הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי (Jewish Chaplain) היו חלק מהיחידה של קציני דת בצבא הבריטי. תפקידם היה לספק לחיילים היהודים שירותי דת, חברה ותרבות, ולא רק בארץ ישראל, במזרח התיכון ובצפון אפריקה, אלה גם בארצות המזרח הרחוק וכמובן בעת הלחימה באירופה. הרבנים הגיעו מארץ ישראל ומקהילות חבר העמים הבריטי. הצבא הבריטי העניק כבוד לרבנים הצבאיים והעניק להם דרגות צבאיות בכירות, תנאי שירות נאותים, ובדרך כלל השתדל להענות לבקשותיהם. בתום המלחמה הרבנים הצבאיים פעלו בארגון הקשרים עם יהדות הפליטה, והגישו עזרה לקהילות המשתקמות ולריכוזי הפליטים במוצרי מזון כשר ובאביזרים דתיים. בסופו של דבר סייעו להם בעלייה לארץ ישראל.
ההווי הציבורי.
חלק ניכר מהמתנדבים היהודים שהו בזמן המלחמה במצרים. לרוב, חיילים אלה שירתו בבסיסים עורפיים ויכלו לצאת בסוף יום העבודה ובסופי שבוע לערי מצרים. המקומות הפופולריים היו מקומות מושבם של הקהילות יהודיות בקהיר, באלכסנדריה ובאסמאעיליה. יותר מאוחר, עם כיבוש צפון אפריקה על ידי הבריטים, היו גם בטריפולי ובבנגאזי שבלוב. בתחילת המלחמה היו גם בביירות שבלבנון. במקומות אלה הוקמו מועדונים על ידי הקהילות היהודיות המקומיות בשיתוף עם הוועד למען החייל, ואליהם הגיעו צעירים וצעירות יהודים מקומיים. היכרויות אלה הביאו לעידוד העלייה לארץ מיוצאי הארצות האלה.
אחת הערים המרכזיות שבהן נפגשו החיילים והחיילות היהודים הייתה איסמעיליה, במרכז אזור תעלת סואץ, שבו היו מרוכזים בסיסים צבאיים גדולים. בניהול הקהילה המקומית ובעזרת הוועד למען החייל הוקם במקום מועדון. הקהילה המקומית באה לעזרת החיילים שחיפשו סביבה יהודית אוהדת. במיוחד הצטיינו המשפחות היהודיות בארגון סדר פסח, תוך הקפדה על כשרות המאכלים. הצבא הבריטי היה מוכן לספק את כל הדרוש לסדר של מאות חיילים. וכך, הבריטים קנו בהמות חיות רבות וארגנו בית מטבחיים מיוחד לחיילים. יין ומצות, הביא "הוועד למען החייל" מארץ ישראל. ההעברה הוסדרה באמצעות גיוס קרונות רכבת משא שהגיעו עם המטען מארץ ישראל למצרים. במקום נערך אחד ה"סדרים" הגדולים של החיילים היהודים שהיו במצרים.
אריה טבקאי היה עורך של עיתון "החייל העברי" שהיה יוצא לאור במצרים וחולק לחיילים היהודים.
חללים.
מקרב מתנדבי היישוב בצבא הבריטי נפלו כ־800 חללים.
קרוב ל-200 חללים נפלו מפלוגות החפרים השונות, פלוגת תפעול הנמלים 1039, חיל ההנדסה, הקשר, התובלה, התחזוקה וחיל האוויר במהלך קרבות הבלימה ביוון וכרתים, וחלקם מונצחים באנדרטאות משרד הביטחון ובאתר יזכור. מרבית חללים אלו נפלו בחודשים אפריל–מאי ביוון וכרתים ומיעוטם בשנים שקדמו להם עת שרתו לאורך ציר הלחימה במדבר המערבי. בקרב הלוחמים שנפלו בשבי הנאצי בקלמטה ובכרתים נמנו כ־40 חללים, החל מימי השבי הראשונים במחנות המעבר ביוון דרך 4 שנות שבי ארוכות בפולין ובצעדות המוות.
