כיום יש בעיר יהודים מועטים בלבד וכמה אתרי זיכרון. ברובע היהודי בלובלין, בככר בין רחוב ראדי דלגטוב ורחוב האנקי סביאצקי, הוקמה אנדרטה לניצולי השואה, נמצא במלואו שטיבל "חברת הנושאים", ברחוב לובארטובסקה 8/10, שבו הוקם מוזיאון קטן שבו מוצגים תמונות, מסמכים ותשמישי הקדושה המקוריים שנמצאו במקום. במדרגות המצודה של לובלין הוקם לוח זיכרון לזכר העיר היהודית, וכן הוקם לוח זיכרון, בתוך הרובע ברחוב גרודצקה 11, במקום ששכן בית היתומים היהודי שילדיו נרצחו על ידי הנאצים, ב-24 במרץ 1942.
בית הקברות היהודי הישן מושך מבקרים רבים ומקום קבורתו של "החוזה מלובלין" משמש אתר עלייה לרגל. בית הקברות החדש עובר תהליכי שימור ומשמש היום כאתר לקיום טקסי זיכרון.
כמו בכל רחבי פולין, בשנים האחרונות גבר מאוד בעיר העניין ביהדות, באירועי השואה ובהיסטוריה היהודית המקומית. מ-1990 פועל בעיר מרכז תרבות אוטונומי בשם מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" . המרכז הוקם ומנוהל על ידי תומש פייטרשביץ לשימור המורשת ההיסטורית הרב תרבותית של לובלין, תוך זיקה למקום מושבו שער גרודצקה אשר שימש בעבר נקודת מעבר בין העיר הנוצרית ליהודית.
במרכז יש ארכיון ובו מוצגים חומרים דוקומנטריים – תמונות ועדויות, טקסטים ספרותיים, מסמכים מחיי היום יום, מהתקופה שלפני המלחמה, המשמשים בסיס לפעילויות מקיפות בתחום התרבות והחינוך. במקום פועל תיאטרון, ומתקיימים מפגשים, אירועים, מופקים פרסומים, ועוד. כל זאת להחייאת זכרו של האזור היהודי של לובלין.
אחת מיוזמות המרכז הוא הפרויקט "מכתבים להניו", המתקיים בלובלין מאז 2005. מדי שנה ב-19 באפריל, שהוא יום הזיכרון לשואה בפולין, שולחים תלמידי בתי ספר בלובלין מכתב להניו ז'יטומירסקי שנספה במיידנק, בגיל תשע. סיפורו מוצג בתערוכת הקבע "אֵלֵמֶנְטָאז" [בפולנית: "מקראה ראשונה"] המוצגת בביתן 53 במיידנק ומוקדשת לילדים שנכלאו ונרצחו במחנה.
מבנה ישיבת חכמי לובלין, ברחוב לוברטובסקה 85, ששימש במהלך השנים כמבנה של האקדמיה לרפואה, הושב לקהילה היהודית ב-2004 . במקום נשמר אולם ההרצאות וחדר זיכרון קטן. המבנה נמצא היום בשיפוצים והוא מתוכנן להכיל את בית הכנסת המקורי, מרכז לקהילה היהודית של העיר, מוזיאון של חסידים, ומלון שישמש את המסיירים בין אתריה היהודיים של פולין.
סרברום
צרברום
ישראל הופשטיין מקוז'ניץ
רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ (תצ"ז, 1736 – י"ד בתשרי תקע"ה, 1814) היה מחשובי האדמו"רים בפולין בתחילת המאה ה-19, מתלמידי המגיד ממזריטש ורבי אלימלך מליז'נסק, חיבר ספרים רבים בחסידות ובקבלה, ידוע בכינוי המגיד מקוז'ניץ (ביידיש: דער קאז'ניצער מגיד) ועבודת ישראל על שם ספרו, מייסד חסידות קוז'ניץ.
ביוגרפיה.
נולד באפטא לפרל ולשבתי שהיה כורך ספרים. היה מגדולי החסידים בפולין. עוד בצעירותו נודע כעילוי. למד אצל רבי שמואל שמלקע מניקלשבורג, שאחר תקופה אצלו שכנע אותו לנסוע למעזריטש, שם למד אצל המגיד ממעזריטש. אחר פטירת המגיד ממעזריטש הלך ללמוד אצל רבי אלימלך מליז'נסק. לאחר תקופה שלימד בחדר בפשיסחה עבר לקוז'ניץ, שבפולין. אחרי פטירת רבו מליז'נסק נהיה אדמו"ר בקוז'ניץ והרעיש את העולם הן בגאונותו בנגלה ובנסתר ובשאר חכמות, והן בקדושתו ובמופתיו. אלפים נהרו אליו בשביל לקבל את ברכותיו, ביניהם גם גויים ובמיוחד בענייני בריאות ורפואה. רוב ימיו היה חלוש ושכב במיטתו אבל בשעה שהגיע זמן תפילה היה מתגבר כארי לבית הכנסת להתפלל והיה מתפלל ורוקד כמו נער.
