אף על פי שעל פני השטח לא נמצאו עקבות נראים לעין של התיישבות קודמת, ממצאי החפירות אפשרו לזהות במהרה את תל א-דבע כשרידי העיר אווריס שהייתה בירת החיקסוס עד להריסתה על ידי יעחמס הראשון במאה ה-16 לפנה"ס. האתר של פר-רעמסס נמצא בקאנטיר. בחפירותיו הראה ביטאק שהעיר פר-רעמסס שימשה לאחר שננטשה, כמחצבה למבנים שנבנו בעת הקמת העיר טאניס.
האתר של פר-רעמסס שוכן כ-30 ק"מ דרומית לטאניס. תל א-דבע שוכן 2 ק"מ מדרום לקאנטיר. האזור הוא חקלאי ומאוכלס בכפרים קטנים. השטח בו שכנה פר-רעמסס הוא בבעלות פרטית, ולכן רובו לא ניתן לחפירה ורק שטחים קטנים נחפרים. ההערכה של הארכאולוגים היא שהשטח בו שכן ארמונו של רעמסס השני שוכן מתחת לבתי הכפר קאנטיר. הסטרטיגרפיה של האתר כוללת שכבות ארכאולוגיות שתחילתן בשושלת ה-18, ועד תקופת ביניים שלישית, תחילתה של השושלת ה-21.
בחפירות באתר בשכבה B2 שנמצאה ברמת שימור גבוהה, מצאו החופרים מחנה צבאי של חיל מרכבות מצרי, כולל בתי מלאכה וממצאים שהעידו על נוכחותם של זרים באתר. הממצאים תארכו את השכבה לתקופתם של סתי הראשון ורעמסס השני. קיומם של מחנות צבא לחיל מרכבות לא היווה הפתעה, כי קיומם בעיר היה ידוע מטקסטים קדומים שנמצאו. הקומפלקס כלל גם חצר אימונים רחבה וגדולה עם עמודים. בצמוד אליה נמצא בית מלאכה, שנמצאו בתוכו כ-400 ממצאים שאפשר לקשרם למרכבות. הממצאים כללו טבורי גלגל , פינים וטביעות של פרסות סוסים, אשר אשרו שמדובר באתר הקשור לסוסים ומרכבות. בנוסף, נמצאו גם מספר פגיונות, רומחים, ראשי חצים וחלקי מתכת של שריון גוף. אחד הממצאים המעניינים היו מציאת תבניות אבן ששימשו לייצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית, בתו של חתושיליש השלישי, שהו בפר-רעמסס חיילים ובעלי מלאכה חתים והיו בקשר עם המצרים.
בשכבה B2 נמצאו גם כלי חרס מיקנים מקפריסין, כלים חתים מאנטוליה וכלים מאזורים נוספים בלבנט. כלים אלה מוכיחים שנוהלו קשרים דיפלומטיים ענפים בין חצר המלכות בפר-רעמסס וממלכות שונות וכי שגרירי הממלכות גרו בפר-רעמסס.
בשכבה B3, המתוארכת לסוף השושלת ה-18 ותחילת השושלת ה-19, נמצא בית מלאכה גדול ליצור ברונזה, ששטחו כ-30,000 מ"ר ויכלו לעבוד בו בעת בעונה אחת כמה מאות אנשים. נמצאו גם שבעה מתקני היתוך באורך של 15 מטר, שנבנו מלבני בוץ בשורות מקבילות. בית מלאכה בגודל זה יכול היה לייצר מדי יום כמויות גדולות של דלתות ופסלים אשר נדרשו לבניית העיר החדשה. מצפון להם נמצאו לפחות שלושה פרטים של סוג אחר של תנור בגודל 9 על 8 מטר. ייתכן וגם הם קשורים לתעשיית הברונזה באתר.
ב-2017 הארכאולוגיים ממוזיאון Roemer- und Pelizaeus-Museum Hildesheim מהעיר הילדסהיים בגרמניה, מצאו באתר שרידי טביעות רגלי ילדים בתוך טיח וכן קירות צבועים. הם מעריכים שהם שימשו כקישוט למבנה באתר ששימש כארמון או מקדש.
היסטוריה.
המלך סתי הראשון, שמלך בין השנים 1304-1318 לפנה"ס, בנה באתר ארמון קיץ והקים בו תעשיית ייצור פיאנס מצרי. מיד לאחר מותו של סתי הראשון, הכריז בנו רעמסס השני על הקמת עיר בירה חדשה שתהיה יפה ומרשימה.
