בשלב זה של הקרב יכול היה קראדוק עדיין לנוע דרומה, לכיוון אה"מ קאנופוס שהייתה כ-300 ק"מ מדרום להם. סביר להניח שבחושך היורד לא היה שפה יכול לרדוף אחרי האוניות הבריטיות, ולו היו אלה יכולות לחבור אל קאנופוס היו יחסי הכוחות משתנים. ואולם, קראדוק בחר להילחם. השייטת הבריטית פנתה אמנם דרומה, אך לא במטרה לברוח. האוניות הגרמניות היו קרובות יותר אל החוף, והאוניות הבריטיות ממערב להן; מטרתו של האדמירל הבריטי הייתה להיות במצב שבו התותחנים הגרמניים יהיו מול השמש השוקעת במערב ויסתנוורו ממנה.
ואולם, התרגיל הבריטי לא הצליח. שפה התרחק מהכוח הבריטי עד שהשמש ירדה והיתרון הבריטי הפך לחיסרון: השמש כבר לא סינוורה את הגרמנים, אך היה די אור כדי שצלליותיהן של האוניות הבריטיות יהיו ברורות מאוד מול השקיעה. בשעה 18:50 הורה שפה לאוניותיו לפתוח באש מטווח כ-11 ק"מ. מונמאות וגוד הופ נפגעו ראשונות; אוטרנטו, שהייתה החלשה מכולן, החלה לנתק מגע מערבה. לגרמנים היו 16 תותחים בקוטר 8 אינץ' (203 מ"מ), ומולם היו לבריטים רק שני תותחים בקוטר 9 אינץ' (228 מ"מ) וכל השאר בקוטר 6 אינץ' בלבד (152 מ"מ). חלק גדול מהתותחים הבריטיים לא היו יכולים לירות, כיוון שהיו מותקנים בדפנות האוניות (ולא בצריחים על הסיפון) ובשל הגלים הגבוהים לא ניתן היה לירות מהם.
קראדוק ניסה עדיין לסגור את הטווח למרחק של 5,400 מ' כדי שתותחיו קטני הקוטר יוכלו לפגוע באוניות הגרמניות, אך ככל שהתקצר הטווח הפכה האש הגרמנית מדויקת יותר. גוד הופ ומונמאות' נפגעו כבר בתחילת הקרב, וככל שירד הערב הפכו אותן הלהבות שעלו מהן למטרות מדויקות עבור הגרמנים. בשעה 7:50 טבעה גוד הופ. שרנהורסט וגנייזנאו ירו על גוד הופ ומונמאות', בעוד הסיירות הגרמניות הקלות העסיקו את גלאזגו; מכיוון שתותחיהן היו בעלי קוטר 6 אינץ', לא הצליחו לפגוע בה. עם רדת החשיכה החליט מפקד הגלאזגו שלא ירוויח דבר מהמשך הקרב, וניתק מגע דרומה. הגרמנים החלו בחיפוש אחר מונמאות', וגילו את האונייה הפגועה בשעה 22:15; משסירבה להיכנע, הוטבעה. 1,654 קצינים ומלחים בריטים נספו, ובראשם האדמירל קראדוק עצמו. לא היו ניצולים. לגרמנים, שאוניותיהם כמעט ולא נפגעו, היו שלושה פצועים בלבד.
לאחר הקרב.
אה"מ גלאזגו הצליחה להיפגש עם אה"מ קנופוס במשך הלילה, להודיע לה על תוצאות הקרב ולהזהיר אותה מפני הכוח הגרמני. שתי אוניות הבריטיות התרחקו דרומה, וחזרו לבסיסן באיי פוקלנד. אה"מ אוטרנטו, שנמלטה למערב, השלימה מעקף גדול וחזרה גם היא לאיי פוקלנד. שפה הורה לשתיים מאוניותיו - לייפציג ודרזדן להמשיך במרדף אחרי האוניות הנותרות. שאר האוניות הגרמניות חזרו לוולפראיסו לתדלוק, שם התקבלו בהתלהבות על ידי האוכלוסייה הגרמנית במקום. למרות הניצחון המוחץ היה שפה פסימי מאוד; כאשר קיבל זר פרחים, אמר: "אלו יתאימו יפה למצבה שלי". שפה אמר לידיד ותיק שכעת אינו יכול להגיע לגרמניה, ואין לו כל נמל בטוח לעגון בו; הוא יצטרך להמשיך בהתקפותיו עד שתאזל התחמושת או עד שיושמד בידי כוח עדיף.
