הגלקסיה נמצאת כמעט 3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב אלג'יבה וכ-6.5 מעלות מצפון-מזרח לכוכב הבהיר רגולוס. כ-7 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאות שלוש הגלקסיות M105, NGC 3384 ו-NGC 3389, כאשר שתי הראשונות הן במרכז תת-קבוצת M96, שמהווה את חלקה המערבי של קבוצת אריה I. בשל המרחק הגדול יחסית, שייכותה לקבוצת אריה I אינה ודאית, אך בשל המרחק וההסחה לאדום הדומים לאלו של שאר גלקסיות הקבוצה, מקובל לכלול אותה בקבוצה. הכוכב הבהיר יחסית שנראה סמוך למרכזה ושתואר כבר על ידי ויליאם הרשל, אינו חלק מהגלקסיה אלא שייך לשביל החלב ורק במקרה הוא נמצא על קו הראייה אל מרכז הגלקסיה.
תכונות.
גודלה הזוויתי של NGC 3239 הוא כ-5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-46,000 שנות אור, פחות מחצי קוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב, והיא מכילה כמות גדולה יחסית של גז מימן, כ- מסות שמש, שמהוות למעלה מ-10% ממסת הגלקסיה. בדומה לגלקסיות לא סדורות, מתרחשת בה יצירה של כוכבים חדשים ויש בה אוכלוסייה צעירה של כוכבים מסיביים וחמים בתוך עשרות אזורי H II. מבנה הגלקסיה הוא מאוד לא סדור וניתן להבחין בה בשרידים של דיסקה, אזורי H I ואזורי H II מפוזרים במקומות שונים ועם מהירויות שונות, באוכלוסיות כוכבים זקנות לצד צעירות וכן בשבלים של חומר שנפלטים ממנה למרות שאין בקרבתה גלקסיות אחרות שיכולות לגרום ליצירתם. סיבות אלה מעלות את ההשערה שהגלקסיה היא תוצר של התמזגות של מספר גלקסיות קטנות יותר לגלקסיה גדולה אחת. בינואר 2012 נצפתה בגלקסיה סופרנובה מסוג II שהגיעה בשיאה לדרגת בהירות 14.6 וקיבלה את הציון SN 2012A. הכוכב שיצר את הסופרנובה היה ככל הנראה על-ענק עם מסה של כ-15 מסות שמש וכתוצאה מהפיצוץ הועפו שכבותיו החיצוניות במהירות שהגיעה לכ-3,000 קילומטר בשנייה או כאחוז ממהירות האור.
סוסליק
סוסליק (שם מדעי: Spermophilus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הסנאיים.
סוג זה מונה יצורים קטנים החיים על הקרקע וקרובים אל המרמיטה והנובחנית. הם מתחפרים במחילות באדמה, וחיים באזורים פתוחים של ערבות עשב, טונדרה ואף מדבריות ברחבי אירופה, צפון אסיה ואמריקה הצפונית.
עד לשנת 2007 שייכו לסוג זה מינים רבים המכונים "סנאי קרקע", אך בדיקה פילוגנטית הפרידה רבים מהמינים המקוריים אל הסוגים הבאים: סנאי האנטילופה ("Ammospermophilus"), סנאי קרקע טרופי ("Notocitellus"), סנאי ערבה ("Urocitellus"), מרמיטה ("Marmota"), סנאי קליפורני ("Otospermophilus"), סנאי קרקע זהוב ("Callospermophilus"), סנאי מנומר ("Ictidomys"), סנאי פרנקלין ("Poliocitellus franklinii"), נובחנית ("Cynomys") וסוסליק מדברי ("Xerospermophilus").
מרד הפטישאים
מרד הפטישאים (בצרפתית: La révolte des Maillotins) היה התקוממות של בורגנות העיר פריז נגד מדיניות המס של המלך-הילד שארל השישי, מלך צרפת ודודו, העוצר פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. המרד פרץ ב-1 במרץ 1382 ונמשך כשנה, בה התבצרו הפריזאים בעירם וקיימו ממשל עצמי. בראשית המרד נרצחו כ-16 יהודים. לאחר שדוכא המרד הוצאו מנהיגיו להורג.
רקע.
