יאנג שיחק בתפקיד המשני בדרמת האיגרוף של ג'ון ג. אבילדסן "רוקי", בסרט מגלם את פולי, אדם מבוגר אשר עובד באיטליז וחברו של גיבור העלילה רוקי "הסייח האיטלקי" בלבואה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ליאנג. סרט ההמשך יצא שלוש שנים לאחר מכן, בסרט פולי מתקשה עם העובדה, אך לבסוף משלים עם כך שאחותו הקטנה אדריאן היא ארוסתו של חברו הטוב ביותר, רוקי.
בסרט השלישי מוצא עצמו פולי אדם מבוסס בביתם של רוקי ושל אדריאן, בסרט הרביעי הוא מתלווה לרוקי ואשתו לקרב איגרוף על אדמת רוסיה, בחמישי חוזר לאזור מגוריו בפלורידה לאחר שמשפחתו של רוקי יורדת מנכסיה.
בסרט ההמשך השישי שיצא ב-2006 בו נפטרה אחותו אדריאן מצטייר פולי כאדם זקן בודד ומיוסר.
סרט נוסף בו השתתף יאנג היה סרט הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה", שם גילם את ג'ו מינלדי גנגסטר מדיטרויט.
ב-1989 הופיע בקומדיה "ללכת מעבר לסיפון".
ב-1999 הופיע בתפקיד משני בקומדיית הפשע "מיקי עיניים כחולות".
שיחק ב-2002 בדרמה הקומית העצמאית המצליחה "טראנסאמריקה".
חיים אישיים.
ליאנג בת אחת מאשתו גלוריה שנפטרה ב-1974, מתגורר כיום ברובע הברונקס שבניו יורק.
אתר ההנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב
אתר ההנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב שוכן בעיר יהוד-מונוסון, העיר המאמצת את מפקדת קצין קשר ותקשוב ראשי. השטח להקמת האתר הוקצה על ידי העיר יהוד בעקבות החלטה מ-1983. האתר הוקם ומנוהל על ידי העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב ומארח אירועים ופעילויות של החיל, גופים צבאיים וביטחוניים, ממשלתיים וכדומה. האתר נחנך ב-25 בספטמבר 1989, ומאז הוא מנוהל על ידי סא"ל (מיל') יהודה מתתיהו.
מבנה.
באתר פועל אגף הנצחה שבו היכל שמות ובו מונצחים על לוחות הזיכרון 574 חללי החיל ואולם בו מונצחים 84 חללי היישוב המאמץ יהוד. באגף גם אולם גבורה בו מתועדים 12 בעלי עיטורי העוז, המופת, צל"ש הרמטכ"ל וצל"ש אלוף, ו-8 חתני פרס ביטחון ישראל. במקום אגף נוסף להכשרה והעשרה טכנולוגית בנושאי תקשורת ומחשבים המשתרע על פני שטח של 1,500 מ"ר, הכולל כיתות לימוד ומחשבים, וכן מרכז מורשת ואולם כנסים ואירועים ל-250 משתתפים. מחוץ למבנה רחבת טקסים וגן הנצחה. ברחבה ניצבת האנדרטה המרכזית העשויה מצינורות פלדת אל-חלד ומתנשאת לגובה של 30 מטרים ובראשה נר זיכרון. האנדרטה המסמלת עץ, בנויה משני עמודים-ענפים - עמוד אלכסוני ורחב הנכרת בפתאומיות מסמל את השכול ועמוד צר יותר וגבוה היוצא ממנו אל על ומסמל את החיים. על בסיסה של האנדרטה חרוט פסוק מספר עזרא . אל האתר מובילה שדרה (גן ההנצחה) מרחוב ויצמן שבה אנטנות עכביש ורדיו-טלפון הניצבות על בסיסי בטון שבורים, כסמל לשכול. עוד נמצא בשדרה הגלעד לזכר חללי החיל שהוקם ביער חרובית בשנת 1979 והועבר למקומו הנוכחי ב-2 ביוני 2010.
מרואן מח'ול
מרואן מח'ול (בערבית: مروان مخّول; נולד ב-1979) הוא משורר פלסטיני אזרח ישראל.
ביוגרפיה.
מַרְוָאן נַזִִיה מַח'וּל נולד בפקיעין למד בבית ספר תיכון בתרשיחא. הוא בן למשפחה ערבית-נוצרית, אמו מלבנון ואביו נולד בגליל.
