הלם טניסון, ברון טניסון השני (באנגלית: Hallam Tennyson, 2nd Baron Tennyson; 11 באוגוסט 1852 – 2 בדצמבר 1928) היה המושל הכללי של אוסטרליה השני. הוא היה בנו השני של אלפרד טניסון, המשורר הנערץ והבולט מסוף התקופה הוויקטוריאנית והוא נקרא על שמו של ידידו המנוח של אביו, המשורר ארתור הלם.
ראשית חייו.
הלם טניסון נולד בטוויקנהאם, רובע ריצ'מונד שעל התמזה, מחוז סארי, אנגליה. הוא התחנך בטריניטי קולג' שבקיימברידג'. את שאיפותיו לקריירה פוליטית הוא נאלץ לנטוש עקב גילם המופלג ובריאותם הרופפת של הוריו, כאשר הוא הצטרך להקדיש את זמנו לטיפול בהם.
במידה מסוימת היה זה לטובתו כאשר אביו הסכים לקבל תואר אצולה ב-1884. באותה שנה נשא הלם טניסון לאישה את אודרי בויל (לאחר שחווה אהבה נכזבת למרי גלדסטון, בתו של ראש ממשלת בריטניה, ויליאם גלאדסטון). עם מותו של אביו ב-1892, הוא ירש ממנו את התואר "ברון טניסון" ואת תפקיד הביוגרף הרשמי. ב-1897 הוא פרסם את הביוגרפיה הרשמית של אביו.
כמו אביו המפורסם, היה טניסון אימפריאליסט נלהב וב-1883 הוא היה לחבר המועצה של ליגת הפדרציה האימפריאלית, שדולה שהוקמה כדי לתמוך ברעיונות האימפריאליסטים של שר המושבות, ג'וזף צ'מברלין. פעילותו זו, יחד עם ייחוסו המשפחתי, היא שהביאה את צ'מברלין להציע ב-1899 לטניסון את תפקיד מושל אוסטרליה הדרומית. כאשר המושל הכללי של אוסטרליה, ג'ון הופ, התפטר מתפקידו במאי 1902, כיהן טניסון עדיין בתפקידו.
המושל הכללי של אוסטרליה.
מבין כל מושלי מדינות אוסטרליה, היה טניסון הבכיר מכולם וכאשר הפליג הופ בחזרה לאנגליה ב-17 ביולי 1902, מונה טניסון להיות המושל הכללי בפועל. בקשר ליכולתו למלא תפקיד זה באופן קבוע הילכו ספקות שנבעו מחוסר ניסיונו בפוליטיקה. אך הוא עשה רושם טוב על הציבור האוסטרלי בשל צניעותו וחסכנותו, בהשוואה להופ, שהיה בעל אופי מתנשא. בינואר 1903 הוא קיבל על עצמו את התפקיד ועל פי הצעתו הוא מונה לשנה אחת בלבד.
טניסון זכה לאהדה ציבורית חזקה יותר בהשוואה לקודמו בתפקיד. אך בנוגע לעמימות של הגדרת תפקידו צצו קשיים. ראש ממשלת אוסטרליה, אלפרד דיקין, עמד על כך שהמזכיר הרשמי של המושל הכללי ימונה וימומן על ידי ממשלת אוסטרליה. ממשלת בריטניה התנגדה לדרישה זו, שמשמעותה הייתה שהמושל הכללי לא יוכל למלא את מה שבלונדון ראו את תפקידו הרחב יותר בהשגחה על ממשלת אוסטרליה. טניסון היה שותף לדעה זו.
כתוצאה מכך, התגלעו מתיחויות בין דיקין לבין טניסון. דיקין חשד בטניסון, ובצדק, שהוא מדווח ללונדון ומנסה להתערב בנושאים פוליטיים, כמו בהסכם הימי בין בריטניה לבין אוסטרליה. מסיבה זו, לא עודד דיקין את טניסון לבקש הארכה לכהונתו בת השנה. כל השיקולים הללו לא נודעו בציבור ובינואר 1904 עזב טניסון את אוסטרליה.
שנותיו האחרונות.
טניסון בילה את שארית חייו באי וייט, שם שימש כסגן המושל החל מ-1913. אשתו מתה ב-1916 ושנתיים לאחר מכן הוא נישא בשנית. אשתו השנייה של טניסון הייתה בת למשפחה אנגלית בעלת שורשים בהודו הבריטית. מרי אמילי (מאי) פרינספ, הייתה בתו של צ'ארלס רוברט פרינספ, שנולד בהודו ומאוחר יותר היה לבעליו של מטע אגוזי מוסקט בסינגפור (על שמו קרויים רחוב וארמון בסינגפור). טניסון היה בעל השני של מאי פרינספ. הלם טניסון מת בביתו שבאי וייט בדצמבר 1928.
