המושב, כולל שטחיו החקלאיים, משתרע על 4700 דונם ואוכלוסייתו כוללת 100 משפחות (76 בעלי נחלות ו־24 בעלי מגרשים). כמו כן קיימת הרחבה קהילתית של 50 מגרשים נוספים המשווקים כעת. אוכלוסיית המושב מגוונת וכחצי מהמשפחות הן משפחות חדשות שקנו מגרשים ונחלות, רובן על ידי בעלי מקצועות חופשיים.
במושב גני ילדים מגיל 3 חודשים ועד גיל 6 שנים, משפחתון פרטי, מגרש כדורסל, ספרייה, בית כנסת, מקווה, בית עם וגני שעשועים לגיל הרך. במושב פעילות ועדות קליטה, חינוך, תרבות ופני המושב.
תולדות המושב.
המושב הוקם והיה מוכן להתיישבות בתחילת 1954, אולם התנועה המיישבת, העובד הציוני, לא הצליחה לגייס מתיישבים והוא עמד ריק במשך מספר חודשים עד שהגיעו אליו באוגוסט 1954 עולים ממרוקו, מאיראן ומתוניסיה. בהמשך הובאו אליו עולים ממרוקו הישר מהאנייה.
בשנים הראשונות לקיומו היה המושב שדה מערכה על הזכות לחינוך דתי. בעיתונות הדתית נטען שלאחר שרוב ההורים ביקשו חינוך דתי, פעלו במוסדות לגרום להורים להתחרט. הורים שהסכימו לשלוח את ילדיהם לחינוך חילוני קיבלו הטבות שונות ואיומים הופנו כנגד הורים שבקשו חינוך דתי. בשנת 1958 לאחר מאבק מוצלח למען חינוך דתי, נשלחו הילדים שהיו מעוניינים בכך לבית ספר דתי בשרשרת. ההורים הפגינו מול משרד החינוך בדרישה לבית ספר דתי במושב עצמו.
בשנת 1971 נמנתה קלחים בין 17 מושבים שסווגו כחלשים, בין 70 מושבים בדרום.
ישע
יֵשַׁע הוא מושב בדרום חבל אשכול המשתייך לתנועת המושבים.
המושב הוקם בשנת 1957 על ידי קבוצת יהודים ממצרים שגורשו לישראל אחרי מבצע קדש. ברבות השנים, עזבו רובם את המושב ותושבים אחרים באו במקומם. השטחים החקלאיים בשטח של כ-2,000 דונם.
שמות קודמים/זמניים של המושב: מבטחים ג'.
מגן (קיבוץ)
מָגֵן הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, המשתייך לקיבוץ הארצי ונמצא בתחומי המועצה האזורית אשכול.
הקיבוץ נמצא בצמוד למוסדות ציבור רבים, בהם משרדי המועצה, בית הספר היסודי המשמש את קיבוצי המועצה, בית הספר התיכון של המועצה ותיאטרון הנגב.
שטחו החקלאי של הקיבוץ עומד על כ־8,500 דונם.
היסטוריה.
את הקיבוץ ייסדו בני גרעין של השומר הצעיר מרומניה שחלקם שהו כשנה במחנות המעצר בקפריסין, אליהם הצטרפו בני גרעינים של השומר הצעיר מילידי הארץ ובהמשך בני ובנות גרעינים ממערב אירופה. העלייה על הקרקע הייתה בתאריך 16 באוגוסט 1949 על שרידי משלט שיח' נוראן, שנכבש בראשית דצמבר 1948, במהלך מבצע אסף על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, חטיבת יצחק שדה. גבעת השיח' היא הנקודה הגבוהה ביותר באזור ומשמשת נקודת תצפית אל עבר יישובי המועצה האזורית אשכול ודרום רצועת עזה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009 נפלו בשטח הקיבוץ שתי רקטות קסאם. לא היו נפגעים, אך נגרם נזק לבתי מגורים.
מאחר שהקיבוץ נמצא במרחק של 4.7 ק"מ מגבול הרצועה, לא עמד באמת המידה של 4.5 ק"מ מהגבול ולכן לא נכלל בתוכנית המיגון של יישובי עוטף עזה. רק בעקבות מבצע עמוד ענן בשנת 2012, החליטה הממשלה למגן גם את היישובים בטווח זה, ובהם גם מגן. המיגון הושלם רק לאחר מבצע צוק איתן, בשנת 2015.
כלכלה.
