לובני הוקמה על ידי ולדימיר הראשון בשנת ניצורה של רוס, בתחילה שימשה כמבצר שתפקידו היה להגן על גבולות המדינה מפני פלישות של שבטים נוודים. בראשית המאה ה-12 ליד לובני הובסו צבאותיהם של הקומנים על ידי צבאו של ולדימיר השני.
ב-1239 לובני נהרסה בזמן הפלישה המונגולית.
ב-1591 לובני קיבלה זכויות מגדבורג.
פרק זמן חשוב בתולדות העיר שיחקה משפחת וישניובייצקי. בבעלות משפחה זו היה שטח גדול והם שלטו ב-53 יישובים, לובני הייתה עיר הבירה שלהם ובה הם התגוררו.
החל מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-17 פרצו בעיר מספר מרידות של הקוזאקים.
החל מ-1709 בלובני פעל בית מרקחת שדה וגן בוטני שבו גידלו צמחים לצרכים רפואיים.
ב-1901 בעיר העבירו מסילת רכבת.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית לובני לפי שנים:
יהודי לובני.
יהודים התיישבו בלובני בחצי הראשון של המאה ה-17, לשם הוזמנו על ידי משפחת וישניובייצקי, אך בזמן מרד חמלניצקי הקהילה נפגעה קשות ופסקה להתקיים. הקהילה חודשה בסוף המאה ה-18. האוכלוסייה היהודית גדלה ומ-361 ב-1847 מספר היהודים הגיע ל-3,006 ב-1897.
בין 1880 ל-1883 החזיק שלום עליכם במשרת רב מטעם בעיר (כפי שמובא בספרו האוטוביוגרפי "חיי אדם").
הקהילה נפגעה קשות בתקופת הפוגרומים בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה.
ב-1939 בלובני התגוררו 2,833 יהודים שהיוו 10,5 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
כחודש לאחר הכיבוש הגרמני 1,865 יהודי לובני והסביבה רוכזו בכיכר קירוב של לובני והובלו מחוץ לעיר ושם נרצחו. את היהודים שרוכזו לפני רציחתם תיעד בצילומיו הצלם הצבאי הגרמני יוהנס הלה. בין השנים 1941–1942 בסך הכל נרצחו כ-2,000 יהודי לובני.
גמר ליגת האלופות 1994
גמר ליגת האלופות 1994 התקיים באצטדיון האולימפי באתונה, יוון ב-18 במאי 1994, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא מילאן האיטלקית, שניצחה במשחק את ברצלונה הספרדית בתוצאה 4–0.
מילאן זכתה בתואר בפעם החמישית בתולדותיה, בהופעתה השביעית בגמר. חמשת זכיותיה הציבו אותה במקום השני בטבלת הזכיות, כשלפניה ניצבה ריאל מדריד, עם שש זכיות נכון לאותו הזמן. היא חזרה לגמר המפעל שנה שנייה ברציפות, לאחר ההפסד בגמר הקודם לאולימפיק מרסיי בתוצאה 1–0. היה זה משחק גמר שלישי ברציפות (מתוך שבעה) בו משחקת קבוצה איטלקית. עבור ברצלונה היה זה הגמר הרביעי בתולדותיה, והיא שבה לגמר הטורניר שנתיים לאחר זכייתה, היחידה עד אז, בתואר.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת 1992/1993. מילאן זכתה באליפות איטליה בפעם השנייה ברציפות, בפער של ארבע נקודות מיריבתה העירונית אינטר מילאנו, בעוד ברצלונה זכתה באליפות ספרד בפעם השלישית ברציפות, בפער של נקודה אחת בלבד מיריבתה ריאל מדריד. שתי הקבוצות הוסיפו וזכו גם בעונה זו (1993/1994) באליפויות המקומיות שלהן, עוד לפני הגמר. במשחק עצמו הביסה מילאן, שלא הפסידה ולו פעם אחת בטורניר באותה עונה, את ברצלונה בתוצאה 4–0, מצמד של דניאלה מסארו במחצית הראשונה, ושערים של דיאן סביצ'ביץ' ומרסל דסאי בשנייה.
