בנו היה רבי מרדכי יהודה עפשטיין חתן רבי יעקב ליינער מאיזביצא. חתניו היו: הרב שמחה מנדלבאום (שהגיע מארץ ישראל להשתדך איתו), רבי מאיר שלום שצדרוביצקי ממשיכו באדמו"רות, ורבי יצחק אהרן וינגרטן מיאנוב-קוברין. נפטר בא' באב תרע"ח.
חתנו רבי מאיר שלום שצדרוביצקי כיהן אחריו באדמו"רות. רבי מאיר שלום שימש כסגן הרב בביאליסטוק 30 שנה. לאחר פטירת חמיו החל לנהל את חצירו. נפטר בכ"ב באב ת"ש.
בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדול עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ.
מוזיקה יהודית אמנותית
יצירת מוזיקה אמנותית לנגינה ושירה בבית הכנסת היא, בדומה למוזיקה כנסייתית השייכת למה שנהוג לכנות מוזיקה קלאסית, הלחנה של פסוקים מהתפילה לביצוע באירועים ליטורגיים בשבתות ובחגים ובאירועים מחוץ לבית הכנסת כגון: חתונה, ברית מילה והופעות על רקע דתי יהודי. התופעה הייתה נהוגה בקרב קהילות מסוימות באיטליה, ובערים אביניון ואמסטרדם במאות ה-17 וה-18. מוזיקה זו היא שפה סדורה הכתובה בתווים, מולחנת, מודפסת ומובאת בפני נגנים וזמרים מקצועיים לאימון והופעה בפני קהל. לכן היא נחשבת מוזיקה אמנותית ולא מוזיקה עממית. המוזיקה היהודית האמנותית נשמעת בדיוק כמו מוזיקה מערבית וכתובה על פי עקרונות תקופתיים וסגנוניים של התקופה בה היא מולחנת. במשך שנות קיומה, ספגה התופעה לא מעט ביקורת ועוררה מחלוקות בקרב הקהילות היהודיות בהן היא בוצעה.
רקע מוזיקלי.
בתרבות האנושית ידוע על שילוב המוזיקה בטקסים דתיים, במקדשים, בבתי תפילה של כל העמים. כוחה של המוזיקה מוזכר בתנ"ך הן בציון שירת הלויים בבית המקדש, "עֲ‍לֵי עָשׂוֹר וַעֲלֵי נָבֶל עֲלֵי הִגָּיוֹן בְּכִנּוֹר" (). הן בסיפורו של שאול המלך אשר הזמין את דוד לנגן לו כדי להרגיע את נפשו. כמו כן, בסיפור הקרב של שלושת המלכים: מלך יהודה, מלך ישראל ומלך אדום נגד מואב. ביציאתם לקרב חסרו מים לחיילים. יהורם מלך ישראל פונה אל אלישע הנביא בתחינה שיתנבא ויביא מים. אלישע דורש: "קחו לי מנגן" ובכוחה של המוזיקה מביא מים לצבאות.
חכמי המסורה אשר עמלו על יצירת אחידות לתפילה היהודית, המציאו את הניקוד העברי ואת טעמי המקרא בהמצאתם זו יצרו נדבך משמעותי לסטנדרטיזציה של התפילה היהודית. אולם לטעמי המקרא נוסחים שונים, לכן לא ניתן לדעת כיצד נשמעה התפילה ביום שמנגינתה חוברה. תהליכים דומים קורים בכנסייה הנוצרית. במאה ה-9 בתקופתו של קרל הגדול עקב הדרישה של הכנסייה לאחד את התפילה הנוצרית, מומצאים התווים הראשונים. המצאת התווים הביאה למהפכה בעולם המוזיקה המערבית: היא יצרה שפה אחידה מובנת לכל לומדיה.
שפת התווים ביסודה היא שפת סימנים בעלי ערכי משך וגובה צליל. בהמשך נוספים עוד ערכים כגון עוצמה, מפעם ודגשים שונים. שפת התווים המערבית הלכה ותפסה מקום נכבד בתיעוד המוזיקלי ובהלחנה מערבית עד ימינו. יסודותיה: סידור הקולות, ההרמוניה ומרכיביה השונים מהווים נדבך משמעותי בצידוקים הניתנים לביצוע מוזיקה בסגנון מערבי בבית הכנסת.
עובדיה הגר הנורמנדי.