אבימי בר רחבא
נורת'מברלנד
נורת'מברלנד (באנגלית: Northumberland) הוא מחוז באזור צפון-מזרח אנגליה, והמחוז הצפוני באנגליה, בירתו העיר מורפת' (Morpeth).
נורת'מברלנד שוכנת בצפון-מזרח אנגליה, וגובלת במחוזות דרהאם וטיין אנד וויר בדרום, במחוז קאמבריה במערב, בסקוטלנד בצפון, ובים הצפוני במזרח.
עד לשנת 1400 כלל המחוז גם את העיר ניוקאסל, אז הפכה למחוז עצמאי. תחת שלטון בית טיודור הורחב המחוז משמעותית, בשנת 1482 סופחה העיר בריק על טוויד (Berwick-upon-Tweed), בשנת 1495 טיינדל (Tynedale), בשנת 1536 טיינמאות' (Tynemouth), בשנת 1542 רידסדייל (Redesdale), ובשנת 1572 סופחה הקסהאמשייר (Hexhamshire).
במחוז ביצות רבות, הפארק הלאומי נורת'מברלנד שוכן על פני למעלה מרבע משטח המחוז. צפיפות האוכלוסין במחוז היא הנמוכה באנגליה, 63 איש לקמ"ר.
נורת'אמברלנד
געזערד
יוליוס אייכברג
יוליוס אייכברג (בגרמנית: Julius Eichberg; 13 ביוני 1824, דיסלדורף - 18 בינואר 1893, בוסטון) היה מלחין, מורה למוזיקה ומנהל מוזיקלי יהודי אמריקאי יליד גרמניה. עיקר פעילותו הייתה בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
קורות חיים.
קיבל חינוך מוזיקלי לראשונה מאביו, שניגן על כינור. הוא למד גם במוסדות ללימוד מוזיקה כילד. בהמלצת פליקס מנדלסון-ברתולדי, הוא נכנס לקונסרבטוריון של בריסל עוד בגיל 19 וכבר בתקופת לימודיו שם זכה בפרסים בגין נגינתו בפסנתר וכמלחין. במשך 11 שנה לימד בקונסרבטוריון של ז'נבה ובתקופה זו גם נישא לסופי מרטנס ונולדה לו בתו היחידה אני אייכברג (Annie Philippine Eichberg). בשנת 1857 היגר לארצות הברית ובתחילה גר ב ניו יורק כשנתיים ולאחר מכן, עבר לבוסטון. ב-1867 ייסד ולאחר מכן ניהל את הקונסרבטוריון של בוסטון ובמקביל כיהן כמפקח על בתי הספר הציבוריים למוזיקה בעיר זו.
אמי ורדינאה
אמי ורדינאה (מכונה גם: שפיר נאה) הוא אמורא ארץ-ישראלי בדור השלישי. מוסר בשם ר' אבהו. היה משמש חכם בבית הנשיא שהיו שואלים ממנו הוראות באיסור והיתר ומראים לו בכור שנפל בו מום. ביום טוב לא היה רואה את הבכורות.
ביאור שמו.
לדעה אחת המובאת ברש"י מורה כינוי "ורדינאה" שהיה נאה כוורד, והוא זהה עם חכם בשם אמי שפיר נאה, שמסר פעם אחת הלכה בשם רבי יוחנן, ורב נחמן בר יצחק העיד על דבריו "וכי משום ששמו אמי שפיר נאה יאמרו מאמר שמועות שאינן נאות?".
אך לדעת רש"י עצמו הכינוי "ורדינאה" הוא על שם מקומו ורדינא.
רוברט קראמב
רוברט קראמב (באנגלית: Robert Crumb נקרא קרַם; נולד ב-30 באוגוסט 1943) הוא אמן קומיקס אמריקאי ומוזיקאי. עבודתו מראה לעיתים קרובות נוסטלגיה לתרבות העממית האמריקאית של שלהי המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. בנוסף, מהווה עבודתו סאטירה על החברה האמריקאית הנוכחית.
נולד בפילדלפיה שבארצות הברית למשפחה קתולית.
עבודתו נחשבת למעוררת מחלוקת בעיקר לגבי הצורה בה הוא מציג נשים ומיעוטים.
קראמב עלה לגדולה אחרי 1968 כשהוציא את Zap Comix אשר נחשב לפרסום הקומיקס המוצלח הראשון בסצנת הקומיקסים המחתרתיים. באותה התקופה יצר בין השאר את פריץ החתול.
