המשפחה העקרית בסדרה היא משפחת מומין המורכבת ממומינאבא, מומינאמא ובנם הסקרן מומינטרול. משפחת מומין חיה בעמק המומינים בבית גבוה, כחול ומעוגל אותו בנה במקור מומינאבא בעצמו. המשפחה בחרה לחיות בעמק בדיוני זה בסוף הספר הראשון בסדרה "משפחת המומינים והשיטפון הגדול". המשפחה חיה חיים שקטים ומאושרים, אף על פי כן, לעיתים רבות מומינטרול ואביו כמהים להרפתקאות ובעקבות כך הם יוצאים למסעות שונים ברחבי העולם. כשמגיע הסתיו, המומינים מתכוננים לשנת החורף. כשמגיע הרגע בו העמק מכוסה כולו בשמיכת שלג, המומינים נמצאים כבר בשינה עמוקה.
תושבי עמק המומינים כוללים, בין היתר, את סנורקה, בת זוגו של מומינטרול, אחיה של סנורקה סנורק, מדען וממציא, סניף הביישן, מאי הקטנה והשובבה, סנופקין הנווד, מר המיולין האספן וחובב הטבע וגברת פיליונק הנוקשה אשר נוהגים להתארח אצל המשפחה מעת לעת, אך רובם חיים בבתים אחרים בעמק המומינים.
עמק המומינים מתוחם ממערב בים וממזרח ברכס הרים הנקרא "ההרים הבודדים", אשר לעיתים רבות מוצגים כאזור מסוכן ומפחיד במקצת. מפלצת המכונה הגרוק, השוכנת בהרים הבודדים, מהווה איום מתמיד על תושבי העמק. יצורים מוזרים נוספים בסדרת הספרים הם השמנטפים, יצורים קטני ממדים אשר מחשמלים כל מי שנוגע בהם כאשר הם נטענים בחשמל מברקים, אף על פי שהם בדרך כלל אינם נחשבים מזיקים בעיני תושבי עמק המומינים.
לסיפורי המומינים ישנים מסרים אנושיים מאוד – על אף שכל הדמויות בסדרה אינן בני אנוש, חלק הגדול מהדמויות בעלות תכונות אנושיות בולטות ולעיתים רבות, שואפות למצוא משמעות לחייהם או מהרהרות על דרכי העולם.
מסרים דידקטיים בסדרה.
מסרים אנטי מלחמתיים והומאניים.
ינסון גדלה על רקע מלחמות ותמורות בעולם והושפעה רבות מהן. כשעבדה במגזין הסאטירי הפיני-שוודי "גארם" בשנות השלושים, נושא התוקפנות הגרמנית והשינויים במפה האירופאית העסיק אותה ושימש כחומר ליצירת עשרות או מאות קריקטורות פוליטיות.
טובה ינסון כתבה ואיירה בשנת 1945 את ספר המומינים הראשון, "המומינים והשיטפון הגדול", כתגובה לתחושות שמלחמת העולם השנייה עוררה בה. טובה ינסון ציינה בהמשך בראיונות שהמלחמה העיקה עליה, ושביקשה לכתוב דבר תמים ונאיבי. יש הטוענים שהחלה לכתוב את הספר כבר בשנת 1939, כדי להימלט, ולו לרגע, מהדכדוך של מלחמת ההמשך. את יצירתה, אם כן, מתבקש לראות בהקשר פוסט מלחמתי, המחפש תיקון חברתי.
טובה ינסון שייכת לזרם שאפיין את ספרות הילדים שאחרי מלחמת העולם השנייה, כמו סופרי ילדים אחרים ברחבי העולם כדוגמת ד"ר סוס או לאה גולדברג. דור זה של סופרי ילדים הושפע מאוד מהמלחמה, ובעיקר מהשימוש התעמולתי שנעשה בספרי ילדים בגרמניה הנאצית. כתיבתם מתאפיינת במעין "תגובת נגד" - הצנעת ערכים לאומיים, ושימת דגש על ערכים הומניסטיים ואינדיבידואליסטיים.
רחלה זנדבק, עורכת ספרות הילדים והנוער בהוצאת "כתר", שפרסמה לאחרונה את הספר "משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף" מספרת כי "ינסון רצתה לכתוב סיפור שיהיה מנוגד לחוויות הקשות של אירופה במלחמת העולם השנייה, סיפור אינטימי ואנושי, שמדבר על יחסי אנוש, קבלת האחר, חופש ואינדיבידואליזם. לכן, אלו ספרים מכוננים."
