בתי הספר התיכון והיסודי שוכנים במתחם משותף ומאוגדים תחת וועד מנהל אחד, שהוא גוף משותף למורים, להורים, לתלמידים ולמנהלים. גוף זה דן ומחליט החלטות הקשורות במדיניות בית הספר וביישומה בשטח, וכן בתפיסות אידאולוגיות-פדגוגיות ובדרכי יישומן. בית הספר הניסויי ארגנטינה, שצמח מהניסויי מרכז העיר, מנוהל בידי אותו ועד מנהל. בראש הוועד המנהל עומד פרופ' דן ענבר מהאוניברסיטה העברית.
הוועד המנהל נפגש לפחות חמש פעמים בשנה ומונה 17 נציגים, בהם מנהלי בתי הספר, נציגי המורים של בית הספר היסודי, נציגי המורים של בית הספר התיכון, נציגי ועד ההורים של שני בתי הספר וכן נציגים מתלמידי התיכון. לעיתים מוזמנים לישיבות הוועד נציגי העירייה ונציגים ממשרד החינוך.
דינה פריאלניק
דינה קובץ פריאלניק (נולדה ב-1950) היא פרופסור אמריטה בחוג לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, העוסקת בתחום המדעים פלנטריים ובתחום התאורטי של פיתוח מודלים חישוביים לגופים במערכת השמש. כמו כן עוסקת במבנה והתפתחות כוכבים. בשנים 2012 - 2018 כיהנה כסגנית נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
קורות חיים.
פריאלניק נולדה כבת יחידה בשנת 1950 בעיר בוקרשט שברומניה. כשהייתה בת 14, עלתה יחד עם הוריה לארץ ועברה להתגורר בירושלים. היא למדה בבית הספר התיכון בית חינוך הידוע גם בשם תיכון עירוני ג'.
לאחר סיום לימודיה בתיכון ושירותה בצבא, המשיכה ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה, את התואר עשתה עם דגש על פיזיקה, וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1971.
פריאלניק המשיכה ללימודי תואר שני ודוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטת תל- אביב. את התארים סיימה בשנת 1980. נושא מחקרה בשני התארים הללו היה מבנה והתפתחות כוכבים מההיבט התאורטי.
בשנת 1982, לאחר סיום לימודיה, המשיכה פריאלניק לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית.
עם חזרתה לארץ בשנת 1983 ולאחר תקופה קצרה כחברת סגל באוניברסיטה העברית, הצטרפה פריאלניק כחוקרת לחוג לגיאופיזיקה ולמדעים פלנטריים באוניברסיטת תל- אביב. באותו הזמן החלה להתעניין בכוכבי שביט, ופיתחה מודל תאורטי ראשון מסוגו בעולם להדמיית התפתחותם של גופים אלו.
בשנת 1986 החלה להרצות כמרצה בכירה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1989 חזרה אל החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל- אביב, כמרצה בכירה. לאחר כ-6 שנים כמרצה בכירה, מונתה פריאלניק לפרופסור חבר באוניברסיטת תל- אביב, ובשנת 1998 לפרופסור מן המניין. בד בבד, המשיכה פריאלניק במחקריה בהתפתחות כוכבים וכתבה ספר מבוא למבנה והתפתחות כוכבים.
החל משנת 2001 ועד 2005 שימשה כראש החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים.
פריאלניק זכתה בפרס המצוינות בהוראה מטעם רקטור אוניברסיטת תל- אביב. בין השנים 2010 ו-2015 שימשה כסגנית הרקטור של אוניברסיטת תל- אביב. במהלך תפקידה כסגנית רקטור, יזמה וייסדה את תוכנית לימודי ההעשרה לכלל תלמידי התואר הראשון באוניברסיטת תל- אביב, הנקראת "כלים שלובים". במסגרת תפקידה כסגנית רקטור, הייתה חברה בוועדות שונות ובין השאר גם שימשה כיו"ר הוועדה האוניברסיטאית לענייני קבלה.
משנת 2012 ועד 2018 שימשה בתור סגנית נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. בנוסף פריאלניק היא חברה באספה הכללית והועד המנהל שח פרויקט חמד"ע
מחקריה.
