באותה הקומה במלון עבד גם לורנס קיי (ידוע גם כ"לארי קיין", יליד 1924 מניו יורק שאיבד את 2 אחיו הגדולים בעשור הראשון לחייו ושלחם במדי ארצות הברית מלחמת העולם השנייה), שעבר תאונת דרכים ב-1962 וסבל מנזק מוחי ובטיפול פסיכולוגי בשנים שקדמו להיעלמותה של דונה לאס החל לטעון כי הוא מאבד אחיזה במציאות וכי הוא סובל מבעיה נפשית שגורמת לו לשמוע קולות שלהערכת רופאיו מאפשרים לו להיות מסוגל לאלימות קשה ולרצוח מבלי להתחרט, אך הוא שוחרר לחופשי לאחר טיפול פסיכיאטרי. השוטר דון פאוק זיהה את קיין לאחר 20 שנה ממקרה הרצח של פול סטיין ב-"70-80% כגבר שראה חוצה את הכביש לעבר רחוב ג'קסון באותו הערב", בנוסף המוקדנית ששמעה את הקלטת קולו של קיין חשבה שיש דמיון בין הקול של הרוצח שדיבר איתה אז מוואלחו אך ציינה כי "עברו כמה שנים מאז" לגבי זכרונה המדויק, אחותה של דרלין פרין זיהתה את "קיין" כגבר שעקב אחרי דרלין ושהטריד אותה זמן קצר לפני הרצחה (בדו"ח החקירה שלו מוזכר ש"קיין" מכר את רכבו חמישה ימים לאחר הרצח), וגם קטלין ג'ונס זיהתה את "קיין" כחוטף שלה כשעמדו בפניה מספר חשודים במסדר זיהוי, מה שהפך אותו לחשוד בתור "רוצח הזודיאק" בעיני בלשים חובבים. בסדרה "המרדף אחר רוצח הזודיאק" מ-2017 של ערוץ ההיסטוריה התוודה ידיד של לס למצלמות וטען כי היא התגוררה בביתו לצד אשתו בטרם עברה לדירה ממנה נעלמה וכי הוא נהג להזהיר אותה כי אופייה הנרתם לעזור לזרים ולדבר איתם בפתיחות עשוי להיות מסוכן עבורה, הוא טען כי הכיר את לורנס קיין שהיה בעל עסק שנודע כאספן של מוצרים מוזרים (ביניהם לוחות שנה פסאודו-עתיקים שתלה על הקיר) וכמטריד נשים עם השאלה "מה סימן הזודיאק שלך?".
הסדרה הנ"ל גם טענה כי לא ברור מי פרסם את המודעה שלפיה ישולמו 10,000 דולרים על מידע על רוצחה של לס בצירוף צופן שנראה כמו כתב היד של רוצח הזודיאק ותמונת החשוד שלו מרצח פול סטיין וכי ייתכן כי זוהי פעולה של הרוצח המתגרה שנהנה מהפרסום שרכש.
עוד קומוניקציות.
ביום שני, ה-12 באוקטובר 1970 נשלח מכתב לביתו של ד"ר אדווארד אדמס מהעיר אורינדה שבקליפורניה, שהיה רופא ופעיל חברתי מוכר בתקשורת בזכות פועלם שלו ושל אשתו לקידום פמיניזם. המכתב שתוכנו נוצר מהדבקת אותיות מכתבי עת שונים ליצירת מסר הצהיר כי הוא מהזודיאק שמתכנן לנקום במשפחתו של אדמס, וציין כי הוא מתכנן לשנות את דרך הפעולה שלו ולא להצהיר מתי הוא יתקוף. הוא טען כי אדמס לימד אותו "להתכוון לזה" וחתם עם סלוגן של שעוני זודיאק והטקסט שמלווה את סמלם. ה-FBI אסף את המכתב לתיק החקירה אבל גם לאחר בחינתו לא ידע להצביע האם הוא אותנטי מהרוצח.
טאמאלפייס ואלי.