טובה ינסון בחרה ליצור קומיקס שכוכביו אינם נסיכות, אבירים ופיות, כמו בספרי ילדים קלאסיים, משום שחשבה שעולמם של ילדים אחרי מלחמת העולם השנייה מצריך נחמה מסוג אחר. כך נוצר עמק שאין בו דריסת רגל לרוע של בני אדם, ובו מתקיימים יצורים משונים זה לצד זה בשלווה.
בספרים מבוטאים גם תהיות והרהורים לגבי דרכו של העולם, והתייחסויות לגבי החיים המודרניים. סנופקין מעיר לגבי חופש: "אדם לעולם לא יהא חופשי לגמרי, אם יעריץ אדם אחר". מאי הקטנה מבטאת את אחזקת הרכוש: "רכוש משמעו דאגות ומעמסה שעל אדם לסחוב עמו."
בסדרת הספרים מרחב שליו נטול הפרעות חיצוניות בדרך כלל, בו מתקיים איזון פנימי עדין. הפרטים השונים - המומינים, הסנורקים, ההמיולינים, המומריקים וכו' – מרכיבים חברה אוטופית שמאכלסת את העמק: חברה רב-גונית וסובלנית, רוחשת יצרים ורגשות ואינה סטרילית כלל. הפרטים השונים משקפים את המנעד האנושי הרחב, אך אינם כוללים סממנים קיצוניים ומלאכותיים של הרואיזם או רשעות צרופה כמו שניתן למצוא בספרי ילדים רבים.
הדמויות והעמק הם נצחיים – אינם קשורים לזמן ולמקום. הדמויות אינן משויכות אתנית, ולכן נחסמת האפשרות להכללה על בסיס קבוצה מסוימת. זהו המסר האנטי-מלחמתי - יצורים שונים על כל חיצוניותם ופנימיותם יכולים לחיות יחד בעמק שוחר שלום. טובה ינסון ביצירתה מבטלת את הבדלי התרבות, השפה והגיל, ויוצרת שוויון וסבלנות כלפי השונה, תוך שימת דגש על אינדיבידואליזם וייחודו של הפרט. ערכים אלו באים בניגוד מוחלט לערכי הנאציזם המבקשים להבליט את ההבדלים בין בני האדם, למחוק את האינדיבידואליות שלהם ולראות אותם כמשויכים ללאום או קבוצה הקובעים את אישיותם וערכם.
בנוסף על אלה, ניחנים המומינים בתחושת חירות עזה ובהיעדר גבולות ומגבלות, בניגוד לתחושות שמביאה איתה מלחמה. המסרים הם מאוד ליברליים, אך אינם מטיפים או מחנכים.
הכמיהה לעמק שליו ושוחר שלום חוצה גבולות של גיל או תרבות והוא סימן הכר לאנושיות, ובשל כך המומינים זכו לפופולריות רבה ברחבי העולם בקרב ילדים ומבוגרים כאחד.
דמויות רבות בסדרה הן סטראוטיפיות. כך למשל, דמות האישה האם המסורתית ודמות האב הגבר. עם זאת, וגם בהיעדר מסר ליברלי של שחרור האשה והגבר, כולם מצליחים לחיות בהרמוניה, וזאת משום שכל הדמויות, במידה זו או אחרת, הן אנומליה.
ערכי המשפחה.
קיים קשר חזק בין משפחתה של טובה ינסון לבין המומינים. משפחת ינסון הייתה משפחה בוהמית, קרובה לטבע וסובלנית כלפי השונה, בה עברה ינסון ילדות בטוחה ורצופת הרפתקאות. מורשת המשפחה אפיינה את כתיבתה של ינסון, בה גילתה הבנה לסגנון חיים בוהמיאני ולאינדיבידואליזם אנרכיסטי מתון.
מומינאבא ומומינאמא מזוהים לעיתים קרובות עם הוריה של ינסון – ויקטור ינסון וסיגנה האמרסטן ינסון. מומינטרול ומאי הקטנה הם דיוקנאות פסיכולוגיים של הסופרת.
