בשנת 405 לפנה"ס יצאו 180 ספינות ספרטניות תחת פיקודו של ליסנדרוס אל למפקוס. האתונאים שלחו 200 ספינות תחת פיקודם של קונון, פילוקלס, ואדיימנטוס, כדי לעצור אותו. הם קראו תיגר יום יום על הספרטנים ולאחר שהתייאשו מהתקפה היו מורידים את הצוותים לחוף לקנות מזון. בהדרגה החלו האתונאים מזלזלים בספרטנים והיו מתפזרים לכל עבר כאשר ירדו אל החוף. ליסנדרוס הבחין בכך ופעם תקף את הספינות האתונאיות הלא מוכנות בקרב אייגוספוטמוי. 150 ספינות אתונאיות, ו-3,000 איש נפלו בשבי. קונון הבחין מבעוד מועד בספרטנים מתקרבים, ונמלט מהמערכה עוד לפני שהתחילה יחד עם 8 ספינות. יחד איתו נמלטה אוניית קודש בשם "פאראלוס" שהייתה תמיד מוכנה להפלגה. קונון חשש לחזור לעירו ולכן נמלט אל אואגורס מלך סלמיס שבקפריסין שהיה בעל ברית של אתונה.
לאחר סיום המלחמה הפלופונסית, הפכה ספרטה למעצמה החזקה ביותר ביוון. אחד ממלכי ספרטה אגסילאוס השני פלש לממלכת פרס האחמנית אל תחומי שלטונו של הסטרפ טיספרנס. זה האחרון ניסה לעצור אותו אולם נכשל ומת. יורשו טיתראוסטס הצליח להגיע להסכם עם אגסילאוס לפיו עד שיגיעו שני הצדדים למשא ומן יעבור אגסילאוס אל הסטרפיה של פרנבזוס השני. פרנבזוס שרצה לסלק את האורחים הלא קרואים שלח את טימוקרטס מרודוס להתסיס מרד ביוון נגד ספרטה. המרד גרר בסוף את המלחמה הקורינתית. בינתיים קונון שסבל ממחסור בכסף לשלם לאנשיו, מונה למפקד צי פרסי שהורכב מספינות מקיליקיה, קפריסין, ופיניקיה. יחד איתו פיקד על הצי פרנבזוס. סך הכל היו בצי 200 ספינות, ובראשית שנת 394 לפנה"ס פשטו על רודוס, והחליפו את האוליגרכיה הפרו ספרטנית באי בדמוקרטיה. לאחר מכן יירט קונון צי שהביא אספקת דגן ממצרים. אגסילאוס שלח את גיסו פייסנדרוס לעצור את קונון. אולם פייסנדרוס שהיה חסר ניסיון בקרב ימי הובס בקרב קנידוס ונהרג. קונון ופרנבזוס עברו מאי לאי בים האגאי והכניעו את כולם. אז חש קונון בטוח לחזור לאתונה. הא תרם 50 כיכרות כסף לשיפוץ החומות הארוכות. באותה שנה הוא נשלח שוב בשליחות דיפלומטית לפרס, לאחר שנודע שהסטרפ החדש טיריבזוס יוזם מגעים עם הספרטנים. קונון יחד עם שאר חברי המשלחת נעצרו והושמו במאסר. אולם קונון הצליח להימלט ולהגיע לקפריסין שם מת.
בנו היה המצביא המפורסם טימותיאוס.
מדיני
לפידות קפיטל
לפידות קפיטל בע"מ (לשעבר: לפידות חברת מחפשי נפט לישראל) המוכרת בשם המקוצר לפידות היא חברה ישראלית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים, והשקעות בחברות שונות.
היסטוריה.
