תושבי האי הם ברובם נוצרים אנגליקנים, קתולים ומתודיסטים. החלוקה האתנית היא די שווה בין בעלי עור שחור לבעלי עור לבן.
כ-8,000 תושבים עזבו את האי לאחר התפרצות הר הגעש. רובם לא חזרו לאי.
גאוגרפיה.
האי ממוקם כ-500 קילומטר דרום-מזרחית מפוארטו ריקו וכ-45 קילומטר דרום מערבית מאנטיגואה. האי ידוע כ"אבן הברקת של הקריבים" בגלל הגבעות הירוקות המצויות בו בשפע. האי מהווה אתר תיירות מועדף בגלל מזג האוויר הנוח השורר באי מרבית הזמן בשנה וכן הנופים המרהיבים המצויים בו.
אוכלוסיית האי כוללת 3 קהילות (Parishes):
בעיית נתר
בעיית נתר היא מן הבעיות המרכזיות בתורת גלואה. הבעיה הוצעה על ידי אמי נתר בשנות השלושים של המאה העשרים, והיא עדיין לא פתורה באופן כללי.
הבעיה.
נתון שדה formula_1, וחבורת תמורות formula_2 הפועלת על הקבוצה formula_3. אפשר להרחיב את הפעולה של formula_2 לפעולה על ההרחבה הטרנסצנדנטית הטהורה formula_5, כאשר formula_6 פועל על המשתנים לפי הפעולה על האינדקסים formula_7, והפעולה על שדה הבסיס formula_1 טריוויאלית.
השאלה היא האם שדה השבת formula_9 הוא בהכרח הרחבה טרנסצנדנטית טהורה של formula_1. במילים אחרות, האם קיימים formula_11 בלתי תלויים אלגברית כך ש-formula_12.
לדוגמה, ידוע שהתשובה חיובית כאשר formula_2 היא החבורה הסימטרית formula_14. אם formula_2 היא חבורת התמורות הזוגיות formula_16, התשובה חיובית כאשר formula_17, ולא ידועה כאשר formula_18.
ב-1969 הראה ריצ'רד סוואן (Richard Swan) שהתשובה לבעיית נתר שלילית מעל שדה המספרים הרציונליים, כאשר formula_19 היא החבורה הציקלית מסדר 47. לחבורה זו יש אוטומורפיזם מסדר 23, וההוכחה מסתמכת על כך שחוג השלמים של השדה הציקלוטומי formula_20 אינו תחום אידיאלים ראשיים. מאוחר יותר, ב- 1974 תיאר הנדריק לנסטרה קריטריון לטרנסצנדנטיות של שדה השבת כאשר formula_2 חבורה אבלית, והראה שהתשובה לבעיית נתר שלילית מעל השדה הרציונלי גם עבור formula_22.
את הדוגמה הראשונה לתשובה שלילית מעל שדה סגור אלגברית מצא דייוויד סולטמן ב-1983 (עבור חבורות מסדר formula_23). דוגמה דומה, עם חבורה מסדר formula_24, מצא Bogomolov ב-1986.
נתר הציעה את הבעיה בניסיון לפתור בעיה אחרת, בעיית ההיפוך של תורת גלואה, השואלת אלו חבורות יכולות להיות חבורות גלואה של הרחבות של שדה המספרים הרציונליים. אם התשובה לבעיית נתר היא חיובית עבור חבורה מסוימת formula_2 מעל שדה formula_1, אז אפשר לממש חבורה זו כחבורת גלואה מעל אותו שדה.
סם גמג'י
מרק היינץ
מָרֶק הֵיינְץ (בצ'כית: Marek Heinz; נולד ב-4 באוגוסט 1977 באולומואוץ, צ'כיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ.
היינץ החל את הקריירה שלו בסיגמה אולומואוץ ב-1996. ב-2000 עבר להמבורג שם שיחק שנתיים עד שעבר לארמיניה בילפלד. ב-2003 עבר לבאניק אוסטרבה ולאחר מכן לבורוסיה מנשנגלדבך. ב-2005 עבר לגלאטסראיי. ב-2006 עבר לסנט אטיין. ב-2007 עבר לנאנט. ב-2008 עבר לפ.צ ברנו. ב-2009 עבר לקאפפנברג. ב-2010 עבר לפרנצווארוש. ב-2011 חזר לקבוצת נעוריו סיגמה אולומואוץ. ב-2013 הושאל לקבוצת זנוז'מו.
