בקיץ 1967, עם תום מלחמת ששת הימים, הוצב על פי בקשתו האישית של המזכיר הכללי של האו"ם או תאנט כסגן מפקד ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) וישב במטה הארגון בירושלים. בשנת 1973, עם תום מלחמת יום הכיפורים, הוא התמנה למפקד UNEF II בסיני. סילאסוואו נטל חלק פעיל ב"שיחות הקילומטר ה-101" אשר הובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים, ובשיחות שהובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בשנת 1974. הוא אף היה נוכח בחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים בשנת 1975 בז'נבה, לאחר שנטל חלק פעיל בקידומו. תקופה זו של ניהול השיחות במזרח התיכון הייתה לדעתו שיא הקריירה שלו.
בשנת 1979 התמנה לתפקידו האחרון בשירות האו"ם, כמתאם הראשי של כוחות האו"ם במזרח התיכון. בין השאר היה ממונה אף על ארגונו של כוח יוניפי"ל שהחל לפעול בלבנון. הוא פרש משירות בשנת 1980.
ב-6 באוקטובר 1998 הוא קודם לדרגת גנרל בצבא הפיני.
יעקב רבינוביץ'
טרצ'יזיו בורניץ'
טרצ'יזיו בורניץ' (באיטלקית: Tarcisio Burgnich; 25 באפריל 1939 - 26 במאי 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדות ההגנה, ונודע בשל ההישגים הרבים להם היה שותף במדי אינטר מילאנו ונבחרת איטליה בשנות ה-60 וה-70.
בורניץ' נולד ברודה. לאחר ששיחק במחלקת הנוער של נאפולי, החל את הקריירה המקצוענית שלו באודינזה ב-1965. לאחר שתי עונות בקבוצה בהן שותף במשחקים מועטים, עבר ליובנטוס שגם בה מיעט לשחק. ב-1961 עבר בורניץ' לפלרמו, במדיה הפך לראשונה לשחקן משמעותי, וכעבור עונה אחת עבר לאינטר מילאנו.
בורניץ' שיחק באינטר בעיקר בעמדות הבלם האחורי והמגן הימני, וערך 467 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות. לסגנון משחקו האגרסיבי והנחוש היה חלק חשוב בשיטת ה"קטנאצ'ו" שהונהגה בקבוצה בהצלחה על ידי המאמן הלניו הררה, בהיותו אחד מהשחקנים הבולטים בהגנת הקבוצה לצד ג'אצ'ינטו פאקטי. בורניץ' היה שותף לזכיית הקבוצה בחמש אליפויות הסרייה א', שני גביעי אירופה לאלופות בשנים 1964 ו-1965 (לאחר ניצחונות במשחקי הגמר על ריאל מדריד ובנפיקה ליסבון בהתאמה), שתי העפלות נוספות לגמר הטורניר ב-1967 וב-1972, ושני גביעים ביניבשתיים. באותה תקופה זכתה אינטר לכינוי "לה גרנדה אינטר" וזכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי. הוא שיחק באינטר עד 1974, עת חזר לנאפולי, במדיה שיחק שלוש שנים בטרם פרש.
בורניץ' אף היה אחד מהשחקנים החשובים בהגנת נבחרת איטליה במשך למעלה מעשור, יחד עם חברו לאינטר, פאקטי. הוא זכה עם הנבחרת באליפות אירופה ב-1968, והשתתף עמה בשלושה גביעי עולם: ב-1966, 1970 ו-1974. במונדיאל 1970 העפיל עם הנבחרת עד לגמר, שם הפסיד עמה 4-1 לנבחרת ברזיל. בורניץ' הופקד לשמור על פלה באותו משחק, ולא הצליח למנוע ממנו לכבוש בנגיחה את השער הראשון. לאחר הגמר אמר עליו בורניץ': "אמרתי לעצמי שהוא בנוי מעור ועצמות בדיוק כמו כל אחד אחר. התברר שטעיתי".
לאחר פרישתו פנה בורניץ' לקריירה כמאמן, שנמשכה למעלה מעשרים שנה, וזכה להצלחה מועטה עם קבוצותיו.
נפטר ב-26 במאי 2021 בבית החולים סן קמיליו, אליו הובהל לאחר שלקה בשבץ מוחי.