סוגיית עובדיה הגר בתחום המוזיקלי נמצאת עדיין במחקר. שלוש נעימות שנמצאות בקטעי גניזה בגניזה הקהירית שמורים כעת בספריית האוניברסיטה בקיימברידג' ובספריית הסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק. נעימות אלו, הרשומות בתווים בצורת נוימות, נכתבו בידי עובדיה הגר במחצית הראשונה של המאה ה-12. כתבי תווים אלו הם המסמך הצלילי המוקדם ביותר של מוזיקה מבית הכנסת, הרשום בתווים מערביים שניתנים לקריאה באמצעים הידועים לחוקרי המוזיקה.
עובדיה הגר שהיה בן אצולה נוצרי אשר החליט להתגייר, ידע לכתוב מוזיקה בתווים מערביים. אחד הרישומים שנמצאו הוא בבחינת תעתיק משוכתב של קנטילציה מקראית, כלומר ביצוע מוזיקלי של טקסטים מקראיים בבית הכנסת, אותה יש להניח למד עובדיה הגר באחת מקהילות המזרח הקרוב, שם שהה לאחר התגיירותו בשנת 1102. מבין הנעימות, השלמה ביותר היא "מי על הר חורב" שנשמעת בצורה מאוד דומה לשירה גריגוריאנית.
השירים אשר לשלמה.
סלומונה רוסי המכונה בעברית שלמה מן האדומים, מלחין יהודי שפעל בחצר דוכסות גונזגה שבמנטובה מסוף המאה ה-16 עד שנות השלושים של המאה ה-17. ספרו "השירים אשר לשלמה" מהווה אחת התעודות הראשונות להלחנת מוזיקה לבית כנסת. בתקופה זו, תחילת תקופת הבארוק, משמש רוסי מלחין חצר וכותב מוזיקה חילונית. בהקדמה לספר מתאר המלחין את השתלשלות העניינים אשר הביאו להוצאתו. הוא מעלה את סוגיית ביצוע מוזיקה אמנותית בסגנון תקופתו בבית הכנסת - סוגיה שנויה במחלוקת.
בשער הספר כתוב:
רוסי שם דגש מיוחד על כך שהשירים מולחנים בחוכמת המוזיקה וכאן הכוונה לחכמת ההרמוניה המערבית בסגנון הרנסאנס המאוחר והבארוק המוקדם, כמו כן מציין את מספר הקולות בו מולחנות היצירות. רשימה מדויקת של הטקסטים אותם הלחין ניתן למצוא בערך על רוסי.
מעורבותו של יהודה אריה ממודנה.
יהודה אריה ממודנה המכונה באיטלקית ליאונה דה מודנה, היה מעורב הן בביצוע יצירותיו של רוסי והן בצידוק הלכתי לפעולותיו אלו. בהקדמה להוצאת הדפוס הראשונה של הספר "שירים אשר לשלמה" מאת רוסי, מעלה מודנה את סוגיית הבעייתיות ההלכתית הקשורה בביצוע מוזיקה מהסוג הזה בבית הכנסת היהודי. המשורר הוא עמנואל הרומי, חכמת הנגון היא תורת ההרמוניה המערבית, האחרים הם הנוצרים. לדעת המשורר, תורת המוזיקה נגנבה מהעבריים. מודנה עושה בצידוק זה שימוש להצדקת השבת האבידה-גנבה לחיק היהדות.
עוד מציין מודנה, כי חכמת המוזיקה נשכחה בקרב היהודים עקב התלאות וצרות הגלות. הוא כותב במילים אלו:
. בימיו החלה סגירה של היהודים בגטאות. הידוע שבגטאות הוא גטו ונציה, שם התפתחה תרבות מוזיקלית יהודית מעניינת בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18.
קשיים הלכתיים.
יהודה אריה ממודנה וכן סלומונה רוסי עומדים על קשיים הלכתיים בביצוע מוזיקה אמנותית במסגרת בית הכנסת. קשיים אלו קשורים להלכות הנובעות מחורבן בית המקדש. הפסוק "איך נשיר את שיר ה' על אדמת ניכר" () נתפס כהלכה האוסרת אמירה זמרתית (קנטילציה) בבית הכנסת. הלכה נוספת האומרת "אל תשמח ישראל אל גיל בעמים" () גם היא נתפסה כהלכה האוסרת את הביצוע של מוזיקה בסגנון מערבי בבית הכנסת. מספר עדויות כתובות לבעיה הלכתית זו ניתן למצוא בכתביו של מודנה ובמכתבים ששלח למען השגת הסכמה מרבני איטליה של תקופתו, לביצוע מוזיקה אמנותית בבית הכנסת.
