אוספי הספרייה זמינים לשימוש חופשי גם לקהל שאינו נמנה עם לומדי האוניברסיטה, בהתאם לחזונו של הפילנתרופ, איש בולטימור, ג'ורג' פיבודי, שייעד את הספרייה לשימושו החופשי של כל המבקש דעת.
בית הכנסת אנקרה
בית הכנסת אנקרה (בטורקית: Ankara Sinagogu) הוא בית הכנסת היחיד הקיים כיום באנקרה, בירת טורקיה. בית הכנסת נפתח לראשונה לפני כ-750 שנה, ושימש במקור את הקהילה הרומניוטית בעיר. בתקופה העות'מאנית, לאחר גירוש ספרד הגיעו לאנקרה יהודים ספרדים ופורטוגזים, ובית הכנסת הפך לבית כנסת ספרדי. בית הכנסת קרס בשנת 1840 ונבנה מחדש ב-1843. ב-1907 שופץ בית הכנסת מחדש. בית הכנסת יכול להכיל כ-100 מתפללים. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, עם התמעטות מספר התושבים היהודים באנקרה ומעברם לשכונות מרוחקות, לא מתקיימות תפילות סדירות בבית הכנסת.
סנאים
לואיס ירד דה יר
לואיס ירד דה יר (בשוודית: Louis Gerhard De Geer; 18 ביולי 1818 – 24 בספטמבר 1896) היה מדינאי וסופר שוודי. דה יר נולד בטירת פינספונג שבמחוז אסטריֶטלנד. הוא היה עורך דין וב-1855 הוא מונה להיות נשיא בית המשפט לערעורים של יטאלנד. בין השנים 1858 – 1870 ובין השנים 1875 – 1876 הוא כיהן כשר הראשי לענייני משפטים (Justitiestatsminister). כבן למעמד האצולה הוא השתתף בפעילות באספת המעמדות (Riksens ständer) משנת 1851 והלאה. בין השנים 1867 – 1878 הוא כיהן כחבר הריקסדאג והציע והעביר רפורמות רבות. בשנים 1876 – 1880 כיהן דה יר כראש ממשלת שוודיה הראשון.
ייסוד הריקסדאג החדש.
הישגו הגדול ביותר של דה יר הייתה הרפורמה במערכת הייצוג הפוליטית השוודית. הרפורמה כללה את ייסודו של הריקסדאג (הפרלמנט) הדמוקרטי הדו-בתי, שהחליף את אספת המעמדות שהייתה מסורבלת ופחות דמוקרטית, שריד ממוסד שהתקיים בימי הביניים המאוחרים. מהלך זה התקבל בדצמבר 1865 וזכה להסכמה המלכותית ב-22 ביוני 1866. לזמן מה לאחר מכן נהנה דה יר מאהדה ציבורית משמעותית. הוא פרש ממשרתו ב-1870 וחזר אליו כראש הממשלה לענייני משפטים ב-1875.
ראש הממשלה.
ב-1876 מונה דה יר להיות ראש ממשלת שוודיה הראשון, בעקבות הרפורמה שבמסגרתה הפכו תפקידי "השר הראשי לעניינים משפטים" (Justitiestatsminister), תפקיד אותו מילא דה יר באותה עת ו"השר הראשי לענייני חוץ" (Utrikesstatsminister) לתפקיד שר המשפטים ושר החוץ, בהתאמה. הוא שימש בתפקיד עד אפריל 1880 ובעקבות כישלונו בהסדרת שאלת החימוש הוא נאלץ להתפטר מתפקידו. בין השנים 1881 – 1888 הוא שימש כנגיד של אוניברסיטת אופסלה ושל אוניברסיטת לונד. דה יר היה חסיד של מדיניות הסחר החופשי ושל הליברליזם הכלכלי ויש הטוענים שהוא הניח את היסודות לכלכלה החזקה של שוודיה בין השנים 1870 – 1970.
סופר.
בנוסף לכמה רומנים ומאמרים, כתב דה יר כמה ספרים שבהם העלה את זיכרונותיו מימי הקריירה הפוליטית שלו. ב-1892 הוא פרסם את הספר האוטוביוגרפי Minnen (זכרונות) שבו תיעד את ניסיונו הפוליטי ואת דעותיו המגובשות לאורך חייו בבהירות יוצאת דופן, בצלילות דעת ובחן. למשל, ההסבר שלו מדוע הוא, בגיל כה צעיר, מונה להיות השר הראשי לענייני משפטים, היה שבמעגלים המצומצמים של האצולה השוודית באותה תקופה היה קשה למצוא אדם ברמת אינטליגנציה מספקת כפי שנדרשה למילוי המשרה.
