שנת 2013 הייתה רצופת פציעות עבור בונן ונעדר, או שלא סיים עקב פציעה, ממרבית מרוצי המטרה שלו. ניצחונו המשמעותי היחיד הגיע ביולי בקטע של הטור של ולוניה. גם ב-2014 הוא לא זכה להצלחה רבה. הוא אמנם סיים שני בטור של קאטאר וניצח במרוץ החד-יומי המוקדם, קורן–בריסל–קורן, אך בשני המרוצים החשובים ביותר עבורו, רונדה ון פלנדרן (סיים במקום ה-7) ופריז-רובה (סיים במקום ה-10) לא זכה בהישגים המקווים. ביוני 2014 ניצח בשני קטעים בטור של בלגיה. גם 2015 הייתה רצופת פציעות עבור בונן שגרמו לו להיעדר ממרוצי המטרה החשובים לו - המרוצים הקלאסיים של הצפון. עם זאת הוא הצליח לנצח במרוץ החד-יומי רונד אום קלן וניצח בקטעים בטור של בלגיה ובאנקו טור.
ב-2016 לא בלט בונן במרוצי הקלאסיים של הצפון, אולם במרוץ האחרון בסדרה זו, פריז - רובה, הוא נמנה עם קבוצת החוד שהגיעה יחד לסיום בוולודרום ברובה. בונן נחשב כמועמד מוביל במאוץ לסיום אך נכנע לרוכב האוסטרלי הוותיק שנחשב כ"פועל שחור", מט היימן וסיים שני. לאחר המרוץ הוא זכה לתשבחות משניים מרוכבי העבר הצרפתיים שניצחו במרוץ זה בעברם: ברנאר אינו וז'ילבר דוקלו-לאסאל שתיארו את בונן כ"לוחם" ו"נפלא". בהמשך העונה ניצח בונן בשני מרוצים חד-יומיים, בהם קלאסיקת לונדון-סארי ובקטע בטור של ולוניה. במרוץ הכביש באליפות העולם בדוחא הוא סיים במקום השלישי ונכנע לפטר סאגאן (אלוף העולם ומדליית זהב) ומרק קאוונדיש (מדליית כסף).
בונן הודיע כי יפרוש מרכיבת אופניים מקצועית לאחר מרוצי האביב ב-2017.. ב-9 באפריל 2017 רכב במרוץ האחרון שלו כרוכב מקצועני, וסיים במקום ה-13 בפריז - רובה.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית
משה לוי (רב)
הרב משה לוי (ד' בשבט ה'תשכ"א, 21 בינואר 1961 - י"א בחשוון ה'תשס"א, 9 בנובמבר 2000) היה פוסק חרדי ספרדי, מחבר ספרי הלכה ור"מ בישיבת כסא רחמים.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב ליוסף ולרחל. משפחתו עלתה לישראל מחַלֶבּ שבסוריה. למד בתלמוד תורה "סיני" ובישיבת היישוב החדש שבתל אביב. בשנת ה'תשל"ט, בעקבות התרשמות ממאמר על דרכי לימוד שכתב הרב מאיר מאזוז ראש ישיבת כסא רחמים, עבר ללמוד בישיבתו.
כעבור כשנתיים, בשנת ה'תשמ"א (1980) מונה לר"מ בישיבה. בשנת ה'תשמ"ד נישא לרחל. לאחר נישואיו החל למסור שיעורים בהלכה גם בבתי כנסת ובכוללים, והחל לפרסם את ספריו בהלכה.
כשהקימה ישיבת כסא רחמים את בית הדין "משפט וצדק" החל לכהן בו כדיין, אך כעבור מספר שבועות עזב את התפקיד בנימוק שהדבר גורם לו לביטול תורה.
הקים כוללים לאברכים בערים בני ברק, חולון ויבנה.
בשנת ה'תשנ"ט ייסד בבני ברק בית כנסת בשם "יוסף דעת" - על שם אביו, שם היה מתפלל ומוסר את שיעוריו.
נפטר בגיל 39, בשנץ ה'תשכ"א (1961), בעקבות מחלת מעיים.
על שמו קרויים בין היתר בתי כנסת ביבנה, בפתח תקווה ובאלעד, כולל אברכים להוראה "הליכות משה" בבני ברק, ישיבת "ברכת השם" בנתיבות ותלמוד תורה "האיש משה" בבת ים.
ספריו.
הרב לוי חיבר כמה ספרי הלכה מקיפים. הרב עובדיה יוסף כתב הסכמות לספריו, אף-על-פי שבכמה פסקים הרב לוי חלוק עליו. ספרו "תפילה למשה" זכה בפרס לספרות תורנית מטעם עיריית בני ברק.
