צי האוקיינוס השקט הרוסי (ברוסית: Тихоокеанский флот ВМФ России) הוא הצי הרוסי שממוקם בבסיסים על חוף האוקיינוס השקט. מאז אוקטובר 2010 מפקד הצי הוא האדמירל סרגיי אבאקיאנץ. מטה הצי נמצא בולדיווסטוק. בנוסף לבסיס הימי באזור ולדיווסטוק, אוניות הצי ממוקמות באזור פטרופבלובסק-קמצ'טסקי וצי הצוללות בבסיס ויליוצ'ינסק (Вилючинск) ובסיס ריבאצ'י, שעד 1994 נקרא בשם "פטרופבלובסק-קמצ'טסק-53" (Петропавловск-Камчатский-53).
יעד צי האוקיינוס השקט הוא הגנת החופים האסייתיים של רוסיה ונוכחות במימי האוקיינוס השקט.
היסטוריה.
ב-21 במאי 1731 הקיסרית אנה חתמה על צו להקמת שייטת ים אוחוצק (Охотская военная флотилия) שהייתה השייטת הימית הצבאית הראשונה של רוסיה במזרח הרחוק. בשנת 1849 הועברו לאזור אוניות נוספות והעיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי נקבעה כבסיס הראשי של "השייטת הסיבירית". אוניות השייטת השתתפו בהגנת העיר במהלך מלחמת קרים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הבסיס הראשי של השייטת הועבר לולדיווסטוק שבנייתה החלה כמה שנים לפני כן.
בשנת 1897 הממשל של האימפריה הרוסית הגיע למסקנה שקיים סיכוי גבוה למלחמה נגד יפן. בעקבות כך השייטת הסיבירית חוזקה על ידי מספר אוניות שהועברו מהצי הבלטי. בתחילת המאה ה-20 האוניות התרכזו ב-2 בסיסים עיקריים, בפורט ארתור ובולדיווסטוק והם רוכזו תחת השייטת הסיבירית ושייטת האוקיינוס השקט הראשונה. לקראת תחילת מלחמת רוסיה–יפן היחידות אוחדו תחת פיקודו של סטפאן מקארוב ושודרגו למעמד של צי. במהלך המלחמה הצי איבד את מפקדו, בסיסו בפורט ארתור כולל כל האוניות שעגנו בו וחלק משמעותי של האוניות שעגנו בוולדיווסטוק. בשלבים הראשונים של המלחמה התרחש קרב של אוניית המלחמה וריאג שהיה האירוע היחיד במהלך מלחמת רוסיה–יפן שנכנס לתרבות הרוסית. עד היום הוא מצוין כדוגמה לאומץ בקרב נגד כוח עודף. לקרב לא היו השלכות ממשיות על מהלך המלחמה אך הוא נכלל במורשת הצבאית של רוסיה כמעשה גבורה של אונייה בודדת נגד כוחות עודפים. האניות שהגיעו מהצי הבלטי ושרדו את המלחמה, חזרו בסופה חזרו ללייפאיה ובאזור נותרו רק האוניות של השייטת הסיבירית.
בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה כל אוניות הקרב של השייטת עזבו את רוסיה הסובייטית.
בשנת 1922 החלו הסובייטים בהקמת יחידות ימיות עצמאיות להגנת חופי המזרח רחוק, וב-1935 הם נקראו בשם צי האוקיינוס השקט. במהלך מלחמת העולם השנייה חלק מאוניות הצי הועבר ללחימה בים ברנץ יחד עם הצי הצפוני כמו כן הצי היה שותף בקרבות נגד היפנים, לשחרורה של קוריאה הצפונית ולכיבוש האיים הקוריליים.
ב-1947 הצי הופרד לשייטת 7 ושייטת 5, וב-1953 אלה אוחדו מחדש ובשנות ה-60.
בשנת 1961 החל הצי בקליטת הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר. מאז, במהלך כל תקופת המלחמה הקרה יחידת הצוללות הגרעיניות של הצי הלכה והתעצמה.
ב-7 בפברואר 1981, מטוס Tu-104 התרסק סמוך לשדה תעופה צבאי במחוז לנינגרד - 52 הרוגים, מתוכם 16 אדמירלים ומפקד צי האוקיינוס השקט - האדמירל אמיל ספירידונוב.
