רוב שנותיו שכן בית החינוך ברחוב לסל פינת רחוב אדוארד ברנשטיין (הצפון הישן של תל אביב). במקור כלל בית הספר בניין בן קומה אחת ובניין עיקרי שכונה "הבניין הישן". בשנות ה-50 הוקם מבנה נוסף, "הבניין החדש", שאיפשר את הגדלת מספר התלמידים. חלק מהמבנים נהרסו בשנות ה-90 והאחרים שופצו והותאמו למרכז תרבות ולאולפן שהוקמו והופעלו במקום. בית הספר הועתק למשכנו הנוכחי, במתחם בית הספר "לדוגמא" לשעבר ברחוב הירקון 248, בקרבת הים ושדרות נורדאו.
צביון בית הספר.
את צביונו עיצב בעיקר גרשון זק, ששימש מנהלו שנים אחדות. מנהלים נוספים שהשפיעו על העקרונות החינוכיים והחברתיים, שרובם מנחים אותו עד היום, היו אליהו בילס (הקים יחד עם הצייר אהרון אבני את המדרשה לציור למורים), יצחק שטיין, דימה לוין, מדלנה טרייסטר, אלי נחמה, הראל גוטשטיין, שרון לוינהר-בכור, וכיום ענת זיידמן.
ישנה חלוקה לשכבה בוגרת, עמה נמנים תלמידי הכיתות ה' עד ט', והשכבה הצעירה. חלוקה זו התאימה לגודלו של חדר האוכל, שבמשך שנים היה האולם היחיד בבית הספר שבו ניתן היה לכנס תלמידים רבים תחת קורת גג אחת.
מדי יום שישי מגיעים התלמידים לבושים בחולצה הכחולה שאפיינה את תנועות הנוער הסוציאליסטיות. בראשית שנות המדינה עיצב המורה והמלחין מאיר נוי את מסורת פתיחת שבוע הלימודים בשעה של שירה בציבור בחדר האוכל. כיום נוהגים לערוך בחדר האוכל ביום שישי בצהריים מעין קבלת שבת ושירה בציבור. לכל תלמיד נמסר שירון עם השירים שנבחרו לאותו היום. בסוף השנה נאגדים הדפים לחוברת ונמסרים לתלמידים לפני היציאה לחופשת הקיץ. בסיום השירה בציבור, טרם תחילת הארוחה, התלמידים שרים את המנון בית הספר מחרוזת בית חינוך.
בבית ספר פעם בשנה מתקיים "יום כחול", שהוא יום עבודה. ביום זה כל תלמידי בית הספר הולכים כל שכבה למקום מסוים, ועובדים בו. לדוגמה, עזרה בעמותה כלשהי, ניקוי חופים וכו'.
בית החינוך שילב במסגרתו גם תלמידים לקויי ראייה ועיוורים שקיבלו תמיכה ממורים מומחים לנושא והשתלבו בכל השיעורים ובכל פעילויות בית הספר. בבית ספר הוקם גם "מרכז קש"ת", האחראי על התלמידים לקויי הראייה.
חברת הילדים והוועד הפועל.
בבית הספר קיימת "חברת ילדים" - בדומה לחברת הילדים והנוער בקיבוץ- גוף המורכב מתלמידי בית הספר ותפקידו לארגן את החיים בבית הספר באמצעות ועדות: ועדת תרבות, ועדת נוי וקישוט ועדת ספורט, ועדת חדר אוכל, ועדת פינת חי וועדות נוספות.
תדיראן טלקום
תדיראן טלקום בע"מ היא חברת שירותי תקשורת ותיקה בישראל, העוסקת באינטגרציית מערכות תקשורת לעסקים. משווקת פתרונות תקשורת עסקית ותקשוב. בין מוצריה מרכזיות טלפונים, הן מרכזיות Soft switch "מתג תוכנה" וגם מרכזיות coral TDM, מוקדי שירות, פתרונות תקשורת נתונים ואבטחת מידע ותשתיות ענן פרטי וציבורי לעסקים. משרדה הראשי של החברה נמצא בקרית אריה שבפתח תקווה. בבעלות חברת אפקון תעשיות, שהיא חלק מקבוצת שלמה.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1956 על ידי קונצרן כור ליצור מוצרי תקשורת ותקשוב, בעיקר מרכזיות טלפונים, ובמשך שנים רבות חלקה את שוק התקשורת העסקית בישראל עם חברת טלרד. בשנת 1969 נרכשה חברת "טלקו", שעסקה ביצור טלפונים על ידי תדיראן ובהמשך הפכה לחטיבה "תדיראן תקשורת" בתוך קבוצת תדיראן.