דסאי היה לשחקן הראשון בתולדות הטורניר שזוכה בתואר שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות, לאחר שניצח עם מרסיי את מילאן עונה קודם לכן. הניצחון בהפרש ארבעה שערים השווה את השיא הקיים לניצחון הגדול ביותר בגמר אליפות אירופה לקבוצות, אותו השיגו בעבר ריאל מדריד (7–3 מול איינטרכט פרנקפורט ב־1960), באיירן מינכן (4–0 על אתלטיקו מדריד ב־1974) ומילאן עצמה (4–0 על סטיאווה בוקרשט ב־1989).
הדרך אל הגמר.
מילאן.
מילאן החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול אראו משווייץ. ז'אן-פייר פאפן כבש את השער היחיד במשחק הראשון בו מילאן הייתה האורחת, ולאחר שלא נכבשו שערים בגומלין מילאן העפילה לשלב השני. בשלב זה פגשה מילאן את פ.צ. קופנהגן מדנמרק, והביסה אותה 6–0 במשחק הראשון בחוץ. במשחק הגומלין הביתי הסתפקה מילאן בשער אחד בלבד, והעפילה לשלב הבתים לאחר ניצחון 7–0 בסיכום שני המשחקים. בהגרלת שלב הבתים, הוגרלה מילאן לבית ב', לצידן של פורטו, ורדר ברמן ואנדרלכט. מילאן הצליחה לנצח שני משחקים בלבד בשלב הבתים, המשחקים הביתיים מול פורטו ו-ורדר ברמן. יחד עם זאת, השכילה מילאן שלא להפסיד בארבעת המשחקים האחרים, כולל שוויון 0–0 בפורטוגל מול פורטו במחזור האחרון של שלב הבתים שהבטיח לה את ראשות הבית בפער נקודה מיריבתה. בחצי הגמר פגשה מילאן את סגנית בית א', מונקו, למשחק בודד בסן סירו. מרסל דסאי קבע את תוצאת המחצית כשכבש לזכות מילאן את שער היתרון, ובמחצית השנייה השלימו דמטריו אלברטיני ודניאלה מסארו את תוצאת המשחק, 3–0 למילאן שהעפילה לגמר ליגת האלופות בפעם השביעית בתולדותיה.
ברצלונה.
אלופת ספרד החלה את דרכה בסיבוב הראשון של הטורניר, מול דינמו קייב האוקראינית. במשחק הראשון בקייב, ספגה ברצלונה הפסד 1–3, כשרונאלד קומאן רק מאזן זמנית בפנדל. על אף ההפסד, השלימה ברצלונה מהפך במשחק הגומלין בקאמפ נואו, מגרשה הביתי, כשהביסה את יריבתה בתוצאה 4–1, והשלימה ניצחון 5–4 בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני פגשה ברצלונה את אוסטריה וינה. ברצלונה אירחה את המשחק הראשון, וניצחה בו בתוצאה 3–0, עם צמד של קומאן. בגומלין נעזרה ברצלונה בצמד של חריסטו סטויצ'קוב כדי לנצח 2–1, ולהשלים ניצחון כפול בתוצאה 5–1 בסיכום שני המשחקים, בדרך לשלב הבתים. ברצלונה הוגרלה לבית א', לצידן של מונקו, ספרטק מוסקבה וגלאטסראיי. בסיבוב הראשון של שלב הבתים ניצחה ברצלונה רק את משחקה הביתי מול מונקו, ופעמיים סיימה בתיקו בשני משחקי חוץ. בסיבוב השני ניצחה ברצלונה בכל שלושת משחקיה, כולל במשחק החוץ במחזור האחרון מול מונקו אליו הגיעו הקבוצות עם שוויון במספר הנקודות. בעקבות ניצחונה, הבטיחה ברצלונה את המקום הראשון בבית. בשלב חצי הגמר אירחה ברצלונה את סגנית בית ב', פורטו. צמד של סטויצ'קוב קבע 2–0 לברצלונה במחצית, וקומאן כבש במחצית השנייה בדרך לניצחון 3–0 והעפלה לגמר הרביעי בתולדותיה, ושני בשלוש העונות האחרונות.
לפני המשחק.
