הפירוש המקובל מציג את המתגייר באור חיובי ומבאר כי רצה לדעת מה היא המצווה החשובה ביותר, שעליה אפשר להעמיד את התורה כולה. לכן שמאי דחפו באמת בניין, כדי ללמדו שכמו שבניין לא נבנה על עמוד אחד, כך התורה לא יכולה לעמוד על מצווה אחת. בפירוש רש"י מובאים שני הסברים לדבריו של הלל: הראשון, שהכלל "מה ששנוא עליך לא תעשה לחברך" כולל את רוב מצוות התורה, בהן כל מצוות שבין אדם לחברו וגם מצוות רבות שבין אדם למקום. הפירוש השני והעיקרי לפי רש"י הוא שה' הוא רעו ואוהבו של האדם, כמו שכתוב ומפורש שמדובר על הקדוש ברוך הוא, לפיכך משמעות הכלל היא "אל תעבור על רצונו כמו ששנוא עליך שעוברים על רצונך".
מוריה חברה לפיתוח ירושלים
מוריה חברה לפיתוח ירושלים בע"מ היא חברה עירונית, המשמשת כזרוע הביצוע של עיריית ירושלים ומשרד התחבורה ומופקדת על ניהול וביצוע מיזמי הפיתוח והתשתיות הגדולים בירושלים. תחומי ההתמחות המרכזיים של חברת מוריההם פיתוח תשתיות תחבורתיות - הקמת עורקי תחבורה ראשיים ומערכי כבישים, הקמת נתיבי תחבורה ציבורית, הקמה ופיתוח התשתיות של הרכבת הקלה, פיתוח שכונות חדשות, הקמת מבני ציבור, פיתוח אורבני, הקמת פארקים, שבילי אופנים וגני שעשועים, אנרגיה סולארית ועוד.
היסטוריה.
חברת מוריה הוקמה בשנת 1987 על ידי ראש העיר ירושלים טדי קולק. כיום משמש ראש העיר משה ליאון כיו"ר הדירקטוריון וגלעד בר-אדון מכהן כמנכ"ל החברה. מוריה רשמה בשנת 2020 שיא בתולדות החברה, עם ניהול וביצוע של כ-350 פרויקטים ברחבי העיר בהיקפי ביצוע של 1.8 מיליארד ש"ח, עלייה של 300 מיליון ש"ח בהשוואה לפעילות החברה בשנת 2019.
מיזמים.
בין המיזמים שמנהלת ומבצעת החברה:
נחמן בטיטו
הרב נחמן בטיטו (1845 - ט"ו באלול ה'תרע"ה, 25 באוגוסט 1915) היה איש ציבור, מנהיג העדה המערבית בירושלים, חכם באשי והראשון לציון.
ביוגרפיה.
נולד במרקש שבמרוקו בשנת 1845 (ה'תר"ו). כשהיה נער עלה לארץ ישראל עם הוריו, והשתכן בירושלים, שם למד תחילה בתלמוד תורה הספרדי בעיר, ומשם המשיך ללימודים בישיבת תפארת ירושלים.
בהיותו כבן 22, נישא לזינבול. מאוחר יותר נישא ליוכבד וידה רוסו, ויחד נולדו לזוג ארבעה ילדים.
עם פטירת רבו, הרב דוד בן שמעון, נבחר הרב בטיטו בשנת 1880 (ה'תר"מ) לשמש כאחד ממנהיגי ועד העדה המערבית בירושלים. לאחר פטירת הרב אלעזר בן טובו בשנת 1886 (ה'תרמ"ו), מונה לשמש כאחד משבעה טובי העיר של העדה המערבית, לצד הרב משה מלכא.
לאחר פטירת הרב יששכר אצראף בשנת 1892, נבחר הרב בטיטו לשמש כמנהיג העדה המערבית לצד הרב משה מלכא. בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) פרצה מחלוקת בעדה, והיא נחלקה לשתי סיעות, כשבאחת התומכים הכתירו לראש העדה את הרב משה מלכא, ובשנייה את הרב בטיטו. המחלוקת הוכרעה לבסוף על ידי הרב יעקב שאול אלישר, כשמינה את הרב מלכא לראש העדה המערבית הרשמי. לאחר פטירת הרב מלכא בשנת 1900 (ה'תר”ס), הצטרפה סיעתו להנהגה תחת ידיו של הרב בטיטו.
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) שימש כציר ירושלים מטעם העדה המערבית בכנסייה הראשונה של תושבי ארץ ישראל שהתאספה בזכרון יעקב.
