בביקורת שכתב על הספר עורך הדין מיכאל ספרד נכתב: "לוי הצליח לכנס תחת תזה אחת עשרות תהליכים ומאות תופעות הנוגעות ליחסים המורכבים שבין הצבא לבין החברה ולשלטון האזרחי בישראל, שבמבט ראשון נראים מנוגדים ואולי אף מתנגשים. במונחים של המחקר הסוציולוגי של הצבא בישראל, זו תאוריית-על, מין גרסה סוציולוגית-פוליטית ל'תאוריה של הכל' שהפיזיקה התאורטית מחפשת זה שנים כדי להסביר בנוסחה אחת את כל הכוחות הפיזיקליים הידועים למדע. זהו הישג אדיר, ולקוראי ספרו של לוי נכונה חוויה מרתקת של הפלגה מתובנה לתובנה שיוצרות יחד שלמות המעניקה סדר במה שנראה עולם חברתי כאוטי."
במקביל למחקר על ישראל, לוי פיתח תובנות תאורטיות אודות הפיקוח האזרחי על הצבא ופרסם מאמרים בבמות שונות בעולם. בכלל זה פתח את המושג של "בקרת שוק" על הצבא, כלומר בקרה המשפיעה על התנהלות הצבא באמצעות ריסון משאביו, וזאת כתחליף לפעולה קולקטיבית של אזרחים המכוונת להשפעה ישירה על המדיניות הצבאית. בעבודה אחרת הציע לוי להסתכל על כשלים בפיקוח האזרחי על האפקטים העקיפים, ולא אחת הבלתי מכוונים, שיש להתנהלות הצבא על מבנה העוצמה החברתי. בעבודות תאורטיות יותר מתקדמות הוא דן בהשפעות שיש למודל הגיוס על הסיכוי להצמחת מחאה, הציע לדון על יחסי צבא-פוליטיקאים במונחים של יחסי חליפין ולא אכיפת מרות או שותפות, כמקובל בתאוריות מקובלות ותוך שהוא מרחיב את השימוש ברעיון המשוואה הרפובליקנית גם לעניין יכולתם של מוסדות המדינה לפקח על הצבא, והציע בהמשך לעבודתו על ישראל, להבחין תאורטית בין הפיקוח על הצבא לפיקוח על הצבאיות. הבחנה זו הורחבה בחלקה לספר שכותרתו Mobilizing Force: Linking Security Threats, Militarization, and Civilian Control, אותו ערך לוי יחד עם דייוויד קוהן. הספר הוא תוצר של קבוצת מחקר בינלאומית. בהסתמך על 10 מקרים מגוונים (ובהם ארצות הברית, דרא"פ, צרפת, יפן ועוד), הספר בוחן כיצד מיליטריזציה מתרגמת איומים חיצוניים ופנימיים להשפעה על הפיקוח על הצבא. תרומה אחרת הייתה בפיתוח תאורטי של המושג של "פיקוח מבפנים", כלומר האופנים בהם החיילים עצמם מפקחים על הצבא.
עיסוק מקביל היה פיתוח הממשק שבין צבא לשיטור, לאור פעילות הצבא בגדה המערבית ויחסיו המורכבים עם קהילות המתנחלים. סדנת חוקרים וחוקרות הניבה גיליון מיוחד של כתב העת Israel Studies Review בשנת 2020 בעריכה משותפת עם ד"ר ניר גזית.
יחסי צבא-דת.
לוי היה מראשוני החוקרים שהצביעו על הפוטנציאל המתהווה למתחים בתוך הצבא ובינו ובין חלקים בחברה עם התגברות הנוכחות של חובשי כיפה בצבא. בסדרת מאמרים אקדמיים וכתיבה פובליציסטית (ראו בהמשך) הוא ניתח היבטים שונים של התופעה ובהם כיצד דווקא הנוכחות הדתית הגבוהה בצבא סייעה לצבא לצמצם את הפוטנציאל לסרבנות דתיים בביצוע ההתנתקות מעזה בשנת 2005, והמתח המתהווה בין גברים דתיים לנשים חילוניות. הדיון בהיבטים אלה ואחרים הביאו אותו לתובנה כי הצבא עובר תהליך של תיאוקרטיזציה, במובן זה שסמכויות דתיות מתערבות בניהולו, ותהליך זה חורג מהמשמעות של "הדתה", כלומר השפעה דתית, שחוקרים רבים ייחסו להתפתחות בתחום יחסי צבא-דת. ההמשגה של תיאוקרטיזציה וניתוח מקורותיה קיבלה ביטוי בספרו המפקד האליון - התאוקרטיזציה של הצבא בישראל, שיצא לאור בשנת 2015. הספר זכה לביקורת חריפה מאוד מחוגים חרדלי"ם. כך לדוגמה התבטא הרב אלי סדן, העומד בראש מכינת עלי: "הבעיה האמיתית אינה יגיל לוי, שאיני יודע מה מניע אותו לומר דברי הבל כאלה, אם הוא ממומן על ידי גורמים הרוצים לפורר את צה"ל, אם הוא סתם אכול שנאה, אם הוא בור ועם הארץ ביהדות. הבעיה היא שהצבא נותן לו במות בקורסי הפיקוד הבכירים ואינו שם לב שהוא בעצם זורע שנאה ופירוד בתוך הצבא".
