פרק הזמן העיקרי בו מתקיימת החשיפה לאלרגן הוא בשעות השינה, אולם גם בשעות היום ניתן להחשף לאלרגן בכמויות דומות. המיטה והמזרן היא סביבה נוחה מאוד לקרדית האבק, לרוב המקום לח וחם מספיק כדי לספק תנאי גידול טובים לקרדית, לכן יש מספר רב של קרדיות חיות על גבי רהיט זה. בשעות השינה, שרוי האדם הישן במשך שעות רבות על גבי המיטה. בשל קלות משקלם, מתערבבים גלליהן של הקרדיות באוויר (או שהם נישאים ברוח) ומגיעים למערכת הנשימה דרך האף, בתהליך הנשימה, שם מתרחשת תגובה אלרגית אליהם.
במקרים קיצוניים קרדית האבק יכולה לגרום לחנק אצל חולי אסתמה חריפה ובעקבות כך למוות.
דגה
דה סיקה
ריקרדו מדורו
ריקרדו מדורו (בספרדית: Ricardo Maduro; נולד ב-20 באפריל 1946 בפנמה) הוא פוליטיקאי הונדורסי יהודי. היה נשיא הונדורס בין השנים 2002–2006. לפני כן היה יושב ראש הבנק המרכזי של הונדורס.
קורות חיים.
מדורו נולד בפנמה. הוא אב ל-3 בנות ובן מנישואיו הראשונים. ב-23 באפריל 1997, בנו, ריקרדו ארנסטו, נחטף וגופתו נמצאה כעבור יומיים. אירוע זה הגביר את שאיפתו להיבחר לנשיא, למרות שלפי חוקת הונדורס הנשיא חייב להיות יליד המדינה ומדורו יליד פנמה. בתעמולת הבחירות הבטיח מדורו למגר את עולם הפשע, האלימות והסמים.
ב-2002 התחתן עם אישה ממוצא ספרדי-הונדורסי ואימץ 5 ילדים.
נשיא הונדורס.
מדורו נבחר לנשיא הונדורס בבחירות נובמבר 2001 כשהוביל את המפלגה הלאומית של הונדורס. הוא נכנס לתפקידו כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2002 וכיהן בתפקיד עד 27 בינואר 2006. במהלך תקופת כהונתו, ב-1 במאי 2005, התרסק המטוס בו טס, לתוך הים הקריבי, סמוך להחוף של טלה. מדורו, בתו לורנה והטייס נפצעו קל וחולצו על ידי התושבים המקומיים.
ב-27 בנובמבר 2005, בבחירות הכלליות ובחירות לנשיאות הפסידה המפלגה השלטת של מדורו, למפלגה הליברלית של הונדורס ומדורו איבד את הנשיאות לטובת מועמדה, מנואל סלאיה, אשר נכנס לתפקידו כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2006.
מדורו היה הנשיא השני ממוצא יהודי, שכיהן בהונדורס. קדם לו חואן לינדו, שהיה הנשיא במשך כחמש שנים באמצע שנות החמישים של המאה ה-19.
טאטארים
טורקמניסטאן
יוסיפ טיטו
טיכו
טלפטיה
טעמים
טפילים
עצת נפש
עצת נפש היא עמותה ישראלית שמציעה ייעוץ בסוגיות של טיפולי המרה, תקיפה מינית, התמכרות לפייסבוק ולאינטרנט, אובססיות ודחפים מיניים והתמכרותיים. עיקר פעילותה בסיוע לגברים הנמשכים לגברים הפונים אליה.
היסטוריה.
מרכז הסיוע הוקם בשנת תשס"א (2001) ביוזמת הרב שלמה אבינר ונרשם כעמותה בשנת 2002. חברי הוועד הראשונים היו הרב צביקה דנטלסקי, שכיהן כמזכ"ל ובהמשך כיו"ר, אהרון כהן וראובן ישראל וולצ'ר.
בשנת 2019 הורשע וולצ'ר, שהיה מטפל מומלץ מטעם הארגון ועד 2008 כיהן גם כיושב ראשו, במעשים מגונים שביצע בשניים ממטופליו, בהסכמה שהושגה תוך העמדת פנים שמדובר בחלק מהטיפול. נגזרו עליו 20 חודשי מאסר.
תחומי עיסוק עיקריים.
