במשך ארבע שנים פעל המרכז במסגרת ועד המתיישבים. הוועד פעל דרך ח"כ אורי אריאל וחברי כנסת נוספים לחקיקת חוק הנצחת גוש-קטיף. ב-30 ביולי 2008 חוקקה הכנסת חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון. בכך קבעה הכנסת את המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון כמפעל ההנצחה הממלכתי, הפועל מכוחו של חוק זה כתאגיד ממשלתי. כך, באופן רשמי, קיים המרכז משנת 2010, תש"ע.
המרכז מוציא לאור ספרים, מפיק סרטים ומעודד מחקר תורני ומדעי באמצעות מלגות מחקר. המרכז מקיים באופן סדיר פעילויות הנצחה, מחקר, חינוך ותודעה הקשורות במורשת גוש קטיף וצפון השומרון.
מרכז המבקרים בניצן - מספר את סיפור גוש קטיף החל מהקמתו והתפתחותו דרך תקופת העקירה ועד לאתגרי הצמיחה מחדש. מסלול הביקור במרכז מתפרש על פני 6 מרחבים המשלבים סרטונים, תערוכת צילומים ומיצבים. ההדרכה מתבצעת על ידי תושבי הגוש המשלבים בהדרכה את סיפורם האישי. התכנים בהם עוסק המרכז הם סיפורו של גוש קטיף על תקופותיו השונות ב-35 שנות התיישבות: אמונה, חקלאות וקהילה. תקופת המאבק והעקירה. היכולת לאסוף את הכוחות לבנייה ולצמיחה מחדש. במרכז מוצב העתק של פסיפס רצפת בית הכנסת העתיק בעזה עליו ניתן הסבר במסגרת הביקור.
המרכז מקיים גם פעילויות שונות בצפון השומרון. כגון סיורים בתל דותן ובחיזיון האור-קולי ב"מערה" שבשבי שומרון.
המיזמים העיקריים.
צפון השומרון.
מרכז קטיף אמון גם על הנצחת מורשת ארבעת יישובי צפון השומרון: חומש, שא נור, כדים וגנים, שפונו אף הם במסגרת תוכנית ההתנתקות בשנת תשס"ה 2005. חומרי ארכיון אודות יישובי ומתיישבי צפון השומרון נמצאים בארכיון מרכז קטיף בניצן. מדי שנה בחול המועד פסח מרכז קטיף מקיים אירוע תיירותי 'חגיגת אביב במבוא דותן' האירוע כולל סיורים מודרכים אל עמק דותן ובור יוסף. סיורים אל תל דותן בור יוסף, שא נור וכדים מתקיימים מעת לעת בתיאום צבאי.
בהתנחלות שבי שומרון, הצופה אל חורבות חומש, הקים מרכז קטיף חזיון אור קולי בו ניתן לצפות בסרטים על ההתיישבות בצפון השומרון. כמו כן במקום משחק ניווט העובר בין תצפיות ומבנים היסטוריים המספרים את סיפור ההתיישבות בצפון השומרון מתקופת המקרא ועד ימינו. בשנת 2019 הושק הסרט 'יורשות' בבימוי של יואב אליצור. הסרט מתחקה אחר נחלת בנות צלפחד במרחב צפון השומרון.
אמריקה (פירושונים)
אריברט היים
אריברט פרדיננד היים (גרמנית: Aribert Ferdinand Heim; 28 ביוני 1914 - 10 באוגוסט 1992) היה רופא אוסטרי שנודע בכינוי "דוקטור מוות". כרופא אס אס במחנה הריכוז מאוטהאוזן, הואשם בעינוי והריגה של אסירים רבים. באפריל 2008 עמד בראש רשימת הפושעים הנאצים המבוקשים שפרסם מכון ויזנטל, אך בינואר 2009 פרסם הערוץ הגרמני ZDF שהיים מת בקהיר ב-1992, שם הסתתר תחת שם בדוי ואף המיר את דתו לאסלאם.
