לפי פרשנות אחרת, המחלוקת הייתה בעיקר בענייני טומאה וטהרה. באותה תקופה, כאשר התרבו עולי הרגלים לבית המקדש, וביניהם היו גם רבים שאינם בקיאים בכללי טומאה וטהרה. כאן ביקשו חכמים למנוע את הסמיכה שעל ידה היו כולם נכנסים לעזרה. יוסי בן יועזר שהחל את התקנה שלא לסמוך היה מבין המחמירים בענייני טומאה טהרה ולא הקל בהם גם כשהוצרך הדבר לענייני השעה עד שאמרו חכמים שהחיטים טהורים לכול העולם וטמאים ליוסי בן יועזר, וגזר טומאה על כלי זכוכית. יש להבדיל בינו לבין יוסי בן יועזר שחי לאחר יותר ממאה וחמישים שהיה מקל בענייני טומאה וטהרה, ויש שבלבלו בינו לבין הראשון, למרות הניב הארמי שמוזכר בתקנותיו, בניגוד ליוסי בן יועזר שלשון הקודש הצחה השגורה בפיו ניכרת במסכת אבות.
נסיכות אנסבך
נסיכות אנסבך (Ansbach) הייתה נסיכות בצפון בוואריה שבגרמניה. שטחה הגאוגרפי השתרע על כ-4,200 ק"מ. בנסיכות זו שכנה העיר אנסבך.
היסטוריה.
בשנת 1331 עברה הנסיכות כחלק מרוזנות העיר נירנברג לידי בית הוהנצולרן. בשנת 1398 לאחר מותו של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, חולקה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג קיבל את אנסבך, ואילו בנו הצעיר יוהאן השלישי, רוזן נירנברג קיבל את אזור ביירוית. לאחר מותו של יוהאן השלישי ב-11 ביוני 1420, התאחדו שתי הנסיכויות תחת פרידריך השישי, שקיבל בשנת 1415 את נסיכות הבוחר מברנדנבורג.
לאחר מותו של פרידריך ב-21 בספטמבר 1440, חולקו שטחיו בין בניו; יוהאן קיבל את הנסיכות של ביירוית (ברנדנבורג-קולמבאך), פרידריך קיבל את נסיכות ברנדנבורג, ואלברכט קיבל את אנסבך. לאחר מכן אנסבך הייתה תחת יורשיו של אלברכט, עד לשנת 1791.
בשנת 1791 מכר קרל אלכסנדר, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך את נחלותיו שכללו אף את ביירוית לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, עקב היותו חשוך ילדים. קרל אלכסנדר עבר עם אשתו לבריטניה, וב-28 בינואר 1792 סופחה אנסבך באופן רשמי לממלכת פרוסיה.
בשנת 1807 סיפח נפוליאון את העיר לממלכת בוואריה לאחר ניצחונותיו על פרוסיה, ובקונגרס וינה פוצתה על כך פרוסיה בדוכסות הגדולה של ברג.
אנסבאך
חיים אליאב
Brave (אלבום)
Brave (בעברית אַמִיץ) הוא אלבום האולפן השישי של זמרת הדאנס פופ האמריקאית ג'ניפר לופז, אשר יצא ב-4 באוקטובר 2007.
האלבום הפיק שני סינגלים: הראשון "Do It Well", אשר יצא לאור ב-18 בספטמבר 2007, והוא הגיע ל-11 המובילים במצעד הפזמונים שבבריטניה, אף על פי שנחל כישלון רב במצעדים, והשני "Hold It, Do not Drop It" יצא לאור ב-11 בינואר 2008, וגם הוא נכשל במצעדים כאשר נכנס למקום ה-72 בלבד בבריטניה, ולא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד.
האלבום הכיל 13 שירים כולל הרמיקס לשיר הראשון מהאלבום "Do It Well". האלבום נחשב לאלבום הכושל ביותר של לופז מבחינה מסחרית, כאשר מכר 650,000 בלבד, ובנוסף השירים באלבום הם בין השירים הבודדים ביותר בקריירה של הזמרת אשר נחלו כישלון כל כך גדול, עד כדי כך שלא נכנסו לבילבורד הוט 100.
