נער בן 14 וחרטום צעיר. משמש כגוף המארח של הורוס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. מתמחה בקסמי קרב ונלחם בעזרת חרב מעוקלת בשם ח'ופש. קרטר מאוהב בכל ליבו בחרטומה זיה ראשיד, אך בסוף הספר הראשון התברר שהתאהב בשבתי שנוצר בצלמה. עם זאת, בספר השני הוא יוצא למצוא את זיה האמיתית אך מתאכזב לגלות שזכרונות השבתי שהועברו אליה, חסרי משמעות בשבילה. למרות זאת, בספר השלישי היא מתאהבת בו מחדש. יודע כמעט הכל על מצרים העתיקה.
ג'וליוס קיין.
אביהם של קרטר וסיידי. ארכאולוג. משמש כגוף מארח לאוסיריס.
רובי קיין (פאוסט).
רובי פאוסט היא אשתו של ג'וליוס ואימם המנוחה של קרטר וסיידי. נהרגה כשכלאה את אפופיס באובליסק מחט קלאופטרה. במהלך הספרים היא נשארת לצידו של ג'וליוס קיין (אוסיריס) וחיה איתו. בספר השלישי היא מספרת לסיידי שהן יכולות לתקשר אחת עם השנייה בעזרת קמע תית.
סיידי קיין.
נערה בת 12 ובת חרטומים מתחילה. אחותו הקטנה של קרטר והגוף המארח של איזיס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. סיידי היא נערה מרדנית שאוהבת לשבור חוקים. בספר הראשון היא מתאהבת באנוביס. עם זאת, בספר השני היא נקרעת בינו לבין וולט סטון. הבעיה היא שאנוביס הוא אל המוות, ווולט הוא גוסס. אולם, בסוף הספר השלישי הבעיה נפתרת: רגע לפני מותו, וולט הופך לגוף מארח של אנוביס, וכך הבעיה נפתרת. סיידי חייה מאז גיל שש אצל סבא וסבתא שלה בלונדון. פעמיים בשנה הייתה נפגשת עם אביה ועם קרטר.
איימוס קיין.
אחיו של ג'וליוס. חרטום מלומד והאפוטרופוס של קרטר וסיידי. הגוף המארח של סת לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי בקרב בבית החיים נגד המורדים ונגד אפופיס אחר-כך הוא שוב משמש כגוף מארח ומתעל את כוחו עם סת. בסוף ספר השני הופך ללקטור הראשי של הנום הראשון. ידוע באהבתו לחליפות מחויטות ולג'אז.
ג'ן טיי
ג'ן טיי (באנגלית: Jan E. Tighe) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידה האחרון שירתה כקצינת המודיעין של הצי וסגנית לתחום לוחמת המידע של ראש המבצעים הימיים.
ביוגרפיה.
טיי נולדה בבאולינג גרין שבקנטקי וגדלה בפלנטיישן שבפלורידה. ב-1984 סיימה לימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייסה לצי ארצות הברית. למדה רוסית במכון לשפות של מחלקת ההגנה ושירתה כקריפטולוגית.
מילאה תפקידים בבסיסי הצי בפלורידה, וירג'יניה ויפן. במהלך מלחמת המפרץ שירתה בטייסת הסיור הראשונה של הצי בתפקידי מודיעין אותות כאשת צוות אוויר במטוסי לוקהיד EP-3E. שירתה במטה כוחות צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, בקבוצת ביטחון המידע של הצי ובפיקוד לוחמת הרשת של הצי. שימשה עוזרת למפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית, הגנרל קית' אלכסנדר. טיי שירתה כסגנית מפקד פיקוד הסייבר של הצי וסגנית קצינת אג"ם בפיקוד הסייבר של ארצות הברית. עמדה בראש מפקדת הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) ושירות הביטחון המרכזי (CSS) בהוואי.
באפריל 2014 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה למפקדת פיקוד הסייבר של הצי/הצי העשירי של ארצות הברית. היא הייתה בכך האישה הראשונה שמונתה למפקדת צי ממוספר בצי ארצות הברית. ביולי 2016 מונתה לקצינת המודיעין של הצי וסגנית ראש המבצעים הימיים ללוחמת מידע. באוגוסט 2018 פרשה מהשירות הצבאי.
