חצי שמש צהובה (מאנגלית: Half of a Yellow Sun) הוא ספרה השני של הסופרת הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, אשר יצא לאור בשנת 2006 ועלילתו מתרחשת בשנות מלחמת האזרחים הניגרית. הספר תורגם לעברית על ידי יעל אכמון בשנת 2008 להוצאת מחברות לספרות. על ספר זה זכתה נגוזי א'יצ'יה ב-2007 בפרס אורנג' הבריטי. הספר קיבל עיבוד לקולנוע ב-2013 בבימויו של ביי בנדלה.
שם הספר.
חצי שמש צהובה היה הסמל בדגלה של ביאפרה העצמאית, ארצם של בני שבט האיגבו, מדינה שהתקיימה 3 שנים בלבד בשנים 1967–1970.
עלילה.
"חצי שמש צהובה" מתואר מארבע נקודות מבט שונות ובמעברים תכופים בין זמנים - לפני המלחמה, אחריה ובמהלכה. השפעת המלחמה מוצגת באמצעות מערכות היחסים של חמישה אנשים, האחיות התאומות אולאנה וקאיננה מהאליטה החברתית של ניגריה, אודניגבו - מרצה באוניברסיטה בנסוקה ומהפכן בדעותיו, אוגוו - נער הכפר העובד כמשרתו האישי של אודניגבו, כולם בני שבט האיגבו וריצ'רד הגבר האנגלי הביישן שהחליט לעזוב את אנגליה ולחיות בניגריה.
חלקו הראשון של הספר מתאר את ראשית שנות ה-60, כשאודניגבו וחבריו יושבים בסלון ביתו עד השעות הקטנות של הלילה, שותים ומשוחחים על המצב הבעייתי בניגריה: בני האיגבו, המיעוט האתני שאליו שייכות הדמויות המרכזיות בספר, נרדפים על ידי השבטים המוסלמים, רדיפה אשר מגיעה לשיאה כאשר ב-1967 הם מכריזים על הקמתה של מדינה עצמאית, ביאפרה (שבמרכז דגלה מצוירת חצי שמש צהובה). מאותו הרגע מתחילים העניינים להידרדר במהירות, כאשר הניגרים מטילים מצור על ביאפרה, גורמים לרעב הביאפרי המפורסם וממשיכים לטבוח בבני האיגבו ברחבי ניגריה.
"חצי שמש צהובה" מספר את סיפורה של ביאפרה, מלחמת האזרחים הנוראה שהתחוללה בניגריה באותן שנים והסתיימה בהיעלמותה של ביאפרה כמדינה עצמאית וצירופה מחדש לניגריה. זוועות המלחמה המתוארות בספר משולבות בשני סיפורי אהבה.
נושאים נוספים בספר.
אחריות ואשמה.
לצד העיסוק בזוועות המלחמה, בקיום היומיומי הבלתי נסבל ובארעיות של החיים, עולות מהספר שאלות פוליטיות במובהק של אחריות ואשמה, כינון זהות והאפשרות לשמר עולם ערכים יציב וקוהרנטי כשהכל קורס מסביב. ההפרדה החברתית בניגריה של ראשית שנות ה-60 היא נקודת המוצא של הספר. היא מתחילה ברבדים השונים בחברה ובהבדלים בין הכפריים הנחשלים והעירוניים המשכילים; עוברת בין הקבוצות האתניות השונות שחיות זו לצד זו, ומגיעה עד לקולוניאליזם הבריטי, אשר מצד אחד סימן גבולות טריטוריאליים שרירותיים בין המדינות השונות, ומצד שני ידע כיצד להתסיס את הקבוצות האתניות זו נגד זו ולשסות אותן זו בזו כדי להשיג יציבות מדינית.
תפקיד המערב באפריקה הפוסט-קולוניאלית.
אף על פי שישנה האשמה ברורה של השפעה מערבית על מלחמת ביאפרה (בעיקר מעורבותה של אנגליה במלחמה), ביקורת עדינה יותר נמצאת בדמותו של ריצ'רד. ריצ'רד, למרות כוונותיו הטובות, מנסה יותר מדי להיות חלק מניגריה הראשונה, ובהמשך ביאפרה. היותו מוקסם מהתרבות והרצון שלו להיות חלק מביאפרה מובילים אותו לדבר בשם הביאפרנים ומעל ראשם על ידי ניסיון לכתוב שני רומנים, האחד על האמנות והשני על המלחמה עצמה. ריצ'רד בסופו של דבר מסיק שזה לא הסיפורים שלו לספר. עם זאת, הוא מביא תועלת כאשר הוא כותב על המלחמה בעיתונות המערבית, שעוזרת למעשה למטרה של ביאפרה. אדיצ'י עצמה אמרה בראיון כי "אולי [הדמות של ריצ'רד] היא הדרך העדינה שלי להכניס לספר את דעתי הפולטית שהגיע הזמן שאפריקאים יכתבו על אפריקה".
