בימיו המוקדמים, הקיסר גאודזו סלד מלקרוא וגינה את הקונפוציאניזם. לאחר שנהיה לקיסר, הוא שמר על השקפותיו בנוגע לקונפוציאניזם כפי שהוא נהג עד שנפגש עם המלומד לו ג'יה (או לו גו). לו גו כתב ספר באורך של שנים-עשר כרכים המכונה שיניו (新語), שם קידם את התועלת של שלטון לפי מוסר על פני השימוש בחוקי ענישה (כפי שהיה תחת שושלת צ'ין). לו גו קרא כל כרך לקיסר לאחר שסיים לכתוב אותו. הקיסר התרשם למדי, ותחתיו הקונפוציאניזם פרח והחליף את הלגליזם של צ'ין כאידאולוגיה המדינית. מלומדים קונפוציאניים, ולו גו ביניהם, גויסו לשרת את שלטון. הקיסר החל גם ברפורמה חוקית של הקלה בחלק מהחוקים שירשו משלטון צ'ין והפחתה בחומרה של חלק מהעונשים. ב-196 לפנה"ס, לאחר שדיכא את המרידה של יינג בו, הוא עבר בשאנדונג, ארץ מולדתו של קונפוציוס, והכין באופן אישי טקס כדי לחלוק כבוד לפילוסוף.
מחלוקת על הירושה.
בשנותיו המאוחרים, הקיסר גאודזו העדיף את הפילגש צ'י על פני הקיסרית לו ז'י. הוא חשב שליו יינג, היורש הגלוי (שנולד לקיסרית), חלש מידי מכדי להיות שליט. לכן, הוא התכוון להחליף את ליו יינג עם בנו האחר, ליו רויי, אשר נולד לפילג צ'י. לו ז'י נהייתה מודאגת, ולכן ביקשה מז'אנג ליאנג לעזור לה לשמור על עמדת בנה. ז'אנג ליאנג המליץ על ארבעה חכמים מתבודדים, "רביעיית חאו של הר שאנג", כדי לעזור לליו יינג.
ב-195 לפנה"ס, כאשר בריאותו של הקיסר גאודזו הידרדר, הוא רצה אפילו עוד יותר שליו יינג יוחלף על ידי ליו רויי כיורש העצר. ז'אנג ליאנג נישה לשכנע אותו אחרת, אבל הקיסר התעלם, ולכן הוא פרש בגין מחלה. שוסוון טונג (המורה של יורש העצר) וז'ואו צ'אנג התנגדו גם הם להחלטתו של הקיסר להחליף את ליו יינג עם ליו רויי. ז'ואו צ'אנג אמר, "אני לא מנוסה בריבים, אבל אני יודע שאין הדבר צודק. אם הוד מעלתך תדיח את יורש העצר, אני לא אעקוב אחרי פקודותיך יותר". ז'ואו צ'אנג דיבר באופן מוחצן אך סבל מגימגום, אשר גרם לדבריו להיראות כמשעשעים בפני הקיסר, שצחק לכך בתגובה. לאחר מכן, רביעיית חאו של הר שאנג הופיעו בחצר הקיסר. הקיסר גאודזו הופתע מלראות אותם משום שלפני כן הם סירבו להשתתף בשירות האזרחי כאשר הוזמנו. ארבעת האנשים הבטיחו לעזור לליו יינג בעתיד אם הוא יישאר יורש העצר. הקיסר שמח לשמוע שליו יינג קיבל את תמיכתם ולכן הוא זנח את הרעיון להחליף יורשים.
מערכות צבאיות.
לאחר שייסד את שושלת האן, הקיסר גאודזו מינה נסיכים ומלכי חסות שיעזרו לו לנהל את קיסרות האן ולתת לכל אחד מהם חלקת אדמה. היו מספר מלכי חסות שלא היו קשורים למשפחה הקיסרית: זאנג טו, מלך יאן; האאן שין, מלך האאן; האן שין, מלך צ'ו; פאנג יוה, מלך ליאנג; יינג בו, מלך חואינאן; ז'אנג אר, מלך ז'או; וו רוי, מלך צ'אנגשה. אולם, מאוחר יותר, הקיסר דאג שמלכי החסות ימרדו נגדו מפני שאין להם שום קשרי דם איתו. האן שין ופאנג פאנג יוה הואשמו אשמות כוזבות על בגידה, נעצרו, והוצאו להורג עם כל משפחותיהם. יינג בו וזאנג טו מרדו נגדו אולם הם הובסו ונהרגו. רק וו רוי וז'אנג אר נשארו.