בערב יום שישי ה-7 באפריל 1972 איזובל ווטסון, עובדת בבית המשפט בסן פרנסיסקו בת 33, ירדה מהאוטובוס בשעה 9 בערב בתחנת האוטובוס שבקרבת ביתה ברחוב "כביש פיין היל" בעיירה טאמאלפייס ואלי שבמחוז מרין (צפונית לסן פרנסיסקו, בסמוך לעיירה מיל ואלי). לפתע, מכונית לבנה סטתה לכיוונה ופגעה בה, כתוצאה מהמכה ווטסון נהדפה אל הקרקע, הנהג יצא מהרכב והציע את עזרתו לווטסון הפצועה, היא סירבה, הוא הציע במקום להסיע אותה לביתה כפיצוי אך היא סירבה בתוקף. הנהג שעד כה התנהג כמי שמנסה לכפר על שעולל נהיה עצבני ואלים, שלף סכין ודקר את ווטסון בצוואר ובכתף, זעקותיה העירו את תשומת לב השכנים, מה שאילץ את הנהג לברוח לרכבו ולהמלט מהזירה.
ווטסון פונתה לבית חולים הכללי של מחוז מרין ושרדה את התקיפה. היא הסבירה לשוטרים כי האדם שתקף אותה היה אדם לבן בשנות הארבעים המוקדמות שלו, בעל מבנה רחב, בגובה 1.75 מ' עם משקפים בעלי מסגרת עבה ושיער חום קצר. המשטרה חשדה כי התוקף ניסה להוביל את ווטסון הפצועה לרכבו בטענה כי יסיע אותה הביתה ואז לרצוח אותה, הם גם שיערו כי בהתחשב בכך שתיק הזודיאק עוד היה פתוח שייתכן קשר לרוצח שלא זוהה, ואם זה אכן היה הוא - אז שהחליף את הטכניקה שבה ניסה לרצוח את קטלין ג'ונס ובתה התינוקת.
הבלש קן נרלו ממשטרת נאפה, שהיה אמון על תיק הזודיאק שם, האמין כי יש סיכוי גדול יותר מ-50% כי זוהי עבודה של הרוצח מכיוון שהוא נהג לתקוף ולרצוח בימי סוף השבוע.
אולבני.
ב-1 באוגוסט 1973 נשלח מכתב בכתב יד להיכל הספורט "טיימס יוניון סנטר" בעיר אולבני שהכיל את הטקסט הבא: "טעיתם, אני חי לא מת או בבית חולים, אני חי ועומד להתחיל להרוג שוב, מתחת זה (צופן) השם והמקום של הקורבן הבא שלי, אבל כדאי שתמהרו כי אני עומד להרוג אותה ב-10/8 בשעה 5:00 בבוקר כשהמשמרת מתחלפת. אולבני עיר נחמדה" וחתם עם סמל הזודיאק לפני צופן של אותיות שה-FBI פענח כ"המרכז הרפואי אולבני. זאת רק ההתחלה". צצו מספר רציחות באזור בית החולים המוזכר במכתב מהעיר אולבני וסביבתה הקרובה שנחשדים כבעלי קשר לרוצח, אולם זה לא הוכח או אושש מעולם.
מסמך "נקודת השוויון".
ב-1975 הגיע לידי ה-FBI מכתב חשוד שנתגלה בעיר פרזנו שדמה למכתב "הפנטום האדום" בסגנונו אך צורת הכתב הייתה דומה מאוד לזו של הזודיאק. המקור למכתב היה אדם מפרזנו שלטענתו קיבל אותו מגיסו מאוקלנד, קליפורניה. לדבריו גיסו קיבל מחבר לעבודה רכב ספורט "Datsun 1600" מדגם 1968 ובתא הכפפות נמצא המסמך החשוד. הרכב עצמו התקבל בשנת 1975 אך לא היה לו טסט לשנה זו. האדם שהעביר את המכתב לרשויות טען כי היה מודע מאוד ועוקב אחרי תיק הזודיאק בשל הסיקור התקשורתי וכי הרגיש שיש משהו לא בשורה במכתב הזה כשהביט בו וזיהה את הכתב מהמכתבים שפורסמו. הוא הוסיף כי פנה למשטרת פרזנו ואלו דחו את בקשתו לחקור את גיסו כי לא ידעו מה אפשר לעשות את המידע, ולכן פנה ל-FBI במטרה שיפעלו הם. הוא מסר כי גיסו היה חי בצורה היפית וטען בפניו כי היה ביום הרצח של פול סטיין בזירת הרצח והוסיף הערות מעוררות חשד לגבי אופי החקירה של המשטרה את המקרה. המכתב עצמו הכיל את התאריך 22 בספטמבר 1972 את המלל "לא אוכל לפגושך בשבת בערב, הכישוף נשבר ואני מקווה שאפגושך יותר מנצח?" וחישובים רבים לאורכו ולרוחבו של מתי תחול "נקודת השוויון" (3:33 בצהריים לפי החישוב במכתב בעוד שבמציאות היה זה ב-3:32 בצהריים). המכתב נחתם במשפט "ירח מלא של אריאס" באותיות גדולות.
