עבודתו המאוחרת של ליפהרט התמקדה בהבדלים הרחבים יותר בין דמוקרטיות הפועלות בשיטה הרובנית (השיטה בה מתנהלות בחירות, לרוב בין שתי מפלגות עיקריות, ובה "המנצח זוכה בכל" ואילו המפסיד יוצא לתקופה קצובה לאופוזיציה, ומאבד את האפשרות לקבל חלק בשלטון) ובין דמוקרטיות של "קונצנזוס". על אף שליפהרט פיתח את מודל הדמוקרטיה ההסדרית בעיקר למדינות בעלות שסע אתני, דתי או מעמדי, הוא רואה את הדמוקרטיה הפועלת בשיטת הקונצנזוס כמתאימה לכל חברה. בניגוד לדמוקרטיה הרובנית, הדמוקרטיות הפועלות בשיטת הקונצנזוס הן בעלות מפלגות רבות, שיטה פרלמנטרית עם ממשלה רחבה, הכוללת את מרבית הפלגים, שיטת בחירות יחסית, מבנה קורפורטיבי של קבוצות אינטרס, לעיתים מבנה פדרטיבי, שני בתי פרלמנט, וחוקה קשיחה המוגנת באמצעות ביקורת שיפוטית. מוסדות אלו מבטיחים, ראשית, כי רק רוב מוצק יוכל לשלוט במדיניות, ושנית, שמרגע שהקואליציה מתבססת בשלטון, יכולתה לצמצם את זכויות המיעוט היא מוגבלת.
בספרו "Patterns of Democracy" (1989) מונה ליפהרט שלושים ושש דמוקרטיות המשתמשות בגישה זו. הוא מוצא כי הדמוקרטיות של קונצנזוס הן מדינות "נעימות ועדינות" יותר, יש בהן אחוזי מאסר נמוכים יותר, שימוש נמוך יותר בעונש מוות, שמירה טובה יותר על הסביבה, כמות גדולה יותר של עובדים זרים, והוצאה רבה יותר על רווחה, תכונות שלדעתו עשויות למשוך כל דמוקרט. הוא מוצא כי התרבות הפוליטית במדינות אלו היא פחות עימותית, ההליכים הם ענייניים יותר, ותוצאות ההליכים הן אתיות יותר.
מרו (הינדואיזם)
הר מרו (באנגלית: Mount Meru; בסנסקריט: मेरु) הוא שמו של הר מיתי המצוי מעבר להימלאיה.
אנשי צפון הודו בימי קדם דימו לעצמם, בהשראת הרי ההימלאיה אדירי הממדים, כי מעבר להם מצוי אף הר עצום יותר. הם כינוהו בשם מרו. ההינדים עשו את ההר למקום משכנם של האלים. לפי אמונתם הר זה מצוי במרכזו על היקום, בנקודה שבה מתלכדים הציר האופקי והציר האנכי. ההר מוקף שבע טבעות הרים קונצנטריות שסביבן חגים השמש, הירח וכוכבי הלכת. בין הטבעת השביעית והטבעת השמינית מצויות היבשות של הארץ.
על פי המסורת הבודהיסטית הר מרו נישא לגובה של 80 אלף יוג'אנה, והוא ממוקם בין ארבעה עולמות בארבע רוחות השמיים. ההר מרובע בקרקעיתו ועגול בפסגתו. חציו האחד עולה לשמיים וחציו השני יורד אל הארץ. הצד הקרוב לעולמנו מורכב מאבני ספיר כחולות, ולכן השמיים נראים תכולים בעיני האדם. צדדיו האחרים עשויים אבני אודם ואבני חן צהובות ולבנות.
הסמליות של הר מרו.