חללי חיל החפרים קבורים במדבר המערבי וביוון, וחללי השבויים מהיחידות השונות קבורים ביוון ובפולין. הם מונצחים באנדרטאות בבתי העלמין הבריטיים באתונה ובקרקוב.
עם שובם דיווחו השבויים על חברים רבים נעדרים שאת שמותיהם לא יכלו לזכור או לדעת ולכן לא תועדו מעולם. הערכות מדברות על עשרות רבות ואולי אפילו מאות.
ההיסטוריון יואב גלבר טען כי כל סיכום מספרי של פרשת השבי, נתוני השבויים, החללים והבורחים יהיה בלתי-מדויק.
קבוצה נוספת הייתה מבין פלוגת ההובלה 462 שאנייתה, ארינפורה, טובעה בים התיכון בידי מטוסים גרמניים. באסון זה נספו 139 חיילים.
בבית הקברות הצבאי ברוונה שבאיטליה, קבורים 33 חללי הבריגדה היהודית.
חיילים אחרים נספו בין היתר בתאונות וקבורים, לפי המסורת הבריטית, באזורי הקרבות. בין השאר, במקומות הבאים:
לקריאה נוספת.
מאמרים
אוסף פירקוביץ
אברהם פירקוביץ
טילדה סווינטון
קתרין מתילדה "טילדה" סווינטון (באנגלית: Katherine Mathilda "Tilda" Swinton; נולדה ב-5 בנובמבר 1960) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. סווינטון שיחקה גם בסרטים במסגרת הקולנוע העצמאי וגם בסרטי מיינסטרים. היא כיכבה במספר סרטים, ביניהם: "החוף", "לקרוא ולשרוף", "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" ו"דוקטור סטריינג'". בשנת 2007 זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס באפט"א על הופעתה בסרט "מייקל קלייטון", בין היתר זכתה במהלך השנים גם בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע, בגביע וולפי בפסטיבל הסרטים של ונציה ושלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
סווינטון נולדה בלונדון לג'ודית בלפור (לשעבר קילן), ילידת אוסטרליה, וסר ג'ון סווינטון מסווינטון, מייג'ור ג'נרל סקוטי במשמר הסקוטי, שקודם לכן עמד בראש משמר המלכה. למשפחתה שורשים גם במונקסיטון וניוקאסל, וניתן להתחקות אחר אילן היוחסין שלה עד למאה התשיעית.
סווינטון למדה בשלושה בתי ספר: "שער המלכה" בלונדון, בית הספר לבנות "ווסט היט'", ובקולג' "פטס" למשך תקופה קצרה. בשנת 1983 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' עם תואר במדע המדינה והחברה. בזמן שהייתה בקיימברידג' הצטרפה למפלגה הקומוניסטית בבריטניה.
קריירה.
סווינטון צברה לעצמה מוניטין כשחקנית לא שגרתית וכ"מהמרת". היא נמנעה דרך קבע מלקיחת תפקידים קונבנציונליים. היא עבדה בתיאטרון טראברס שנמצא באדינבורו, ובתיאטרון הרויאל שייקספיר קומפני, לפני שהחלה לשחק בקולנוע באמצע שנות השמונים. עבודתה בסרטים כוללת מספר תפקידים בסרטי הבמאי דרק ג'רמן, וכן התפקיד הראשי ב"אורלנדו", עיבוד של סאלי פוטר לרומן של וירג'יניה וולף.
סווינטון התפרסמה לזמן מה כאשר הופיעה כמוצג חי בגלריית סרפנטיין שבלונדון. היא עמדה בתצוגה לפני הציבור במשך שבוע, כחלק מהמיצג האומנותי של קורנליה פרקר. בשנה שלאחר מכן, המופע, המכונה "האולי", חזר שנית בגלריה ברומא. היא הופיעה בוידאו קליפ של אורביטל בשם "The Box".
לאחר מכן התרכזה סווינטון בתפקידים ופרויקטים שגרתיים יותר, ובהם סרטים הוליוודיים. ביניהם, "מים עמוקים" משנת 2001, בעבורו היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. היא הופיעה כמלאך התככן גבריאל בסרט "קונסטנטין" יחד עם קיאנו ריבס, ובתפקיד משני בסרטים כמו "ונילה סקיי" עם טום קרוז ו"החוף" בו כיכב גם לאונרדו דיקפריו. בנוסף סווינטון הופיעה בסרטים בריטיים כגון "The Statement" משנת 2003 ו-"Young Adam" משנת 2004 וישבה בחבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 2004.