רעמסס השני נולד וגדל באזור שבו נבנתה העיר, וכנראה קשרי משפחתו לאזור הם שהביאו אותו להעביר את עיר הבירה שלו לצפונה של מצרים לאזור דלתת הנילוס. סיבות גאופוליטיות היו גם הן חלק מהחלטתו. המקום בו שכנה פר-רעמסס היה קרוב יותר למדינות החסות באסיה ולגבול העוין שהיה למצרים עם האימפריה החיתית. סוכני המודיעין שלו והדיפלומטים הגיעו מהר יותר אל רעמסס השני. בעיר שכן חלקו העיקרי של צבאו של פרעה וכך היה ניתן לגייסו במהירות ולשלוח אותו לטפל בחדירותיהם של החתים והשסו, שהיו נוודים שהגיעו למטרות ביזה ממזרח מאזור כנען, לבנון וסיני של היום.
האתר שנבחר היה בסמוך לאתרה החרב של בירת החיקסוס, אווריס. פר-רעמסס נבנתה על הגדה של הזרוע הפלוסית של הנילוס. האוכלוסייה הגיעה למעל 300,000 תושבים והייתה אחת הערים הגדולות ביותר במצרים העתיקה. רעמסס השני בנה את העיר כשהיא מחולקת לארבעה רבעים. כל רובע מוקדש לאל. שני רבעים מוקדשים לאלים מצריים: הרובע לאל אמון במערב, הרובע לאלה ווואדג'ת בצפון; ושני רבעים מוקדשים לאלים שמקורם באסיה: רובע לאל סת בדרום ורובע לאלה עשתורת במזרח. במצרים התגברה האופנה של אימוץ אלים כנענים ובבליים. לרעמסס השני הייתה נטייה לאלים אלה. הוא רצה לקשור את האלוהויות של סוריה עם אלה של מצרים. מרכז העיר הוקדש לפולחן עצמי של רעמסס השני. העיר שימשה כמגורי בית המלוכה וכן של כל מינהל הממלכה שעבר לעיר. אזור הדלתה של הנילוס שימש כעורף חקלאי עשיר ששירת את אוכלוסיית העיר.
רעמסס השני למד מניסיונו הלא מוצלח של המלך אחנתון, שמלך במחצית המאה ה-14 לפנה"ס. אחנתון בנה עיר בירה חדשה, אַחֶתְאַתון במצרים התיכונה, מהלך שלווה בהתנגדות פנימית בממלכה. רעמסס השני לא רצה התנגדות לשינוי הבירה ולפעולותיו לכן הקפיד במיוחד בשנות שלטונו הראשונות, לנסוע במעלה ובמורד הנילוס כשהוא מבקר במקומות השונים ומחזק את התושבים ואולי גם מזהירם, שלא משנה היכן הם גרים, המלך תמיד נמצא לא רחוק מהם.
העיר המשיכה לפרוח מעל 100 שנים לאחר מותו של רעמסס השני. שירים נכתבו על פארה של העיר. על פי הערכות שנעשו באמצעות בדיקות מכ"ם חודר קרקע, שטח העיר השתרע על כ-18 קמ"ר: כ־6 ק"מ אורך ו-3 ק"מ רוחב. המתווה של העיר, כפי שבא לידי ביטוי בבדיקות, כלל מקדש מרכזי ענק – מתחם גדול של ארמונות הגובלים עם הנהר במערב, שנבנה בדגם רשת נוקשה של רחובות, וכן אוסף לא מאורגן של בתים וסדנאות במזרח העיר. ההערכה של הארכאולוגים היא שהארמון של רעמסס השני שוכן מתחת לבתי הכפר קאנטיר. צוות הארכאולוגים בראשותו של ביטאק, שגילה את האתר, מצא הוכחות לקיומן של תעלות מים רבות ואגמי מים ובעקבות כך תיאר את פר-רעמסס כוונציה של מצרים. אחת התגליות המפתיעות הייתה בחפירות שנעשו באורוות. נמצאו בורות מים קטנים בדיוק במקום שבו נקשרו 460 סוסים. החוקרים בדקו את המיקום באמצעות פרדות שגודלן דומה לסוסים בתקופתו של רעמסס השני ומצאו שצמד סוסים יכול להשתמש בבורות לעשיית צרכים, מה שהביא לכך שהאורוות נשארו נקיות ויבשות.
לאחר מותו של רעמסס השני, העביר יורשו מרנפתח את הבירה המנהלית של מצרים בחזרה לעיר ממפיס.
