בנוסף ישנם במחוז כ-33 רשויות מקומיות (אמהרית: קבלאס) מתוכם כ-13 מועצות מקומיות ובירת המחוז אסוסה שהיא העיר היחידה במחוז עם כ-20,000 תושבים, כל שאר המועצות המקומיות מונות בין שלוש מאות תושבים לבין 7,000 תושבים. הרשויות הם: במבסי, בולאן, מנדבוק, דיבטה, דברה זאית, אלמו, קאטנה, פלגה סאלם, גאנטה מריאם, מנקוש, קורמוק ומאנגה.
מין וגינאלי
הקריון
"הקִריון" (אשר החל מ-2014 זוכה לפרסום בשם "עופר הקריון") הוא מתחם הכולל מרכז קניות גדול בקריות, בסמוך לכביש עכו-חיפה (כביש 4). האזור מוגדר כחלק משטח השיפוט של קריית ביאליק. נכון ל-2019 כולל הקניון 238 עסקים.
היסטוריה.
המרכז המסחרי הוקם על חורבות מפעל הטקסטיל "אתא", ונפתח לקהל הרחב ב-28 בפברואר 1989.
בראשית 2009 עמד שטחו המסחרי של מרכז הקניות על 42,000 מ"ר, והוא כלל 350 בתי עסק בתחומי הביגוד, המזון, מוצרי מחשוב ועוד. מאז, נעשתה בנייה והוגדל השטח המושכר למטרות מסחר, כך שנכון לסוף 2012, הוא מגיע ל-48,727 מ"ר. על-פי אומדן משלהי 2009, מבקרים במקום יותר מ-30,000 איש ביום.
בשנת 2007, לאחר שהועבר לאזור חדש בקניון, נפתח מחדש מתחם בתי הקולנוע שפעל בו, וזה מותג כ"גלובוס מקס" ובהמשך, כ"הוט סינמה". עד לשלהי העשור השני של המאה ה-21, כלל המקום גם קולנוע IMAX, אשר בו הוקרנו סרטים בתלת-ממד.
בסמוך למרכז הקניות נמצאים "מגדלי הקריון". בשני מגדלי משרדים אלו שוכן, בין היתר, "המרכז הרפואי זבולון", המרכז הגדול ביותר של שירותי בריאות כללית בצפון. מול המגדלים ממוקם ה"ביאליק סיטי", בניין רב קומות ובו מרכול רחב-ממדים של רשת השופרסל, מכון כושר, אולם כדורת, שני סניפי בנק ומשרדים. בסך-הכל, מדובר על שטח השכרה למשרדים שגודלו 35,000 מ"ר. בסמוך למתחם שוכן בית משפט השלום קריות.
הבעלות על כל מתחם הקריון, כולל המגדלים הסמוכים וה"ביאליק סיטי", היא של חברת מליסרון בע"מ. במחצית שנת 2010 שונה סמליל הקריון לכזה המבטא את היותו של מרכז הקניות חלק מקבוצת "קניוני עופר" בבעלות "מליסרון בע"מ". במרץ 2014 עברו כל "קניוני עופר" מיתוג-מחדש ושמם שונה, כך שנוספה להם המילה "עופר" לפני השם הקיים. בצורה זו, הפך "הקריון" ל"עופר הקריון". בשנת 2016 נפתח במתחם הקריון מתחם חנויות ומסעדות דמוי מדרחוב.
באפריל 2009, נבדקו הערכות השווי של מרכזי הקניות בישראל המוחזקים על ידי חברות ציבוריות. בחינה זו, לפי נתוני שנת 2008, גילתה כי הקריון הוא הקניון בעל הערך הגבוה ביותר בארץ, כאשר הוא מניב לבעליו דמי שכירות חודשיים של 10 מיליון שקלים חדשים. נכון לסוף 2012, שיעור התפוסה הממוצע של החנויות בו עומד על 99% ושוויו הכולל של מרכז הקניות נאמד ב-1.6 מיליארד ש"ח.
בשנת 2020 יצא לאור "לא אבודה בקריון", ספרה השלישי של המשוררת והסופרת מיטל נסים, ובמרכזו, מרכז הקניות.
מנכ"ל הקריון הוא גיא קרן.
מוירה
מוֹירות (ביוונית: Μοῖραι, מילולית: "חלק" או "מנה", בהקשר של מנת הגורל) היו שלוש אחיות שייצגו את הגורל במיתולוגיה היוונית. המקבילות להן במיתולוגיה הרומית היו הפרסאות והנורנות במיתולוגיה הנורדית. נקראות גם "הגורלות", "אחיות הגורל" או "אלות הגורל".