היה נשוי לרויזא ממנה נולדו לו שלושה ילדים: רבי משה אליקים בריעה ממלא מקומו באדמו"רות, לאה פערל אשת הרב אבי עזרא זליג שפירא רבה של גרעניץ ורבי מוטל שנפטר בצעירותו.
גישתו ושיטתו.
העיד על עצמו שלמד כשמונה מאות ספרי קבלה לפני שהתחיל ללמוד אצל המגיד ממעזריטש. נקרא "המגיד מקוז'ניץ" על שום דרשותיו הרבות. נודע כאדם בעל חשיבה חיובית, דוגמה לכך היא העובדה שאף שסבל ממחלות רבות היה מעודד את חסידיו ולא התלונן על מחלותיו. היה אומר לשואלים אותו כיצד הוא מצליח לסבול את מחלותיו:
המגיד מקוז'ניץ השקיע עמל רב בפרסום ספרי קדמונים, מכתבי המקובלים שלפני האר"י, ובעיקר את כתבי מהר"ל מפראג. יצחק הרשקוביץ הראה כיצד באמצעות פרסומים אלה ביקש המגיד להעשיר את מאגר המקורות הרעיוניים שלו, אל מעבר לגבולות הזוהר ותורת האר"י.
ספריו.
ספרים שנערכו מתורתו
ראו גם.
חסידות קוז'ניץ
המגיד מקוז'ניץ
הומיאוסטאזיס
ירושלים דפולין
טלאנצפלון
טלאנצפאלון
סטו-מארה
פילוג
פילוג, קרע, פיצול, שסע, סכיזמה, היפרדות, חלוקה (ומילים נרדפות נוספות) בא לתאר מקרה בו אנשים כבודדים או כקבוצות נפרדים האחד מהשני.
ניתן לתאר במונח זה גם את היפרדותם של בני זוג האחד מהשני אבל לרוב בפילוג מדובר על תהליך שקורה בארגון, תנועה, דת, או מדינה. מכאן המילה פלג לתיאור אחד הזרמים שיצאו מהזרם הרעיוני המרכזי.
אסלאם.
הפילוג הראשון באסלאם היה פרישתם של קבוצה מאנשי עלי בן אבי טאלב שלא קיבלו את הפניה לבוררות שיזמו אנשי מועאויה הראשון. קבוצה זו נקראת ח'וארג' (הפורשים). חילוקי דעות בקרב הפורשים עצמם הובילו לפילוגים נוספים בקרב הח'וארג' חלקם נמוגו במשך השנים (למשל האזארקה והצאפריים), הקבוצה הגדולה מבין מתפלגי הח'וארג' הם האיבאדיה השולטים בעומאן ונמצאים גם בזנזיבר ובצפון אפריקה. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הסברה המקובלת הייתה שהיזידים הם כת שהתפלגה מהח'וארג.
אחרי רציחתו של החליף הרביעי, עלי בן אבי טאלב, האסלאם נחלק לשני פלגים עיקריים: סונה הנחשבת לאורתודוקסיה של האסלאם וכוללת כ־80 אחוזים מהמוסלמים, והשיעה (מילולית - סיעה), מקור הפילוג הוא הוויכוח האם לקיים את ע'דיר ח'ם שקובע כי יורשי מוחמד צריכים להיות צאצאי עלי (כפי שגורסים השיעים) או לקבל את דעת ההנהגה שקבעה את אבו בכר כמנהיג (כפי שגורסים הסונים).
מן האסלאם (במיוחד מהאסלאם השיעי) התפלגו גם דתות אחרות, למשל: העלווים (שהתפלגו במאה ה-10 ונחשבים בעיני עצמם לחלק מהאסלאם השיעי), הדרוזים (שהתפלגו במאה ה-11), הבאביזם (שהתפלג במאה ה-19) והדת הבהאית שהתפתחה מהבאביזם במאה ה-19 והאחמדים, שהתפלגו במאה ה-19. בדתות אלה אפשר למצוא שרידים למנהגים מוסלמיים, אם כי הן נחשבות לדתות נפרדות, היות שהתרחקו במידה ניכרת מן האסלאם, והן נחשבות בעיני שאר המוסלמים כ"כפירה".