הר מרו מקבל יחס ואזכור במגוון עצום של טקסטים, מבנים ארכיטקטוניים, סיפורים וכתבים בתרבות ההינדואיסטית והבודהיסטית. לדוגמה, בכתבים בודהיסטיים מסוימים מתארים רעידת אדמה בהר מרו כהשוואה למות הבודהה בתור אירועים "שמרעידים" את העולם. לא רק בבודהיזם גם בספרות ההודית ההר משמש כאמת מידה וכהדמיה לתיאור והבנת גדלים, ממדים, ומיקומים פיזיים ורוחניים. לעיתים הר מרו חולק משמעות עם פרח הלוטוס. בפוראנות למשל קוראים הרבה פעמים להר מרו לוטוס ומשווים בין ארבעת האיים שמקיפים את ההר לארבעת העלים של הלוטוס כאשר ההר עצמו מדמה את החוטים שיוצאים ממרכז הפרח. בארכיטקטורה קיים שימוש רחב בהר כסמל. במקדשים רואים פרטי עיצוב חומריים ואלמנטים גופניים שמקושרים למטאפיזיקה של ההר. ישנם מקדשים רבים בבאלי שנקראים בשם מרו. גם הסטופות חולקות דמיון פיזי להר ושניהם מסמלים מקומות שבהם הגשמי הופך לנצחי, לחסר זמן. בטיבט ניתן לראות דמיון להר גם באופי העיצובי של המנדלה, המוטיב של ארבעה חלקים שבמרכזם גוף מרכזי נפוץ מאוד. בתרבות הטנטרה משתמשים בהר מרו כסמל שמתאר ערוץ אנרגיה פיזי וכהשוואה לשבע הצ'אקרות שאנו מטפסים דרכן לגבוהה ביותר, כמו השאיפה להגיע לנקודה הכי גבוהה בהר. כך גם מתארים את המושג נירוונה כהתעלות פיזית מעל ההר. ישנם גם מחקרים שמראים השפעה של ההר בארגון הסדר החברתי. בספרות ובתיאטרון יש שימוש נפוץ בממלכות או חברות שמחולקת לארבע.
יש במרו רב-תכליתיות סמלית שקיימת בהרבה רבדים בתרבות ההינדית. רב-תכליתיות זו מבטאת את הדו-משמעותיות שיש בהר. מצד אחד חלק מאמונה קוסמולוגית – מקום שנמצא בסיפורים ומצד שני סמלים מוחשיים שקיימים פיזית ביום יום. אפשר להגיד שההר מסמל ישות פנימית שמוכרחים לעבור דרכה בדרך לאמת ולגאולה. הוא נע כל הזמן בין הפיזי למטאפיזי ומסמל את הממשק ביניהם ואת הדואליות שבהם. הוא משמש כמרכז היקום וכמו כן, כהסבר וכסמל המחבר בין המקרוקוסמוס למיקרוקוסמוס.
תא סטודנטים
תא סטודנטים הוא ארגון של סטודנטים העוסק בפעילות חברתית או פוליטית.
מעורבות האוניברסיטאות בפעילויות התאים שונות מאוניברסיטה לאוניברסיטה. ישנן אוניברסיטאות המאפשרות את פעילותם של תאי סטודנטים מוכרים על ידן בלבד בשטחיהן ועשויות אפילו לעזור במימון הפעילות או להקצות לה חדרי הרצאות. לדוגמה, אוניברסיטת בן-גוריון מעודדת במיוחד את ההשתתפות הפוליטית והחברתית של הסטודנטים. בקמפוס בן-גוריון פועלים תאים פוליטיים רבים של כל הקשת הפוליטית. מתא מרצ ועד תא סטודנטים של תנועת הימין החדש.
מן הצד השני ישנן אוניברסיטאות שמתעלמות לחלוטין מכל פעילות שמארגנות קבוצות סטודנטים.
ישנם תאי סטודנטים שפעילים רק בקמפוס אחד של אותה אוניברסיטה, למשל, באוניברסיטה העברית פעלו שני תאי סטודנטים מטעם "מפלגת שינוי" – אחד בקמפוס הר הצופים ואחד בקמפוס הפקולטה לרפואה בעין כרם, אחרים פועלים בקמפוסים אחדים ואפילו באוניברסיטאות אחדות. אולם, יש להבדיל בין תא סטודנטים אחד הפועל בקמפוסים אחדים לבין תאי סטודנטים שונים המשויכים לארגון על חוץ אוניברסיטאי כמו מפלגה או ארגון משיחי. דוגמאות לתאי סטודנטים הפועלים באוניברסיטאות אחדות: "מגמה ירוקה" – תא איכות הסביבה או "תא כתום" – תא נגד ההתנתקות.
ישנם ארבעה סוגי תאי סטודנטים:
באופן מעשי, לא תמיד קל להבדיל בין תאים בעלי מסר פוליטי כללי לבין תאים א-פוליטיים. לדוגמה, התא הלהט"בי באוניברסיטה העברית בירושלים, הקרוי "העשירון האחר" לא ניסה מעולם להתמודד על מקומות באגודת הסטודנטים ולא הזדהה מעולם עם מפלגה כלשהי בכנסת, אולם יש מפלגות בכנסת ישראל שתא זה לחלוטין אינו מקובל עליהן, משום ששום התארגנות של להט"בים אינה מקובלת עליהן.
קטסיאס
קטסיאס מקנידוס (ביוונית: Κτησίας) היה רופא והיסטוריון יווני, אשר שירת בחצרו של ארתחששתא השני (מופיע במקרא כאַרְתַּחְשַׁסְתְּא) מלך פרס בין השנים 404 - 397 לפנה"ס.