אוויטה (סרט)
אוויטה (במקור: Evita) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1996 בבימויו של אלן פארקר בכיכובם של מדונה, אנטוניו בנדרס, ג'ונתן פרייס וג'ימי נייל. עלילת הסרט מתארת את סיפור חייה ומותה של אווה דוארטה, לימים - אווה דוארטה דה פרון, החל מהיותה ילדה צעירה מן המעמד הנמוך, ועד להפיכה לגברת הראשונה ולמנהיגה הרוחנית של ארגנטינה. הסרט, אשר מורכב כמעט כולו שירה, מבוסס על המחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בתאריך 26 ביולי 1952, עם ההודעה על מותה של אווה פרון (מדונה), הגברת הראשונה של ארגנטינה, הלוויה ציבורית והצגת דמותו של צ'ה (אנטוניו בנדרס), דמות המספר, בפני קהל צופי הסרט. צ'ה, אשר מתאר לאורך הסרט את סיפור עלייתה של אווה לשלטון, מחלתה ומותה, מופיע בתחפושות שונות ומשמש כמצפון של אווה וכמבקר שלה.
הסרט חוזר אל ילדות של אווה, כאשר היא נערה צעירה המנסה להשתתף בהלוויה של אביה בעיירה קטנה אשר בבואנוס איירס, עם אמה ואחיה. אבל אשתו האחת של אביה ובני משפחתה (אשר מעמדם החברתי גבוה יותר) אוסרים על אווה מלהיכנס ומוציאים אותה החוצה, כשהיא צורחת כי זהו אביה.
בשנת 1934, בהיותה בת 15, אווה מחליט לעזוב את העיירה, ולחפש חיים טובים יותר. היא תופסת טרמפ לבואנוס איירס ביחד עם זמר טנגו אוגוסטין מגאלדי (ג'ימי נייל), שאיתו היא מנהלת רומן. לאחר שמגאלדי עוזב אותה, היא מתקדמת, באמצעות קיומן של מספר מערכות יחסים עם גברים, כאשר בכל פעם - הגבר הבא הוא אדם בעל יותר ויותר השפעה מהקודם. אווה הופכת לדוגמנית ולשחקנית רדיו, עד למפגש הגורלי שלה עם הקולונל חואן פרון (ג'ונתן פרייס), בשעת אירוע התרמה. הקשר שלו עם אווה פרון מקנה לו פופולריות בקרב הציבור, שכן היא ממעמד הפועלים (כפי שפרון עצמו). אווה מנצלת את תוכנית הרדיו שלה על מנת לקדם את פרון, גם כאשר הממשל כולא אותו, בניסיון לגמד את המומנטום הפוליטי שלו. גלי התמיכה שמייצרת אווה מאלצים את כוחות הממשלה לשחרר פרון, וביחד עם אווה הם זוכים לתמיכה ציבורית מהעם. פרון זוכה בבחירות לנשיאות בשנת 1946, ואווה מבטיחה כי הממשלה החדשה תשרת את "חסרי החולצות" (עובדים עניים).
אווה מקימה תשתית ומפיצה סיוע, בעוד מקורביו של פרון בוזזים את הקופה הציבורית. החברה הארגנטינית היא מאוד מעמדית, ולכן הקצונה הצבאית והאליטות החברתיות מתעבים את השורשים המשותפים של אווה ואת זיקתה לעניים. אוויטה, במהלך סיור בעולם, הופכת חולה וממהרת לשוב לארגנטינה. לקראת סוף חייה, היא מבינה כי היא חולה סופנית, וטוענת כי החיים שלה היו קצרים כי היא זרחה כמו "אש מבריקה" ומסייעת לפרון להתכונן להמשך חייו בלעדיה. קהל גדול מקיף את קאסה רוסאדה במשמרת נרות תפילה להחלמתה, עד אשר האור של החדר שלה נכבה, דבר המסמן את מותה, בגיל 33. ההלוויה של אווה מוצגת שוב. צ'ה מתקרב אל הארון שלה, ומנשק אותו/אותה.
ביקורות ותגובות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, ציון 61% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 31 ביקורות.
הואיל (פירושונים)
הואיל
בהלכה, הואיל הוא כלל יסודי בהלכות יום טוב, האומר שהואיל וקיימת אפשרות לעשות מעשה מסוים בהיתר הלכתי, מותר לעשותו גם ללא היתר מעשי זה, שכן עצם האפשרות לעשות מעשה זה בהיתר מסירה ממנו את האיסור.
רקע.
