בשנות השבעים שהה בירנבך בלונדון, ואז חזר לישראל והיה לחלק ממהפכת הרוק הישראלי האלטרנטיבי. הוא כתב את רוב השירים באלבומו הראשון של רמי פורטיס, "פלונטר", שיצא ב-1978. לאחר שהות קצרה בישראל עבר לאמסטרדם ושם הקים עם פורטיס את מינימל קומפקט, שנחשבה לאחת ההצלחות הגדולות ביותר של להקות ישראליות בחו"ל. בשנת 1988, התפרקה הלהקה, אך רק ב-1991 היא ערכה מופע פרידה מהקהל הישראלי. מאוחר יותר בשנות ה-90 החל לערוך תוכניות רדיו והפך לתקליטן, תוך שהוא פועל תחת הכינוי "די ג'יי מורפיאוס" (DJ Morpheus).
במהלך חייו כתב בירנבך שירים לרמי פורטיס, ברי סחרוף, פוריין אפייר ומינימל קומפקט.
בשנת 2019 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו בעברית מילים בודדות.
חיים פרטיים.
בירנבך נשוי לאשה אוסטרית, והשניים בחרו לא להביא ילדים לעולם.
מארווין לי אדיי
משפט לנינגרד הראשון
מרינוס הקדוש
מרינוס הקדוש (איטלקית San Marino diacono; קרואטית Sveti Marin) הוא קדוש נוצרי והקדוש המגן של הרפובליקה של סן מרינו ושל העיר סן מרינו.
תולדות חייו.
קיימות מספר גרסאות סותרות באשר לתולדות חייו של מרינוס הקדוש. לפי המסורת המקובלת הוא היה סתת בן האי ראב בדלמטיה, כיום בקרואטיה, אשר נמלט מארץ מולדתו כדי להציל עצמו מרדיפות הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא הגיע לרימיני באיטליה והמשיך בעבודתו כסתת אבן. את האבן לצורכי מלאכתו חצב בהר טיטאנו (Monte Titano) השוכן כיום בסן מרינו. אישה מוכת שגעון שהגיעה מדלמטיה, נטפלה אליו ורדפה אותו בטענה כי היא אשתו, ולפי גרסה אחרת ניסתה לפתות אותו, והוא נמלט ממנה והסתתר מפניה משך שנה. משהתגלה, צם משך שישה ימים וביום השישי הניחה לו. מרינוס ריפא אותה משגעונה וניצר אותה. לאחר מכן, בשנת 301 עבר להתבודד בהר טיטאנו, ופי גרסה אחרת התבודד שם לראשונה עת נמלט מאותה אשה.
בהר טיטאנו המשיך מרינוס בעיסוקו בסיתות אבן והפיץ את הנצרות. בעלת האדמה, פליקיסימה, גבירה מרימיני, התנצרה עם 53 אחרים מבני קהילתה, לאחר שמרינוס ריפא את בנה הנכה, וריסימו, ועם מותה הורישה את השטח לקהילה. בשנת 313 מינה הבישוף של רימיני את מרינוס לבישוף. הוא מת ב-3 בספטמבר 366 שנקבע כיום חגו. מקובל כי לאו הקדוש היה ידידו של מרינוס הקדוש וסתת אבן כמוהו. לאו הקדוש התיישב במקום שהיה לעיירה סן לאו על גבול סן מרינו בתחומי איטליה. שתי הערים - סן מרינו וסן לאו - הן ערים תאומות והבזיליקות בשתי הערים הן בזיליקות משנה של הדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו.
גרסה שונה לחלוטין לחייו של מרינוס הקדוש גורסת כי הגיע להר טיטאנו כבר בשנת 257, היינו לפני תקופתו של הקיסר דיוקלטיאנוס, ולפי גרסה זו מת בשנת 301. מחקרים מודרניים טוענים כי הקדוש חי במאה ה-6 או ה-7, וכי תולדות חייו הותאמו לצרכים פוליטיים מאוחרים.
פולחן.
