סיבוב הופעות באמריקה הוביל לאלבום הופעה כפול, Transatlantic Live in America, ולאלבום וידאו בעל אותו השם. הלהקה הציגה את המורשת המוזיקלית שלה באלבום זה, ושכלל ביצועים ל-"Strawberry Fields Forever" של הביטלס וגם שני שירים של ג'נסיס, "Watcher Of The Skies" ו-"Firth of Fifth".
בשנת 2001 יצא לאור אלבומה השני של הלהקה, Bridge Across Forever, שמכיל רק ארבע רצועות, שכל אחת מהן נעה בין 15 ל-30 דקות. המהדורה המוגבלת של האלבום מכילה גרסת כיסוי של הלהקה לשירה המפורסם של להקת פינק פלויד, "Shine On You Crazy Diamond".
ב-2001 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה. דניאל גילדנלאו הצטרף לסיבוב ההופעות כחבר חמישי של הלהקה, וניגן על קלידים, גיטרות, כלי הקשה וקולות רקע.
הפסקה זמנית (2002–2009).
ניל מורס עזב את להקתו המקורית Spock’s Beard באוקטובר 2002, כשהוא אומר ש"אלוהים רצה שאעשה משהו אחר". הוא עזב את זרם הרוק המתקדם המרכזי ואת טרנסאטלנטיק, והחל קריירה חדשה כמוזיקאי נוצרי . פורטנוי הגיב "זה סימן את סיומה של טרנסאטלנטיק, שאני חושב שלא הייתה ממשיכה בלעדיו". אלבום וידאו של הלהקה בסיבוב ההופעות האחרון שלה פורסם ב-2003. בווידאו הופיעה גרסה חיה של "Suite Charlotte Pike" משולב עם "Abbey Road" של הביטלס.
בשנים הבאות מורס המשיך לשתף פעולה עם פורטנוי גם בסטודיו וגם על הבמה. ההופעות החיות של מורס כללו לעיתים קרובות שיר אחד או יותר של טרנסאטלנטיק. שלושת-רבעי איחוד של הלהקה התרחש באוגוסט 2008, כשסטולט ופורטנוי הצטרפו למורס ל-"Three Rivers Prog Fest" בפיטסבורג לקטעים "We Need Some Light" ו-"Stranger in Your Soul".
איחוד ואלבום חדש (2009–2013).
באפריל 2009 התאחדה הלהקה והתחילה לעבוד על אלבום אולפן שלישי. האלבום יצא באוקטובר 2009, והיה מורכב משיר אחד באורך 77 דקות, בשם The Whirlwind. האלבום הגיע למקום ה-21 במצעד "Heatseekers" של הבילבורד בארצות הברית.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובאירופה בין אפריל למאי של שנת 2010 כדי לסייע למכירת האלבום. דניאל גילדנלאו הצטרף לסיבוב ההופעות.
Kaleidoscope (2014-הווה).
במאי 2013 הודיע מייק פורטנוי שהלהקה סיימה לכתוב אלבום חדש. האלבום כלל 5 שירים (שניים ארוכים ו-3 שירים באורך רגיל) ועוד 8 קאברים לדיסק הבונוס. האלבום יצא לאור בינואר 2014. סיבוב הופעות עולמי בארצות הברית ובאירופה ליווה את האלבום, כולל הופעה מיוחדת ב-"Progressive Nation at Sea", קרוז בהובלת מייק פורטנוי. הלהקה ניגנה שתי הופעות, כשהראשונה כוללת את כל האלבום במלואו, והשנייה כוללת הופעות אורח של אמני רוק מתקדם מפורסמים כמו ג'ון אנדרסון מלהקת יס. בספטמבר 2014 זכה האלבום בתואר "אלבום השנה" בטקס חלוקת הפרסים של הרוק המתקדם.
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית (בצרפתית: Château de Montsoreau - Musée d'art contemporain) הוא מוזיאון פרטי לאמנות עכשווית בטירת מונסורו, מונסורו, צרפת. הפרויקט החל בנובמבר 2014 ונחנך ב־8 באפריל 2016. האוסף הקבוע, שנאסף במהלך 25 השנים האחרונות על ידי פיליפ מאיי (Philippe Méaille), מוצג בטירה ומושאל למוסדות אחרים. אוסף זה הוא האוסף הגדול בעולם של קבוצת האמנות הקונספטואלית, אמנות ושפה (Art &amp; Language), אשר מילאה תפקיד חשוב בהמצאת האמנות המושגית. האוסף הושאל בין השנים 2010–2017 למוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה ומאז שני המוסדות משתפים פעולה באופן קבוע.