טרצ'יסיו בורגניץ'
טרצ'יסו בורגניץ'
הכלב היהודי
הכלב היהודי הוא ספר מאת אשר קרביץ אשר מתאר את השואה מנקודת מבט של כלב ויצא לאור ב־2007.
הספר זכה בתעודת פלטינה של אגודת הסופרים, הומחז על ידי יונתן אסתרקין ואף הועלה בתיאטרון הסימטה בכיכובו של אלון אופיר. הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2009, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
עלילה.
גור כלבים נולד בשנות השלושים למשפחה יהודית בגרמניה הנאצית, ומקבל את השם "כורש". לאחר חקיקת חוקי נירנברג שאסרו על יהודים לגדל כלבים, נמסר לגבר גרמני נשוי, משם עובר לילד של קצין נאצי עקב גלויו של בעליו הקודמים כהומוסקסואל, שתוך זמן קצר עוזב אביו על מנת לעלות בדרגותיו, שם מת בתאונה. כורש בורח מהילד ומצטרף ללהקה של כלבי בר. לאחר התפרקותה הוא נלכד ומגיע למחנה השמדה, בתור כלב מאולף של נאצי. שם פוגש באחד מבני משפחתו הראשונה, יהושע. לאחר שבעליו הנאצי שומע על זוועות השואה מפי יהושע, פורץ מרד וכורש בורח עם יהושע ליערות ומצטרף לפרטיזנים. לאחר מכן הם עולים לארץ ישראל. בארץ יהושע לא מבין למה כל הדבר הזה קרה לו ומבקש מאלוהים להמית אותו ואת הכלב כדי שייתחבר עם בני משפחתו שוב בעולם הבא. אלוהים נעתר לבקשתו וממית את שניהם. כאשר כורש ויהושע מגיעים לשערי גן עדן, אלוהים אומר ליהושע שעכשיו ילך לגן עדן, ויתייחד עם משפחתו, ואילו כורש ילך לגן עדן לכלבים. להפתעתו הגמורה של אלוהים, יהושע מסרב לו, ומבקש ממנו לקחת איתו את כורש לגן העדן של בני האדם. אלוהים נעתר גם לבקשה זאת ואף נותן לכורש במתנה מריצה מלאת עצמות יבשות.
רקע היסטורי.
הספר מתחיל בלידתו של כורש, בבית משפחת גוטליב היהודית בברלין. לאחר שחוקקו את חוקי נירנברג שאמרו כי ליהודים אסור להחזיק כלבים - נאלצו בעליו למסור לאימוץ את כורש, וכתוצאה מכך כורש עובר מספר משפחות בגרמניה ללא מיקום מדויק, אך כשהוא בורח מהמשפחה האחרונה, הוא נכלא על ידי המכלאה העירונית, שם הביאו אותו למחנה אימונים להכשרה על ידי הנאצים כבר מאז 1930 החלו הגרמנים להשתמש בכלבים למטרות צבאיות, מעט לפני שהיטלר עלה לשלטון. הגרמנים הקימו בית ספר לאימון כלבים בגרונהייד, ליד ברלין, ואחד נוסף ליד פרנקפורט. שני בתי הספר יכלו לאמן עד 2000 כלבים בכל רגע נתון. כשהנאצים והיטלר עלו לשלטון, הם עשו שימוש רחב בכלבים למטרות צבאיות - בעשר השנים של שלטון הנאצים, הם אימנו כ-200,000 כלבים. הכלבים אומנו למטרות שמירה, סיור, וכשליחים. בשנת 1939, הכלבים שומשו על ידי המשטרה הגרמנית על מנת לשמור על הגטאות והמחנות שהקימו הנאצים. לכל מחנה ריכוז היה את יחידת הכלבים של הSS, שאומנו על מנת לתקוף אסירים. הSS השתמשו בכלבים גם על מנת לאסוף ולגרש יהודים לתוך מחנות הריכוז ומחנות העבודה, בדרך כלל ברכבות.
רוב הכלבים ששומשו על ידי הנאצים היו רועים גרמניים – הם נחשבו לכלבים נאמנים וקלים לאילוף. בסיורי השומרים במחנות הריכוז, הצטוותו אליהם בדרך כלל כלבן וכלבו. הנאצים אף הקימו בתי הרבעה לכלבים עבור מטרות צבאיות. ראש בית הספר היה מאמן בשם לאנגר.