בשנת 1986, הקימה חברת תדיראן בשיתוף עם חברת מוטורולה את החברה הסלולרית הראשונה בישראל - חברת פלאפון תקשורת. באותה שנה, בשיתוף עם שאול אלוביץ', הקימה חברת תדיראן טלקום את חברת יורוקום.
בשנת 1982, השלימה חברת "תדיראן תקשורת" הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסת הנאסד"ק.
בשנת 1999, מוזגה "תדיראן תקשורת" עם חברת ECI Telecom שבשליטת קונצרן כור תעשיות. התנפצות "בועת הדוט-קום" הביאה לקשיים גם ב-ECI Telecom. היא נאלצה לפטר מאות עובדים ולמכור חטיבות מהחברה בתקווה לצמצם את הפסדיה (בין החברות שקמו כתוצאה מכך נמנית תדיראן טלקום).
בשנת 2001, רכש איש העסקים רני ברגמן יחד עם חברת אפריקה ישראל את חטיבת המערכות העסקיות של ECI Telecom (תדיראן טלקום) תמורת 12.4 מיליון דולר. בשנת 2004, רכשה חברת רובומטיקס את תדיראן טלקום ובשנת 2008, נמכרה לחברת אפקון תעשיות.
כיום, תדיראן טלקום מתחזקת מעל 1,500 לקוחות עסקיים בישראל, 850,000 מבואות ומספקת שירותי Professional Services לכ-200 מרכזי שרות, ברחבי המדינה. תדיראן פועלת בסטנדרטים גבוהים של טכנולוגיה, הנדסה ושירות לקוחות. לחברה ידע מצטבר ארוך שנים ותחומי מומחיות ייחודיים בהטמעת פתרונות תקשורת ויכולת ביצוע של פרויקטי תקשורת מורכבים, גדולים כקטנים.
שיוך עסקי.
תדיראן היא חלק מקבוצת אפקון החזקות בע"מ, מהקבוצות התעשייתיות הגדולות בישראל המנהלת שישה עשר חברות, בשליטת "קבוצת שלמה" הבינלאומית שנוסדה על ידי שלמה שמלצר, ומנוהלת כיום על ידי בנו אסי שמלצר. אפקון החזקות היא חברה ציבורית, שמחזור עסקיה מעל מיליארד ₪ בשנה.
משרדיה של תדיראן נמצאים בישראל, בפתח תקווה.
טוברמורי
טוברמורי (בגאלית סקוטית: Tobar Mhoire) היא בירתו של האי מול (Mull) באיים ההיברידיים בסקוטלנד. ממוקם בחלקו הצפון-מזרחי של האי ליד פתחו הצפוני של "מיצר מול" (Sound of Mull). אוכלוסייתה של טוברמורי מונה כ-700 תושבים, והיא הוקמה סביב נמל דייגים הנמצא בעיירה בשנת 1788. את העיירה תכנן המהנדס תומאס טלפורד (Thomas Telford).
על פי הפולקלור המקומי, ספינה של הארמדה הספרדית, Galeon de Florencia, טבעה במפרץ בו יושבת העיירה בשנת 1588 כאשר על סיפונה אוצר. הטביעה יוחסה לקללתה של מכשפה מקומית.
המלחין פליקס מנדלסון ביקר בעיירה בשנת 1829 וביקורו מונצח בפסטיבל שנתי. כמו כן בכל שנה מתקיים בעיירה פסטיבל מוזיקת פולק סקוטית.
מבנים רבים בטוברמורי, בעיקר חנויות ומסעדות, צבועים בצבעים בהירים שונים, בעיני רבים זו נחשבת לתעודת הזהות של העיירה. סדרת הילדים הסקוטית "בלמורי" (Balamory) מצולמת בעיירה על רקע הבתים הצבעוניים. בטוברמורי ישנו גם מוזיאון של האי מול, מזקקת ויסקי המייצרת ויסקי הנקרא "Tobermory" ומרכז אמנויות.
התנועה אל העיירה וממנה היא באמצעות מעבורות המקשרות אותה אל יתר סקוטלנד.
מקור השם.