עיסוקו העיקרי של הארגון הוא סיוע לגברים הומוסקסואלים המבקשים זאת, שרבים מהם דתיים ומתמודדים עם איסור משכב זכר, לשנות את נטייתם המינית. בנוסף מספק הארגון ייעוץ ותמיכה למעוניינים להימנע ב"שמירת הברית": הימנעות מאוננות, מצריכת פורנוגרפיה, משירותי זנות ומהתמכרות למין או לאינטרנט, וכן לסובלים מטראומה בעקבות תקיפה מינית.
הארגון מפעיל קו תמיכה טלפוני ואתר אינטרנט, ועורך השתלמויות כנסים והרצאות לאנשי חינוך ומקצועות בריאות הנפש.
הומוסקסואליות.
לפי הארגון, התמודדות עם הנטייה ההומוסקסואלית באמצעות הכחשה או הדחקה אינה יעילה, מכיוון שנטייה מינית איננה רצונית, והכנעה זמנית של התשוקה המינית לא תמנע את המשך התפתחות הרגשות שהולידו אותה. הארגון גם מתנגד לבושה בנטייה, שלפיו מובילה לבדידות, יאוש ותחושת נחיתות, מקשה על סיפוק הצורך בקרבה רגשית לגברים אחרים ודווקא מעודדת את המשיכה האירוטית כלפיהם. הארגון מתנגד לטיפולי המרה המיועדים לכפות באופן חיצוני משיכה הטרוסקסואלית על המטופל, בנימוק שהבעיה אינה ביחס לנשים, אלא בזהות העצמית ובחשש מגברים, ועל כן יש צורך בבילוי ובקשר עם גברים הטרוסקסואלים. הארגון מצהיר שמתוך ניסיונו המצטבר השיטה המוצלחת ביותר בהתמודדות עם הומוסקסואליות, היא טיפול המשלב בתוכו את התרפיה הרפראטיבית. הארגון מציע סדנאות: "סדנת המסע אל עצמך" ו"סדנת מעגלים", שהן טיפול קבוצתי. מעבר לכך, הוא מפנה למטפלים חיצוניים המומלצים על ידי הארגון.
לדברי אנשי העמותה, הפסיכולוגים שאליהם היא מפנה דיווחו על שיעור הצלחה של כ-80%. לפי העמותה, חלק מהפונים אליהם מצליחים לחשוף את הנטייה המינית ההטרוסקסואלית החבויה שלהם, ושאר הפונים עוברים תהליך של שינוי משמעותי המסייע להם בהתמודדות, גם אם אינם מגיעים לפתרון מלא. הארגון מציג בטשטוש פנים עדויות של גברים, לפיהן בעזרת הארגון הצליחו להפסיק להימשך לגברים, או לכל הפחות להפחית את עוצמת המשיכה ולשפר את תחושתם לגביה.
פולמוס סביב טיפולי המרה וסביב פעילות העמותה.
ארגונים של פסיכולוגים ופסיכיאטרים בארצות הברית ובאירופה מתנגדים לטיפולי המרה בטענה שלא הוכחו כיעילים וכי הם משדרים שלילה כלפי נטייתו המינית של המטופל ושל הומוסקסואלים אחרים. בישראל, בשנת 2011 פרסמה הסתדרות הפסיכולוגים בישראל נייר עמדה בנושא, לפיו הבסיס המקצועי והעדויות האמפיריות להצלחתם של טיפולי המרה הוא קלוש למדי ועל המטפל להימנע מלשמש שליח של קבוצה המבקשת למנוע מהמטופל לחיות בדרך ההולמת את נטייתו. עם זאת, פסיכולוג המקבל מטופל החש מרצונו החופשי שנטייתו או התנהגותו המינית ההומוסקסואלית עומדות בסתירה לאמונתו הדתית, או עלולות לגרום לניתוקו מסביבתו החברתית או התרבותית, חייב לכבד את ערכיו ואמונתו של המטופל ולנסות לעזור לו בהתאם. בשנת 2014 החליטו איגוד העובדים הסוציאליים ומשרד הבריאות לאמץ נייר עמדה זה.
באוקטובר 2014 אמרה ימימה גולדברג, הפסיכולוגית הראשית של משרד הבריאות, שרשימת המטפלים המומלצים של העמותה נמצאת בידי המשרד, ולא כולם פסיכולוגים רשומים. בחודש מרץ 2015, התפרסם תחקיר על העמותה, שבו נטען שהתחקירן הופנה לטיפול אצל מטפל שאינו פסיכולוג או בעל תעודה מוכרת של אחד ממקצועות בריאות הנפש האחרים.