השיונגנו מצפון נשארו איום מאז שושלת צ'ין. צ'ין שי חואנג שלך את הגנרל מאנג טיין לפקח על ההגנה של הגבול הצפוני ולבנות את החומה הגדולה כדי להדוף את הפולשים. מאנג טיין הצליח להרתיע את השיונגנו מלהתקדם מעבר לגבול. אולם, לאחר ששולת צ'ין קרסה, השיונגנו לקחו את ההזדמנות להתקדם דרומה ולפשוט על הגבול שוב פעם. ב-201 לפנה"ס, האאן שין הובס על ידי המנהיג של השיונגנו, מודו. בשנה שלאחר מכן, הקיסר גאודזו הוביל צבא לתקוף את השיונגנו אולם הוא הוקף ונלכד על ידי האויב בקרב באידאנג. לפי עצתו של צ'ן פינג, הקיסר שיחד את אשתו של מודו עם מתנות והורה לה לבקש מבעלה להסיג את כוחותיו, מה שמודו אכן עשה. בחוזרו לבירה, הקיסר גאודזו הורה על מדיניות חהצ'ין, שבה נשים אצילות ישלחו להינשא לשליטי השיונגנו וישלמו את המנחות השנתיות שלהם לשיונגנו בתמורה לשלום בין קיסרות האן והשיונגנו.
מוות.
הקיסר נפצע על ידי חץ תועה במערכה נגד יינג בו. הוא נהיה חולה באופן חמור ונשאר במגוריו הפנימיים למשך תקופה ארוכה והורה על שומריו למנוע כניסה לכל מי שירצה לבקרו. לאחר כמה ימים, פאן קוואי התפרץ לתוך חדרו וראה את הקיסר עם נתיניו מאחוריו. הם ראו את הקיסר גאודזו שוכב על המיטה תחת טיפולם של הסריסים.
מצבו הבריאותי של הקיסר החמיר מאוחר יותר והקיסרית שכרה רופא מפורסם שיטפל בו. כאשר הקיסר שאל על מצבו, הרופא אמר שאפשר לרפא את המחלה, אבל הקיסר הטיח ברופא וסירב להמשיך את הטיפול, והרופא נשלח משם. לפני מותו, הקיסר אמר שצאו שן יכול להחליף את שיאו חה לאחר ששיאו ימות, ושוואנג לינג יכול להחליף את צאו שן. הוא גם אמר שוואנג לינג יכול להיות צעיר מידי מכדי לעשות את חובותיו, ולכן צ'ן פינג יכול לעזור לוואנג, אך צ'ן גם הוא התאים לקחת את האחריות של השר בעצמו. הוא מינה את ז'ואו בו כמועמד אפשרי בשביל התפקיד של המפקד העליון. הוא מת בארמון צ'אנגלה ב-1 ביוני 195 לפנה"ס, והוחלף על ידי ליו יינג, שלימים יהיה ידוע בשם הקיסר חווי.
פריקת ברך
פריקת ברך היא פציעה בברך שבה נוצר ניתוק מוחלט של המפרק בין עצם הירך לעצם השוקה. הסימפטומים כוללים כאבי ברכיים וחוסר יציבות של הברך. סיבוכים עשויים לכלול פגיעה בעורק הסובב את הברך, בדרך כלל בעורק בית הברך, או תסמונת תאים .
כמחצית מהמקרים מתרחשים כתוצאה של טראומה גדולה וכמחציתם מתרחשים כתוצאה מטראומה קלה. בכמחצית מהמקרים המפרק חוזר למצב אנטומי תקין לפני הגעת האדם הפצוע לבית החולים. בדרך כלל יש קרע של הרצועה הצולבת הקדמית, הרצועה הצולבת האחורית וגם באחת מן הרצועות הצדדיות. אם ערך מדד לחץ הקרסול פחות מ -0.9, מומלץ להשתמש באנגיוגרפיה ממוחשבת, כדי לזהות פגיעה בכלי הדם. אחרת, בדיקות גופניות חוזרות עשויות להספיק.
במקרים בהם המפרק נשאר מנותק, תבוצע החזרה למצב האנטומי הרגיל של המפרק על ידי ניתוח אורתופדי וקיבועו בדרך כלל תחת הרדמה פרוצדורלית . אצל אלו עם סימנים לפציעה עורקית, מתבצעים ניתוחים מיידיים. ייתכן שידרשו ניתוחים רבים. רק ב-10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
פריקות ברך הן נדירות, מתרחשות בכ־1 ל-100 אלף איש בשנה. הן שכיחות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, בפרט אצל גברים צעירים. תיאורי פציעה זו מתוארכים לפחות משנת 20 לפנה"ס על ידי מגדלי צידון.