ברצלונה הגיעה כפייבוריטית לזכייה בגביע האירופי השני שלה, לאחר שזה עתה זכתה באליפות ספרד בפעם הרביעית ברציפות. מנגד, מילאן הגיעה למשחק הגמר בסגל חסר מאוד. כוכב מילאן מרקו ואן באסטן לא שיחק מאז הגמר הקודם בשל פציעות (ולמעשה לא ישוב לשחק). הכוכב הצעיר ג'אנלואיג'י לנטיני שעלה למילאן 13 מיליון לירה שטרלינג (השחקן היקר בעולם דאז) היה מושבת גם הוא לאחר סדרת פציעות שעבר לאחר תאונת דרכים באוגוסט 1993. הקפטן פרנקו בארזי הושעה עקב צבירת כרטיסים צהובים, ואלסנדרו קוסטקורטה היה מושעה לאחר הרחקה בכרטיס אדום בחצי הגמר. עקב כללי אופ"א באותה תקופה, על פיהם ניתן היה לשתף רק שלושה שחקנים שאינם מקומיים בכל קבוצה, נאלץ המאמן פאביו קאפלו להותיר בחוץ את ז'אן-פייר פאפן הצרפתי, פלורין רדוצ'ויו הרומני ובריאן לאודרופ הדני. מנגד, מאמנה ההולנדי של ברצלונה, יוהאן קרויף, נאלץ להשאיר את מיכאל לאודרופ (אחיו של בריאן ממילאן) מחוץ לסגל ברצלונה עקב חוקי אופ"א, שכן ברצלונה רשמה למשחק שלושה זרים אחרים (רומאריו הברזילאי, רונלד קומאן ההולנדי, וחריסטו סטויצ'קוב הבולגרי). לאחר המשחק, הצהיר קאפלו: "[לאודרופ] היה האדם שהכי פחדתי ממנו. קרויף עשה את הטעות והשאיר אותו מחוץ לסגל. טעות חמורה". בסיום העונה עזב לאודרופ לריאל מדריד, יריבתה המושבעת של ברצלונה.
בהרכבה של מילאן פתחו שישה שחקנים שפתחו בגמר 1993, וגם בהרכבה של ברצלונה פתחו שישה שחקנים שפתחו בגמר 1992. מילאן שיחקה עם המדים הלבנים בהם היא משתמשת באופן היסטורי בגמר גביע אירופה/ליגת האלופות, וברצלונה השתמשה במדי הבית הסדירים שלה בצבעי אדום-כחול, מדים שהיו בשימוש עונה שנייה ברציפות.
המשחק.
סיכום.
מחצית ראשונה.
מילאן עלתה ראשונה ליתרון, ועשתה זאת כבר בדקה ה־22. דיאן סביצ'ביץ' פרץ לרחבה מצד ימין, עד שהגיע אל סף תיבת החמש. שם, תוך כדי נפילה ומול השוער אנדוני זוביזרטה, הצליח להעביר כדור רוחב גבוה, ודניאלה מסארו, שניצב לבדו מול שער ריק, בעט מקרוב בנגיעה מהאוויר אל הרשת.
מילאן הוסיפה לחפש את השער. לאחר כדור חופשי שטוח ממרחק, הכדור חזר אל רוברטו דונאדוני, שבעט מהאוויר לידיו של זוביזרטה. מנגד, ברצלונה חיפשה שוויון, וכדור עומק שטוח שנשלח לרחבה מצא את חלוצה הברזילאי של הקבוצה, רומאריו, במצב בעיטה מול השער, אך הבעיטה הוסטה לקרן על ידי השומר.
שתי דקות בתוך תוספת הזמן של המחצית הראשונה, הכפילה מילאן את היתרון. הנעת כדור של הקבוצה על סף הרחבה הסתיימה באגף השמאלי אצל דונאדוני, שחדר עם הכדור לרחבה מצד שמאל, ממש עד קו החוץ. משם העביר מסירה לאחור עד למסארו, שהיה פנוי ובעט בנגיעה בחצי גובה לפינה הרחוקה, כדי לקבוע 2–0 למילאן בהפסקה.
מחצית שנייה.
המחצית השנייה נפתחה בשער מהיר של מילאן. שתי דקות מפתיחת המחצית, הגיע כדור גבוה אל מיגל אנחל נדאל, שחקנה של ברצלונה, באגף שמאל של ההגנה. סביצ'ביץ' לחץ את נדאל והצליח לחטוף את הכדור הקופץ, ולהקפיץ אותו מהדופן הימנית של הרחבה מעל זוביזרטה אל הרשת. טענותיו של נדאל על עבירה של סביצ'ביץ' בחטיפת הכדור לא התקבלו על ידי השופט האנגלי, פיליפ דון, ומילאן עלתה ליתרון 3–0.