עם נבחרת צ'כיה שיחק ביורו 2004 וכבש שני שערים.
מואי
מוֹאַי הם פסלי אבן של דמויות אדם באי הפסחא. במרבית המקרים הפסלים הם מונוליתיים, כלומר חצובים מסלע בודד, ולחלקם כיפת סלע נוספת המכונה "פּוּקָאוּ", המכסה את ראשם. קרוב ל-800 פסלים נחצבו, רובם עשויים מהטוף שמקורו בהר הגעש הכבוי ראנו רארקו. מתוכם 288 הובלו בהצלחה והועמדו על הבמות שיועדו לכך והמצויות לאורך כל חופי האי. 92 פסלים מוטלים בדרך מהמחצבה וקרוב ל-400 נמצאים עדיין במחצבה בשלבים שונים של גימור. על פניו נראה שהמחצבה בראנו ראראקו ננטשה באופן פתאומי, כשפסלים גמורים למחצה נותרו עדיין בתוך הסלע. גם המואי שהושלמו והועמדו על הבמה המיועדת להם הופלו בידי הילידים כשהבנייה הופסקה.
הפסלים קיימים במידות שונות. הפסל הגדול ביותר מצוי עדיין במחצבה. אילו הושלם היה גובהו 21 מטר ומשקלו כ-270 טון. הפסל הגדול ביותר שהועמד הוא בגובה של קרוב ל-10 מטר ושוקל 80 טון, אך בממוצע רוב הפסלים הם בגובה של 4 מטרים. על אף שנוטים לתאר את הפסלים כ"ראשים", למרבית המואי יש כתפיים, זרועות, וגוף שבמשך השנים כוסו בעפר. הפסלים מתארים חצי גוף עליון של גבר שאת ראשו עוטרות אוזניים ארוכות. על ראשם של חלק מהפסלים נוספה "פאה" גלילית מאבן אדמדמה שנחצבה מהר הגעש "פונה פאו". הפאות הגדולות ביותר שוקלות קרוב ל-12 טון. הפסלים הוצבו על במות אבן מיוחדות המכונות "אהו", כשגבם אל הים. הפסלים נחצבו בעזרת נקרים מאבן, שאלפים מהם עדיין מפוזרים באזור המחצבה. אין יודעים בוודאות את מטרתם, וקיימות תאוריות רבות מדוע נוצרו, אך אין ספק כי שימשו למטרות הקשורות בפולחן הדתי.
על סמך מאות הפסלים שנמצאים בשלבים שונים של יצירתם במחצבה בראנו רארקו ניתן לשחזר את תהליך היצירה (ראו בשרטוט הסכמתי משמאל). הפסל נחצב על ידי צוות בן כמה אנשים על המדרון של ההר. תחילה הוסר החלק העליון של הסלע, אחר-כך סותתו חלקו העליון של הפסל ושני צדדיו. החלק התחתון סותת בצורה גסה עד שגוף הפסל היה מחובר בשדרית בלבד לסלע מתחתיו (A בשרטוט). בשלב מסוים נותק הסלע מהשדרית והוא החליק במדרון עד שנחת כשהוא עומד בתוך בור שהוכן מראש בתחתית המדרון. בנקודה זו הושלם סיתות חלקו האחורי של הפסל (B בשרטוט). בשלב זה היה הפסל מוכן לשינוע אל הבמה (אהו) המיועדת לו באמצעות דרכים שהוכנו מראש. על התאוריות השונות לצורה בה הובלו הפסלים ששקלו מספר טונות למרחק שעלה לפעמים על עשרה קילומטרים ראו בהמשך. אחת התאוריות המבטיחות, שאף נוסתה באמצעות דגם מוקטן, מתבססת על ההנחה שהפסל עמד כבר בתחילת הדרך (C בשרטוט). הנחה סבירה ביותר בהתחשב במספר הרב של הפסלים העומדים בתוך בורות סביב המחצבה (D בשרטוט), שכיום בעקבות הסחף מכוסים עד לצווארם בעפר, מה שגרם לדימוי המקובל שהפסלים הם ראשים בלבד.
