במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018) הרבו הפלסטינים להשתמש באזרחים כמגן אנושי על ידי ביצוע פעולות טרור - הכוללות ירי, יידוי מטעני חבלה ורימוני רסס, שילוח עפיפוני תבערה ובלוני תבערה ונפץ, וניסיונות חדירה ופגיעה בגדר - בחסות הפרות סדר אלימות בהן משתתפים אלפי אזרחים, בהם ילדים ונשים. בנוסף, נשים וילדים נשלחים לפגוע בגדר המערכת סביב רצועת עזה ולבצע פעולות טרור. צלפי צה"ל העידו על מקרים רבים של מחבלים שהשתמשו בילדים כמגן אנושי, בהם מקרה בו מחבל ידה רימון יד כאשר הוא אוחז בילד.
ארמצ'הו
ארמצ'הו (בגעז: አርማጭሆ) אזור היסטורי בצפון מערב אתיופיה הגובל במערבו בסודאן, בצפונו בנחל דרמה, בדרומו בנהר העטברה ובנחל גוונג ובמזרחו בווגרה. שטחו מחולק כיום בין הנפות ארמצ'הו המערבית, ארמצ'הו המזרחית, ארמצ'הו עלית וארמצה'ו תחתית. האזור שוכן בין 2,500 ל-500 מטרים מעל פני הים ובו יערות רבים.
אוכלוסיית האזור מורכבת ברובה מאמהרים ולצדם מיעוט כמנתי החיים בעיקר בדרום מזרח.
בארמצה'ו חייתה קהילה יהודית גדולה עד לפני עלייתה לישראל. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון. באזור היה נפוץ הכינוי כיילשה כלפי ביתא ישראל שהוא הלחם של הכינויים "כיילה" ו"פלאשה". במזרחו של האזור נמצא המחוז ההיסטורי ג'נפנקרה שבו שוכן מנזר הוֹהָארוֹאָה שהוא בין האתרים החשובים לביתא ישראל.
פרס סנדברג
פרס סנדברג לאמנות ישראלית הוא פרס הניתן על ידי מוזיאון ישראל עבור אמנות ישראלית החל משנת 1968 מכספי תרומה של מקס פלבסקי, נדבן אמריקאי שתרם למוזיאון במשך השנים רבות, וביקש להישאר בעילום שם. הפרס על שמו של וילם סנדברג, ששימש כיועץ עבור מוזיאון ישראל עם פתיחתו ונחשב לבר סמכא בעולם האמנות והאמנות הפלסטית בפרט אחרי שנים בהן שימש כאוצר במוזיאון סטדלייק.
היסטוריה.
בשנת 1967 נפתחה קרן עבור הפרס, שהחלה מתרומה בגובה של 75 אלף דולר שניתנה עבור רכישת מספר יצירות אמנות ישראלית בכל שנה, והענקת פרס לאומנים עבור יצירותיהם. התורם האלמוני בחר לעשות כן מתוך הוקרה לפועלו של סנדברג בקידום האמנות המודרנית ומתוך הרצון לעודד את אותה האמנות בישראל.
יוסף זריצקי היה האמן הראשון שקיבל את הפרס ב-2 בינואר 1968. בין חברי ועדת הפרס היו סנדברג ויונה פישר. הפרס הוענק לו על "ציור" משנת 1964, שצויר לפי אחד מעבודותיו של הצייר יאן ורמיר. בראיונות רבים שהעניק לרגל קבלת הפרס הדגיש זריצקי את תפיסת העולם שלו ביחס לעצמאותו של מעשה הציור. "אסור למסתכל לראות יותר ממה שיש בתמונה", הסביר זריצקי. "אסור לו לפתח דמיון בקשר למה שהוא רואה. זה מה שהוא רואה זה מה שיש. תמונה זה לא חלום"
ב-3 בדצמבר 1968 חולק הפרס בשנית, הפעם חלקו את הפרס במשותף יגאל תומרקין עבור פיסול, ואריה ארוך על ציוריו.
בנוסף לפרס לאמנות ניתן במהלך השנים גם מענק סנדברג למחקר ו/או פיתוח מטעם המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל.
חידון
חידון הוא שעשועון שבו המשתתפים מתחרים ביניהם במתן תשובות נכונות לשאלות המוצגות להם על ידי מנחה החידון, ובכך מפגינים את בקיאותם, שנינותם וזריזות מחשבתם. חידונים נערכים בבתי ספר, במפגשים חברתיים וכדומה, מודפסים בכתבי עת ומוצגים כן בשידורי רדיו וטלוויזיה, שבהם החידון פונה אל משתתפים באולפן ולעיתים גם אל המאזינים. חידונים מוצעים גם כמשחק קופסה. בנוסף למטרה התחרותית והבידורית, חידון משמש לעיתים כאמצעי חינוכי, להגברת הבקיאות בתחום מסוים.
