לעיתים, כפי שאירע בקרב גרניקוס, תקפו הפרשים, לאחר הבקעת מערך האויב, את כוחותיו מעורפם, ודחקו אותם לכיוון הפלנקס, ששימש כסדן עליו נחת הפטיש בדמותם של הפרשים הכבדים. תפקיד חיל הרגלים הקל והפרשים הקלים היה להגן על אגפי הכוחות הכבדים ולנצל את מהירותם להטרדת האויב. אף על פי שהצבא כלל יסודות כבדים רבים, הוא היה נייד מאוד ובעל יכולת תמרון גבוהה בשדה הקרב הודות לרבגוניות בין סוגי החיילים השונים שאיפשרה גמישות רבה בהפעלת הצבא.
הצבא המוקדוני השתמש בטכנולוגיה מתקדמת מאוד לזמנה בכל הקשור למלאכת מצור. היו ברשותו כלי הטלה שונים כמו בליסטראות וקטפולטות לדיכוי ההגנה על החומה. להסתערות השתמשו באילי ניגוח ובמגדלי מצור. הכלים האלה הורכבו אד-הוק בקרב העיר הנצורה ורק החלקים המתכתיים הובלו במטען. השימוש בכלי הטלה אלה לא היה מקובל בשדות הקרב בגלל גודלם הרב.
מהלך המערכה.
הכנות לפלישה - מערכה בקופס ובאאורנס.
קופס (Κωφής קופס) הוא שמו היווני של נהר קאבול. באזור זה ייסד אלכסנדר הגדול את אלכסנדריה בקווקז (בגראם המודרנית) כ-60 ק"מ צפונית לקאבול.
השלכות ניצחונו של מוקדון: ממלכה אינדו-יוונית.
לאחר ניצחונו של מוקדון, ובמשך כ-200 שנה, בשתי המאות האחרונות לפני הספירה, התקיימה במקום ממלכה הודו-יוונית (Indo-Greek kingdom) . זו הייתה ממלכה הלניסטית, שהתפרשה על צפון מזרח תת-היבשת ההודית, וכללה חלקים משטחי אפגניסטן המודרנית, פקיסטן וצפון מערב הודו. במהלך שתי המאות האחרונות לפני הספירה היא נשלטה על ידי יותר משלושים מלכים, שלעיתים קרובות התנגשו זה עם זה.
הממלכה האינדו-יוונית בתת-היבשת ההודית התחלקה בסופו של דבר למספר ממלכות משנה. שפת השלטון הייתה יוונית, בעוד העם המשיך לדבר בשפה המקומית. המלכים המקומיים קיבלו עליהם את התרבות ההלניסטית ונשארו בתפקידם. השלטון היה סובלני לדתות המקומיות, ובלבד שהמקומיים יכבדו גם את האמונות ההלניסטיות.
במהלך שתי מאות שנות שלטונם, שילבו המלכים ההודו-יוונים את השפות והסמלים היוונים וההודים, כפי שניתן לראות על מטבעותיהם, ושילבו רעיונות יוונים והודים, כפי שנראו בשרידים הארכאולוגיים. לפיזור התרבות ההודו-יוונית היו השלכות שמורגשות עד היום, בעיקר בהשפעת האמנות היוונית-בודהיסטית. נראה כי האתניות של ההודו-יוונית הייתה היברידית. החיילים והמתיישבים ההלניסטיים נישאו למקומיים, ולאחר כמאתיים שנות שלטון הייתה כבר היטמעות מוחלטת של המתיישבים היווניים באוכלוסייה המקומית.
לקריאה נוספת.
מקורות עתיקים.
עיקר המקורות העתיקים על אלכסנדר נכתבו על ידי היסטוריונים יוונים ורומאים. מקורות פרסיים כמעט שלא שרדו.
המקורות הראשונים שנכתבו על ידי אנשים שהכירו את אלכסנדר או התבססו על ראיונות עם עדי ראייה אבדו, למעט כמה כתובות וקטעי מכתבים בעלי מהימנות מפוקפקת. בני דורו שכתבו עליו הם: קליסתנס, תלמי הראשון, אריסטובולוס מקסנדריה, נארכוס. מקור נוסף בן הזמן הוא ספרו של קלייטרכוס, שלא התלווה למסע, אך אסף מקורות זמינים רבים. המקורות העיקריים ששימשו אותו הם חיבורו של קליסתנס וראיון של עדי ראייה. עבודתו עמדה בבסיס חיבורו של טימגנס, שהשפיע רבות על היסטוריונים אחרים שעבודתם שרדה. אף אחד מהחיבורים האלה לא שרד עד ימינו, אך חיבורים מאוחרים יותר מתבססים עליהם.