הרלוונטיות של האקדמיה בחיי היומיום.
רבות מהדמויות הראשיות בחצי שמש צהובה הם פרופסורים, כולל אולנה ואדיניבו. אודיגבו מארח באופן קבוע פרופסורים עמיתים מאוניברסיטת נסוקה לדיונים פוליטיים בסופי השבוע והם מנהלים ויכוחים תאורטיים על ביאפרה. במהלך הרומן נראה כי "חצי מהשמש הצהובה" מבקר הן את הפרופסורים והן את דעותיהם על ידי הצבתם במחנות "שנות השישים המוקדמות" מול "שנות השישים המאוחרות". כמו כן, המוח העסקי של קאיננה, אחותה התאומה של אולנה, עוזר לה לנהל בהצלחה מחנה פליטים, ואילו שיטותיהן של אולנה ואודיניבו נראות לא יעילות. נראה כי אדיצ'י ניסתה להדגיש בכך את חשיבות הפעולה בשטח לעומת טבעה המתחלף של הדעה.
פרסים וביקורות.
"חצי שמש צהובה" זכה בפרס לסיפורת מאת נשים לשנת 2007 עבור הרומן המקורי הטוב ביותר באורך מלא שנכתב על ידי אישה באנגלית. הרומן התקבל היטב על ידי המבקרים ונכלל ברשימת "100 הספרים הבולטים של השנה" של הניו יורק טיימס.
בשנת 2019 דורג "חצי שמש צהובה" במקום העשירי ברשימת "מאה הספרים הטובים ביותר במאה ה-21" של הגרדיאן
בנובמבר 2019, הופיע "חצי שמש צהובה" ברשימת "100 הרומנים שעיצבו את עולמינו" של ה-BBC. הספר הופיע תחת הקטגוריה "זהות", בין היתר יחד עם הספרים "חמדת" מאת טוני מוריסון, "פעמון הזכוכית" מאת סילביה פלאת' ו-"אלוהי הדברים הקטנים" מאת ארונדהטי רוי.
עיבודים.
הספר עובד לסרט דרמה בשם חצי שמש צהובה ב-2013 בבימויו של ביי בנדלה ובכיכובם של צ'ואיטל אג'יופור וטנדי ניוטון. בכורת הסרט התקיימה בהקרנה מיוחדת בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו ב-2013.
אוומטאטרסליה
אוומטאטרסליה (שם מדעי: Avemetatarsalia) היא קבוצה של זוחלים ארכוזאורים קדומים המהווים את אחת משתי קבוצות הארכוזאורים, לצד הפסאודוסוכיה. משמעות שמם היא: "עצמות מסרק של עופות", עקב מבנה העצמות המבדיל אותם מקרובי התנינאים. הקבוצה הוגדרה ב-1999 בידי הפלאונטולוג הבריטי מייקל בנטון והיא כוללת את כל הדינוזאורים, דמויי הדינוזאורים, העופות והפטרוזאורים המעופפים. בעבר היו ידועים בשם אורניתודירה (Ornithodira).
בני קבוצה זו התפתחו החל מאמצע הטריאס לפני 245 מיליון שנה. כל המינים נכחדו עד לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון, למעט העופות (כיום הם מהווים מחלקה נפרדת מאבותיהם הזוחלים). במראם הם החלו כבעלי מבנה ראש קצר יותר מהפסאודוסוכים, דמויי-התנינים, גופם היה קטן יותר והם היו חסרי אוסטאודרם על הגוף להגנה.
לאורך הטריאס ולאורך המזוזואיקון ארכוזאורים אלה התפתחו לשני מסלולים: אחד לראשוני הפטרוזאורים שעפו ושלטו באוויר ואחד לדמויי הדינוזאורים, אשר התפתחו לדינוזאורים אמיתיים. הללו היו בעלי מגוון גדול של צורות וגדלים שונים, אחדים מהם כמו הזאורופודים היו גדולים יותר מכל חיה יבשתית בעולם, וחלקם כמו הולוצירפטור עטו נוצות. למעשה בני קבוצה זו הם היחידים שכוסו בנוצות.