החידון עשוי לכלול שאלות טריוויה, שאלות בקיאות (כגון חידון התנ"ך) וחידות. חידון מוזיקלי הוא חידון שבו נדרשים המתמודדים לזהות יצירה מוזיקלית על פי קטע קצר ממנה.
המתחרים בחידון פועלים כיחידים, המתמודדים זה נגד זה, כקבוצות, שבהן כל קבוצה מורכבת מבני משפחה אחת, בני כיתה אחת וכדומה, וגם בהתמודדות של מתחרה יחיד מול קבוצה גדולה של מתחרים. לעיתים מוקצב זמן קצר למענה על כל שאלה, ולעיתים מוקצב זמן מסוים למענה על כל השאלות, והישגו של המתחרה נקבע לפי מספר השאלות שעליהן הספיק לענות בזמן זה.
בישראל.
חידונים מסוגים שונים הם שעשוע מקובל בישראל. דוגמאות:
פרס סנדברג לאמנות ישראלית
מסדר כוכב סיני
מסדר כוכב סיני (בערבית: وسام نجمة سيناء) הוא מסדר אשר נוסד בשנת 1972 לציון גבורה עילאית ותושיה בקרב וניתן לחברים בכוחות המזוינים במצרים. העיטור ניתן כ-200 פעמים, כחצי מהם לאחר המוות, כאשר הרוב המוחלט של העיטורים ניתנו עבור פעולות במהלך מלחמת יום הכיפורים. כ-15 מתוכם ניתנו לאחר המלחמה, לטייסים וחיילי הכוחות המיוחדים שנהרגו בשנת 1978 בקפריסין.
תיאור העיטור.
עיטור המסדר הוא מדליה בצורת כוכב בעל שמונה קודקודים, אשר יושב על קרניים היוצאות מאחוריו. במרכז הכוכב עיגול אשר בתוכו מפה סכמטית של חצי האי סיני, אשר על שמו המסדר. הכוכב תלוי על סרט ומחובר לאבזם בצורת סמל מצרים שהוא עיט מוזהב עם הכיתוב "רפובליקת מצרים הערבית" בבסיסו, סמל זה מעוטר בטבעת עלי אלון, האבזם מחובר לאבזם מרובע המתחבר לסרט העיטור עצמו. סרט העיטור מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעי דגל מצרים (אדום, לבן ושחור).
אות העיטור מורכב גם הוא משלושת צבעי דגל מצרים, אך אלו מסודרים באופן אופקי שלא כמו בסרט העיטור; פס אדום עליון, במרכז פס לבן ובתחתית פס שחור. אות העיטור של המסדר מדרגה ראשונה מכיל אבזם מוזהב במרכזו אשר מורכב מסמל מצרים, בדומה לאבזם המרכיב את העיטור עצמו.
מקבלי העיטור.
מבין מקבלי העיטור ניתן למנות מספר דמויות בולטות:
קולומבוס (תחנת חלל)
שכטמן
שֶכטמן (Schechtman) הוא שם משפחה יהודי שמקורו בגרמנית ומשמעותו שוחט.
כאילאשה
הסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה
הסוכנות לביטחון לאומי (בבולגרית: Държавна агенция - Национална cигурност) היא סוכנות ממשלתית לביטחון פנים בבולגריה, האחראית בין השאר על סיכול הריגול ומאבק בהלבנת ההון במדינה והוקמה ב-1 בינואר 2008.
היסטוריה.
ב-1990 בוצעה רפורמה בשירותי הביון הבולגריים ובמסגרתה סיכול הריגול הצבאי הופרד ממנגנון שירותי הביטחון הלאומי והועבר לאחריותו של שר ההגנה הבולגרי. ב-1991 פרסם שר הפנים הבולגרי תקנות חדשות המסדירות את אופן פעולתם של שירותי הביטחון הלאומיים.
ב-2008, עם הקמת הסוכנות לביטחון לאומי מוזגו לתוכה ארבעה גופי ביטחון לאומי שונים שעסקו בסיכול ריגול, איסוף מודיעין מאותות אלקטרוניים ותקשורת זרה, הגנה על התקשורת הממשלתית ומערכות מידע מפני סוכנויות זרות ומודיעין כלכלי בעיקר בתחום המאבק בפשע המאורגן ובהלבנת ההון. הפיקוח על הסוכנות לביטחון לאומי נתון בידי ועדה של האספה הלאומית הבולגרית.
