אתנאסיוס הקדוש נולד בטרבזון ולמד בקונסטנטינופול שם זכה לשם "אברהם". הוא נודע כמטיף קנאי ורכש השפעה על הקיסר ניקופורוס השני עוד בטרם עלה לשלטון. כשניקופורוס היה לקיסר, שינה אברהם את שמו לאתנאסיוס והצטרף לנזירים בהר קימינס שבביתיניה. בשנת 958 הגיע אתנאסיוס להר אתוס והשתתף בהגנתן של הסקיתות ומקומות הפרישה האחרים בפני הסרצנים. עוד החל אתנאסיוס בארגון הסקיתות לקהילה אחת שהפכה עם הזמן למנזר מייסטי לאורה, אותו הקים בסיוע כספי של ניקופורוס השני. המנזר אשר הוקדש בשנת 963 ממשיך ופועל גם כיום, והוא המנזר הפעיל העתיק ביותר בהר אתוס. עם זאת הקמת המנזר נחשבה לצעד מהפכני ולוותה במחלוקת בין תומכיו של אתנאסיוס לבין גורמים שמרניים אשר סברו כי שינוי זה יפגע באורחות החיים במקום. עם מות ניקופורוס השני, פטרונו של אתנאסיוס, הוא נאלץ להימלט לקפריסין ונותר שם עד שהקיסר יוחנן הראשון צימיסקס עלה לשלטון וחידש את חסותו על הר אתוס. בשנת 972 אף פרסם יוחנן הראשון צו חתום בבולה שקבע כי הר אתוס הוא מדינה נזירית אוטונומית. בעקבות חזון שפקד את אתנאסיוס הוא חזר מיד להר אתוס, היה לאב המנזר ואימץ לו טיפיקון קוינוביוני.
אתנאסיוס הקדוש מת בשנת 1000 לערך כאשר בול עץ שנשר מכיפת הכנסייה צנח ופגע בו. הוא הוכר כקדוש ויום חגו הוא ה-5 ביולי.
טיפיקון
טיפיקון (יוונית Tυπικό או Τυπικό της Εκκλησίας "טיפיקון הכנסייה" או Εκκλησιαστικό Τυπικό - "טיפיקון כנסייתי" או Λειτουργικό Τυπικό - "טיפיקון ליטורגי") הוא סידור המכיל הוראות והנחיות בדבר התפילות והטקסים של הכנסייה האורתודוקסית, והערוך בצורת לוח שנה מתמשך. הוראות הטיפיקון נוהגות אגב מספר שינויים גם בכנסיות הקתוליות המזרחיות הנוהגות לפי הליטורגיקה האורתודוקסית.
ראשיתו של הטיפיקון במנזרים שהוקמו בתקופת הנצרות המוקדמת, ומטרתו הייתה לארגן ולסדר את אורחות החיים במנזרים. שניים מהמנזרים המוקדמים - הלאורה במנזר מר סבא שבנחל קדרון ומנזר יוחנן הקדוש בקונסטנטינופול - השפיעו על הליתורגיקה האורתודוקסית ועל הטיפיקון יותר מהאחרים:
תל חסי
תל חָסִי (בערבית: תַל אל-חַסִי) הוא תל עתיק באזור השפלה הממוקם על גדות נחל שקמה, כ-10 ק"מ מדרום לקריית גת.
בעיית זיהוי התל.
זיהוי התל אינו ברור. קלוד קונדר הציע לזהות את התל עם העיר "לכיש" המופיעה במקרא. פלינדרס פיטרי קיבל זיהוי זה בגלל קרבת התל לחורבת "אום ליקיס". לבסוף זוהתה לכיש עם תל אֶ דֻוֵיר. ויליאם אולברייט הציע לזהות את התל עם "עגלון", אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה.
ארכאולוגיה.
החפירות הארכאולוגיות הראשונות נערכו באתר ב-1890 על ידי סר פלינדרס פיטרי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. חפירות אלה היו החפירות הארכאולוגיות המדעיות הראשונות שנערכו בארץ ישראל. פיטרי חפר במקום, מאחר שסבר לפני החפירות כי מדובר בלכיש העתיקה. פטרי חשף חומת לבני בוץ עבה מאוד, חפר 79 בורות בדיקה, וקבע שהשרידים שייכים לשלב הקדום ביותר של האתר. הוא תיארך אותם לשנת 1700 לפנה"ס.
