הספר עורר את זעמם של הפעילים הסביבתיים והם החלו לראות בארנולד אויב. תגובתם של הפעילים הסביבתיים שטענות אלו הן ניסיון להכפישם ולהוציא דיבתם, שפעילותם של הארגונים מכוונת בעיקר נגד תעשיות ותאגידים אשר לטענתם הם בעלי השפעה על גורמים ממשלתיים שונים ("הון־שלטון") ושמנצלים באופן פוגע אוצרות טבע, בעלי חיים וצמחיה, גורמים לנזק כספי (השפעה חיצונית) ופוגעים בבריאות ובחיי בני האדם.
חלק מאנשי התנועות הסביבתיות טוענים שמי שלמעשה ראוי יותר להיקרא אקו־טרוריסטים אלה הם התאגידים המזהמים עצמם. לדוגמה: רק ניקוי האדמה של מפעל התע"ש ברמת השרון מחומרים רעילים בה מוערך בכמיליארד ש"ח; באירועים של אסונות אקולוגיים כמו אסון בופאל בהודו מתו אלפי אנשים; ואילו מספר האנשים שמתו בטרם זמנם כתוצאה מזיהום סביבתי כרוני עומד על מיליונים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוציא ממשל בוש חוק נגד ארגונים המפעילים "טרור אקולוגי". הדבר עורר ביקורת בקרב ארגוני סביבה וזכויות אדם, שטענו שהדבר מאפשר לממשל לאיים עליהם בכך שהם יוכללו כמסייעים לטרור, ועל ידי כך להקל על הממשל להעביר חוקים הפוגעים בסביבה.
יש הרואים בפעילותם של ארגוני סביבה כמו גרינפיס, כמבשרים של תופעת הטרור האקולוגי. דבר זה נובע אולי מהפעולות הישירות שארגון זה נוקט, שחלקן כרוך במעשים לא חוקיים. דוגמה לפעולה שכזו זו שבה השיט הארגון ספינת דיג אל לבו של אזור שבו אמור היה להיערך ניסוי גרעיני. למעשה, גרינפיס וארגונים רבים אחרים הדגישו בפעילותם את הצורך באי-אלימות. על אף שפעילויות מסוימות של גרינפיס הן לעיתים אינן חוקיות, ארגון גרינפיס אינו משויך לארגוני האקו־טרור.
קבוצת ה־ELF (במקור: Environmental Life Force) המקורית נוסד ב־1977 אך פעילותה דוכאה עד שנת 1978. בשנת 1979 נידון מייסד הקבוצה לחמש שנות מאסר והקבוצה התפוררה. בשנת 1992 חודשה פעילותה תחת השם ELF (כיום: Earth Liberation Front - החזית לשחרור כדור הארץ) על ידי חלק מהפעילים של קבוצת "כדור הארץ תחילה!" שהייתה פעילה עוד משנת 1980.
ההקמה מחדש של הקבוצה לוותה בהצתת משאית של שירות היערנות האמריקאי במדינת אורגון בשנת 1996 והדבר היווה אות למאות מקרי הצתה נוספים. אחד המקרים הגדולים היה הצתת אתר הבניה של בניין מגורים בן 5 קומות בסן דייגו בטענה כי הוא פוגע בשטחים פתוחים. בשנת 1998 הושמדו מבנים של חברת סקי באתר נופש בקולורדו בטענה שחברה זו הורסת את בית הגידול של הלינקס (חתול בר). בחלק מהמקרים נגרם נזק של עשרות מיליוני דולרים.
אידאולוגיה.
חלק גדול מהפעילים בקבוצות הטרור האקולוגי, מחזיקים באידאולוגיה של אקולוגיה עמוקה הרואה קשר בין כל היצורים החיים, ובין בריאותם לתקינות החברה האנושית, או בתאוריות של זכויות בעלי חיים.
על פי אידאולוגיה זו, בעלי החיים הם יצורים השווים במעמדם לבני האדם, או לפחות הם יצורים שיש להגן על זכויותיהם, בצורה דומה לדרך שבה פעילי זכויות אדם מגינים על זכויותיהם של בני אדם. כפועל יוצא מכך הם דוגלים בתזונה צמחונית או טבעונית, מתנגדים לניצול בעלי חיים לצרכים תעשייתיים ולניסויים בבעלי חיים. בשנים האחרונות הושם דגש גם על המאבק בהנדסה הגנטית משום שזו, לטענת ארגוני סביבה רבים, מציבה איום קיומי על המין האנושי ועל הטבע כולו.
