בשנת 1943, בהיותה בת עשרים ואחת בלבד, טסורו קיבלה דוקטורט בכימיה אורגנית. ב-1972 היא קיבלה עבודה כפרופסור אורחת ב-MIT, ולאחר ארבע שנות הוראה היא החליטה לעבוד בפקולטה כמרצה מן החוץ. בנוסף, היא עסקה במחקר באוניברסיטה עד 1982. לאחר מכן היא התמנתה לפרופסור במכון הפוליטכני של אוניברסיטת ניו יורק, שם היא עבדה עד 1996.
תעשייה.
לאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה טסורו עבדה בחברת קלקו כימיקלים (Calco Chemical Company). ב-1944 היא קיבלה תפקיד כחוקרת כימית באוניקס אוילז אנד כימיקלז (Onyx Oil and Chemical Company). היא קודמה להיות ראשת המחלקה לסינתזה אורגנית ב-1946, עוזרת הנהלת מחקר ב-1955, ומנהלת שותפה ב-1957. לאחר מכן היא התמנתה לעוזרת הנהלת מחלקת מחקר אורגני בג'יי. פי. סטיבנס (J.P. Stevens and Co.). מאוחר יותר היא עבדה במכון לחקר טקסטיל במשך שנתיים. היא הייתה כימאית בכירה ומנהלת מחקר כימי בתעשיות ברלינגטון (Burlington Industries).
בתקופת עבודתה בתעשייה, טסורו רשמה מעל 125 פטנטים המסייעים לתעשיית הטקסטיל, ביניהם סיבים חסינים לאש, דרכים למניעת הצטברות חשמל סטטי ועוד. היא התמקדה במציאת רעיונות אשר ישפרו את תעשיית הטקסטיל וייעלו את דרכי היצור השונות.
מדד ה-IPC
מדד ה-Integrated Food Security Phase Classification) IPC) הוא מדד בינלאומי המשמש לקביעת מצב הביטחון התזונתי של מדינות ואזורים גאוגרפיים. הארגון האחראי על יישום ופיתוח המדד הוא האומות המאוחדות.
רקע ושיטות מיון קודמות.
שיטת ה-IPC פותחה בשנת 2004 על ידי ארגון המזון והחקלאות של האו"ם (FAO), תוך מחשבה שתיושם בסומליה. על מנת להגדיל את מידת ההשפעה של השיטה ולהתאימה למדינות נוספות, חברו לארגון המזון והחקלאות מספר ארגונים לזכויות אדם, בהם , , הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, , ועוד.
קיימות שיטות מיון נוספות לרעב. מרביתן מבוססות על ניסיונות לאתר קשיים ספציפיים בקרב מדינה כלשהי, כגון זמינות המזון, ערכו התזונתי, קונפליקטים פנימיים וחיצוניים עמם המדינה מתמודדת ומנגנוני התמודדות. שיטות אלו מצליחות לאבחן ולאתר משתנים ספציפיים באחוזי הצלחה שונים, אך לעיתים אינן מצליחות לראות את היחסים המורכבים בין המשתנים השונים. על רקע קושי זה, פותחה שיטת ה-IPC.
יישום והשפעה.
כיום, מעל ל-40 מדינות ברחבי העולם אימצו את שיטת המיון של ה-IPC. ביניהן ניתן למצוא את: אפגניסטן, בנגלדש, נפאל, פקיסטן, הפיליפינים, טג'יקיסטן, אל סלוודור, האיטי, הונדורס, בורונדי, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'יבוטי, קניה, סומליה, דרום סודאן, סודאן, אוגנדה, תימן, לסוטו, מלאווי, מוזמביק, מדגסקר, אסוואטיני, זימבבואה ועוד.
לפי שיטת ה-IPC, המדינות אשר נמצאות במצב החמור ביותר מבחינת רעב הן הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דרום סודאן, סומליה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אפגניסטן ותימן. פעילות ה-IPC במדינות אלו ניכרת, דוגמת אפגניסטן, בה ניתנה עזרה הומניטרית למעל ל-700,000 אנשים במצוקה. במדינות אחרות, דוגמת סומליה, התערבות ה-IPC הצליחה לשפר את מצבם הכלכלי ולצמצם את העוני. השיטה משפיעה הן על המדינות עצמן, הן על ארגונים הומניטריים בינלאומיים.