שלוש האחיות, קְלוֹתוֹ, לָאכֶסִיס (ביוונית: Λάχεσις, המקבילה הרומית: דקימה) והמבוגרת מבין השלוש אטרופוס (ביוונית: Ἄτροπος, המקבילה הרומית: מורטה) שלטו בגורל כל חי, כאשר גורלו של האדם נקבע על ידי "חוט החיים" המייצג את מנת החיים לה הוא זכה. קלותו ("הטווה") טוותה את חוט הגורל, לאכסיס ("מטילת הגורל") קבעה את אורכו ואטרופוס החליטה על אופן מותו של האדם וגזרה את החוט המיוחד שיש לכל חי בהתאם לאורך שנקבע לו. גזירתו של החוט הביאה למותו המיידי של האדם.
המוירות תוארו כשלוש נשים זקנות, אכזריות, קרות ומאיימות המטילות מורא על כל הקיים, אפילו על האלים. למעשה הן היו הכוח האחד שמעל לאדם ומעל לאלים, הגזירה הקדומה שאיש לא יכול לשנות, בהתאם לתפיסה הפאטאליסטית. כל שיכלו האלים לעשות הוא לגלות מפעם לפעם לבני-האדם חלק מאותו הגורל או אותה גזירה קדומה, למשל על ידי נבואה (על ידי האורקל מדלפי, למשל).
במיתולוגיה יש גרסאות סותרות לגבי מוצאן של שלוש המוירות. בין היתר מסופר כי הן בנותיהם של זאוס ותמיס הטיטאנית, של אלת הלילה ניקס או של זאוס ואנאנקה.
מוירות בתרבות.
יש הטוענים כי דמויותיהן של שלוש המכשפות השייקספיריות מהמחזה "מקבת'" מבוססות על שלוש המוירות.
האסטרואידים 97 Klotho , 120 Lachesis ו-273 Atropos נקראים על שם האחיות.
בסרט המצויר הרקולס שיצא בשנת 1997 מופיעות שלוש "אלות הגורל" (אלת העבר, אלת ההווה ואלת העתיד) המבוססות על המוירות ועל ה-.
שלוש המוירות מופיעות בסדרת הטלוויזיה "אגדות המחר".
עיסקת טיעון
דסמונד טוטו
קלוטו
אטרופוס
רפאל רוזין
רפאל (רפי) רוזין (9 בדצמבר 1936 - 14 באפריל 1985) היה רופא ישראלי, מומחה ברפואה שיקומית, ראש האגף השיקומי של בית החולים תל השומר ופרופסור בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
רוזין נולד בירושלים למינה ושמואל רוזין. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1962, והתמחה ברפואה שיקומית.
בפרוץ מלחמת ששת-הימים הוחלט במשרד הביטחון להקים בישראל מחלקה לנפגעי חוט השידרה, ובהמלצתו של סר לודוויג גוטמן מאנגליה, אחד מגדולי הרפואה השיקומית בעולם, מונה רוזין לעמוד בראשה, למרות גילו הצעיר. בשנת 1971 נסע רוזין לשנת השתלמות במרכזים שיקומיים בחו"ל, ובשנת 1973 הקים את המחלקה לנפגעי חוט-השידרה בבית החולים תל השומר. כאשר המחלקה הייתה בשלבי התארגנות ראשונים פרצה מלחמת יום הכיפורים. בזמן המלחמה טיפל הצוות הרפואי בפצועים הרבים שהגיעו מהחזית, במחלקה שפעלה במבנים זמניים, עם ציוד חסר ובתנאים קשים. לאורך תקופת שירותו של רוזין במחלקה, טיפל אגף השיקום בפצועי צה"ל, נפגעי פעולות תגמול ותקריות גבול וכן בפצועי מלחמת שלום הגליל.
ב-1976 התמנה רוזין לראש האגף השיקומי של בית החולים שיבא בתל השומר. בניית מבנה הקבע של מרכז השיקום הסתיימה רק שלוש שנים לאחר מכן. רוזין היה פעיל בכל שלבי התכנון וההקמה של מרכז השיקום בתל השומר.
ב-1977 התמנה לפרופסור חבר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1985-1978 כיהן כראש החוג לרפואה שיקומית וראש החוג לריפוי בעיסוק. הוא מונה לפרופסור מן המניין לאחר ביצוע מחקרים אקדמיים רבים בנושא השיקום.