ספרים נוספים על התלמוד ועל התנ"ך נמצאים בכתב יד, בנוסף פרסם מאמרים הלכתיים בקבצים תורניים.
פרשת קולנוע היכל
פרשת קולנוע היכל התרחשה בפתח תקווה בשנת 1984, כאשר ראש העירייה דב תבורי החליט לאפשר הקרנת סרטים ב"קולנוע היכל" בליל שבת, בעוד ששומרי השבת, דתיים לאומיים וחרדים, התנגדו לכך. הפרשה התפרסמה והפכה לדוגמה בולטת לנקודת חיכוך בין דתיים לחילונים, ולמקרה-בוחן באשר ליישום ה"סטטוס קוו".
מהלך האירועים.
במשך שנים רבות היה אולם קולנוע היכל סגור בשבת בהתאם לחוק עזר עירוני בפתח תקווה. בשנת 1983 נבחר לראשות עיריית פתח תקווה דב תבורי, מועמד המערך. עם זכייתו בתפקיד הבטיח תבורי כי "תושבי פתח תקווה שירצו לחזות בסרטים בלילות שבת לא יצטרכו לנסוע עד תל אביב". בניגוד לערים אחרות בהן נפתחו בתי קולנוע בליל שבת בניגוד לחוקי העזר העירוניים, הוביל תבורי לשינוי חוק העזר העירוני. עוד טרם אושר השינוי על ידי שר הפנים, נערכה ב-21 בפברואר 1984, הקרנה ראשונה בשבת. הרבנים הראשיים של פתח תקווה, ברוך שמעון סלומון ומשה מלכה, הובילו אלפי דתיים בהפגנה נגד חילול השבת. עשרות אלפי מפגינים דתיים הגיעו להפגנה בליל שבת, אך ההפגנה לא הועילה ובית הקולנוע המשיך בהקרנת סרטים גם בשבתות הבאות, ושומרי השבת מצידם המשיכו את ההפגנות.
כעבור תקופה ארוכה של הפגנות החליטו המתנגדים הדתיים כי עליהם להרחיב את המאבק לתחומים אחרים. במרץ 1984 פרצו הרבנים הראשיים של פתח תקווה אל מועצת העירייה כדי לבטא את התנגדותם. במקביל ערכו הרבנים שיחות עם ראש העירייה במטרה לשכנעו לחדול מהקרנת סרטים בשבת. אנשי ציבור דתיים מהליכוד, אגודת ישראל והמפד"ל הפעילו לחץ פוליטי, וראש הממשלה דאז שמעון פרס זימן את דב תבורי ללשכתו וביקש ממנו להגיע לפשרה עם רבני העיר - אך ללא הועיל. תבורי היה נחוש בדעתו להמשיך ולאפשר הקרנת סרטים בערבי שבת, אחרת יתפטר. את דעתו הנחרצת הסביר בכך שלדעתו יש צורך להיענות לדרישות בני הנוער לבידור בסופי שבוע. הוא טען שבני הנוער בלילות שבת היו נוסעים לתל אביב בכלי הרכב של הוריהם, דבר שיש בו סיכון, הוצאות מיותרות וניתוק העיר מבני-הנוער שלה. תבורי העיד על עצמו כי הוא לא מעוניין לפגוע בציבור הדתי בעיר, ולכן הבטיח כי מכירת הכרטיסים תיעשה לפני כניסת השבת, והקרנת הסרטים לא תתחיל לפני השעה עשר בליל שבת. בריאיון עיתונאי אמר: "מאבק החרדים ייזכר לדורות כקרב על פתיחת העיר שהייתה כמו במצור של שבת, זהו הקרב על הדמוקרטיה. עשרים אחוז דתיים רוצים לכפות את השבת שלהם על שמונים אחוז חילוניים."
החזית הדתית החליטה להיעזר בחוק הקיים נגד ראש העירייה. חוקי העזר העירוניים אוסרים הפעלת קולנוע בשבת ולכן הוגשה תביעה לבית המשפט המקומי נגד בעלי "קולנוע היכל" העוברים על החוק האוסר פתיחת בתי עינוגים בשבת. בתגובה לפעולה זו של החזית הדתית החליט ראש העירייה לעשות תיקון בחוק והוסיף כי אם יש עניין ציבורי, יוכל ראש העירייה לתת רישיון לבית עסק לפתוח בשבת. התיקון לא אושר בכנסת ובינתיים התנהל המשפט נגד הבעלים של קולנוע היכל.
