במשך שש שנים הייתה תמר שליטה משותפת עם אביה עד למותו בשנת 1184. בשנה זו קיבלה לידיה את השליטה המלאה והוכתרה שוב לשליטה יחידה במנזר גלאתי. היא ירשה ממלכה חזקה אולם האצילים הגדולים הוסיפו לנסות לתפוס את השלטון. לא היו טוענים לכתר משמעותיים מלבדה, אך האופוזיציה התעוררה כתגובה למדיניות הדיכוי של אביה ונסמכה על העובדה שהשליטה החדשה היא אישה. גאורגיה מעולם לא נשלטה לפני כן על ידי אישה וחלק מהאצולה הגאורגית ערערה על הלגיטימיות של שלטונה, בעוד אחרים ניסו לנצל את נעוריה במטרה להשיג אוטונומיה רבה יותר לעצמם.
המעורבות הפעילה של דודתה בעלת ההשפעה, רוסודן, והקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה מיכאיל הרביעי מיריאניסדזה, היו גורליות להשגת הלגיטימיות של תמר כיורשת הכתר. עם זאת, נאלצה המלכה הצעירה לוותר ויתורים משמעותיים לטובת האצולה. כך, כדי לקבל את תמיכתו של הקתוליקוס מיכאיל, היא נאלצה לתגמל אותו בכך שמינתה אותו לעמוד בראש שתי ההיררכיות, הדתית והחילונית.
אצילי גאורגיה לחצו על תמר לבטל את המינויים של אביה, שהרחיקו אותם ממרכזי הכוח. בין המינויים האלה היה קוּבַּסַר, קצין בכיר קיפצ'קי שהפך לגאורגי ללא ייחוס אריסטוקרטי, שעזר לגיאורגי השלישי במסע הסנקציות כנגד האצילים המרדנים. אחד מאותם פקידים ללא ייחוס אריסטוקרטי, שנמלט מגורל דומה, היה קותלו ארסלן. הוא כיהן כווזיר הראשי ושר האוצר תחת גיאורגי השלישי עד למותו של גיאורגי ומינויה של תמר לשליטה יחידה ב ב-1184. בערך באותה שנה הוא הוביל קבוצת אצילים ואזרחים עשירים במאבק להגבלת את סמכויות המלוכה על ידי יצירת רשות מחוקקת (דַרבַּזִי), ורשות מבצעת (קַארַאווִי), שלחבריה תהיה הזכות הבלעדית לדון ולהחליט על מדיניות. ניסיון זה ל"חוקה פיאודלית" נכשל. תמר עצרה את קותלו ותומכיו שודלו להיכנע. עם זאת, מאמציה של תמר לצמצום כוחה של האליטה האריסטוקרטית עלו בתוהו. היא נכשלה בניסיונה להשתמש בסינוד הכנסייתי לפיטורי הקתוליקוס מיכאיל ואת מועצת האצילים, דַרבַּזִי, תבעה את הזכות לאשר גזירות מלכותיות. גם נישואיה ליורי בוגוליובסקי נכפו עליה בידי אצילי הממלכה.
האצילים תבעו כי תמר תנשא, בהתאם למקובל באותם ימים, כדי שימונה מנהיג (גבר), שיעמוד בראש הצבא, וכדי להעמיד יורשים לכתר. הבחירה נפלה על יורי, בנו של הנסיך שנרצח, אנדרי בוגולובסקי מנסיכות ולדימיר, שחי כפליט בקרב הקיפצ'קים של צפון הקווקז. הבחירה אושרה על ידי דודתה של תמר, רוסודן בגרטיוני, ובשנת 1185 הובא הנסיך לגאורגיה כדי להינשא לתמר. יורי נמצא כשיר להיות חייל אבל גם אדם קשה. תוך זמן קצר הסתכסך עם אשתו. המתח בין בני הזוג התווסף למאבק בין הפלגים בחצר המלוכה. תמר הגבירה את מעורבותה במאבק בין הפלגים והשתמשה באופן אסרטיבי יותר בכוחה כשליטה. נקודת המפנה בחייה אירעה כשהקתוליקס מיכאיל, רב העצמה, נפטר. היא מינתה את אנטון גנוֹלִיסתַאווִיסדזֶה, שהיה מתומכיה, לווזיר הראשי של הממלכה, שהיה לפני כן כומר במנזר דוד גארג'ה . תמר הגדילה בהדרגה את בסיס הכוח שלה ורוממה את האצילים הנאמנים לתפקידים בכירים בחצר המלוכה. מבין הידועים שבאצילים האלה הייתה משפחת אצולה ממוצא כורדי, בית מחַארגרדזֵלִי (או זאקאריד-מחארגרדזלי ).