פסק.
לאחר מקרה פרארה פנה מודנה לאחד עשר רבנים ברחבי איטליה והשיג מהם הסכמה לביצוע מוזיקה בסגנון מערבי בבית הכנסת. בפסק הלכה שהוציא כתב מספר רב של פסיקות וסיבות להצדקת המעשה.
בהמשך לאחר סדרה של הנמקות בין היתר ציטוטים מהרמב"ם, עמד מודנה על הסוגיות הבאות:
בחלק אחר כתב "ואנו אשר היינו בעלי המוזיקא בתפלותינו והודאותינו עתה נהיה לבוז אל העמים אשר יאמרו וכי אין אתנו עוד חכמה ונצעק אל אלהי אבותינו ככלב וכעורב. סוף דבר אין בזה ודאי משום "אל תשמח ישראל אל גיל" ולא עלה על דעת שום ב"ד או חכם לאסור מלשבח לה' בקול היותר נעים שאפשר ובחכמה הזאת המעוררת הנפשות לכבודו".
חנוכת בית הכנסת בסיינה.
בית הכנסת הקטן והיפה בסיינה נחנך בשנת 1786. לחנוכת הבית, נערך טקס שנמשך כמה ימים ובו שובצו קטעי קריאה וקטעי שירה מולחנת. המקור נמצא בכתב יד בארכיון הכללי לתולדות ישראל בירושלים. הלחנים מיוחסים לזבולון גאליקי ופרנצ'סקו דרי שהיו כנראה מדרי הקהילה בתקופה. מילות הטקס רוכזו בקונטרס שיצא לכבודו ונדפס בליוורנו.
גטאות איטליה.
"קנטטה עברית בדו-שיח" להושענא רבה מאת קרלו גרוסי.
עדויות רבות מעידות על העובדה שליל הושענא רבה שימש במאות ה-17 וה-18 כהזדמנות לעריכת הצגות מוזיקליות במיוחד באיטליה. ביצוע הצגות אלו טופח במיוחד בידי חברות מסוג ה"שומרים לבוקר" ששמו להן למטרה להפיץ את נוהג התפילה לפני עלות השחר. חברות אלו שפעלו מסוף המאה ה-16 הושפעו מתנועת המקובלים מצפת. מבין המקורות הרבים המעידים על פעילות מוזיקלית בליל הושענא רבה, נשתמר מקור מוזיקלי נוסף אחד מן המאה ה-17 - "קנטטה עברית בדו-שיח" מאת קרלו גרוסי. היצירה נדפסה בשנת 1681 בקובץ יצירותיו של המלחין הנקרא: "שעשועי הגדולים..."
הקנטטה בוצעה בגטאות ונציה או מודנה בליל חג - הוא ליל הושענא רבה - אדם אחד עובר אורח ("הלך") נתקל בחבורת אנשים המפליגים בזמרת שירי שבח לה' בחדווה "נכפלת". קבוצה זו נמנית עם חבורת "שומרים לבוקר" כפי שמלמדנו הבית האחרון. ההלך מציג בפני בני החבורה שאלות במטרה לעמוד על הסיבה המיוחדת לשמחתם. בני החבורה משיבים לו וכך מתפתח דו-שיח בין סולן (ההלך) ומקהלה (חבורת "שומרים לבוקר") המגלה לנו שהמדובר הוא בחגיגת יום השנה לייסוד החברה החל בהושענא רבה.
דוגמת טקסט מתוך הקנטטה:
אחי ורעי
הן כבר ידוע כי נתנה ליל זה לאל תפארת
אך הייתה בכם ששון גוברת
טעם לשבח תאמרו מדוע...
שובע שמחות נפגשו דע הלך
נתערבה שמחה בשמחתנו
חברה נדיבי עם ותפארתנו
תודה מביאים בית אדוני מלך.
להאזנה בלווית תמונות של ונציה
קזאלה מונפראטו.
אירועי ליל הושענא רבה קבלו צורה מיוחדת במינה בקהילת קזאלה מונפראטו מאז שנת 1732.