בשנת 1997 זכה בפרס הכותב הצעיר במגזר הערבי מטעם עמותת אלקטטאן. בשנת 2002 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "מכתב מהגבר האחרון". הוא בוגר בית הספר לשירה הליקון 2004. בשנת 2008 נבחר לנציג משוררי העולם הערבי הצעירים בפסטיבל העולמי לתרבות באיטליה. בשנת 2009 הוצג המחזה שלו, "לא תיבת נח", העוסק במוגבלים ונכים בחברה הערבית, בפסטיבל מסרחיד בעכו, פסטיבל להצגות יחיד בשפה הערבית. בשנת 2010 ערך את "שפתיים", אנתולוגיה של שירה חדשה בעברית ובערבית, בהוצאת טובי. ספרו השני, "ארץ הפסיפלורה העצובה", ראה אור בערבית בשנת 2011, תורגם לעברית וראה אור בהוצאת קשב לשירה בשנת 2012. שם הספר הוא בעקבות סיפורו המפורסם של ע'סאן כנפאני, "ארץ התפוזים העצובים".
שיריו של מח'ול תורגמו לשפות שונות, בהן אנגלית, טורקית, איטלקית, גרמנית, עברית, אירית, סרבית, צרפתית, והינדי. אחדים משיריו הולחנו בידי מוזיקאים פלסטינים וערבים. מח'ול מפרסם את שיריו בבמות ובעיתונים ערביים שונים כגון אל-קודס אל-ערבי, אל-איאם, אל-ע’אוון, כל אל-ערב, אל-איתיחאד וא-נהאר. הוא מרצה על כתיבה יוצרת במסגרת הפרויקט “יוצרים גדולים = יוצרים קטנים” של מפעל הפיס, המתנייד בין ערים שונות בישראל במטרה לטפח כישרונות צעירים. מופע קריאת שיריו נקרא ”תחי המולדת, הלאה המולדת!”. הוא נוטל חלק בפעילות פוליטית הכוללת ארגון התוכנית האמנותית של אירועים כגון יום האדמה, תהלוכת השיבה ועצרת השיבה, ומופיע בהם בקריאת שיריו.
מח'ול הוא הנדסאי בניין במקצועו ומנהל חברה קבלנית. הוא מתגורר במעלות, נשוי ואב לבן. מח'ול הוא קרוב משפחתה של הזמרת לינה מח'ול.
מנחם שמיט
טירת ביסטון
ליבי במזרח
לוטה בויימאר
לארדו (טקסס)
לארדו (באנגלית: Laredo) היא עיר בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית. לארדו היא העיר הגדולה ביותר והמרכז המנהלי של מחוז ווב. העיר שוכנת בסמוך לגדותיו של הריו גראנדה בסמוך לגבול עם מקסיקו. דרומית לה, בגדה הדרומית של הריו גראנדה, שוכנת העיר המקסיקנית נואבו לארדו השייכת למטרופולין של לארדו (וזאת אף על פי ששתי הערים במדינות שונות). במטרופולין של לארדו-נואבו לארדו חיים כ-800,000 תושבים. הכלכלה של העיר מתבססת בעיקר על מסחר עם מקסיקו. בין שתי הערים מחברים חמישה גשרים כאשר ארבעה מהם מיועדים לכלי רכב והולכי רגל ואחד מיועד לרכבות.
לארדו אשר הוקמה בשנת 1755 גדלה מווילה מבודדת לעיר גדולה ומשגשגת ואף הפכה לבירתה של רפובליקת ריו גראנדה וכיום לעיר הנמל הגדולה ביותר על נהר הריו גראנדה.
בשל סמיכותן של לארדו ונואבו לארדו, 47% מהיצוא של ארצות הברית למקסיקו עובר דרך לארדו וכן 36% מהיצוא של מקסיקו לארצות הברית.
לארדו היא ביתה של Texas A&amp;M International University, הקולג' הקהילתי של לארדו וקמפוס של אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו לימודי רפואה.
היסטוריה.
בשנת 1755 הוקמה באזור שהיה שייך לסנטנדר החדשה 'וילה דה סן אגוסטין דה לארדו' על ידי דון תומאס סאנצ'ז. הוילה של דון סאנצ'ז נקראה על שם העיר לארדו הספרדית. אט אט החלו להיבנות סביב הוילה עוד ועוד בתים עד שהפכה לעיר.