נישואים שניים.
בשנת 1187, שכנעה תמר את מועצת האצילים לאשר את גירושיה מיורי, שהואשם בהתמכרות לטיפה המרה ובמעשה סדום, והוא נשלח לקונסטנטינופול. יורי ניסה לערוך שני ניסיונות הפיכה כשהוא נעזר במספר אצילים גאורגים שחששו מכוחה הגובר של תמר. הוא נכשל בשניהם ונעלם בחשכת האלמוניות לאחר 1191. המלכה בחרה את בעלה השני בעצמה. היה זה דוד סוסלן, נסיך אלאני, שעל פי ההיסטוריון הגאורגי בן המאה ה-18, וחושטי , היה נצר לגיארוגי הראשון מבית בגרטיוני, משפחת האצולה של תמר. הוא היה מפקד צבאי מוכשר, שהפך לתומך הראשי של תמר וסייע להביס את האצילים המורדים שהתייצבו מאחורי יורי.
לתמר ודוד נולדו שני ילדים. בשנת 1192 או 1194, ילדה תמר את גאורגי הרביעי לאשה, שירש אותה, ובשנת 1195 לערך היא ילדה את בתה רוסודן, שירשה את אחיה כריבון הממלכה הגאורגית המאוחדת.
מעמדו המשפטי של דוד היה מעמד של מלך מלווה של ממלכת גאורגיה. התואר מתבטא באמנות, במגילות ובמטבעות, ונבע מהצורך בהיבטים גבריים של מלכות, אבל הוא נשאר שליט כפיף שחלק את כיסאו וכוחו נבע מתמר. תמר נקראה "תמר מֶפֶּה" (המלך/המלכה תמר) ונוסף לה התואר "מלך המלכים". בגאורגית המילה מלך מתארת זכר או נקבה והכינוי "מפה" היא ללא קונוטציה גברית שיכולה להתפרש יותר כ"ריבון". המינוח למלכה (דֵדוֹפַּלִי), מקביל לתואר מלכה רעיה או לאישה במעמד גבוה הקרובה למלך. לעיתים מוצגת תמר ברשומות הגאורגיות ובחלק מהמגילות כ"דדופלי". לכן, התואר "מפה", נועד, כפי הנראה, להבדיל את מעמדה של תמר מיתר הנשים בעלי תואר דדופלי.
מדיניות החוץ ומסעות צבאיים.
שכנים מוסלמים.
ברגע שתמר הצליחה בגיבוש כוחה ומצאה תומכים אמינים כמו דוד סוסלן, בית מחארגרדזלי , בית תורלי ומשפחות אצולה אחרות, היא חידשה את מדיניות ההתפשטות של קודמיה. מאבקי ירושה של שושלות אצולה גאורגיה יחד עם המאבקים של יורשי האימפריה הסלג'וקית הגדולה כמו האטאבגים האילדניזים של אזרבייג'ן , שירוואנשאח והאחלטשאש, האטו את הדינמיקה של הישגי הגאורגים שהחלו עוד בתקופת שלטונו של דוד הבנאי, הסבא רבא של תמר אך היו לא רציפים. עם זאת בתקופתה של תמר, שבו הגאורגים להיות פעילים, בייחוד בעשור השני לשלטונה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-12, החל השלטון הגאורגי להתערב ביחסים בין האילדניזים והשירוואנים. הגאורגים נעזרו בנסיכים מורדים בני המקום והפכו את שירוואן למדינה כפופה שהעלתה מיסים לגאורגיה. האטבג האילדניזי, אבו בכר , ניסה לבלום את התקדמות הגאורגים. הוא עמד בראש קואליציה של צבאות מוסלמיים אבל ספג תבוסה מוחצת מהצבא הגאורגי בראשות דוד סוסלן. בקרב המכריע, קרב שמכור, שהתקיים בשנת 1195, ניצחו הגאורגים ניצחון מוחץ. הגאורגים לקחו שלל ושבויים רבים וכן את דגלו של הח'ליף (אשר הועבר למנזר חאחולי ). הם השתלטו על עיר הבירה שמכור (כיום שמקיר (Şəmkir) בטורקיה) והאזורים הסמוכים אליה. השטחים הכבושים הועברו לשירוואנשאח בתנאים של וסאליות. משם צעד הצבא הגאורגי בראשות תמר לגנג'ה. אף על פי ששנה לאחר מכן הייתה לאבו בכר האפשרות להחזיר לידיו את השלטון הוא ויתר על כך משום שהבין שלא יוכל לשרוד גיחות גאורגיות נוספות.