דה יר היה גם חבר באקדמיה השוודית ובאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
משפחתו.
בנו, ירד לואיס דה יר היה גם הוא ראש ממשלת שוודיה לתקופה קצרה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20.
קרדשיאן
קרְדשיאן (בארמנית: Քարտաշեան; באנגלית: Kardashian) הוא שם משפחה
פולאנים
טולצ'אה
מחוז טולצ'אה
טולצ'אה (מחוז)
ג'וזף מלבי דנט
ג'וזף מלבי דנט (באנגלית: Joseph Malaby Dent; 30 באוגוסט 1849 - 9 במאי 1926) היה מוציא לאור בריטי, אוטודידקט, שפרסם את הסדרה "Everyman's Library" ("הספרייה של כולם").
ביוגרפיה.
דנט נולד בדרלינגטון במשפחה ממעמד הפועלים, כילד העשירי
בין תריסר ילדים. אביו, ג'ורג' דנט, היה צבע ומעצב במקצועו, חובב מוזיקה כנסייתית ולימים מורה למוזיקה. האם נקראה איזבל, לבית ריילטון. ג'וזף דנט התחנך בבית ספר יסודי ששם דגש על כישורי הקריאה והחיבור. החינוך שלו הושפע תחילה מהרוח הדתית של המתודיזם מיסודו של ג'ון וזלי. בגיל שלוש עשרה עזב דנט את בית הספר ונסע ללונדון עם
חצי כתר בכיסו.
אחרי פרק זמן שבו עבד כחניך בבית דפוס, גילה כישרון בכריכת ספרים ובגיל 19, היה, בעזרת אחד מאחיו, חניך במלאכה זו אצל כורך הספרים היפקינס בבאקלסברי בלונדון. בשנת 1872 פתח בלונדון כריכיית ספרים משל עצמו והצטיין באיכות עבודתו.
בניגוד לדעת הוריו נהג דנט מנעוריו לפקוד את התיאטרון המקומי "בארן" שבו קנה כרטיסים ב-3 פני עבור מושב בגלריה והסעה. כפעיל ב"חברה לשיפור הדדי" בעיירה, הכין דנט בגיל 15 הרצאה על הספר של ג'יימס בוזוול אודות חיי ד"ר ג'ונסון, ספר שעתיד היה להיות הראשון בסדרת "Everyman's Library" שדנט יזם.
בהשפעת מחזות שראה וספרים שקרא רותק דנט על ידי עולם הספרים (במיוחד על ידי הפרוזה של וולטר סקוט) והגיע למסקנה שהספרות והספרים עשויים להביא אור בחיי בני האדם ולשפר את טיבם. כפי התבטא:
ההוצאה לאור - 1888.
בשנת 1888, יש אומרים, אחרי ששנה קודם לכן כריכיית הספרים המשגשגת שלו, עלתה באש, הקים את בית ההוצאה לאור J.M.Dent ושות'. דנט דאג מאוד לבחירת הספרים ולעיצובם. בשנים 1889–1894 פרסם את יצירתו של צ'ארלס לם "המסות של אליה" (עם איורים של הרברט ריילטון), שהיה הספר הראשון שהוציא לאור (1888), אחר כך השירים והמחזות של אוליבר גולדסמית' (1889), אחר כך ספרים מאת ג'יין אוסטן, האחיות ברונטה, ג'פרי צ'וסר, אלפרד טניסון, מריה אדג'וורת, דניאל דפו, הנרי פילדינג, סמואל ג'ונסון, ויליאם בטלר ייטס ואחרים. מהדורות קטנות אלה הודפסו על נייר עבודת יד, והביאו הכנסות צנועות.
1894 Temple Shakespeare.Temple Classics.
ב-1894 יזם דנט את סדרת הספרים "Temple Shakespeare" ב-40 כרכים בפורמט כיס בעריכת ישראל גולנץ, שזכתה להצלחה גדולה. בסביבות 1896 החל דנט להוציא לאור מהדורות מצומצמות ואיכותיות מן הספרות הקלאסית תחת המותג "Temple Classics".
נעזר תחילה בשירותי בית הדפוס ציסוויק, באיוריו של הרברט ריילטון ובעריכתו של אוגוסטין בירל. שם הסדרה Temple בא מהבניין בלונדון שבו שכנה ההוצאה לאור. סדרה זו המשיכה להתפרסם עד שנת 1955.