בודהיזם.
הבודהיזם המקורי הוא זרם הטהרוואדה או היניאנה או הזרם הדרומי (על פי תפוצת מאמיניו), עקרונות זרם זה מקובלים גם על שאר הזרמים.
ממנו התפצלו במהלך השנים שני זרמים נוספים
יהדות.
יש מחלוקת בין השומרונים לבין היהדות האורתודוקסית האם השומרונים הם בני עם ישראל שפרשו מהזרם המרכזי בגלל ויכוח על מיקום בית המקדש (כפי גרסת השומרונים) או שהם בני עמים שהובאו לארץ ישראל והתגיירו (כפי שכתוב בספר מלכים).
בתקופת בית שני היו סיעות שונות ביהדות, פרושים, צדוקים, איסיים, פרישי מדברא ועוד. אולם נשמרה מסגרת מאוחדת כלשהי. גם כאשר החלה הנצרות, היא התקיימה אצל יהודים-נוצרים תלמידי ישו שלא בידלו עצמם לגמרי מהיהדות. התהליך של הפילוג היהודי-נוצרי החל במאה ה-3 ואז אפשר לדבר על פילוג בין היהודים לנוצרים, פילוג שהושלם סופית במאה ה-7.
היהדות הקראית התפתחה במאה ה-9 כזרם ביהדות שאינו מכיר בתורה שבעל פה, עם זאת מעולם לא היה נתק או פילוג מוחלט בין היהדות הרבנית ליהדות הקראית והקראים מוכרים כאחד הזרמים (פלגים) ביהדות.
במאה ה-14 ועוד יותר במאה ה-15 הוכרחו יהודים רבים בחצי האי האיברי להתנצר (האנוסים) תוך שהם מנסים לשמור מצוות בסתר. במהלך השנים נפרדו האנוסים לגמרי מהיהדות.
במאה ה-17 קם שבתי צבי ויחד עם נתן העזתי הקים את תנועת השבתאות שהתבדלה מהזרם המרכזי של היהדות וקראה להפר חלק מהמצוות. כאשר שבתי צבי התאסלם, התאסלמו רוב חסידיו וחלק מצאצאיהם מהווים את כת הדונמה בטורקיה.
במאה ה-18 הקים יעקב פרנק שטען כי הוא גלגולו של שבתי צבי את התנועה הפרנקיסטית וב-1759 התנצר ובעקבותיו התנצרו חסידיו.
כאשר קמה תנועת החסידות במאה ה-18, התעוררה מחלוקת ביהדות, מחלוקת שבחלקה קיימת עד היום. המאבק של הקהילה היהודית הממוסדת בחסידות כלל חרמות ורדיפות, ולעיתים אף מסירה לשלטונות. שיאו בשלושה פולמוסים בולטים בין השנים 1770–1805, אולם המחלוקת לא הובילה לפילוג.
במאה ה-19 קמו ביהדות שני זרמים מרכזיים חדשים, יהדות קונסרבטיבית ויהדות רפורמית וזרמים קטנים יותר כמו יהדות רקונסטרוקטיבית. הקהילות היהודיות בעולם התפלגו בין הזרמים השונים.
נצרות.
הנצרות עצמה התפצלה מהיהדות, במהלך התגבשותה של הדת החל במאה ה-1 עד המאה ה-5, התפלגו ממנה כתות שונות או שנדחקו על ידי הנהגת הזרם המרכזי והוכרזו ככופרים, בהם כתות ששמרו על מאפיינים יהודיים כמו האביונים, האתינגאנים והאלכסאים, כתות גנוסטיות כמו הדוקטיזם, הולנטיניזם והמרקיוניזם, היו קבוצות שנדחקו בגלל אדיקות יתר כמו המונטניזם והדונאטיזם או כאלו שהאמינו שאדם יכול להיות טוב גם ללא התערבות אלוהית כמו הפלגיאניזם.
הפילוגים החשובים ביותר באלף הראשון היו האריאניות והמונופיזיטיזם שהציבו דרך כריסטולוגית שונה בפני המאמינים. היו קבוצות שהושפעו מהמניכאיזם כמו הקתרים במאה ה-11, וקבוצות בעלות מסר חברתי כמו התנועה הוולדנסית במאה ה-12.