החלטה על הקמת הרכבת התחתית התקבלה ב-1968. העבודות על החלק המזרחי של המסילה, קווים 53 ו-54, החלו ב-1970 והרכבת החלה לפעול ב-1977. שני קווים נוספים היתוספו ב-1990 וב-1997, וקו חמישי, מספר 52, מתוכנן לפעול ב-2018.
ראו גם.
החשמלית של אמסטרדם
סוס ארוך
סוס ארוך או חמור ארוך הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות. הוא מתאים לקבוצות נערים בוגרים בנות 5-6 משתתפים לפחות כל אחת.
המשתתפים מתחלקים לשתי קבוצות, הקבוצה העומדת והקבוצה הקופצת. מטרת הקבוצה הקופצת לגרום לפירוק המבנה של הקבוצה המהווה חמור (העומדת), על ידי ריכוז קפיצות על החוליות החלשות שבין ה"חמורים". על הקבוצה המהווה חמור להחזיק מעמד עשר שניות אחרי סיום הקפיצות.
הקבוצה העומדת מסתדרת באופן הבא: המשתתף הראשון עומד וגבו אל משענת קבועה כגון עץ או קיר. משתתף זה מכונה "סבתא". המשתתף השני עומד מול הראשון, מכופף את פלג גופו העליון וחובק בחוזקה את מותניו של העומד כשראשו מוצמד לירכו של העומד או בין יריכיו. המשתתף הבא מתכופף כמו קודמו, חובק את מותניו של קודמו כשראשו מוצמד לירכו או ביו יריכיו. כך מסתדרים המשתתפים זה אחר זה ויוצרים "סוס" מרובה רגליים.
לאחר שה"סוס" הסתדר מתחילות הקפיצות של הקבוצה השנייה. המשתתף הראשון רץ ומנתר רחוק ככל האפשר על גב ה"סוס". לאחר מכן הוא נשכב ונצמד בגופו אל ה"סוס". המשתתף הבא מנתר אף הוא על גב ה"סוס" ונצמד אליו או שהוא עולה ונצמד על גבו של הקופץ הקודם. בשיטה זו הולכת הקבוצה הקופצת ומגדילה את העומס של ה"סוס", אשר עלול אף להתמוטט לפני שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גבו. לאחר שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גב ה"סוס", סופרים עד עשר, ואם ה"סוס" עדיין לא התמוטט, מנצחת הקבוצה העומדת. אם הסוס התמוטט מהעומס לפני תום הספירה, הקבוצה הקופצת מנצחת. אם אחד הקופצים נפל מהסוס וחלק מגופו נגע בקרקע, הקבוצה הקופצת מפסידה.
קבוצות מאורגנות היטב מתכננות את סדר הקופצים לפי זריזותם ומשקלם. גם ה"סוס" נבנה עם מחשבה מראש, השחקנים הקטנים והחלשים בראש הסוס, והחזקים בסופו. הקבוצה הקופצת תנסה להעמיס כמה שיותר קופצים על חוליה חלשה בסוס כדי למוטטו.
המשחק מוזכר בשירו של יוסי בנאי, "אני וסימון ומואיז הקטן".
שמות נוספים: סוסהלנגה, ברלה קדויישה בפתח תקווה.
ימוסוקרו
מחוז לר
לֵר (בגרמנית: Leer) הוא מחוז בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
גבולותיו הם (מצפון מערב בכיוון השעון) על ידי העיר אמדן, על ידי המחוזות אוריך, ויטמונד, פריזלנד, אמרלנד, קלופנבורג ואמסלנד, וגבול גרמניה עם הולנד.
המחוז ממוקם בחלק הצפוני של פריזלנד המזרחית. הנהר אמס (Ems) עובר במחוז לר, ויוצא ממחוז אמסלנד בדרום, ועוקב אחרי הדולרט, מפרץ בים הצפוני. האי בורקום (ששייך לאיי פריזיה המזרחית) מהווה גם הוא חלק מהמחוז.
בשנת 1744 צורפה פריזלנד המזרחית לפרוסיה. בשנת 1867 האזור חולק למחוזות שונים - מחוז ליר ומחוז ווינר יוסדו. בשנת 1932 נטמעו שני המחוזות הללו יחדיו.
ערים ועיריות במחוז לר.
ערים: בורקום, לר, ווינר.
מועזות אזוריות: הסל, יומיי.
