התמהוני הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1970, שנכתב ובוים בידי דן וולמן, סרטו העלילתי הארוך הראשון. בתפקידים הראשיים טוביה טבי, לאורה ריבלין וברטה ליטבינוב הסרט נכשל בישראל אך התקבל לפסטיבל קאן בשם The Dreamer והוקרן בניו יורק במשך יותר משלושה חודשים.
הסרט צולם בבית הסראייה בצפת ששימש אז כבית אבות של מלב"ן ובסמטאות צפת העתיקה.
העלילה היא על בחור תמהוני הנמשך (אפלטונית) לקשישה, עד להופעתה של נערה צעירה ומושכת. תפקיד הקשישה הוצע בתחילה לאידה קמינסקה אך היא לא יכלה להופיע והמליצה על ידידתה, ברטה ליטבינוב, בת 74.
תקציר העלילה.
אלי (טוביה טבי) עובד כסניטר בבית אבות ("בית זקנים") בצפת. הוא מגיש אוכל לקשישים, מאכיל ורוחץ אותם, מטפל בגינה ואחראי על התחזוקה בבניין תחת עינו של מנהל הבית הקשוח שטיין (שלמה בר שביט). בזמנו החפשי הוא מצייר דיוקנאות של הקשישים ומנסה למכור אותם בגלריה סמוכה אך אין קונים לרישומים שלו. הוא כמעט אינו מדבר ונראה כתמהוני וכאשר הוא צועד מבית האבות לחדרו בעיר, מסתכלים עליו הילדים כתמהוני ובלתי שפוי.
מכל הקשישים הוא נמשך דווקא לרחל (ברטה ליטבינוב), קשישה מקייב שמשוחחת איתו בעברית שגויה. שאר הקשישים מרכלים ביידיש על הקשר בין אלי לרחל. רחל מחבבת את אלי ורוצה לעזור לו. היא מתלבשת כתיירת, הולכת לגלריה וקונה את רישומיו של אלי. הוא שמח אמוד כי מישהו קנה את רישומיו ורחל מעודדת אותו שמצפה לו עתיד גדול.
אחד מהקשישים נפטר ולבית האבות מגיעים שלושת בני משפחתו כדי לטפל בסידורי הקבורה. הנכדה היא צעירה יפה ומושכת (לאורה רבלין) שמגיעה ביחד עם אביה (נתן כוגן) ואימה (דבורה קידר).
אלי מחליף מבטים עם הנערה ומתפתח קשר ביניהם המתהדק ומגיע ליחסים אינטימיים. בבית האבות מרכלים על כך הקשישים ורחל שומעת זאת ורואה את הנערה. היא מנתקת את הקשרים עם אלי וכאשר הוא דופק על דלת חדרה היא אינה פותחת לו.
לבסוף חוזרת הנערה לתל אביב עם הוריה, רחל סולחת לאלי ובסוף הם מתהלכים ביחד בסמטאות צפת אלי מצייר ורחל משחקת עם הילדים הקטנים בגינת שעשועים.
האצטדיון הבין-לאומי חלב
האצטדיון הבין-לאומי חלב (בערבית: ملعب حلب الدولي) הוא אצטדיון רב-תכליתי בתקן אולימפי בעיר חלב, סוריה. האצטדיון נפתח בשנת 2007 והוא האצטדיון הגדול ביותר במדינה המשמש בעיקר למשחקי הכדורגל של קבוצת איתיחאד חלב ואירח מספר משחקים של הנבחרת הלאומית. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נפגע האצטדיון. בשנת 2017 החלה הממשלה הסורית בשיפוץ המקום בסיוע של ממשלת איראן.
היסטוריה.
בניית האצטדיון החלה בשנת 1980 על פי תוכניות של סטניסלב קוש הפולני. על פי התכנון המקורי הבנייה הייתה אמורה להסתיים בשנת 1987 לקראת משחקי הים התיכון שהתקיימו במדינה באותה שנה, אך בעיות פיננסיות עצרו את התהליך למשך שני עשורים. בשנת 2003 חידש הממשל הסורי את פעילות הבנייה. אירוע הפתיחה התקיים ב-3 באפריל, במהלכו התקיים משחק ידידות בין קבוצת איתיחאד חלב המקומית לקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נפגע האצטדיון בצורה קשה: החזית וחלק ניכר מהמתקנים בתוך האצטדיון נהרסו בעקבות ירי מרגמות. בשנת 2017 החל הממשל הסורי, בסיוע ממשלת איראן, לשפץ את המקום.