פריאלניק פרסמה למעלה מ-100 מאמרים בספרות הבינלאומית. מחקרה המרכזי של פריאלניק עוסק במדעים פלנטריים ובגיאופיזיקה. היא פיתחה מודלים חישוביים תאורטיים לגופים במערכת השמש, מבנה והתפתחות כוכבים, מודלים המאפשרים לבצע הדמיות מלאות ומדויקות של תופעות אסטרונומיות עצומות. כך לדוגמה, פריאלניק חישבה את ההדמיה המלאה הראשונה של מחזור התפרצות נובה (התפרצות דרמטית המתרחשת במערכת כוכבים). בעקבות המאמר שפורסם וזכה לתהודה, היא כתבה ספר אודות מבוא למבנה והתפתחות כוכבים שיצא לאור על ידי הוצאת קיימברידג' בשנת 2000. הספר תורגם לשפות רבות.
יתר על כן, פיתחה גם מודל תאורטי ראשון מסוגו בעולם להדמיית התפתחותם של כוכבי שביט. במהלך פעילותה המחקרית, זכתה פריאלניק למלגות שונות ובהן מלגות שניתנו מהקרן הדו לאומית (ישראל-ארצות הברית), קרן ישראל-גרמניה והקרן למדע.
האסטרואיד נקרא על שמה.
מרי פרוקטור
מרי פרוקטור (Mary Proctor, 1862-1957) הייתה מרצה וסופרת בענייני אסטרונומיה. פרוקטור, שהייתה אחת מהנשים הראשונות שנבחרו כחברה באגודה המלכותית לאסטרונומיה (Royal Astronomical Society), לא הייתה אסטרונומית מקצועית ועסקה בעיקר בהסברה והפצת ידע מדעי לקהל הרחב בתחום האסטרונומיה באמצעות הרצאות, ספרים, ומאמרים פופולריים בכתבי עת. אחד מהמכתשים בירח - פרוקטור קרוי על שמה כאות הוקרה לפועלה.
ראשית חייה.
מרי פרוקטור נולדה בדבלין, אירלנד. היא נחשפה לאסטרונומיה על ידי אביה, ריצ'רד אנטוני פרוקטור, שהיה אסטרונום מוביל במאה התשע-עשרה אשר התפרסם, בעיקר, בעקבות שירטוט חלוצי של מפת מאדים. כבתו הבכורה, סייעה לו מרי כבר בגיל מוקדם בעבודתו המדעית; היא הייתה אחראית על ספריתו ועשתה הגהות של פרסומיו. בשנת 1898 היא השלימה את לימודיה בקולג למורים (College of Preceptors) בלונדון. בשנת 1881, היא היגרה לארצות הברית, והתגוררה עם משפחתה בסנט ג'וזף שבמדינת מיזורי. שם היא למדה כתיבה וסייעה לאביה בעריכת כתב עת חדש בשם 'ידע' (Knowledge).
קריירה.
בצעירותה תכננה פרוקטור לעסוק באומנות, אך עם מותו של אביה בשנת 1888, החליטה להתמקד בהסברה של ידע מדעי בתחום האסטרונומיה. בשנת 1893 הוזמנה פרוקטור להרצות בתערוכה הקולמוביאנית העולמית בשיקגו. למרות כשלים שונים בלוגיסטיקה מצד מארגני ההרצאות (האולם היה חשוך מדי להקרנת השקפים שהוכנו להרצאה) ואי-התאמת גיל הנוכחים להרצאה המתוכננת (רוב הנוכחים היו מבוגרים, ולא ילדים כמתוכנן), הרצאותיה באירוע בינלאומי חשוב זה זכו להצלחה מסחררת והביאו לה פרסום רב.
ספרה הראשון "Stories of Starland" שיצא לאור ב-1898 מספר על ילדה שמספרת לאחיה השוכב על ערש דווי על כדור הארץ, הירח והכוכבים. האח מתעניין מאוד ומקשיב בשקיקה לאחותו. ספר זה, אשר הוקדש לאחיה של מרי פרוקטור אשר מת בגיל מוקדם, זכה להצלחה גדולה ונעשה בו שימוש נרחב בבתי הספר של העיר ניו-יורק. לאחר מכן, המוניטין של פרוקטור רק הלך וגדל עד שבשנת 1901 היא קיימה כ-500 הרצאות, והייתה המרצה המרכזית בכנסים ואירועים רבים.