בשנת 1199 זכו צבאותיה של תמר בניצחון גדול נוסף כאשר שני האחים זכריה ואיוון מחארגרדזלי הצליחו לנשל את שושלת שאדאדיד מאני וקיבלו אישור מהמלכה להחזיק בה כנחלתם. מבסיסם באני התקדמו האחים מחארגרדזלי לשטחי מרכז ארמניה וכבשו מידי השושלות המוסלמיות מצודה אחר מצודה: בג'ני נכבשה ב-1201 ודווין ב-1203.
סולימאן השני סולטאן סולטנות רום, חשש מההצלחות הגאורגיות של הממלכה הנוצרית. הוא אסף חילות מהאמירויות הווסליות שלו באזור וצעד בראש כח של כ-300,000 חיילים סלג'וקים לכיוון גאורגיה. אולם המחנה שלו הותקף והושמד בקרב בסיאן בשנת 1203 או 1204. ההיסטוריון של תמר תיאר כיצד הצבא הגאורגי בראשות דוד סוסלן שמנה כ-80,000 חיילים התארגן לפני צעידתו לבסיאן בעיר החצובה בסלע, ורדזיה, ואיך תמר המלכה נאמה בפני צבאה ממרפסת הכנסייה בוורדזיה.
בשנת 1206 כבש מחארגרדזלי את קארס בשם הכתר הגאורגי, אולם בשנת 1209 נהדפו כוחותיו מחומות אחטל. זה עיכב את המאבק על אדמות ארמניה, והותיר את אזור ימת ואן, בעמדה מוגנת יחסית תחת אדוניהם החדשים מהשושלת האיובית. בשנת 1209, החריבו האחים מחארגרדזלי את ארדביל. הרשומות תולדות גאורגיה וגם הרשומות של תולדות ארמניה מספרות כי הסיבה לכך הייתה נקמה כנגד השליטים המוסלמיים המקומיים על תקיפת העיר אני וטבח האוכלוסייה הנוצרית שבה. בפרץ האחרון הגדול, גייסו האחים מחארגרדזלי צבא בכל האזורים שבהם שלטה תמר כולל שטחי הווסלים, וצעדו דרך נחיצ'יבאן וג'ולפא למאראנד , תבריז וקזווין בצפון איראן. בדרכם בזזו כמה יישובים.
האימפריה של טרפזונטס והמזרח התיכון.
בין האירועים הראויים לציון של שלטונה של תמר היה ייסוד האימפריה של טרפזונטס, לחופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור, בשנת 1204. ממלכה זו הוקמה על ידי אלכסיוס הראשון ואחיו דוד קוממנס , בסיוע הכוחות הגאורגיים, והתקיימה במחוזות הצפון-מערביים, של האימפריה הביזנטית המתפוררת באזור פונטוס. אלכסיוס ודוד, קרובי משפחתה של תמר, היו נסיכים ביזנטיים נמלטים, שגדלו בחצר הארמון הגאורגי. על פי היסטוריון החצר של תמר, נשלחה משלחת גאורגית לטרפזונטס במטרה להעניש את קיסר האימפריה הביזנטית, אלכסיוס הרביעי אנגלוס על כך שהחרים את משלוח הכסף ששלחה תמר למנזרים של אנטיוכיה ולמנזר איווירון שבהר אתוס. עם זאת, סביר יותר כי תמר רצתה לנצל את מסע הצלב הרביעי המערב אירופי כנגד קונסטנטינופול, ולהקים ממלכה ידידותית בגבול הדרום-מערבי של גאורגיה. כפי הנראה תרמה לכך גם הסולידריות המשפחתית לקומננים המנושלים.
תמר ביקשה לעשות שימוש בחולשתה של האימפריה הביזנטית ותבוסת הצלבנים לסולטאן האיובי, צלאח א-דין, במטרה להעלות את מעמדה של גאורגיה בזירה הבינלאומית ולמלא את התפקיד המסורתי של הכתר הביזנטי כמגן הנוצרים במזרח התיכון. מיסיונרים נוצרים גאורגים היו פעילים בצפון הקווקז, וקהילות של נזירים גאורגים היו מפוזרות בכל רחבי המזרח התיכון. הרשומות ההיסטוריות של תמר משבחות את ההגנה האוניברסלית של הנצרות ותמיכתה בכנסיות ומנזרים ממצרים ועד לבולגריה וקפריסין.