בשנת 1891 חפר פרדריק בליס בחלקו הצפוני-מזרחי של האתר, הוא המשיך את החפירות של פטרי שחזר לחפור במצרים. בליס מצא חומת לבני בוץ ומגדל הקשור לחומה. הוא מצא מכתב מהמאה ה-14 לפנה"ס שנרשם על גבי חרסים בכתב היתדות אשר דומה מאוד לכתב פרוטו-סינאי ובהם מופיעה המילה בלע. בנוסף גילה מכתב בכתב יתדות שהוכנס לקורפוס מכתבי אל-עמרנה על ידי קנוטסון לספרו כמכתב א"ע 333. החפירות הראו שהיישוב בעיר התחתית שייך לתקופת הברונזה הקדומה. בליס הסיר כמעט שליש מהאקרופוליס והגדיר 11 שכבות יישוב אותן חילק לשמונה "ערים". בנוסף מצא בליס בית קברות וקבע שקברים אלה הם בני 200–300 שנים. אחד הממצאים החשובים בחפירת בליס היה מבנה בנוי היטב אשר תוכנן בסימטריות רבה. המבנה הוגדר כמבנה ציבור ומשתייך לאדריכלות של "בתי מושל" אשר כמוה נמצאו גם בתל גמה ובתל אל-פארעה (דרום). המבנה תוארך על ידו למאה ה-14 לפנה"ס תקופת הברונזה המאוחרת. הבניין הוקם על שכבת אפר אשר ציינה את חורבן השכבה הקודמת. הבניין היה בגודל של 18X18 מטר, קירותיו ניבנו ללא יסודות בעובי של 1.5 מטר בממוצע. המבנה כלל אולם או חצר מרכזית.
ב-1970 חודשו החפירות בתל על ידי בתי הספר האמריקאים לחקר המזרח. עד שנת 1983 נערכו שמונה עונות חפירה. במסגרת החפירה נפתחו שטחים חדשים ממערב ומדרום לתעלה שחפר בליס, וכן לאורך המדרון הדרומי של האקרופוליס. משלחת זאת הצליחה להגדיר רצף יישובי מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה ההלניסטית. המשלחת תיארכה את הקברים שמצא בליס לשנים 1600–1800 מהתקופה העות'מאנית.
בית דאדשכליאני
בית דַאדֵשכֵּלִיאָנִי (בגאורגית: დადეშქელიანი) הייתה משפחה אריסטוקרטית בהררי צפון-מערב גאורגיה ב סוואנתי. הם שלטו בנסיכות סוואנתי משנות העשרים של מאה השמונה עשרה ועד ל-1857.
על פי משפחת דאדשכליאני מוצאם הוא משושלת שמחלים של טארקי שבדאגסטן. לעיתים הם מתיימרים להיות ממוצא בית גלובאני , שושלת נסיכים עתיקה מסוואנתי הנזכרת ברשומות הגאורגיות מאז המאה השלוש עשרה. אחד מנסיכי גלובאני היה שר האוצר של תמר המלכה. רבים מנציגי המשפחה מונו כחונכים ליורשי העצר ושופטים, כיוון שגלובאני נודעו בשל השכלתם הנרחבת, אינטליגנציה, יושר ורציונליות.
משפחת גלובאני הייתה השליטה של נסיכות סוואנתי בשנים 1360 ועד אמצע המאה השבע עשרה, בהם נגזלו אדמותיהם בידי נסיכי בית דאדיאני . עם כיבושם של הדאדיאנים את הנסיכות הם רצחו את כל משפחת גלובאני מלבד הנסיכה גלובאני ושני בניה, שהצליחו להימלט למחוז קברדה. הבן הבכור, דאדש גלובאני, נישא לאצילה הקברדינית ושמו שינה צורה לשם משפחה מקומית נפרדת, דאדשכליאני. בשנות העשרים של המאה השמונה עשרה, בעזרת הקברדינים, כבשו הגלובאנים את סוואנתי וחיסלו את שבט ריצ'גביאני המתחרה.