אידאולוגיות אלו אינן חדשות, ומחזיקים בהם מיליוני אנשים שאינם קשורים לאקו־טרור באיזושהי צורה (לדוגמה: כתות רבות בהודו מאמינות באיסור חמור לאכול אוכל מן החי). מה שמייחד את האידאולוגיה האקו־טרוריסטית הוא הנכונות לבצע פעולות טרור בשם הטבע, אף על פי שהמטרה אינה לפגוע בבני אדם באופן מכוון אלא לעורר את תשומת לבם ולמעשה לכפות שינוי באופן אקטיבי. לטענת ארגונים אלה, אין דרך אחרת לשכנע את בעלי ההון ואת השלטון לנקוט פעולה לשימור הטבע והסביבה. טענה אחרת היא שיש לנקוט בפעולות במהרה, היות שאולי כבר אזל הזמן שעומד לרשות האנושות בניסיון למנוע אסון אקולוגי עולמי.
כיום, הקבוצה המוגדרת כארגון אקו־טרור הפעיל ביותר הוא קבוצת ALF שקבעה קווים מנחים לפעילותה והם מובאים להלן מתוך "רשימת אסירי החזית לשחרור בעלי החיים (יוני 2005)";
את האידאולוגיה של ארגונים אלו הגדיר קית' מאן, אסיר ALF לשעבר, במילים: "אם אין בידיהם אסירים, סימן שהפסקנו להיאבק. אם האסירים שלנו נשכחים, סימן שנוצחנו".
ארגון ALF מתנגד בתוקף להגדרתו בתור ארגון אקו־טרוריסטי בטענה שננקטים כל אמצעי הזהירות על מנת שלא לפגוע באף יצור חי, וכי עד היום, לא נהרג או נפצע אף אדם או בעל חיים במאות פעולות שנעשו בשם הקבוצה.
קבוצות.
ישנן שלוש קבוצות בארצות הברית המתויגות כ"ארגוני טרור אקולוגי":
קבוצות אלו מוחזקות אחראיות לשורה ארוכה של פשעים ופועלות במידה מסוימת בדומה לארגוני טרור שונים.
הקבוצות חסרות הנהגה וייצוג רשמיים. למעשה, כל אדם יכול להכריז על עצמו כחבר בכל אחד מקבוצות, להצטרף לקבוצה המשייכת עצמה לארגון ולהשתתף בפעילויות השונות. רוב חברי הארגונים נוטים לאידאולוגיה אקו-אנרכיסטית ומתנגדים לקפיטליזם ולגלובליזציה. הם רואים בשימור הסביבה ובחזרה אל הטבע ערכים עליונים.
בין התכנים הבולטים של הארגון "כדור הארץ תחילה!" (שסמלו אגרוף ירוק) ישנם מדריכי "EcoDefence" ("אקו־הגנה" בתרגום חופשי) אשר בהם שרטוטים והסברים מפורטים כיצד לחבל בציוד מכני כבד (כגון דחפורים ומנופים), ציוד מכני אישי (כגון מסורים) וכיצד למוטט חומות, קירות, גדרות ולוחות מודעות. בנוסף, מדריכים אלו מפרטים שיטות להפצת תעמולה "כבדה" כגון ריסוס כתובות שונות וחריטה על שלטי עץ ומתכת וכן הסוואה לפעילים בשטח כדי שיוכלו לבצע פעולות אלה כך שלא יזוהו או ייתפסו.
פעילות הארגונים.
פעולות בלתי חוקיות.
בסך הכול בין השנים 1990 ל־2004 ביצעו הארגונים המתוייגים כארגוני "טרור אקולוגי" כ־1,200 פעולות בלתי־חוקיות, ביניהן:
איומים טלפוניים נגד.
עם זאת, נמנעים האקו־טרוריסטים מפגיעה מכוונת בבני אדם.
מאסרים.
אף על פי שפעילי האקו־טרור מרצים עונשי מאסר ארוכים, על־פי נתונים סטטיסטיים פעילותם גוברת משנה לשנה.
את עונש המאסר הארוך ביותר מרצה ג'פרי ("FREE") לוארס, אזרח ארצות הברית, פעיל בתנועת האקולוגיה הרדיקלית וב־ALF, אשר נידון למאסר של 22 שנים ו־8 חודשים, ללא אפשרות של שחרור מוקדם. לוארס נידון למאסר בגין הצתת שלושה רכבי שטח בסוכנות מכוניות וניסיון להצית משאית. נזקי ההצתה נאמדו בכ־40,000 דולרים. המאסר הארוך נועד להרתיע את הפעילים הרדיקלים בתנועה האקולוגית אך בעיקר את פעילי ה־ELF שעודדו פעולות טרור אלימות במיוחד.
