ב-2010 זכתה בפרס בטקס אנשי השנה של אוסטריה, שאורגן על ידי רשת השידור הממלכתית האוסטרית בקטגוריה של ניהול תרבותי.
ולדימיר גבולוב
ולדימיר בוריסוביץ' גבולוב (ברוסית: Владимир Борисович Габулов; נולד ב-19 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת השוער.
משמש כמנכ"ל מועדון הכדורגל חימקי מאז דצמבר 2021.
קריירת משחק.
קריירת מועדונים.
גבולוב נולד בעיר מוזדוק, חבל אוסטיה שבברית המועצות. גבולוב התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים המקומית, ממנה התקדם עד לקבוצה הבוגרת בה שיחק 33 משחקים.
בשנת חתם בדינמו מוסקבה, בה התאחד עם מאמנו לשעבר במוזדוק ולרי גזאייב. ב-11 במרץ 2011, ערך גבולוב את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לקריליה סובייטוב סמרה.
לאחר עזיבתו של גזאייב את דינמו, חתם גבולוב באלניה ולדיקווקז. ב-31 באוגוסט 2003 הוא פגע בשני שחקני הקבוצה היריבה, סיביר נובוסיבירסק והורחק מ-10 משחקים.
בסוף עונת הצטרף לצסק"א מוסקבה. רק,ב-1 באפריל 2006 ער את הופעת הבכורה שלו בצסק"א, כאשר נכנס כמחליף במהלך משחק הליגה נגד ספרטק מוסקבה, לאחר הרחקתו של איגור אקינפייב.
בחורף חתם בקובאן קרסונדאר, בה חזר לעמדת השוער הראשון. בעונת 2007, שיחק 29 משחקים וספג 36 שערים. למרות ירידה של קובאן לליגה השנייה, נבחר ל-33 שחקני הליגה המצטיינים של העונה ואף זכה לזימון בכורה לנבחרת רוסיה.
לקראת עונת חתם באמקאר פרם, איתה הגיע לגמר הגביע הרוסי.
ב-30 במאי 2008 חזר לדינמו מוסקבה, בה חתם לשלוש עונות. ב-13 בספטמבר נפגע בראשו ונעדר כחודש וחצי. בעונת נבחר לשוער העונה של העיתונים: "ספורט סובייטי" ו"קומסומולסקאיה פרבדה" ולשחקן העונה של אוהדי דינמו.
ב-30 באוגוסט 2011 חתם באנז'י מחצ'קלה לחמש עונות תמורת 4 מיליון אירו ומשכורת של 2.5 מיליון אירו לעונה, אך למחרת הושאל לצסק"א מוסקבה לחצי שנה, לאחר פציעתו של איגור אקינפייב. ב-14 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות בתיקו 2-2 נגד ליל.
ב-5 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו באנז'י נגד בהפסד 0–1 לדינמו מוסקבה. עונה לאחר מכן, היה שותף להעפלה של אנז'י לשמינית גמר הליגה האירופית, מקום שלישי בליגה הרוסית ועליה לגמר הגביע.
לאחר קיצוצים בתקציבה של אנז'י, ב-29 באוגוסט 2013 חזר גבולוב לדינמו מוסקבה תמורת כ-7 מיליון אירו. ב-12 במאי 2015 גבולוב רשם את משחקו ה-100 בקריירה בו הוא שומר על רשת נקייה. בקיץ בעיות כלכליות פקדו את דינמו וגבולוב שהתחיל כשוער ראשי, ירד לספסל במהלך העונה. בסיום העונה דינמו ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה יב-22 במאי גבולוב עזב את המועדון.
את עונת התחיל כשחקן חופשי, וב-13 בינואר 2017 חתם לעונה וחצי בארסנל טולה בה שימש כקפטן הקבוצה.
ב-2 בינואר 2018 עזב לראשונה בקריירה את רוסיה וחתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-21 בינואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אנטוורפן. ב-14 בספטמבר 2018 עזב את ברוז'.
קריירה בינלאומית.
ב-22 באוגוסט 2007 גבולוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד .
לזכותו של גבולוב 10 הופעות בנבחרת והוא השתתף עימה ביורו 2008, גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
לאחר הפרישה.
ב-12 בנובמבר 2018 הודיע על פרישה מכדורגל. ביולי 2019 מונה לנשיא מועדון הכדורגל אלניה ולדיקווקז.