בשנת 2005 הופעתה כמכשפה הלבנה והמרושעת ג'אדיס, בגרסת הסרט "האריה, המכשפה וארון הבגדים" קצרה שבחים רבים כפי שעשה תפקידה כאודרי קוב בסרטו של מייק מיליס "מצוץ מהאצבע".
ב-24 בפברואר 2008 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על משחקה בסרט "מייקל קלייטון".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2016 שיחקה את העתיקה בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ', צ'ואיטל אג'יופור ורייצ'ל מקאדמס. היא הופיעה פעם נוספת בתור העתיקה בסרט "" שיצא ב-2019.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "אוקג'ה" בתפקיד לוסי מירנדו, מנכ"לית "מירנדו", תאגיד גלובלי של מוצרי בשר. בשנת 2020 כיכבה לצד דב פאטל בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס.
חיים אישיים.
סווינטון חיה בניירן שבצפון סקוטלנד עם בן זוגה סנדרו קופ. יש לה בן ובת תאומים - קסבייר והשחקנית הונור סווינטון-ביירן .
מריה ברברה באך
מריה ברברה באך (20 באוקטובר 1684 - נקברה 7 ביולי 1720; בגרמנית: Maria Barbara Bach) הייתה בתו של המלחין יוהאן מיכאל באך ובת דודתו השנייה, כמו גם אשתו הראשונה של יוהאן סבסטיאן באך.
ביוגרפיה.
מריה ברברה באך נולדה בגהרן () שבתורינגיה. ב-17 באוקטובר 1707 היא נישאה למלחין המפורסם, יוהאן סבסטיאן באך בדורנהיים. בהכשרתה ובמקצועה טרם נישואיה הייתה זמרת סופרן.
ביולי 1720 נפטרה לפתע בקתן שבאנהלט, שם עבד באך אצל ליאופולד . באותה עת שהה יוהאן סבסטיאן באך בשליחות אדונו בקרלובי וארי (קרלסבאד). תאריך מותה המדויק אינו ידוע, היא נקברה בעיירה קוטן, ושם מצויה גם מאז שנת 2004 אנדרטה לזכרה.
במהלך חייה ילדה מריה ברברה באך שבעה ילדים, שלושה מהם נפטרו בגיל צעיר:
וולוגדה (מחוז)
מחוז וולוגדה (ברוסית: Вологодская область, בתעתיק: וולגודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי כ-500 ק"מ ממוסקבה.
המחוז הוקם ב-23 בספטמבר 1937. מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 26 אזורים מוניציפליים ו-2 אזורים עירוניים.
כ-70% משטח המחוז מכוסה ביערות.
דמוגרפיה.
כ-96% מאוכלוסיית המחוז הם רוסים.
בערים מתגוררת כ-73% מאוכלוסיית המחוז. הערים הגדולות - צ'רפובץ (כ-310 אלף תושבים) ווולוגדה (כ-290 אלף תושבים).
המחוז מתאפיין בהגירה שלילית של האוכלוסייה.
היסטוריה.
התיישבות רוסית באזור ידועה משנת 862. לפי המסורת, שלטו באחד מערי האזור מייסדי שושלת רוריק.
בימי הביניים, השטח היה בחלקו בתחום נסיכות רוסטוב ובחלקו בתחום האדמות של נובגורוד. בהמשך סופח לנסיכות מוסקבה.
בתחום המחוז קיימים מספר מנזרים עתיקים ואחד מהם (מנזר פראפונטוב) אף הוכרז כאתר מורשת עולמית. רוב המנזרים נסגרו בתקופת ברית המועצות, חלק מהם כמו באי האש עד היום מהווים כלא ופעילות דתית בהם לא חודשה.
כלכלה.
העיר צ'רפובץ מהווה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה בקנה מידה ארצי.
דומניקו סקרלאטי
קשת (תורת הגרפים)
גסטרין