בעקבות מחלוקת על תפקיד הראשון לציון, במה שכונה "ריב הרבנים הגדול", מונה בידי הממשלה בשנת 1909 לתפקיד זה (לאחר פיטורו של הרב אליהו משה פאניז'יל מתפקידו), וכיהן בו עד לשנת 1911.
בפעילותו הציבורית בירושלים שימש גם כחבר ואב בית דין בעיר. כן פעל לייסד מחדש את תלמוד התורה של העדה המערבית בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הורע מצבם של תושבי ירושלים. הצרות שפקדו את האזור ערערו את מצבו הבריאותי שהלך והתדרדר מיום ליום, עד שלבסוף הלך לעולמו לאחר מחלה ב-25 באוגוסט 1915 (ט"ו באלול ה'תרע"ה).
על מצבתו נכתב: "ציון במר תבכה וירושלים תתן קולה על האי שופרא דבלי ארעא. דרופקתא דאוריתא. צדיק וענו מדוכא בייסורים עומד בפרץ ירושלים. ראש רבני בני מערבא וראשון לציון, הרב הגאון המפורסם כמוהר"ר נחמן בטיטו זצ"ל".
חיבוריו.
כן כתב חידושי תורה בקובץ תורה מציון
קיני
השושלת הרביעית
השושלת הרביעית של פרעוני מצרים העתיקה שלטה קרוב ל-120 שנה (2494-2613 לפנה"ס) ונחשבת כתור הזהב של הממלכה העתיקה. תקופה זו הייתה תקופה של שלום ושגשוג. והיא שייכת לתקופת הממלכה הקדומה ביחד עם השושלות השלישית, הרביעית והחמישית. תקופה זו מתוארת גם כעידן הפירמידות. עיר הבירה באותה תקופה הייתה ממפיס.
פרעוני השושלת הרביעית.
השושלת הרביעית בישרה את פסגת עידן הפירמידות. השלום היחסי בתקופת השושלת השלישית אפשר בתקופת זו פנאי לתרבות ואמנות. ניסויי סנפרו בבניה הובילו להתקדמות משלב פירמידות המדרגה כמו הפירמידה של ג'וסר (פירמידות נפוצות בתרבויות עתיקות שונות בעולם ושונות מהפירמידות המוכרות בעיצוב שלהן ובסגנון הבנייה) של סגנון המסטבה ועד לפירמידות ה'אמיתיות' בעלות הפאות החלקות, כמו הפירמידות בגיזה. אין עוד תקופה אחרת בהיסטוריה של מצרים שהיו בה הישגים מרשימים כל כך בארכיטקטורה כמו תקופת השושלת הרביעית. כל שליטי מצרים מהתקופה הזו בנו לפחות פירמידה אחת שתשמש אותם כקבר או כאנדרטה.
רשימת הפרעונים:
סנפרו.
מייחסים לסנפרו, הפרעה הראשון בשושלת הרביעית, את השלמת הפירמידה האמיתית הראשונה הפירמידה האדומה בדחשור, לאחר שבנה את הפירמידה הנטויה ונטשה, וכפי הנראה לאחר שבנה את פירמידת מיידום. כמו כן בנה מספר פירמידות מדורגות קטנות יותר, וכך היה למקים הפירמידות הפורה ביותר באותה תקופה. מספרים כי סנפרו העתיק אבנים ולבנים יותר מכל פרעה אחר.
אשתו הבכירה של סנפרו הייתה אטפרס, אחותו למחצה ואם בנו ח'ופו. שתי נשותיו האחרות ילדו לו ילדים נוספים.
כשליט נוח לבריות חיזק סנפרו את הכוח של המשפחה השלטת על ידי העברת תפקידים רשמיים ועמדות בכירות לקרובי משפחה. הוא שלט על האצולה דרך שמירה קפדנית על האדמות והאחוזות. הוא קיים מסעות צבאיים בסיני, נוביה, לוב ויזם סחר עם לבנון לרכישת ארז.
מתקופת שלטונו שרד תיעוד של הקשר של מצרים עם שכנותיה אשר תועדו על אבן פלרמו. האינפורמציה המגולפת על האבן מקדימה את התקופה. למרות שכמה מחלקי האבן אבדו, אחד מהם מכיל אזכורים על הגעתן של ארבעים אוניות טעונות עצים מארץ זרה במהלך שלטונו של סנפרו.
ח'ופו, ג'דפר, חעפרע, ביכריס, מנכאורע.
