בשנות ה-60 של המאה ה-20 הבחינו יזמים בפוטנציאל הגלום בוואל טורנס, להפוך מעיירת הרים קטנה לאתר סקי ייעודי. תוכנית הפיתוח החלה בשנת 1967, בעיירה לה מֵנוּאיר (בצרפתית: Les Menuires), הנמצאת בגובה נמוך יותר בעמק (1,850 מטר). בשנת 1969 הורחב כביש הגישה לוואל טורנס, וכך התאפשר לפתח במקום אתר סקי. בשנת 1971, נבנו שלוש מעליות הסקי הראשונות, ושנה לאחר מכן, נפתח בית הספר הראשון לסקי – ESF. את בית הספר הקים ז'אן ברנז'ה (Jean Beranger), מאמן נבחרת הסקי הנשית של צרפת וכיום סגן ראש העירייה ומנהל משרד התיירות המקומי.
ואל טורנס הוא אחד מהאתרים הרב-לאומיים ביותר בצרפת, שכן כ-70% מהגולשים בו אינם צרפתים. עיקר התיירים והגולשים מגיעים לוואל טורנס מבריטניה, סקנדינביה, בלגיה, הולנד וגרמניה.
מרחב הגלישה.
בזכות גובהו של האתר וכמויות השלג הגדולות להן הוא זוכה, עונת הסקי בוואל טורנס מתחילה בדרך כלל באמצע נובמבר ומסתיימת בתחילת מאי. האתר לבדו מציע כ-140 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-29 מעליות, ובסקי פס המורחב כלולים 600 ק"מ ו-180 מעליות.
הפסגות הגבוהות ביותר אליהן ניתן להגיע ברכבל הן Pointe du Bouchet (שגובהה 3,220 מטר) ו-Cime du Caron (שגובהה 3,200 מטר). הרכבל שמוביל לשנייה מביניהן נושא את אותו השם והוא אחד הרכבלים הגדולים בעולם (תפוסה מקסימלית של 150 גולשים).
בעוד העיירה עצמה פונה דרומה וזוכה לכמויות שמש גדולות, רבים מהמסלולים בוואל טורנס פונים לכיוון צפון וצפון-מערב, מה ששומר על השלג איכותי לאורך זמן. פרט ל-68 מסלולים מסומנים יש בוואל טורנס מרחבי אוף פיסט גדולים ואזורי פריסטייל שכוללים סנופארק, מסלול בורדרקרוס, קפיצות ומתקנים נוספים.
פעילויות נוספות.
בימי החורף מציעה העיירה פעילויות נוספות כדוגמת מסלול מרוצי המכוניות הגבוה ביותר באירופה, אופני הרים בשלג, מסלול מזחלות באורך שישה ק"מ, מרכז ספורט וספא, באולינג ובית קולנוע. בקיץ האתר פופולרי בקרב מטיילים, רוכבי אופני הרים ורוכבי אופני כביש. בשנת 1994 ו-2019 היוותה העיירה את נקודת הסיום של אחד משלבי מרוץ הטור דה פראנס.
הגעה.
נמלי התעופה הקרובים ביותר לוואל טורנס הם שאמברי (Chambery), ליון וז'נבה. נסיעה מנמלים אלה לאתר אורכת כשעתיים, שעתיים ושלושת רבעי השעה ושלוש שעות ורבע, בהתאמה. כמו כן, ואל טורנס נמצאת במרחק שעת נסיעה ברכב מ-Moûtiers, בה ישנה תחנת רכבת המובילה לעיר ליון או פריז וערים נוספות.
ג'ון פופ הנסי
סר ג'ון פופ הנסי (באנגלית: Sir John Pope Hennessy; בסינית: 軒尼詩; 5 באפריל 1834 - 7 באוקטובר 1891) היה המושל השמיני של הונג קונג.
קורות חיים.
ג'ון פופ הנסי נולד בשנת 1834 במחוז קורק שבאירלנד למשפחה קתולית. הנסי למד רפואה באוניברסיטת המלכה שבאירלנד, ולאחר תום לימודיו הצטרף לחיל הרפואה של הצבא הבריטי. לימים למד גם משפטים.