לפידות נוסדה בשנת 1959 בשם "לפידות חברת מחפשי נפט לישראל בע"מ", כאיחוד בין שתי חברות לחיפושי נפט, "לפידות - חברה ישראלית לנפט בע"מ" וחברת "מחפשי נפט בישראל בע"מ". חברת "לפידות - חברה ישראלית לנפט בע"מ" הוקמה בשנת 1952 על ידי אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן, וחברת מקורות. חברת "מחפשי נפט בישראל בע"מ" הוקמה על ידי סולל בונה, יקותיאל פדרמן ומשקיעים נוספים. שתי החברות הקימו שותפות בשם "מצדה" שב-2 בנובמבר 1953 החלה בקידוח הראשון לחיפושי נפט שנערך במדינת ישראל ליד סדום ונקרא "מזל 1". בקידוח נמצא מים ולא נפט והשותפות המשיכה בקידוחים נוספים בהר הנגב ובנגב המערבי. ב-1954, בוצע קידוח ליד קיבוץ בארי שהגיעה לעומק 4 ק"מ ללא תוצאות והופסק. באוגוסט 1955 החל בקידוח בסמוך לכפר הערבי חוליקאת. בערב יום ה‘ 22 בספטמבר 1955 נמצא נפט בקידוח ובבוקר יום שישי, הוצאו צינורות הקידוח ונפט פרץ מעומק של 1,515 מטרים. ב-25 בנובמבר 1955 הגיעה לראשונה נפט משדה הנפט חלץ לבתי הזיקוק לנפט בחיפה.
כבר באוקטובר 1955 החלו דיונים על איחוד "לפידות" ו"מחפשי נפט" ובמקביל גיסו כספים לשותפות בחו"ל. ב-1957 הוסכם על איחוד האיחוד הושלם ב-1960.
בשנת 1963 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 1982 הופסק המסחר במניות עקב סחירותן הנמוכה.
במהלך שנת 1963 רכשה מדינת ישראל כ-45% מהון המניות של החברה ובמהלך השנים לאחר מכן הגדילה המדינה את שליטתה בחברה כך שהחברה הפכה לחברה ממשלתית.
בשנת 1996 החברה הופרטה ונרכשה תמורת 10 מיליון דולר על ידי איש העסקים ברוס רפופורט שמכר בנובמבר 2000 את השליטה בה לידי איש העסקים יעקב לוקסנבורג תמורת 8.6 מיליון דולר. לאחר המכירה החברה המשיכה בפעילות הפקת הנפט. בשנת 2004 קמה שותפות מוגבלת בשם לפידות-חלץ המתמקדת בחיפושי נפט, לאו דווקא באזור חלץ.
לאחר צניחה תלולה בכמויות הנפט הנשאבות, הודיעה חברת לפידות על חידוש הקידוחים באזור בשנת 2004 תוך הצהרה על כדאיות כלכלית להפקת כ-750 מיליון חביות ב"חלץ 40". הקידוחים נעשו לעומקים של 1,600 - 3,500 מטרים לאחר גילוי גז טבעי בים ממערב בעומקים אלו.
בשנת 2005, החלה בניסוי להפקת נפט מפצלי שמן במישור רותם.
לאחר שהחיפושים לא נשאו פרי, תבע בשנת 2010 מינהל מקרקעי ישראל את לפידות בסך 31.5 מיליון שקל על שימוש בשטח ללא אישור מאז 2007. זאת משום שעסקה בשדה הנפט, לטענת המינהל, בהטמנת פסולת ולא בהפקת נפט, בניגוד לזיכיון הממשלתי אותו קיבלה ועל פיו מותר לה לבצע בשטח פעילות הפקת נפט בלבד.
בינואר 2020 הושלם הסדר חוב לחברת אפריקה ישראל להשקעות, שכלל את הפיכת החברה לחברה פרטית ומכירתה לחברת "לפידות קפיטל" (80%) ולחברת אלטשולר שחם גמל ופנסיה (20%).
במאי 2012 לפידות רכשה אג"ח של סאני אלקטרוניקה וסקיילקס ב-35 מיליון שקל. במרץ 2015 לפידות מכרה את מלוא החזקותיה בחברת Decell.
בעלי עניין.
יושב ראש ובעל השליטה בחברה הוא יעקב לוקסנבורג שמחזיק כ-85% ממניות החברה.
יבגני נאייר
יבגני נאייר (ברוסית: Наер, Евгений Юрьевич; נולד ב-22 ביוני 1977) הוא שחמטאי יהודי רוסי, בדרגת רב אמן.
נכון ליוני 2019, מדורג במקום ה-63 בעולם וה-15 ברוסיה לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
נאייר נולד במוסקבה, רוסיה והחל לשחק שחמט בגיל חמש עם אביו. בשנת 1997 הוא השתתף באליפות העולם בשחמט לנוער עד גיל 20 וסיים במקום השביעי (ניצח טל שקד).
