בתקופת קופון השתמשו בסלע הגעשי הרך ליצירת הצלמיות שהונחו בקברים המכונים האניווה. במשקעים של הזרמים הפירוקלסטיים (טוף מולחם) השתמשו לבניית גשרים באזור. במחוז קוממוטו יש כ-320 גשרי קשת מאבן, כולל גשר צוג'ון (通潤橋) וגשר ראידאי על נהר מידוריקאווה, מבנים היסטוריים חשובים.
בהתפרצויות של נאקה-דאקה היו מספר מקרי מוות: ב-1957 מתו 12 עובדים של הרכבל. ב-1979 נהרגו שלושה תיירים מגושים שנפלטו מהלוע. בנובמבר גרמו פליטת גזים געשיים רעילים למותם של שני תיירים. בין 1980 ל-1997 שבעה אנשים נוספים מתו מהרעלת גז.
אקלים.
המידע על האקלים של הר אסו נלקח בגובה של 1,143 מטרים. בגובה זה האקלים הוא אזור המעבר אקלים סובטרופי גשום ואקלים יבשתי גשום (סיווג "Cfb/Dfb", בשיטת קפן) שבו הקיצים חמימים והחורפים קרים. כמות המשקעים גבוהה במשך כל השנה, והיא גבוהה במיוחד ביוני ויולי עם מעל ל-500 מילימטרים גשם בכל חודש.
תיירות.
הלוע הפעיל של נאקה-דאקה הוא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר באי קיושו. מספר התיירים ממדינות אסיה באזור אסו גדל מיד שנה. ניתן להגיע עם רכב פרטי באמצעות כביש אגרה עד הלוע, אפשר להגיע ללוע גם באמצעות רכבל (阿蘇山ロープウェイ) כשעל שפת הלוע יש נקודות תצפית. על שפת הלוע נבנו מחסות מבטון בהגנה מהתפרצות פתאומית. בנוסף פועלים למרגלות ההר כמה אתרי מחנאות, בעיר אסו שבקלדרה פועל מוזיאון לוולקנולוגיה (阿蘇火山博物館), ומקדש שינטו (阿蘇神社), אחד העתיקים והחשובים ביפן. עקב הפעילות הגאותרמית יש מעיינות חמים (אונסן) רבים באזור, שניים מתוכם שוכנים בפארק הלאומי אסו קוג'ו.
XXY (סרט)
XXY הוא סרט קולנוע ארגנטינאי-צרפתי-ספרדי מסוג דרמה שנכתב ובוים על ידי הבמאית הארגנטינאית לוסיה פואנזו. הסרט עוסק בנערה מתבגרת אינטרסקסואלית המגבשת את זהותה המגדרית.
עלילה.
אלכס קרקאן היא נערה אינטרסקסואלית בת 15, בעלת איברי מין זכריים ונקביים, שחיה את חייה כילדה ונטלה תרופות שדיכאו התפתחות סממני מין משניים זכריים, כמו צמיחת זקן, אך לאחרונה אלכס הפסיקה ליטול את התרופות.
משפחתה של אלכס עברה מארגנטינה לכפר ליד חוף הים באורוגוואי, כדי להימנע מהסטיגמה החברתית. אביה, נסטור קראקן, הוא ביולוג ימי המתפרנס מטיפול בחיות שנמצאו על ידי דייגים. אמה, סולי, מזמינה חברים מארגנטינה: מנתח, אשתו ובנם המתבגר אלברו במטרה לבדוק את האפשרות לנתח את אלכס בניתוח לשינוי מין, זאת ללא ידיעתם של אלכס ואביה.
אלכס אומרת לאלברו שהיא מעוניינת לקיים איתו יחסי מין. הם מקיימים יחסי מין במהלכם היא חודרת אליו חדירה אנאלית, אלבארו מופתע, אך לא עוצר את אלכס, אך הם עוצרים כשנסטור מגיע למקום ורואה אותם דרך הדלת הפתוחה. בהמשך אלכס מתנצלת בפני אלבארו, אך הוא משיב כי נהנה.
כשאלכס מטיילת לחוף הים שלושה נערים מהכפר תוקפים אותה מינית ומנסים לאנוס אותה לאחר שהם מורידים את מכנסיה כדי לראות את איברי המין שלה. נסטור מבין שדיווח המקרה למשטרה יוביל לגילוי היותה של אלכס אינטרסקסואלית, אך אלכס מחליטה שזה לא משנה שיגלו, ושהיא לא מעוניינת לעבור ניתוח לשינוי מין, אלא לחיות כאינטרסקסואלית.
פרסים.
