בשנת 2008, הרישום הכולל ברמה הראשונית (O) מנה 1,164,250 תלמידים, וברמת המתקדמים (A) מנה 58,153 תלמידים. מספר המורים הכולל עמד על 32,835 מורים, ומספר בתי הספר התיכוניים הכולל היה 3,485. באותה שנה, שיעור הרישום ברוטו ברמה הראשונית הוערך כ-36.2%, ושיעור הרישום נטו ברמה זו הוערך כ-24.4%. בשנת 2012, מספר הרישום הכולל ברמת המתקדמים היה 78,438 תלמידים. מספר המורים הכולל עמד על 65,086 מורים.
בתי הספר שהעסיקו את המורים הטובים ביותר, הפגינו הישגים לימודיים גבוהים במבחנים הארציים. בתי ספר פרטיים שדרשו תשלום גבוה יותר, משכו אליהם מורים איכותיים. מערכת החינוך בטנזניה אינה מספקת תגמולים למורים לפי הצלחת תלמידיהם במבחנים.
בקרב מורים בעלי תואר, 58% עובדים בבתי ספר פרטיים, ומתוך כלל בוגרי תואר ראשון במדעי הרוח ותואר ראשון במדעים, 75% נקלטו במגזר הפרטי גם כן. שאר המורים במדינה מלמדים בבתי ספר ציבוריים.
מבחנים ארציים.
בחינה ארצית ניתנת בסוף תבנית 2. כל תבנית היא תת-שלב בתוך הרמה, למרות שלכישלון בבחינה זו אין השלכות להמשך הלימודים. בחינה ארצית נוספת ניתנת בסוף תבנית 4. תלמיד שעובר אותה בהצלחה, מקבל תעודת סיום מבית הספר בו הוא למד, ובנוסף מקבל אישור אקדמי מהמועצה הארצית לבחינות בטנזניה. אישור זה מצביע על רמת ביצועי התלמיד במספר נושאים, בסולם מ-1 עד 4, כך שהציון 1 מצביע על הביצוע הטוב ביותר, וציון 4 מצביע על הביצוע הנמוך ביותר.
השכלה תיכונית ניתנת כאשר תלמיד עבר את מבחני רמת המתקדמים וקיבל דיפלומה לאחר שהשלים את תבנית 6 . בהסתמך על תוצאות המבחנים, התלמידים עשויים להיבחר בהמשך לאוניברסיטה.
שפת הוראה.
לפי החוק, כל בתי הספר התיכוניים מחויבים ללמד באנגלית (מלבד הכיתות בהן משתמשים בשפת הסווהילית). עבור תלמידים רבים, אנגלית משמשת כשפה השלישית שלהם. בעוד ששפת הסווהילית היא השפה הרשמית, ישנן בקירוב 120 שפות מדוברות נוספות בטנזניה. באזורים כפריים, השפה השבטית היא לעיתים השפה הנלמדת על ידי הילדים.
בשנת 2009, רק 35.4% מהתלמידים עברו את מבחני האנגלית הארציים בהצלחה. תלמידים אשר לא עברו את המבחנים, עדיין יכלו להגיע לבתי הספר בהם השיעורים מועברים בשפה האנגלית, דבר אשר עורר מחלוקת רבה. התומכים בשיעורים המועברים באנגלית טענו כי היכולת לדבר אנגלית מכינה את התלמידים לעבודה בכלכלה העולמית. לעומתם, המתנגדים למדיניות זו טענו כי ההוראה בשפה האנגלית מונעת מהתלמידים להתרכז ולהבין את עיקרי הנושא הנלמד, בשל הקושי בהבנת השפה.
תוכנית לימודים.
תוכנית הלימודים של ההשכלה התיכונית מכילה מקצועות בחירה, ובנוסף מקצועות ליבה.
מקצועות הליבה אשר מוצעים בתבניות 1 עד 4 הם מתמטיקה, אנגלית, פיזיקה, כימיה, סווהילית, ביולוגיה, היסטוריה, גאוגרפיה, אזרחות ודת. מקצועות הבחירה אשר מוצעים בתבנית 1 ו-2 הם כלכלת הבית, לימודי מידע ומחשבים, תוכנית לימודים נוספת במתמטיקה, מוזיקה, אומנות, צרפתית, ערבית ושפות זרות אחרות. בנוסף ללימודים אלו, מוצעים גם לימודי אסלאם, ידיעת תנ"ך וחינוך גופני. תלמידים רשאים לא לבחור אף אחד מהמקצועות, או לבחור אחד או שניים מהמקצועות המוצעים בבית ספרם.
מספר המקצועות המינימלי הנדרש על מנת לקבל תעודת סיום הוא 7. כל התלמידים נבחנים במקצועות המתמטיקה, אנגלית, סווהילית, ביולוגיה ואזרחות .
חיי התלמיד.
לתלמידים בטנזניה ישנם מכשולים סביבתיים רבים איתם הם נאלצים להתמודד- תזונה לקויה, כלכלה ירודה, חוסר בסביבה לימודית הולמת בביתם, וכתוצאה מכך גם קושי ברכישת שפת האנגלית.
לאחר שעות הלימודים מתקיימות פעילויות נוספות אשר התלמידים לוקחים בהן חלק, כמו תחרויות ספורט, קבוצות דיונים וקבוצות דתיות. פעילויות אלו הפסיקו להתקיים בשנת 2000, אך אורגנו מחדש בשנת 2009. ברוב בתי הספר (למעט בתי ספר פרטיים), תלמידים מחויבים לקחת חלק פעיל במטלות בית הספר, כמו איסוף עצי הסקה למטבח הבית ספרי וליקוט יבולים בגינות בתי הספר.
השכלה אקדמית.