פעילותו הספרותית.
הוא כתב ספר בן 23 כרכים אשר נקרא Persica. חלק הארי של ספרו הוא על פרס (חלק אחר מוקדש לאשור). ספרו אבד במהלך הדורות, אך חלקים ממנו צוטטו אצל סופרים מאוחרים יותר (למשל דיודורוס ופלוטרכוס). כמו כן נותר תמצות שנעשה על ידי פוטיוס הבישוף של קונסטנטינופול במאה התשיעית לספירה.
אמינות כתביו.
דיודורוס ציטט את קטסיאס, אשר טען כי הוא השתמש ברשומות מבית המלוכה. אולם הגם ששירת בחצר המלך, ספק אם הייתה לו גישה לארכיונים רשמיים (מדובר בנוכרי גמור). על כן נראה כי מקורות המידע העיקריים שלו הם שיחות בעל פה, ובעיקר שיחות שולחן ורכילות חצר.
אמינותו לוקה בחסר, וחלק מהעובדות המצוינות בכתביו סותרות מידע המגיע ממקורות אחרים. למשל, לדבריו מגביזוס נשא את בתו של חשיארש הראשון (הלא הוא קסרקסס) טרם הפלישה ליוון. אולם בפועל הם התחתנו אחריה.
גם פלוטרכוס, אשר נעזר בקטסיאס ביד רחבה בספרו "חיי אישים", בפרק הנוגע לארתחששתא השני, הדגיש את אי האמינות של קטסיאס: "אף על פי שסיפורו סר תכופות מדרך האמת ופנה אל הבדיה וההזיה", או "אך ברי הוא שקטסיאס שיקר". כנגד חסרונות אלו עומד היתרון שהוא לעיתים המקור היחיד לתיאור אירוע זה או אחר.
ארנד לייפהרט
מאג'דה א-רומי
מאג'דה א-רומי (בערבית: ماجدة الرومي תעתיק מדויק: מאג'דה אלרומי) (נולדה ב-13 בדצמבר 1956) היא זמרת לבנונית, בין הזמרות הבולטות בזמר הערבי כיום.
ביוגרפיה.
מאג'דה א-רומי נולדה למשפחה נוצרית יוונית-קתולית בכפר שימא (كفر شيما) שבסמוך לביירות, מקום מושבם של אמנים לבנונים רבים באותה התקופה. אביה, המוזיקאי חלים א-רומי ואשתו מארי לוטפי, ילידי העיר צור שבדרום לבנון. האב גדל בארץ ישראל המנדטורית בה למשפחתו היו עסקים רבים. לא-רומי אח ואחות, אחותה השלישית, מהא, נפטרה ממחלת הסרטן.
א-רומי החלה להתעניין במוזיקה בגיל צעיר. בילדותה, נהגה להאזין לגדולי הזמר הערבי, כגון: פיירוז, אום כולתום, אסמהאן ועבד אל-והאב. כמו כן, נהגה לשיר בטקסי דת נוצריים שירים דתיים, ביניהם "מִלאדכּ" (בעברית: "לידתך") המיוחס ללידת ישו. הראשון לגלות את כשרונה המוזיקלי היה דודה, ריימונד סאפדי, אשר רצה לקדמה מוזיקלית, אך אביה סירב ואסר עליה להופיע עד שתסיים לימודיה.
בשנות ה-70 המוקדמות, השתכנע אביה, ובתמיכת משפחתה, השתתפה א-רומי בתוכנית הטלוויזיה "סטודיו אל-פאן", תוכנית לאיתור כישרונות שהייתה פופולרית מאוד באותה התקופה. א-רומי ביצעה את שיריהן של אסמהאן ולילה מוראד, וזכתה בתחרות. כפרס, העניקו לה השופטים מדליית זהב ובזכות הניצחון זכתה א-רומי, שעד לניצחונה בתחרות הייתה זמרת אנונימית לפרסום רב בלבנון. במקביל לקריירת הזמר, למדה א-רומי באוניברסיטה הלבנונית בביירות ובשנת 1975 קיבלה תואר ראשון בספרות ערבית מאוניברסיטה זו, באותה שנה פרצה מלחמת האזרחים הלבנונית. בשנת 1976 כיכבה א-רומי בסרט "שובו של הבן האבוד" (בערבית:عودة الأبن الضال, תעתיק: עודה אלאבן אלצ'אל) של המפיק המצרי יוסף שאהין והקליטה שלושה שירים לסרט זה. על השתתפותה בסרט זכתה בפרס מבקרי הקולנוע המצריים וקטפה תהילה במצרים.