תמונה שנייה.
קטוריאן מספר את הסיפור "ישו הקטן", שהוא הסיפור שנחשד כמקור השראה לרצח השלישי. ילדה בת שש מאמינה שהיא התגלמותו של ישו, מנחמת אומללים למורת רוחם של הוריה. הוריה נהרגו בתאונת דרכים קטלנית והיא נשלחת למשפחה אומנת. הוריה המאמצים שהתרגזו מכך שהיא העמידה פנים שהיא ישו, עינו אותה, צלבו אותם וקברו אותה חיה, באומרם שאם היא ישו היא תקום לתחיה בתוך שלושה ימים.
מערכה שלישית.
תמונה ראשונה.
קטוריאן בחדר החקירות ביחד עם אריאל וטופולסקי, כותב הודאה באשמה. הוא מונה את רציחתם של שלושה ילדים, כמו גם את רציחתם של מייקל ושל הוריו. אריאל אומר שהוא שונא רוצחי ילדים בעודו מתכונן לענות את קטוריאן בסוללה חשמלית עם אלקטרודות מחוברות אליה. קטוריאן מנחש ששנאתו של אריאל נגרמה כתוצאה מילדות בעייתית וטופולסקי מאשר שאריאל נאנס בידי אביו, אותו רצח אחר-כך באמצעות חנק בכרית. טופולסקי מונע מאריאל לענות את קטוריאן על מנת לחקור אותו. קטוריאן אינו מסוגל לענות על השאלה אם הילדה שלישית הייתה עדיין בחיים כשהיא נקברה, הבלשים מבינים מדבריו שהיא הייתה עדיין בחיים. כשאריאל יוצא למצוא את הילדה, טופולוסקי מספר לקטוריאן את הסיפור שלו על נער חירש שניצל מהידרסות בידי רכבת בשל מאמציו הבלתי נראים של סיני זקן שהיה במגדל, טופולסקי מחשיב עצמו כאדם חכם, המגן מרחוק על חפים מפשע. בנקודה זו אריאל שב עם הילדה, אותה מצא חיה, כשהתייחסו אליה לא כמו בסיפור "ישו הקטן", אלא בסיפור "החזיר הירוק הקטן". הבלשים חוקרים את קטוריאן ומגלים שאין הוא יודע את אופן רציחות הילדים, מכיוון שהוא לא לקח חלק ברציחות. הבלשים מוציאים את קטוריאן להורג בשל רציחתם של אחיו מייקל והוריו. אולם, סיפוריו של קטוריאן ניצלים בידי אריאל בשל האמפתיה שחש לילדותו הבעייתית. ממש כשאריאל מתכוון לשרוף את סיפוריו של קטוריאן, קטוריאן מספר שבשבע השניות לפני מותו הוא סיפר לעצמו את הסיפור על איש הכריות שביקר את מייקל כשהיה בן שבע, ילד שמח ובריא, בערב הלילה בו הוריו עמדו להתחיל לענות אותו. איש הכריות מספר למייקל על החיים הנוראים שנכונים לו בהם יעונה במשך שנים בידי הוריו וירצח בידי אחיו האהוב והיחיד על רצפת בית הסוהר. איש הכריות מציע למייקל להתאבד ולחסוך מעצמו את כל הזוועות האלה. מייקל מחליט לא להתאבד, מכיוון שהוא עתיד לאהוב את סיפוריו של אחיו. סיפורו של קטוריאן עומד להסתיים בכך שאריאל שורף את הסיפורים. אולם אריאל יורה בו כדור שתי שניות לפני שסיים את הסיפור בצורה זו, ומחליט להציל את הסיפורים, לשמור אותם בתיק שייפתח כעבור חמישים שנה.
סיפוריו של קטוריאן.
אנשי התפוחים הקטנים.
מסופר בתמונה הראשונה במערכה הראשונה ומיושם ברצח הראשון. ילדה קטנה, שאביה מרביץ לה, מגלפת אנשים קטנים מתפוחים. היא נותנת אותם לאבא שלה ואומרת לו שזו מזכרת ממנה כשהייתה ילדה קטנה ושלא יאכל אותם. האב מייד בולע אותם, בתוך התפוחים יש סכיני גילוח והוא מת בייסורים. הילדה מתעוררת באותו לילה, כמה מאנשי התפוחים הנותרים מאשימים אותה בכך שהרגה את האחים הקטנים שלהם, הם קופצים לגרון שלה והורגים אותה.
צומת שלושת כלובי התלייה (קרוי גם "באלכסון").