כלבים במלחמת העולם השנייה שומשו גם כנשק נגד הטנקים של האויב על ידי הסובייטים, ונקראו כלבים נגד טנקים. הם אומנו לרוץ עם חומרי נפץ מתחת לטנקי האויב, וכשגילו זאת הנאצים, החלו לירות בכלבים בחזית המזרחית בטענה שהם נגועים בכלבת. לאחר שנת 1942, הפסיקו להשתמש בכלבים למטרה זו.
לאחר שכורש סיים את מחנה האימונים וצוות לכלבן, הוא נשלח למחנה הריכוז בטרבלינקה. מחנה הריכוז טרבלינקה היה הגדול מבין שלושת מחנות ההשמדה שהופעלו על ידי האס אס במסגרת מבצע ריינהרד להשמדת יהדות פולין. גם בטרבלינקה שומשו הכלבים על ידי הנאצים; בשער הכניסה למגרש הופרדו הנשים והגברים באכזריות אחד מן השני, הנשים לשמאל והגברים לימין. פעולה זו נעשתה תוך כדי ריצה, אגב מכות וצעקות השומרים. נשים הוכנסו לצריף בצד שמאל של המגרש, שם היה עליהן להתפשט, ושם גזזו את שערותיהן, ובהיותן ערומות הורצו במסלול שכונה בפי הנאצים "הדרך לשמיים", מסלול אשר לאורכו ניצבו אנשי אס אס ואוקראינים עם כלביהם, כשהם נוגשים בצליפות מגלב ובמקלות על האנשים הערומים ומשסים בהם את הכלבים. כורש עזר לשומרים הנאצים ככלב שמירה באותו מסלול.
בספר מתואר גם מרד אסירים גדול שפרץ, דרכו ברח כורש מהמחנה עם הבעל היהודי המקורי שלו, שהגיע למחנה הריכוז. מרד האסירים בטרבלינקה היה מרד ענקי שהתרחש ב-2 באוגוסט 1943, שתוכנן זמן רב מראש. רק כ-200 אסירים הצליחו לצאת ממחנה הריכוז, למרות שהשתתפו בו כ-1500 אסירים. בזמן המרד נשרף רוב המחנה, שהיה ברובו בנוי עץ, פרט לתאי הגזים. האסירים שנותרו במקום הוצאו להורג או הועסקו בפירוק המבנים והגדרות של המחנה ובטישטוש עקבות הפשעים שנעשו במקום. לאחר סיום עבודתם נורו כולם. שטח המחנה נחרש, נזרעו ונטעו בו עצים, והוקמה במקום חווה חקלאית ויושבו בה אוקראינים. לאחר מרד האסירים הצליחו לברוח כורש ויהושע מהמחנה, הצטרפו לפרטיזנים ששהו ביער הקרוב והסתתרו בביתה של אישה גרמנית במשך שנה. בסוף המלחמה עלו בספינת מעפילים ארצה וחיו בתל אביב עד יום מותם.
שדה התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג
כללי הגישה הדומסטית בכלכלה הפוליטית הבין-לאומית
הגישה הדומסטית בכלכלה הפוליטית היא תפיסה תאורטית בתחום הכלכלה הפוליטית הבין-לאומית, המדגישה את חשיבותם של גורמים פנים-מדינתיים, סקטוריאליים וחברתיים בעיצוב התנהגותם של שחקנים בזירה זו.
על פי הגדרתו של תומאס אוטלי (Oatley), תחום הכלכלה הפוליטית הבינלאומית בוחן את המאבק שבין מרוויחים ומפסידים בסחר בינלאומי. שתי השאלות הכלליות בתחום זה הן: ראשית, כיצד מעצבת הפוליטיקה את החלטות החברה לגבי ניצול המשאבים העומדים לרשותה? ושנית, מהן ההשלכות של החלטות אלו? במשך מאה השנים האחרונות עסק המחקר בתחום הכלכלה הפוליטית הבינלאומית בניתוח סוגיות שונות על פי שלוש פרדיגמות מרכזיות: המרקנטיליזם, הליברליזם והמרקסיזם. ואולם, שלוש גישות אלה בוחנות את המדינה כיחידת בחינה, ומתקשות להסביר את הפן הדומסטי. על כן, במקביל התפתחו גישות המתמקדות בהתבוננות באינטראקציה בין אינטרסים סקטוריאליים ומוסדות פוליטיים, כהסבר לעיצוב מדיניות כלכלית בינלאומית.