בשנות ה-60 התגלה שטריגליצרידים בעלי שרשרת בינונית (Medium-chain triglyceride, ובקיצור MCT) מייצרים יותר קטונים לכל יחידת אנרגיה מאשר דיאטת שומנים רגילה (שהם בדרך כלל טריגליצרידים בעלי שרשרת ארוכה). MCT גם נספגים ביעילות רבה יותר ומועברים לכבד במהירות דרך מערכת שער הכבד ולא דרך מערכת הלימפה. בנוסף, ההגבלות החמורות על צריכת פחמימות בדיאטה הקטוגנית הקלאסית הקשו על ההורים לייצר ארוחות טעימות שילדיהם יוכלו לסבול. ב-1971 תכנן פיטר הטנלוצ'ר (Peter Huttenlocher) דיאטה קטוגנית ש-60% מן הקלוריות שבה הגיעו משמן MCT. דבר זה אפשר לצרוך יותר חלבון, ועד פי שלושה יותר פחמימות מאשר בדיאטה הקלאסית. השמן עורבב בחלב רזה בכמות כפולה מנפח השמן ונלגם בזמן הארוחה או שולב לתוך האוכל. הוא ניסה אותו על 12 ילדים ומתבגרים שלהם היו התקפים בלתי ניתנים לשליטה על ידי טיפול תרופתי. אצל רוב הילדים התגלה שיפור במספר ההתקפים, בשליטה בהם ובערנות, תוצאות דומות לדיאטה הקטוגנית הקלאסית. שיבושים במערכת העיכול הייתה בעיה שגרמה לחולה אחד לנטוש את הדיאטה. אבל הארוחות היו קלות יותר להכנה והן התקבלו ביתר קלות על ידי הילדים. דיאטת MCT החליפה את הדיאטה הקטוגנית הקלאסית ברבים מבתי החולים, אף על פי שהיו כאלה שבנו דיאטה שהייתה שילוב של השתיים.
תחייה.
הדיאטה הקטוגנית השיגה חשיפה תקשורתית ארצית בארצות הברית באוקטובר 1994 כאשר דווח בתוכנית Dateline ברשת NBC על המקרה של צ'רלי אברהמס (Charlie Abrahams), בנו של המפיק ג'ים אברהמס. הילד בן השנתיים סבל מאפילפסיה שאי אפשר היה לשלוט בה בטיפולים הרגילים והאלטרנטיביים. אברהמס גילה התייחסות לדיאטה הקטוגנית במדריך לאפילפסיה עבור הורים והביא את צ'רלי לבית החולים ג'ונס הופקינס שהמשיך להציע את הטיפול. בהשפעת הדיאטה הגיעו מהר לשליטה באפילפסיה וההתקדמות ההתפתחותית שלו חודשה. דבר זה עורר את אברהמס להקים את קרן צ'רלי כדי לקדם את הדיאטה וכדי לממן את המחקר הנחוץ. ב-1994 החל מחקר פרוספקטיבי במרכזים רפואיים שונים, שתוצאותיו הוגשו לאגודה האמריקאית לאפילפסיה (American Epilepsy Society) ב־1996 ופורסמו ב-1998. בעקבות המחקר הייתה התגברות של העניין המדעי בדיאטה. ב-1997 הפיק אברהמס את סרט הטלוויזיה "משימתה של אם" (First do no harm) בכיכובה של מריל סטריפ שבו מצליחים לטפל באפילפסיה בלתי ניתנת לשליטה על ידי טיפול תרופתי באמצעות הדיאטה הקטוגנית.
מאז שנת 2007 הדיאטה הקטוגנית זמינה בכ-75 מרכזים רפואיים ב-45 מדינות. גם בגרסאות פחות מחמירות כמו דיאטת אטקינס נעשה שימוש במיוחד בקרב ילדים גדולים יותר ואצל מבוגרים. הדיאטה הקטוגנית נבדקת גם כטיפול למגוון של לקויות מלבד אפילפסיה.
יעילות.
הדיאטה הקטוגנית מפחיתה את תדירות ההתקפים ב-50% אצל מחצית מן החולים שמנסים אותה וביותר מ-90% אצל שליש מהם. שלושה רבעים מן הילדים מגיבים לה תוך שבועיים, על אף שמומחים ממליצים על ניסיון של לפחות שלושה חודשים לפני שמניחים שהיא לא יעילה. אצל ילדים שיש להם אפילפסיה בלתי ניתנת לשליטה על ידי טיפול תרופתי יש סיכוי טוב שהדיאטה הקטוגנית תהיה יעילה יותר ותביא יותר תועלת מאשר ניסיון בנטילת עוד תרופה אנטי-אפילפטית. יש כמה ראיות שגם מתבגרים ומבוגרים יכולים להפיק תועלת מן הדיאטה
תכנון מחקרים קליניים.