משפחת המומינים מורכבת ממומינאמא, מומינאבא ובנם מומינטרול, אך היא אינה בעלת גבולות ברורים. האורחים והחברים הרבים בבית המומינים נחשבים כמעט כחלק מהמשפחה - סניף, מאי הקטנה, סנורקה, סנורק, סנופקין, המיולין, מפקח המשטרה, בוב וטינגומי ושלל דמויות נוספות. גם סרח הפושע מתקבל בזרועות פתוחות, לפחות על ידי מומינאמא שמשמרת את האווירה החמה והלא שיפוטית בבית. המשפחה מרכזית בחשיבותה בחיי המומינים וחבריהם, ועמק המומינים הוא מרכזה של המשפחה בכל הספרים. הרפתקאות, אסונות ופרידות הם מוטיבים חוזרים, אך בסופו של דבר המשפחה תמיד שבה ומתאחדת והאידיליה מנצחת.
לא מופיעה בספרים צורה אחת "נכונה" למשפחה או לחלוקת תפקידים בין המינים, אך אין ספק כי המשפחה מהווה ערך עליון. משפחת המומינים מדגימה את החום והאהבה שמשפחה יכולה להעניק, ואת החופש והאינדיבידואליות שלהם זוכים כל אחד מהפרטים בה תוך קיום יחסי גומלין ביניהם.
סדרת ספרי המומינים.
הספרים המקוריים בסדרת המומינים.
לאורך השנים הספרים תורגמו משפת המקור (שוודית) לשפות רבות ופורסמו ברחבי העולם.
ספרי התמונות.
כמו כן, לאורך השנים ינסון הפיקה גם חמישה ספרי תמונות של המומינים:
לאורך השנים הספרים תורגמו משפת המקור (שוודית) לשפות רבות ופורסמו ברחבי העולם.
מדיות נוספות בזיכיון.
רצועת הקומיקס.
המומינים הופיעו גם כרצועות קומיקס, בעיתון הבריטי הפופולרי "The Evening News" בשנת 1954. טובה ינסון איירה וכתבה את כל רצועות הקומיקס עד שנת 1959 ולאחר מכן המשיך אחיה, לארס ינסון, במלאכה, תוך שימור הסגנון והאווירה. רצועת הקומיקס האחרונה בסדרה יצאה לאור בשנת 1975. הרצועות נוצרו במקור בשפה האנגלית אך תורגמו גם לשפות אחרות לאורך השנים.
החל מאוקטובר 2006, המוציא לאור הקנדי "Drawn and Quarterly" מוציא לשווקים סדרת ספרים אשר מאגדת את רצועות הקומיקס שהופיעו ב–"The Evening News".
לאור הצלחת סדרת האנימה, בשנת 1990 יצא לשווקים בסקנדינביה ספר קומיקס אשר יצא בסגנון של סדרת האנימה כפי שהיא הוצגה בטלוויזיה. טובה ינסון ולארס ינסון לא היו מעורבים ביצירת ספרי הקומיקס הללו, אולם בעקבות ההצלחה הגדולה של הסדרה, יצאו לשווקים שני ספרי קומיקס חדשים אשר התוכן והאיורים בהם הופקו תחת השגחתם של לארס ובתו, סופיה ינסון-זאמברה. כיום סופיה משגיחה על היצירה של הקומיקס באופן בלעדי.
סרטים וסדרות טלוויזיה.
עלילת ספרי המומינים עובדה פעמים רבות לסרטים וסדרות טלוויזיה על ידי חברות הפקה שונות.
שיווק.
בשנת 1987 הוקם בפינלנד מוזיאון עמק המומינים אשר מציג את יצירות האמנות המקוריות והמודלים של המומינים אותם יצרה טובה ינסון.
הפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה לאורך השנים ברחבי העולם, ובמיוחד ביפן, הובילה לצמיחתה של תעשייה משגשגת המוכרת מוצרים נלווים של סדרת ספרי המומינים. הדמויות הראשיות ודמויות המשנה של הסדרה מופיעים על גבי מוצרים רבים, החל מחולצות ועד כרזות.
ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בפינלנד הובילה לכך דמויות הסדרה קישטו לאורך השנים מוצרים רבים הנמכרים בפינלנד, בהם סדרות בולים שונות המתפרסמות מדי מספר שנים. ההצלחה הבינלאומית של הסדרה שימשה גם כבסיס לקמפיין פרסומי של חברת התעופה הפינית פינאייר כאשר נמל התעופה הפיני הלסינקי-ונטה וכמו גם המטוסים של חברת פינאייר הטסים במסלול פינלנד-יפן עוטרו בעבר בציורים של דמויות הסדרה.