חוגים חרדלי"ם אף ייחסו לכתיבתו של לוי השפעה על מדיניות הצבא בנושאי דת, שלטענתם פוגעת בחובשי הכיפה. כך לדוגמה התבטא הרב חיים דרוקמן: "קברניטי הצבא מושפעים מתפיסת ה'הדתה' שמפיץ הפרופ' יגיל לוי". בהמשך, פיתח לוי את הדיון בהשפעה הדתית בצבא לעבודה תאורטית משווה.
כתיבת חומרי לימוד.
יגיל לוי כתב במסגרת הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה את לכתוב נייר מדיניות (2011), שהוא ספר הדרכה ראשון מסוגו לכתיבה של ניירות מדיניות. כן ערך, במשותף עם ד"ר אתי שריג את הספר השלטון המקומי - בין המדינה, הקהילה וכלכלת השוק (2014), אסופת מאמרי לימוד מקוריים בתחום השלטון המקומי.
כתיבה פובליציסטית.
לוי מפרסם מאמרי דעה החל משנת 2003, ומשנת 2006 בקביעות בעיתון "הארץ". מאמריו משיקים לכתיבתו האקדמית בנושאים כמו הסכסוך הישראלי-ערבי, יחסי צבא-חברה, הפיקוח הפוליטי על הצבא וההשפעה הדתית בצבא, ומעוררים לא אחת מחלוקת.
לוי גם פרסם מאמרים פובליציסטיים בבמות עולמיות. מאמר שפרסם ב- Washington Post במהלך מבצע "שומר החומות" במאי 2021 על כיפת ברזל זכה לביקורת כנגד העיתון על עצם הפרסום. כן פרסם לוי מאמרים ב- ynet, ובעיתון בשבע.
הקמת תחום מדיניות ציבורית ובית הספר לשלטון מקומי.
עם גיוסו לאוניברסיטה הפתוחה בשנת 2008, החל יגיל לוי להקים את תחום המדיניות הציבורית באוניברסיטה. ציון דרך חשוב היה ההקמה בשנת 2012 של בית הספר לשלטון מקומי מכוח הסכם בין מרכז השלטון המקומי לאוניברסיטה. מטרת בית הספר היא קידום הרמה המקצועית של העובדים והעובדות ברשויות המקומיות באמצעות הקנייה של השכלה גבוהה. בסיום תפקידו באוקטובר 2020, בית הספר היה פרוס בכ־40 קבוצות לימוד במעל 20 קמפוסים, מאילת ועד יסוד המעלה, מתל אביב ועד אום אל-פחם ובו כ־1,000 סטודנטים וסטודנטיות פעילים. כן הקים לוי תוכנית לתואר שני בממשל ומדיניות ציבורית ועמד בראשה בשנים 2018–2021. גם תוכנית זו מקיימת פריסה ארצית של מעל 20 קבוצות לימוד ובהן כ־400 סטודנטים וסטודנטיות בקירוב.
ליאון בורז'ואה
סנל
סנל הוא שם משפחה, ושמם של מספר מקומות יישוב בארצות הברית.
אסר
פורטמן
פורטמן (באנגלית: Portman) הוא שם משפחה.
בורז'ואה
בורז'ואה (בצרפתית: Bourgeois) הוא שם משפחה.
בנדיקט קמברבץ'
חוט משיכה
חוט השחלה, (מכונה גם חוט משיכה או סרט משיכה, בז'רגון שטלבנד או סטלבנד, מגרמנית Stahlband), הוא כלי שמשמש חשמלאים להעביר בתוך צינור.
מבנה.