אפריקאית
דמוגרפיה של אפריקה
המופע של בן שפירו
המופע של בן שפירו (באנגלית: The Ben Shapiro Show) הוא פודקאסט יומי ותוכנית רדיו בהפקת "The Daily Wire" ובהנחיית בן שפירו. התוכנית דורגה כשנייה הכי פופולרית בארצות הברית על ידי Podtrac במרץ 2019.
רשת Westwood One החלה לשדר את הפודקאסט ברדיו באפריל 2018. בינואר 2019, הרחיבה Westwood One את הפודקאסט בן השעה לתוכנית נוספת בת שעתיים בשידור חי בכל יום. נכון למרץ 2019, על פי Westwood One, התוכנית של בן שפירו משודרת ביותר ממאתיים ערוצי שידור, כולל ב-9 מעשרת המובילים.
בינואר 2019 זכתה התוכנית בתואר "Best News Podcast" (פודקאסט החדשות הטוב ביותר) בטקס הפרסים "Podcast Awards" של iHeartRadio.
מרגרט בובר-נוימן
מרגרט בובר-ניומן (בגרמנית: Margarete Buber-Neumann; 21 באוקטובר 1901 – 6 בנובמבר 1989) הייתה קומוניסטית גרמנייה, שישבה במעצר בברית המועצות ובגרמניה הנאצית.
ביוגרפיה.
מרגרט טורינג נולדה בפוטסדם. בשנת 1919 היא נרשמה ללימודים בבית הספר למטפלות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היא נעשתה חברה בהמפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בשנת 1922 היא התחתנה עם רפאל בובר, בנו של מרטין בובר. יהודית בובר אגסי בתם נולדה בשנת 1924. הזוג נפרד בשנת 1925 אך התגרש רשמית רק בשנת 1929.
בשנת 1928 היא נפגשה עם היינץ נוימן, חבר במפלגה הקומוניסטית הגרמנית וברייכסטג. הם התחתנו בשנת 1929. הזוג התגורר בספרד וכאשר הנאצים הגיעו לשלטון, הם עברו לשווייץ ובשנת 1935 גורשו לברית המועצות.
בשנת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים בעלה של מרגרט בובר-נוימן נעצר והוצא להורג, היא נשלחה לגולאג ל-5 שנים. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב בשנת 1940 היא גורשה לגרמניה הנאצית, נשפטה ונשלחה לראוונסבריק. בהיותה במחנה היא התיידדה עם אורלי ולד ומילנה יסנסקי.
לאחר שחרורה מהמחנה היא התגוררה תקופה קצרה בגרמניה ועברה לשוודיה. בשנת 1948 היא פרסמה ספר על תקופות המאסר בגרמניה ובברית המועצות.
בשנת 1950 מרגרט בובר-נוימן חזרה לגרמניה ופעלה בארגונים אנטי-קומוניסטיים שונים לצד ארתור קסטלר.
משפחות ברונים יהודים-הונגרים
משפחות ברונים יהודים-הונגרים הן תופעה די ייחודית באירופה. לא מפני שלא היו משפחות אצולה יהודיות שהידועות שבהן הן: משפחת רוטשילד, מונטפיורי ומונטגיו. רוב תוארי האצולה הוענקו ליהודים בבריטניה במהלך המאה ה-18 ומיעוטם בשאר מדינות אירופה: צרפת, רוסיה האימפריאלית, אוסטריה וגרמניה ולאחר הקמתה באימפריה האוסטרו-הונגרית. בהונגריה האצולה הגבוהה המקורית הייתה מורכבת מדוכסים, רוזנים וברונים. בשנת 1885 חל שינוי ועדכון חקיקתי בארגונו של הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי. רשימת המשפחות שקיבלו חברות מתמדת לנצח בבית העליון נקבעה בסעיף: VIII. c.-c לחוק בשנת 1886. עד אותה שנה הייתה משפחת ברונים יהודית יחידה בכלל ובבית העליון בפרט, משפחת הברון וודיאנר, שזכתה בתואר ברון ב-23 באפריל 1874. יחד עם התואר צמחה בדרך כלל גם הזכות להכנת שלט וסמל האצולה.