נטישת העיר יוחסה בתחילה לאובדן השלטון המצרי על כנען בתקופת השושלת ה-20 של מצרים (המאה ה-11 לפנה"ס), שהביא לכך שחשיבותה של העיר ירדה והביאה לעזיבת בית המלכות את העיר. מחקר מאוחר יותר גילה שהזרוע הפלוסית של הנילוס החלה להתייבש ב-1060 לפנה"ס לערך, וגרמה לעיר לאבד חלק ממקור המים שלה. הנילוס יצר זרוע חדשה: הזרוע הטאנית ממערב לזרוע הפלוסית. בעקבות שינויים שחלו בתקופתו וירידה בהיקף זרימת מי הנילוס בזרוע הפלוסית שעברה בעיר פי-רעמסס שבנה רעמסס השני,
בעקבות כך, הזיזו המלך פסוסנס הראשון מלך מהשושלת ה-21 את העיר לזרוע הטאנית והקימו את העיר דג'אנט (טאניס) על גדת הזרוע מצפון-מערב לפר-רעמסס הוא החל במפעל העצום של העברת מונומנטים רבים מהעיר פר-רעמסס, אל טאניס, בירת מלכי השושלת ה-21. מלכי השושלת ה-22, שהיו ממוצא לובי, העבירו מפר-רעמסס מקדשים, אובליסקים, אסטלות, פסלים וספינקסים לעיר החדשה שבנו. האובליסקים והפסלים, שאחד מהם הגיע למשקל של 200 טון, הועברו כיחידה אחת, בעוד שהמבנים החשובים פורקו לחלקים והורכבו מחדש בטאניס. אבנים ממבנים פחות חשובים, שימשו לבניית מבנים ומקדשים חדשים.
רעמסס במקורות מקראים ואחרים.
בספר שמות מוזכרות שתי ערים, פיתום ורעמסס, ששימשו כערי מסכנות לפרעה. מקובל כיום על מרבית החוקרים כי העיר רעמסס המוזכרת במקרא היא "פר-רעמסס", שלא הייתה עיר מסכנות אלא עיר בירה. כשהשושלת ה-21 העבירה את הבירה לטאניס, הייתה פי-רעמסס נטושה במידה רבה והבירה הישנה הפכה למחצבה למונומנטים מוכנים, אך לא נשכחה. שמה מופיע ברשימה של ערים של מלכי השושלת ה-21. שמה מופיע גם בתקופתו של המלך שושנק הראשון המזוהה עם המלך המקראי שישק. מלך זה, ממוצא לובי, ייסד את השושלת ה-22 במצרים ומלך בין השנים 924-945 לפנה"ס.
ישראל באירוויזיון 2010
ישראל באירוויזיון 2010 השתתפה עם השיר מילים בביצוע של הראל סקעת בעיר אוסלו, בירת נורווגיה.
לפני האירוויזיון.
בחירת המבצע.
בדצמבר 2009 הודיעה רשות השידור, שבחרה בהראל סקעת, לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2010.
לאחר שסקעת נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, נטען על ידי חבר הכנסת אלכס מילר שבחירת הזמר לאירוויזיון הייתה "קומבינה".
בחירת השיר.
קדם-אירוויזיון 2010 הייתה תחרות שירים, שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות אירוויזיון 2010.
השיר שסקעת ביצע באירוויזיון נקבע בקדם-אירוויזיון, שהכיל ארבעה שירים והתקיים ב-15 במרץ, במסגרת שידורי רשת בערוץ 2 והנחה עפר שכטר. השיר הזוכה נבחר על ידי הקהל באמצעות הצבעה טלפונית ומסרונים ו-5 קבוצות שופטים המורכבים מחברי כנסת, OGAE ישראל, חברי מועדון המעריצים של הראל סקעת, משה דץ, צביקה פיק ומירה עווד, ושופטים מרשות השידור.
רשות השידור הכריזה על ארבעת השירים וכותבי השירים ב-22 בפברואר, וכן אישרה את תאריך התחרות שהתקיים ב-14 במרץ. מאוחר יותר התחרות נדחתה ביום אחד ל-15 במרץ. רשות השידור פרסמה את ארבעת השירים באתר האינטרנט שלה ב-7 במרץ שבוע לפני התחרות.
בחלק האמנותי של המופע הופיעו יחד עטרי וסקעת עם השיר "הללויה"
"מילים" היה השיר שזכה בתחרות, לאחר שקיבל את מלוא הנקודות מכל חמש קבוצות השופטים ומהקהל
באירוויזיון.
חצי גמר.