מחקרים מוקדמים שחקרו את יעילות הדיאטה דיווחו על אחוזי הצלחה גבוהים. במחקר אחד שנערך ב-1925 נמצא כי ל-60% מן החולים לא היו יותר התקפים וכי ל-35% מהם הייתה הפחתה של 50% בתדירות ההתקפים. מחקרים אלה בחנו בדרך כלל קבוצת חולים שטופלו לאחרונה על ידי הרופא (מחקר רטרוספקטיבי) ובחרו חולים שהצליחו לעמוד בהגבלות של הדיאטה. עם זאת, קשה להשוות מחקרים אלה לניסויים קליניים מודרניים. סיבה אחת היא שניסויים ישנים אלה סבלו מהטיית בחירה, משום שהם הוציאו החוצה חולים שלא יכלו להתחיל או להמשיך בדיאטה ועל ידי זה נבררו חולים שיצרו תוצאות טובות יותר. בניסיון לשלוט בהטיה זאת מעדיפים בתכנון ניסוי מודרני חבורה עתידית (החולים במחקר נבחרים לפני שהטיפול מתחיל) שבו התוצאות מוצגות עבור כל החולים, בלי להתחשב אם הם התחילו או השלימו את הטיפול (ידוע כניתוח כוונה לטיפול).
הבדל אחר בין המחקרים הישנים והחדשים הוא שסוג החולים המטופלים בדיאטה הקטוגנית השתנה עם הזמן. כאשר פיתחו אותה בהתחלה לא הייתה הדיאטה המוצא האחרון. לעומת זאת, הילדים במחקרים החדישים ניסו כבר כמה תרופות אנטי-אפילפטיות ולא הצליחו אתן, ולכן יש להניח שיש להם אפילפסיה קשה יותר לטיפול. מחקרים מוקדמים ומודרניים שונים גם משום שפרוטוקול הטיפול השתנה. בפרוטוקולים הישנים יותר התחילו את הדיאטה בצום ממושך, שמטרתו איבוד 5%–10% ממשקל הגוף, ולאחריו צריכת קלוריות מצומצמת מאוד. הדאגה לבריאות הילד ולצמיחתו הובילו להפחתה בהגבלות של הדיאטה. הגבלות על נוזלים היו פעם מאפיין של הדיאטה אבל דבר זה גרם לסיכון לעצירות ולאבנים בכליות, והיום לא מתייחסים אליהן כמביאות תועלת.
תוצאות.
המחקר המודרני הפרוספקטיבי הגדול ביותר פורסם ב-1998 על ידי צוות מבית החולים ג'ונס הופקינס ובעקבותיו מחקר מעקב בדוח שפורסם ב-2001. כמו ברוב המחקרים על הדיאטה הקטוגנית, לא הייתה קבוצת ביקורת (חולים שלא קיבלו את הטיפול). המחקר כלל 150 ילדים. אחרי שלושה חודשים 83% מהם עוד שמרו את הדיאטה, ל-26% הייתה ירידה טובה בהתקפים, אצל 31% הייתה ירידה מצוינת ואצל 3% לא היו יותר התקפים. אחרי 12 חודשים שמרו עדיין 55% על הדיאטה, אצל 23% הייתה תגובה טובה, אצל 20% הייתה תגובה מצוינת ו-7% לא סבלו יותר מהתקפים. אלה שהפסיקו את הדיאטה בשלב זה עשו זאת משום שהיא לא הייתה יעילה, מגבילה מדי או בגלל מחלה. רוב אלה שנשארו הפיקו ממנה תועלת. אחוז אלה שהמשיכו בדיאטה שנתיים, שלוש וארבע שנים היו 39%, 20% ו-12% בהתאמה. במהלך תקופה זו הסיבה השכיחה ביותר להפסקת הדיאטה הייתה משום שהילדים היו משוחררים מהתקפים או שהיו במצב טוב במידה משמעותית. אחרי ארבע שנים ל-16% מ-150 המטופלים המקוריים הייתה ירידה טובה בתדירות ההתקפים, ל-14% הייתה ירידה מצוינת ואצל 13% פסקו ההתקפים לגמרי. המספרים האלה כוללים רבים שכבר לא שומרים על הדיאטה. אלה שהמשיכו לשמור על הדיאטה אחרי פרק זמן זה לא היו נטולי התקפים, אבל הייתה להם תגובה מצוינת
ניתן לצרף תוצאות של כמה מחקרים קטנים יותר כדי להציג ראיות חזקות יותר מאלה האפשריות מכל מחקר בנפרד. בצירוף כזה שנעשה ב-2006 ובחן 19 מחקרים על 1,084 חולים. נמצא כי מחצית מן החולים השיגו הפחתה של 50% בהתקפים ושליש מהם השיגו הפחתה של 90%.