דעת הקהל הבריטית הזדעזעה מן התבוסה, הראשונה בקרב ימי מזה למעלה ממאה שנים. לורד הים הראשון החדש, ג'קי פישר, יחד עם צ'רצ'יל, החליטו על תגובה מהירה ומוחצת. הם שלחו שתי סיירות מערכה מן הצי העיקרי (Grand Fleet) לדרום האוקיינוס האטלנטי; חמישה שבועות לאחר קרב קורונל, ב-7 בדצמבר, הטביעה השייטת הבריטית כמעט את כל אוניותיו של שפה בקרב איי פוקלנד.
סירס-זימנסקי
סירס-זימנסקי הוא השם שבו נודעה סדרת ספרים ללימוד פיזיקה מאת פרנסיס וסטון סירס , פרופסור לפיזיקה ב-MIT ולאחר מכן בקולג' דרטמות, ומארק וולדו זימנסקי , פרופסור לפיזיקה במכללת ניו יורק. הסדרה יצאה לאור בארצות הברית, בהוצאת Addison-Wesley, החל מסוף שנות הארבעים, בשם College Physics, אך נודעה בשם מחבריה, Sears and Zemansky. הסדרה תורגמה לעברית ויצאה לאור בהוצאת "יבנה" בשם "פיסיקה תיכונית", אך גם בישראל נודעה יותר בשם מחבריה, "סירס-זימנסקי". את המהדורה העברית תרגם וערך דניאל יצחקי.
הסדרה זכתה להצלחה רבה בארצות הברית, ומהדורתה העברית זכתה להצלחה רבה בישראל. חלקי הסדרה:
בעבר יצא לאור גם הספר "תורת החום, תורת הגלים והקול".
בהקדמה למהדורה הראשונה של הספר הציגו המחברים את הקו המנחה שלהם בכתיבת הספר: .
נאמנים לשיטתם, הספרים בסדרה כוללים תרשימים מדויקים רבים ונוסחאות רבות להצגת חוקי הפיזיקה. הספרים דלים בתצלומים. בסוף כל פרק תרגילים רבים, שעליהם מעידים המחברים: "הבעיות שבסוף כל פרק חוברו ונוסחו בהקפדה מיוחדת במטרה לאמן את התלמיד ולקרבו אל עולם המעשה, אך מבלי להכביד עליו בפעולות מספריות מייגעות".
בגב עטיפת הספר מובהרים גבולותיו המתמטיים: "הרצאת הדברים מסתמכת על אלגברה וטריגונומטריה בלבד, אך בסוף כל פרק הובאו מילואים הדנים בחומר גם באמצעות חשבון האינסופיים."
שני מחברי הסדרה זכו במדליית אורסטד, המוענקת בגין תרומה מיוחדת להוראת הפיזיקה: זימנסקי זכה במדליה בשנת 1957, וסירס זכה בה בשנת 1962.
מהדורות מעודכנות של הספר בגרסתו האנגלית בהשתתפות כותבים אחרים יוצאות לאור עד עצם היום הזה.
סירס זימנסקי
רוברט אנגלונד
רוברט בארטון אנגלונד (באנגלית: Robert Barton Englund; נולד ב-6 ביוני 1947) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי. ידוע בעיקר מתפקידו כרוצח הסדרתי פרדי קרוגר, מסדרת סרטי האימה "סיוט ברחוב אלם".
ביוגרפיה.
אנגלונד נולד בגלנדייל, קליפורניה, לג'ניס ולסי. קנט אנגלונד. הוא התחיל ללמוד משחק בגיל 12. אנגלונד נישא 3 פעמים, אך אין לו ילדים. כיום, הוא חי עם אשתו בלגונה ביץ' שבקליפורניה.
קריירה.
מאז הופעתו בסרטו הראשון " Buster and Billie" שיצא בשנת 1974, הופיע אנגלונד במעלה מ 100 הופעות בסרטים וטלוויזיה. ב-1984 הופיע לראשונה בתור רוצח הילדים ובני הנוער הסדרתי - פרדי קרוגר. מאז הוא הופיע בכל סרט המשך שיצא בסדרה, למעט בסרט האתחול. בין היתר הופיע כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה, כגון גולשים בזמן ובבילון 5. ב-1998 הופיע בסרט האימה אגדה עירונית בתור פרופסור וקסלר. בשנת 2007 הופיע בסרט גרזן, לצד טוני טוד ולצד קני הודר. ב-2008 הופיע בסרט האימה - קומדיה חשפניות זומביות לצד השחקנית הפורנוגרפית - ג'נה ג'יימסון.