בשנת 2007 זכה הסרט בפרס שבוע המבקרים בפסטיבל קאן.
פרשת נמרודי
השערת ההיפוך של לנגלנדס
פורום משפטי למען ארץ ישראל
הפיגוע במתחם חיילי ארצות הברית בח'ובאר
הפיגוע במתחם חיילי ארצות הברית בח'ובאר התרחש ב-25 ביוני 1996. משאית תופת התפוצצה בסמוך לבניין מגורים במתחם של חיילי ארצות הברית בעיר ח'ובאר, ליד דהראן שבערב הסעודית. בפיגוע נהרגו 19 חיילים אמריקאים ונפצעו 498 אנשים.
הפיגוע.
מטרתו של הפיגוע הייתה מתחם של חיילי ארצות הברית בח'ובאר, שבו התאכסנו בין השאר חיילים של חיל האוויר האמריקאי, שהשתייכו לאחת היחידות שעסקו באכיפת האיסור על טיסות עיראקיות במרחב אווירי בחלקה הדרומי של עיראק (האזור האסור לטיסה הוגדר ככזה לאחר מלחמת המפרץ).
בימים הראשונים של חודש יוני 1996 העמיסו מחבלים חומרי נפץ על גבי משאית גז או ביוב שקנו. על פי הערכה שנעשתה לאחר הפיגוע הועמסו עליה 1,400 עד 2,200 קילוגרם של חומר נפץ ובנוסף לכך בנזין.
משאית התופת שהייתה מלווה ברכב חלוץ וברכב מילוט הגיעו אל מתחם המגורים של חיילי ארצות הברית בח'ובאר ב-25 ביוני בשעה 21:43. כלי הרכב ניסו להיכנס למתחם\ אך הזקיפים בשעריו מנעו זאת מהם. לאחר מכן הוביל רכב הסיור את המשאית אל מגרש חניה שהיה צמוד לגבול החיצוני של המתחם האמריקאי. המחבלים החנו את המשאית ליד הגדר, כ-22 מטרים מבניין מס' 131, בניין מגורים בן שמונה קומות. בינו לבין המשאית ניצבו הגדר ההיקפית של המתחם ולידה מחסומי בטון, שורת עצים קטנים וכביש פתוח. לאחר הצבת המשאית עזבו המחבלים את המקום ברכב המילוט. המשאית התפוצצה שלוש או ארבע דקות לאחר מכן, בשעה 21:50 לערך.
זקיף אמריקאי על גג בנין מס' 131, רב-סמל אלפרדו גואררו, ראה את המחבלים והמשאית והבין שמדובר באיום. הוא הזעיק את אנשי הביטחון של המתחם ויזם פינוי של הבניין, אשר היה בעיצומו בעת שהמשאית התפוצצה, ועל ידי כך הציל קרוב לוודאי חיים רבים.
עוצמת ההתפוצצות שהפיק מטענה של המשאית הוערך כשקול להתפוצצות של לפחות 9 טון TNT. ההתפוצצות הורגשה עד למרחק של 30 קילומטרים מהמקום, בבחריין השכנה. כוח ההתפוצצות הסב נזקים כבדים לשישה מבנים במתחם האמריקאי. קירו של בניין 131 שפנה אל המשאית נהרס כולו. זכוכיות חלונות נופצו בכל המבנים ברדיוס של כקילומטר וחצי סביב מוקד הפיצוץ. במקום בו עמדה המשאית נפער מכתש בקוטר של 26 מטרים ובעומק של 11 מטרים. אספקת החשמל לרבים מהמבנים במתחם נותקה ומהומה השתררה במקום. החיילים האמריקאים התפנו ממבני המגורים ועסקו בפינוי הנפגעים לחדר האוכל שבמתחם, שהוסב לתחנת איסוף.
בנוסף להתרעה שסיפק הזקיף תרמו עוד שני גורמים להפחתת מספר הנפגעים בהתפוצצות: ברגע ההתפוצצות נמצאו חיילים רבים בחדר מדרגות בצד הבניין המרוחק מהמשאית; בנוסף, מחסומי הבטון שליד הגדר ההיקפית הסיטו חלק מכוח ההתפוצצות כלפי מעלה והרחק מקומות הבניין התחתונות, ועל ידי כך אפשר שמנעו את קריסתו המוחלטת.
בסך הכל נהרגו באירוע 19 קצינים וחיילים מחיל האוויר של ארצות הברית. מספר הפצועים הגיע ל-498, מבני לאומים שונים.
רב-סמל גואררו עוטר במדליית חייל חיל האוויר על פעולתו שתרמה להקטנת מספר הנפגעים באירוע.
לאחר הפיגוע.
