הספר פותח בשאלה אותה שאל צבי, אביו של אלישע, את אלישע בנו: "מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול? ספורטאי? שחקן? סופר?". משאלה זו, משתלשלים האירועים לכדי חיי היומיום של ירושלים בשנת 1948, תוך שהסיפור מתמקד בתחביביו של אלישע, הנערה אותה אהב, ומעשי הקונדס שנהג לעשות. אל מול כל אלו, מספר הספר על החיים הקשים בצל מלחמת העצמאות, לרבות צפירות האזעקה, העוצרים, ההפגזות על העיר העתיקה ועוד. אלישע יוצא לסייע במלחמה והוא משמש כאיש קשר ותצפיתן, כמקובל לבני גילו. מוסיף ומספר הספר על תפקודו והערצת חבריו אליו, עד ליום נופלו במלחמה. פרקו האחרון של הספר נפתח בדיוק כמו הראשון, כאשר הוא מספר על הימים ללא אלישע.
כתיבת הספר.
הספר עוסק בבן הבכור למשפחת בן דוד, אלישע. אמו של אלישע, אסתר בן דוד, נקראה בשם נעוריה אסתר זימן, והיא בת משפחתה של אמהּ של הסופרת, רעיה בלטמן. בין השתיים קשר הדוק והן הרבו לשוחח בטלפון ולהיפגש רבות.
בעת המלחמה עבד אביו של אלישע, צבי, באזור ים המלח ולא ידע על מות בנו. כאשר שמעה רעיה בלטמן על מותו של אלישע, מנעו ממנה מכרים מלדבר עם אסתר על הילד. "אם תפגשי את אסתר, דברי איתה על כל דבר שבעולם, אבל את השם 'אלישע' אל תזכירי, כי הצער שלה הוא גדול מאד". לעומת זאת, שנים ספורות לאחר המלחמה, ביקשה אסתר את הדבר מרעיה. "תראי, עברו כבר כל כך הרבה שנים מזמן שהוא נהרג, ואיני יודעת היכן חבריו. והימים עוברים ויש ימים שאפילו אני איני זוכרת כיצד הוא נראה ואני מוכרחה לרוץ לאלבום התמונות, ואני רוצה שיזכרו אותו", אמרה אסתר לרעיה. בתגובה, חשבה רעיה שאסתר מבקשת שתכתוב עליו ספר זיכרון נוסח משרד הביטחון, אולם אסתר ביקשה ממנה שתכתוב עליו ספר קריאה, על מנת שיכירו אותו הדורות הבאים. רעיה אספה מחברות זיכרון שכתבו חבריו לכיתה לאחר מותו, מהן כתבה את הספר הנושא את שמו של הילד, "אלישע".
לכתיבת הספר, נעזרה בלטמן ביואל פומרנס, חברו של אלישע.
חייו של אלישע בן דוד.
אלישע בן דוד נולד ב-8 בינואר 1936 ונהרג ב-17 במאי 1948. הוא היה בנם הבכור של אסתר וצבי בן דוד. נולד וגדל ברובע היהודי של העיר העתיקה בירושלים. למד בבית הספר העממי ונחשב לבולטים והמצטיינים בכיתתו, בעיקר בשיעורי מתמטיקה, הנדסה ועברית. בגיל 9 הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר. את מרבית זמנו החופשי בילה בתנועת הנוער, תוך הכנה להצטרפותו לצבא. אלישע הצטרף לחיל הרגלים, לתפקיד קשר שהיה מותאם לבני גילו. באפריל 1948 שמע על קריאות הצבא לכל בני גיל 14 ומעלה לסייע בעבודות הביצורים ברובע היהודי. על אף שלא עמד בקריטריון הגיל, התעקש אלישע להצטרף לעבודות אלו, אותם עשה במקביל לתפקידו כקשר. בתאריך 17 במאי 1948, בעודו עוזר בבניית ביצורים בעמדה של משמר העם, אלישע נפצע קשות מרסיסי פגז שפגעו בצווארו ונהרג במקום. ב-18 במאי 1948 נקבר בבית העלמין בסנהדריה. כארבע שנים מאוחר יותר, ב-24 באפריל 1952, הועברו עצמותיו לקבורה בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים.
כנת רובים
כנת רובים הוא מתקן (מעץ או מתכת) לאחסון רובים במצב אנכי.