היסטוריה.
ההלוואה הראשונה לטווח הארוך של אוסף פיליפ מאיי למוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה הוא נושא התערוכה הרטרוספקטיבית "אמנות ושפה לא הושלמה: אוסף פיליפ מאיי", באוקטובר 2014. קטלוג הופק בשיתוף פעולה הדוק עם אמני אמנות ושפה (מייקל בולדווין ומל רמסדן), כמו גם עם אנשי אקדמיה כגון, קרלס גררה, האוצר הראשי במוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה, ומתיו ג'סי ג'קסון, פרופסור במחלקה לאמנות חזותית ובמחלקת ההיסטוריה של האמנות, באוניברסיטת שיקגו. פיליפ מאיי, שחי 15 שנה באנג'ו, עבד במקביל לכריסטיאן ג'ילט (Christian Gillet), נשיא מחוז מן ולואר, כדי ללמוד את האפשרות ליצור מוזיאון לאמנות עכשווית באנג'ו ולמקם את האוסף בטירת מונסורו. לאחר שישה חודשי לימוד, הנושא הודלף לעיתונות וגרם לשערורייה פוליטית בין הימין לשמאל. ב-19 ביוני 2015 כריסטיאן ג'ילט, נשיא מחוז מן ולואר מסר את מפתחות הטירה של מונטסורו לפיליפ מאיי על פי חוזה שכירות של 25 שנים, עובדה שמציבה את האומנות העכשווית, כעדיפות תרבותית ותיירותית בפיתוח האזור.
אוסף.
אוסף פיליפ מאיי, המהווה את אוסף המוזיאון, מאכלס את שתי הקומות הראשונות של המוזיאון. האוסף מורכב אך ורק מיצירות של קבוצת האמנים אמנות ושפה. הסכם עם מוזיאון טייט מודרן (Tate Modern) מלונדון מאשר את הקרנתו של סרט, שהופק במשותף על ידי מוסד זה וקרן בלומברג ומוצג בטירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית. התנועה האמנותית אמנות ושפה, שנוסדה בשנת 1968, לקחה את שמה מעיתון המכונה אמנות-שפה (Art-Language) - הקבוצה מורכבת מבריטים, אמריקאים ואוסטרלים. ההתעסקות בשאלות המטרידות על מעמדו של האמן, יצירת האמנות או אפילו על הממסד עצמו, הציבה אותם כדמויות רדיקליות ביותר בתולדות האמנות במחצית השנייה של המאה העשרים. קבוצת אמנות ושפה, שמקורה באמנות המושגית, עדיין פעילה ומיוצגת כיום על ידי מייקל בולדווין ומל רמסדן.
אל כתוני
גרסת במאי
ויליאם פרי
ויליאם ג'יימס פרי (באנגלית: William James Perry; נולד ב-11 באוקטובר 1927) הוא מתמטיקאי, מהנדס ואיש עסקים אמריקאי שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית מ-3 בפברואר 1994 ועד 23 בינואר 1997 בממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. הוא גם שימש כסגן מזכיר ההגנה בין השנים 1993–1994 וכתת-מזכיר ההגנה למחקר והנדסה בין השנים 1977–1981.
פרי הוא פרופסור אמריטוס במינוי משותף של מוסד פרימן ספוגלי ללימודים בינלאומיים ושל בית הספר להנדסה של אוניברסיטת סטנפורד. הוא גם חבר בכיר ב"מוסד הובר למלחמה, מהפכה ושלום" של האוניברסיטה. הוא משמש כמנהל של "מיזם ההגנה המונעת". הוא מומחה בתחומי מדיניות החוץ והביטחון הלאומי של ארצות הברית ובתחום הבקרה על הנשק. ב-2013 הוא הקים את "מיזם ויליאם ג. פרי", גוף ללא כוונת רווח לחינוך הציבור בנוגע לסכנות העכשוויות של הנשק הגרעיני.
