חדווה רבינזון נולדה בבוקרשט, ברומניה כבת יחידה למשורר הרב חיים אברהם ישראל רבינזון ושולמית רבינזון (לבית גרמן).
בשנת 1944 עלו בני המשפחה באנייה קזבק, אנייה טורקית שהפליגה מקונסטנצה לקונסטנטינופול, ומשם הפליגו לישראל באניית משא לבקר. לאחר שהות במחנה המעצר בעתלית התגוררו ברחוב, עד שמשפחה אספה אותם לביתה. לאחר זמן קבלו ההורים משרת הוראה בכרכור.
חדווה למדה שנה באוניברסיטה לפני גיוסה לצה"ל, ואחר כך שירתה בחיל המודיעין. לאחר שירותה הצבאי המשיכה בלימודיה בירושלים ושם פגשה בבעלה, גד בכרך. הם נישאו בשנת 1962. חדווה עבדה באותה תקופה במשרד החוץ, במחלקות ביטחון והסברה. בשנת 1963 קיבל בעלה מלגה מארגון ממשלתי צרפתי בשם ASTEF להתמחות בתחבורת רכבות ובתחבורה יבשתית. חדווה הצטרפה אליו לפריז, בתחילה קיבלה עבודה במחלקה לקהילות ישראל, בה למדה על הקהילות השונות באירופה וברחבי העולם, ואחר כך נכנסה לעבוד בקונסוליה בפריז, ליד הקונסולית של אותה תקופה, נטשה רפאל.
ללידת ילדיה חזרה לישראל, ושם החלה לעסוק בהוראה לאחר סיום תעודת הוראה, עבדה ברשת אורט בהעברת בגרויות בספרות, אנגלית וחיבור.
בתחילת שנות ה-70 החל גד בכרך לעבוד בארצות מתפתחות, במסגרת פרויקטים של הבנק העולמי בתכנון תחבורה. חדווה ושני הילדים הצטרפו אליו, וגרו תקופה ארוכה בגיאנה הבריטית. החלה לעבוד בתרגומים מ-5 שפות, בצה"ל ואחר כך במוסדות ההסתדרות כמנהלת אינפורמציה, ותרגמה משפות על תוכניות פנסיה, חוקי עבודה ומשברי עבודה בארצות שונות, וחלקה אותם לאקטוארים של איגודים מקצועיים.
שהתה בישראל תקופות ארוכות מדי פעם עד כמעט 9–10 חדשים, כי עבודת בעלה דרשה שהותו בארץ אחרת. למרות זאת הקשר ההדוק נשמר כל חייהם. לאחר עבודתו בקולומביה הפסיק לעסוק בזאת והקים בארץ מכללה למנהלי חברות תחבורה.
בשנת 1999 באה ללנסינג, מישיגן, לעזור למשפחת בנה בלידת בנם הראשון, ואז נשלחה מטעם האיגוד לקונגרס ארגון האקדמאיות העולמי שנערך באוטאווה, קנדה, שם נבחרה לוועדת הפרויקטים. חדווה הייתה היחידה שנבחרה לשתי קדנציות (מקסימום) קרוב ל-7 שנים. בתחילה בדקה פרויקטים של ארגוני אקדמאיות במדינות באירופה (בעיקר במזרח) טורקיה ומצרים, ובקדנציה השנייה בכמה מדינות באסיה והמשיכה גם בטורקיה. בזכות זאת הכירה אנשים ובעיקר נשים מרחבי העולם, גם במדינות שלא בדקה וראתה את תרומת הנשים לחברה בארצותיהן. כאשר חזרה לישראל נבחרה לאחראית על נושאי חוץ בארגון האקדמאיות בארץ, אך כשבעלה חלה נאלצה לעזוב תפקיד זה, ונשלחה למועצת ארגוני נשים הקרוב יותר, והיא משמשת גם היום בתפקיד הקשרית התרבותית עם העולם הלא יהודי, בוועדה לקשרי חוץ של מועצת ארגוני נשים.
בגיל 62 קיבלה תואר דוקטור (בהצטיינות) בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "אקזיסטנציאליזם באספקלריית התאולוגיה: השתקפותם ההדדית, עימותם ודרכי התגלמותם ביצירת סופרת "תאולוגית" - פלנרי א'וקונור". כמו כן למדה כ-5 שנים באוניברסיטאות שונות אנתרופולוגיה ומדע הדתות, כדי "להבין את האנשים שאני פוגשת". העיסוק המדעי שלה, גם היום, הוא מחקרים בנושאי "מסורות אתניות ודרכי הבעתן ביצירה" מן הארץ וממקומות שונים בעולם.