אדם מתעורר בכלוב ברזל גדול, בו השאירו אותו לגווע ברעב, בגלל פשע שאינו זוכר.
לידו שני כלובי ברזל, על אחד מהם כתוב רוצח ועל האחר אנס. נזירות מתפללות ליד האנס ומאכילות את הרוצח הזקן, אבל נבעתות כשהן קוראות את מה שכתוב על הלוח של האדם. אופנוען שעובר במקום משחרר את הרוצח ויורה בגיבור הסיפור. האיש שואל ברגעיו האחרונים "מה עשיתי" ו"האם אני אלך לגיהנום?" והאופנוען צוחק.
הסיפור על העיר שעל גדת הנהר.
ילד קטן בא ממשפחה עניה וילדי העיר הציקו לו ולמרות זאת היה מאושר ושקוע בחלומות ורצה להעניק לעולם מטוב ליבו. לילה אחד הוא פגש עגלון לבוש גלימה שחורה, רכוב על עגלה רתומה לסוס. הוא הציע לעגלון להתחלק עמו בסנדוויץ', שהיה ארוחת הערב שלו. העגלון אמר לו שבגלל שהיה נחמד לנוסע עייף וזקן, הוא מעוניין לתת לו מתנה, שיום אחד יידע להעריך אותה. הוא מבקש מהילד שיעצום את עיניו, הזקן קוצץ בגרזן את חמש אצבעותיו של הילד ומשליך אותן לחולדות. המסקנה מהסיפור שמתייחס לאגדת החלילן מהמלין שגזל מהעיר את ילדיה. בגלל שהילד נכה, הוא אינו יכול ללכת אחרי החלילן עם שאר הילדים ולכן הוא הילד היחידי מהעיר שניצל.
איש הכריות.
איש הכריות, כל גופו היה עשוי מכריות. הוא מבקר אנשים שעמדו להתאבד בגלל חייהם הקשים. ממש כשאדם עמד להתאבד, הוא היה מחזיר את הזמן לאחור לרגע שבו האיש או האיש היה ילד או ילדה קטנה, לזמן שהתקופה הנוראית בחייהם טרם התחילה והיה מציע להם להרוג את עצמם כדי לחסוך מעצמם את הכאב שיסבלו ממנו בחיים. המשימה העציבה את איש הכריות והוא החליט לבקר את עצמו כשהיה קטן ולספר לו על חייו ואיש הכריות הקטן הצית עצמו ומת מאושר. אבל הוא שמע את צעקותיהם של מאות אלפי הילדים שהוא עזר להם להתאבד ועכשיו חזרו לחיים כדי להמשיך את חייהם האומללים.
החזיר הירוק הקטן.
חזיר ירוק קטן נהנה מכך שהוא מיוחד, אבל החזירים האחרים, שהם בצבע ורוד היו לועגים לו. החוואים צבעו אותו בצבע ורוד שלא ניתן להוריד אותו והחזיר בכה. בלילה ירד גשם ירוק שצבע את כל החזירים בירוק שלא ניתן להוריד אותו. רק החזיר נשאר בצבע ורוד, בעוד החזירים האחרים בכו, הוא שמח, כי הוא נשאר מיוחד.
ישו הקטן.
ילדה בת שש הייתה בטוחה שהיא התגלמותו של ישו. היא לבשה זקן, נעלה סנדלים. היא הסתובבה בחברת חסרי בית, שיכורים ומכורים לסמים, מברכת אותם ומנחמת אותם. הוריה היו מאושרים מכך שהיא בסדר ובחיים. יום אחד הוריה נהרגו בתאונה קטלנית. היא נמסרה למשפחה אומנת ששנאה דת, שנאה את ישו ושנאה את הילדה. הוריה עינו אותה, צלבו אותה וקברו אותה חיה בארון עם פתח אוויר צר שהספיק לה לחיות עוד שלושה ימים, באומרם שאם היא ישו היא תקום לתחיה תוך שלושה ימים. כעבור שלושה ימים טייל איש במקום, אולם מכיוון שהיה עיוור לא הבחין בקבר וגם לא שמע את השריטות שנשמעו ממנו.
הסופר והאח של הסופר.