המחקר המבוקר האקראי הראשון שהתבצע על דיאטה קטוגנית פורסם ב-2008. מחקר זה כלל 145 ילדים. מחציתם נבחרו באופן אקראי כדי להתחיל דיאטה קטוגנית מידית ומחציתם התחילו אחרי עיכוב של שלושה חודשים. הילדים שקיבלו את הטיפול בעיכוב היוו קבוצת ביקורת, דבר חשוב במיוחד למצבים רפואיים כמו אפילפסיה, כאשר מצבם של החולים יכול להשתפר או להתדרדר בלי קשר לטיפול. מבין הילדים בקבוצת הדיאטה, אצל 38% הייתה ירידה של לפחות 50% בתדירות ההתקפים, אצל 7% הייתה ירידה של לפחות 90% ואצל ילד אחד פסקו ההתקפים. רק אצל 6% מקבוצת הביקורת הייתה ירידה של יותר מ-50% בתדירות ההתקפים ואצל אף ילד לא הייתה ירידה של 90%. תדירות ההתקפים הממוצעת בקבוצת הדיאטה ירדה בשליש. בקבוצת הביקורת החמיר דווקא ממוצע תדירות ההתקפים.
התוויות והתוויות נגד.
מומחים לדיאטה הקטוגנית ממליצים לשקול שימוש בה עבור ילדים עם אפילפסיה בלתי נשלטת שניסו שתיים או שלוש תרופות אנטי-אפילפטיות ונכשלו. רוב הילדים שמתחילים את הדיאטה הקטוגנית לא הצליחו בלפחות פי שלושה ממספר זה.
הדיאטה הקטוגנית מותווית כטיפול נוסף בילדים שיש להם אפילפסיה עמידה לתרופות. לילדים שיש להם נגע מוקדי (נקודה אחת של אי תקינות במוח הגורמת לאפילפסיה) הסיכוי להיות נטולי התקפים הוא טוב יותר בניתוח מאשר בדיאטה הקטוגנית.
קל מאוד להכין צורה נוזלית של הדיאטה עבור תינוקות וילדים המוזנים בצינור, והיא נסבלת על ידיהם בקלות.
חסידי הדיאטה ממליצים לשקול את השימוש בה אחרי שנכשלים בשתי תרופות משום שהסיכוי שתרופות אחרות יצליחו הוא רק 10%. יש לשקול שימוש בה אפילו מוקדם יותר עבור תסמונות אפילפטיות מסוימות, שם היא הוכיחה עצמה שימושית מאוד. אלה כוללות את תסמונת דרווה, אינפנטיל ספאזם, אפילפסיה מיוקלונית אסתטית וטרשת קרשית.
סקר שנערך ב-2005 אצל 88 נוירולוגים של ילדים בארצות הברית מצא ש-36% מהם רשמו את הדיאטה באופן קבוע אחרי שלוש או ארבע תרופות שלא הצליחו. 24% רשמו אותה מדי פעם כמוצא אחרון, 24% רשמו אותה רק במקרים נדירים בודדים ו-16% לא רשמו אותה אף פעם. יש כמה הסברים לפער הזה בין ההוכחות והפרקטיקה הקלינית. גורם עיקרי אחד יכול להיות מחסור בדיאטנים קליניים הנחוצים כדי לפקח על תוכנית הדיאטה הקטוגנית.
בדרך כלל מתחילים דיאטה קטוגנית בשילוב עם משטר התרופות האנטי-אפילפטיות הקיים, אם כי ניתן לגמול חולים מהתרופות אם הדיאטה מצליחה. יש ראיות מסוימות לתועלת שבשילוב כאשר הדיאטה משולבת עם קוצב וגאלי או עם התרופה זוניסאמיד ולכך שהדיאטה עלולה להצליח פחות אצל ילדים הנוטלים פנוברביטל.
תופעות לוואי.