בזמן זה אחותה איזבל חוזרת לקאריבו. כדי להגן על עצמה ועל ויאן, היא נאלצת להרוג את הקצין הגרמני בק שהשתכן בביתן. לאחר המעשה מגיע לביתה קצין גרמני אחר שמתאכזר אל האחיות. לאחר זמן רב שבו איזבל ממשיכה לפעול במחתרת, וויאן מגינה על ילדים בכנסיות, איזבל נתפסת ומועברת למחנה עבודה. בסוף המלחמה היא משוחררת, חוזרת לכפר שלה ומוצאת את מותה בידיו של גאטון, אהובה בעקבות המחלה שתקפה אותה במחנה העבודה.
סוף הספר חוזר לתקופת ההווה, בו ויאן חוזרת לפריז עם בנה השלישי ג'וליאן שנולד מהקצין הגרמני שאנס אותה. בפגישת המחזור של כל חברי המחתרת אליה הוזמנה ויאן כדי לדבר על אחותה ועל מעשיה, מתאחדים ויאן וארי. וויאן מספרת לבנה את סיפור חייה.
דמויות.
ויאן: אמה מתה בילדותה. היא ואחותה נשלחות לקאריבו שם היא פוגשת את אנטואן ומתחתנת איתו. לאחר שתי הפלות נולדת בתם סופי. ויאן מאופיינת כבעלת נטיות דיכאוניות. במהלך הספר היא מגלה אומץ מעבר למצופה משום שהצילה תשעה עשר ילדים יהודיים.
איזבל: אחותה של ויאן. מאופיינת כאישה אמיצה, עקשנית, פמיניסטית, חסרת פחד וטאקט, עומדת על עקרונותיה אפילו בסיכון של מוות, ועושה הכול למען המולדת שלה. איזבל כונתה "הזמיר" ובמהלך המלחמה הצילה מעל מאה אנשים מידי הגרמנים.
דמויות משניות.
בק: חייל נאצי ששכן בביתה של ויאן בזמן המלחמה. התייחס לויאן ולסופי בנדיבות והציל אותן כמה וכמה פעמים.
גאטון: המאהב של איזבל, היה במחתרת עם איזבל ולקראת סוף המלחמה החליט לצאת מהמחתרת ולהילחם נגד הנאצים בגלוי.
ראשל: חברת ילדות של ויאן בזמן המלחמה. נהרגה ביחד עם בתה על ידי הנאצים בשל היותה יהודייה.
ארי (דניאל): בנה של ראשל לאחר שאמו ואחותו נרצחו, עבר לגור אצל ויאן בתור 'דניאל', בסוף המלחמה נלקח על ידי יהודים על מנת שיגדל בסביבה יהודית.
אנטואן: בעלה של ויאן ואביה של סופי. נשלח למלחמה, וחזר לקראת סופה לביתו.
המחתרת הצרפתית בזמן מלחמת העולם השנייה ואמינות האירועים המתרחשים בספר.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, צרפת נחשבת למעצמה החזקה ביותר ביבשת אירופה. בתחילת מלחמת העולם השנייה לאחר חדירת צבא גרמניה לצרפת הוחלט על שביתת נשק שהייתה למעשה הסכם כניעה של צרפת מול גרמניה. שביתת הנשק השפיעה על צרפת מיידית, ולכן היא חולקה לשני חלקים: חלק אחד היה תחת שלטון הגרמנים (האזור הכבוש בצפון מערב צרפת), והחלק האחר בדרום צרפת נחשב לאזור החופשי. אירוע זה של החלוקה מתרחש גם בספר ובו מתחילה העלילה.
בקיץ 1941 התחילו הצרפתים לגלות אי שביעות רצון מממשלת צרפת שגברה במהלך הזמן. ממשלת צרפת לא שינתה את עמדותיה והמשיכה לנסות להגיע לשלום עם גרמניה למרות התנגדות העם הצרפתי. ראש הממשלה הצרפתי תמך בגרמנים, באחד משידוריו הצהיר "אני מייחל לניצחון גרמניה". הוא התחיל ביחד עם השלטון הגרמני לשלוח עוד פועלים צרפתים לגרמניה ולחוקק חוקים חמורים נגד היהודים באזור הכבוש. צרפתים רבים השלימו עם הסכמי השלום עם הגרמנים, והיו אף כאלה ששיתפו פעולה איתם. רק צרפתים מעטים הבינו את המצב הקיים והצטרפו למחתרת הצרפתית.