Haaretz
BBC News
לשכת החקירות הלאומית של אוקראינה
אפטוזאורוס
אפטוזאורוס (שם מדעי: Apatosaurus; פירוש השם: "לטאה מטעה") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד צמחוני ממשפחת הדיפלודוקיים. בתרבות הפופולרית מכונה גם "ברונטוזאורוס", על אף שהשם מתאר כיום סוג נפרד – ברונטוזאורוס – שבעבר נחשב למין של אפטוזאורוס (ולכן השם "ברונטוזאורוס" לא היה תקף בשנים אלה). האפטוזאורוס חי בתור היורה המאוחר כ-154–150 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הצפונית והיה אחד הזאורופודים הנפוצים ביותר. הוא התקיים מאכילת צמחים. ראשו היה קטן יחסית לגופו ופיו היה מצויד בשיניים דמויות אזמל שהיו טובות לתלישת העלים מהעצים או מהקרקע, אך פחות ללעיסתם, שהתבצעה בקיבה. רגליו הקדמיות היו קצרות יותר מרגליו האחוריות וזנבו היה ארוך ודק, דמוי שוט. הוא היה כנראה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר של זמנו: לפי ההערכות החדשות ביותר אורכו היה ומשקלו . האפטוזאורוס הוא אחד הזאורופודים הידועים ביותר וקל לזהותו בזכות הקימור דמוי הדבשת של גופו.
תיאור ומראה.
האפטוזאורוס היה דינוזאור זאורופוד ענק וכבד שהלך על 4 רגליים דמויות עמודים. הוא היה זאורופוד טיפוסי עם צוואר וזנב ארוכים, וראש קטן יחסית לגופו הגדול.
ראשו של האפטוזאורוס היה קטן יחסית לגופו ופיו היה מצויד בשיניים דמויות אזמל שהותאמו לתלישת עלים ולא ללעיסה. פתחי הנחיריים בגולגולת נמצאו מעל העיניים ולא בחזית, ישנה מחלוקת האם נחירי האף הבשרני מוקמו שם או שהיו ממוקמים בחזית הראש והיו מחוברים לפתחי הנחיריים באמצעות רקמה בשרית רכה. במבנהו הראש היה דמוי קופסה ומוארך בדומה לראשו של הדיפלודוקוס.
רגליו הקדמיות היו קצרות במקצת מהאחוריות ובכף הרגל הקדמית הבוהן בלטה הצידה והייתה מכוסה בטופר גדול. עצמות הגפיים היו מוצקות ועבות יחסית לזאורופודים אחרים.
גבו היה מקומר ונראה כמעין "דבשת" עגולה וחלקה, צורה האופיינית לו ולברונטוזאורוס. קימור זה נוצר מעצמות ה-neural spines של חוליות עמוד השדרה, שהיו גבוהות והיוו חלק ניכר מגובה החוליות. לאפטוזאורוס היה עמוד שדרה ארוך ורב-חוליות. בעמוד השדרה של ההולוטיפ של "Apatosaurus louisae" היו 15 חוליות צוואר, 10 חוליות גב, 5 חוליות אגן ו-82 חוליות זנב. החוליות היו חלולות בחלקן ואת החללים מילאו שקי אוויר שלא רק שהקטינו את משקל השלד אלא גם סייעו לנשימה יעילה.
לאפטוזאורוס היו 10 זוגות צלעות שהיו ארוכות ועמוקות ויצרו בית חזה רחב, עמוק וגדול.
לאפטוזאורוס היה זנב ארוך מאוד ודמוי שוט. צווארו היה בינוני-קצר באורכו, אך עבה, מוצק ועמוק. חוליות הצוואר היו בעלות זוג בליטות בקצה העליון שאליהן התחברו זוג גידים שסיפקו תמיכה לצוואר ואפשרו שליטה יעילה בו.
בניגוד לרוב הזאורופודים בני משפחת הדיפלודוקיים (שאליה הוא השתייך) שהיו רזים ובנויים קל, האפטוזאורוס היה מוצק ומסיבי, ואפילו שמן. הוא לא היה הדיפלודוקסיד הארוך ביותר, אורכו היה , אך הוא היה הכבד ביותר, עם מסה של למעלה מ-50 טונות (וייתכן שהגיעה אף ל-72 טונות).