שיטה.
ה-IPC מסווג כל מדינה או אזור גאוגרפי לאחד מחמשת שלבי הרעב: ביטחון תזונתי יחסי ((Generally Food Secure (שלבים 1a ו-1b), חוסר ביטחון תזונתי גבולי (Moderately / Borderline Food Insecure) (שלב 2), משבר מזון ומחייה חמור (Acute Food and Livelihood Crisis) (שלב 3), מצב חירום הומניטרי (Humanitarian Emergency) (שלב 4), רעב/ קטסטרופה הומניטרית (Famine / Humanitarian Catastrophe) (שלב 5).
בין הגורמים המשפיעים על סיווג ה-IPC, ניתן למנות את אחוז התמותה מתת-תזונה: במדינות בשלב 1a ו-1b, אחוז התמותה מתת-תזונה אינו עולה על 3%, במדינות בשלב 2, אחוז התמותה הוא בין 3% ל-10%, בשלב 3 – בין 10% ל-15%, בשלב 4 – מעל ל-15%, בשלב 5 – מעל ל-30%. בין הגורמים הנוספים נמצאים מגפות וסבירות לאסונות טבע, נגישות למזון ולמים, ביטחון אזרחי, אסטרטגיות התמודדות עם רעב, ועוד.
אליס גולסן
אליס גולסן (גולדשטיין) היא פיזיקאית ממשפחה יהודית, שפעלה בגרמניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. מחקריה תרמו לפיתוח מכניקת הקוונטים המודרנית.
חייה.
אליס גולסן נולדה בשנת 1889 בעיר ויסבאדן שבגרמניה, בשם אליס גולדשטיין. משפחתה הייתה משפחה יהודית חילונית. היא הצטיינה תמיד בלימודיה, והתעניינה במיוחד במתמטיקה. בשנת 1909 החלה ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין. היא סבלה בלימודי האנטומיה, ולאחר זמן מה היא פרשה מאוניברסיטת ברלין על מנת ללמוד מתמטיקה ומדעים מדויקים, בהם התעניינה מאז ומתמיד, באוניברסיטת היידלברג. ב-1915 היא סיימה את לימודיה בהיידלברג, והשלימה גם תעודת הוראה. היא עבדה כחלק מצוות ההוראה באוניברסיטה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. במהלך השנים הללו היא נטבלה כפרוטסטנטית ושנתה את שמה לאליס גולסן. ייתכן מאוד שהשינוי נעשה על מנת להימנע מאפליה על רקע מוצאה היהודי.
ב-1920 עברה לאוניברסיטת פרנקפורט, שם עשתה דוקטורט בפיזיקה בהנחיית פרופסור ריצ'רד וואכסמות' ופרופסור וולטר גרלך . עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה במדידת לחץ-אור, דרשה דיוק רב. אליס ערכה את המדידות בלילות, על מנת להימנע מהפרעות שנגרמו בשעות היום ממעבר הרכבות. במהלך היום היא לימדה. סביב 1920 שברה אליס את קרסולה. השבר לא החלים סופית מעולם ואליס נשארה צולעת כל חייה.
לאחר שהשלימה את עבודת הדוקטורט שלה גולסן המשיכה לגור בפרנקפורט, וככל הנראה המשיכה לעבוד במחקר ובהוראה, אם כי לא נמצאו מסמכים המוכיחים זאת. בתקופה בה גרה גולסן בפרנקפורט היא התגוררה בדירה עם ארבע שותפות. הן חיו בשיתוף כלכלי, ולאחר שאחת משותפותיה ירשה סכום כסף גדול הן עברו לנוי איזנברג , פרוור של פרנקפורט, וקנו מכונית. אליס למדה נהיגה והפכה לנהגת הקבוצה. באותם ימים היה נדיר שכמה נשים יגורו יחד, ונדיר לא פחות שאשה תנהג במכונית.