הנסי החל את הקריירה הציבורית שלו בתפקיד מזכיר במועצה המלכותית. לאחר מכן הצטרף למפלגה השמרנית ונבחר לכהן בתפקיד חבר פרלמנט בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז קינגס בין השנים 1859–1865 (לימים כיהן שוב כחבר פרלמנט מטעם מחוז קילקני שבאירלנד משנת 1890 ועד פטירתו בשנת 1891).
בין השנים 1872–1873 כיהן הנסי כמושל סיירה לאון ובין 1873 -1877 כמושל איי וינדוורד (ובפועל מושל ברבדוס ואיי בהאמה).
באפריל 1877 החל לכהן כמושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1882. בעת כהונתו כמושל שיפר את תנאי המחיה של הסינים שהתגוררו בהונג קונג, ביטל את האיסורים שהוטלו עליהם (איסורי קניית אדמה ובעלות על חנויות באזור סנטרל), והביא לפריחה כלכלית במושבה בשל צעדים אלה שהביאו לכניסת הון סיני למושבה. הנסי התיר לתושבים הסיניים של המושבה לקבל אזרחות, ומינה לראשונה חבר ממוצא סיני - את וו טינגפאנג, למועצה המחוקקת של הונג קונג.
ב-1 ביולי 1883 החל לכהן כמושל ה-15 של מאוריציוס, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1889.
הנסי נפטר באוקטובר 1891. על שמו קרויה דרך הנסי שבאי הונג קונג, וכן דרך ראשית בפור לואי, בירת מאוריציוס.
נכדו היה ההיסטוריון ג'ון וינדהאם פופ הנסי.
טינטאג'ל
טינטאג'ל (באנגלית: Tintagel) או טרוונה (בקורנית: Tre war Venydh, מילולית "כפר על הר") היא מועצה מקומית (Civil parish) ועיירה השוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי במחוז קורנוול שבדרום-מערב אנגליה בבריטניה. שטחה 17.32 קילומטרים רבועים, ונכון ל-2016 היה מספר התושבים 1,748, ירידה מ-1,822 שהיה מספר התושבים ב-2001. העיירה וטירת טינטאג'ל הסמוכה קשורים לאגדות על המלך ארתור, ולכן היא מושכת אליה מטיילים ותיירים רבים, והיא אחד מהמקומות הפופולריים ביותר בין התיירים בבריטניה.
אטימולוגיה.
המקור של השם טינטאג'ל אינו ידוע. ישנה אפשרות כי השם הוא צרפתית נורמנית, משום שהשפה הקורנית של המאה ה-13 לא כללה את העיצור ג'י. אם המקור הוא בקורנית אזי דן (Dun) פירושו מבצר. בספרו "אלמנטים של שמות מקומות בקורנוול" (Cornish Place-name Elements) מעלה אוליבר פאדל (Oliver Padel) השערה כי השם המקורי היה "דן"-"טאגל" ('Dun' '-tagell'), שפירושו "מקום צר", ופירוש זה נתמך על ידי "מילון אוקספורד לשמות מקומות אנגליים". קיימת אפשרות לשם מאותו מקור באיי התעלה, "טנטה ד'אגל" (Tente d'Agel), אבל זה מוטל בספק.
השם מופיע לראשונה בספר ההיסטוריה של מלכי בריטניה מאת ג'פרי ממונמות' (נכתב בלטינית סביב 1136) כ"טינטאגול" (Tintagol), מה שמרמז על הגייה עם ג ולא עם ג'. אבל בפואמה ברוט (Brut) שכתב המשורר לאיאמון (Layamon) בן סוף המאה ה-12 באנגלית תיכונה על תולדות אנגליה השם נכתב כ"Tintaieol". האות "i" באיות זה מרמזת על עיצור כדוגמת האות "j" באנגלית מודרנית. החלק השני של השם מבוטא כ-"ageul" בצרפתית מודרנית.
העיירה של ימינו הייתה ידועה בשם טרוונה (Trevena) עד שסניף הדואר החל להשתמש בשם טינטאג'ל כשם המקום באמצע המאה ה-19 (עד אז השם היה מוגבל לצוק של טירת טינטאג'ל).
ממשל מקומי ופוליטיקה.
הממשל המקומי מוגדר כמועצה (Civil parish) וחברי המועצה נבחרים מדי ארבע שנים. הגוף המרכזי באזור הוא מועצת קורנוול (Cornwall Council), אבל עד מרץ 2009 הייתה המועצה המקומית תחת סמכות מועצת הנפה של צפון קורנוול (North Cornwall District Council). דיוני המועצה המקומית מתפרסמים באתר המועצה. מ-1894 ועד 1974 הייתה המועצה חלק מהנפה הכפרית קמלפורד (Camelford Rural District).