לפי המסורת היו מילותיו האחרונות של הקדוש:
Relinquo vos liberos ab utroque homine"הנני מותיר אתכם חופשיים משניהם
באימרה זו התכוון הקדוש לאפיפיור ולקיסר הרומי. האימרה הייתה לאחד היסודות בתחושת העצמאות של סן מרינו, והמילה "LIBERTAS" ("חירות") הייתה למוטו הלאומי, אם כי ברי שמקורה של המסורת הוא בימי הביניים. מסורת זו הביאה גם לכיתוב המופיע על האפריז של בזיליקת סן מרינו:
DIVO MARINO PATRONO ET LIBERTATIS AUCTORI SEN. P.Q"למרינו השמיימי, מגן ומייסד החירות. (מן) הסנאט והעם
בזיליקת סן מרינו היא מקום הפולחן המרכזי של הקדוש, שהיה לקדוש לאומי המזוהה באופן כמעט נרדף עם המדינה. הוא נחשב למייסד המדינה, ויום חגו הוא גם החג הלאומי של הרפובליקה. חלק משרידיו שמורים מתחת למזבח המרכזי במבנה לאחר שהתגלו ב-3 בספטמבר 1586, וחלק מהם נתרמו ב-1595 לאי ראב. חלק מגולגולתו שמור בתיבת כסף וזהב המונחת מאז 1602 לימין המזבח.
עד המאה ה-17 נהוג היה לתאר את הקדוש כאיש צעיר, אך לאחר מכן החלו לייחס לו חזות של אדם מבוגר ומזוקן. הוא מתואר פעמים רבות כשהוא אוחז בפטיש סתתים, או על בהקשרו של הר טיטאנו ושלוש מצודותיו. בדרך זו הוא מופיע גם על צידן האחורי של מטבעות 20 סנט אירופי של סן מרינו.
אלונה דבורניצ'נקו
אלונה דבורניצ'נקו (נולדה ב-3 בנובמבר 1990 באוקראינה) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. דבורניצ'נקו השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, בצוותא עם קטיה פיסצקי, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג ומריה סבנקוב שהגיעה למקום שישי.
דבורניצ'נקו החלה להתעמל בגיל 8 והתאמנה בקבוצת עירוני חולון. הישגי השיא בקריירה שלה הם:
דבורניצ'נקו הייתה שותפה להעפלה הראשונה בתולדות נבחרת ישראל לגמר בקרב רב קבוצתי, כאשר עשתה זאת באולימפיאדת ביג'יינג מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי.
חנה הלפרין
פילדלפיה אתלטיקס
Caran d'Ache
Caran d'Ache (קָרַנְדָּאשׁ) היא חברה שווייצרית לייצור כלי כתיבה, חומרי גלם לאמנות ואביזרי אספנים.
היסטוריה.
חברת Caran d'Ache נוסדה ב-1924, על ידי ארנולד שוויצר. לטובת הקמת החברה הוא קנה את מפעל ייצור העפרונות Ecridor בז'נבה; מפעל זה הוקם ב-1915.
החברה עומדת מאחורי המצאתו וייצורו של עיפרון מכני חדיש, שהסתמך על צבת זעירה הנפתחת בלחץ ומשחררת את העופרת. בשנת 1929 קארל שמיד יצר את הגרסה הראשונה תחת שם המותג Fixpencil, וזה הפך למוצר מוביל המזוהה עם החברה. ב-1930 הונפקו לראשונה גרסאות מוזהבות ומעוטרות של ה-Fixpencil, והיו לאביזר האספנים הראשון שהוציאה החברה. בשנות השלושים והארבעים המשיכה החברה להפיק מהדורות מוגבלות של עפרונות מכניים מוזהבים, בין השאר נמכרו 1,000 לצבא ארצות הברית תחת המותג Ecridor.
ב-1931 הוציאה החברה מוצר חדשני נוסף: עיפרון מסיס במים המבוסס על צבעי מים, תחת המותג Prismalo. אלו היו עפרונות צבעי המים הראשונים בשימוש אמנים. כעשרים שנה מאוחר יותר, ב-1952 הוציאה החברה חידוש נוסף: פסטל המשלב יתרונות מפסטל שמן ופסטל רך, תחת המותג Neocolor. ב-1963 הוציאה החברה לשוק את Modela, חימר פולימרי צבעוני לאמנים, וב-1985 את NeoPastel, פסטל שמן ראשון.
