בשנת ה'תרפ"ו עלה לארץ ישראל ובחודש תמוז באותה שנה הצטרף לקבוצת הבחורים שפתחה את סניף הישיבה בעיר חברון. על אף היותו צעיר, הורשה להיכנס לשיחותיו של "הסבא מסלובודקה". במאורעות תרפ"ט (1929) ניצל בנס כשהוא שוכב מתחת לגופות חבריו. בשנות השלושים, לאחר פטירת המשגיח הרב יהודה לייב חסמן בשנת ה'תרצ"ו, התמנה כמשגיח בישיבה.
בשנותיו האחרונות כיהן גם כמשגיח בישיבת "עטרת ישראל" שהוקמה על ידי חתנו הרב ברוך מרדכי אזרחי, וכן בישיבת "אור אלחנן" שהקים בנו הרב משה מרדכי חדש, כמו כן מסר שיחות בישיבת תפארת התורה.
הרב חדש נפטר בכ"ט בטבת ה'תשמ"ט ונטמן בחלקת ישיבת חברון בבית הקברות בהר הזיתים.
בנו, הרב משה מרדכי חדש הקים לזכרו את ישיבת "כנסת מאיר" בראשון לציון. על שמו רחוב "הרב מאיר חדש" בשכונת רמת שלמה, ושכונת "רמת מאיר" במודיעין עילית.
משפחתו.
הרב חדש היה נשוי לצביה, בתו של הרב נפתלי מנחם הוטנר מרבני איישישוק, שהיה בנו של רבי יוסף זונדל הוטנר מאיישישוק. לאחר עלייתה לארץ ישראל התגוררה צביה אצל בת דודתה חוה לאה קוק אשת רבי צבי יהודה קוק, ואחר כך עברה להתגורר בבית דודה ראש הישיבה בחברון.
אמה של צביה חדש, קריינה, הייתה אחותו של ראש ישיבת סלבודקה הרב משה מרדכי אפשטיין.
אחיו, הרב דוד חדש, שימש שנים רבות כר"מ בישיבת היישוב החדש.
ספרי מאמריו ושיחותיו.
לאחר פטירתו כונסו מאמריו ושיחותיו על ידי תלמידיו, ועד כה יצאו כמה ספרים:
אהרן האופטמן
ורבנה
פריקה וטעינה
יחסי אינשטיין
מקדמי איינשטיין
דוד אוהנסיאן
דוד אוהנסיאן (בארמנית: Davit Ohannessian, 1884–1952) היה אמן אריחי קרמיקה ארמני, יליד האימפריה העות'מאנית, הנחשב לאבי אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים.
חייו.
אוהנסיאן נולד בשנת 1884 בכפר הארמני מורדקאי שבמזרח אנטוליה, וגדל בעיר אסקישהיר. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא עזב את לימודיו כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בנעוריו הצטרף לסדנת קרמיקה בבעלות ארמנית בקוטהיה. בגיל 23 ייסד סדנת קרמיקה בשותפות עם אמנים נוספים, שם התמחה ביצירות מונומנטליות ובשחזור אריחים בסגנון המסורתי של איזניק. לצד עבודות פרטיות רבות ביצע אוהנסון גם עבודות ציבוריות גדולות כגון אריחים לקבר הסולטאן ראשיד הרביעי ולבית הדואר המרכזי באיסטנבול, עבודות שימור ב"מסגד הירוק" בעיר בורסה וכן עבודות שימור במתחם המקודש במכה.
בזמן רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה גלו בני המשפחה לעיר חַלַבּ שבסוריה, שם פגש אוהנסיאן את מארק סייקס, דיפלומט בריטי שהעסיק את אוהנסיאן בעבר. סייקס השיג עבור אוהנסיאן הזמנה לשיקום אריחי הקרמיקה שעיטרו את כיפת הסלע שנוצרו במהלך המאה ה-16. אוהנסיאן הביא מקוטהיה קבוצת אמנים ובהם נשאן בליאן ומגרדיץ' קרקשיאן, בעזרתם ייסד את הסדנה שנקראה "אריחי כיפת הסלע".