בעקבות ירידת הפופולריות של הקומיקסים המחתרתיים, החל קראמב לעסוק בנושאים ביוגרפיים ואוטוביוגרפיים. בתקופה זו שיפר את סגנונו בהשפעת ציירי קרטון מסוף המאה התשע עשרה.
רבי יהודה נשיאה השני
רבי יהודה נשיאה השני, היה בנו של רבן גמליאל הרביעי, ושימש כנשיא הסנהדרין בדור השני או השלישי לאמוראי ארץ ישראל. לפי ייחוסו, היה דור עשירי להלל הזקן.
רבו היה רבי יוחנן, ולאחר פטירת רבי יוחנן ישב ללמוד לפני רבי אמי. נזכר בתלמוד בבלי בשאלו הלכה מרבי אמי, ומופיע גם בתלמוד הירושלמי.
נראה שהמעשה בקיסר דיוקלטיאנוס, שקרא לרבי יהודה נשיאה לפתע, מתייחס אליו, משום שדיוקלטיאנוס הפך לקיסר בשנת 284, וכיהן כקיסר עד התפטרותו בשנת 305, בתקופת נשיאותו של רבי יהודה נשיאה השני.
אפיפניוס מסלמיס מוסר בספרו "פנריון" שפגש את יוסף הקומס, יהודי מומר שפעל לניצור יהודי הגליל, שטען כי היה עוזרו של הנשיא וכי האחרון התנצר על ערש דווי. בספר נזכר כי הנשיא המדובר הוא הלל נשיאה, אך לפי המקובל במחקר על פי חשבון השנים, סיפורו של יוסף הקומס מתייחס לרבי יהודה נשיאה.
בנו היה הלל נשיאה.
רבן גמליאל החמישי
רבן גמליאל החמישי היה נשיא הסנהדרין בדור הרביעי לאמוראים, תלמידו של רבי אבהו. "אמר אבהו ואני לא שאלני רבן גמליאל ברבי וכו' ואסרתי לו וכו' דאדם קטן היה וביקש ר' אבהו לגודרו".
סבו רבי יהודה נשיאה השני, היה תלמידו של רבי יוחנן (ר"ה כ' ע"א). אביו היה הלל השני, שתיקן את הלוח העברי.
בתוך כתביו של ליבאניוס, הרטוריקן המפורסם ביותר של המאה ה-4, ישנה התכתבות שהתקיימה בשנים 388–393 עם "פטריארך" בארץ ישראל, כפי הנראה נשיא הסנהדרין, אותו מזהה מנחם שטרן עם גמליאל החמישי. ליבאניוס פונה אליו במילים המעידות על כבוד רב והכרה בסגולותיהם של הנשיא עצמו ושל עמו. ניתן אולי להסביר רגשות אלה בתחושת האחווה לנוכח הסכנה שבה מצאו עצמם היהודים וה"הלנים" תחת עול הקיסרים הנוצרים. נראה כי הנשיא היה חבר קרוב של ליבאניוס ורוב ההתכתבות מכילה מכתבי המלצה, שבהם ליבאניוס מבקש טובה עבור חבריו, שכמה מהם היו מוכרים גם לנשיא. מתוך ההתכתבויות ניכר כי ליבאניוס מחשיב את הנשיא היהודי כבעל חינוך יווני. כמה מן המכתבים רומזים על כך שהנשיא הפעיל כוח והשפעה העולים אפילו על אלו של המושל האזרחי של פלשתינה. מתוך אחד המכתבים, נראה כי המושל הילאריוס הודח בשל התנהגות בלתי נאותה וכי הנשיא היה מעורב בהדחה. ליבאניוס אינו מנסה לנקות את המושל מאשמה, אולם מפציר בנשיא לסייע לו. מכתב זה מעיד על כוחו העצום של גמליאל בארץ ישראל.
שטרן גם מזהה את גמליאל החמישי עם "הפטריארך גמליאל" הנזכר במכתב שכתב הירונימוס בשנות ה-90 של המאה ה-4, שבו הוא מציין כי הקיסר הביזנטי תאודוסיוס הראשון (מת בשנת 395) הוציא להורג קונסול רומי לשעבר (virconsularis) בשם הסיכיוס, שגמליאל זעם עליו משום שהוא השיג במרמה מסמכים אימפריאליים ששייכים לו.
את מקומו של רבן גמליאל החמישי מילא בנו, רבי יהודה נשיאה השלישי.
רבי יהודה נשיאה השלישי