המתקן היה מוצב בכל תחנות הנוטרים שכונו גם נוקטות עליו הוצבו הרובים ששימשו את הנוטרים שהיו שייכים לאותה התחנה. רוב המעמדים האלה הכילו מקום לאחסון 12 רובים.
בסוף שנות ה-30 ותחילת ה-40 היה נהוג לאחסן בתוך הנוקטות את הרובים שהוקצו לכל יישוב וישוב במתקנים אלה בצורה אנכית.
אחלב
אחלב, אַחְלָב, הייתה עיר כנענית בנחלת שבט אשר.
אזכור בתנ"ך.
בספר שופטים היא מוזכרת כאחד מהיישובים שלא נתפסו על ידי שבטי ישראל, כאשר כבשו את ארץ ישראל:
זיהוי.
בתרגום הלטיני הקדום מתורגם אחלב ל-Madalab, שנטען שהוא שיבוש של Mahalab.
ייתכן שהיא היישוב מֵחֶבֶל המוזכר בספר יהושע:.
סוף פסוק זה מתורגם בתרגום השבעים כ-מחבל ואכזיב.
מקום בשם מח'לב מופיע ברשימת מסעות סנחריב יחד עם צרפת ואכזיב.
בעת החדשה היא זוהתה בחִרבֶת אל מַחַאלִב מצפון מזרח לעיר צור.
גדי בחלב אימו
מעין שלש
מרימה
פנאומטי
אלישע בן דוד
Hometown Glory
Hometown Glory (בעברית: תהילת עיר הולדתי) הוא הסינגל הראשון של היוצרת והכותבת הבריטית אדל לאלבומה הראשון, "19". השיר יצא לאור כסינגל לראשונה ב-22 באוקטובר 2007. ב-2008 יצא השיר שנית כסינגל הרביעי של אדל. אדל טוענת כי כתבה את השיר ב-10 דקות כאשר אמה ניסתה ללא הצלחה לשכנעה לעזוב את עיר מולדתה, מערב נורווד, למען לימודים אקדמיים.
לראשונה הוצא השיר על ידי ג'יים ט. וחברת הקלטותיו, פק מייקר רקורדינגס. השיר נחל כישלון הן במצעדים והן במכירות. ב-2008 הוציאה אדל שנית את השיר כסינגל הרביעי באלבום בכורתה, "19". השיר הורד רבות מן האינטרנט ונחל הצלחה רבה בתחום המכירות. שבוע אחרי הוצאתו זכה השיר להגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי. ב-2010 קיבל השיר מועמדות בטקס גראמי, בקטגוריית "השיר הוואקלי הנשי הטוב ביותר".
אנריקו לואיג'י פסטה
אנריקו לואיג'י פסטה (באיטלקית: Enrico Luigi Festa; 11 באוגוסט 1868 - 30 בספטמבר 1939) היה חוקר טבע איטלקי.
אנריקו נולד בטורינו לקונארד ותאודורה משפחה אמידה ומכובדת בעיר. ב-1891 סיים את לימודי ידיעת הטבע באוניברסיטת טורינו ומיד הצטרף למוזיאון הזואולוגי בו נשאר על לפרישתו ב-1923.
מאחר שיחוסו אפשר לו לחיות ללא דאגות פרנסה, השקיע את כל זמנו במסעות מחקר זואולוגיים סביב העולם. ב-1891 ביקר בתוניס ואסף דוגמאות של 300 מינים, לאחר מכן ביקר במצרים שם בילה את קיץ 1893. משם המשיך לארץ ישראל, ירדן ואגם חומס בסוריה, אזורים שנחקרו מעט מאוד עד אותה תקופה, וחזר עם מינים שנחשבו נדירים. את ממצאיו מהמסע פרסמו ב-1894 חוקרים שונים בעלון של אוניברסיטת טורינו.
לאחר פטירתו תרם את האוסף שלו, שכלל יונקים, ציפורים, זוחלים וחרקים, לרשות מוזיאון הזואולוגי בטורינו.
מסעו לישראל והסביבה.
ב-27 בפברואר 1893 יצא אנריקו מג'נובה, איטליה כדי לחקור את החי בישראל, ירדן והסביבה. עיקר עניינו היה בציפורים, יונקים ודגים אך כפי שנהגו חוקרים בתקופתו, השתדל לאסוף מגוון רחב ככל האפשר של בעלי חיים ואסף כמעט את כל מה שנקרה בדרכו.