הסיפור הזה הוא אוטוביוגרפי בחלקו. ילד המגודל ביד הוריו האוהבים שמעודדים אותו להיות סופר, הוא כותב סיפורים שמחים במשך כמה שנים. ואז בלילה אחד הוא מתחיל לשמוע קולות עינויים מהחדר הסמוך וכתוצאה מכך הוא מתחיל לכתוב סיפורים מעוותים יותר ויותר. לילה אחד הוא מבחין בפתק המחליק מתחת לדלת, בו כותב אחיו של הילד שהוא עבר עינויים במשך שבע שנים כחלק מניסוי ספרותי כדי להפוך את הילד לסופר גדול. הוא פורץ את הדלת, ומוצא את הוריו מהתלים בו, בהעמידם פנים שהם מענים ילד. אולם כשהוא שב כעבור שנים הוא מגלה את גופת אחיו המת מתחת למזרן, לופת כתב יד של סיפור יפהפה, טוב יותר מכל סיפור שהוא כתב וגיבור הסיפור שורף אותו.
החדר של שייקספיר.
מייקל מציין בפני קטוריאן את הסיפור כדי להצביע על כך שכל סיפוריו היו סוטים. שלא כמו הסיפורים האחרים, סיפור זה אינו מסופר, מיושם ברציחות או משוחק. במקום זאת מייקל מספר אותו בקצרה. שייקספיר אינו הגאון שהעולם חושב שהוא, במקום זאת הוא מחזיק בחדרו אישה גמדה בתוך קופסה שחורה. בכל פעם שהוא רוצה שהיא תכתוב מחזה חדש הוא דוקר אותה במקל.
למרתף יש פנים.
אדם סדיסטי חסר שם חותך את פניהם של קורבנות חסרי שם, ושומר אותם בצנצנת על ראש של בובה במרתף. כמו בסיפור "החדר של שייקספיר", גם סיפור זה רק מוזכר בידי מייקל בקצרה.
השראה.
המחזה "איש הכריות" נולד מניסיונו של מק'דונה לחבר מעשיות בעלות שמו כמו "הכיסא והילד זאב", "הברנש הנמוך והצפרדע המוזרה" ו"הכינור והמלאך השיכור", בתחילת קריירת הכתיבה שלו. הוא ניסה לשכתב מעשיות אותן זכר מילדותו ונוכח לדעת ש"יש בהן משהו אפל".
בשיחה עם מבקר הדרמה האירי פינטאן אוט'ול בכתב העת Bomb ב-1998, מק'דונה סיפר מחדש את גרסתו למעשית האחים גרים "כיפה אדומה", שבו גרונו של הזאב ממולא באבנים ונתפר בחוט ירוק, מה שמוביל למותו של הזאב. מק'דונה ציין: "אהבתי לכתוב את הסיפור בצורה מפחידה ככל שיכולתי", בציינו מקור השראה אפשרי שלו לסיפור "אנשי התפוחים הקטנים" במחזה "איש הכריות".
מוזיקה.
הפסקול המקורי של הפקות לונדון וברודוויי של המחזה הולחן בידי פאדי קאנין (Paddy Cunneen).
הפקות בולטות.
הגרסה הראשונה.
המחזה הוקרא לראשונה בגרסה המוקדמת שלו בתיאטרון פינבורו, לונדון, ב-1995, בעונה שכללה את המחזה Shopping and Fucking מאת מרק רבנהיל.
הצגת הבכורה.
הצגת הבכורה העולמית של המחזה התקיימה ב-13 בנובמבר 2003, בתיאטרון המלכותי הלאומי, בבימויו של ג'ון קראולי. בהפקה המקורית כיכבו דייוויד טננט בתפקיד קטוריאן, ג'ים ברודבנט בתפקיד טופולסקי, נייג'ל לינדסי בתפקיד אריאל ואדם גודליי בתפקיד מייקל.
ניו יורק.
הצגת הבכורה של המחזה בברודוויי נערכה ב-10 באפריל 2005, בתיאטרון בות'. ההצגה האחרונה הוצגה ב-18 בספטמבר 2005. בהצגה כיכבו בילי קרודופ בתפקיד קטוריאן, ג'ף גולדבלום בתפקיד טופולסקי, זליקו איבנק בתפקיד אריאל ומייקל סטולברג בתפקיד מייקל.
פריז.
המחזה עלה בפריז ב-23 במרץ 2012 בתיאטרון אלף, בבימויו של רפאל ג'ולי. בהצגה כיכבו: סיימון קופין בתפקיד קטוריאן, תומאס אוהלנד (Öhlund) בתפקיד טופולסקי, פולין סיסקו (Cescau) בתפקיד אריאל, אנטואן פלוש (Pluche) בתפקיד מייקל, סולן (Solène) חימנז בתפקיד ילד/ילדה, פול לנורמן בתפקיד האב, סגולן קבליה בתפקיד האם.
איראן.