שמותיהם של ח'ופו וג'דפר חרוטים במחצבות של גרניט לייט במדבר המערבי 65 ק"מ צפונית-מערבית לאבו סימבל. חפצים המתוארכים לתקופות של ח'ופו, חעפרע ומנכאורע (מיקרינוס) נחשפו בגבל. חפצים כמתנות דיפלומטיות או מסחריות המתוארכים לתקופתו של חעפרע נמצאו אפילו רחוק יותר, באבלה. בתל חצור נמצא שבר מגרניט של רגלי ספינקס שנשא את שמו של המלך מנכאור. השבר בגודל 30 על 40 ס"מ, הערכה היא שהספינקס המקורי הגיע למשקל של 500 ק"ג.
ח'ופו הוא השליט הידוע ביוונית כ: Χέοψ. בנו הוא חעפרע ונכדו הוא מנכאורע. כל השליטים הללו השיגו תהילה מתמשכת הודות לבניית הפירמידות שלהם בגיזה.
ארגון והזנת כוח העבודה הנדרש ליצור הפירמידות הללו דרש ממשלה ריכוזית עם סמכויות נרחבות, ואגיפטולוגים מאמינים כי בתקופה זו הממלכה העתיקה הפגינה רמת תחכום ושגשוג ממושך שנדרשו לביצוע פרויקטים מורכבים כגון אלה. בחפירות שנעשו לאחרונה מחוץ לחומה של קרואו על ידי ד"ר מארק לאנר נחשפה עיר גדולה שנראה כי מטרתה הייתה להלין, להאכיל ולספק את צורכי עובדי הפירמידה.
למרות שפעם נטו להאמין כי עבדים הם אלו שבנו את המבנים המונומנטליים הללו -השערות המבוססות על סיפור יציאת מצרים המקראי- הרי שמחקר של שומרי קברים הוכיח כי הם נבנו על ידי איכרים מרחבי מצרים. ככל הנראה הם עבדו בתקופות בהן לא הייתה עבודה בשדות – בזמן שההצפה השנתית של הנילוס כיסתה את שדותיהם, יחד עם צוות גדול של מומחים שכלל פסלים, ציירים, מתמטיקאים וכוהני דת. תיעודים מלמדים כי כל משק בית היה אחראי על מתן עובד אחד עבור פרויקטים אזרחיים. העשירים יכלו לשכור אחרים שימלאו את מקומם. החובות האזרחיות לא היו בהכרח מיזמי בניה. מדובר היה בתפקידים גם כמו מקדשים, ספריות ופסטיבלים אשר נשים וגברים כאחד מילאו אותם.
ניתן להסיק מבנייתן של פירמידות אלו כי מצרים נהנתה משגשוג חסר תקדים בתקופת השושלת הרביעית. הרודוטוס גם הוא עזר לבסס את הדעה כי הפירמידות נוצרו בעזרת כוח אדם שהוכרח לבנותן. עם זאת, למרות שהצורה בה מוצג ח'ופו בפפירוס ווסטקאר תרמה ליצירת רושם שלילי על הפרעונים, הרי שמלכים אלו לא היו רודנים. למעשה, אותו פפירוס מתאר את סנפרו באור חיובי ביותר. דבר זה מוכיח שהפרעונים נזכרים בהקשר ל כנדיב מאוד שאף הייתה מסורת של זיכרון שלילי בעקבות הצורה ח'ופו המוצגת בווסטקאר פפירוס.
חנטקאוס הראשונה.
מעמדה של חנטקאוס הראשונה שקברה בנוי בשביל מנכאור הוא אולי המסקרן ביותר.
חנטקאוס הייתה הבת של מנכאור והיא שלטה כפרעונית.
הקבר שלה היה קבר מסטבה עם כוך קבורה נוסף שני שנבנה מעליו אך לא במרכז.
בפתח המוביל לקבר של חנטקאוס רשומות כתובות שיכולות להתפרש או
יתירה מזאת, התיאור המופיע בפתח הקבר גם נותן לה את הקישוטים המקובלים של משפחת המלוכה, כולל זקן (שלא היה) של פרעה. התיאור והכותרת הובילו כמה אגיפטולוגים להצעה שהיא משלה כפרעונית בסוף השושלת הרביעית.
המצבה שלה עם גימור אופייני של נישה ארכיטקטית שהייתה מקובלת אצל אישים ידועים. הנישות הללו מולאו מאוחר יותר באבן גיר.
צ'דפתה ושפסס כאף.
הפרעה המתוארך הבא הוא שפסס כאף, בנו של מנכאור. תקופת שלטונו הייתה קצרה אבל הוא הספיק להשלים פרויקטים שונים שאביו התחיל ולהנחיל סגנון ארכיטקוני משלו.
צ'דפתה הוא דמות צללים אשר שלטונה מיוחס לתקופות שנים שונות וקיומה אף מוטל בספק.