חמשת המקורות העתיקים ששרדו עד היום הם חיבוריהם של אריאנוס, קווינטוס קורטיוס רופוס, פלוטרכוס, דיודורוס מסיציליה, יוסטינוס:
קיימים מקורות קדומים נוספים, אם כי דלים במידע כי שרדו מהם רק קטעים בודדים.
המקורות העסיקו את ההיסטוריונים המודרניים הכותבים אודות אלכסנדר. כל חיבור מציג אלכסנדר שונה המותאם לסיפור שרוצה לספר המקור העתיק. אריאנוס מתעניין בעיקר בצדדים הקרביים, קורטיוס מוציא לאור את סודותיו האפלים של אלכסנדר. פלוטרכוס לא עומד בפני סיפור נאה, ללא קשר לאור שבו הוא מציג את אלכסנדר. כל המקורות, להוציא אולי את אריאנוס, כוללים סיפורי פנטזיה שלא היו ולא נבראו. למרות זאת, המקורות העתיקים מספקים מידע רב ואמין ואף ניתן לצייר דמות אמינה פחות או יותר על פי הכתוב בהם.
מחקרים מודרניים.
במהלך השנים נכתבו מאות ספרים ומאמרים אודות אלכסנדר הגדול. רשימה קצרה זו סוקרת מדגם מייצג מהספרות הקיימת על הנושא.
נטורופת
לוהנסק (מחוז)
מחוז לוּהָנְסְק (באוקראינית: Луганська область - אובלסט לוהנסק; ברוסית: Луганская область - אובלסט לוגנסק) - הוא המחוז המזרחי ביותר של אוקראינה, שבירתו העיר לוהנסק. המחוז הוקם ב-1938 ונשא את השם מחוז וורושילובגרד (באוקראינית: Ворошиловградська область) על שמו של קלימנט וורושילוב.
שטח המחוז הוא כ־27 אלף קמ"ר ביולי 2021 התגוררו בו 2,121,322 תושבים. הוא גובל ממזרח ברוסיה, ממערב במחוז דונצק, ומצפון מערב במחוז חרקוב.
כחלק ממלחמת האזרחים באוקראינה, השתלטו מורדים פרו-רוסיים על דרום המחוז, בירת המחוז, לוהנסק ועל חלקים מהמחוז דונצק הסמוך.
היסטוריה.
המחוז לוהנסק הוקם בשנת 1938 כמחוז וורושילוברד (ברוסית: Ворошиловград). בשנת 1941 בזמן מבצע ברברוסה, הוקם באזור ממשל צבאי גרמני בשל קרבתו לקווי החזית בין גרמניה הנאצית לברית המועצות. בשנת 1942 האזור נכבש כחלק ממבצע מקרה כחול על ידי הצבא הנאצי. עם זאת, זמן קצר לאחר קרב סטלינגרד, אזור לוהנסק (באותה תקופה וורושילובגרד) הפך שוב למרכז של פעולות צבאיות במהלך מבצע סטורן קטן באביב 1943. בקיץ 1943 המחוז שוחרר על ידי הצבא האדום.
בין השנים 1958–1970 כשהמחוז היה תחת שליטה סובייטית הוא נשא את שמו הנוכחי, לוהנסק.
ב-1994 התקיים משאל עם במחוז דונצק ובמחוז לוהנסק. כ-90% תומכו בכך שהשפה הרוסית תזכה למעמד של שפה רשמית לצד השפה האוקראינית. עם זאת, משאל העם בוטל על ידי ממשלת קייב.
ב-8 באפריל 2014, בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, הבדלנים הפרו-רוסים שכבשו את הבניין המנהלי של מחוז לוהנסק, תכננו להכריז על עצמאות האזור כרפובליקה הפרלמנטרית של לוהנסק, לאחר שיום קודם לכן בדלנים פרו-רוסים אחרים הכריזו על הרפובליקה העממית של דונצק במחוז דונצק.
לאחר שהרפובליקה הפרלמנטרית של לוהנסק חדלה מלהתקיים, הכריזו הבדלנים ב-27 באפריל 2014 על הרפובליקה העממית של לוהנסק. הבדלנים הפרו-רוסים במחוז לוהנסק ערכו משאל עם שנוי במחלוקת על הפרידה מאוקראינה ב-11 במאי 2014. הלגיטימיות של משאל העם לא הוכרה על ידי אף ממשלה. ממשלת אוקראינה אינה מכירה במשאל העם. לאחר מכן החלה המלחמה בדונבאס.
