כשהיה בן 12 עבר למונטווידאו והשתלב בקבוצת הנוער של דאנוביו. הופעתו הראשונה בקבוצה הייתה בשנת 2006, ובאותה עונה הבקיע 10 שערים והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ליגת העל האורוגוואית בעונת . הוא זכה להתעניינות רבה בזכות יכולתו באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2007, בה הבקיע שבעה שערים, וב-29 בינואר של אותה שנה חתם בפלרמו. הוא ערך את הופעת הבכורה בהרכב של פאלרמו במשחק הסרייה א' מול פיורנטינה ב-11 במרץ 2007. לאחר עזיבת החלוץ אמאורי ליובנטוס ביוני 2008 הפך קבאני לשחקן הרכב קבוע בפאלרמו, ובעונת הבקיע 14 שערים.
בשנת 2010 עבר קבאני לנאפולי. את שערו הראשון בזירה האירופית במדי הקבוצה כבש נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת הליגה האירופית בדקה ה-97, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-3. בסך הכול כבש קבאני בעונת 2010/2011 33 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות. בעונת 2011/2012 העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות, ואף כבש צמד שערים נגד מנצ'סטר סיטי שעזר לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר של המפעל.
ב-16 ביולי 2013 חתם בשורותיה של פריז סן-ז'רמן, אלופת צרפת למשך 5 עונות תמורת 64 מיליון יורו. בעונתו הראשונה בפריז הוא כבש 25 שערים בכל המסגרות ועזר לקבוצתו באליפות צרפת ובגביע הצרפתי. לאחר עזיבתו של זלאטן איברהימוביץ' בעונת 2016/17. קבאני קיבל הרבה יותר הזדמנויות בתפקיד החלוץ מהמאמן החדש של הקבוצה אונאי אמרי. באותה עונה קבאני כבש 35 שערים בליגה הצרפתית ו-49 שערים בכל המסגרות. למרות זאת, יכולת זו לא הצליחה לעזור לפריז לזכות באליפות צרפת. ב-27 בינואר 2018 קבאני כבש בניצחון של פריז 0–4 על מונפלייה את השער ה-127 שלו במועדון, שער שהפך את קבאני למלך שערי פריז סן-ז'רמן בכל הזמנים.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם קבאני במנצ'סטר יונייטד.
את הופעת הבכורה ערך ב-24 באוקטובר בתיקו 0-0 של יונייטד על צ'לסי. את שער הבכורה בקבוצה כבש ב-7 בנובמבר בניצחון קבוצתו 1–3 על אברטון. ב-10 במאי 2021 האריך את חוזהו במועדון בעונה נוספת.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם לשנתיים בולנסיה מהלה ליגה.
נבחרת אורוגוואי.
קבאני ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אורוגוואי במשחק הידידות נגד ב-6 בפברואר 2008. הוא הבקיע את שערו הראשון במונדיאל בהפסד 2 - 3 ל במשחק על המקום השלישי של מונדיאל 2010. הוא היה חלק מזכייתה של נבחרת אורוגוואי בקופה אמריקה 2011.
מונדיאל 2018: בשלב הבתים כבש שער בניצחון 3:0 על רוסיה. בשמינית הגמר כבש צמד בניצחון 2:1 על פורטוגל.
סטטיסטיקות קריירה.
קריירת מועדונים.
נכון ל-30 באוקטובר 2021
נבחרת אורוגוואי.
מעודכן ל-14 באוקטובר 2021
אדינסון קוואני
שמואל צמח
שמואל צמח (21 במאי 1932 - 15 באוקטובר 2017) היה מפיק, אמרגן ואיש תרבות ישראלי.
ביוגרפיה.
צמח נולד בפתח תקווה. הוא החל את דרכו כמארגן פסטיבלי ריקודים ופסטיבל באר שבע בשנות ה-50. היה שליח המדינה בארצות הברית במשך שנה וארגן שם את חגיגות העשור למדינת ישראל. היה מנהל ההפקה של להקת כרמון, מפיק מחזות זמר בתיאטרון גיורא גודיק.
צמח הפיק בארץ גרסאות עבריות למחזות זמר כמו "כנר על הגג", "גברתי הנאוה" ו"סיפור הפרברים".לאחר מכן נהפך לאחד ממפיקי המופעים הבולטים בישראל ונחשב לחלוץ הופעות האצטדיונים בישראל.