בשנת 1920, לאחר שהופסקו עבודות השחזור בהר הבית בשל מחסור בכספים, העביר אוהנסיאן את הסדנה למבנים ב"ויה דולורוזה". בשנת 1922 עזבו בליאן וקרקשיאן את הסדנה והקימו סדנה עצמאית שנקראה "Palestine Pottery" בדרך שכם. במשך השנים עבדו בסדנה של אוהנסיאן אמנים ארמנים רבים. בין האמנים גם קבוצה של יתומים ארמנים שהובאו מטורקיה. בין העבודות העיקריות שיצר היו אריחים למלון "אמריקן קולוני", למרפאות החוץ של בית החולים סנט ג'ון, אריחים לבית הארחה של כנסיית סנט אנדרוז, "בית המזרקה" ב"מוזיאון רוקפלר", שלטי רחובות בעיר העתיקה ירושלים, שלטים על מצודות טגארט ביניהם שלט חזית תחנת המשטרה המנדטורית תרשיחא ושלט על תחנת המשטרה המנדטורית ברחובות ועוד. הסדנה פעלה עד שנת 1948. אוהנסיאן נפטר בביירות בשנת 1952.
האנקוק
מצוות פריקה
הסתכלי אלי
הסתכלי אלי הוא אלבומו החמישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-8 באוגוסט 1999. באלבום נכללו להיטים כ"הסתכלי אלי", "בעירי", "ים של טעויות", "תודה לאל", "לב חולה" ו"מלך המגרש". היה זה האלבום השלישי והאחרון, אשר נכתב והולחן כולו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, שהפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם שולטן. כשנה אחר כך נפרדו חברי אתניקס מאייל באלבום "אתניקס ואייל גולן - המופע המשותף", שסיכם 4 שנות עבודה משותפות.
מצוות טעינה
טריאדה
טריאדה היא מושג המתאר קבוצה של שלוש. בהקשרים שונים מושג זה לובש משמעויות שונות.
מכון אדווה
ראס דאשן
רופאים למען זכויות אדם
The Ballad of Gay Tony
GTA The Ballad of Gay Tony
הון סיכון
סם בן שטרית
סם בן-שטרית (נולד ב-1938 במרוקו) הוא מורה, ופעיל חברתי ישראלי, מייסד ויו"ר הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו. שימש במספר מקרים כמתווך בין ממשלת ישראל לארמון המלוכה במרוקו, בהם אירוע העלאת עצמות 22 מעפילי הספינה אגוז לקבורה בישראל, במסגרת המבצע הסודי "איילת השחר".
ביוגרפיה.
בן שטרית נולד בתלשינת שבמרוקו ועלה לארץ ב-1963. יום לפני עלייתו נשא לאשה את אנט. בירושלים שימש כיושב ראש ועד שכונות קטמון ח'-ט', היה העורך של הביטאון "מבית ומחוץ" (עד שנת 1970), למד לתואר בוגר בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמורה לתלמוד ולעברית. במשך כ-30 שנה עבד באגודה לתרבות הדיור.
ב-1979 ייסד את הוועד הציבורי לחגיגות המימונה בישראל וכיהן כיו"ר וועד זה. הוועד הציבורי החליף את תנועת "ברית יוצאי מרוקו", שארגנה במקור את חגיגות המימונה, אך הייתה מזוהה עם מפלגת מפא"י וההסתדרות. ואילו בן שטרית היה פעיל הליכוד ומקורב למנחם בגין, וביקש להקים ארגון חדש עבור ארגון המימונה.
ב-27 בנובמבר 1979 פרסם בעיתון מעריב מאמר פובליציסטי בשם "מצוקה הכצעקתה?". בן שטרית תבע במאמרו מיוצאי צפון אפריקה להקצות את מירב משאביהם בעיצוב דרכם ועתידם של ילדיהם, למען יהיו מסוגלים להתמודד בחברה ההישגית והתחרותית הישראלית. במאמרו הוא עודד הפניית מאמצים לסיוע עצמי בטרם מפנים אצבע מאשימה כלפי הזולת וכלפי הממסד. לגרסתו, כל אדם זכאי לסיוע, אך בתנאי שהנזקק מסייע גם הוא לעצמו ונוטל חלק בשיקומו. בנוסף, בן שטרית כפר בקיום אפליה עדתית מכוונת או מוסווית במדינת ישראל; לדבריו, אף אם אפליה זו קיימת, מן החוכמה להתעלם ממנה, כדי שלא להחליש את המוטיבציה להתמודדות והתקדמות בקרב אלה שהמוטיבציה ממילא חלשה אצלם.
