שלושת הגיליונות הראשונים נועדו להעלות את הרמה המקצועית של אנשי היישוב העוסקים בנושא הביטחון ("אנשי השורה"), ו"לעסקני העם הפועלים במערכה המדינית". עם פרסום הגיליון הסדיר הראשון בשנת 1940, כתב העת החל לשמש גם כשופר הסברה מוסווה של ארגון "ההגנה". הצביון של כתב העת שונה עם הקמת המדינה וצה"ל, אז נעשה לירחונו של צה"ל. בשנים הראשונות של כתב העת השתתפו בעריכה לשונית שלו המשוררים אברהם שלונסקי ונתן אלתרמן והסופר מנחם זלמן וולפובסקי.
ב"מערכות", לכל אורך שנותיו, פורסמו מאמרים מאת הוגים מרכזיים בתחום כגון באזיל לידל הארט וג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, מפקדים בכירים בצבאות שונים (בעיקר צבא בריטניה וצבא ארצות הברית) ואנשי צבא, אקדמיה ומדינאות ישראלים. כבר במהלך מלחמת העצמאות פרסם "מערכות" מאמרים על קרבותיה, והוא המשיך בכך בשנים שלאחר מכן. גם מלחמות ישראל הבאות נותחו במאמרים ב"מערכות". באופן חריג פסל הרמטכ"ל דן שומרון מאמר של אלוף משה בר-כוכבא שבו מתח ביקורת על אופן פעולת צה"ל באינתיפאדה הראשונה.
מאז שפורקה הוצאת "מערכות" בשנות ה-90 של המאה ה-20, כתב העת יוצא לאור על ידי משרד הביטחון – ההוצאה לאור וצה"ל.
גיליונות מיוחדים.
ביולי 1950 יצא לאור גיליון מיוחד (62-63) לרגל עשור להופעת כתב העת, תחת השם "בשבילי מחשבה צבאית", שהורכב בין היתר ממאמרים המנתחים את מלחמת העצמאות ואת הקמת צה"ל.
הגיליון הכפול (186-185) שיצא באוגוסט 1967 מביא את תיעוד קרבות מלחמת ששת הימים במאמרים פרי עטם של יצחק רבין, ישעיהו גביש, עוזי נרקיס ודוד אלעזר ונפתח במכתב הוקרה מאת לוי אשכול.
גיליון ספטמבר 1974, מספר 240, היה גיליון מיוחד לרגל שנה לפרוץ מלחמת יום כיפור. הגיליון מנסה לשרטט כרוניקה של הלוחמה, מתוך הכרה בעובדה שעדיין באותה עת, רב הנסתר על הגלוי ומתבסס על דברי מפקדים ולוחמים.
ב-1978 יצא לאור גיליון מיוחד, בעריכתו של סא"ל דני אשר, לציון 30 שנה למלחמת העצמאות ובו קובץ מסמכים מבוארים אודות "תש"ח".
ב-1979 יצא גיליון מיוחד, מערכות 270-271, לציון 40 שנה ל"מערכות" ובו קובץ מאמרים של קצינים בכירים וקציני חיל ראשיים המתאר את ההתפתחות הצפויה בתחום המקצועות הצבאיים השונים.
באוקטובר 2009 יצא קובץ 70 שנה למערכות (מספרי גיליון 428-427), המאגד כמה מהמאמרים החשובים בהגות הצבאית הישראלית ודברי מפקדי צה"ל לדורותיהם שהתפרסמו מעל דפי "מערכות".
טודור בורמוב
טודור סטויאנוב בורמוב (בבולגרית: Тодор Стоянов Бурмов; 2 בינואר 1834, גברובו, האימפריה העות'מאנית – 25 באוקטובר 1906, סופיה, נסיכות בולגריה), היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלתה הראשון של בולגריה לאחר תום השלטון העות'מאני במדינה.
בורמוב סיים את האקדמיה הטכנולוגית בקייב ועבד כמורה ועורך עיתון בעיר הולדתו. הוא היה פעיל במאבק למען עצמאותה של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התנדב למטה צבא הדנובה הרוסי ורקם קשרים עם בכירי צבא האימפריה. לאחר תום המלחמה מונה על ידי הרוסים לתפקיד מושל פלובדיב.