בשנת 1937 אליס גולסן ניהלה רומן עם רודולף בינגל , שהיה אז המורה הפרטי של אחיה הצעיר ובכיר בחברת סימנס. ב-1938, עם התחזקות השלטון הנאצי והאנטישמיות בגרמניה, פוטרה אליס מעבודתה והחליטה לברוח מגרמניה. היא הגיעה לאנגליה שם עבדה למחייתה כעוזרת אצל משפחה מקנט. בינגל הבטיח שיבוא אחריה לאחר שיתגרש מאשתו, אך הוא מעולם לא עשה זאת. כאשר היא הבינה שבינגל לא עומד להגיע היא התאבדה בטביעה בנהר התמזה.
מחקר בפיזיקה.
מחקרה החשוב ביותר היה עבודתה בתחום מדידת לחץ האור. המחקר היווה את עבודת הדוקטורט של אליס, ופורסם גם כמאמר בכתב העת Annalen der Physik. זו הייתה המדידה המדויקת הראשונה של לחץ האור, שקיומו הוכח בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב. הניסוי היה מהראשונים בתחום, ועזר לפתח את מכניקת הקוונטים המודרנית. ידוע שערכה מחקרים נוספים, בעיקר בתחום האופטיקה, אך הם לא נמצאו. ייתכן גם שחלקים מעבודותיו של פרופסור וולטר גרלך באותן שנים הם למעשה עבודתה של גולסן, אך אין לכך הוכחות.
חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים בארצות הברית
בארצות הברית, חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים (באנגלית: Anti-miscegenation laws in the United States) היו חוקי מדינות בארצות הברית לאסור נישואים בין-גזעיים (בפרט בין לבנים לשחורים) ולאסור יחסי מין בין-גזעי, והיו תקפים משפטית פלילית בחלקים נרחבים בארצות הברית עד שנת 1967.
חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים בארצות הברית היוו חלק מהחוקים האמריקאים מלפני הקמתה וביסוסה של ארצות הברית, ולכן החוק הזה נקבע כי הוא אינו מאושר על ידי החוקה בשנת 1967 על ידי בית משפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "לאבינג נגד וירג'יניה". המונח יחסי זוגיות בין-גזעיים שומש לראשונה ב-1863, במהלך מלחמת האזרחים בארצות הברית, על ידי עיתונאים אמריקאים כדי לבייש את התנועה לביטול העבדות על ידי העלאת דיון על תפיסת העולם בנוגע לנישואים בין-גזעיים לאחר ביטול העבדות. חלק משלוש עשרה המושבות המקוריות אשר נהפכו למדינות וחוקקו חוקים אלו, חקקו במדינה חוקים אלה במאה ה־18 המוקדמת, מאה שנים או יותר לאחר ביטול העבדות.
בדרך כלל, חוקים אלו הגדירו זוגיות בין-גזעיים שונים כפשע, ואסרו על קיום חתונות בין אנשים מגזעים שונים וקיום טקסים דומים.
לפעמים, לא היה ניתן להאשים זוגות בין-גזעיים על פי החוק האוסר יחסי זוגיות בין-גזעיים, ובמקום זאת אושמו של ניאוף וזנות יוחסה אליהם במקום.
כל החוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים אסרו את הנישואים בין לבנים ללא-לבנים, בעיקר לשחורים, אבל לפעמים גם לאינדיאנים ואסייתים.
במדינות רבות, חוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים כללו גם הוצאה מחוץ לחוק של חיים משותפים ללא נישואים וקיום יחסי מין בין אנשים עם גוון עור בהיר לבין אנשים עם כל גוון אחר. בנוסף, בשנת 1908 מדינת אוקלהומה אסרה על נישואים "בין אדם ממוצא אפריקאי" לבין "כל אדם לא ממוצא אפריקאי". בשנת 1920 לואיזיאנה אסרה על נישואים בין ילידים אמריקנים לבין אפרו-אמריקנים (ומשנת 1920–1942, גם פילגשים), וב-1935, במדינת מרילנד, אסרו נישואים בין שחורים לפיליפינים.} בעוד שחוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים נחשבים לעיתים קרובות לתופעה דרומית, גם מדינות המערב והמישור חוקקו אותן.