בעקבות מאמר זה, פנו אליו כארבעים אנשי רוח מיוצאי צפון אפריקה, כדי לייסד ולהקים "תנועת ביחד", התנועה לאחדות ישראל. הוא ייסד את התנועה ב-1979, ועמד בראשה עד פרישתו ממנה בשנת 1993.
ב-1980 ניסח פנייה מנומקת לממשלת ישראל להכרה ממלכתית ב-44 מעפילי אגוז שטבעו בדרכם לארץ ישראל ב-10 בינואר 1961. הממשלה קבעה את יום טביעתם כ"יום לאומי למחתרת ולהעפלה מצפון אפריקה", ומאז בכל שנה מתקיימת אזכרה מרכזית בהר הרצל. ב-1981 ייסד בן שטרית את המועצה הציבורית להנצחת מעפילי אגוז. משנת 1983, יזם בן שטרית ותרם לאיתור מקום קבורתם של 22 מעפילי אגוז שנקברו באל-חוסימה (מרוקו). הוא פעל בנושא זה כשליחם של המשפחות השכולות ושל ראשי ממשלות ישראל יצחק רבין, שמעון פרס ויצחק שמיר, אצל מלך מרוקו חסן השני, בעשרות שליחויות. בשנת 1986 הסכים מלך מרוקו כי עצמות טבועי "אגוז" יועברו לישראל. עצמותיהם של 22 הגופות הועלו ממרוקו לקבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים ב-14 בדצמבר 1992.
משנת 1980 היה מעורב בהפקתם של 38 סרטים בשיתוף רשתות הטלוויזיה, הדנים ביהדות מרוקו, ערכיה ותרבותה.
בן שטרית פעיל גם בתחום המאבק בהתבוללות. בשנת 1980 יזם וניסח את "האמנה לאחדות עם ישראל", עליה חתמו ראשי מדינת ישראל, הרבנים הראשיים, נציגי תפוצות הגולה ואזרחים ישראלים נוספים. הוא יזם את "ספר הזהב לאחדות עם ישראל", שעוסק במאבק בהתבוללות בתפוצות.
בשנת 1986 השתתף במשלחת של חברי כנסת יוצאי מרוקו, שערכו ביקור רשמי במרוקו, כאורחי המלך חסן.
ב-1992 יזם וייסד עם הנדבן שלמה אזולאי ממרוקו את הקמת בית הכנסת "בית אליהו" בבלמונטה שבפורטוגל. זהו בית הכנסת הראשון ליהודים האנוסים, מאז שהאינקוויזיציה פיקחה עליהם, לפני 500 שנה.
בן שטרית הוא יו"ר הוועד הציבורי להנצחת המלך חסן השני, אותו ייסד ב-1999. נשיא המדינה שמעון פרס כיהן כנשיא כבוד של הוועד.
באוקטובר 2020, פעל להסרת שמו של אהוד ברק מספר הזהב של יהדות מרוקו, עקב תמיכתו ב. שבוע אחר כך חזר בו מההחלטה.
פעילותו בפדרציה העולמית של יהודי מרוקו.
ב-2001 ייסד בן שטרית את הפדרציה העולמית של יהודי מרוקו, והוא מכהן כיו"ר הפדרציה עד היום.
במסגרת הפדרציה פועל בן שטרית לאיסוף תרומות והענקתם במסגרת "קרן מלגות" לסטודנטים מעוטי-יכולת מכלל קהילות ישראל (משנת 2004), הנחלת מורשת יהדות מרוקו בארץ ובתפוצות והדגשת חלקה ותרומתה בתקומת העם והמדינה, בכלי התקשורת ובהרצאות שונות. ב-2001 יזם את "ספר הזהב ליהדות מרוקו" כספר הרשמה והזדהות; נרשמו בו ראשי מדינה, ראשי מדינות ידידותיות, נבחרי עם, ראשי וחברי קהילות בתפוצות ונדיבי ואזרחים ישראלים אחרים. רבים הנציחו ומנציחים ב"ספר הזהב" את יקיריהם שהלכו לעולמם. בן שטרית גם יזם ב-2001 את "מדליון המעברה" ותעודת הצדעה ליוצאי המעברות, בחסות ראש הממשלה אריאל שרון.