ב-28 בדצמבר 2021 מונה למנכ"ל מועדון הכדורגל חימקי.
יולנדה רטר
יולנדה ורגאס רטר (באנגלית: Yolanda Vargas Retter; 4 בדצמבר 1947 – 18 באוגוסט 2007) הייתה ספרנית, ארכיונאית, חוקרת, ופעילה חברתית לסבית אמריקאית.
תחילת דרכה.
רטר נולדה בקונטיקט, אך העבירה את רוב הילדות שלה באל סלוודור, שם אביה, אדריכל אמריקאי, עבד בפרויקט של מחלקת המדינה. אמהּ הייתה פרואנית. המפגש הראשון שלה עם גזענות התרחש כשהייתה בת שתים-עשרה, כאשר חזרה לבית הספר בקונטיקט. האירוע הזה הוביל אותה לאקטיביזם.
רטר למדה במכללת פיצר בקלרמונט, קליפורניה, וסיימה תואר ראשון בסוציולוגיה בשנת 1970. היא סיימה תואר שני במדעי הספרייה ב-1983, ואחד נוסף בעבודה סוציאלית ב-1987 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וב-1996 סיימה דוקטורט בלימודי אמריקה באוניברסיטת ניו מקסיקו, שבאלבקרקי. התזה שלה הייתה בנושא פיתוח זהות לסבית לטינה, ועבודת הדוקטורט הייתה על אקטיביזם לסבי בלוס אנג'לס, "On The Side of Angels: Lesbian Activism in Los Angeles, 1970-1990".
קריירה.
לפני שהייתה לספרנית וארכיביסטית, רטר עבדה במגוון רחב של עבודות, חלקן בהתנדבות. היא עבדה בבית הכלא ובתוכניות שחרור מוקדם, במסגרת מרכז השירות הגאה (1972), וכמנהלת של קו חם לנפגעות אונס (1977), והייתה מייסדת שותפה בהוצאה לאור של "דפי זהב לנשים" (1978). היא אז הייתה לארכיביסטית המייסדת באוסף המורשת הלסבית ב-ONE Archives, והתנדבה בארכיון הלסבי על שם ג'ון מזר.
בשנים הראשונות של הפעילות שלה, היא הגדירה את עצמה כ"אקטיביסטית להיסטוריה ונראות לסבית". היא אספה, שימרה, והעלתה למודעות היסטוריות גנוזות. הפרויקט שהקימה, אתר האינטרנט "פרויקט ההיסטוריה הלסבית" שהחל בשנות ה-90 זכה לכבוד רב בקהילה הלסבית ומחוצה לה, וכולל כרונולוגיות וערכים על "היא-סטוריה" לסבית ולסביות חשובות היסטורית. האתר דורג באותה העת כבין 5% האתרים העליונים, ויצר קישוריות לאתרים להטב"קים ברחבי עולם. חלק מההיסטוריה שאספה בפרויקט היווה בסיס לאוספים שערכה מאוחר יותר במוסדות אקדמיים.
היא ראתה את הייעוד שלה "להיות זבוב על הגוף הפוליטי", או בעגה הישראלית - קרציה. היא קראה תיגר על המנהיגים של התנועה הגאה, מכיוון ששוב ושוב כאשר כן הוקצו תקציבים ומשאבים ללהט"ב, הם נסבו על צרכים ואג'נדות של גברים גאים, והיא הייתה דמות מרכזית בקידום הזכויות של לסביות במרכז הלהט"ב הראשון שהוקם בלוס אנג'לס. היא פעלה להעלאת מודעות במיוחד בקרב לסביות לטינה ושל צבע. בשל האופי הלעומתי של פעילותה, היא זכתה לכינוי (המכבד) "Yolanda the Terrible" (יולנדה האיומה) או בקיצור, "Y the T." כתוצאה מהאקטיביזם שלה עבור אנשים של צבע, רטר שמשה כיועצת או עוזרת מחקר במגוון תערוכות ופרויקטים, ביניהם הסרט של HBO, "Walk Out", אשר סיפר על אירועי מחאה של צעירים לטינים במזרח לוס אנג'לס בשנת 1968, וכן בהוצאת ספרי היסטוריה על הקהילה הגאה ופמיניזם, כגון "Feminists Who Changed America, 1963-1975".