בשנות העשרים של המאה התשע עשרה, התפצלה נסיכות סוואנתי בפועל לשתיים, סוואנתי עילית שנשלטה על ידי דאדשכליאני וסוואנתי תחתית נשלטה על ידי גלובאני. שני השליטים חלקו את אותו שלט האצולה.
בניצחון על המאבק הפנימי בסוואנתי, שלטה המשפחה בנסיכות סוואנתי משנות החמישים של המאה השמונה עשרה ועד לשנת 1857. בשנת 1833, הם קיבלו את ריבונות האימפריה הרוסית והמשיכו ליהנות במידה רבה של אוטונומיה. הרוסים התערבו בסכסוך אלים בין שני ענפים של משפחת דאדשכליאני, ובסופו של דב, סיפחו את הנסיכות בשנת 1857.
הסכסוך הממושך בין הדאדשכליאנים, ההתנגדות שלהם לשלטון הרוסי, וההתנדנדות בנאמנותם לרוסים בתקופת מלחמת קרים (1854-1856), הובילה להתערבות ישירה של הרוסים. בשנת 1857, הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי (1856-1862), הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הורה על כיבוש נסיכות סוואנתי בכוח צבאי. קונסטנטין, המתאווארי של סוואנתי, ניסה לנהל משא ומתן, אבל הודח ב-11 בספטמבר 1857, ונצטווה לצאת לגלות בירוואן. בפגישת הפרידה, שהתקיימה בכותאיסי, ב-27 באוקטובר של אותה שנה, הוא התווכח עם מושל פלך כותאיסי, אלכסנדר גגארין והרג אותו יחד עם שלושה מאנשיו. כאשר נתפס נשפט במשפט צבאי מהיר והוצא להורג ביריה.
בשנת 1858 בוטלה הנסיכות והפכה למחוז באימפריה הרוסית והוצב בראשה מושל . רבים מנציגי המשפחה הוגלו לסיביר ולמחוזות רוסיים אחרים, ויתר הדאדשכליאנים שנותרו נושלו מזכויותיהם האציליות.
הנס ברינקר
הנס ברינקר, או מחליקיים של כסף (באנגלית: Hans Brinker, or The Silver Skates) הוא ספר ילדים מאת הסופרת האמריקאית מרי מייפס דודג', שפורסם בשנת 1865. הספר עוסק בהרפתקאות של אח ואחות הולנדים עניים ובקשרי הגורל בינם לבין אנשים אחרים. בפרק 18 בספר מופיע לראשונה המשל על הילד ההולנדי שסתם פרצה בסכר באצבעו.
עלילה.
הספר עוסק בילדים הנס וגרטל ברינקר, מהכפר ברק שנמצא צפונית לאמסטרדם שבהולנד, ועל מספר דמויות ועל הקשרים הקושרים את גורלן. אביהם של הנס וגרטל, רף ברינקר, נפגע בראשו בתאונת עבודה לפני 10 שנים, בעת שעבד בהקמת סוללות להגנה מפני הצפות. האב איבד את בינתו ואת זכרונו, ומאז המשפחה חיה בעוני קשה, כאשר אם המשפחה והילדים מנסים להתפרנס כמיטב יכולתם. זמן קצר לפני הפגיעה בו הסתיר האב את חסכונות המשפחה, וכן הפקיד בידי אשתו שעון כסף מסתורי ואמר לה שבבוא היום ידרש לו מחדש.
הנס הוא בן 16 וגרטל בת 12, הם מחליקים על הקרח באמצעות כפיסי עץ שהנס התקין, כתחליפים למגלשי מתכת. הזמן הוא זמן החורף בהולנד בתחילת המאה ה-19 ואנשים רבים מחליקים בתעלות קרח הן לשם הנאה וכאמצעי תעבורה נוח לשם מעבר בין העיירות והכפרים בסביבה. שני הילדים עובדים קשה לפרנסת המשפחה בעבודות מזדמנות, ובימי החורף כאשר יש פחות עבודה הם גם הולכים לבית הספר. מספר ילדים עשירים יותר לומדים יחד עם הנס וגרטל. הילדה היא בתו של סוחר עמיד, ולכבוד יום הולדתה של אמה היא מארגנת תחרות החלקה לנערים ולנערות, שיתקיים בעוד מספר שבועות. הפרס הראשון הוא מחליקי כסף - אחד לבנים ואחד לבנות.