בתקופה הסובייטית אוניות הצי הופעלו להפגנת נוכחות באוקיינוס ההודי. לצורך כך הוקם בסיס ימי גדול בדרום וייטנאם. שימוש בבסיס זה נמשך גם בתקופה הפוסט סובייטית והופסק רק בשנת 2002.
בשנות ה-90, לאחר התפרקות ברית המועצות, הצי סבל מאוד מחוסר תקצוב ולא קיבל אף ספינה חדשה לשירותו. אומנם חלק מהאוניות הועברו לצי מצי הים השחור, כולל ספינת הדגל הנוכחית של הצי. רק בשנים האחרונות ישנה הזרמה תקציבית ופרויקטים שאפתניים לבניית ספינות קרב מודרניות חדשות עבור צי האוקיינוס השקט.
חלק מצוללות הצי ממוקמות בבסיס ריבאצ'יי.
בשנת 2008 באחת הצוללות גרעיניות של הצי התרחשה תקלה בעקבותיה נהרגו 21 ימאים ונפגעו רבים נוספים. הצוללת הצליחה לחזור לנמל האם בכוחות עצמה.
במאי 2010, מלחי צי האוקיינוס השקט שחררו מכולת נפט רוסית בשם "אוניברסיטת מוסקבה", שנחטפה על ידי שודדים סומליים.
בינואר 2011, סגן ראש ממשלת רוסיה, איגור סצ'ין, חתם על הסכם עם שר ההגנה הצרפתי, אלן ז'ופה, לפיו רוסיה תזמין בניית ספינות מצרפת עבור צי האוקיינוס השקט. הספינה הראשונה צפויה הייתה להגיע לצי במהלך שנת 2013, אך לבסוף נמכרה לידי מצרים יחד עם ספינה נוספת. כמו כן, רוסיה מפתחת פרויקט לבניית קורבטה עבור צי האוקיינוס השקט.
בשנת 2022 מתוכנת להיכנס לשירות בצי צוללת מדור חדש הקיסר אלכסנדר השלישי והנסיך אולג.
מפקדי הצי.
צי האוקיינוס השקט:
הרכב הצי.
להלן הרכב הצי (נכון לשנת 2013):
ספינות:
יחידות יבשתיות:
יחידות אוויריות:
צי הים השחור
צי הים השחור הרוסי (ברוסית: Черноморский флот) הוא הצי המבוסס בים השחור ובסיסיו העיקרי נמצא בעיר סבסטופול (אוקראינה דה יורה, רוסיה דה פקטו). הצי מחזיק ברשותו גם בסיס נוסף בנובורוסיסק.
מפקד הצי הנוכחי (מאז אוגוסט 2022) הוא אדמירל ויקטור סוקולוב, בעבר מפקד יחידת הצוללות של הצי הצפוני של חיל הים הרוסי וסגן הרמטכ"ל.
היסטוריה.
צי הים השחור הוקם כאיחוד של שייטת דנייפר, אזוב וקרים לשייטת הים השחור במאי 1783. במקביל להקמת הצי החלו עבודות בהקמת נמל חדש בסבסטופול, שהחל משנת 1804 שימש כבסיס ראשי. ב-1785 הצי התחזק משמעותית והוקמה המפקדה של צי הים השחור, שמושבה הייתה תחילה בחרסון ובאותן שנים תרם פיודור אושקוב רבות לפיתוח הצי.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), צי הים השחור הנחיל תבוסות כואבות לצי העות'מאני כמעט בכל המערכות שניהלה רוסיה כנגד הטורקים ואט-אט ביסס עצמו הצי כצי חזק ואיתן.
בתקופת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, צי הים השחור עבר דרך המצרים בוספורוס ודרדנלים ופעל לשחרור האיים היוניים וקורפו, במימי הים התיכון, מידי הצרפתים.
המאה ה-19.
הצי נחלץ שוב למאבק מול הצי העות'מאני, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812). ב-1807 צי הים השחור הנחיל תבוסה כואבת לצי העות'מאני בים האגאי, ואזור הדרדנלים.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), צי הים השחור ביצע מתקפות משולבות באזור הקווקז והבלקן, ובכל המערכות שנוהלו כנגד הטורקים הצי הרוסי ניצח והטביע ספינות עות'מאניות רבות. באמצע המאה ה-19, צי הים השחור הרוסי הפך לצי המפרשים הטוב ביותר בעולם, עם 14 ספינות מפרשים ושלל ספינות נוספות.
