בתור החימוש העיקרי של הטנק, כמעט תמיד התותח מבצע ירי בכינון ישיר כנגד מגוון מטרות קרקעיות מכל הסוגים כולל חיל רגלים מחופר, מבנים, רכבי שטח ממוגנים ונגמ"שים קלים, רכב קרבי משוריין וטנקים אחרים. הדרישות מתותח טנק מודרני הן דיוק, טווח ירי גדול (בדרך כלל מספר קילומטרים) ואפשרות לקצב אש גבוה. מנגד, התותח צריך להיות עמיד אך קל וקומפקטי כדי שיהיה ניתן לתפעלו מתוך הצריח הצפוף. התותח מופעל על ידי התותחן באמצעות מערכת בקרת אש (בק"ש) המאפשרת ביצוע ירי מדויק על ידי שימוש במחשב בליסטי ומדידות תנאי מזג האוויר המשפיעים על הירי והמסלול הבליסטי של הפגז. בטנקים המודרניים את המחשב הבליסטי מחליפה מערכת דיגיטלית מתקדמת המאפשרת גם עקיבה ונעילה על מטרות ובעת הירי לוקחת בחשבון את הטווח ותנאי הסביבה. רוב מערכות הבק"ש כוללות גם ייצוב של התותח, דבר המאפשר ירי בתנועה. במערכות המתקדמות, כגון ברק זוהר הישראלית, ישנן יכולות מתקדמות כגון למידת מכונה, נעילה ועקיבה, והפעלת תחמושת מתקדמת. מערכת הבק"ש של המרכבה סימן 4 מאפשרת פגיעה במטרה בתנועה כולל כלי טיס מנמיכי טוס.
מערכות עזר נוספת כוללות בלם לוע, שרוול תרמי, מפנה גזים, מייצבים ובחלק מהטנקים טען אוטומטי.
תותח הטנק נמצא בחלק הקדמי של צריח הטנק המשוריין ומותקן על גבי צירים המאפשרים תנועה במישור האנכי (עלרוד) כשאת התנועה במישור האופקי (צידוד) מבצע הצריח. התותחים נחלקים לחלקי-קנה (חלק-קדח, Smoothbore) וחרוקי-קנה (Rifled). בסוג השני, גורמים הסלילים בתוך קדח הקנה לפגז להסתובב סביב צירו ובכך מוסיפים לדיוק ולטווח. התותחים חרוקי-הקנה נשחקים מהר יותר ויעילותם בשילוב עם תחמושת מודרנית נמוכה יותר. לכן מצוידים בימינו רוב הטנקים בתותח חלק-קדח ורק הטנקים הבריטיים חמושים בתותחים חרוקי קנה. הפגזים הנורים מתותחים חלקי-קדח הפגזים כוללים סנפירים כדי לייצב את מעופם ובכך מגדילים את הדיוק והטווח. חלק מתותחי הטנקים, בעיקר אלו של מדינות הגוש הסובייטי לשעבר וגרורותיו, מסוגלים לירות טילי נ"ט.
תותחים רבים כוללים מפנה גזים (הנראה כמעין בליטה גלילית באמצע התותח) על-מנת לאפשר פיזור בטוח של הגזים הנפלטים בעת הירי, ומניעת חדירת גזים רעילים אלו לתוך הצריח. בנוסף, כמעט כל התותחים המודרניים עטופים בשרוול תרמי - התקן מכני שמטרתו לדאוג שטמפרטורת התותח תהיה אחידה וקבועה על-מנת למנוע עיוותים בקנה עקב התחממות או התקררות עקב הסביבה החיצונית והפרשי טמפרטורות בין חלקי הקנה.
פליוזאוריים
פליוזאוריים (שם מדעי: "Pliosauridae") היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים, אשר חיה מסוף הטריאס עד סוף הקרטיקון לפני 228-98.3 מיליון שנה. יצורים אלה היו טורפים ענקיים בעלי לסתות רחבות המעוצבות להרג מהיר והיו מלאות בשיניים חדות. בעבר סברו שהם קרובים למוזאזאוריים, אך דעה זו נשללה בהמשך.
הגדול שבטורפים אלה היה הזוחל הימי הגדול מעולם - הפליוזאורוס (Pliosaurus) שהגיע לאורך 15 מטרים ולמשקל 45 טונות ובנוסף היה בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר בעולם - 16 טון-כוח. עוצמה זו עזרה לו לטרוף כמעט כל יצור אחר בימים הקדומים.
