ב-6 במרץ 1968 נפתח הפילמור בהופעתה של ג'ניס ג'ופלין עם ה-Big Brother and the Holding Company, אלברט קינג וטים באקלי. בדרך כלל התקיימו שני קונצרטים בשבוע, ביום שישי ובשבת, שכללו הופעה ובה שלושה סטים, חלק מההופעות היו כפולות והתקיימו גם ב-20:00 וגם ב-23:00. ההופעות התחלפו בין החוף המזרחי לחוף המערבי.
במקום הוקלטו כחמישים אלבומי הופעה חיה רשמיים (בנוסף ללא מעט בוטלגים). בהם שישה תקליטים של הגרייטפול דד, שלושה של האולמן ברדרס, שלושה של ג'פרסון איירפליין, שניים של קינג קרימזון, שניים של פרנק זאפה ושניים של ג'ימי הנדריקס. "להקת הבית" של המועדון, שהופיעה בו פעמים רבות, הייתה האולמן ברדרס ותקליטם בהופעה חיה, "(At Fillmore East" (1971, נחשב לאחד מתקליטי ההופעה הטובים ביותר בכל הזמנים, ולרוב לטוב שבהם. האלבום האחרון שהוקלט בחייו של ג'ימי הנדריקס ואלבום ההופעה היחיד שלו היה "Band of Gypsys‏", שהוקלט בערב השנה החדשה. חלל הבמה היה צבוע שחור ועל הקיר האחורי הוקרנו מופעי אורות וסרטים פסיכדליים.
השינויים בעולם ההופעות החיות הובילו לכך שהופעות רוק לא התקיימו עוד באולמות של אלפי מושבים בודדים אלא באצטדיונים ואולמות ספורט (ארנות) עם 10,000 מושבים ומעלה. ב-27 ביוני 1971 ערך גרהם מופע פרידה בהשתתפות האולמן ברדרס ואמנים אורחים (בהם הביץ' בויז) ולאחריו סגר את אולם המופעים.
לאחר הסגירה נפתחו ונסגרו במקום מספר אולמות מופעים. בין השנים 1980 ל-1988 פעל במקום דיסקוטק לקהילת הלהט"ב. לאחר מכן נהרס חלק מהמבנה ובמקומו הוקם פרויקט מגורים. באזור המבואה ההיסטורי נפתח ב-2013 סניף בנק.
בלה רווס
בֵּלָה רֵוֵוס (במקור בנימין רוט, בהונגרית: Révész Béla, אסטרגום, 17 בפברואר 1876 - אושוויץ 1944) היה סופר ועיתונאי הונגרי-יהודי, סוציאליסט ומפעילי אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. נספה בשואה.
ביוגרפיה.
לאחר שנות חניכתו כמתלמד בחנות למסחר בדים בנימין רוט המשיך וסיים את לימודיו בגימנסיה באסטרגום ובבודפשט. בשנת 1905 הכיר את המשורר ההונגרי אנדרה אדי, הפך לאחד ממעגל חבריו ולקח על עצמו את קידום שירתו המהפכנית של אדי. משנת 1907 עד 1908 היה עורך חוג הקריאה של העיתון היומי נפסבה (קול העם-Népszava). הוא ערך גם את כתב העת "רנסאנס". משנת 1908 עבד ב"ניוגט". בשנת 1912 ייסד את "הבמה החדשה" (Új Szinpad) ביחד עם ארתור בארדוש. בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה חבר בדירקטורט הסופרים, ולאחר דיכוי הרפובליקה היגר לווינה. הוא שב להונגריה בשנת 1922, התמנה לעורך העיתון נפסבה, "קול העם" ובשנת 1925 התפטר מעבודתו עקב מחלתו. בשנת 1931 קיבל את פרס באומגרטן. בין 1930 לבין 1940 פרסם כתבות בכתב העת "העתיד היהודי" (Zsidó Jövő) בטרנסילבניה. פעל במסגרת האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ובשנת 1944 נחטף על ידי הגסטפו ומת במחנה השמדה אושוויץ.
עבודותיו.