לפרי גם ניסיון רחב בתחום העסקי והוא משמש כחבר במועצות מנהלים של כמה חברות היי-טק. הוא חבר באקדמיה הלאומית להנדסה ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בין הפרסים הרבים שהוענקו לפרי ניתן למנות את מדליית החירות הנשיאותית שהוענקה לו ב-1997, אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית שהוענק לו ב-1998 ועיטור דרגה ראשונה של מסדר השמש העולה שהוענק לו ב-2002 על ידי קיסר יפן.
ראשית חייו.
פרי נולד בוונדרגריפט (Vandergrift) שבפנסילבניה. הוא למד במכינה הצבאית קלבר שבאינדיאנה, אך לא סיים את לימודיו שם. ב-1945 הוא סיים את בית הספר התיכון בטלר שבפנסילבניה ובין השנים 1946–1947 הוא שירת בצבא ארצות הברית, כולל שירות בממשל הצבאי האמריקאי ביפן. בהמשך הוא קיבל מינוי קצין בכוחות המילואים של הצבא ושירת שם בין השנים 1950–1955.
ב-1949 קיבל פרי את התואר בוגר במדעים, ב-1950 את התואר השני מאוניברסיטת סטנפורד וב-1957 את התואר דוקטור לפילוסופיה במתמטיקה מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. בין השנים 1954–1964 הוא שימש כמנהל המעבדות של משרד ההגנה לאלקטרוניקה ב-קליפורניה, ובין השנים 1964–1977 הוא שימש כנשיא חברת "מעבדת מערכות אלקטרומגנטיות" (Electromagnetic Systems Laboratory – ESL), שאותה הוא ייסד. הוא סייע להדגמת היתכנות הטכנולוגית של הפקת מודיעין אותות מברית המועצות באמצעות מערכת תדר הרדיו של לוויין התצפית אקווקייד/ריולייט. ב-1967 נשכר פרי כיועץ טכני למחלקת ההגנה. בין השנים 1977 – 1981, בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר, הוא שימש כתת-מזכיר ההגנה למחקר והנדסה, תחום בו הוא היה אחראי על רכש מערכות נשק ומחקר ופיתוח. בין שאר הישגיו הוא השפיע מאוד על פיתוח טכנולוגיית החמקנות, אך לא כל התוכניות שהוא ניהל זכו להערכה, כפי שכתב העיתונאי פול גלסטריס במגזין Washington Monthly:
בחמש השנים לאחר סיום תפקידו כתת-מזכיר ההגנה ב-1981, היה פרי לדירקטור ב-Hambrecht &amp; Quist, בנק השקעות שמטהו בסן פרנסיסקו ש"התמחה בחברות היי-טק ובתעשיות ביטחוניות". ב-1983 הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן כחבר בוועדת הנשיא לכוחות אסטרטגיים. מאוחר יותר במהלך שנות השמונים ועד 1993, לפני ששב אל הפנטגון כסגן מזכיר ההגנה, שימש פרי כמייסד ויושב ראש של "שיתוף הפעולה הטכנולוגי אסטרטגי", כפרופסור בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת סטנפורד, וכמנהל שותף של מיזם ההגנה המונעת ב"מרכז לביטחון בינלאומי ושיתוף פעולה" של האוניברסיטה. הוא גם היה חבר ב"ועדת פקרד".
מזכיר ההגנה.
פרי נכנס לתפקידו כמזכיר ההגנה כשלרשותו ניסיון רב בתחום הביטחון הלאומי, הן במגזר התעשייתי והן בממשלה, ועם הבנה של האתגרים שעמדו בפניו. הוא הקדיש את תשומת ליבו הן לפעילות הפנימית בפנטגון והן לנושאי ביטחון בינלאומיים. הוא פעל בשיתוף פעולה עם סגניו (ג'ון דויטש בין השנים 1994–1995 וג'ון וייט בין השנים 1995–1997), והוא נפגש באופן סדיר עם מזכירי המחלקות של הזרועות השונות, דאג לעדכן אותם בכל שנדרש ולקבל את עצותיהם בסוגיות שונות. הוא תיאר את סגנון עבודתו כ"ניהול באמצעות הסתובבות" (management by walking around).