בשנת 1898 היא נבחרה כחברה באגודה האמריקאית לקידום המדע. בשנת 1916 היא נבחרה כחברה אגודת המלכותית לאסטרונומיה (Royal Astronomical Society). בנוסף, אגודה זו העניקה את שמה למכתש - בקוטר 12 מייל - בירח.
ספרים ופרסומים.
מרבית ספריה של פרוקטור יועדו לקהל הצעיר, והיא התפרסמה כ"אסטרונומית הילדים". בין ספריה ופרסומיה הרבים נכללים:
מריה מרגרטה קירך
מריה מרגרטה קירך (לבית וינקלמן, 25 בפברואר 1670 - 29 בדצמבר 1720) הייתה אסטרונומית גרמנייה, ואחת האסטרונומיות המפורסמות הראשונות של תקופתה, בשל כתביה על הקשרים בין השמש לשבתאי, ושל נוגה עם צדק בשנים 1709 ו-1712 בהתאמה, והיא האישה הראשונה אשר גילתה כוכב שביט.
חיים אישיים.
מריה התחנכה מגיל צעיר על ידי אביה, שהאמין שמגיע לה השכלה השווה לזו של הצעירים באותה עת. לאחר מות אביה נמשך החינוך שלה על ידי דודה. מכיוון שמריה גילתה עניין באסטרונומיה מגיל צעיר, היא ניצלה את ההזדמנות ללמוד אצל כריסטוף ארנולד, אסטרונום שעבד כאיכר בסומרפלד, ליד לייפציג. היא הפכה לשוליה הבלתי רשמית של ארנולד ואחר-כך לעוזרת שלו.
בזכות ארנולד, הכירה מריה את האסטרונום והמתמטיקאי גוטפריד קירך, אחד האסטרונומים הגרמנים המפורסמים ביותר של אותה תקופה. ב-1962 התחתנו מריה וגוטפריד, ולאחר מכן נולדו להם ארבעה ילדים, אשר ללא יוצא מן הכלל המשיכו את דרכם בלימוד אסטרונומיה. גוטפריד המשיך ללמד את מריה אסטרונומיה, מכיוון שבאותה התקופה נשים לא הורשו ללמוד באוניברסיטאות.
מריה וגוטפריד עבדו יחד כצוות. למרות זאת, נתפסה מריה כעוזרת שלו ובכך זכתה לפחות הערכה. יחד הם ערכו תצפיות וביצעו חישובים כדי להפיק לוחות שנה. בשנת 1697, בני הזוג גם החלו לתעד מידע אודות מזג האוויר. הנתונים שנאספו על ידי בני הזוג קירך שימשו לייצור לוחות שנה, ובנוסף היו שימושיים לצורכי ניווט. האקדמיה המלכותית למדעים בברלין עסקה במכירות של לוחות השנה שלהם, שכללה מידע על מחזור הירח, השמש, ליקויי החמה ומיקום השמש וכוכבי לכת אחרים.
קריירה.
מחקר.
ב-21 באפריל 1702, בעת תצפיותיה הליליות הרגילות, גילתה מריה כוכב שביט שלא היה ידוע קודם (מכונה: "כוכב השביט של 1702") ובכך הפכה לאישה הראשונה שגילתה תגלית שכזו. עם זאת, כוכב השביט לא נקרא על שמה מכיוון שבדומה לרוב הגילויים באותה תקופה בן זוגה גוטפריד לקח קרדיט על גילויו. ב-1710 הודה גוטפריד שלא הוא גילה את כוכב השביט וסיפר שאשתו רצתה לחקור כוכב שהוא ראה כמה לילות קודם ושצפתה בכוכב השביט לראשונה בזמן שישן. היא העירה אותו והוא אישר שזהו אכן כוכב שביט. למרות זאת, הכוכב לעולם לא נקרא על שמה.
מריה המשיכה לעסוק בעבודות חשובות באסטרונומיה ולפרסם ממצאים תחת שמה האישי. הפרסומים שלה כללו את התצפיות שלה על אורורה בורליס (1707), המחקר על הקשרים של השמש עם שבתאי ונוגה (1709) והמחקר על ההתקרבות של צדק ושבתאי (1712).