קמפיין זה הופיע כשנה לאחר קמפיין "MeToo" וכהמשך ישיר לקמפיין זה, שהוקיע תופעות הטרדה מינית ואלימות מינית.
הימנעות מהגשת תלונה.
פעמים רבות נפגעי עבירות מין נמנעים מפנייה למשטרה. על פי הערכה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת לשנת 2015, שיעור הדיווח למשטרה על עבירות מין נמוך משמעותית מהיקף התופעה בפועל ועומד על כ-6%. בין הסיבות לכך ניתן למנות קיום היכרות מוקדמת ויחסי הכוחות בין התוקף לנפגעת, המובילים לכך שברוב המוחץ של הפעמים התקיפה המינית נשמרת בסוד; פעמים רבות הסוד הוא תוצאה של איום מצד התוקף. לרוב, רק לאחר ניתוק של יחסי הכוחות והקשר בין התוקף לנפגעת מתאפשרת חשיפה של הסיפור. בנוסף, ההשלכות של חשיפת התקיפה עלולות להיות קשות, ודורשות משאבים רבים. עבור חלק מהנפגעות והנפגעים, רק מרחק הזמן מאפשר עיבוד של הטראומה ומוכנות להתמודד עם השלכות החשיפה.
היווצרות ההאשטג, התפשטותו והשפעתו.
ד"ר כריסטין פורד, מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת פאלו אלטו, נתקלה בביקורת רבה כשהתלוננה נגד ברט קוואנו, מועמדו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, לשופט בית המשפט העליון, כי תקף אותה מינית בשנת 1982 בעודם בתיכון. בעדותה בפני הסנאט של ארצות הברית סיפרה פורד כי קאוואנו תקף אותה וניסה לאנוס אותה, וכי היא חששה לחייה. בנוסף לפורד, שתי נשים נוספות האשימו אותו במעשים מגונים. לשלוש התלונות האלה לא נמצאו עדויות תומכות בחקירת ה-FBI.
בתגובה, העלה טראמפ ציוץ בו תהה מדוע פורד לא התלוננה על התקיפה, בזו הלשון: . בנוסף, מתח טראמפ ביקורת על עדות מתלוננת, על שאינה זוכרת פרטים בסיסיים בנוגע למסיבה, שבה, לפי דבריה, הטריד אותה קוואנו, אך זוכרת ששתתה בירה אחת בלבד במסיבה.
כתגובת נגד לטראמפ נולד ההאשטג . יומיים אחרי הציוץ של טראמפ היו בטוויטר כ-675 אלף ציוצים שהציגו שלל סיבות לכך שנפגעות תקיפה מינית לא העזו להתלונן למשטרה. בין המצייצים היו השחקנית אשלי ג'אד, השחקנית אליסה מילאנו, שהגיבה ישירות לטראמפ, והשחקנית והדוגמנית קארה דלווין.
הזמרת ליידי גאגא השיבה לטענותיו של טראמפ בריאיון בתוכניתו של סטיבן קולבר, ובהיותה "ניצולת תקיפה מינית" בעצמה, טענה כי יש לסמוך על טענותיה של פורד והסבירה כי מדובר בהדחקה של הטראומה, .
כשבוע לאחר הופעת ההאשטג באנגלית, התופעה התפשטה בטוויטר לשפות נוספות, בהן עברית בהאשטג #לאהתלוננתי או #לא_התלוננתי, ובו סיפורים של נשים וגברים ישראליים על אירועי תקיפה מינית שחוו ומדוע לא התלוננו עליהם. העיתונאי ניר גונטז' סיפר על תקיפה מינית שעבר בידי גבר בגיל 15. תחילה לא ציין גונטז' את זהות התוקף, ורק ציין שהוא "מועסק כיום במשרד ממשלתי". לאחר תגובות שקיבל, ציין בציוץ נוסף שמדובר בראש אגף ביטחון, מידע וסייבר במשרד לביטחון הפנים, שלומי בילגי. גם העיתונאית חנה קים סיפרה על פוליטיקאי בכיר ש"דחף את לשונו לפי והשתיל לי, ללא כל התרעה מוקדמת, בלי שום קשר לנושאים הפוליטיים שעליהם דיברנו, נשיקה רטובה עם הלשון". בציוץ נוסף סיפרה על עיתונאי בכיר שניסה לאנוס אותה בכנסת.