חשבון הדולרים
Killswitch Engage
קילסוויץ' אנגייג' (באנגלית: Killswitch Engage, או בקיצור KsE או Killswitch) היא להקת מטאלקור מווסטפילד שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. הלהקה נוסדה בשנת 1999 על ידי חברי שתי להקות לשעבר, Overcast ו-Aftershock. הלהקה חתומה בחברת ההקלטות Roadrunner Records, והוציאה חמישה אלבומי אולפן ו-DVD אחד.
הלהקה השתתפה בפסטיבלים המוערכים
'Rock Am Ring' 'Reading and Leeds Festival', 'Ozzfest', 'Download Festiva' ,'Warped Tour' ו- 'Rock on the Range'.
הלהקה מכרה למעלה מארבעה מיליון עותקים, והוזכרה כ"אחת המייסדות של המטאלקור".
היסטוריה.
השנים המוקדמות (1998–2000).
בעקבות פירוק הלהקה שלו Overcast בשנת 1998, הבסיסט מייק ד'אנטוניו התחיל לנגן עם הגיטריסט של להקת Aftershock, אדם דוטקיוויץ'. לבסוף, כאשר שתי הלהקות התפרקו, דוטקיוויץ' גייס את הגיטריסט ג'ואל סטרוצל מAftershock, וג'סי ליץ' מ Nothing Stays Gold בתור סולן. סולן "קודר" יותר לשעבר בשם בריאן פייר (Brian Fair) היה מועמד בעצמו לתפקיד, אולם נבצר ממנו להצטרף בשל התחייבותו ללהקתו שדוז פול (Shadows Fall). ד'אנטוניו הבהיר שהלהקה מנגנת "בשביל הכיף", ו"בשביל דברים לעשות מהצד".
בשנת 1999, הלהקה הקליטה אלבום דמו המכיל ארבע רצועות, כולל השיר "Soilborn," שירם הראשון אי-פעם. האלבום יצא לאור בהופעה הראשונה של הלהקה, כלהקת חימום של להקת המלודיק דת' מטאל, In Flames.
אלבום בכורה ואלבום שני (2000–2002).
הלהקה הוציאה את אלבומם הראשון, Killswitch Engage, בשנת 2000. אף על פי שהאלבום אינו הצליח בצורה חריגה, ואינו שבר שיאים במצעדי המכירות, הלהקה צדה את עינו של קארל סברון (Carl Severson), עובד בחברת ההקלטות Roadrunner Records, שמיהרו להחתימם.
הלהקה מיהרה והחלה לכתוב חומרים עבור האלבום השני שלהם, Alive or Just Breathing.
הקליפ עבור הסינגל "My Last Serenade", הגדיל את חשיפת הלהקה, והאלבום הגיע למקום 37 במדרג "Top Heatseekers" היוקרתי.
זמר ומתופף חדשים (2002–2004).
במהלך שחרור האלבום Alive or Just Breathing, שהולחן ונכתב עבור שתי גיטרות, הלהקה החליטה להתרחב ולהפוך לחמישייה ; המתופף Dutkiewicz הועבר לתפקיד הגיטרה השנייה, והמתופף הקודם של להקת Aftershock, טום גומז (Tome Gomes) הפך למתופף החדש. לאחר נישואיו של הזמר ליצ', ב 20 באפריל 2002 ותחילת מסע ההופעות של הלהקה, נפל הסולן לדיכאון. ליצ' הותיר את הלהקה לבדה ימים מספר לפני שהיו אמורים להופיע, כששלח להם אימייל בו הוא מודיע על התפטרותו.
הלהקה מיד החלה בחיפושה אחר סולן חדש, ומצאה את הווארד ג'ונס (Howard Jones) מלהקת Blood Has Been Shed. בתחילה, ג'ונס לא אהב את סאונד הלהקה בשמיעה ראשונית, אך לאחר מספר שמיעות חוזרות הוא החל לחבב את הלהקה. לאחר ששמע על בעיית חילוף הזמרים, יצר ג'ונס קשר עם הלהקה, והתקבל בתור מחליפו של ליצ'.
במהלך ההופעות בפסטיבל Ozzfest בבריטניה, המתופף גומז עזב את הלהקה בטענה שהוא מעוניין לבלות זמן רב יותר עם אשתו, להתמקד בלהקתו הקודמת Something of a Silhouette ומשום שהיה עייף מסדר היום הצפוף של הלהקה. הוא הוחלף על ידי ג'סטין פוליי (Justin Foley) מלהקת Blood Has Been Shed, הלהקה הקודמת של הזמר ג'ונס. פוליי הופיע לראשונה עם הלהקה בשנת 2003.
אלבומים נוספים.