המקור לדין זה מובא בגמרא במחלוקת בין רבה ובין רב חסדא. המחלוקת נסובה אודות אדם האופה מיום טוב ליום חול לאחר סעודתו. הגישה הפשטנית אותה נוקט רב חסדא היא, שמכיוון שקיים איסור לבשל ביום טוב וזה הותר רק לצורך אוכל נפש, העושה כך עבר על איסור לאו, ועונשו מלקות. רבה, חולק על הנחה זו וקובע ש"הואיל שאם יבואו אורחים לבית, יהיה מותר לבשל ללא ספק - לצורכם, גם עכשיו, כל עוד קיימת אפשרות שיבואו אורחים א"כ אין האדם חייב מלקות על אותה אפייה על אף שכוונתו הייתה לחול ומ"מ עבר על איסור דרבנן ויש חולקים וסוברים שלשיטת רבה הדבר מותר מלכתחילה .אך כאשר האדם אופה בסמוך לחשיכה, ואין שהות לאורחים להגיע לביתו גם רבה יסבור שיתחייב מלקות.
לכלל זה קיימת גם התייחסות של רבא אודות איסור טבילה בשבת במקווה טהרה. חכמי התלמוד דנו בשאלה מדוע אסורה טבילת כלים בשבת וחג, ואילו טבילת אדם במקווה מותרת. לפי פרשנותו של רבא הסיבה להבדל הוא, שבעוד שטבילת כלים נראית כתיקון כלי הדומה למלאכה ואסורה משום שבות, הרי שטבילת אדם אינה נראית כתיקון ונראית בעיני הרואים כרחיצה לצורך התקררות או ניקוי. על כך נשאלה השאלה, אם הסיבה היא מכיוון שהאדם נראה כמתקרר במים להנאתו, כיצד מותר לטבול ביום הכיפורים שהטבילה בו מותרת והרחיצה לצורך תענוג אסורה ועל כך השיב רבא שהואיל ובשבת מותרת הטבילה, התירו אותה גם ביום הכיפורים, כי חכמים לא חילקו בין מעשה בסיטואציה מסוימת לסיטואציה אחרת ('לא פלוג'), וכאשר מעשה מסוים הותר לצורך התירוהו לגמרי.
לכאורה יש לדמות לסברת 'הואיל את סברת מתוך משום ששניהם מבוססים על הרחבת ההיתר מחמת ייסוד ההיתר ומצינו במשנהבית שמאי ובית הלל חלוקים, האם ההיתר לעשות מלאכות בחג לצורך אוכל, תקף גם לדברים אחרים שאינם לצורך אוכל או לא. בניגוד לגישה הפשטנית של בית שמאי שסוברים שלא סוברים את סברת 'מתוך' לכך אוסרים, סבורים בית הלל שניתן לומר ש"מתוך שהותרה לצורך הותרה שלא לצורך".
כלל זה לכאורה דומה לסברת 'הואיל'. השאלה היא האם כלל זה דהיינו סברת 'מתוך' דומה לסברת 'הואיל' או שייסוד הסברא דומה אלא שיש חילוק בהשלכות ההלכתיות לגבי כל דוגמה המובאת בתלמוד, והאם כלל זה תקף רק בהלכות יום טוב או שמא גם בהלכות שבת ניתן לומר ש"הואיל ואפשר" לעשות דבר באופן מותר, יותר גם לעשותו באופן אחר שבו אין הטעם המתיר. כמו כן, השאלה היא האם ביום טוב עצמו ניתן לדמות ולומר את סברת "הואיל ואפשר" בכל מלאכה.
הכלל.
בכדי להבין את יסודות ההיתר והאם סברת הואיל וסברת מתוך דומים צריכים לנתח את התוצאות ההלכתיות בשני המקרים, אמנם על פניו נראה כי התוצאות אינם שוות משום שסברת 'מתוך' מתירה מלכתחילה וסברת 'הואיל' עוקרת איסור אך היא איננה מתירה
אלא שלשיטת רש"ימצאנו דמיון משום שלשיטתו סברת מתוך עוקרת איסור דאורייתא {ולא דרבנן} מכל וכל, וכך גם סברת הואיל עוקרת איסור תורה ופוטרת ממלקות לשיטת רבה הסובר הואיל. וגם לשיטת הר"ןבדעת רש"י שסברת 'מתוך' מתירה לחלוטין גם מדרבנן איכא למימר שבסוגיית הואיל יסבור שלשיטת רבה סברת 'הואיל' תתיר לאפות מיו"ט לחול ולא רק תעקור את המלקות. אלא שהדבר קשה משום שלא מצאנו מחלוקת אמוראים שמבוססת על מחלוקת תנאים והדבר לא הוזכר בגמרא