ההפגנות הפכו לדבר שבשגרה, עד שערב שבת אחד במהלך הפגנה נעצר הרב הראשי סלומון. בעקבות האירוע איימה אגודת ישראל לפרוש מהקואליציה וחבר כנסת מוטה גור הזהיר מפני נפילת הממשלה בעקבות פולמוס השבת, ושר המשטרה הורה לשחררו מיד.
ב-30 במרץ 1984 הוכרזה שביתת נשק לבקשת המשטרה כיוון שבאותה תקופה חל יום האדמה במגזר הערבי וכל כוח האדם המשטרתי גויס לשמירה על השקט בתחומי המגזר. אך מיד לאחר הפוגה קצרה זו התחדש העימות בין דתיים לחילונים בפתח תקווה ושוב עצרה המשטרה רבנים ובתגובה שבתו בתי הדין הרבניים והמועצות הדתיות יום שלם.
באפריל 1984 אורגן מופע של זמרים ואמנים ליום השבת, בתמיכה בפתיחת הקולנוע בשבת. ההיענות למופע הייתה גבוהה וכל הכרטיסים נמכרו שבוע מראש. ההפגנות המשיכו להתקיים גם בחודשים מאי ואוגוסט. לאחר מכן הייתה תקופת רגיעה כיוון שהקולנוע שופץ ונסגר לתקופה של שנה וחצי. כאשר נפתח הקולנוע המחודש שוב החלו ההפגנות, והמשטרה החליטה לחדול מלתת אישורים להפגנות. בתגובה, הגישה החזית הדתית עתירה לבג"ץ נגד המשטרה בה נטען כי זו זכותם להפגין והמשטרה לא יכולה למנוע מהם את זכותם הטבעית. בג"ץ קבע כי במשך שבע שבתות יוכלו להפגין הפגנה גדולה ואחר כך ייאסרו הפגנות גדולות. החלטה זו נתקבלה כיוון שלמשטרה לא היה מספיק כוח אדם שיפקח בהפגנות, בנוסף לעובדה שההפגנות שנערכו עד כה לא שינו מאומה. כתגובה להחלטה זו של בג"ץ התאגדו אנשי אקדמיה דתיים לגוף שנקרא "אקדמאים לשמירת ערכי היהדות". גוף זה ביצע הסברה בדבר חשיבות שמירת השבת בעיר, ושמירה על צביון דתי ויהודי במדינת ישראל.
ב-1985, שר הפנים הרב יצחק חיים פרץ קשר את אסון הבונים לחילול השבת בעקבות פעילות הקולנוע, דבר שעורר תרעומת רבה.
חרף פסק הדין שנתן בג"ץ ההפגנות לא הפסיקו, ואלפים הגיעו להפגין בערבי שבת, כולל תושבי בני ברק שהיו מגיעים ברגל לאחר סעודת ליל שבת. בסוף יוני 1986 הואשמו הרב חיים ואלקין והרב ברוך סלומון בהתקהלות בלתי חוקית, וקיבלו עונש מאסר על תנאי. הגורמים מסביב שנטלו חלק במאבק הממושך החלו מתעייפים, השוטרים כבר לא רצו להגיע בערבי שבת לפקח על הפגנות ואיימו בהתפטרותם, גם מספר המפגינים החל לרדת. לבסוף, ההפגנות פסקו לחלוטין במהלך 1987, כשלוש שנים לאחר תחילת המאבק. "קולנוע היכל" המשיך לפעול בשבת.
ניתוח האירועים.
עם הקמת מדינת ישראל נקבע כי השבת וחגי ישראל הם ימי המנוחה הקבועים בישראל, ובשנת 1951 נחקק חוק שעות עבודה ומנוחה. כדי להביא לפשרה בין האידאולוגיות השונות בנושא בין דתיים לחילונים, החליטה ממשלת ישראל עוד בראשית דרכה לנקוט במדיניות של פשרה בין הצדדים באופן שבו נמנעים מהכרעה ברורה בנושא, דרך שכונתה "סטטוס קוו". במסגרת ה"סטטוס קוו" הוחלט כי כל עיר תפעל על פי תקנות עזר עירוניות. תוכן התקנות משתנה מעיר לעיר בהתאם לאופי הפוליטי והדתי בעיר. בפתח תקווה למרות חוק העזר העירוני לא הושגה הסכמה מצד הציבור הדתי והחרדי בעיר באשר לפעילותו של הקולנוע בשבת, והם לא הסכימו לקבל את מדיניות העירייה בנדון.
Bang Bang (My Baby Shot Me Down)