מאובני זוחלים אלה נמצאו באירופה, אסיה, אוסטרליה, אמריקה הצפונית והדרומית, במקרים רבים עם שלד שהשתמר בשלמותו מתחת למים.
בובה רוסית (סדרת טלוויזיה)
בובה רוסית (באנגלית: Russian Doll) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה, שנוצרה על ידי נטשה ליון, איימי פולר ולזלי הדלנד. הבכורה שודרה ב־1 בפברואר 2019 ב"נטפליקס".
העלילה עוסקת בנדיה, אישה בשנות השלושים לחייה, המוצאת עצמה לכודה בלולאת זמן, בה היא מתה בנסיבות משתנות ומיד חוזרת לאותה נקודה בדיוק, שוב ושוב. נדיה, המפקפקת בשפיותה, מחפשת הסבר למצבה ופתרון שיאפשר לה לצאת מן הלולאה, ותוך כדי כך עוברת מסע גילוי עצמי. לצד ליון, מככבים בסדרה גרטה לי, יול וסקז, אליזבת אשלי וצ'ארלי בארנט בתפקידים הראשיים.
העונה הראשונה שלה הייתה מועמדת לשלושה-עשר פרסי אמי, כולל פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר ופרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר לליון. ב-11 ביוני 2019, "נטפליקס" הזמינה עונה שנייה, שעלתה לשידור ב-20 באפריל 2022.
תקציר העלילה.
נדיה וולווקוב היא מהנדסת תוכנה ניו-יורקית צינית ומיזנתרופית. ביום הולדתה ה-36, היא עוזבת מסיבה הנערכת לכבודה, נדרסת על ידי מונית ומתה. היא חוזרת מיד לחדר השירותים במסיבה, כמה שעות קודם לכן. לאחר מכן היא חווה עוד מיתות משונות (בין היתר, היא מועדת במדרגות ושוברת את מפרקתה, נורית למוות בידי הפסיכולוגית שלה, נקלעת לפיצוץ הנגרם מדליפת גז ועוד) שלאחריהן היא שבה אל השירותים באותה השעה בדיוק. נדיה סבורה בתחילה שנטלה סמים מסוג שאיננו רגילה אליו. בייאושה, היא בוחנת השערות פרועות יותר ויותר לגבי המתרחש, הנעות מאובדן שפיותה ועד לאפשרות שהבניין בו נערכה המסיבה רדוף רוחות.
במחצית העונה היא נתקלת באלן זאברי, צעיר גמלוני ותמהוני הלכוד בלולאה דומה לשלה. ביחד הם מנסים לפענח את המתרחש. תוך כדי כך, כל אחד מהם נחשף לחיי השני: נדיה מבינה שאלן מכור לשליטה גמורה בחייו ומתקשה בהתנהגות חברתית מקובלת, בעוד שהוא רואה שהיא אנוכית, מנוכרת וסובלת מאובדנות. לבסוף, הם מבינים שבסיבוב הראשון של לולאת המיתות והתחיות שלהם, נתקלו זה בזו בחנות, ויכלו להציל איש את רעתו. לאחר מוות נוסף, הם מגיעים אל החנות, וכל אחד מהם נתקל בגרסה לא-מודעת של משנהו, כפי שהיו בליל יום ההולדת הראשון. נדיה המקורית גסה ואטומה, ואלן הישן הלום דיכאון. לבסוף, כל אחד מאלו שעברו את הלולאה מצליח להציל את האחר מבין אלו שלא נכנסו אליה. שני הזוגות, כל אחד ביקום מקביל אחר, נקלעים לאותה תהלוכת תחפושות, וקווי הזמן מתלכדים: שתי הנדיות נוטלות פנס, ואז מגיחה אחת בראש התהלוכה.
הפקה.
פיתוח.
ב-20 בספטמבר 2017, הוכרז שנטפליקס נתנה להפקת הסדרה אור ירוק לעונה הראשונה שתכלול שמונה פרקים. הסדרה נוצרה על ידי נטשה ליון, איימי פולר ולסלי הדלנד, שגם שימשו כמפיקות בפועל של הסדרה. הדלנד כתבה את התסריט עבור הפרק הראשון, והיא וליון כתבו את שאר התסריטים של הסדרה. חברות ההפקה "Universal Television", "Paper Kite Productions", "Jax Media", ו-"3 Arts Entertainment" היו מעורבות בתהליך ההפקה. ב-14 בדצמבר 2018, הוכרז שבכורת הסדרה תתקיים ב-1 בפברואר 2019.
