ב-26 במאי 1936 הוקמו קווי היצור של החיפושית ב-וולפסבורג. עד סוף 1944, עקב צורכי המאמץ המלחמתי שלא אפשרו הקצאת כוח אדם וחומרים לפרויקט, יוצרו פחות מ-1,000 מכוניות. על בסיס דגם החיפושית נבנו מספר כלי רכב צבאיים שיוצרו בתקופת מלחמת העולם השנייה, הכוללים את הדגמים : פולקסווגן שווימווגן, פולקסווגן קומנדורסווגן, פולקסווגן קובלווגן.
עם תום המלחמה הוגבר קצב הייצור. ב-1950 יוצרה המכונית ה-100,000. ב-1953 יוצרה המכונית ה-250,000 וב-1972 יוצרה המכונית ה-15 מיליון. זו הייתה השנה בה הורידה חברת פלקסווגן את קצב הייצור בגרמניה והעתיקה את מרכז הכובד לברזיל ומקסיקו. ב-1974 נסגר פס הייצור בגרמניה ובמקום חיפושית החלו בייצור דגם הגולף.
בלוב שומרים את המכונית מסוג חיפושית, בה נסע מועמר קדאפי בימי המהפכה.
בשנת 1994 הציגה פולקסווגן את החיפושית החדשה ובשנת 1998 החלה במכירתה.
בשנת 2003 נמכרו רק כ-30,000 יחידות מהדגם הישן. ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה) במקסיקו, וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית.
כיום נחשבת החיפושית ברוב ארצות העולם המערבי כרכב אספנות. יש המקשטים אותה בצבעים ססגוניים ואף מוסיפים לה קישוטים נוספים ייחודיים.
מועצה אזורית מבואות החרמון
מבואות החרמון היא מועצה אזורית במחוז הצפון, בגליל העליון ובאצבע הגליל, בין צפון הכנרת לגבול לבנון, המאגדת 13 מושבים ויישובים קהילתיים. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 20.9 ק"מ. למועצה 13 חברי מועצה ובראשם עומד יושב ראש המועצה. תחומי המועצה חופפים בחלקם לאלו שבמועצה האזורית הגליל העליון. אזור המועצה הוא אזור תיירותי ותושביו מתפרנסים בין השאר משירותים לתייר.
היסטוריה.
נציגי שמונת המושבים במועצה אזורית גליל העליון הקימו בתחילת שנות ה-70 את ארגון מבואות החרמון שקיים יוזמות כלכליות משותפות למושבים בגליל העליון. בין השאר, הוקם ליד צומת כח, במרכז הכפרי מבואות החרמון, בית אריזה. המושבים פרשו ממועצה אזורית גליל עליון ודרשו הקמת מועצה נפרדת, אולם משרד הפנים לא הסכים והציע שיצטרפו למועצה אזורית מעלה יוסף המרוחקת.
בשנת 1975 הופרדו רבות מהסמכויות של מועצה אזורית הגליל העליון לשני חבלים, חבל א' של הקיבוצים וחלק ב', של המושבים. בשנת 1991 הופרדו המועצות לגמרי ומועצה אזורית מבואות החרמון הייתה למועצה עצמאית.
יישובי המועצה.
אליפלט, אמנון, בית הלל, דישון, יובל, כורזים, כחל, כרכום, מרגליות, משמר הירדן, רמות נפתלי, שאר ישוב ושדה אליעזר.
חינוך.
בית הספר האזורי המשרת את המועצה הוא רמת כורזים.
חטיבת בני המושבים בתנועת הנוער העובד והלומד היא תנועת הנוער שפועלת בישובי המועצה.
במועצה קיים מרכז קהילתי הפועל לקידום קהילתי בגיל הרך, נוער, ספורט ועוד.