בשנת 1840 הפכה לארדו לבירתה של רפובליקת ריו גראנדה העצמאית, רפובליקה אשר הוקמה על ידי תושבים מקומיים אשר מרדו בשלטון של מרכז מקסיקו ושרדה פחות משנה לאחר שצבא מקסיקו כבש אותה. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו העיר נכבשה על ידי טקסס רנג'רס. לאחר סיום המלחמה, חתמו שתי המדינות על הסכם גואדלופה אידלגו אשר קבע ששטח העיר ישאר בריבונות ארצות הברית. מיד לאחר ההחלטה נערך משאל של כל תושבי העיר, אשר הציג רוב מוחלט רוצים בעד החזרת העיר למקסיקו. למרות תוצאות המשאל, נותרה העיר בתחומי ארצות הברית, ורוב תושביה עזבו דרומה לשטחה של מקסיקו והקימו מעבר לנהר את נואבו לארדו.
גאוגרפיה.
לארדו שוכנת לגדתו הצפונית של הריו גראנדה המפריד בין ארצות הברית ומקסיקו. הגבול עובר מדרום וממערב לעיר. שטחה של העיר הוא 218.96 ק"מ מרובע.
אקלים.
האקלים באזור הוא חם ומדברי. מזג האוויר מושפע רבות מהרי 'סיירה מדרה אוריינטל' הנמצאים מדרום בשטחה של מקסיקו, מדבר סונורן ממערב ומפרץ מקסיקו ממזרח. בגלל שהעיר שוכנת בשטח מדברי בפנים הארץ ובשטח מישורי הקיץ מאוד חם בה. החורף קר יחסית לערי דרום טקסס והטמפרטורה הממוצעת בה היא 19 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 37 מעלות צלזיוס.
תחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי של לרדו נמצא 6 ק"מ צפונית מהעיר. ממנו יוצאות טיסות יומיות ליוסטון ודאלאס ושלוש טיסות בשבוע ללאס וגאס. נמל התעופה הוקם בשנות ה-70 במקומו של בסיס חיל האוויר שנסגר. בתחילת שנות ה-2000 נבנה טרמינל חדש והוגדל שטח הנמל.
לוטה בוימר
לוטה בוויימר
אוריאל גורני
אוריאל גוֹרְני (גוֹרְניצקי) (10 ביוני 1921 – 1 באוגוסט 2002) היה עורך דין ישראלי בכיר, מראשוני עורכי הדין בישראל (מספרו בפנקס עורכי הדין היה 1081). כיהן כפרקליט מחוז תל אביב, היועץ המשפטי למערכת הביטחון, ושותף בכיר במשרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.
ביוגרפיה.
גורני נולד ב-1921 בריגה שבלטביה. עלה לארץ ישראל עם הוריו ושני אחיו בשנת 1936, וסיים את לימודי התיכון בגימנסיה הרצליה בשנת 1938. בשנים 1938–1939 למד פילוסופיה והיסטוריה כללית ויהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים והוסמך כעורך דין יחד עם אחיו התאום, ירוחם גורניצקי, ביולי 1945. הוא המשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת לונדון באנגליה, אותם סיים בהצטיינות, והוסמך כ-Barrister ביולי 1948. בשנת 1964 הוסמך לשמש כנוטריון בישראל. בשנת 1978 השתתף במחזור העשירי של הכשרה לעורכי דין מטעם אוניברסיטת הרווארד (Harvard Law School Program of Instruction for Lawyers).
במלחמת העצמאות שירת בחיל האוויר, ולאחר השחרור מהצבא הצטרף לאחיו התאום, עו"ד ירוחם גורניצקי, כשותף במשרד עורכי הדין גורניצקי שייסד אביהם, ישראל גורניצקי, בשנת 1938. כיום זהו אחד ממשרדי עורכי הדין המובילים בישראל, שרבים מבכירי עורכי הדין בישראל התחילו בו את דרכם.
מעבר לשירות הציבורי.
גורני עזב את המשרד זמנית כדי להתמנות לסגן פרקליט מחוז חיפה בתקופה שבה פרקליט המחוז היה עו"ד לני רבינוביץ'. באוקטובר 1951 מונה לפרקליט מחוז תל אביב, פרקליט המחוז הצעיר ביותר שמונה אי-פעם, וכיהן בתפקיד עד ינואר 1956, אז שב לעבוד במשרדו של אביו.