בסיפוריו הקצרים הוא תיאר את הדמויות הדחויות, החולות והמדוכאות של החברה ההונגרית. כרך סיפוריו בשם "הכלא הגדול" (1907), הראה עקבות של הנטורליזם של אמיל זולה. הנטורליזם שלו היה רווי באלמנטים בסגנון אקספרסיוניסטי. ברומן "הכפרים המפרכסים" (1914) תיאר את הסבל החברתי והמיני של הגירת האיכרים הכפויה. בלה רווס קטע באומץ את מבנה הרומן המסורתי, וחידש את שפת הפרוזה ברוח השירה, המוזיקה והביטוי הדינמי; הוא כתב טקסטים פואטיים כ"בטהובן" (1917) וב"המיניאטורות" (1919).
גיוראויבראט
גיוראויבראט (בהונגרית: Győrújbarát) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1969 על בסיס שני הכפרים קישבראט (Kisbarát) ונג'בראט (Nagybarát).
הקהילה היהודית.
בשני הכפרים חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
נג'בראט
קישבראט
סיגמא (פירושונים)
מגדל המים (נגבה)
מגדל המים בנגבה היה מכל אגירת מים ומגדל תצפית ואיתות. המגדל נבנה ב-12 ביולי 1939. בעת מלחמת העצמאות כחלק מהמערכה על נגבה, המגדל שימש כמגדל תצפית ואגירת מים ונוקב על ידי פגזי טנקים מצרים על מנת שלא יוכלו לאגור בו מים יותר. כיום המגדל הוא חלק מהמוזיאון בקיבוץ נגבה. המיכל על גבי המגדל היה בעל קיבולת המוערכת כ-100 מ"ק ואדריכל המיכל היה אלכסנדר בסין שנשלח מטעם חברת סולל בונה.
הקמת המגדל.
נגבה, כשמה כן היא, ממוקמת באזור צחיח ויבש בו לו ניתן להתקיים בלי מים. לפני הקמת היישוב נראה היה כי לא ניתן ליישב את האזור ולהקים בו משק חקלאי ללא מים. לכן, טרם הקמת המגדל, משאית שמשה לשינוע מים לישובי האזור, ביניהם באר טוביה. לאחר הקמתו, המשאית גם שמשה על מנת לשנע מים אל המגדל בכל בוקר.
המגדל במערכה על נגבה.
לאחר שהבריטים עזבו את ארץ ישראל, הם מסרו את אזור מצודת יואב לידי המצרים, דבר שאפשר להם שליטה על כל האזור שליד קיבוץ נגבה. במהלך הפלישה הגדולה המצרית במלחמת העצמאות, בתי הקיבוץ וכן מגדל המים הופצצו רבות על ידי הצבא המצרי.
במהלך ההפגזה הראשונה שבוצעה על הקיבוץ נגבה על ידי תותחי 25 ליטראות, נפגע מגדל המים לראשונה על ידי אחד הפגזים. הפגזים שוגרו מסוללות שהוצבו ליד מג'דל (אשקלון של ימינו) ופאלוג'ה. המגדל שימש כעמדת תצפית ולכן היה יעד עיקרי להפגזה. במהלך ההפגזה המגדל נפגע מכ-150 פגזים.
במהלך המלחמה המגדל שימש כבעל משמעות סמלית והיה סמל לזיהוי הקיבוץ נגבה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה דנו חברי הקיבוץ ומומחים בשאלה האם לשקם את מגדל המים או לא. כמו כן, היה צורך במגדל המים שכן הוא שימש כמקור אספקת מים ליישוב. בשנת 1949 התקבלה החלטה לא לשקם את המגדל. על פי הציטוט נראה כי הוחלט לא לשקם את מגדל המים, אלא רק לערוך בו תיקונים שונים על מנת לשמר בו, כיוון שלאחר ההפגזות הוא נותר מט ליפול. כמו כן נראה כי הוחלט להשתמש במגדל כאתר זיכרון ולהחליף את השימוש במגדל כמקום אספקת מים במקום אחר ליד חדר האוכל. בתחילת הציטוט מצוין שמדובר ב"החלטת המוסדות", ככל הנראה התוספת הזו נאמרה על מנת להדגיש את הפער בין חברי הקיבוץ לבין המוסדות. חברי הקיבוץ היו מעוניינים לשקם את מגדל המים, או לחלופין - לבנות חדש, על מנת שיהיה לקיבוץ מקור אספקת מים. ואילו המוסדות היו מעוניינים להפוך את המגדל שנהרס במלחמת העצמאות לאתר זיכרון.