שארל השישי החל למלוך ב-1380, בהיותו בן 12 בלבד. לפיכך, מי ששלטו בפועל בממלכה היו דודיו ז'אן, דוכס ברי ופיליפ השני, דוכס בורגונדיה, שכיהן כעוצר. באותה עת הייתה צרפת שרויה בעיצומה של מלחמת מאה השנים מול אנגליה. הלחימה הכבידה על האוצר המלכותי ונוצר כורח להעלות מיסים (או להשתמש במימון המלחמה כתירוץ על מנת להעשיר בזמן קצר את דודי המלך ואנשי שלומם). בפברואר הוכרז מס חדש על מכירת יין, מלח וסחורות נוספות, שגרר מחאות בערים אמיין, רואן, ריימס ואורליאן, במסגרתן סגרו מוכרים את חנויותיהם בפני שמאי רכוש שבאו לאמוד את מרכולתם וכלאו אותם והציפו בהמון זועם את משרדי המס. חצר המלך הפיצה שמועה לפיה לא היו ההתקוממויות תגובה ספונטנית אלא אורגנו על ידי מרגלים אנגלים ופלמים. המרד היה רחב במיוחד ברואן, בירת נורמנדי, שם הניסו העירונים את בני האצולה והעשירים מן העיר, רצחו גובי מס ושרפו מסמכים. המרד ברואן נרגע כאשר הגיע לשם שארל השישי עצמו והסכים למחול למנהיגי המרד בתמורה לכופר. עם הרגעת מרד רואן פרץ המרד בכל עוזו בפריז.
ראשית המרד.
ב-1 במרץ 1382 הגיע גוֹבֶה מס על מנת לגבות מס ממוכרת ירקות בשוק לה אל, היא סירבה ועשרות מאנשי השוק התנפלו על גובה המס והרגוהו במקום. לאחר מכן שעטו ברחובות לבית עיריית פריז, שם היו מאוחסנים בנשקיה 2,000 פטישי קרב (בצרפתית: "Maillet", ומכאן שם המרד) שהוכנו לשם הגנה על העיר מפני האנגלים ופנו לבזוז את שכונת היהודים. מבין 30 ההרוגים ביום הראשון של המרד, 16 היו יהודים. חלק מן הבורגנים העשירים, שחששו לנפשם, הצליחו להימלט מן העיר לוונסן, לאחר מכן סגרו המורדים את שערי העיר, מתחו שלשלאות לרוחב הרחובות הראשיים וערכו חיפושים אחר עשירים, מוכסים ופקידים אחרים, אותם חיסלו ושרפו את רישומיהם. חלק אחר מן הבורגנים העשירים גייסו במהירות מיליציה חמושה, בכוחה הצליחו להשליט סדר על המורדים הפרועים והכינו תוכנית התבצרות מפני אנשי המלך, בתקווה לסחוט מהכתר הקלות רבות ככל האפשר.
המשך המרד.
חצר המלך, שחששה ממרד כולל, החליטה לשגר את אנגרן השביעי, אדון קוסי על מנת לשאת ולתת עם המורדים. אנשי פריז דרשו את ביטול כל המיסים שנקבעו מאז הכתרתו של שארל השישי, הבטחת חנינה למורדים ושחרור ארבעה בורגנים שנכלאו בעוון הסתה והמרדה עוד לפני כן. אנשי המלך הסכימו לשחרור ארבעת הבורגנים כמחווה של רצון טוב והודיעו שעליהם לשוב לטירת ונסן ולדון על שאר התנאים. בתגובה פרצו המורדים למצודת שאטלה על מנת לשחרר את הכלואים שם ושיחררו את כל הכלואים מתאיהם, תוך שהם מעלים באש את רישומי הכלא ובית המשפט.
בינתיים התברר בחצר המלך שהמרידות בערי צרפת השונות לא היו מתואמות ולפיכך לא נבעו מהתססה חיצונית אלא מגורמים פנימיים, אותם ניתן להביס בזה אחר זה. המלך החל לרכז בוונסן כוח צבאי משמעותי. בלחץ צבאי מסרו ראשי העיר כארבעים מראשי המרד המקוריים לכוחות המלך ואלו נתלו באופן פומבי. במקביל דוכא המרד שפרץ ברואן, אך מרד חדש פרץ בגנט. באפריל הצליח קוסי להיכנס לבדו אל העיר ולדון שם עם ראשיה. הוא הבטיח כי המלך לא פגע בעיר האהובה עליו ובאנשיה, לו רק יגיעו להסכם משביע רצון. קוסי הסכים להסתפק במס גבוה, שיועבר ישירות לידי הצא, מבלי שפקידי המלך ודודיו יגעו בכסף, אולם אצילים בחצר המלך התעקשו שעל האזרחים להניח את נשקם, לפתוח את שערי העיר, להסיר את השלשלאות מרחובותיה ולמסור לידי המלך שישה בני ערובה נכבדים. הפריזאים דחו את תנאי המלך. בתגובה תפסו כוחות צבא את הגשרים על נהר הסן במטרה להטיל על העיר מצור וביצעו מעשי טבח בפרברי העיר.