צמח היה מפיק ואמרגן עצמאי אשר הביא ארצה אמנים מן השורה הראשונה, בהם אנריקו מסיאס, פרנק סינטרה, מרסדס סוסה, הבולשוי הרוסי, לאונרד כהן, אריק קלפטון, ג'ואן באאז ורבים אחרים.
שימש נשיא כבוד לתמיד של ארגון האמרגנים בישראל, יקיר העיר תל אביב, וזוכה בפרס אמ"י למפעל חיים לשנת תשס"ט.
בטקס פרסי אקו"ם של שנת 2017, קיבל פרס מפעל חיים על תרומתו להעשרת התרבות בישראל.
עיריית תל אביב קבעה לזכרו לוחית זיכרון בכניסה לפסאז' הוד ברחוב דיזנגוף היכן שהיה משרדו.
הרחבה מאחורי היכל התרבות בפתח תקווה נקראת על שמו.
אלכסנדר גרצן
עין ג'אלות
טימורים
אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין
ממלוכים
הממלוכים (בערבית: ביחיד: مملوك, קרי: ממלוכ, ברבים: مماليك, בתעתיק עברי מדויק: ממאליכ; פירוש המילה: "עבד") היו חיילים עבדים שהופיעו לראשונה בשירותם של הח'ליפים של בית עבאס. במהלך שקיעתה של שושלת זו התפשט השימוש בממלוכים גם בקרב שושלות מוסלמיות אזוריות. הממלוכים הצליחו אף להקים ממלכות עצמאיות משלהם במצרים, בהודו ובאזור בגדאד.
הממלוכים השפיעו רבות על ההיסטוריה של האימפריה המוסלמית וסיפקו השראה גם לצבאות אחרים, דוגמת היניצ'רים של האימפריה העות'מאנית, שגויסו בשיטת הדוושירמה.
תחילת המוסד הממלוכי.
המסורת של שימוש בעבדים בני חסות שהתאסלמו הייתה מקובלת בח'ליפות העבאסית (ואולי אף קודם לכן).
בשנים 813–815 החל הח'ליף העבאסי אל מאמון ברכישתם והכשרתם הצבאית של עבדים לא מוסלמים בבגדאד, כאשר בסוף ימיו מנה צבאו בין 3,000 ל-4,000 חיילים-עבדים ממוצא לא מוסלמי. עם זאת, הראשון שעשה בהם שימוש צבאי נרחב היה אחיו, הח'ליף העבאסי אל-מעתצם (838–842), שהתרשם במיוחד מיכולותיהם כקשתים רכובים, שהיו יכולים לירות חץ מקשת תוך כדי דהירה מעל גב הסוס.
עד מהרה הפכו החיילים הממלוכים לגורם דומיננטי בצבא הח'ליפות דבר שהוביל לחיכוכים בינם לבין האוכלוסייה המקומית בבגדאד. בעקבות כך נאלץ אל-מעתצם להעביר את בירתו לעיר סאמרא, אך דבר זה לא הצליח להשקיט את המתחים בקרב החיילים הממלוכים דבר שאף הוביל לרציחתו של הח'ליף אל-מותאווקיל על ידי החיילים-עבדים ב-861.
מקורם של החיילים-עבדים מאזורים בצפון הים השחור (שבטים טורקיים קיפצ'אקים ואחרים), הקוקז (בעיקר גאורגים וצ'רקסים) וממרכז אסיה - אליהם הצטרפו (בשלב מאוחר יותר) גם עריקים מונגולים, כורדים ואף יוונים ואירופאים אחרים. המשותף לכולם היה הרקע הלא מוסלמי שלהם ומעמדם הנמוך כעבדים קנויים. השימוש בחיילים לא מוסלמים אפשר לח'ליפים להתגבר על האיסור ההלכתי (לפי השריעה) של מוסלמים ללחום במוסלמים אחרים.
לאחר התאסלמותם פסקו החיילים להיות עבדים אך עדיין היו מחויבים בנאמנות לבעליהם. הנאמנות המוחלטת לח'ליף שקנה אותם הקנתה לממלוכים יתרון נוסף על פני חיילים מוסלמיים מקומיים שנטו פעמים רבות לנאמנויות שבטיות ואחרות על חשבון הנאמנות לשלטונו של הח'ליף. היותם של החיילים הממלוכים זרים מהמעמד הנמוך ביותר האפשרי הגבירה את תלותם ונאמנותם הבלעדית לשליט, והפחיתה את נכונותם ליטול חלק בקנוניות נגדו. גורמים אלה ביססו את מעמדם של הממלוכים כנכס צבאי מהמדרגה הראשונה.