גיא אוני (ספר)
גיא אוני הוא ספרה החמישי והרומן הראשון של הסופרת שולמית לפיד. הספר מספר את קורות חייה של פאניה סילס, פמיניסטית שגדלה כנערה עצמאית, המחליטה בעצמה את החלטותיה ובורחת מפוגרומים ברוסיה, מגיעה לארץ ישראל עם העלייה הראשונה ומתמקמת בגליל העליון. כמו כן, מסופר על קשייהם של ראשוני המתיישבים בראש פינה, שאז נקראה "גיא אוני", שם הדומה לשמו של הכפר הערבי ששכן באזור זה - ג'עוני.
הספר עובד בידי פנינה גרי להצגה, שעלתה בתיאטרון אורנה פורת בשנים 1998–1999, בבימויו של מישה לוריה.
בינואר 2011 יצא הסרט גיא אוני, המבוסס על הרומן, בבימויו של דן וולמן, להקרנה בבתי הקולנוע בארץ.
תקציר העלילה.
פאניה עוזבת את רוסיה בעקבות הפוגרומים שהתרחשו שם. היא חזתה במות הוריה, נאנסה ונכנסה להריון כבר בגיל 15. פאניה החליטה לעלות לארץ ישראל בעקבות חלומו של אביה - לעלות לארץ ישראל, אך הוא עיכב את יציאתו מפני שציפה לבנו לוליק (ישראל), אחיה של פאניה, שנחטף בגיל 12 לשירות בצבא הצאר. מאז חזר לביתם, סבל מבעיות נפשיות המתבטאות בחוסר תקשורת ובפחד מתמיד מאנשים. אחיותיה הגדולות של פאניה היגרו לאמריקה. לבסוף, ביחד עם בתה תמרה שנולדה כתוצאה מהאונס, דודה ואחיה, הם עולים לארץ ישראל. שבועיים לאחר שהגיעה ליפו פגשה פאניה את יחיאל. פאניה הייתה זקוקה למישהו שיעזור לה לגדל את ילדתה. יחיאל, מצד אחר, הוא אלמן ואב לשני ילדים, זקוק לצלע נשית בטיפול בילדיו כשם שפאניה זקוקה ל"גבר" משלה; במיוחד עכשיו, כשיש לה בת וכשהכסף הולך ואוזל ואיננה יכולה לסמוך על דודה הזקן. לכן, יחיאל ופאניה החליטו להתחתן משיקולים של כדאיות. בתחילה, נישואין אלו אינם מחייבים. בהסכם ביניהם דובר על כך שלא יהיו יחסי אישות ושהנישואין יהיו פיקטיביים בלבד, זאת משום שפאניה סבלה מטראומת האונס ולא יכלה לסבול את המחשבה שגבר כלשהו יגע בה. פאניה, יחיאל, תמרה ולוליק רוכבים על פרדות מחיפה לג'עוני, כפר ערבי ליד צפת. שם, ליד ג'עוני הוקמה היאחזות - גיא אוני.
החלטתה של פאניה היא לא להזכיר את נסיבות הולדתה של בתה תמרה כדי לא לסמנה באות קלון.
כאשר מגיעה פאניה לגיא אוני היא מתאהבת בהיסטוריה ובנוף של המקום, וכאן היא מתחילה את העלייה הראשונה שלה ונתקלת בקשיים. היא נוקטת בפעולות חריגות ובעבודות שבזמנו נחשבו ל"לא ראויות" לאישה: מכירת טבק ותרופות וסחר במטבעות. כל אלה נחשבו לשבירת הנורמה, מכיוון שנשים עבדו במשק הבית ודאגו לילדים. לפאניה יש כישורים רבים אותם רכשה עוד ברוסיה. כמו כן, יש לה תאוות קריאה ומשיכה למוזיקה שלא אפיינו את הנשים המקומיות.
למרות הטרגדיות שפוקדות אותה מצליחה פאניה להתאושש במהרה ולשקם את חייה שוב ושוב.
בנוסף לסיפורה של פאניה מביא הספר את סיפור הקמתה של גיא אוני (ראש פינה) בשנת 1878, שהוקמה על ידי מספר חלוצים מצפת.