מצב הכתר נראה בכי רע. בדרום צרפת פרצו מרידות איכרים עניים באוברן ולנגדוק שמחולליהם, שפעלו באופי של גרילה, כונו "טושינים" ("Tuchins", "הורגי כלבים", כלומר מי שאין להם מה להפסיד) ובפלנדריה התרחבו מרידות הבורגנים מן העיר גנט. בד בבד עם הידיעות על הצלחת המרד בגנט, גאה גם המרד הפריזאי שיצא במפורש נגד פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. המלך הוא מלך בחסד האל, אבל לדודו העושק אין כל סמכות אלוהית ולפיכך מרידה בו אינה מעשה של בגידה. עם זאת, כוחות הבורגנים המתונים הצליחו למנוע התנפלות של המורדים על הצבא.
הכנעת המרד והשלכותיו.
במהלך סתיו 1382 הצליח הצבא הצרפתי לכבוש מחדש את פלנדריה ולהכניע את גנט וכל הערים המורדות. בינואר 1383 חנה הצבא המלכותי המנצח מחוץ לשערי פריז ותבע כניעה מוחלטת. מול חיילים ברטונים ונורמאנים שהציב המלך יצאו אלפי פריזאים במערך צבאי ליד מונמארטר, אך הם שבו לעיר ללא קרב לאחר שהבחינו בעוצמת צבא המלך, שכפה עליהם לפתוח את שערי העיר על מנת לתת למלך להיכנס אליה. שערי העיר הושלכו לרחוב על מנת שהמלך יוכל לרמוס אותם ברגלי סוסו. החיילים החלו אוספים את כלי הנשק מהאזרחים. 300 נכבדים מבני מעמד הבורגנים, שהיוו גורם ממתן ומאזן במהלך המרד, נאסרו, כיוון שהמלך תפס אותם כמסוכנים לו ביותר. חמישה מהבכירים שבהם הוצאו להורג מיד. ואחרים נדונו בזה אחר זה לקנסות כבדים או להוצאה להורג. בסך הכל הוצאו להורג למעלה ממאה איש במשך שישה שבועות.
לאחר ההשתלטות על העיר הוכרז על מס מכירות כולל בשיעור של 12 פני לליברה ומס מיוחד על יין ומלח. כל זכויות היתר של פריז וסוחריה, בכללן הממשל העצמי של הגילדות בוטלו והועברו לשלטון המרכזי, בפרט משרת ראש הסוחרים של פריז ("prévôt des marchands") שכיהן כראש עיר, שאוחדה עם משרת מושל העיר מטעם הכתר.
ב-1 במרץ, שנה לאחר פרוץ המרד, קיים המלך עצרת אליה הוכרח להגיע נציג מכל בית בעיר, על מנת לשמוע כתב תוכחה חריף של המלך על בני העיר המרדניים. המלך, שישב על במה, הכריח את כל התושבים להתחנן שלא יהיו עוד הוצאות להורג - זאת בתמורה לקנסות כספיים גדולים עד כדי כך שהותירו בתים רבים בחוסר כל. הכסף, שחלקו מצא את דרכו לכיסיהם של דודי המלך, שימש לתשלום לאנשי הצבא ולפקידים נאמנים למלכות כמו גם לפיצויים של אצילים על הוצאותיהם במהלך המלחמה.
מרד המלוטינים
גומיגם (שיר)
גוּמיגַם הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן אל תבורי ויצא לאור ב-5 באוגוסט 2018.
רקע.
השיר יצא לאור באוגוסט 2018, כסינגל העשירי של הצמד. את השיר הוציאו סטטיק ובן-אל תבורי כשלושה חודשים לאחר שהוציאו את השיר "קאוואי". שם השיר הוא גומיגם כשם השלגון גומיגם.
קליפ.
העיצוב של הקליפ נוגע יותר בעולם המים.
הקליפ צולם ב-5 סטים שונים, במשך 21 שעות. על הקליפ עבדו עשרות פַסָלים, אנשי ארט ואביזרים.
ג'ק ראיין (סדרת טלוויזיה)