בעקבות התפוררותה של הח'ליפות העבאסית הפכו הממלוכים לכוח הצבאי ולעיתים גם המינהלי המרכזי ברחבי העולם האיסלמי. תחת שלטונו של צלאח א דין (ממוצא כורדי) והאיובים במצרים התחזק כוחם של הממלוכים, עד שבשנת 1250 הם תבעו לעצמם את השלטון במדינה זו והקימו בה את הסולטנות הממלוכית.
השימוש בעבדים-חיילים נמשך ברחבי העולם האיסלמי עד המאה ה-19, כאשר הטורקים העות'מאנים המשיכו עד המאה ה-17 לגייס לשורותיהם עבדים צעירים שנקראו יניצ'רים, בעוד שהמשטרים הממלוכים המשיכו להתקיים (תחת חסות עות'מאנית) בעיראק ובמצרים עוד במאה ה-19.
התזה של דוד איילון.
המזרחן דוד איילון היה מייסד חקר הממלוכים. לדעתו של איילון מצויים שורשיו של המוסד הממלוכי, במסורת בני החסות, שהייתה מקובלת בחצי האי ערב. בן החסות, ה"מוולא" בערבית, היה לא-מוסלמי שהתאסלם תחת חסותו של ערבי מוסלמי. אותו ערבי מוסלמי הפך לבעל חסותו של המוסלמי החדש ונוצרו ביניהם יחסי פטרון-קליינט. המוולא נלחם בשירותו של הפטרון שלו וגילה כלפיו נאמנות רבה.
הממלוכים בח'ליפות העבאסית.
הממלוכים של אל-מועתצם.
אחד מבניו הצעירים של הארון אל-רשיד, אבו אסחאק, מי שיהיה לימים הח'ליפה אל-מועתצם, החל כבר בשנת 814–815, בתקופת שלטונו של אחיו אל-מאמון לרכוש עבדים בבגדאד מידי בעליהם הקודמים ולהכשיר אותם לשירות צבאי. אבו אסחאק אף ערך הסכם עם הסאמאנים, שלפיו הם שלחו לו עבדים ישירות מאזור טראנסאוקסאניה. בסוף ימיו של אל-מאמון, מנה הצבא של אבו אסחאק בין 3,000 ל-4,000 לוחמים מאומנים היטב ונאמנים לבעליהם.
אחרי שהפך אל-מועתצם לח'ליף בשנת 833, הפכה היחידה הממלוכית לכוח מרכזי בצבא הח'ליפות. מועתצם אף הקים את העיר סאמארא למען הממלוכים על-מנת שלא יושפעו מההשפעה המשחיתה של התככים הפוליטיים בבגדאד.
אחרי אל-מועתצם.
הח'ליפים העבאסיים המשיכו לשמור על קיומן של יחידות ממלוכיות ורכשו בשבילן עבדים, לרוב ממוצא לא מוסלמי בעיקר מהערבה האסייתית, אך גם ממזרח אירופה מאתיופיה מהמגרב ומהקווקז. בתקופת בית עבאס נקראו חיילים אלו "ע'ולמאן" (או "ע'ילמאן", "נערים" בערבית), "עבד" (Abd, "עבדים"), או "מואלי" ("בני חסות"). המונח "ממלוכים" הפך לנפוץ רק בתקופה הסלג'וקית. השימוש בחיילים לא-מוסלמים אפשר לח'ליפים להתגבר על האיסור ההלכתי בשריעה האוסר על מוסלמים להילחם נגד מוסלמים אחרים. השימוש בלא-מוסלמים פתר את האיסור ההלכתי לשעבד מוסלמים. כחלק ממסלול האימונים שלהם, אוסלמו הממלוכים ותורגלו בלוחמה של קשתים רכובים. לאחר התאסלמותם הפסיקו החיילים להיות עבדים, אולם עדיין היו מחויבים בנאמנות לאדונם.
הממלוכים באמירות הסאמאנית.
מיקומה של טרנסאוקסניה ושל ח'וראסאן כנקודת מפגש בין הח'ליפות העבאסית לבין השבטים הנומאדיים של הערבה, הביא ליצירת מערכת יחסים מורכבת ורב גונית בין העממים הטורקיים לבין השושלות השולטות באזורים אלו. הסאמאנים, ועוד הטאהרים לפניהם, נלחמו בשבטים טורקיים, סחרו בעבדים טורקים והחזיקו לוחמים טורקים בצבאותיהם.