מקורות ההכנסה המרכזיים של הקיבוץ הם מפעל "מגן אקו-אנרג'י" (קודם לכן "פלסטיק מגן") לייצור מערכות אנרגיה סולארית; חקלאות - גידולי שדה (תפוחי אדמה, בוטנים, צנוניות, חיטה, גזר), רפת (בשיתוף הקיבוצים גבולות ובארי), והכנסות מעבודות חוץ.
מוסדות.
בתחומי הקיבוץ נמצא גן זואולוגי ("ZOO-חוויה"), "חוויה פלוס" (מרכז הפעלה חינוכי להורים ופעוטות), וגלריית אמנים ("גלריית הקיטור").
הקיבוץ מפעיל בתחומו בית תינוקות, שבו שוהים ילדי הקיבוץ עד גיל 3, וכן פעוטון וגנים, שבהם מתחנכים הילדים עד גיל בית הספר.
מבטחים (מושב)
מִבְטָחִים הוא מושב בחבל אשכול, סמוך לרצועת עזה, המשתייך לתנועת המושבים. שטחו 4,000 דונם. מקור השם מבטחים הוא הפסוק "ויישב עמי בנווה שלום ובמשכנות מבטחים" (ישעיהו ל"ב, י"ח). המושב הוא ישוב מסורתי - חילוני, וקיימים בו גם בית כנסת ומקווה. עיקר העיסוק ביישוב הוא בחקלאות: גידול ירקות, פרחים ומשתלות. בין שאר מוקדי התעסוקה ביישוב בתי מסחר, בתי אריזה, ומסגריה.
היסטוריה.
היישוב מבטחים הוקם לראשונה ב-7 בפברואר 1947 כקיבוץ של העובד הציוני. ב-22 באפריל 1948 אירעה תקרית חמורה בין הצבא הבריטי ובין מגיני מבטחים. יחידה בריטית משוריינת שכללה מספר טנקים ונושאי ברן הגיעה לשערי הקיבוץ. הבריטים ביקשו להסגיר לידיהם מכונית משא שלטענתם הוחרמה מהערבים, ולהסגיר גם את נהג הקיבוץ לחקירה. כשנענו בשלילה החלו הטנקים להפגיז את בית הביטחון ואת עמדות הקיבוץ. שלושים פגזים נורו על הקיבוץ, שישה מהם פגעו בבית הביטחון והרגו את חבר הקיבוץ . לפנות ערב נסוגו הבריטים ממבטחים. עם תום מלחמת העצמאות החליטו חברי מבטחים לפנות את המקום ולחבור עם חברי קיבוץ ניצנים לייסד את קיבוץ ניצנים החדש.
המושב מבטחים הוקם מחדש ב-1950 על ידי עולים מכורדיסטן ליד היישוב הישן הנטוש, כשאת אבן הפינה הניחו ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת. בשנת 1954 הגיעו למבטחים עולים חדשים ממרוקו ומכורדיסטן. היישוב היה בסיס קדמי לצה"ל במלחמת סיני, מגודר ומוקף בעמדות ירי ובתעלות קשר, וממנו יצאו כוחות חי"ר למבצע.
ממבטחים הישנה נותר רק בית הביטחון. הבית נמצא במצב גרוע בין חממות החקלאים כשהוא מחורר מהפגזות ומט ליפול.
חולית סילואן
משרתם של שני האדונים
יד יערי
יד יערי הוא הארכיון המרכזי של תנועת "השומר הצעיר", על אגפיה, הקיבוץ הארצי, מפ"ם, וגופים נלווים אחרים. הארכיון הוקם בגבעת חביבה, המרכז התנועתי של "השומר הצעיר", ונקרא על שמו של מאיר יערי, מי שהיה המנהיג המוכר התנועה, בארץ ובגולה, חבר הכנסת וממנהיגי מפ"ם.
תולדותיו.
ראשיתו של ארכיון יד יערי היא ביוזמתו של שלמה רכב בשנת 1937 לאסוף את החומר הארכיוני של תנועת השומר הצעיר ובהחלטה של התנועה להקים ארכיון. בתחילת 1938 נחנך בית התנועה בקיבוץ מרחביה, בתוכו הוקצו חדרים עבור הארכיון. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה פעלו בארכיון לאסוף חומר ארכיוני על התנועה מהציבור וכשעלה חשש לפלישה גרמנית לארץ ישראל הוטמן החומר הארכיוני במחבוא. ב-24 במאי 1964, במלאת שנה לפטירתו של שלמה רכב, נקרא הארכיון במרחביה על שמו של שלמה רכב. מספטמבר 1964 נסגר הארכיון למשך כ-3 שנים.