המכתבים האחרונים (1974–1978).
ב-29 בינואר 1974, שלוש שנים לאחר הגעת מכתב הזודיאק האחרון למערכת ה"סן פרנסיסקו כרוניקל", התקבל מכתב נוסף שחשוד כתוצר של הרוצח. המכתב, בניגוד לקודמיו, לא נפתח בשורה "עורך יקר, זה הזודיאק מדבר", אלא עם ביקורת לעגנית לסרט "מגרש השדים" ("ראיתי+אני חושב שהסרט "מגרש השדים" הוא הקומדיה הסטירית הטובה ביותר שראיתי"), בפסקה הבאה הכותב מציג את עצמו כמי שכבר מוכר לקורא ומצטט את השורות לגבי התאבדות ציפור השיר עם הלב השבור מהשיר Tit-Willow מהמחזה "המיקאדו", ולאחר מכן מסיים באיום שלפיו אם לא יפורסם מכתבו בעיתון הוא עשוי לעשות משהו "נבזי" שהם יודעים שהוא מסוגל לעשות וצייר מה שנראה כמו המילים To Kill" בציור מפורק על גבי הדף, וסגר את התקשורת במניין הרציחות שביצע עד כה אך עם שינוי קל כאשר במקום לצייר את סמל הכוונת שלו כתב "אני - 37, משטרת סן פרנסיסקו - 0". יש הרואים בהשמטת כל אזכור לשם של הזודיאק במכתב עדות לכך שהרוצח לא רואה בו שימוש עוד, כנראה מאס בו או שהרגיש ש"דמות" זו כבר מתה ולכן ציטט את השורות על ההתאבדות של הציפור. היו כאלה שחשבו שזוהי התכתובת האחרונה מצדו לאחר שמאס בחיים במנוסה מהמשטרה ושלאחריה יתאבד בשל השיר האובדני.
ב-14 בפברואר 1974 נתקבל במערכת הכרוניקל מכתב מוזר שנכתב במה שנדמה כמכחול ופנה לעורך העיתון: "עורך יקר, ידעת שראשי התיבות של צבא השחרור הסימביונזי (SLA) היא מילה בנורדית עתיקה שפירושה "להרוג". (על החתום) חבר". כתב היד היה שונה מזה שהופיע במכתבי הזודיאק האחרים אולם בשל הטון הלעגני נחשד המכתב כהתקשרות מצדו.
ב-8 במאי 1974 התקבל מכתב חשוד נוסף כתכתובת של הרוצח, הפעם הוא בחר לעקוץ את העורך על זה שהעיתון פרסם את הסרט "Badlands" (שלדעתו הוא "סרט רע") שבו נראות סצינות רצח שלכאורה מאדירות רוצחים, ותהה מה יקרה אם זה פוגע בציבור לאור "האירועים האחרונים", ביקש להפסיק את המודעות של הסרט בעיתון וחתם את המכתב בתור "אזרח". כתב היד וסגנון היו דומים לאלה של הרוצח ברוב המכתבים למעט הקודם, כולל ההימנעות מכתיבת "and" והחלפתה ב-"+", אך הפעם לא היו שגיאות כתיב במכתב.
ב-8 ביולי 1974 נתקבל מכתב חשוד נוסף במערכת ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" שנראה כמו מכתב ה-SLA, הפעם ביקש המחבר להפסיק את פרסום טור דעה של "הרוזן מרקו" בעיתון ("תחזירו אותו לחור הגיהנום שממנו יצא"), והאשימו בבעיות פסיכולוגיות של צורך להרגיש "עליון", וחתם בשם העט "הפנטום האדום (מזעם)" בלעג מפורש לאותו כותב טור שכותב גם הוא תחת שם עט.
ב-2016 פורסם כי משטרת סן פרנסיסקו חלק ממכתבי 1974 היו בעלי DNA שונה משל מחבר המכתבים הראשונים למרות הדמיון המפתיע בתוכן ובצורת הכתב, אך לא פירטו מי מהמכתבים היה מזויף.
מכתבים חשודים אחרים (1978–1990).