בשנים 1901–1903 הוציא לאור 30 כרכי "Temple Bible" גם בפורמט כיס. אחר כך הופיעו 48 כרכי יצירות וולטר סקוט (Temple Scott), 32 כרכי דיקנס (Temple Dickens), 10 כרכי ג'יין אוסטן (Temple Jane Austen) ו-12 כרכי האחיות ברונטה (Temple Brontë). מאוחר יותר פרסם גם סדרת מחזאים (Temple Dramatists).
בשנת 1909 שינה את שם ההוצאה לאור ל-J.M.Dent &amp; Sons (ג'.מ. דנט ובניו). בהמשך דנט הרחיב את פעילותו לפרסום ספרי לימוד אקדמיים ולילדים, לספרות ילדים, ספרי עזרה עצמית ומדריכי תיירות. הוא שיווק את ספריו בהצלחה באוסטרליה, בקנדה, בצרפת, בניו זילנד, בדרום אפריקה ובארצות הברית.
1906 - Everyman's Classic Library.
ב-1904 החל דנט לתכנן את "Everyman's Classic Library" (הספרייה הקלאסית של כולם), סדרת אלף ספרים בפורמט אטרקטיבי ובמחיר של שילינג אחד. הסדרה הביאה שרות בעל ערך רב לקהל דובר אנגלית, כשהיא חשפה אותו למיטב הספרות העולמית, המקורית ובתרגום, כולל שירה, פרוזה והגות של המחברים הקלאסיים היוונים והרומאים.
על מנת לעמוד בביקוש בנה דנט את בית הדפוס Temple Press בלצ'וורת'. העורך הראשון ולמעשה זה ששכנע את דנט להקים את הסדרה היה הסופר ארנסט פרסיבל ריס. פרסום הסדרה התחיל ב-15 בפברואר 1906 ועד לסוף השנה הראשונה לקיומו פורסמו 152 כותרות. הסדרה נתקלה עם זאת במשברים כשחוק זכויות היוצרים משנת 1911 הרחיב את ההגנה על הזכויות לתקופה של חמישים שנה אחרי מות המחברים והפחיתה את זמינות הספרים הוויקטוריאנים וכשמלחמת העולם הראשונה גרמה לאינפלציה ולצמצום האספקה. עד שנת 1914 הפסיקו להופיע 700 כותרות.
אף על פי שלא היה זה רעיון חדש, הסדרה "Library Everyman's" הצטיינה בהיקף המרשים שלה - אלף כרכים. בעזרת הרווחים ממנה בנה דנט בית דפוס ומשרדים חדשים בקובנט גארדן. עם זאת מנע דנט פרסומם של יצירות קלאסיות שנראו לו "לא מספיק מוסריות" כגון ספרו של דניאל דפו, "מול פלנדרס".
החל משנת 1913 הפך דנט ומוציא לאור העיקרי של מספרי ג'וזף קונרד. אצלו הופיעו Within the Tides, The Shadow-Line, The Rescue, Notes on Life and Letters, Suspense, and Last Essays, ב-1917 - המהדורות השניות של Youth ו-Lord Jim וב-1918 המהדורה השנייה של Nostromo. ב-1923–1928 פרסם דנט קובץ זול של כתבי קונרד (Uniform Edition) שהוצא שוב לאור בשנים 1955-1946. ג'ורג' ברנרד שו לא הרשה לעצמו לקבל את הצעתו של דנט לפרסם אחד ממחזותיו במסגרת קובץ כתבי מחזאים במחיר זול. מחזות של שו יכלו להופיע בהוצאת דנט רק ב-1960.
באוקטובר 1912 השיק דנט את השבועון "Everyman", מגזין ספרים שנמכר בפני אחד ונועד "לעצב את הטעם לקריאת ספרים בקרב הפועלים". הוא הפסיק להופיע מסיבות פיננסיות ב-1920. במקומו הקים דנט את "The Bookmark". בינואר תחת הנהלת בניו התחיל להופיע שבועון ההוצאה במחיר של שני פני בשם "Bookmark and Everyman" עד שנת 1938.
ההוצאה לאור אחרי מלחמת העולם הראשונה.
עקב האטת העבודה בנסיבות מלחמת העולם הראשונה לא הספיק דנט לראות בחייו את הדפסת הספר ה-1000 בסדרה - "המטפיזיקה" של אריסטו, שהופיע רק בשנת 1956, ב-25 במרץ.