העיסוק במגדל המים והסוגיה לשחזר אותו נדונה לא רק בנגבה. בחורף 1949 ילדה צעירה מקיבוץ אחר שלחה לילדים בקיבוץ השכן יד מרדכי את המכתב הבא:
כיום המגדל משתמש כאתר הנצחה תיירותי ונמצא במוזיאון הפתוח שבנגבה.
גיורזאמוי
גיורזאמוי (בהונגרית: Győrzámoly) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בגיורזאמוי חיו במהלך השנים מעט יהודים
וירג'יניו רוזטה
וירג'יניו רוזטה (; 25 בפברואר 1902 – 31 במרץ 1975) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
רוזטה נחשב לאחד מגדולי שחקני ההגנה של יובנטוס בכל הזמנים. הוא החל את הקריירה בקבוצת פרו ורצ'לי, עמה זכה בשתי אליפויות, ובשארית הקריירה שיחק ביובנטוס, עמה זכה בשש אליפויות נוספות, מתוכן חמש אליפויות רצופות. הוא מחזיק, במשותף, במספר אליפויות איטליה הגבוה ביותר לשחקן. הוא ייצג את 52 פעמים, בין היתר בשלושה טורנירים אולימפיים, כולל זכייה במדליית הארד באולימפיאדת אמסטרדם 1928. רוזטה אף זכה עם איטליה בגביע העולם במונדיאל 1934.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שהחלה ביובנטוס אותה הוביל לזכייה בקופה איטליה לראשונה בתולדותיה.
קריירת משחק.
רוזטה החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פרו ורצ'לי מעיר הולדתו. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת, שהייתה מהמובילות באיטליה באותן השנים, בעונת 1919/1920, תחילה כחלוץ, לפני שהוסט לעמדת המגן הימני. רוזטה זכה עם פרו ורצ'לי באליפות איטליה בכדורגל 1920/1921, לאחר ניצחון בגמר הארצי על פיזה בתוצאה 1–2.רוזטה זכה עם קבוצתו באליפות איטליה שנייה ברציפות עם ניצחון כפול בגמר הארצי עם פורטיטודו רומא.
לקראת אליפות איטליה בכדורגל 1923/1924 עבר, בניגוד לרצון הנהלת קבוצתו, לקבוצה המתחדשת של יובנטוס תחת הנשיא החדש, אדוארדו אניילי. ביובנטוס הפך רוזטה לכדורגלן מקצועני שקיבל שכר עבור שירותיו, בניגוד לתקופתו בפרו ורצ'לי. עם זאת, המעבר של רוזטה היה שנוי במחלוקת, וזכה לכינוי "תיק רוזטה". פרו ורצ'לי טענה כי מעברו של רוזטה מקבוצה אחת במחוז פיימונטה לקבוצה אחרת נעשתה באופן לא חוקי ותוך ניצול עמדת הכוח של משפחת אניילי. יובנטוס נענשה על ידי ההתאחדות האיטלקית בכדורגל בכך שנמנע מרוזטה לשחק בקבוצה עד לתום העונה, וכל שלושת המשחקים בהם שותף עד אז הפכו להפסדים טכניים ליובנטוס. העונש הכבד הוביל לאובדן האליפות באותה העונה לגנואה.
רוזטה, שהחזיק לבדו במספר אליפויות גבוה יותר מאשר יובנטוס (שתי אליפויות לעומת תואר בודד בו זכתה יובנטוס עד אז), הפך עד מהרה לבורג מרכזי בחוליית ההגנה של יובנטוס. עונת 1924/1925 הייתה לפורה ביותר שלו במדי יובנטוס, ובה כבש תשעה שערי ליגה ב-23 הופעות, למעלה ממחצית שעריו בכל תקופתו ביובנטוס. הוא זכה עם קבוצתו באליפות לראשונה בעונת 1925/1926, לאחר ניצחון 1–12 בסיכום שני מפגשי הגמר הארצי על אלבה רומא.