מועצות מקומיות: בונדה, ימגום, מורמרלנד, אופלנגן, וסטאופרלדינגן.
אביג'אן
אביג'אן (בצרפתית: Abidjan) היא עיר הנמל המרכזית של חוף השנהב והעיר המאוכלסת ביותר בה. שימשה כבירה הקודמת, וכיום מהווה הבירה דה פקטו של חוף השנהב. העיר שוכנת לאורך הלגונה אבריאה, לשון ים של מפרץ גינאה והאוקיינוס האטלנטי. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה כ-5.6 מיליון תושבים.
מקור השם.
הסיפור הרווח באשר לשם המקום הוא שקולוניאליסטים לבנים, אשר לעיתים מוזכרים כחיילים, שאלו קבוצת נשים על שם המקום, והן ענו להם: "צ'אן-מבי-ג'אן" (T'chan m'bi djan) שפירושו "אני רק קוטפת עלים". לפיכך הלבנים, שלא הכירו את שפת המקום, כתבו בדו"ח שלהם ששם המקום הוא "אביג'אן".
היסטוריה.
עוד בשנת 1898 הייתה אביג'אן כפר, וב-1903 הפכה לעיירה. היא שימשה כנקודה הסופית של מסילת הברזל של חוף השנהב מ-1904, אך נאלצה להסתמך על האמצעים של נמל "בואה" (Bouët) על השרטון של חוף האוקיינוס.
בשנת 1950 כרה הממשל הקולוניאלי הצרפתי את תעלת ורידי (Vridi Canal), שחיברה את הלגונה לים. כתוצאה מכך הפכה אביג'אן למרכז ההובלה והספנות הרווחי והעיקרי של המדינות שהיו מושבות צרפת לשעבר במערב אפריקה. בשנת 1958 נבנו שני הגשרים הראשונים שנועדו לחבר בין העיר לאי הנקרא "באסאם הקטנה" (Petit-Bassam).
בשנת 1983, בגחמה שעוררה סערה רבה, החליט פליקס הופואה-בואני, שליט חוף השנהב, להעביר את עיר הבירה של חוף השנהב מאביג'אן אל עיר הולדתו יאמוסוקרו, השוכנת ביער טרופי והגישה אליה קשה. אולם בפועל רוב מוסדות השלטון נשארו באביג'אן.
העיר מחולקת למספר רב של רבעים, והעיקריים שבהם: פלאטו (Plateau), קוקודי (Cocody), טרשוויל (Treichville), אג'מה (Adjame), קומאסי (Koumassi) ומרקורי (Marcory).
בסוף שנת 2010, התחוללו מהומות באביג'אן, בהם נהרגו לפחות 173 בני אדם, על רקע מאבק על השלטון בחוף השנהב.
תיירות.
בעיר ישנם מספר רחובות רחבים ונאים וכן כיכרות מטופחות. אתרי תרבות מרכזיים בה הם מוזיאון האמנות המסורתי, הספרייה הלאומית, ומספר מוסדות לחקר המדע והחקלאות.
העיר נודעה בשל מספר אתרים תיירותיים, שהבולט בהם הוא מלון "השנהב" (Hôtel Ivoire), המפורסם בשל גודלו ויופיו. הוא נבנה על ידי חברה ישראלית בבעלות משה מאייר. המלון, אשר נראה כעיר גדולה, נחשב בעבר למלון הראשי והעיקרי בכל מערב אפריקה. קומפלקס המלון מכיל 11 מגרשי טניס, בריכות שחייה, חדרי סאונה, בית קולנוע, קזינו, מסעדות, חנויות מצרכים, מועדון לילה ואולם כדורת.
קתדרלת סן פול (Cathedrale Saint Paul), הממוקמת ברובע לה פלאטו בעיר, היא אחת הכנסיות החשובות ביבשת. הקתדרלה עוצבה על ידי האדריכל האיטלקי אלדו ספיריטום, ונבנתה ב-1985 על ידי חברת הבניה הישראלית "סולל בונה". בתוך הקתדרלה ישנם חלונות מזכוכית אשר מאוירים במיטב סיפורי התנ"ך. פניהן של כל הדמויות צבועות בשחור, במטרה לדמות מראה אפריקאי.