מקור השם טוברמורי הוא מן השפה הגאלית "טובאר-מוייר", "Tobar Mhoire" שפירושו "הבאר של מרים". השם מתייחס לבאר הממוקמת בסמוך לעיירה שהוקדשה בזמני קדם למרים הבתולה.
3,2-דיפוספוגליצרט
ישראל לאו
פיסול שבלוני
פיסול שבלוני הוא תערוכה או מיצב שבהם אמנים ומעצבים רבים יוצרים פסלי רחוב המבוססים כולם על תבנית בסיסית משותפת, כגון בעל חיים מסוים או חפץ מסוים. התבנית הבסיסית עשויה בדרך כלל פיברגלס, וכל אמן ממשיך ממנה לפסל ייחודי משלו. הפסל הייחודי מתבטא לעיתים בצביעה של התבנית הבסיסית או בציור עליה, ולעיתים כולל גם את שינוי צורתה, באמצעות הוספת אלמנטים שאינם חלק ממנה. לעיתים היצירה המוגמרת מתייחסת לשבלונה שביסודה, ולעיתים מתעלמת ממנה, והאמן רואה בשבלונה משטח לציור ותו לא.
פיסול שבלוני נערך בערים שונות בעולם, ביוזמה של גוף ציבורי את עסקי, ולעיתים הוא מערבב אמנות עם פרסומת - חלק מהיצירות שמות דגש על הצד האמנותי, ואחרות שמות דגש על פרסומת לגוף המממן את היצירה. לעיתים מוצגות כל היצירות במתחם מסוים, כך שניתן לראות את כולן בסיור קצר במתחם זה, ולעיתים הן מפוזרות באזור נרחב (כל רחבי העיר, למשל). כאשר היצירות מפוזרות באזור נרחב נוכחותן והשפעתן מורגשות יותר.
כתערוכה המוצגת במרחב ציבורי פתוח, תערוכת פיסול שבלוני חשופה לוונדליזם, לעיתים כוונדליזם לשמו, ולעיתים כמחאה כנגד המסרים העסקיים של מארגני התערוכה.
עם סיום התערוכה, לעיתים היא נודדת לעיר אחרת, לעיתים נמסר כל פסל לגוף שמימן את יצירתו, ולעיתים נמכרים הפסלים למטרות צדקה.
"מצעד הפרות".
רעיון של פיסול שבלוני שמומש בסוף המאה העשרים ובתחילת המאה ה-21 בערים רבות בעולם הוא "מצעד הפרות" (). ראשיתו של הרעיון בציריך, שם הוצגו לראשונה, בשנת 1998, יותר מ-800 יצירות פיסול שבלוני המבוססות על תבנית של פרה בגודל טבעי. לאחר מכן מומש הרעיון בשיקגו, שם זכה להצלחה רבה, ובעקבותיה עבר לעשרות ערים נוספות.
בעקבות "מצעד הפרות" הוצגו תערוכות של פיסול שבלוני בערים רבות, ובהן תבניות אחרות, כגון דגים בניו אורלינס, בנות ים בנורפוק, סוסים מכונפים בדאלאס, כבשים ברוצ'סטר, פלמינגו במיאמי וקלחי תירס בבלומינגטון.
היצירות בתערוכות של פיסול שבלוני מציגות בדרך כלל מסר מפויס, התואם את האינטרסים של יוזמי התערוכה. יוצאת דופן הייתה פרה שעיצב הבמאי דייוויד לינץ' ל"מצעד הפרות" בניו יורק, והציגה את הפרה כמאכל לבני אדם - ערופת ראש, איבריה הפנימיים חשופים ושותתי דם, ומזלגות וסכינים נעוצים בה. מארגני התערוכה סירבו להציג פרה זו ברחובות ניו יורק, אך היא הוצגה בגלריות וב"מצעד הפרות" בסן פרנסיסקו.
"הדובים המאוחדים".
"הדובים המאוחדים" (United Buddy Bears) הוא שמה של תצוגת פיסול שבלוני של דובים שנערכה במשך שנתיים, החל משנת 2000, ברחבי ברלין. בסיסה של התצוגה היה פסל דוב עשוי פיברגלס בגובה שני מטרים. כ-350 יצירות של דובים כאלה הוצגו ברחבי ברלין. לאחר הצגתה בברלין יצאה התערוכה לסיור עולמי, בשם . בחודשים אוגוסט וספטמבר 2007 הוצגה התערוכה בכיכר ספרא בירושלים .
פיסול שבלוני בישראל.