לאחר עצירה של כמה ימים באלכסנדריה, מצרים הגיע ב-22 במרץ ליפו. אנריקו התרשם מהפרדסים היפים הזוחלים ושירת בולבול צהוב-שת שהיה נפוץ בעיר. משם יצא ברכבת, שבניית מסילתה הסתיימה רק שנתיים קודם, עם משרתו ג'ורג' לורנזו ומתורגמן ערבי לכיוון ירושלים, שם שכר כמה פרדות ויצא לסיורים בסביבה לכיוון מנזר מר סבא, ויריחו. בסיוריו צד ציפורים, אסף זוחלים, חרקים, עכבישים ונדלים. בתיאוריו הוא מספר על חזירי בר שהיו נפוצים לאורך הירדן והואדיות וחסידות לבנות שנחתו ליד מקווי מים.
ב-22 במרץ מזג אוויר התקדר והוא חזר לירושלים לתוך סופת שלג שנמשכה שלושה ימים וכיסתה את האדמה בשלג בגובה של כ-15 ס"מ. באותה תקופה רובה של הארץ היה פרא ושבטים נודדים נהגו לשדוד עוברי אורח, לכן כעבור כמה ימים הצליח להשיג מהפאשה של ירושלים מכתב המורה לתושבי האזור לאפשר לו מעבר חופשי ולעזור בכל דרך אפשרית. הוא שכר כמה גמלים עם שומרים חמושים ויצא לכיוון ים המלח, שם בנה רפסודה וניסה לדוג דגים במעמקי הימה ללא הצלחה.
כשחזר ליריחו החליט לחקור את אזור עבר הירדן. עד תקופה זו אזור זה כמעט ולא נחקר על ידי חוקרי טבע מאחר נחשב כמסוכן יותר מאשר צידו המערבי של הנהר הירדן, אך מאחר שהיה מיומן בשימוש ברובה ושכר מספר שומרים החליט לנסות את מזלו. ב-12 באפריל חצה את נהר הירדן ועלה צפון לכיוון סלט ועמאן שם הסתובב וחזר דרומה לכיוון מידבא ובחזרה ליריחו, ירושלים ולבסוף ליפו.
פרסומים ממסעו לישראל, לבנון והסביבה.
התפרסמו ב-1894 בעלון של אוניברסיטת טורינו כרך 9.
זמביש
Driver (סדרת משחקים)
Driver היא סדרת משחקים אשר פיתחה חברת Ubisoft Reflections והוצאה לאור על יד החברות GT Interactive Software ו-Ubisoft. הסדרה יצאה לפלטפורמות: פלייסטיישן, ווינדוס, גיים בוי קולור, מקינטוש, iOS, גיים בוי אדוונס, פלייסטיישן 2, אקס בוקס, ווי, PSP, פלייסטיישן 3, אקס בוקס 360, Mac OS X ונינטנדו 3DS.
Appstore
המסע המסוכן
המסע המסוכן (בשוודית: Den farliga resan) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1977 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות השלישי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
תקציר העלילה.
בתחילת הסיפור ילדה קטנה בשם סופי נמצאת בביתה כאשר היא עצובה וכועסת. באמצעות משקפי קסם היא עוברת אל עולם אחר בו היא פוגשת חלק מדמויות המומינים - את מומינטרול, מר המיולין, סניף וכלבו, ואת טינגומי ובוב. יחד הם יוצאים למסע בו הם עוברים על פני נופים מרהיבים, בהם הרי געש וסופות שלג. לבסוף דינורה אוספת את החבורה באמצעות כדור פורח ומובילה אותם לעמק המומינים.
נט בוק
וקטור נורמל
אורח לא רצוי
אורח לא רצוי (בשוודית: Skurken i muminhuset) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1980 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות הרביעי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
בניגוד לשאר ספרי התמונות של המומינים אשר מכילים את איוריה של ינסון, ספר זה מכיל רק תמונות של מודל בית המומינים אשר נבנה על ידי ינסון וטוליקי פיאטילה (שותפתה לחיים של ינסון) בין השנים 1976 ל-1979. את התמונות בספר צילם אחיה של טובה ינסון, פר אולוף ינסון.