בשנת 2002 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה (ביחד עם גנדי זייצ'יק).
בשנת 2015 זכה באליפות אירופה בשחמט ליחידים, שהתקיימה בירושלים, לאחר שצבר 8 וחצי נקודות מתוך 11 אפשריות.
בשנת 2017 שיחק בליגה הלאומית בישראל.
מקייבקה
מקייבקה (אוקראינית: Макіївка) היא עיר במחוז דונצק באוקראינה (דה פקטו המחוז בשליטת ברפובליקה העממית של דונצק). נקראה בעבר דמיטרייבסק.
היסטוריה.
תאריך ייסוד העיר נחשב ל-1690, אז במקום היה יישוב של הקוזקים. ב-1875 במקום נפתח מכרה פחם הראשון, ב-1899 נפתח מפעל לייצור פלדה.
ב-22 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. ב-6 בספטמבר 1943 העיר שוחררה על ידי חיילי החזית הדרומית. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הייתה חלק ממדינת אוקראינה העצמאית.
החל ממאי 2014 מקייבקה היא דה פקטו חלק מהרפובליקה העממית של דונצק.
אוכלוסייה.
הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-1926:
הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-2002:
אקולוגיה.
לפי הנתונים של המצפה הגיאופיזי המרכזי של המשרד למקרי חירום של אוקראינה האטמוספירה בעיר היא המזוהמת ביותר באוקראינה כולה. רמת זיהום בנזפירן בעיר היא פי ארבעה וחצי מן הרמה הגבוהה ביותר המותרת.
אות מבצע צוק איתן
בז'וזוב
בז'וזוב (בפולנית: Brzozów. ביידיש: ברעזשוב, ברעזעווע; באוקראינית: Березів) היא עיירה בדרום מזרח פולין, 38 ק"מ מדרום לז'שוב.
היסטוריה.
בז'וזוב נוסדה בשנת 1359. שמה נקבע על שם יישוב קודם ששכן במקום מוקדם יותר במאה זו, יישוב שמאוחר יותר קיבל את השם "הכפר העתיק" (Stara Wieś). בתחומיו של יישוב זה, הסמוך לבז'וזוב של ימינו, ניצבים בזיליקה ישועית ומנזר. ידוע כי כעשרים סוחרים ואומנים ישבו בעת זו בבז'וזוב, בהם בורסקאים וסוחרי עץ, מתכות וקרמיקה, בין היתר. בשנת 1384 העניקה מריה, מלכת הונגריה, את הכפר לבישוף של פשמישל. מאז ועד המאה ה-19 ישבו בישופי פשמישל בבז'וזוב. במסמכים משנת 1518 מתועד דבר קיומו של בית חולים בעיירה. בתקופה זו של תחילת המאה ה-16 התקיים בעיירה גם בית ספר קהילתי.
הכפר נפגע קשה בהתקפות של הטטרים במאות ה-16 וה-17, ורבים מתושביו נהרגו. גם מעמדה הכלכלי של בז'וזוב נפגע ושוקם רק במאה ה-19. מעת חלוקת פולין הראשונה ב-1772, ועד 1918, הייתה העיירה בשטח ממלכת הבסבורג.
יהודי בז'וזוב.
יהודים החלו להתיישב בבז'וזוב בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. קהילה מאורגנת הוקמה בעיירה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בשנת 1918 נערכו פרעות ביהודי העיירה, תוך שוד בתים רבים, וקבוצת הגנה עצמית יהודית הצליחה להדוף את הפורעים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, והקהילה השתקמה בסיוע ארגון הג'וינט.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מרבית המפלגות הציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן עקיבא, השומר הדתי וגורדוניה. בשנת 1920 נוסד בעיירה בית ספר מרשת תרבות.
בין מלחמות העולם נמנו בבז'וזוב כ-1,050 יהודים, מתוך כ-4,200 תושבים.
בשואה.
עם כניסת הגרמנים לעיירה, בספטמבר 1939, נורו בה כ-300 מתושביה, ובהם יהודים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובשנת 1941 הוקם בעיירה גטו, אליו הועברו גם יהודים מכפרי הסביבה.
ב-10 באוגוסט 1942 נרצחו כ-800 מיושבי הגטו בידי הגרמנים ביער סמוך, ויתר היהודים הועברו לעיירה סמוכה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
פנלופה פיצג'רלד