רטר החשיבה את עצמה כלסבית בדלנית, שהאמינה שנשים גאות יכולו להתעצם ללא נוכחות גברית. היא הייתה חברת דירקטוריון של המרכז הלסבי האחרון בלוס אנג'לס, Connexxus/Centro Mujeres. ובשנת 1988, בתוקף תפקידה כמנהלת תוכניות נשים במכללת גאלף קוסט, היא הייתה אחת משלוש לסביות בדלניות שהופיעו בתוכניתה של אופרה וינפרי ב-1988.
בין הארגונים שהובילה או הייתה בין מייסדיהם: Lesbianas LatinaAmericas ב-1974; היא הייתה חברת דירקטוריון בכנס המייסד של הארגון הלסבי פמיניסטי הלאומי, אשר בסופו של דבר לא התהווה; היא הייתה חברה בוועדת התכנון של הוועידה הלאומית של לסביות של צבע (1978–1983), וגם הייתה חברה מייסדת של Lesbianas Latinas ב-1980, וגם הייתה פעילה מאוחר יותר בארגון Lesbianas Unidas.
משנת 1989 ועד 1991 ניהלה רטר את אוסף המשאבים הצ'יקנו עבור הספרייה הציבורית של לוס אנג'לס, שם הקימה את מסד הנתונים הביוגרפי הצ'יקנו הראשון.
מ-2003 ועד מותה, שמשה רטר כספרנית ראשית וארכיביסטית של המרכז למחקר ולימודי צ'יקנו בלוס אנג'לס.
פרסים.
בין הפרסים והכיבודים המרובים להם זכתה, כלולים פרס מפעל חיים שהוענק לה במסגרת הכנס "Queer Frontiers" באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 1985, פרס מונט-הורביץ בשנת 2000, פרס קאל מטשין האקדמי ופרס מרי וורנר כמחברת-שותפה של הספר "Gay and Lesbian Rights In America: A Documentary History". ביוני 2007 זכתה בפרס "מפתח הזהב" מהמועצה המייעצת הגאה והלסבית של עיריית מערב הוליווד, על תרומותיה ומחויבותה "להפיכת ההיסטוריה הלסבית והלסבית הלטינה נגישה לחוקרים ולכותבים המספרים את סיפורינו".
חיים אישיים.
רטר אהבה לעסוק בנגרות ובמכונאות מטוסים, ואף הייתה משמשת כאשת אבטחה באירועים קהילתיים, כגון משלחת האנשים של צבע לצעדת הגאווה הראשונה על וושינגטון בשנת 1979, במצעד הדייקיות בלוס אנג'לס. היה לה עסק פרטי של קניית ומכירת ספרים נדירים. היא גם הייתה ידועה בסלוגנים והססמאות הקליטים שהייתה ממציאה, כגון "One sister's butch is another sister's femme," "You've just been served by a Lesbian" ו-"Marimacha, y que?".
בשנות ה-90 הוסיפה את שם הנעורים של אמה לשמה המלא - ורגאס. אמה, יולנדה ורגאס, על שמה היא נקראה, הייתה הרפתקנית, שלמדה לטוס בשנות ה-40. היא באה ממשפחה אמנותית: דודה אלברטו ורגאס היה אמן ה"פינ-אפ" המפורסם אשר ציוריו הפכו לאיקוניים בתקופת מלחמת העולם השנייה; וסבהּ, מקס ורגאס היה צלם ידוע בפרו. היא נסעה לפרו מספר פעמים כדי לעשות שם מחקר היסטורי ומשפחתי. צילומיה משם הופיעו בקטלוגים של תערוכות, ובכתבי עת לצילום לטינו-אמריקאי.
רטר נפטרה מסרטן בשנת 2007, והותירה אחריה את בת זוגה לחיים לזלי גולדן סטמפלר, את אביה הנרי רטר, וארבעה אחים בקונטיקט.
פרסומים.
היא ערכה מספר ספרים משמעותיים על היסטוריה לסבית וגאה, כולל הספר זוכה פרס למדא "Queers in Space: Communities, Public Places, Sites of Resistance". אחד המאמרים האחרונים שלה היה אוטוביוגרפי למחצה, "Sisterhood is Possible", והופיע באנתולוגיה "Time It Was: American Stories from the Sixties".
טייסון (כדורגלן)