כילד, סהלה מריאם נלקח מביתו יחד עם אצילים רבים על ידי תוודרוס השני. תוודרוס לא התאכזר אליו והתנהג אליו כבנו וכיורש עתידי משום שלא היו לו ילדים. תוודרוס בתקופה הזו היה למעשה אביו ומורהו. על מנת להראות קרבה בין שניהם, התחתן סהלה מריאם עם בתו אליטש תוודרוס. סהלה, שהרגיש ניכור כלפי תוודרוס מכיוון שכלא אותו ואת משפחתו, החליט לברוח ממנו חזרה לשוואה. עם חזרתו, הצליח להדיח את השליט שמונה על ידי תוודרוס והחל ליזום התקפות כנגד תוודרוס, התקפות שנכשלו.
מנליק השני: מסעות הכיבוש.
לאחר שתוודרוס מת תקלה גיורגיס השני המליך עצמו לקיסר, אף על פי שמנליק רצה להמליך את עצמו לקיסר הוא לא עשה זאת על מנת לא להיכנס לסכסוכים פנימיים אחרי שגיורגיס מת קאסה מרצ'ה הכתיר את עצמו לקיסר ושוב מנליק שחשק בתואר הקיסרי וויתר ולא נלחם עד הסוף על הכתר. בתקופה זו שהוא היה בצד הוא למעשה הרחיב את ממלכתו שאווה. מזרח גוראגה נכבשה כמעט ללא כל התנגדות אך היה קושי עצום בלכבוש את אזור ארסי וכל האזור המערבי משאווה. אחרי שהביס את מלך גוג'אם תקלה היימנות בשנת 1882 מנליק היה יכול לכבוש ולספח את לאקה נקמט, לאקה קאלם, את ממלכות אזור גיב גארה, גומה, גארו, גאמה, לימו-אנאראה אך לא את ממלכת ג'ימה הסכימה להיות מדינת חסות של שאווה, יחד עם ג'ימה שאווה הצליחה לכבוש את ילובור, קולו וקונטה בשנת 1889, קמבטה נכבשה ב-1890, שנה מאוחר יותר נכבשו אוגדן, בלה וסידאמו ובכך הצליחה לספח את גופה ווואליטה ב-1894 שלוש שנים אחרי כן ממלכת קאפה נכבשה. כאשר המצרים פינו את אזור הרר במאי 1885 האמיר עבדולהי החל לשלוט בהרר, עבדולהי היה מוסלמי קיצוני שהציק לתושבים הנוצרים בממלכתו. כאשר נוצרים איטלקיים נרצחו על ידי חילי האמיר באוגדן באפריל 1886, מנליק השני ראה את זה כתירוץ ונכנס עם צבאו להרר. אך לפני שמנליק תקף, הוא הציע לאמיר של הרר להפוך את מדינתו למדינת חסות של שאווה, האמיר סירב ופתח בתקפה על מנליק ב-6 בינואר 1887. מנליק הביס את האמיר שברח לסומליה, מנליק מינה את בן דודו ווולדה מיכאל גודסה אביו של היילה סלאסי כמושל הרר.
כאשר מנליק השני הוכתר כקיסר אתיופיה הוא שלט על אימפריה גדולה ממה שיורשיו השאירו לו. בעקבות הכיבושים הללו היסטוריונים רבים משווים את מנליק השני לקיסר עמדה ציון הראשון מתקופת תור הזהב שבתקופתו כל השטחים הללו בדרום היו חלק מהאימפריה האתיופית.
האיטלקים: הפלישה הכושלת.
כאשר מנליק השני הוכתר לקיסר אתיופיה ב-1889 אחת מהפעולות הראשונות שלו היו ניטרול כוחו של מנגשה יוהנס בנו של יוהנס הרביעי והראס של תיגראי שהצהיר שהוא היורש האמיתי ולכן הוא חתם על הסכם עם איטליה הנקרא הסכם אוצ'ילי, בהסכם מנליק נתן לאיטלקים את המחוזות בגוס, חמסיאן, אקלה גוזאי וסאריה וחלקים מתיגראי ובכך להחליש את הראסים בצפון שהתנגדו למנליק כמו מנגשה יוהנס וראס אלולה בתמורה האתיופים דרשו מהאיטלקים ערבות בינלאומית למקרה של תקיפה אירופאית על אתיופיה. להסכם היו שני עותקים אחד באיטלקית ואחד באמהרית, בגרסה האיטלקית של ההסכם במאמר 17 נאמר שאתיופיה הסכימה להיות תחת תחום השפעה איטלקי ובגרסה האמהרית נכתב שאתיופיה יכולה להשתמש באיטליה כגיבוי ביחסי חוץ. בעקבות זאת האיטלקים הכריזו על אתיופיה כמדינת חסות. כאשר הקיסר מנליק שמע על זה הוא כפר בהסכם והכחיש את ההצהרה האיטלקית אך לא בפומבי. במרמה, מנליק השני שהיה מודאג מהכוונות האיטלקיות כלפי מדינתו שלח את ראס מקונן לאירופה במסווה של שגריר להצהיר שאתיופיה מסכימה להצהרותיה של איטליה ובכך אתיופיה השיגה מרומא כ-28 תותחים וכ-38,000 רובים. איטליה חושבת כעת שאתיופיה תחת שליטתה.