לדברי העיתונאית צפי סער, .
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית דיווח בתחילת אוקטובר כי בשבוע שלפני הדיווח חלה עלייה של כ-50% במספר הפניות למרכזים ברחבי הארץ. האיגוד קשר את הנתונים לקמפיין הרשת "#לא_התלוננתי".
רכבת הלמים
שנות ה-40 של המאה ה-17
שנות ה-40 של המאה ה-17 היו העשור החמישי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1640 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1649.
1640–1649
שנות ה-30 של המאה ה-17
שנות ה-30 של המאה ה-17 היו העשור הרביעי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1630 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1639.
יוסוף איזטין
הנסיך יוסוף איזטין (בטורקית עות'מאנית: شہزادہ یوسف عزالدین; 10 באוקטובר 1857 – 1 בפברואר 1916) היה נסיך עות'מאני, אשר כיהן כיורש העצר בתקופת שלטונו של מהמט החמישי.
ביוגרפיה.
הנסיך יוסוף נולד ב-10 באוקטובר 1857 באיסטנבול, והיה בנו של הסולטן אבדילאזיז ואשתו דירינב קאדין.
הנסיך יוסוף חי באלמוניות מעת מות אביו ב-1876 עד הדחת בן דודו, הסולטן עבדול חמיד השני בשנת 1909. תחת החוקה הטורקית, יוסוף, הנסיך העות'מאני הבכור, הפך ליורש של בן דודו, מהמט החמישי, והוא נחשב למודרני ורפורמטור. בשנת 1910 הוא השתתף בהלוויית אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, ובשנת 1911 השתתף בהכתרת המלך ג'ורג' החמישי.
ככל הנראה הוא התאבד ב-1 בפברואר 1916, אם כי בזמנו נחשד שאולי הוא נרצח בהעלמת עין של שר המלחמה, אנוור פאשה, שעמו הוא התעמת.
משפחתו.
יוסוף היה נשוי שש פעמים:
עיטורים.
עיטורי כבוד עות'מאניים:
1630–1639
שנות ה-20 של המאה ה-17
שנות ה-20 של המאה ה-17 היו העשור השלישי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1620 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1629.
1620–1629
הפרעה גנטית
העשור השני של המאה ה-17
העשור השני של המאה ה-17 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1610 והסתיים ב-31 בדצמבר 1619.
1610–1619
ג'יימס סמית'סון
ג'יימס סמית'סון (באנגלית: James Smithson) היה כימאי ומינרלוג אנגלי הידוע בשל ייסודו את מכון סמית'סוניאן בווושינגטון די. סי.. במהלך המאה ה-18 הוציא לאור מספר מאמרים מדעיים למען החברה המלכותית. כמו כן סייע בפיתוח הקלמין הקרוי על שמו – סמיתסוניט.
סמית'סון נולד ב-1765 - במסגרת ילד מחוץ לנישואים - ליו פרסי, לימים דוכס נורת'מברלנד הראשון.
מעט יודע על חייו האישיים של סמית'סון שכן חלק ניכר מכתביו, עבודותיו והתכתבויותיו אבדו בשריפה שכילתה חלק מבניין הסמית'סוניאן ב-1865. 213 כרכים בלבד מספרייתו האישית ומכתביו האישיים שרדו.
את לימודיו החל במכללת פמברוק של אוניברסיטת קיימברידג' ב-1782, וב-1786 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה – MA. ב-19 באפריל 1787 בגיל 22, נבחר לחבר בחברה המלכותית.
קריירה מדעית.
סמית'סון הקדיש את חייו למען חקר מדעי הטבע, וביקר בפירנצה, פריז, סקסוניה והרי האלפים בשווייץ כדי למצוא קריסטלים ומינרלים, ולבצע בהם ניסויים שונים בשביל לגלות ולסווג סוגי יסודות כימיים למיניהם. ב-1802 הוכיח סמית'סון שמינרל הסמיתסוניט הוא בעצם קרבונט של יסוד האבץ ולא תחמוצת, זאת בניגוד לדעה שרווחה אז. כאות הוקרה על ממצאו, נקרא המינרל (ZnCO3) על שמו על ב-1832, ידי מדען צרפתי.