האצולה היהודית באוסטריה.
האצולה היהודית-אוסטרית קדמה לזו של האצולה היהודית-הונגרית. חלוקת תוארי אצולה באוסטריה החלה תחת שלטון יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהנהיג רפורמות אחדות וביניהן הענקת תוארי אצולה למשפחות יהודיות שתרומתן לקיסרות הוכרה בדרך זו. המשפחות לא נדרשו להמיר את דתן על מנת לקבל את התואר, אך רבות מהן עשו כן כדי להטמע טוב יותר בחברה האוסטרית. הונגריה הייתה מושבה אוסטרית במשך כארבע מאות שנה עד 1867 ולא הוענקו בה כמעט תוארי אצולה ובוודאי לא ליהודים. בתחילת המאה ה-19 היו למעלה מעשרים משפחות אצולה באוסטריה ואף לא אחת בהונגריה. אמנם היו אלה תוארי אצולה נמוכה, ברונים על פי רוב, אך המספרים היו מרשימים.
האצולה היהודית בהונגריה.
חלוקת תוארי אצולה בהונגריה החלה בתקופת שלטונו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, שהפך גם למלך הונגריה לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. זכותה התמידית של משפחת אצולה להיות חברה בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי עוגנה בחוק. כאמור תואר הברון הראשון הוענק לבן משפחת וודיאנר, למוריץ (מור) וודיאנר (1885-1810), שזכה בתואר ברון הונגרי (לאחר שזכה קודם בתואר ברון אוסטרי בשנת 1863) ב-23 באפריל 1874. תואר הברון הבא בסדר כרונולוגי הוענק גם כן לבן במשפחת וודיאנר, לאלברט וודיאנר (1898-1818) בשנת 1886. בין שנת 1867 לבין 1918 קיבלו בסך הכל 28 משפחות יהודיות-הונגריות תואר ברון הונגרי, (שכללו עם בני המשפחה למעלה מ-40 ברונים), חלקם ללא זכות חברות בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי למעט מור וודיאנר ועוד כמה.
להלן חלוקת תוארי הברון לפי עשורים בין 1890 לבין 1918.
5 בין 1890 לבין 1899
12 בין 1900 לבין 1909
11 בין 1910 לבין 1918.
חלק מבני המשפחות הנ"ל, התנצרו והתחתנו עם משפחות אצולה הונגריות ותיקות ועתיקות. חלקם מילאו תפקיד משמעותי בחיי הונגריה גם במאה ה-20. אף לא משפחה יהודית אחת זכתה בתואר רוזנות. ברונות אוסטרית קיבל פילפ שיי (קורומלאי) בשנת 1869. הוא העביר את התואר לשני אחייניו לפרידייש שיי ולפילפ שיי.
הרשימה שלהלן מפרטת לפי האלפבית הלועזי את המשפחות היהודיות הונגריות שזכו בתואר ברונות בין השנים 1867 לבין 1918:
קורי היגינס
קורדון "קורי" היגינס (באנגלית: Courdon "Cory" Higgins; נולד ב-14 ביוני 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברצלונה, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בעונות ו- זכה באליפות היורוליג כשחקן צסק"א מוסקבה.
אביו, רוד היגינס, שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1982–1994, ושימש כג'נרל מנג'ר של שארלוט בובקאטס בין השנים 2007–2011.
נעורים וקריירת מכללות.
היגינס נולד בעיר דנוויל שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו. הסנדק שלו היה מייקל ג'ורדן, אשר התחבר עם אביו רוד בעת ששיחקו יחדיו בשיקגו בולס.
בין השנים 2007–2011 למד באוניברסיטת קולורדו, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 15.2 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק. לאורך תקופתו בקבוצה קלע 2,001 נקודות בסך הכול, אשר השוו את שיאו של ריצ'רד רובי למספר הנקודות הרב ביותר של שחקן באוניברסיטת קולורדו.
קריירה מקצועית.
השנים הראשונות.