במהלך קמפיין הבחירות ב-2001, הייג זכה ללעג בטענה שהוא נהג לשתות "14 ליטרים של בירה ביום" כנער. המוניטין שלו ספג נזק נוסף כאשר סקר עבור עיתון "דיילי טלגרף" השמרני מצא כי 66% מהמצביעים רואים בו "קצת חנון", ו-70% מהבוחרים האמינו שהוא "יגיד כמעט הכל כדי לזכות בקולות". במהלך קמפיין הבחירות אמר שבריטניה הפכה מקלט למהגרים נצלנים, העושקים את מערכת הרווחה על חשבון משלם המיסים הבריטי. הוא הבטיח שממשלה בראשותו תקים מערך של "מחנות אירוח" שמורים, שבהם ייעצרו וירוכזו כל מבקשי המקלט עד הכרעה בעניינם.
חבר פרלמנט בספסלים האחוריים.
עם תבוסת השמרנים בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2001, הייג פרש מהנהגת המפלגה, אם כי הוא ממשיך לכהן כחבר פרלמנט ב"ספסלים האחוריים" ופנה במקביל לקריירה עסקית.
לאחר בחירות הכלליות בבריטניה ב-2005, מנהיג המפלגה השמרנית, מייקל הווארד, הציע לו את תפקיד שר האוצר בממשלת צללים, אך הוא דחה את ההצעה, בטענה שההתחייבויות העסקיות שלו יקשו עליו לקחת על עצמו תפקיד כה גבוה.
ב-6 בדצמבר 2005, דייוויד קמרון נבחר למנהיג המפלגה השמרנית. להייג הוצעה והוא קיבל את התפקיד שר החוץ בממשלת הצללים וחבר בכיר בקבינט הצללים, ולמעשה שימש כסגנו של קמרון (אם כי לא באופן רשמי, בניגוד לסגני המנהיגים השמרנים הקודמים ווילי וויטלאו, פיטר לילי ומייקל אנקראם).
מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים.
לאחר בחירות הכלליות בבריטניה ב-2010, המינוי הראשון של ראש הממשלה קמרון היה הייג כמזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים (שר החוץ הבריטי). הוא גם זכה בתואר הכבוד של מזכיר המדינה הראשון. בביקורו הראשון בעולם כשר החוץ הבריטי, פגש הייג את שרת החוץ של ארצות הברית, הילרי קלינטון, בוושינגטון.
באוקטובר 2011, נפגש בלונדון עם יושבת ראש האופוזיציה הישראלית, ציפי לבני, שהגיעה לביקור בהזמנתו, בעקבות שינוי החקיקה שמונע הוצאת צווי מעצר על ידי אנשים פרטיים נגד בכירים ישראלים בבריטניה. לאחר שנגד לבני הוצע צו מעצר, שנתיים קודם, בגין מעורבותה בקבלת ההחלטות במבצע עופרת יצוקה, על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית. בנובמבר 2010, ביקר בישראל והכריז על הקמת מועצת מדע בריטית-ישראלית. בספטמבר 2010, נאלץ להתמודד עם שמועות על כך שניהל רומן הומסקסואלי עם אחד מעוזריו, בעת שהיה נשוי.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, במהלך שנת 2012 החלה בריטניה להכשיר פעילי אופוזיציה סורים באיסטנבול בענייני תקשורת, חברה אזרחית וממשל מקומי, ואספקת ציוד לא קטלני כגון תקשורת לוויינית ומחשבים. ב-24 בפברואר 2012, הייג הכיר במועצה הלאומית הסורית כ"נציגה לגיטימית" של המדינה. הוא אמר גם שממשלתו של בשאר אל-אסד "איבדה את הזכות להנהיג" על ידי "והיא ספוגה בדמם של אנשים חפים מפשע". הייג אמר: "היום עלינו להראות שלא נפקיר את העם הסורי בשעתו החשוכה ביותר". הוא הוסיף כי "האחראים לרצח של משפחות שלמות, הפגזות בתים, הוצאת עצורים להורג, טיהור יריבים פוליטיים ועינויים ואונס של נשים וילדים חייבים לתת דין וחשבון".