סמית'סון פרסם 27 מאמרים על כימיה, גאולוגיה ומינרלוגיה בכתבי עת מדעיים.
מותו.
סמית'סון מת בג'נובה, איטליה ב-27 ביוני 1829 ונקבר בבית קברות פרוטסטנטי בסמפיירדרנה. בצוואתו כתב שאת הונו יוריש לאחיינו – הנרי ג'יימס דיקנסון (שאת שם משפחתו שינה להונגרפירד כתנאי לקבלת הירושה). בצוואה כתב שהנרי ג'יימס או ילדיו הם אלה שיירשו את הונו, והתנה שאם לא יחיה עד מותו של סמית'סון או שלהנרי לא יהיו ילדים שיירשו, כספיו ייתרמו למען ייסוד מוסד חינוכי בארצות הברית אשר ייקרא על שמו – מכון סמית'סוניאן.
הנרי ג'יימס מת ב-1835, רווק וללא ילדים, ועל כן כל הונו נתרם למוסד אשר ייסד.
1999 (שיר)
1999 הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית צ'ארלי XCX, ביחד עם הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. השיר יצא לאור ב-5 במאי 2018, כסינגל מתוך אלבומה השלישי Charli, על ידי חברות התקליטים אסלים רקורדס ואטלנטיק UK.
עטיפת הסינגל עוצבה בהשארת הסרט "מטריקס", משנת 1999.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי צ'ארלי XCX, טרוי סיון, לילנד, אוסקר הולטר ונוני באו והופק על ידי הולטר גם כן. השיר מהווה כשיתוף הפעולה הראשון של צ'ארלי XCX ביחד עם טרוי סיון. עם צאתו היה זמין השיר לרשתות הזרמת המדיה.
את עטיפתו ושמו של השיר פרסמו צ'ארלי XCX וטרוי סיון לראשונה, בטוויטר שלהם.
עטיפה.
עטיפתו של הסינגל שואבת השראה מתוך הסרט "מטריקס", שיצא בשנת 1999. עטיפת הסינגל מציגה בתוכה את טרוי סיון לבוש כניאו; בה ניתן לראותו מרכיב משקפי שמש שחורים, לובש מעיל שחור ואת שיערו הצבוע בשחור. צ'ארלי XCX לעומת זאת, לבושה כטריניטי.
מגזין הבילבורד השווה את קליפ השיר "Try Again" של אליה וטימבלנד משנת 2000, לעטיפת הסינגל הזה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר פורסם ב-11 באוקטובר 2018, והוא מציג בתוכו את צ'ארלי XCX וטרוי סיון בסצנות שונות אשר נלקחו מסרטים וקליפים שיצאו בשנות ה-90. תחילה, ניתן לראות את צ'ארלי אוחזת במחשב מסוג IMac G3.
לאחר מכן, ניתן לראות אזכורים שונים לסטיב ג'ובס, בריטני ספירס, ג'סטין טימברלייק, טיטניק, מטריקס, אמריקן ביוטי, סימס ופרויקט המכשפה מבלייר. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות אזכורים לקליפים מפורסמים כדוגמת הקליפ של "Say You'll Be There" של ספייס גירלז, "I Want It That Way" של בקסטריט בויז, "" של אן סינק, "My Heart Will Go On" של סלין דיון, "Waterfalls" של TLC ו-"The Rael Slim Shady" של אמינם.
גםאני
ויימות'
ויימות' (באנגלית: Weymouth) היא עיירת חוף באנגליה. העיירה ממוקמת במחוז דורסט שבדרום-מערב אנגליה. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, מונה אוכלוסיית העיירה 52,323 תושבים, מה שהופך אותה ליישוב השלישי בגודלו במחוז דורסט.
ויימות' היא עיירת נופש תיירותית שעיקר כלכלתה מקורה באתרי התיירות ובמעגן שלה. קטעים בחופי העיירה הם למעשה חלק מחוף היורה, אתר מורשת עולמית.
בנמל ויימות' עוגנות יאכטות פרטיות וספינות מסחריות ובנמל פורטלנד הסמוך נמצאת אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד, שם נערכו תחרויות השיט באולימפיאדת לונדון 2012.
היסטוריה.