ליהוק.
לצד ההכרזה הראשונית על הזמנת הפקת הסדרה, אושר שנטשה ליון תהיה כוכבת הסדרה הראשית. לצד ההכרזה על תאריך הבכורה, אושר שגרטה לי, יול וסקז, אליזבת אשלי וצ'ארלי בארנט הצטרפו לצוות השחקנים הראשי ושקלואי סביני, דאשה פולנקו, ברנדן סקסטון השלישי, רבקה הנדרסון, ג'רמי לואל בוב, ריטש ראג'אן וג'וסלין ביו יופיעו בהופעות אורח.
צילומים.
צילומי העונה הראשונה התקיימו ב-22 בפברואר 2018 בניו יורק סיטי. צילומי העונה השנייה תוכננו למרץ 2020, אולם נדחו בעקבות מגפת הקורונה והחלו רק שנה לאחר מכן, במרץ 2021.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
לילי מייסקי
לילי מייסקי (באנגלית: Lily Maisky, נולדה ב-28 ביולי 1987) היא פסנתרנית צרפתייה.
ילדות ונעורים.
לילי מייסקי נולדה לצ'לן מישה מייסקי בפריז ואחר עברה לבריסל. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל ארבע, אצל ליל טיימפו ובהמשך למדה אצל חגית קרבל, אולגה מוגילבסקי, ולריה שרוואנסקי, אילנה דווידס ואלאן וייס.
בין 2001 ל-2005 הייתה תלמידה בבית הספר למוזיקה ע"ש פרסל, שם למדה גם נגינת ג'אז.
קריירה.
מייסקי יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי אירופה ובמזרח הרחוק והופיעה בפסטיבלי מוזיקה רבים, בהם פסטיבל ורבייה, "פרוג'טו מרתה ארחריץ'", "שלזוויג הולשטיין", "יוליאן רחלין וידידיו" והפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית באוטרכט, הולנד.
מייסקי הקליטה כמה תקליטורים לדויטשה גרמופון ול-EMT, וביצועיה משודרים לעיתים קרובות בתחנות רדיו באירופה ובאסיה. היא נהנית מנגינת מוזיקה קאמרית כמו גם מנגינת סולו ומופיעה בקביעות בנגינת דואו עם מישה מייסקי.
קבלה.
ביקורת מוזיקה, פסטיבל אדינבורו
"הסקוטסמן"
"הסנדיי טיימס"
די ולט
"זוּדְדוֹיְטֶשה צֵייְטוּנְג"
"מדריך למוזיקה", בהתייחס לתקליטור EMI של פרוג'טו מרתה ארחריץ'.
אהרון מיכל ברכיהו
צציליה רושאק
צֶציליה רוֹשַאק (בפולנית: Cecylia Roszak; 25 במרץ 1908, קיילצ'בו, מחוז פוזן, גרמניה – 16 בנובמבר 2018, קרקוב, פולין) הייתה נזירה דומיניקנית וחברה במחתרת. היא הוכרה כחסידת אומות העולם ב־1984 על ידי יד ושם על פעולתה להצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
חייה.
רושאק נולדה בשם מריה בכפר לַנגֶנדורף שבמחוז פוזן , האימפריה הגרמנית (כיום קיילצ'בו שבפולין גדול, פולין). סיימה בית ספר למסחר ותעשייה לבנות בפוזנן. בשנת 1929, בגיל 21, נכנסה מריה למנזר Na Grodku בקרקוב השייך למסדר הדומיניקני. לאחר חמש שנים היא קיבלה על עצמה את הנזירות ושינתה את שמה לצציליה. ב־1938 היא, קבוצת נזירות נוספות ואם המנזר ברטרנדה (שם הנזירות של אנה בורקובסקה) הגיעו לווילנה שהייתה אז חלק מפולין, כדי להקים מנזר חדש. פרוץ מלחמת העולם השנייה עיכב את הקמת המנזר אולם בסופו של דבר הוא הוקם על ידן. וילנה נכבשה על ידי הצבא הגרמני במבצע ברברוסה ביוני 1941.
רושאק נפטרה בשנת 2018, בגיל 110.
פעולותיה להצלת יהודים.