במסגרת נסיעותיה לארצות השונות (לא לכל מקום, חלק מן העבודה נעשה באינטרנט) הכירו לה חברותיה באותן ארצות משוררים ומשוררות. ושלחו לה ספרי שירה ואנתרופולוגיה והיסטוריה. כמו כן לקח אותה לקונגרסים של אנשי ספרות פרופסור ארנסטו קאהן, שהוא ראש ארגוני משוררים דרום אמריקנים דוברי ספרדית וגם היה סגן יושב ראש של "רופאים נגד אטום" חתני פרס נובל. היא החלה להיות מוזמנת לקונגרסים של משוררים וסופרים בארצות שונות. שם הקריאה שיריה באנגלית, ועיתונאים ספרותיים מארצות שונות החלה לפרסם שיריה בעיתונות ספרותית.
נשואה לגד בכרך, מתגוררת בנתניה ולה שתי בנות ובן.
יצירתה.
יצירתה מוטבעת בנופי הארץ, והמילה נוף מופיעה בכותרות רוב ספריה כגון "נופי ארץ ואני", "אני אתה ואת – נופים של נגיעות" או "אני משב הרוח, פכפוך המים, מעוף הציפור – אני כל שירי". בספר "לרקוד את הגשם" ספר סיפורים קצרים, שתורגם גם לאנגלית ויצא לאור בארצות הברית, הלכה ממקום למקום בארץ ועל רקע נופי המקום כתבה סיפורים בדיוניים על שלל דמויות בארץ, מכל הדתות ומכל העדות ובקשה לבטא את "הכאב והיופי בנפשם" כדבריה.
מאיר גרוזמן
מענדי גרוזמן
קובנוכרוס
קובנוכרוס (שם מדעי: Kubanochoerus) הוא סוג נכחד של חזיר גדול אשר חי באירואסיה ובאפריקה בתקופת המיוקן, לפני 15.9-7.3 מיליון שנה מזמננו.
סוג חזיר זה התגלה ב-1955 ברחבי אסיה, בעיקר בסין ובגאורגיה וגם בלוב. סוג זה דומה לסוגי החזירים מגלוכרוס וליביוכרוס, ולעיתים הם נכללים בו. הקובנוכרוס הכיל מספר מינים גדולים מאוד, הגדול שבהם היה המין "Kubanochoerus gigas", שהגיע בזכות רגליו הארוכות לגובה 1.5 מטר ולמשקל 500 קילוגרם והיה גדול החזירים מעולם. בני הסוג היו בעלי מבנה שיניים גדולות שהזכירו את שיני ההירקודונתיים, קרובי הקרנפים, אך הותאמו למעשה לאכילת כל. הקובנוכרוס היה בעל מספר קרניים על גבותיו ועוד קרן גרמית עבה מעל מצחו, שככל הנראה שימשה להתנגחות בין הזכרים על בנות זוג.
במראהו דמה, ככל הנראה, לחזיר יבלות מודרני והיה אוכל כל גדול שחי ביערות ובסוואנות.
קוריטה קנט
קוריטה קנט (באנגלית: Corita Kent; ) הייתה נזירה קתולית אמריקאית, אמנית ומחנכת. שם נעורייה היה "פרנסס אליזבת קנט" Frances Elizabeth Kent והיא ידועה גם בשם "הנזירה מרי קוריטה קנט" Sister Mary Corita Kent. קנט הייתה פעילה חברתית אשר קידמה אהבה וסובלנות באמצעות האמנות שלה.
קוריטה קנט עבדה בעיקר בטכניקה של הדפס רשת. היא פתחה שיטות חדשניות ופרצה את הגבולות של המדיום הדו-ממדי. הבחירה של קנט בדפוס כבסיס ליצירותיה נבעה מהרצון שלה ליצור אמנות בעלות כספית נמוכה יחסית, כך שתהיה נגישה לציבור הרחב. היצירות שלה, אשר כללו מסרים של אהבה ושלום, היו פופולריים במיוחד במהלך התהפוכות החברתיות של שנות ה -60 וה -70. לאחר שאובחנה כחולת סרטן בשנות ה -1970 המוקדמות, היא נכנסה לתקופה פורה מאוד בקריירה שלה, הכוללת את היצירה ואת גרסת 1985 של בול האהבה של שירות הדואר של ארצות הברית - LOVE.