במרץ 2012 הורה האג על פינוי כל הדיפלומטים הבריטים מסוריה וסגרה את שגרירות בריטניה בדמשק בגלל איומים ביטחוניים מתגברים. האג אמר לפרלמנט: "קיבלנו שגרירות בדמשק למרות האלימות כדי לעזור לנו לתקשר עם כל הצדדים בסוריה ולספק תובנות לגבי המצב בשטח". הוא הוסיף: "כעת אנו שופטים כי ההידרדרות במצב הביטחוני בדמשק מסכנת את צוות השגרירות והשטחים שלנו". האג אמר כי החלטתו "בשום אופן לא מפחיתה את המחויבות של בריטניה לדיפלומטיה פעילה כדי לשמור על לחץ על משטר אסד להפסיק את האלימות". הוא המשיך ואמר כי: "נמשיך לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם מדינות אחרות כדי לתאם לחץ דיפלומטי וכלכלי על המשטר הסורי. במאי 2013 הוביל ביחד עם צרפת את המאבק להסרת האמרבגו של האיחוד האירופי על חימוש המורדים בסוריה, אך ביולי 2013 החליטה בריטניה לנקוט גישה מאופקת יותר בנוגע והסתייגה מחימוש המורדים.
ביולי 2014 התפטר מתפקידו, כחלק מחילופי גברי מקיף, שערך ראש הממשלה קמרון בממשלת בריטניה, במסגרת הריענון האגרסיבי ביותר שערך בממשלה מאז שנכנס לתפקיד ב-2010. את הייג החליף פיליפ האמונד, שר ההגנה שנחשב אירוספקטי במיוחד לעומת הייג. לאחר מכן כיהן עד מאי 2015 כיו"ר בית הנבחרים הבריטי. בבחירות לפרלמנט הבריטי ב-2015 לא העמיד עצמו לבחירה מחדש.
דעותיו על ישראל.
אף על פי שבאופן מסורתי המפלגה השמרנית בבריטניה היא פרו-ישראלית, הייג כשר החוץ הבריטי ביקר את ישראל מספר פעמים. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקיד הביע אכזבה מכך שישראל לא חידשה את הקפאת הבנייה בהתנחלויות. ובהתייחסו למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים שנערך באותה עת, אמר הייג כי בריטניה רואה בהתנחלויות "כנוגדות את החוק הבינלאומי וכמכשול לשלום", הוא הוסיף ואמר כי "ישנו צורך דחוף בהתקדמות בתהליך כדי להבטיח את פתרון שתי המדינות, בהתבסס על גבולות 1967, עם ירושלים כבירתן העתידית של שתי המדינות ועם הסדר פיצויים לפליטים". בפברואר 2011, תקף את תגובת ישראל לניסיון ההפיכה במצרים והזהיר כי "תהליך השלום במזרח התיכון עשוי ליפול קורבן לרוח המהפכנית הסוחפת את העולם הערבי".
בדצמבר 2012, עמד בראש קבוצת שרי החוץ האירופים שהביעו התנגדות לבניית מבשרת אדומים (E-1). בסוף אותו חודש גינה בחריפות את ההחלטה על הקמת אוניברסיטה באריאל ואמר כי "אנו מאוכזבים. אריאל שוכנת מעבר לקו הירוק ביישוב בלתי חוקי על פי החוק הבינלאומי", "זוהי פעולת התגרות קשה".
במאי 2013, תקף בחריפות את הבנייה הישראלית בשטחים ואמר כי "ככל שהזמן עובר, ישראל מאבדת את תמיכתה בבריטניה ובשאר מדינות אירופה".
שלום עשת
שלום עשת (28 בספטמבר 1914 - 13 בפברואר 1967) היה יועצו הצבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון בימי מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
שלום עשת נולד באוסטריה בשנת 1914 כפריץ איזנשטט. גדל במשפחה בעלת מסורת צבאית למד באקדמיה הצבאית האוסטרית ובבית הספר הטכני הגבוה בווינה והוסמך כמהנדס. שירת כקצין בצבא האוסטרי.
עליה לארץ ב'הגנה' ובצבא הבריטי.
שלום עשת עלה לארץ ישראל בשנת 1938. בשנת 1939 הצטרף לארגון ההגנה. היה חניך בקורס הקצינים הראשון של ההגנה. בימי מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. בשנת 1942 שירת בחזית המדבר המערבי. בשנת 1943 עבר קורס קצינים (השלישי בחייו) של הצבא הבריטי במחנה צריפין. בשנת 1944, עם כינון הבריגדה היהודית הצטרף לבריגדה בדרגת סרן. היה חניך בבית הספר לפיקוד ומטה של הצבא הבריטי. במסגרת הבריגדה שירת בחזית איטליה ובתום המלחמה הגיע עם כוחות הבריגדה לאוסטריה ארץ הולדתו.