ההשכלה הגבוהה בטנזניה הולכת ומתפתחת בשנים האחרונות. כיום, בטנזניה ישנן 26 אוניברסיטאות- 10 ציבוריות ו-16 פרטיות, ו-15 מכללות אוניברסיטאות- מתוכן 4 ציבוריות ו-11 פרטיות.
מוסדות ההשכלה הגבוהה מפוקחים על ידי ועדת טנזניה לאוניברסיטאות (Tanzania commission for universities). גוף זה הוקם בשנת 2005 על ידי ממשלת טנזניה, והוא מקנה לאוניברסיטה את כל האישורים הנדרשים לפני שהיא מתחילה לפעול.
על פי ממצאים, אוניברסיטת דאר א- סלאם (Dar es Salaam) שולחת רק מספר קטן של סטודנטים לחילופי סטודנטים בארצות אחרות. ייתכן והדבר נובע מכך שהרבה משפחות לא יכולות להרשות לעצמן מבחינה כלכלית להשתתף בתוכניות אלו.
רולס-רויס פנטום 6
רולס-רויס פנטום 6 (באנגלית: Rolls-Royce Phantom VI) היא לימוזינה יוקרתית מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרו בין השנים 1968–1990.
בסך הכול יוצרו 374 יחידות, בגרסאות סדאן וקבריולה.
המהומות בסווטו
המהומות בסווטו (באנגלית: Soweto uprising) היו סדרת של מחאות שהובלו על ידי תלמידים מבתי ספר שחורים בדרום אפריקה, שהחלו ב-16 ביוני 1976. סטודנטים ממספר רב של בתי ספר בסווטו החלו למחות ברחובות בתגובה להחלטת השלטון ללמד בשפת האפריקאנס בבתי-הספר המקומיים. לפי ההערכות כ-20 אלף תלמידים לקחו חלק במחאות. המפגינים נתקלו באלימות משטרתית קשה. ההערכות נעות בין 176 הרוגים, עד לכ-700 הרוגים. מספר הפצועים עמד על למעלה מאלף אנשים. לזכר אירועים אלה מציינים בדרום אפריקה חג ציבורי ב-16.6, בשם יום הנוער. המהומות בסווטו היוו נקודת מפנה חשובה בהיסטוריה של דרום אפריקה כי הן גרמו להתעוררות ותגובות עולמיות כנגד משטר האפרטהייד.
רקע.
לאחר שנים של "שקט יחסי" בדרום אפריקה, במאבקים בין כוחות ההתנגדות מהאוכלוסיות השחורות לבין כוחות שלטון האפרטהייד הלבן, הוקמו תנועות חדשות שהתפתחו באוניברסיטאות והושפעו מהמצב באפריקה ובעולם (השחרור מהקולוניאליזם ומתן הזכויות לשחורים בארצות הברית), אחת מהן היא "תנועת התודעה השחורה" (BCM – Black Consciousness Movement). בראש התנועה עמד סטיב ביקו שהיה אקטיביסט שנלחם במשטר האפרטהייד בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים. "תנועת התודעה השחורה" ביקשה להביא לשחרורם הפיזי והמנטלי של השחורים בדרום אפריקה. האסטרטגיה הבסיסית של התנועה כדי להביא לסופו של שלטון האפרטהייד הייתה להפסיק את שיתוף הפעולה של השחורים עם המערכת. לגרום לתנועות חופש של שחורים למרר את חייהם של השחורים שכן שיתפו פעולה עם השלטון הלבן. הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) וההחזית הדמוקרטית המאוחדת (UDF), אימצו את עמדתו של ביקו. שיא ההתארגנות של התנועה הן המהומות בסווטו ב-1976, כאשר "תנועת התודעה השחורה" חברה לארגון הסטודנטים SASM ומתוכם צמח וועד הפעולה של מועצת הסטודנטים באזור סווטו (SSRC), אלו היו האחראים להפגנות המשמעותיות בסווטו.
הגורמים למהומות.
תלמידים בתיכונים המיועדים לשחורים בדרום אפריקה בסווטו, מחו נגד צו משנת 1974 (Afrikaans Medium Decree), שאילץ את כל בתי הספר השחורים להשתמש באפריקאנס ובאנגלית (שפות האוכלוסייה הלבנה במדינה), בתערובת של 50-50 כשפות ההוראה. בעוד שכל בתי הספר השחורים היו צריכים ללמד בשתי השפות אפריקאנס ואנגלית, תלמידים דרום אפריקאים לבנים למדו מקצועות בשפת האם שלהם. הצו נתקל בעוינות רבה מצד השחורים, בין היתר מפני שדזמונד טוטו שהיה כומר דרום אפריקאי ואחד ממנהיגי מאבק השחורים באפרטהייד, כינה את האפריקאנס כ"שפה המדכאת". שינוי שפת ההוראה אילץ את התלמידים להתמקד בהבנת השפה במקום בחומר הנלמד, מה שגרם לניתוח ביקורתי של התוכן להיות קשה מאוד עבורם, ופגע בחשיבה ביקורתית. העוינות הלכה והתגברה עד ל-30 באפריל 1976, כאשר ילדים בבית ספר באורלנדו, סווטו, פתחו בשביתה וסירבו ללכת לבית הספר. המרד הזה לאחר מכן התפשט לבתי ספר רבים בסווטו. תלמידים שחורים בדרום אפריקה מחו מפני שהם האמינו כי הם ראויים ליחס וללימוד שווה לדרום אפריקאים לבנים. התלמידים הקימו וועד פעולה (שנודע לימים כמועצה המייצגת של תלמידים בסווטו), אשר ארגנה עצרת המונים ב-16 ביוני על מנת להשמיע את קולם.
ההתנגדות.