אסירים בולטים נוספים הם הבריטי קית' מאן (ראה ציטוט; "אידאולוגיה"), הפעיל הוותיק והמרכזי ב־ALF, אשר בשנת 1994 נידון ל־14 שנות מאסר בגין פעולות חבלה נגד תעשיית הבשר, וג'ון ווייד (גם הוא אזרח ארצות הברית) אשר נידון בשנת 2004 ל־37 חודשי מאסר לאחר שגרם נזקים הנאמדים בלמעלה ממאתיים אלף דולר לרשתות מזון מהיר, תעשיות בניין ורכבי שטח.
אבדות בנפש בקרב פעילי ארגוני "אקו טרור".
כאמור, ה"טרוריסטים האקולוגיים" לא פגעו עד היום בנפש במסגרת פעילותם. אף־על־פי־כן, אחדים מהם נרצחו על ידי מתנגדיהם או נהרגו בעת שעסקו בפעילותם:
מונפור
חבל לכיש
חבל לכיש הוא אזור התיישבות בדרום, בין הרי יהודה במזרח ובין אשקלון במערב. במרכזו העיר קריית גת. האזור נקרא על שם העיר הקדומה לכיש.
תולדותיו.
לפני מלחמת העצמאות היו בו מספר כפרים ערבים (אל-פאלוג'ה, עיראק אל-מנשייה ואחרים) והוקמו בו שלושה קיבוצים - (נגבה, גת וגלאון), ולאחריהם הוקמו מספר יישובים נוספים. תכנון ההתיישבות המרוכז בחבל החל בראשית שנות ה-50 ובשנים 1955–1961, ובעקבותיו הוקמו 20 יישובים נוספים.
ההתיישבות המסיבית בחבל לכיש החלה ב-1954, כאשר הסוכנות היהודית הקימה את "רשות חבל לכיש". מטרת ההתיישבות הייתה לקלוט את העלייה הגדולה בשנות החמישים, וכן ליצור רצף התיישבותי בין רצועת עזה להר חברון. היישובים תוכננו כיחידות אחידות מבחינה עדתית, כלקח מניסיונות היישוב הקודמים. כמו כן, היישובים נוהלו תחילה בשיטת "משק מעבר מנוהל" ובהדרגה הם הפכו למושבים בניהול עצמי. זאת מכיוון שרוב העולים הגיעו ממרכזים עירוניים, ולא היה להם רקע חקלאי.
חבל לכיש זכה לתנופת התיישבות מחודשת בשנים 2006–2012, כאשר היה חבל הארץ העיקרי בו שוכנו מפוני גוש קטיף, בעיקר ביישובים שקף, אמציה, שומריה, בני דקלים, ונטע.
יישובי חבל לכיש.
יישובי חבל לכיש משתייכים מבחינה מוניציפלית לשבע מועצות אזוריות: לכיש, שפיר, יואב, מטה יהודה, שער הנגב, חוף אשקלון ובאר טוביה.
שלוש המועצות האזוריות שנמצאות במרכז חבל לכיש הן לכיש, יואב ושפיר.
תחילה תוכננו להיות מועצה אחת אך הוחלט לחלק אותן לשלוש בהתאם לצביון היישוב, צורת ההתיישבות והתנועה המיישבת (כפי שהיה מקובל באותה תקופה):
עם זאת, חלוקת היישובים אינה מחייבת לפי הגדרות אלה, לדוגמה המושבים סגולה ונחלה העדיפו להיות במועצה בעל צביון חילוני ולכן הם נמצאים במועצה האזורית יואב אף על פי שהם מושבים שמשתייכים לתנועת המושבים. קיבוץ עין צורים שהוא קיבוץ דתי העדיף להשתייך למועצה אזורית שפיר.
חלוקה זו גם מזיקה באופן מסוים ליישובים ולמועצות מהבחינה הכלכלית-ארגונית, ויוצרת מצבים שבהם קיימים גושים או יישובים בודדים ללא רצף טריטוריאלי עם המועצה שלהם, כגון הקיבוצים נגבה ושדה יואב, השוכנים במרחק של 25 דקות נסיעה מישובי המועצה האזורית יואב, או מושב מנוחה, השוכן במרכז גוש יישובים ששייך למועצה האזורית יואב אך משתייך למועצה אזורית לכיש.
צ'רלס סנדרס פירס
הרי ירושלים