במהלך שירותה עוטרה בין השאר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, בלגיון ההצטיינות ובמדליית האוויר.
טיי בעלת תואר שני במתמטיקה שימושית ודוקטורט בהנדסת אלקטרוניקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. היא נשואה לדייוויד ואם לבן ובת.
ארמנד מויאל
ארמנד מויאל (בצרפתית: Armand Mouyal; 13 באוקטובר 1925 - 15 ביולי 1988) היה סייף צרפתי-יהודי. זכה במדליות ארד אולימפית (מלבורן 1956) בדקר קבוצתי ואלוף העולם (גדנסק 1957) בדקר אישי, בעל 8 מדליות עולמיות מהן 2 זהב.
ביוגרפיה.
מויאל נולד וגדל באוראן, אלג'יריה. הוא היה קצין משטרה צרפתי. החל להתאמן בסיף בתחילת שנות ה-50 וזכה באליפות צרפת בדקר אישי בשנים 1952, 1953, 1954, 1957 ו-1959.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף מויאל בתחרות בדקר אישי בסיבוב הראשון שבו ניצח 3 קרבות והפסיד ב-4 קרבות ולא עלה לסיבוב השני ובתחרות הקבוצתית הוא עלה לשלב רבע הגמר וסיים במקום שמיני.
בשנת 1955 דורג מויאל במקום חמישי בעולם.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מויאל במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר והגיע לשלב חצי הגמר בדקר אישי וסיים במקום עשירי. באותה שנה דורג במקום שמיני בעולם.
באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 1957 זכה מויאל במדליית זהב בתחרות בדקר אישי.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים מויאל במקום שביעי בתחרות האישית בדקר. במדליית הכסף זכה היהודי אלן ג'יי מבריטניה ובמקום שישי סיים היהודי בן ארצו איב דרייפוס. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות הקבוצתית בדקר.
הנצחה.
ב-1988 הונצח מויאל ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
תורת התשובה בחסידות אשכנז
תורת התשובה היא אחת מהמקורות המרכזיים בהם ניתן למצוא את דרכי המחשבה החדשים ואת עיקרי תורת המוסר אותם פיתחו חסידי אשכנז. תורה זו אף ידועה כאחת מהתורות הסגפניות והקיצוניות ביותר שניתן למצוא בעולם היהודי.
רקע.
חסידות אשכנז היא זרם רעיוני-דתי יהודי, שהתפתח באמצע המאה ה-12, בשנים קשות ליישוב היהודי באותו אזור. לשיא פריחתה הגיעה חסידות אשכנז בין השנים 1150–1250. החל משנת 1096 אזור הריין היה תחת גזרות ורדיפות מצד הצלבנים, ועל כן כל אחד מראשי חסידות אשכנז חווה במהלך חייו בין שניים או שלושה גלים של רדיפות כלפי יהודים. כך נוצרה אצלם תודעה היסטורית שמציאות זו של מסעי הצלב, הגזרות והמוות הרב על קידוש השם שהתלווה אליהן, כל אלו הן מציאות קבועה. לתפיסתם, כך היה בעבר, כך יהיה גם בעתיד וזה הוא אופייה של ההיסטוריה.
חסידות אשכנז הונהגה על ידי שלושה הוגים מרכזיים, אשר השתייכו למשפחת קלונימוס, משפחה שהגיעה לאזור הריין מאיטליה והנהיגה את קהילות שפירא, וורמייזא ומגנצא (קהילות שו"ם). שלושת מנהיגי החסידות היו ר' שמואל החסיד, בנו של קלונימוס משפירא (כונה "החסיד הקדוש והנביא"), אשר חי באמצע המאה ה-12 ורק מעט מכתביו שרדו. בנו ר' יהודה החסיד מוורמייזא (כונה "החסיד") מת ב-1217. מספר מכתביו שרדו, אך רובם נחשבים לסיכומי דבריו שנרשמו על ידי תלמידיו. הוא נחשב לדמות המרכזית בחסידות אשכנז ולמחברו העיקרי של "ספר חסידים", ספר שנחשב להיות החיבור העיקרי של תנועת חסידות אשכנז. ר' אלעזר בן יהודה מוורמייזא (כינה עצמו "הקטן") מת בין השנים 1223–1232, ורבים מאוד מכתביו שרדו. הוגים אלו יצרו תורת מוסר יהודית חדשה, ובנוסף עסקו בתורות סוד ודנו בסודות האלוהות, העולם והאדם. בכתביהם ניתן לראות פעילות רחבה שמשלבת הלכה, עיון, מוסר וסוד. שלושתם יחדיו מכונים "חוג משפחת קלונימוס".