בורמוב היה מיודד עם אלכסנדר בטנברג ולאחר הקמת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, מינה אותו בטנברג לתפקיד ראש ממשלתה הראשון של הנסיכות. ממשלו של בורמוב עסק בייצוב מצב ביטחון הפנים והקמת מוסדות השלטון והמשפט בנסיכות החדשה ובכלל זה החלת ממשל צבאי באזורים שהיו בעלי אחוז גבוה של תושבים מוסלמים. המפלגה השמרנית לא זכתה לתמיכה גדולה בציבוריות הבולגרית, עניין שהוביל לתמיכה מועטה יחסית לה זכתה ממשלתו של בורמוב בפרלמנט הבולגרי ולקשיים בתפקודה. בדצמבר 1879 נפלה ממשלתו של בורמוב וקלמנט טרנובסקי נקרא לעמוד בראשות הממשלה עד למציאת מחליף ראוי.
בורמוב נותר דמות משמעותית במערכת הפוליטית הבולגרית וכיהן בהמשך בתפקיד שר האוצר בממשלתו של לאוניד סובולב וכן בממשלתו השנייה של קלמנט טרנובסקי. בהמשך עזב בורמוב את המפלגה השמרנית והצטרף למפלגה הליבראלית הפרוגרסיבית בהנהגת דראגן צאנקוב. בורמוב הלך לעולמו בסופיה ב-1906 והוא בן 72 שנים.
אבגול
אַבְגּוֹל תַּעֲשִׂיּוֹת 1953 בע"מ היא חברה העוסקת בייצור בד לא ארוג בישראל ומחוצה לה. מוצריה משמשים בעיקר לייצור מוצרי היגיינה, כגון חיתולים חד-פעמיים לתינוקות ולמבוגרים ומוצרי היגיינה נשית, אך גם מגבונים חד-פעמיים, ריפוד רהיטים, בנייה, ביגוד ומוצרי חקלאות. אבגול היא חברה ציבורית, ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 100. עיקר מכירות החברה מבוצעות ללקוחות באירופה ובאמריקה הצפונית.
אודות החברה.
אבגול נוסדה בשנת 1953. החל משנת 1988 עוסקת החברה בייצור מוצרי בד לא ארוג במפעלה שבאזור התעשייה ברקן, ובשנת 2001 רכשה מפעל לייצור בד לא ארוג בצפון קרוליינה. בשנת 2004 הקימה אבגול מיזם משותף בסין, כשבמהלך הרבעון השני של שנת 2010 גדלו החזקותיה של החברה במיזם ל-80%. בשנת 2006 החלה החברה בהקמת אתר ייצור ברוסיה, שהחל את פעילותו המסחרית במהלך הרבעון השני של שנת 2008.
בשנת 2006, רכשה חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל 45% ממניות אבגול תמורת כ-18 מיליון דולר, עם אופציה להגדלת חלקה בבעלות.
בשנת 2012 מכרה חברת מפעלים פטרוכימיים את השליטה באבגול לקרן ההשקעות הבריטית את'מבה קפיטל תמורת כ-106 מיליון דולר, לפי שווי של 237 מיליון דולר.
בשנת 2007, פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ניירות ערך של החברה. לאחר השלמת ההנפקה על פי התשקיף הפכה החברה לחברה ציבורית.
בשנת 2015, החלה אבגול בהקמת מפעל ייצור חדש בדימונה בסכום השקעה מוערך של כ-60 מיליון דולר.
מאיר סוקולר
מאיר סוקולר (נולד ב-17 במאי 1944 בבוכרה שבאוזבקיסטן) הוא כלכלן ודוקטור לכלכלה ישראלי, ששימש במגוון תפקידים בכירים בבנק ישראל, לרבות כממלא מקום נגיד בנק ישראל.
ביוגרפיה.
סוקולר סיים את לימודי הדוקטורט שלו ב-1975 באוניברסיטת ניו יורק. עבד בבנק ישראל בין השנים 1976-2006. הוא החל את עבודתו ככלכלן ביחידת הפיקוח על הבנקים בה התקדם לתפקיד בכיר, לאחר מכן מונה לסגן מנהל מחלקת המחקר, ממנה התקדם ומונה למנהל המחלקה המוניטרית.
בין השנים 2002-2006 שימש סוקולר משנה לנגיד הבנק, מינוי בהמלצת הנגיד דאז ד"ר קליין, ובין 17 בינואר ל-30 באפריל 2005 אף מילא מקום נגיד בנק ישראל. הוא פרש מבנק ישראל לאחר כניסתו של פרופ' סטנלי פישר לתפקידו.