באתר ynet פורסם ריאיון שלפיו טיפול המרה של מטפל שהומלץ על ידי עצת נפש נכשל. פורסמה עדות של גבר שהשתתף בסדנת "מסע אל הגבריות" מטעם הארגון וטיפולו נכשל. לפי עדות אנונימית על קבוצת תמיכה של הארגון שפורסמה באתר דבר העובדים בארץ ישראל: "כל מי שהיה בקבוצה, בסופו של דבר, הוריד את הכיפה, יצא מהארון או איבד את שפיות דעתו". מנגד, התפרסמו בעלון עולם קטן ריאיונות עם אנונימיים שסיפרו על הצלחת הטיפולים שאליהם הופנו בהעלמת המשיכה לגברים, אפילו לאחר זוגיות עם גבר, ועל היכרות עם רבים אחרים שהצליחו.
הארגון זכה לתמיכת רבנים מחוגים שונים, בהם הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם יוסף, הרב צבי טאו, הרב מרדכי אלון ועוד. במודעה שפרסם ב-2014 ציין הארגון כעשרים רבנים התומכים בו, רבים מהם בולטים. כמה מן הרבנים ברשימה זו, בהם הרב יעקב מדן, הרב יובל שרלו והרב בני לאו, התרעמו על פרסום שמם במודעה ללא הסכמתם, וחלקם הכחישו את תמיכתם בארגון. העמותה הראתה כי חלקם הפנו אליה פונים בעבר. בעקבות פרסום הדברים הסירה העמותה את שמות כל הרבנים ומסרה כי השמות פורסמו מתוך ידיעה ברורה שהם תומכים בה, ושחלקם שינו את עמדתם בעקבות מסע הכפשות. על הארגון נמתחה ביקורת גם מתוך הציבור הדתי, והרב מרדכי ורדי, רב קיבוץ ראש צורים, המליץ לא להתקרב ל"עצת נפש".
בשנת 2008 זכה הארגון לתמיכה מפסיכיאטרים , שבשנת 2020 חזרו בהם. לדוגמה, ז'אק אייזנברג, מנהל המרפאה הפסיכיאטרית לילדים של בית חולים הרצוג, כתב כי ראיין גברים שעברו טיפול ממושך דרך "עצת נפש" והעידו שהנטיות ההומוסקסואליות שהיו להם הפכו לנחלת העבר, ושבאף רגע לא הרגישו שהפעילו עליהם לחץ פסיכולוגי או גישה שיפוטית, ובשנת 2020 כתב כי לאור התפתחויות בארגון הוא אינו תומך בו בהווה.
סרטו התיעודי של אורי רווח "מצעד האהבה", ששודר ביוני 2008, הציג את הארגון ואת פעילותו בעיקר באמצעות ראיונות עם תומכי הארגון ועם מטופלים בטשטוש פנים שסיפרו על המניעים שהיו להם לפנות לסדנאות הארגון ועל התהליך שעברו, והביעו שביעות רצון מתוצאותיהם. לאחר הסרט שודר דיון בנושא פעילות הארגון, בהשתתפות רב, לסבית מארגון בת קול, ופסיכולוג קליני. מאידך, בתוכנית "עובדה" ששודרה באפריל 2009, הוצגו ראיונות עם אנונימיים שהביעו אכזבה מהסדנאות, וטענות נגד הפעלתן, לכאורה ללא פיקוח טיפולי מתאים, ונגד התנהלות הארגון בכלל.
טרוייה
מלחמת טרוייה
צבי נחמיה בוטקובסקי
צבי נחמיה בוטקובסקי (ח' בתמוז תרמ"ו, יולי 1886 – 27 בדצמבר 1943) היה פרדסן, מפעילי התאחדות האיכרים בחדרה ונציגהּ במוסדות היישוב ובמוסדות התנועה הציונית, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי, סופר עברי, עיתונאי וחוקר תולדות ההתיישבות בחדרה.
ביוגרפיה.
נולד בסובאלק שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת 1886 ליהודה דוד בוטקובסקי (1853–1916), סוחר, חבר ארגון "בני משה" ופעיל ב"חובבי ציון". הוא הועלה כילד לארץ ישראל ב-1895, וגר אצל אחיו הבכור נחמן שלמה, אך הוחזר לפולין בשל מחלת הקדחת שאכלה במתיישבי חדרה הראשונים. עלה בשנית בעצמו בשנת 1906 והתיישב גם בעת זו בחדרה.