מנליק השני בחן את "השפעתה של רומא" בכך שהוא קיבל לאתיופיה יועצים צרפתים איטלקים, ואף חתם עם הבריטים על הסכם, בלי הרשעתה של איטליה לגבי הגבולות של אתיופיה עם הקולוניה החדשה סומלילנד הבריטית בהאאד. האיטלקים ששלטו באופן פעיל וצבאי מסביב לאתיופיה בקולוניות החדשות שלהם סומלילנד האיטלקית ואריתריאה ראו שאתיופיה אינה מצייתת להם ולכן החליטו לפלוש אליה ב-1895 דרך אריתריאה. הקיסר מנליק קרא לכל אזרחי אתיופיה לקרב כנגד האיטלקים ואכן רבים מהמלכים החשובים, ראסים, הגיעו והביאו חיילים עימם. צבא שאווה שהיה חמוש עם הרובים והתותחים האיטלקיים הגיע חיילי הרר הגיעו בפיקודו של ראס מקונן, ואפילו ראס מנגשה הטוען לכתר הגיע עם חייליו התגרים, הראסים מבגמדיר וגוג'ם הגיעו עם חיילים רבים, פרשי הגאלה הגיעו אף על פי שארצם נכבשה לא מזמן על ידי מנליק ועוד כולם התאחדו כנגד הפלישה האיטלקית.
הקיסר מנליק גייס כ-100,000 חיילים שנלחמו מול כ-17,000 חיילים איטלקים והביסו אותם בקרבות. הטעויות של האיטלקים היו שהם חשבו שמנליק לא יצליח לגייס כלכך הרבה חיילים מכיוון שהיה מסוכסך עם הראסים והשליטים המקומיים, הדרך המהירה שבה הם הגיעו לתיגראי. לאחר שהאיטלקים הובסו בקרבות אמבה אלגזי, מאקלה, תיגראי הם הובלו בפיקודו של וראסט ברטיארי ותקפו את עדווה ב-1 במאי 1896. צבאו של מנליק שהיה מצויד הייטב והאיטלקים שלא הכירו את שטח הקרב והמפות לא די בזה בזמן הקרב פרצה סערת גשם. האתיופים הביסו את האיטלקים זהו היה אסון גדול לצבא האיטלקי כ-7,000 הרוגים 1,500 פצועים ו-3,000 שבויים. השבויים הוצעדו בצעדת מוות לאדיס אבבה. שאר הצבא האיטלקי ברח חזרה לאריתריאה כשברקע האתיופים מפגזים אותם עם ארטילריה, חיילי מנליק לא פלשו לאריתריאה המלחמה הסתיימה. האיטלקים חתמו עם אתיופיה על הסכם שלום והגדירו מחדש את הגבול של אתיופיה עם אריתראה והכירה בכך אתיופיה מדינה ריבונית. הניצחון הגדול בעדווה שם את אתיופיה על המפה כעת מדינות אירופה הבינו שאתיופיה מדינה חזקה שאי אפשר לפלוש אליה בקלות. קרב זה נחגג עד היום ב-1 במאי והוא חג לאומי באתיופיה הנקרא יום עדווה.
לאחר הפלישה: ניצוצות של מודרניות.