חוטי משיכה עשויים כחוט בודד, מחומר חזק אך אלסטי כגון פלדה קפיצית ופיברגלס. בקצה החוט מחוברת לולאה או וו. החוט מיוצר עם עקמומיות קלה, ובדרך כלל כשאינו בשימוש מלופף על תוף כבלים.
חוטי משיכה מיוצרים באורכים ובעוביים שונים, עד לאורך מקסימלי של 80 מטר. ככל שחוט המשיכה עבה יותר כן גדול המשקל אותו הוא יכול למשוך.
אופן שימוש.
חוטי משיכה מיועדים להעברת מוליכים מבודדים וכבלי חשמל בתוך צינורות ריקים. החוט מושחל מצד אחד של הצינור הריק ונדחף עד לצידו השני, כאשר חוזק החוט מאפשר את דחיפתו, גמישותו והעקמומיות מאפשרים לו לעקוב אחרי תוואי הצינור, גם כשזה מפותל. עם התגלות קצה חוט המשיכה בצידו השני של הצינור, נקשרים אליו המוליכים או הכבל, ונמשכים חזרה באמצעות החוט דרך הצינור.
ניתן גם להשחיל שני חוטי השחלה בצדדים מנוגדים. אם לאחד מהחוטים המושחלים יש קצה בצורה של וו פתוח, אחד החוטים יכול לתפוס את השני, ולהמשך חזרה. אם מחברים זמזם לאחד הקצוות, ניתן לקבל אינדיקציה קולית כאשר החוטים נפגשים.
עבור כבלים כבדים ומרחקים גדולים נעשה שימוש במכונות אשר דוחפות או יורות את חוט המשיכה דרך הצינור, ואף מושכות את החוט לאחר חיבורו.
ליאור אדרי
הרב ליאור אברהם אדרי (נולד ב-13 בפברואר 1979, ט"ז בשבט ה'תשל"ט) כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס בשלהי כהונתה של הכנסת התשע עשרה.
ביוגרפיה.
אדרי נולד וגדל בנתניה. בנם של אשר ונורה. הוא למד בישיבת באר התורה, ישיבה ליטאית בבית וגן אצל הרב גבריאל יוסף לוי ובישיבת עיון התלמוד בקריית ספר אצל הרב אבא ברמן. למד חמש שנים בכולל הלכה של הרב שמעון גבאי והוסמך לרבנות בידי הרב אליהו אברז'ל.
שירת שלוש שנים בצה"ל כמורה חייל. שירת במילואים ברבנות הצבאית. כיום משרת בקצין העיר נתניה כמודיע נפגעים בדרגת רב-סרן.
החל לעבור כמשגיח כשרות ברבנות נתניה, התקדם והפך למפקח רבנות במועצה האזורית חוף השרון. בשנת 2007 הצטרף לחברת השיווק "נטו מלינדה סחר בע"מ" והיה מנהל המותג "עטרה". בשנת 2010 צורף בידי הרב משה יוסף לבד"ץ בית יוסף כאחראי על תחום בשר ושחיטה בישראל ובחו"ל.
בהמשך מונה אדרי לסמנכ"ל בד"ץ בית יוסף ונחשב כמקורבו של הרב משה יוסף.
אדרי משמש כרב בית הכנסת "בית ראובן" בנתניה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה שובץ במקום ה-13 ברשימת ש"ס לכנסת, אך ש"ס זכתה ב-11 מנדטים בלבד. בשלהי כהונת הכנסת התשע עשרה עם התפטרותו מהכנסת של יושב ראש ש"ס אריה דרעי החל אדרי לכהן כחבר הכנסת ב-1 בינואר 2015.
חיים אישיים.
אדרי הוא תושב נתניה. נשוי לשרה לבית ארביב, בתו של הרב מאיר ארביב, רבה של רמות ג. הוא אב לחמישה ילדים.
אלגברת קליפורד
באלגברה מופשטת, אלגברת קליפורד (Clifford algebra) של מרחב וקטורי ותבנית ריבועית היא האלגברה החופשית ביותר בה הפעלת התבנית על איבר שקולה להעלאתו בריבוע. מקרה פרטי שלה הוא אלגברה חיצונית (Exterior algebra), המתקבל בבחירת תבנית האפס.
כאשר הממד זוגי, אלגברת קליפורד היא אלגברה פשוטה מרכזית. אלגברת קליפורד היא האינווריאנט השני של חוג ויט, והבניה שלה מגדירה הומומורפיזם אל חבורת בראואר.
היא נקראת על שמו של ויליאם קליפורד, מתמטיקאי אנגלי שעסק בעיקר בגאומטריה.
הגדרה.