באוקטובר 1982 עבר הארכיון ממרחביה למשכן מרכז תיעוד וחקר בגבעת חביבה. המרכז נחנך ב-4 בספטמבר 1983 ואיחד את ארכיון השומר הצעיר וארכיון מורשת על השואה. לאחר פטירתו של מאיר יערי נקרא המרכז על שמו "יד יערי".
פעילות.
היועץ המדעי של יד יערי הוא הפרופסור מתתיהו מינץ.
במסגרת הארכיון נערכים מחקרים היסטוריים בתחומי חקר השואה, היהדות ותנועת העבודה, וכן מפעלים חינוכיים שונים, הכוללים הדרכת נוער וצעירים בתחומי המידע האצורים בארכיון. הארכיון מחולק לשני אגפים עיקריים: ארכיון "השומר הצעיר" ומה שמסביבו, ואגף המחקר, שבמסגרתו רואים אור פרסומי מחקר ויוצאים לפועל פעולות חינוכיות שונות. הארכיון משתמש באמצעי שימור אלקטרוניים, מפעיל מערכות מידע מקוונות והוא כולל גם אוספי אמנות ואוספים חזותיים ומגוונים. הקטלוג המקוון של הארכיון זמין ברשת, כולל תמונות רבות ומסמכים סרוקים (ראו קישור למטה).
אולימפיאדת מלבורן (1956)
אולימפיאדת מלבורן (1956) היא האולימפיאדה ה-16 בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים, מ-22 בנובמבר עד ה-8 בדצמבר 1956. השתתפו בתחרויות 3,314 ספורטאים מ-67 מדינות. היו אלה המשחקים הראשונים שלא נערכו בצפון אמריקה או באירופה והמשחקים הראשונים בחצי הכדור הדרומי. זו גם הייתה האולימפיאדה היחידה שבה תחרויות נערכו בשתי מדינות, תחרויות רכיבת הסוסים נערכו ביוני, בשוודיה.
המכרז האולימפי.
בישיבה ה-43 של הוועד האולימפי הבינלאומי, שנערכה ברומא בתאריך 28 באפריל 1949, נבחרה מלבורן והועדפה על פני מקסיקו סיטי, בואנוס איירס, מונטריאול ו-6 ערים נוספות מארצות הברית.
רקע.
המשחקים נערכו בעת תקופה מתוחה מבחינה מדינית בעולם: המלחמה הקרה הייתה בשיאה והמעצמות ראו בניצחון הספורטאים הוכחה לכך כי צורת השלטון שלהן עדיפה. מרד אנטי קומוניסטי דוכא בהונגריה, ובמחאה על דיכוי המרד החרימו את המשחקים ספרד, הולנד ושווייץ. מלחמת סיני הקטינה משמעותית את נבחרת ישראל ומצרים לא השתתפה כלל. עקב מעורבות בריטניה וצרפת במשבר בחצי האי סיני, גם עיראק ולבנון החרימו את המשחקים. סין (העממית) החרימה את המשחקים בגלל השתתפותה של סין הלאומנית. בגלל משברים ומתיחויות אלו, ירד משמעותית מספר המשתתפים (מ-4,925 בשנת 1952 ל-3,342 בשנת 1956). מנגד, ספורטאים מגרמניה המערבית ומגרמניה המזרחית התחרו לראשונה במשלחת אחת, המשלחת הכלל-גרמנית.
חששות רבים שררו בוועד האולימפי הבינלאומי טרם המשחקים: נראה היה כי מלבורן מתקשה להכין את המתקנים בזמן למשחקים. סכסוכים פנימיים ומחסור בתקציבים עיכבו את ההכנות. בשלב מסוים, הציע ראש הוועד האולימפי הבינלאומי דאז, אייברי בראנדייג', שרומא, שהתכוננה למשחקים האולימפיים בשנת 1960 תארח את המשחקים, כיוון שהייתה בשלבי הכנה מתקדמים יותר. בנוסף, קיום המשחקים בחצי הכדור הדרומי יצר מספר בעיות: עלויות גבוהות עקב המרחק הגדול פגעו במספר משלחות שתקציבן היה מוגבל. הזזת המשחקים לתקופה בה הם נערכו (נובמבר, סוף החורף בחצי הכדור הדרומי), שינתה את מחזורי האימון של הספורטאים מחצי הכדור הצפוני, הנוהגים לצאת לפגרה עם תחילת החורף.
עם תחילת המשחקים פגו כל החששות והמשחקים יצאו לדרך ללא אירועים משמעותיים. המשחקים אף כונו "המשחקים הידידותיים".
המשחקים.
מרוץ הלפיד.