קנט נדחקה לשולי התנועות של זמנה, הן בעקבות היותה נזירה והן כאמנית של המאה העשרים. בתחילת הדרך המבקרים והתאורטיקנים לא הצליחו לסווג את עבודתה כחלק מאחד הזרמים המרכזיים של האומנות באותה התקופה, אך בסופו של דבר קנט זכתה להכרה רבה על פועלה בתנועת הפופ ארט.
קריירה.
קנט יצרה מאות עיצובים לכרזות, לכריכות ספרים ולציורי קיר. עבודתה כוללת את הבול "אהבה" LOVE שעצבה למען שירות הדואר של ארצות הברית 1985 ואת 1971 "Rainbow Swash", היצירה האמנותית הגדולה ביותר בעולם, שכיסתה מגדל של גז טבעי בגובה 46 מטר בבוסטון. קנט הוזמנה להציג את יצירותיה גם ביריד העולמי של ניו יורק בשנת 1964, ובתצוגת חג המולד של IBM בשנת 1965 בניו יורק. ההדפס שלה "The Lord is with Thee" משנת 1951, זכה בפרסים הראשונים לדפוס מהמוזיאון להיסטוריה, מדע, אמנות Los Angeles County Museum of History, Science, Art ומיריד קליפורניה .
עד שנות ה -60, קנט כבר הציגה את יצירותיה ב -230 תערוכות ברחבי ארצות הברית ועבודותיה נכללו באוספי המוזיאון לאמנות מודרנית, במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
פרסים והכרה.
בשנת 1966 קוריטה קנט הוכרזה כאחת מתשע "הנשים של השנה", על ידי לוס אנג'לס טיימס.
בשנת 1967 היא הופיעה על השער של הניוזוויק ובשנת 2016 היא קיבל את המדליה של .
אוספים.
עבודותיה של קוריטה קנט מוצגות במספר מוזיאונים לאמנות ואוספים פרטיים, ביניהם מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית והמוזיאון המטרופוליטני לאמנות בניו יורק.
טומאשוב מאזובייצקי
נורלאגוס
נורלאגוס (שם מדעי: Nuralagus) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הארנביים אשר חי בצפון-מערב האי מנורקה שבאיים הבלאריים, בים התיכון בין סוף המיוקן לפליוקן. המאובנים שלו התגלו בשנת 2011. במהלך האירוע המסיני שלפני 5 מיליון שנה, התפתח ארנב זה באיים מיורקה ומנורקה אליהם הגיע מספרד. לאחר עליית מפלס הים והתבודדות הארנב התפתח לצד היעל הבלארי וכנראה נכחד עם נדידת האיים.
לא ברור מה קרבתו של ארנב זה לקרוביו החיים. ככל הנראה התפתח הנורלאגוס מהסוג "Alilepus" או מהסוג "Trischizolagus", שחיו בספרד לפני 3–6 מיליון שנה. ככל הנראה הזכיר אורח חייו את המין ארנב אממי ("Pentalagus furnessi") מהאיים אממי אושימה וטוקונושימה, שבאיי ריוקיו בדרום יפן שהתפתח גם כן בסביבה מבודדת מטורפים.
במראהו היה הנורלאגוס שונה מאוד מרוב הארנביים והיה, ככל הנראה, הארנב הגדול ביותר שהיה מעולם, כתוצאה מענקיות איים. הוא הגיע לגובה חצי מטר ולמשקל 23 קילוגרם, פי ששה מהארנבון המצוי. עם זאת, הייתה לו גולגולת קטנה והיה בעל עיניים ואוזניים קטנות בהרבה מרוב הארנבים. היו לו רגליים ארוכות מאוד אך גם נוקשות כך שהיה מקפץ גרוע שהעדיף לנוע לאיטו. הוא ניזון מעשבים ומשורשים שחפר באדמה.
צוק ג'אנקשן (אנטארקטיקה)
צוק ג'אנקשן או סלע ג'אנקשן (באנגלית: Junction Spur; מילולית: "צוק המפגש" או "צוק נקודת הצומת") הוא סלע בולט, המסמן את הקצה המזרחי של הרי דרווין שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי הצוק.
הצוק התגלה ומופה על ידי משלחת חקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
מקור השם.
הצוק נקרא בשם זה מאחר שהוא נמצא בנקודת המפגש בין קרחון הת'רטון וקרחון דרווין.
לקריאה נוספת.