בשנת 2005 היה סוקולר חבר בוועדת בכר שמונתה לצורך ביצוע רפורמה בשוק ההון - הפחתת ריכוזיות וצמצום ניגודי אינטרסים בבנקים.
לאחר פרישתו מהבנק שימש כיועץ בכיר בקרן המטבע הבינלאומי.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
קישורים חיצוניים.
אוחזת ענף עץ השקד
אוחזת ענף עץ השקד הוא שמה הפרטי, לכאורה, של נערה ישראלית, נושאה של אגדה אורבנית נפוצה בת עשרות שנים. הסיפור על קיומה מוכר כדיווח אותנטי בצורת קוריוז הנוגע למתן שמות פרטיים יוצאי דופן לילדים על ידי הוריהם.
מקור הסיפור.
מקורו של הסיפור ככל הנראה בשנת 1975, בביקור של כתבת צעירה בשם עידית גיל (ולא של סמדר שיר, כפי שנטען לעיתים) בביתה של משפחה מקריית טבעון. הכתבת פרסמה בשבועון הנוער "מעריב לנוער" כתבה בנושא שמות מוזרים ואקזוטיים בישראל ושוחחה בין השאר עם בני משפחת אלעמי שהעניקו לילדיהם שמות מיוחדים. הבת הבכורה, ששמה הפרטי הוא ניצת הדס, רואיינה על ידי הכתבת בנוגע לשמה המיוחד ולשמה של אחותה הצעירה, שִלְהָב. לשתיים אחות נוספת בשם צמרת. במהלך השיחה עם הכתבת אמרה אמן של הבנות, רותי אלעמי, ככל הנראה בבדיחות הדעת, שבתה האחרת קרויה, או ששקלו לקרוא לה, "אוחזת ענף שקד". כשהתפרסמה הכתבה ב"מעריב לנוער" הופיעה במסגרתה תמונה של ניצת הדס ואוזכר בה השם "אוחזת ענף שקד" כשם של אחותה צמרת.
מקור השם.
מקור השם עצמו בשם שירו של יצחק שלו "אוחזת ענף שקד", שלימים היה גם השם שבחר לקובץ שיריו הראשון (תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ב-1951), שזכה להערכה רבה וזיכה אותו בפרס אוסישקין.
השיר נפתח במילים:
אמיתות הסיפור.
הסיפור נבדק מספר פעמים על ידי עיתונאים שחיפשו את מקורו וביקשו לשפוך אור על היקף תפוצתו. כתבה בנושא פורסמה בין היתר בשבועון "לאשה". בשנת 2009 יצרו אירית דולב ואלון מרום סדרה דוקומנטרית על אודות אגדות אורבניות בישראל ששודרה בערוץ 8. באחד מפרקי התוכנית מאשרת האחות צמרת, שאכן מדובר באגדה ותו לא. השם אוחזת ענף עץ השקד "הסתובב" לדבריה במשפחה אך לא הייתה ילדה שנקראה כך. אביהן של הבנות מרא אלעמי אישר אף הוא גרסה זו של הסיפור.
שאר הפרטים והגרסאות השונות בנוגע לשם הם מקור להשערות ובדיות בלבד. מרישומי משרד הפנים, שנבדקו מספר פעמים על ידי עיתונאים שחקרו את הנושא, נעדר תיעוד המוכיח כי קיים בישראל אדם בעל שם זה.
עם התפתחות האינטרנט ונגישותה, ניתן לעקוב מקרוב אחר תהליך ההיווצרות של אגדות אורבניות מסוג זה. פוסטים בבלוגים ובטוקבקים בנוגע להיכרות אישית עם אוחזת ענף עץ השקד מופיעים באינטרנט חדשות לבקרים וניתן למצוא דיווחים שונים בדבר מקום מגוריה של הנערה, גילה, תקופת שירותה הצבאי, שמות בני משפחתה ועוד. חיפוש במנועי החיפוש באינטרנט מגלה עשרות עדויות אישיות על אנשים שפגשו כביכול את אוחזת ענף עץ השקד (הקרויה גם "אוחי" או "אוחזי" בפי חבריה הקרובים), סיימו עמה קורסים צבאיים שונים, שירתו עמה בבסיס חיל הים בעתלית ועוד.
אמברוס
מיני ריפרטון