בספר אירוע ההצטרפות למחתרת הצרפתית אכן מוזכר: חבורה של מתנגדים לשלטון החלו לפעול בשם המחתרת הצרפתית. אכן המחקר ההסיטורי מצביע על כך שהמחתרת הצרפתית אימנה כ-130,000 חיילים והעבירה כלי נשק ופצצות לצורכי מבצעי הפצצות. בין יוני 1941 למרס 1942 המחתרת התקיפה את הגרמנים בכאלפים הפצצות לחודש.
שנת 1942 הסתיימה בכישלון של המחתרת. כמה מן הסוכנים נתפסו בידי הגרמנים, והמחתרת הפסיקה לבצע פעולות חבלה נגד הגרמנים במהלך שנה זו. אך ב-1943 נהרסו בצרפת על ידי המחתרת קטרים וקרונות מסע. לכן נאלץ הגסטאפו לשלוח חיילים גרמניים לשמור יומם ולילה על מסילות הרכבת, על בתי המלאכה ועל אלפי מסילות שהמחתרת הרסה. בנוסף להפצצות הרכבת, המחתרת ניסתה גם לחבל בצוללות ומטוסים גרמניים.
בחורף 1943 נפגשו מספר תנועות של המחתרת, והוסכם לחבר מספר קבוצות לתנועה אחת גדולה. בתקופה זו החלה המחתרת לעשות צעדים משמעותיים יותר נגד הכיבוש הגרמני. מעשים אלו כללו הסתרת יהודים וטייסים של בעלות הברית, הפצת עיתוני מחתרת, כתיבת שירים ומעורבות בפעילות צבאית גלויה נגד צבא גרמניה. האירוע של הברחת טייסים אמריקאים ובריטים שהופלו על ידי הגרמנים מוזכר בספר כחלק מתפקידיה של איזבל במחתרת.
נקודת המפנה הגדולה ביותר במלחמה התרחשה בצרפת ונקראה "הפלישה לנורמנדי". זו התרחשה ב-6 ביוני 1944 עד 30 ביוני 1944. במסגרת הפלישה חיילי בנות הברית ביצעו פעולת הטעייה על הצבא הגרמני ופלשו לצרפת. ההכנה למתקפה על נורמנדי החלה בערב שלפני הפלישה על ידי המחתרת. הם פוצצו רכבות, קרונות ומסילות וניסו להקשות את התקשורת של הגרמנים. הפעולות הללו נעשו על מנת למנוע מהצבא הגרמני לתגבר את חייליהם לפני המתקפה שהייתה אמורה להתרחש.
בשנת 1945 בעקבות התקדמות בנות הברית ותבוסתה של גרמניה מול רוסיה, נכנעה גרמניה ונסוגה מצרפת. השבויים הצרפתים שוחררו. אירוע זה גם הוא מוזכר בספר: איזבל הגיבורה בסיפור הייתה אחת מן השבויים ששוחררו ממחנות העבודה.
ביקורות.
הספר זכה לביקורות מצוינות בישראל ובעולם. קוראים רבים טענו כי "הזמיר" הוא ספר מרתק בעל עלילה הנשענת היטב על הרקע ההיסטורי והדמויות המצליחות לגעת בלב. ביקורות רבות טענו, כי הספר מספר על חלקים במלחמה שלא מסופר עליהם רבות, ובזה ייחודו של הספר.
פול בלוך דאסו
דריוס פול בלוך דאסו (בצרפתית: Paul Bloch Dassault; 13 בינואר 1882, פריז - 30 במאי 1969) היה לוחם יהודי צרפתי, גנרל, מעמודי התווך ומייסדי חיל השריון הצרפתי. נודע בעיקר בשל תפקידו החשוב במחקר ופיתוח אמצעי לחימה עבור הצבא הצרפתי ערב מלחמת העולם השנייה ועקב תפקידיו הבכירים בתנועת ההתנגדות הצרפתית בעת הכיבוש הגרמני.
בסוף חייו הקדיש את זמנו למחקר מדעי והתמנה לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
ילדות והשכלה.
דריוס פול בלוך דאסו נולד בצרפת להוריו, אדולף ונעמי אלטיני. היו לו שלושה אחים, ביניהם אחיו הקטן מרסל דאסו שלימים הפך לדמות ידועה בתעשייה האווירית הצרפתית. בלוך החל את לימודיו בטכניון הצרפתי אקול פוליטקניק (école polytechnnique), המוסד האוניברסיטאי היוקרתי ביותר במדינה, שבו למד ארבע שנים במסלול משולב לצוערי קצונה. לאחר סיום לימודיו התגייס לחיל התותחנים הצרפתי שהיה אז החיל המודרני ביותר בצבא הצרפתי, ואף נחשב לגורם משמעותי בשדה הקרב.