התאוריה המקובלת ביותר היא שהפסלים סותתו בידי ילידי האי הפולינזים מלפני 1000 שנה ויותר. הם נחשבים כמייצגים את האבות הקדומים (כמצבות לקברים), או כמייצגים אנשים חשובים שחיו בזמן הפיסול ואף כסמלי מעמד משפחתיים או כטוטם. קרוב לוודאי שהחציבה הייתה יקרה בשל הזמן הנדרש לחציבה ובשל הצורך לגרור אותם למרחקים גדולים אל המקום בו הועמדו בסופו של דבר, במות אבן המכונות "אהו". הערכת משך הזמן שארך לחצוב את הפסלים משתנה בין החוקרים. תור היירדאל, שביקר באי בשנת 1955, עשה ניסיונות שהראו כי צוות של שישה אנשים יכול לחצוב פסל ממוצע במשך כשנה. אחרים סבורים שמשך הזמן היה גדול הרבה יותר. קיימות גם השערות רבות לגבי הדרך שבה הובלו הפסלים ואופן העמדתם על הבמות, אך אין ספק כי נדרשו מזחלות מעץ או גלילי עץ. מקובל לחשוב כי הביקוש לעץ על מנת לתמוך בבנייה הפזרנית הוביל בסופו של דבר לבירוא היער הקדמון שבאי, ודבר זה מסביר מדוע ננטשה המחצבה בפתאומיות.
אגדות עם קדומות המסופרות באי מדברות על ראש שבט שחיפש בית חדש. המקום שבחר ידוע לנו כאי הפסחא. כשמת חולק האי בין בניו. כשאחד המנהיגים של אחת המשפחות מת, הוקם מואי על קברו. ילידי האי האמינו שפסלים אלה ילכדו את ה"מאנה" (כוחות על־טבעיים) של המנהיג. הם האמינו כי בכך ששמירת המאנה של המנהיגים על האי תוביל לתוצאות חיוביות, הגשם ירד בעתו והיבול יהיה גדול. משום שהאגדה סופרה מפה לאוזן במשך דורות רבים כל כך, מאמינים כי עברה שינויים עם השנים ונוספו לה "קישוטים" על מנת לעשותה מעניינת יותר.
מטלואיד
המתכות למחצה (או מטלואידים) מהוות את אחד משלושת הסוגים של היסודות, שכוללים גם מתכות ואל מתכות. למתכות למחצה תכונות ביניים בין מתכות ואל מתכות. אין דרך מיוחדת להבדיל בין מתכת למחצה למתכת רגילה. ההבדל העיקרי הוא שמתכות למחצה הן בדרך כלל מוליכות למחצה, בעוד מתכות רגילות הן מוליכות. מטלואידים מוספים לעיתים לסגסוגות.
המתכות למחצה הידועות הן:
בטבלה המחזורית, המתכות למחצה נמצאות לאורך קו אלכסון שמתחיל בבורון ונגמר באסטטין. יסודות שנמצאים מעל קו זה הם אל מתכות ויסודות שנמצאים מתחת לקו זה הם מתכות.
וולברהמפטון וונדררס
מועדון כדורגל וולברהמפטון וונדררס (באנגלית: Wolverhampton Wanderers Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי המייצג את העיר וולברהמפטון. קבוצת הכדורגל של המועדון, הידועה בעיקר בכינויה "וולבס" (Wolves - זאבים) משתתפת, נכון לעונת 2021/2022, בפרמייר ליג, הליגה המקצוענית הראשונה באנגליה. אצטדיונה הביתי, מוליניו (Molineux Stadium), מסוגל לאכלס 31,700 צופים. ברונו לאז'ה, הוא מאמנה הנוכחי של הקבוצה. מדי הקבוצה כוללים חולצה זהובה, מכנסיים שחורים וגרביים זהובים.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1877 על ידי ג'ון ביינטון, ג'ק אדנברוק וג'ק ברודי, אשר קיבצו מספר תלמידים מבלייקנהול, פרוור של וולברהמפטון, לכדי קבוצת כדורגל. שנתיים אחר כך התאחדה הקבוצה עם מועדון הקריקט המקומי, מה שהוביל ליצירתה של קבוצה בשם ה"וונדררס" (The Wanderers). בשנת 1888 נמנה המועדון על אחד מתריסר מייסדיה של הפוטבול ליג.
התואר המשמעותי הראשון של הקבוצה הושג בשנת 1893, או אז זכתה לראשונה בגביע ה-FA. וולבס ירדה לליגת המשנה האנגלית בשנת 1906 ושבה אליה רק כעבור 26 שנים, ב-1932. במהלך תקופה זו הספיקה לרדת לליגה השלישית אך גם להעפיל פעמיים לגמר גביע ה-FA ולזכות בו פעם אחת (בשנת 1908).