תוך כדי עבודתו בבית החולים היה פרופ’ רוזין מעורב בפעילות שיקומית ארצית נרחבת, שכללה בין השאר השתתפות פעילה בוועדות שונות מטעם משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי. בנוסף לכך היה מעורב בייעוץ שיקום הנכים בקיבוצים. הוא פעל בכנסת למען חקיקת תיקון לחוק למען נגישות מבני ציבור לנכים (התקבל ב-4 במאי 1982).
יזם רעיונות שונים כדי לקדם את רווחת הנכים ואת דרכי שיקומם. כך למשל יזם הכנסת טכנולוגיות מיחשוב חדישות לטובת הנכים בראשית עידן המחשב, תכנון אביזרים ומיכון המותאמים לצרכים המיוחדים של המטופלים, גיבוש גישות סוציאליות ליברליות בשיתוף גופים ומוסדות כגון משרד הביטחון והביטוח הלאומי, והבאת קופים שאולפו במיוחד כדי לסעוד את המטופלים. הוא יזם וקידם את ארגון הגג של הנכים, והיה בין מקימי המרכז למידע וייעוץ לאביזרים, בינוי ותחבורה לנכים, מילבת. כמו כן היה המנהל הרפואי של מרכז רקנטי לטיפול בנפגעי ראש, ויו"ר האגודה הישראלית לשיקום.
יזם והקים את החוג לפיזיותרפיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שבראשו עמד בשנות חייו האחרונות, והיה חבר במועצה המדעית של האוניברסיטה (בית הספר למקצועות הבריאות ע"ש שטייר). כמו כן פעל למען מעמד אקדמי למקצועות הריפוי בעיסוק והפיזיותרפיה, ויזם את הקמת בית-הספר לפיזיותרפיה במרכז הרפואי שיבא בתל-השומר.
רוזין ייחס חשיבות רבה לספורט הנכים בישראל ובמסגרות הבינלאומיות, וייצג את ישראל בוועדה הרפואית של אולימפיאדת הנכים.
בשנת 1997 הוקמה קרן מחקר ע"ש פרופ רוזין עבור מחקרים בתחומי הרפואה השיקומית קול קורא בחסות אוניברסיטת תל אביב, מענק המחקר מוענק בטקס מיוחד במסגרת "הכנס השנתי של האיגוד הישראלי לרפואה פיזיקלית ושיקום".
פרופ’ רוזין כונה בפי מטופליו "האבא של הנכים", וזאת בשל ניסיונו לשלב יכולת רפואית עם הבנה לצרכיו הנפשיים של המטופל. זאת למרות מגבלותיו הבריאותיות.
חיים אישיים.
רפאל רוזין היה נשוי לארנונה רוזין, ונולדו להם שני בנים, גדעון ואורי.
נפטר בגיל 48 לאחר מאבק ארוך במחלת גושה קשה ממנה סבל כל חייו. נקבר בבית-הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לקסיס
פרא פרסי
המרד ההודי בבריטים
בית פוליאשוק
אבו חאמד מוחמד אלגזאלי
יהדות אחלציחה
יהודים הגיעו לאחלציחה אשר בגאורגיה כבר במאה ה-12, ומילאו תפקיד חשוב בהתפתחותה של העיר. במאה ה-16, עם הכיבוש העות'מאני, הורע מצבם של תושביה הלא-מוסלמים של העיר, נוצרים ויהודים. למרות זאת נבנה בשנים 1741-1742 בית כנסת גדול, ומאוחר יותר גם תלמוד תורה.
מצבם של יהודי העיר בתקופת השלטון העות'מאני היה קשה. הם סבלו מדיכוי דתי, שהתבטא במעצר רבנים, חוקים שאסרו מלבושים מסוימים ועוד, בייחוד בתקופת שלטונם של הסולטאנים מורט השלישי ומורט הרביעי. עלילות ומעשי שוד היו חוויות שכיחות של יהודי העיר. הרדיפות הגיעו לשיא לקראת 1828, לפני המלחמה העות'מאנית-רוסית והקרב הראשון שנערך בעיר, קרב אחלציחה. הרדיפות הביאו להידלדלות היהודים בעיר.
בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, החל מ-1828, הפכה העיר לעיר מסחר חשובה. בשנות השמונים של המאה ה-19 נבנה בית כנסת נוסף.