מלחמת העצמאות.
בימי מלחמת העצמאות, ביולי 1948 נתמנה ליועץ צבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון. לבן-גוריון הייתה הערכה מיוחדת לקצינים יוצאי הבריגדה האמונים על סדרי צבא סדיר ומקצועי (והערכה פחותה לקצינים מאנשי ההגנה), אך בניגוד לעמדתו של בן-גוריון נתמנו בעלי התפקידים הראשיים, במטכ"ל של מלחמת העצמאות, מבין ותיקי ההגנה. לעומת זאת בראש הזרועות והמחלקות המקצועיות והלוגיסטיות הועמדו יוצאי הצבא הבריטי כחיים לסקוב ואהרן רמז. על פי העדפתו זו של בן-גוריון את יוצאי הצבא הבריטי בתפקידי תכנון וביצוע הפך שלום עשת לאחד ממקורביו והייתה לו השפעה ניכרת על בן-גוריון בכל הקשור בארגון הצבא ובהכנת תוכניות מבצע.
מקרה אחד בו לא שעה בן-גוריון לדברי יועצו שלום עשת היה בשלב הראשון של המלחמה, לאחר החלטת החלוקה, כאשר מפקד החטיבה הבריטית של הנגב הציע לפנות את ארבעה עשר יישובי הנגב שמדרום לכביש עזה באר שבע, כדי שלא יבולע ליושביהם. התושבים סירבו וכעבור חודש יצא בן-גוריון כנגד קולות שטענו שכל כח שיישלח לנגב יחליש את היישוב. הוא הצהיר שיש להגן על כל יישוב יהודי בארץ. יועצו, שלום עשת, טען ש-14 נקודות אלו, ובהן 400 תושבים בלבד, לא יחזיקו מעמד. בן-גוריון לא שעה לו והורה לו להכין תוכנית לביצורן של הנקודות בנגב.
במבצע יבוסי של חטיבת הראל, שנערך בירושלים בין 22 באפריל ל-1 במאי 1948, שנועד לשחרר חלקים מן העיר ולהקל על המצור, נתמנה שלום עשת להיות ראש המטה של המבצע, כאיש צבא מקצועי שיאזן את מפקדי הפלמ"ח מחטיבת הראל שהשתתפו במבצע.
אחרי מלחמת העצמאות.
עשת המשיך לשרת בצה"ל לאחר תום מלחמת העצמאות. תפקידו הבא היה ראש מחלקת התכנון במטכ"ל. ב-1952, כאשר פרש עשת מתפקיד ראש מחלקת התכנון בצה"ל, הוא נתבקש על ידי בן-גוריון להגיש לו הערכה מפורטת על היכולת של צה"ל לעמוד במתארי המלחמה השונים מול מתקפה של צבאות ערב. עשת הגיש מסמך מפורט אבל הצביע על נקודת תורפה אחת. הוא ניתח את התרחישים השונים וקבע שבמקרה של מה שנקרא "מקרה הכל", כלומר בתרחיש שבו תהיה מתקפה כל-ערבית, רב-חזיתית יזומה על ידי הערבים, לא יהיה לצה"ל סיכוי לעמוד ולהציל את מדינת ישראל מנזקים בלתי-הפיכים. בזאת תרם עשת לגיבוש הדוקטרינה ההתקפית של צה"ל; כיוון שלבן-גוריון הייתה השקפה פסימית, ביחס לסכסוך הערבי-ישראלי, קיבל בן-גוריון את דעתו של עשת והוביל את שינוי הדוקטרינה של צה"ל להיות התקפית, ובהמשך מינה את משה דיין לרמטכ"ל, ודיין הוא שהשריש את הדוקטרינה ההתקפית בצה"ל, שפירושה שבמקרה של איום של "מקרה הכל", ישראל חייבת לשאוף להיות זו שתפתח במלחמה ולהעביר את הלחימה לשטח האויב.
שנותיו האחרונות.
עשת פרש משורות צה"ל בשנת 1957 בדרגת אלוף-משנה, ומונה ליועץ התעשייתי של חברת העובדים. עשת נפטר בראשית 1967, ונקבר בכפר סבא.
צ'אבייר הרננדז קראוס
הנרי וקסמן