פטרוזאורומורפה
אורניתודירה
אריק זימר
תאה קיסלוב
תאה קיסלוב (נולדה 17 במרץ 1953) היא אדריכלית ישראלית, שותפה בכירה ומנהלת משרד האדריכלים קיסלוב קיי אדריכלים משנת 1979.
ביוגרפיה.
קיסלוב היא בתם של תיאודור וסופיה קיסלוב ואחותה של ליאורה קיסלוב.
היא בוגרת הפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
משנת 1979 ועד היום, שותפה ומנהלת במשרד קיסלוב קיי אדריכלים העוסק בספקטרום רחב של תחום התכנון אדריכלי - החל מתכנון שכונות ומתחמים עירוניים, דרך תכנון מפורט של מבני מגורים, מבני ציבור ומסחר וכלה בפעולות שיקום, החייאה ושימור של נקודות ורצפים אורבניים. עבודתה של תאה מיישמת אינטרפרטציה מיוחדת לאדריכלות מקומית ללא חיקוי סגנונות עבר או גלישה לנוסטלגיה, מייצרת צירופים מקוריים של מרכיבי בניין על שימושם וצורותיהם, מחברת בין ישן וחדש, ומגלה אוצרות חבויים במציאות האורבנית. תאה דוגל בהתבוננות והקשבה לקולות העולים מהשטח ושזירתם של אלו בתוך מעשה אומנות אדריכלי מוגמר, אשר בתורו, נושא אחריות כבדה בעיצוב פני החברה ועתידה.
משנת 1990 ועד היום קיסלוב נותנת ביקורות אדריכל אורח לפרויקטים באוניברסיטת ת"א, "בצלאל"- ירושלים והטכניון- חיפה. מנחה סיורים לסטודנטים בפרויקטים של המשרד והנחיות קבוצתיות ואישיות.
כמו כן, משמשת קיסלוב כשופטת בתחרויות אדריכלות מטעם עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל.
משנת 2012, קיסלוב היא פרופסור חבר ומנחת פרויקט גמר בפקולטה לאדריכלות על שם דוד עזריאלי באוניברסיטת תל אביב. בעבר, משנת 2006–2012 הייתה מרצה בכירה ומנחת פרויקט גמר בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון ובשנים 2004–2005 הייתה מרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל. קיסלוב פעילה בוועדה המקצועית של עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל ושופטת בתחרויות אדריכלות מטעמה.
הייתה בין הוגי, מתכנני, מקימי ודרי שכונת רבי חנינא הנושקת לשוק הפשפשים ביפו; החייאה אורבנית וקהילתיות עירונית כאלטרנטיבת מגורים בתל אביב. שכונה פלורליסטית המחברת אנשים מתרבויות שונות שבבסיסה יצירת דיאלוג בין הישן לחדש ובין הצעיר לוותיק. באזור מתפורר של צפון יפו, תוך הקשבה למגוון הקולות שעולים מן השטח, קמה לאט לחיים שכונה מן ההריסות. בתכנון קפדני, בניין ליד בניין, בזהירות ובתשומת לב - כל בניין במיקומו המיוחד, עם ההיסטוריה שלו, ודרישות המשתמשים בו - ותיקים וחדשים כאחד. השכונה קצרה פרסים ותשבחות רבים והפכה לאחת השכונות המדוברות והנחשקות באזור המרכז.
ג'ק רפאיין S3
ג'ק רפאיין S3 (באנגלית: JAC Refine S3) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית JAC Motors (שם רשמי: "Anhui Jianghuai Automobile Co., Ltd", שם בסינית: "江淮汽车") אשר מיוצר משנת 2014 בסין.
המוזיאון היהודי בווינה
המוזיאון היהודי בווינה (בגרמנית: Jüdisches Museum Wien) הוא מוזיאון העוסק בהיסטוריה של יהודי אוסטריה, בתרבות, ובחיי הדת והמסורת היהודית. המוזיאון שוכן בשני מבנים: ארמון אסקלס שממוקם בדורותירגאסה וביודנפלאץ. התערוכות והאירועים שהמוזיאון מקיים עוסקים בעבר ובהווה של התרבות היהודית באוסטריה.
רקע היסטורי.