בצפון העיר ממוקם הפארק הלאומי "באנקו" (Banco National Park), המהווה את מקור התיירות החשוב באביג'אן. הוא הוכרז כפארק לאומי בשנת 1953, ומאז קיימים ניסיונות של שמירה על בעלי חיים באזור וטיפוח ושימור הצומח. בפארק גדלים מגוון צמחים מכל אזורי המדינה וניתן לראות בו חיות משוטטות.
אצל תושבי אביג'אן דוברי השפה הצרפתית קיים ניב ייחודי: במהלך השנים השתרשו בשפתם מילים אשר רק הם מבינים את משמעותן. אביג'אן מוגדרת כאחד משני אזורים באפריקה שבהם השפה הצרפתית השתרשה באופן משמעותי באזור עקב השלטון הקולוניאלי.
גאוגרפיה ואקלים.
אביג'אן שוכנת על חצי אי ומתאפיינת בלגונות שונות. היא ממוקמת בגובה של כ-100 מטר מעל פני הים.
העיר מאופיינת באקלים טרופי-מונסוני. כמות המשקעים השנתית נעה בין 2,000-1,000 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת היא 27 °C, והלחות מגיעה ל-80%.
תחבורה.
אביג'אן היא מרכז תקשורת ופועל בה, בפורט בואה (Port-Bouët), נמל התעופה הבינלאומי של חוף השנהב, המפעיל טיסות למדינות שונות באפריקה, אירופה והמזרח התיכון. אביג'אן גם מחוברת במסילת ברזל לבורקינה פאסו. כן מופעל בעיר שירות מעבורות לטרשוויל, אבובו-דומה ופלטאו.
כלכלה.
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, בהן הושלם חיבורה של תעלת ורידי לעיר ולאוקיינוס האטלנטי, הפכה אביג'אן למרכז מסחרי של סחר חליפין. הדבר השפיע מאוד גם על הגידול הדמוגרפי של העיר, שעלה מ-17,000 תושבים ב-1934 ל-59,000 ב-1950. כמרכז מסחרי חדש ביבשת, החלה אביג'אן לייצא קפה, קקאו ועצים. ירידת מחירים עולמית והבצורת בין השנים 1982–1984, הביאה לשפל כלכלי; כתוצאה מכך ניסו תושבי אביג'אן לייצר ולייצא מוצרים חדשים, אך הדבר לא צלח, ו-75% מהייצוא הנמכר מימן רק כ-60% מהתושבים. מוצרי ייצוא נוספים הם מוצרי עץ, בוטנים, שמן דקלים ושמני מאכל.
גם לאחר הפיכתה של יאמאסוקרו לעיר הבירה של חוף השנהב, ממשיכה אביג'אן להוות המרכז הכלכלי של חוף השנהב. אביג'אן מאופיינת כיום ברמת תיעוש ועיור גבוהה. התיעוש בעיר כולל תעשיות של עיבוד מזון, נסורת, ייצור רכב, טקסטיל, כימיקלים, וסבון.
צפיפות האוכלוסין באזור אביג'אן מגיעה ליותר מ-90 תושבים לקמ"ר. אחד מענפי הכלכלה הפופולריים בקרב אוכלוסיית האזור הוא ענף הדיג, הודות לקיומו של נמל הדיג באביג'אן.
ספורט.
באביג'אן קיימות מספר קבוצות כדורגל המייצגות את העיר בליגת העל של חוף השנהב. הבולטת בהן היא קבוצת "מימוזה" - ASEC Mimosas (בשמה המלא - Amicale Sportive des Employés de Commerce Mimosas); היא קרויה על שם הפרח הריחני מימוזה, שזרעיו מעטרים את סמל הקבוצה. הקבוצה נוסדה ב-1948 והיא נחשבת לבכירה ביותר בחוף השנהב עם 27 אליפויות ו-20 גביעים מקומיים, כמו כן היא מחזיקת השיא העולמי לרצף משחקי כדורגל ללא הפסד, עם 108 משחקים בליגה ובגביע המקומי ללא הפסד, בין השנים 1989 ל-1994. בנוסף נחשב המועדון לבעל אחת מאקדמיות הכדורגל הטובות בעולם; כאשר מספר שחקנים בולטים שמקורם בקבוצה נוטלים כיום ובעבר חלק בקבוצות אירופאיות הבכירות ביותר, בהם סלומון קאלו, דידייה זוקורה, עמנואל אבואה והאחים קולו טורה ויאיא טורה.