מלחמת קרים חשפה את רוסיה במערומיה. רוסיה נלחמה מול בריטניה, סרדיניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית על השליטה בבלקן, בים השחור והקווקז. הצי הנחיל תבוסות קשות לצי הטורקי וניצב מול איום השמדה, כאשר מלחי הצי הגנו באומץ רב על העיר סבסטופול, בעת הטלת המצור עליה. מלחמת קרים פגעה קשות ברוסיה בכלל ובצי הים השחור בפרט. ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת קרים, אסרו על רוסיה להחזיק בצי מלחמתי בים השחור ורק ב-1871 בוטל סעיף זה. בעקבות כך הרוסים החלו בניית הצי מחדש. מכיוון שהיה אסור להעביר אוניות קרב דרך המצרים מהים התיכון לים השחור, היה צורך לבנות את כל האוניות החדשות במספנות על חוף הים השחור.
המאה ה-20.
במהלך מהפכת 1905 בצי התרחשו מספר אירועים שהמרכזיים בהם היו מרד על אוניית הקרב פוטיומקין ומרד בראשות פיוטר שמידט.
המבחן הראשון של צי הים השחור המחודש היה במלחמת העולם הראשונה, ואף שכמה ממפקדי הצי התנהלו בגבורה רבה, הצי התקשה להתמודד בקרבות מול הגרמנים. בשנת 1916 למפקד הצי מונה אדמירל אלכסנדר קולצ'ק. בתקופתו הצי החזיר לעצמו שליטה כמעט מלאה בים השחור.
בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק רוסיה הסובייטית העבירה חלק משמעותי של האוניות לנובורוסיסק אך בסופו של דבר הם נאלצו להטביע את האוניות שהיו ברשותם, אך חלק מהאוניות עזבו לכיוון חצי האי קרים שהיה בשליטה גרמנית. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה אוניות הצי שנותרו היו חלק של הצבא הלבן והשתתפו בפינוי הכוחות מחצי האי קרים. במהלך זה השתתפו כ-130 אוניות הצי. לאחר הקמת ברית המועצות הצי הוקם מחדש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, השתתף הצי בשורת מבצעים של חיל הנחתים, חרף ניסיונות מוצלחים למדי של הנאצים לשתק את צי הים השחור. אומנם הבסיסים העיקריים של הצי בסבסטופול ואודסה נכבשו על ידי הנאצים. בתקופה זו רוב אוניות הצי התרכזו בנובורוסיסק.
בשנת 1955 בקרבת סבסטופול התפוצצה וטבעה אוניית קו "נובורוסיסק" ועל סיפונה היו כ-605 ימאים. האונייה התקבלה מאיטליה במסגרת שילומים לאחר מלחמת העולם השנייה וסיבת הפיצוץ לא ברורה עד היום.
בתקופת המלחמה הקרה הצי עבר שורת שינויים ארגונים והשתתף בתמרונים צבאיים רבים. הצטרפות טורקיה לנאט"ו ושליטתה במעבר בין הים השחור לבין הים התיכון הקטינה בהרבה את החשיבות האסטרטגית של הצי בים השחור. במהלך כל תקופת המלחמה הקרה הייתה נוכחות קבועה של ספינות הצי בים התיכון. במטרה זו ספינות הצי נעזרו גם באוניות שבאו מצי הבלטי וצי האוקיינוס השקט.
בשנת 2006 ספינות נצי השתתפו במבצע המאמץ הפעיל בים התיכון.
בין רוסיה לאוקראינה.
התפרקות ברית המועצות הביאה לפירוק צי הים השחור והוא היה במחלוקת בין רוסיה לאוקראינה עד לחתימת הסכם מיוחד ב-1997 על הקמת ציים נפרדים וב-12 ביוני 1997 הונף לראשונה בבסיס צי הים השחור דגל הצי הרוסי. נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב שהיא נושאת מטוסים היחידה שנבנתה בברית המועצות הועברה לצי הצפוני של רוסיה, אך ללא מטוסים וטייסים שנשארו באוקראינה.