא איבד את תקוותו לזכות בתפקיד פיקודי ובמקביל הועלה לדרגת אדמירל, אך המינוי היה ייצוגי בלבד. למרות בקשותיו החוזרות ונשנות הוא לא זכה בתפקיד פיקודי במשך כל המלחמות הנפוליאוניות. ב-1811 הוא קיבל את הדרגה המכובדת של אדמירל הצי. ב-1813 הוא הגיע למצב הקרוב ביותר להשתתפות בקרב כאשר ביקר חיילים בריטים שנלחמו בארצות השפלה. בעת שצפה על הפגזתה של אנטוורפן מצריח של כנסייה הוא נקלע לאש וכדור ניקב את מעילו.