לאחר ניצחונה של אתיופיה בקרב עדווה הלה תקופה של מודרניזציה מסוימת. רבים מהמצאות המודרניות הגיעו לאתיופיה כגון: חשמל, טלפון, טלגרף, חיסונים, מערכת דואר ועוד. שיחת הטלפון הראשונה התרחשה בקו הטלפון החדש שבין אדיס אבבה להרר ב-1894. מערכת עיתון לאומית כושלת הוקמה שנקראה "שכל ישר". ב-1905 מנליק השני יזם את בנייתו של בית הספר הממשלתי הראשון באתיופיה, באותה השנה הוקם הבנק הראשון בנק אביסיניה עם עזרתה של מצרים וב-1909 הוטבעו המטבעות הראשונים. מנליק ניסה גם לעצור את העבדות אך ללא הצלחה. רחובות אדיס אבבה נסללו בכבישים והדרכים הכפריות שופצו. מנליק הקים ממשלה עם שרים ופקדים ראשונה וקרא לזרים להגיע לאתיופיה ולייעץ לו ואכן הם הגיעו במיוחד צרפתים, בריטים, גרמנים ורוסים אך יעצו הטוב ביותר היה שווייצרי. עסקים רבים בהנהלת זרים הוקמו בתקופה זו ואדיס אבבה הפכה למרכז כלכלי גדול בקרן אפריקה. שטחים חדשים נכבשו וסופחו לאימפריה. הקיסר מנליק פעל כדי לקדם ממשל אזורי טוב ולכן הוא היה חייב לעצור את שליטתם של המלכים והראסים המקומיים אך כשל. בתקופת קיסר זה הגיעו לאתיופיה המכוניות הראשונות. במישור יחסי החוץ מנליק הקים שגרירויות במדינות אירופה וגם הם שלחו שגרירים חזרה. ב-1902 מנליק שלח את ראס מקונן לביקור דיפלומטי ברחבי אירופה ובבריטניה, ושנה לאחר מכן משלחת אמריקאית ראשונה הגיע לאתיופיה. ב-1904 אתיופיה עזרה לבריטניה לעצור את מלחמת מולה המשוגע שגרם בעיות בסומליה. ב-1906 בריטניה, צרפת ואיטליה חתמו על הסכם תלת-צדדי בהסכם זה סוכם שהם מכירים באתיופיה כמדינה ריבונית אך עם "יצוצו בעיות" מדינות אלו יבאו לעזרת אתיופיה וחילקו את אתיופיה לאזורי השפעה בריטניה קיבלה את כל אגן הניקוז של הנילוס שכלל גם את אגם טאנה, צרפת קיבלה את אזור קו הרכבת מג'יבוטי ועד לאדיס אבבה ואיטליה קיבלה את האזור מאריתריאה לאדיס אבבה לבין סומלילנד הבריטית הסכם זה נחתם מבלי ליידע את מנליק.
החוסר בקיסר: מאבקי השליטה.
ב-1906 מנליק חלה והיו לו ארבעה יורשים אפשריים: על פי הכללים המסורתיים של השושלת הבא אחריו יהיה צאצא בקו זכרי של השושלת הסולומונית הדג'אזמץ' טאיה גולילט, לאחריו ישנם עוד שלושה יורשים כולם צאצאים בקו נשי: ישנם את שני נכדיו מבתו שאווה ראגגה הגדול הוא הדג'אזמץ' (רוזן) וווסן סגד בנו של וודדג'ו גובנה בעלה לשעבר של שאווה ראגגה והשני הוא ליג' ייאסו בנה מבעלה הנוכחי ראס מיכאל מוואלו וילדתו של מנליק השני זאודיתו שהתחתנה עם ראס גוגסה וואל אחיינה של אשת מנליק, הקיסרית טיטו בטול. מנליק החל לסנן את המועמדים מנליק לא רצה לשקול את טאיה גולילט כיורש בגלל השנאה אליו. וווסן סגד סונן משום שחלה בשחפת והיה ברור שהאצולה לא תבחר באישה כקסרית וכך זאודיתו לא נשקלה כמועמדת. אחרי שחטף שבץ בזמן שעלה לרגל לדברה ליבנוס ביוני 1908 הוא הודיע לשרים ליועצים ולכל הראסים הגדולים שנכדו ליג' ייאסו יירש אותו, ייאסו היה רק בן 12 ועדין לא היה יכול לשלוט באתיופיה ולכן מינו בהסכמתו של מנליק את ראס טסמה נדאוו לאנדרסה (סגן קיסר) כל הראסים האחרים ניסו להשיג כוח על חשבון הקיסר באזורם, ואפילו אשת הקיסר טיטו בטול ניסתה לקחת נתח מהשלטון ולמנות לקיסר את אחיינה גוגסה וואל או את אשתו זאודיתו, בתו של מנליק לקיסרית.