דרכו הצבאית.
בתחילת דרכו הצבאית הוצב בלוך בסוללת תותחים נגררת סוסים אשר נחשבה לאחת היחידות הקרביות ביותר בצבא. בלוך היה קצין מצטיין ובעל יוזמה, ועל כן נשלח לבית הספר לפרשים שאותו סיים בהצטיינות, ראשון במחזורו. במוסד זה הוא קיבל את המוטיבציה הלוחמתית שתלווה אותו בהמשך דרכו.
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קודם סרן בלוך לדרגת רב-סרן, ועל כן קיבל פיקוד על סוללת תותחים. לאור הצטיינותו בשדה הקרב הוענק לו עיטור "לגיון הכבוד". בשנת 1916, הצטרף רס"ן בלוך לצוות של גנרל אטיין, אבי חיל השריון הצרפתי. הם הקימו יחד את חיל השריון הצרפתי. עם הקמתו, התמנה בלוך לאחר ממפקדי גדודי הטנקים הראשונים בצבא הצרפתי.
גדוד הטנקים שלו השתתף במלחמה נגד הגרמנים. בבוקרו של 18 ביולי 1916, 478 טנקים צרפתיים אורגנו ונשלחו להתקפת פתע על הגרמנים. התקפה זו החלה ללא הכנה ארטילרית ותפסה את הגרמנים בהפתעה. ההתקפה הביאה להצלחה מרשימה שבה 25,000 חיילי אויב נלקחו בשבי. כך גדודו של בלוך שחרר כמה ערים צרפתיות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלח בלוך לבית הספר הגבוה למלחמה, שם הוכשר לפיקוד בכיר. בשנת 1924 קיבל בלוך את פרס הנרי דה פרוויל על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים על חיבור פורץ דרך בנושא בליסטיקה. פרס זה הוענק לו בהמלצת ראש ממשלת צרפת. באותה עת הפך בלוך לדמות מוכרת בשל פרסום מאמריו בעיתונים הצבאיים החשובים ביותר.
בשנת 1931, בחר הרמטכ"ל מקסים וייגאן בבלוך להקים את ה"קבינט הטכני", אשר היה המזכירות ומנגנון ההוצאה לפועל של מדיניות החימוש וההצטיידות של הצבא הצרפתי. בלוך שירת בתפקיד זה עד שנת 1934. היו אלה שנים מעצבות בבניין הכוח של הצבא הצרפתי. בשנת 1933, כשמלאו לו 51 שנים, הפך בלוך לגנרל הצעיר ביותר בצבא צרפת.
במסגרת עבודתו בקבינט, הוביל בלוך פיתוח של שני מיזמים חשובים ביותר: טנק "הטנקסומואה" שהיה הטנק המתקדם ביותר בשדה הקרב של 1940. טנק זה היה טוב בהרבה מהטנקים שמולם התמודד. המיזם הנוסף היה תותח הנ"ט, שהיה הטוב בעולם. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יכול היה תותח כזה לחדור כל טנק גרמני מטווח רב.
בפיתוח זה הביא בלוך לידי ביטוי את ניסיונו הקרבי ואת כישוריו הטכניים. בשנת 1934 מונה בלוך לסגן קצין התותחנים הראשי. בתפקיד זה כתב מחדש את ספר התותחנות. כשנה לאחר מכן התמנה לסגנו של הרמטכ"ל ולאחר מכן קודם לדרגת גנרל דיוויזיה. שנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בלוך הועלה לדרגת לוטננט גנרל. בכל תפקידיו בלוך נחשב לאחד מהאנשים המובילים של שריון צבא צרפת והיה ידוע בעמדתו העקבית שיש לצייד את הצבא בטנקים.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה בצבא צרפת.
כשהכריזה צרפת מלחמה על גרמניה בספטמבר 1939 השתתף גדודו של בלוך "במתקפת הסאר". במתקפה זו נכבשו על ידי גדודו של בלוך כשתים עשרה נקודות יישוב בתוך גרמניה ואף הצליחו להגיע לרצועת ההגנה הגרמנית. בינואר 1940 בלוך התמנה למפקד הגנת הנ"מ של כל צרפת וכיהן בתפקיד זה עד לסיום המערכה על צרפת ביוני 1940 והכניעה לגרמנים. לאחר הכניעה לגרמנים צרפת נחלקה לשניים: צרפת החופשית שנכבשה, וצרפת של וישי שנכנעה ושיתפה פעולה עם הגרמנים.