לספר נוספו דמויות היסטוריות כמו: לורנס אוליפנט, נפתלי הרץ אימבר, הברון רוטשילד, אליעזר רוקח, דוד שוב וגיסו, מרדכי ברנשטיין.
פו (נהר)
פּוֹ (באיטלקית: Po) הוא נהר בצפון איטליה. אורכו הכולל כ-652 ק"מ, והוא הארוך בנהרות איטליה.
נתונים גאוגרפיים.
אגנו של הפו משתרע על פני רוב חלקיו של צפון איטליה. מוצא הנהר במונטה ויזו שבמחוז פיימונטה. ב-30 הקילומטרים הראשונים שלו יורד הנהר כ-1,600 מטרים. בדרכו אל הים האדריאטי מצטרפים אליו נחלים ויובלים רבים המנקזים את המדרונות הדרומיים של הרי האלפים והמדרונות הצפוניים של הרי האפנינים. הנהר עובר דרך כמה ערים, ביניהן טורינו, קרמונה ופרארה, ולבסוף יוצר דלתה במקום בו הוא נשפך אל הים; אזור זה ידוע בצלופחיו.
עמק הפו.
עמק הפו הרחב סביב הפו הוא האזור המתועש ביותר באיטליה, והוא מיושב בצפיפות.
עמק הפו התחתון יושב בידי בני תרבויות פלאוליתיות ונאוליתיות, שבנו בתיהם על סוללות לאורך גבולות הנהר הבוציים. מאוחר יותר ניסתה התרבות המקומית להטות את מי הנהר לצורכי השקיה מלאכותית. הישגים אלו אינם של הרומאים, וחוקרים מייחסים אותם לתרבות האטרוסקית.
שמות הנהר.
שמו הקלטי של הפו היה בּוֹדִינקוּס שפירושו "ללא תחתית". הרומאים כינו אותו בשם פאדוס (Padus).
שמורה ביוספרית.
דלתת הפו הוכרזה על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-2015.
השפעות אקלימיות.
עקב מחסור בגשמים ושינויים אקלימיים, דווח ביוני 2022, שמפלס המים ירד והנהר הצטמצם והתייבש בחלק מגדותיו, מה שיוצר בעיה לחקלאות באזור ולהיקף צריכת מי השתייה
אנקוס מארסיוס
יאנוש הוניאדי
יאנוש הוניאדי (בהונגרית: Hunyadi János, ברומנית: ינקו מחונדוארה - Iancu de Hunedoara, בפי הכרוניקנים הטורקים: ינקו - Yanku, בלטינית מכונה גם Ioannes Corvinus`; (1387 - 11 באוגוסט 1456) היה מצביא ומדינאי הונגרי ממוצא רומני, שנודע בניצחונותיו על הטורקים. היה באן של סוורין בשנים 1439–1446, שליט (וויבוד) של טרנסילבניה בין השנים 1441–1446 והעוצר של ממלכת הונגריה בין השנים 1452-1446.
בנו, מתיאש הוניאדי היה למלך הונגריה.
פרטים ביוגרפיים.
הוניאדי נולד למשפחת אצולה נמוכת דרגה. בצעירותו שימש בשירותו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה אף מלך הונגריה. זיגיסמונד הכיר בכישרונותיו של הוניאדי, וגמל לו על שירותיו במתן אחוזות נרחבות בשטחה של הונגריה, במיוחד בחבל סורני, שהיה נתון לפשיטות בלתי פוסקות של הטורקים.
עם מותו הפתאומי של אלברכט השני, מלך גרמניה, יורשו של זיגיסמונד, לאחר שתי שנות שלטון, ב-1439, נותרה הונגריה ללא יורש מוסכם. במאבקים בין האצילים, שהפכו לשגרה לאחר מות המלך, ניתנה המלוכה לולדיסלב השלישי, מלך פולין הצעיר מבית יגלו. הוניאדי היה בין התומכים בהמלכתו של ולדיסלב, ובתמורה הפך אותו ולדיסלב לאיש שבידו הכוח האמיתי במדינה.