קו מוצרי האמנים המשיך: ב-1999 הוציאה החברה את Neoart Aquarelle, פסטל שעווה. את קו הפסטל הראשון המוגדר כפסטל רך הם הוציאו בשנת 2001. קו העפרונות אף הוא התרחב, עם עפרונות בעלי עמידות גבוהה יותר לאור.
במקביל, החלה החברה מתמחה בעטים: ב-1953 יצאו עטים כדוריים ראשונים, וב-1970 עטים נובעים. ב-1978 הנפיקה החברה מציתים מוזהבים ומעוטרים, על בסיס מוניטין רחב שצברה בעטים וחפצי אספנות דומים. בשנת ה-90 וב-2002 יצאו עוד גרסאות של עטים מהודרים, כולל עט ב-1999 שנחשב כיקר בעולם במועד יציאתו.
על השם.
חברת Caran d'Ache נקראה על שמו של קריקטוריסט ממוצא רוסי שעבד בעיקר בצרפת במאה ה-19. שמו האמיתי של האמן היה עמנואל פורה, ושם העט שנטל נלקח מאיות כמו-צרפתי למילה הרוסית לעיפרון - קרנדאש (карандаш). הוא יצר סטריפים של קומיקס וקריקטורות לעיתונים יומיים בצרפת, ואחד המפורסמים בהם היה זה העוקב אחר משפט דרייפוס. עד היום חתימתו של האמן משמשת את החברה כאות מסחרי, בהשקת מוצרים מסדרות מסוימות.
בישראל.
בישראל נמכרים מוצרי האספנות של Caran d'Ache (בחנות רשמית אחת המוכרת על ידי הרשת, בירושלים), ומבחר מצומצם מתוך חומרי האמנות. אחד מהמוצרים שיובאו באופן רציף היו עפרונות Prismalo, שהיו עפרונות צבעי המים הראשונים במדינה.
בישראל המותג מיובא על ידי חברת תכשיטי JB.
רחלי ויגדורצ'יק
רחל (רחלי) פייגה-ויגדורצ'יק (נולדה ב-1 במאי 1989 בחולון) היא מתעמלת אמנותית ישראלית ומאמנת נבחרת ישראל. ויגדורצ'יק השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שהגיעה למקום שישי.
ביוגרפיה.
רחל ויגדורצ'יק החלה להתעמל בגיל 6 ומשתייכת לאגודת עירוני חולון. ויגדורצ'יק היא בתה של אירה ויגדורצ'יק המאמנת את הנבחרת החל משנת 2007, והייתה המאמנת האישית של אירה ריסנזון.
בתחילת דרכה ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל בתרגילים קבוצתיים לנוער בגרמניה (2003) ובתרגילים אישיים באליפות אירופה בקייב (2004) ואליפות העולם בבאקו (2005)
לאחר מכן הצטרפה לשורות נבחרת ישראל בקבוצתי בוגרות והישגי השיא היו: מקום 6 (קבוצתי) באליפות העולם 2007 ביוון (הישג היסטורי שהעניק לנבחרת את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים) ומקום 5 (קבוצתי) באליפות אירופה 2008 באיטליה.
ויגדורצ'יק עשתה היסטוריה עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי.
כשנה לאחר מכן ב-2009 ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל באליפות העולם ביפן שם סיימה עם הנבחרת הקבוצתית במקום חמישי, הישג שיא נוסף. לאחר אליפות העולם בסוף אותה שנה היא פרשה מהשתתפות בתחרויות והחלה לאמן במועדון עירוני חולון להתעמלות.
בשנת 2012 נבחרה ויגדורצ'יק ליושבת ראש וועדת הספורטאים האולימפיים בישראל ולנציגת הספורטאים האולימפיים בהנהלת הוועד האולימפי הישראלי.
בשנת 2015 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במכללת וינגייט במגמת ניהול וארגון והמשיכה ללימודי התואר השני במכללה.
בשנת 2017, בתחילת הקמפיין לאולימפיאדת טוקיו (2020), הצטרפה ויגדורצ'יק לאמה אירה ויגדורציק ככוריאוגרפית ועוזרת מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2019 נבחרת ישראל בהדרכתה, השיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו, לאחר שסיימה במקום שישי בקרב רב באליפות העולם שנערכה בבאקו, ובמקום רביעי בתרגיל 5 הכדורים.