מבחינה היסטורית הייתה חסידות אשכנז תופעה מכוננת בהתפתחות הדתית של יהדות אשכנז, ולמעשה התופעה הדתית המשמעותית היחידה בתולדותיה של יהדות גרמניה עד למאה השבע-עשרה. אך נראה שהרעיונות התאולוגיים והפילוסופיים של החסידות היו בעלי השפעה מזערית על היהדות. למעשה, מה שחדר בצורה חזקה ומשמעותית לעולם היהדות מהגותה של התנועה הוא הצד המעשי שלה, כלומר תורת המוסר, שיטת התשובה והמיסטיקה של התפילה.
סוגי התשובה.
לתפיסתם של חסידי אשכנז, החטא פועל על המציאות בשני אופנים: ראשית, החטא מהווה עלבון לאל ושנית הוא פוגע בנפשו של החוטא. מאפיין נוסף של החטא, לתפיסתם, הוא שהחטא תמיד כרוך בהנאה. כתוצאה ממאפיינים אלו של החטא נגזרות גם מטרות התשובה שהן: לפצות את האל על העלבון שנגרם לו בביצוע החטא ו"לתקן" את נפש החוטא. שתי מטרות אלו מושגות באמצעות התשובה, שדרך עשייתה נקבעת בהתאם למידת ההנאה שנגרמה לחוטא מביצוע החטא.
ספר חסידים מחלק את שיטת התשובה לארבעה מושגים הידועים גם כ"סוגי תשובה" והם: "תשובת הגדר", "תשובה הבאה", "תשובת הכתוב" ו"תשובת המשקל". ארבעת המושגים האלו נחלקים לשתי קבוצות כאשר כל עשיית תשובה מכילה מרכיב אחד מהצמד הראשון ומרכיב אחד מהצמד השני.
הצמד הראשון עוסק ביחס בין החוטא לחטא. לאדם החוטא ישנן שתי אפשרויות פעולה: האחת היא "תשובת הגדר" והיא לעשות "סייג", כלומר גדר, בינו לבין החטא. החוטא שהחליט לשוב בתשובה מקבל עליו מיני סייגים ופרישויות שמטרתן להרחיקו ממצב בו יעמוד שוב בפני האפשרות לחטוא. אפשרות אחרת העומדת בפני החוטא היא לעשות את ההפך הגמור - "תשובה הבאה". בצורת תשובה זו מעמיד עצמו החוטא באותם תנאים בהם עמד בעבר, נכשל וחטא. הפעם מתגבר החוטא על יצרו, ומראה בכך את התשובה שעשה (לדוגמה: מתייחד עם אשה שחטא עימה בעבר ועומד בניסיון).
הצמד השני עוסק ביחס שבין החוטא לעונשו. אם החוטא עבר עבירה עליה כתוב במפורש בתורה מהו העונש, עליו לבצע "תשובת הכתוב", כלומר לקבל על עצמו את העונש המבואר בתורה, למעט סייג אחד; שאין אדם רשאי ליטול את חייו. לכן במקרה של עברה שעונשה מוות, ייסר עצמו החוטא ייסורים עזים כמוות מבלי ליטול נפשו. במקרה שחטא בחטא עליו לא מפורט עונש בתורה, ישתמש החוטא ב"תשובת המשקל"; כלומר, שוקל את ההנאה שנהנה בחטא, ולפי משקלה מטיל על עצמו ייסורים. על ידי כך, האמינו אנשי חסידות אשכנז, מפצה החוטא את האל על העלבון שגרם לו בביצוע העבירה. בעשייה זו מבטא החסיד את מוכנותו לסבול ייסורים כנגד משקלה של הנאה אשר בעבר היה מוכן לעבור בעבורה על דברי האל.
מקורותיה של תורת התשובה.