אגדות המלך ארתור.
בספרו על ההיסטוריה של מלכי אנגליה מתאר ג'ופרי ממונמות' כיצד גורלואיס (Gorlois), דוכס קורנוול, העביר את אשתו איגריין (Igraine) לאופידום "טינטאגול" כשהיה במלחמה עם המלך אותר פנדרגון (Uther Pendragon). אותר, שהיה מאוהב באיגריין, ידע שלא ניתן להיכנס אל הטירה המוגנת היטב, וביקש עזרה מהקוסם מרלין. מרלין הפך את אותר לבן דמותו של גורלואיס, ואותר נכנס כך לטירה ועיבר את איגריין. בנם של אותר ואיגריין היה המלך ארתור. ברומנסה טריסטן ואיזולדה חלק מהאירועים מתנהלים גם הם בטינטאג'ל.
היסטוריה.
בתקופת הנורמנים נבנה מבצר קטן בכפריר בוסיני (Bossiney), קרוב לוודאי לפני הסקר של ספר יום הדין ב-1086, בוסיני וטרוונה הוגדרו כבורו ב-1253 על ידי ריצ'רד, רוזן קורנוול. בספר יום הדין יש בוודאות שני בתי אחוזה בקהילה זו. בוסיני (שכללה את טרוונה) נלקחה מהנזירים של בודמין (Bodmin) על ידי הרוזן מקורנוול. טינטאג'ל הייתה אחת מ-17 אנטיקווה מנריה (Antiqua maneria, מנורים עתיקים) של דוכסות קורנוול. החג המסורתי של הקהילה היה החג של דיוניסיוס הקדוש, הפטרון הקדוש של הקפלה של טרוונה, שנחגג ב-19 באוקטובר. כיכר השוק ואתר היריד היו בסמוך לקפלה.
סביב 1552 ניתנה לבורו של בוסיני הזכות לשלוח שני חברים לפרלמנט, והם המשיכו בכך עד 1832 כשמעמד הבורו בוטל. עד תחילת המאה ה-20 הפרידו בין הכפרים טרוונה ובוסיני שדות לאורך דרך בוסיני.
הסקר של 1840–1841 קבע שגודל השטח של הקהילה הוא 17.3 קילומטרים רבועים, שמתוכם 13 קילומטרים רבועים הם שטחים מעובדים ושטחי מרעה. השטח הפרטי הגדול ביותר, 7.34 קילומטרים רבועים, היה בבעלות הלורד וורנקליף (Lord Wharncliffe), ו-500 דונם הוקצו לכנסייה.
ב-6 ביולי 1979 הופנתה תשומת הלב הלאומית לטינטאג'ל לזמן קצר כאשר מטוס הוקר האנטר התרסק לתוך העיירה לאחר שמנועו התקלקל. בתקרית החריגה נגרמו נזקים משמעותיים ובהלה, אבל לא אבדות בנפש.
ספינות טרופות.
טרברווית (Trebarwith) הייתה אתר הטביעה של הספינה "שרה אנדרסון" (Sarah Anderson) ב-1886 (כל אנשי הצוות נהרגו). אבל הספינה הטרופה הידועה ביותר הייתה ספינת המפרשים (barque) "לוטה" (Iota), שהתרסקה אל הצוקים של ליי רוק (Lye Rock) ב-20 בדצמבר 1893. אנשי הצוות הצליחו לטפס על הסלע, ולבד מנער בן 14, כולם ניצלו בעזרת ארבעה גברים (שלושה מתוכם מטינטאג'ל, אחד מהם, צ'ארלס המבלי קיבל 3 מדליות עבור אומץ אחר-כך). סיפור ההצלה הופיע בספר "הרהורים על טינטאג'ל וגיבוריה" (Musings on Tintagel and its Heroes) מאת ג'וזף בראון ב-1897. הנער נקבר בחצר הכנסייה של טינטאג'ל, והקבר מסומן בצלב עץ עליו חרות שמו: דומניקו קטנזה (Catanese Domenico).
ארכאולוגיה ואדריכלות.
חפירות.