בעקבות הפיגוע הועברו כוחות ארצות הברית, בריטניה וצרפת שהיו מוצבים באזור דהראן אל בסיס חיל האוויר הסעודי על שם הנסיך סולטן, מדרום מערב לדהראן ובקרבת הבירה ריאד, שהיה מבודד ומוגן בצורה טובה יותר.
במהלך חקירת הפיגוע נמתחה ביקורת חריפה על הכוחות המזוינים של ארצות הברית ועל קהיליית המודיעין שלה, בטענה שלידיהם הגיעו התראות רבות וממוקדות אודות כוונה לפגוע בחיילי ארצות הברית במתחם בח'ובאר, אך לא ניתנה אליהן התייחסות נאותה. כמו כן נטען כי נפלו ליקויים רבים באבטחת המתחם.
זהות האחראים לפיגוע לא נקבעה בוודאות. בקשר לכך הועלו שתי טענות:
בשנת 2006 פסק שופט פדרלי בארצות הברית שדן בתביעת פיצויים שהוגשה לפניו בגין הפיגוע כי הוא הוצא לפועל על ידי אנשי חזבאללה בסיועה של איראן, ופסק כי על איראן לשלם למשפחות הקורבנות בפיגוע סך של 254 מיליון דולר.
הפיורד (סיני)
מרסא אל-מראח' (בערבית: مرسى المراخ, בתרגום חופשי לעברית: "מרינת אל-מראח'") הוא מפרצון בצפון מפרץ אילת המכונה על ידי התיירים "הפיורד".
המפרצון נמצא בחוף המערבי של מפרץ אילת כ-15 קילומטרים דרומית-מערבית לטאבה וכ-6 קילומטרים דרומית מערבית לג'זירת פרעון. הוא נמצא במחוז דרום סיני שבמצרים וזכה לשמו בשל ההרים המקיפים את לשון הים - בדומה לפיורדים בנורווגיה.
בשנים בהן שלטה ישראל באזור (1982-1967) היה הפיורד אתר עצירה פופולרי לתיירים הישראלים בדרכם מאילת לכיוון נואיבה, דהב ושארם א-שייח'.
בדומה לאתרים אחרים לאורך חוף סיני המזרחי, גם ליד הפיורד מצויה שונית אלמוגים. בין היתר, מצוי בה "חור" (בדומה ל"חור הכחול" בדהב) המהווה אתר צלילה לנופש.
בריכת השמש.
כחצי קילומטר מדרום למפרץ, מעבר להר הבולט אל תוך הים, נמצאת סמוך לחוף בריכת שמש טבעית. שכבות המים בבריכה אינן מתערבבות בגלל ריכוז המלחים הגבוה שבשכבה התחתונה והבדלי הצפיפות שבין שכבות המים. תופעה זו גורמת לכך שהשכבה העליונה של המים היא קרירה בעוד שהשכבה התחתונה חמה מאוד ומסוכנת לרחצה.
אסף ברנשטיין
אסף ברנשטיין (נולד ב-8 ביולי 1970) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
אסף ברנשטיין נולד וגדל בהרצליה, ניו יורק ולונדון. אביו היה המשורר אורי ברנשטיין ואמו היא הסופרת הדרה לזר. אחותו הבכורה, גאיה ברנשטיין, היא מרצה למשפטים בארצות הברית.
בצה"ל שירת ביחידת ההסרטה. הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות בלימודי קולנוע מאוניברסיטת ניו יורק. בשנה השנייה ללימודים ביים את סרטו הקצר הראשון "יונה סידס" שזכה בפרס וולג'ין. בשנת 2000 זכה בפרס הטריילר הטוב ביותר בתחרות The Golden Trailer.
ב-2007 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הארוך הראשון "החוב", שהיה מועמד לארבעה פרסי אופיר. "החוב" היה בשנת 2011 לסרט הישראלי הראשון שזכה לרימייק הוליוודי.
ב-2012 ביים את דרמת הפשע "אלנבי", המבוססת על ספרו רב-המכר של גדי טאוב, ששודרה בערוץ 10.
בראשית 2015 עלתה ב-Yes דרמת הפעולה "פאודה" בבימויו של ברנשטיין.
הוא לימד בימוי כתיבה ומשחק בקאמרה אובסקורה, מנשר, בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, אימפרו, סדנאות משחק אצל גלית רוזנשטיין ועוד.
חיים אישיים.
ברנשטיין היה נשוי לעמליה רוזנבלום ולהם בת אחת. בהמשך נישא בשנית לשחקנית הקאמרי מיכל ברנשטיין (לשעבר בלנקשטיין) ולהם שני ילדים.