תסמינים וסימנים.
התסמינים כוללים כאבי ברכיים. המפרק עלול להיות לא במקומו האנטומי הנורמלי. מצב של אפוזיה מפרקית בו כמות הנוזל הפנים-מפרקי עולה, לא תמיד מתרחש.
סיבוכים.
כ 20% ממקרים עשויים לכלול פגיעה בעורק בית הברך, או לתסמונת התא וכן לפגיעה בעצב הפרונלי המשותף או בעצב הטיביאלי עשויה להתרחש. אם מתרחשות פגיעות בעצבים, הן לעיתים קרובות לא יחלימו לגמרי.
סיבות.
כמחצית מהמקרים מתרחשים כתוצאה של טראומה קשה וכמחציתם מתרחשים כתוצאה מטראומה קלה. טראומה קשה עשויה לכלול מקרים של נפילות מגובה משמעותי, התנגשויות ברכב ממונע או הולכי רגל שנפגעו על ידי רכב ממונע. במקרים של טראומה קשה יש לעיתים קרובות פציעות אחרות.
טראומה קלה עשויה לכלול מעידה תוך כדי ריצה או פציעות ספורט. אחד מגורמי הסיכון כוללים השמנת יתר.
המצב עשוי להתרחש גם במספר הפרעות גנטיות כגון תסמונת אליס-ואן קריבלד, תסמונת לארסן ותסמונות אהלרס-דנלוס.
אבחון.
כיוון שהפציעה מסוגלת לחזור למצב האנטומי הנורמלי שלה בעצמה, לפני שאדם מגיע לבית החולים, אבחנת הפציעה עלולה להתפספס. במצב כזה האבחנה תתבסס על ההיסטוריה של הפציעה ובדיקה גופנית. בדיקות אלו עשויות לכלול בדיקות כגון בדיקת המגירה , בדיקת לחץ פתולוגית , בדיקת הרצועות הבוטחות של המפרק ובדיקת הרצועה הצולבת האחורית של המפרק. כמו כן עקב כאבים יהיה קשה לבצע בדיקה גופנית מדויקת.
צילומי רנטגן, בדיקת CT, אולטרה-סאונד או MRI עשויים לסייע באבחון. ממצאי רנטגן שעשויים להיות שימושיים בקרב המקרים בהם המפרק חוזר למצב אנטומי תקין במקרים של מרחב מפרק משותף, תת-קיבוע של המפרק או שבר סגונד .
כשערך מדד לחץ הקרסול נמוך מ -0.9, מומלץ להשתמש באנגיוגרפיה ממוחשבת. ניתן להשתמש באנגיוגרפיה סטנדרטית. אם ערך מדד לחץ הקרסול גדול מ -0.9, יש צורך לבצע בחינות גופניות חוזרות ונשנות במהלך 24 השעות הקרובות כדי לאמת זרימת הדם טובה באזור הפציעה. ערך מדד לחץ הקרסול מחושב על ידי לקיחת לחץ הדם סיסטולי בקרסול וחלוקתו על ידי לחץ הדם הסיסטולי בזרוע.
סיווג.
ניתן לסווג את הפריקות לחמישה סוגים: קדמית, אחורית, רוחבית, אמצעית וסיבובית. סיווג זה מבוסס על תנועת השוקה ביחס לירך. פריקות קדמיות הן הנפוצות ביותר ואחריהן פריקות אחוריות. הפריקות עשויות גם להיות מסווגות בהתבסס על סמך אילו מין הרצועות ניזוקה.
טיפול.
התנהלות ראשונית מבוססת לרוב על החייאה מתקדמת לטראומה. אם המפרק נשאר פרוק ומקובע. החזרה למצב האנטומי הנורמלי יכולה להעשות על ידי מתיחה פשוטה לאחר שהאדם קיבל סדורה פרוצדורלית . אם המפרק לא יכול לחזור למצב האנטומי הרגיל בבית החולים במחלקת החירום, ניתוח חירום מומלץ.
אצל אלו עם סימנים של פגיעה בעורקים, מתבצע בדרך כלל ניתוח מיידי. אם המפרק אינו חוזר למצבו האנטומי הרגיל, ייתכן שיהיה צורך בקיבוע חיצוני . אם העצבים והעורקים לא נפגעו, הרצועות ככל הנראה יתאחו לאחר מספר ימים. ניתוחים רבים עלולים להיות הכרחיים. רק מתוך 10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
אפידמיולוגיה.