כתוצאה מהמלחמה בדונבאס, הבדלנים הפרו-רוסים השתלטו על דרום המחוז הכולל את העיר לוהנסק, העיר המאוכלסת ביותר באזור וכן בירת המחוז. סקר שנערך בדצמבר 2014 על ידי המכון הבינלאומי לסוציולוגיה של קייב מצא כי 5.7% מאוכלוסיית המחוז תמכו בהצטרפות אזורם לרוסיה ואילו 84.1% לא תמכו ברעיון, השאר התלבטו או לא הגיבו. עם זאת, אזורים שבשליטת הבדלנים לא נבדקו.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, אוקראינה אישרה שכוחות קרקע רוסים נכנסו ללוהנסק, בחודש יוני 2022 דווח כי כוחות הפדרציה הרוסית ובני בריתם הצליחו להשתלט על רובו המוחלט של המחוז ומצויים במרחק של עשרים קילומטר לכל היותר מהגבול בין מחוז לוגנסק למחוז דונייצק ואילו הגבול בין מחוז לוגנסק למחוז חארקיב נמצא כולו בשליטה רוסית. בחודש יולי מסר שר ההגנה הרוסי סרגי שויגיו עדכון לנשיא פוטין שכל המחוז נכבש ונמצא תחת שליטה רוסית.
גאוגרפיה.
מחוז לוהנסק ממוקם במזרח אוקראינה. שטחו הוא כ-26,700 קמ"ר, והוא מהווה כ-4.42% משטחה הכולל של אוקראינה. אורכו מצפון לדרום הוא 250 ק"מ, רוחבו ממזרח למערב הוא 190 ק"מ. אורך הגבול בין אוקראינה לרוסיה במחוז לוהנסק הוא כ-746 ק"מ (464 מייל). מחוז לוהנסק גובל ברוסיה עם מחוז בלגורוד בצפון, מחוז וורונז' בצפון מזרח, מחוז רוסטוב במזרח, בין אזורי אוקראינה, המחוז גובל במחוז חרקוב במערב ובמחוז דונצק בדרום.
דמוגרפיה.
עיקר האוכלוסייה של המחוז דוברת רוסית אם כי האוקראיניים האתניים מהווים רוב של 58.2%. רוסים מהווים 39.3% מהאוכלוסייה, בלארוסים מהווים 0.9% ואחרים מהווים 1.6% מהאוכלוסייה. על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה משנת 2001, יותר מ-68.8% מהאוכלוסייה רואים עצמם דוברי רוסית, בעוד ש-30.0% רואים עצמם דוברי אוקראינית. כ-87% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים עירוניים, בעוד ש-13% הנותרים מתגוררים באזורים חקלאיים.
נפת צ'וחטאורי
נפת צ'וֹחַטַאוּרי (בגאורגית: ჩოხატაურის მუნიციპალიტეტი, תעתיק: צ'וֹחַטַאוּריס מוניציפליטטי) היא נפה במחוז גוריה שבגאורגיה. היא גובלת מצפון בנפת סמטרדיה, מצפון-מזרח בנפת ואני, מדרום-מזרח בנפת אדיגני, מדרום בנפת חולו, מדרום-מערב בנפת אוזורגתי ומצפון-מערב בנפת לנצ'חותי.
העיירה צ'וחטאורי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנם 61 כפרים המחולקים ל-16 תמי (בּוּקִיסצִיחֶה, דַבּלַאצִיחֶה, דידיוואני, אֵרקֵתִי, וַאן-זוֹמלֵתִי, זֶמוֹ-סוּרֵבִּי, זֶמוֹ-חֵתִי, קוּחנַארִי, נַאבֵּר'לֶווִי, סַאצַ'אמִיאַסֵרִי, פַּארצחנָה, כֵּווֵנוֹבַּאנִי, שוּאַה-אַמַאר'לֵבָּה, צָ'אִיסאוּבַּנִי, חֶווִי וחוֹדִיסתַאווִי) ו-6 כפרים (גוֹגוֹלֵסאוּבַּנִי, גוֹרַאבֵּרֵז'אוֹאוּלִי, גוּתוּרִי, זוֹטִי, שוּאַה-אַמַאר'לֵבָּה ושוּאַה-סוּרֵבִּי.
שם הנפה.
עד שנת 1917 נכללה הנפה בפלך כותאיסי באוייזד אוזורגתי (כיום מחוז גוריה). משנת 1930–1963 מחוז משנה (ראיון) נפרד. משנת 1963–1964 נכללה תחת מחוז משנה מחרדזה. משנת 1965 ועד לשנת 2006 הוחזר השם למחוז משנה צ'וחטאורי כמחוז משנה נפרד. משנת 2006 ועד היום נקראת בשמה הנוכחי.
מערכת זה&quot;ב
התאחדות מודל האו&quot;ם בישראל
אף מלאכותי