בתקופה הנאצית.
היים למד רפואה בווינה. בשנת 1935 הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית (שפעלה אז מחוץ לחוק) ולאס אה. לאחר האנשלוס ב-1938 הצטרף לאס אס ובאביב 1940 התנדב לוואפן אס אס. באוקטובר 1941 הוצב במחנה הריכוז מאוטהאוזן, ובשלוחת אבנזה שלו עינה למוות וערך ניסויים רפואיים אכזריים באסירים, שכינו אותו עקב כך "דוקטור מוות".
בפברואר 1942 עבר לדיוויזיית אס אס הררית השישית בצפון פינלנד, בעיקר בבית החולים הצבאי של אואולו.
בתחילת 1945 עבר עם יחידתו לחזית המערבית והשתתף בקרב על הבליטה.
ב-15 במרץ 1945 נתפס על ידי חיילים אמריקנים בהרי הונסריק (Hunsrück) שבגרמניה ונשלח למחנה שבויים, אך שוחרר ב-22 בדצמבר 1947 במסגרת חנינה כללית לרגל חג המולד.
לאחר המלחמה.
היים נתן במרץ 1948 תצהיר לצורך טיהור עברו במסגרת הדה-נאציפיקציה ובו טען שגויס בכפייה לוואפן אס אס ולא ביצע כל פשע במסגרת שירותו. אף על פי שבידי הוועדה, שדנה בעניינו, היו מסמכים לגבי חברותו במפלגה הנאצית ובאס אס (עובדות אותן השמיט מתצהירו), טוהר שמו.
ביולי 1949 התחתן והשתקע כרופא במנהיים. בשנת 1954 עבר לבאדן-באדן וב-1955 פתח מרפאה גינקולוגית שם.
בסוף שנת 1956 הצליח לוותר על אזרחותו האוסטרית וקיבל אזרחות גרמנית.
כבר בינואר 1946 הוגשה עדות על פשעיו במחנה מאוטהאוזן. בפברואר 1948 נמסרה עדות נוספת.
במרץ 1948 החלו הרשויות באוסטריה לחקור את מעורבותו בפשעי מלחמה ובמרץ 1950 הוצא צו מעצר נגדו בתחומי אוסטריה. במאי 1951 החליט משרד הפנים האוסטרי, בניגוד לדעת התביעה הכללית האוסטרית, שלא להוציא צו חיפוש כנגד היים בגרמניה המערבית. ביולי 1957 הוצא נגדו בווינה צו מעצר שני, שהוגבל לתחומי אוסטריה וכלל פרטים חלקיים בלבד על זהותו.
באוקטובר 1961 פנה המרכז הפדרלי לחקר פשעי הנאצים לרשויות האוסטריות וביקש לוודא אם הוא הפושע המבוקש ממאוטהאוזן. שני עדים אימתו את זיהויו, על סמך תמונתו העדכנית.
בספטמבר 1962, לאחר שבית המשפט בבאדן-באדן הוציא נגדו צו מעצר, נעלם היים. מאז העריכו אנשי מכון ויזנטל כי הוא מסתתר בדרום אמריקה. מכון ויזנטל הציע פרס בסך 450 אלף דולר על ראשו של היים במסגרת מסע ציבורי להבאתם לדין של פושעי מלחמה נאצים נמלטים כדי שלא ימותו מבלי להיענש על מעשי הזוועה שביצעו. משפחתו טוענת כי מת ב-1992, אך לדברי מכון ויזנטל משפחתו לא דרשה חשבון בנק הרשום על שמו של היים, דבר המעיד על האפשרות כי באותו זמן היה עדיין בחיים. באוגוסט 2008 טען בנו של היים כי הוא מתכוון לתרום חלק מן הכסף הנמצא בחשבון, לתיעוד זוועות השואה.
ב-2005 פרסם השבועון הגרמני "דר שפיגל" שהיים התחבא באירופה ואותר בספרד, אך לא נתפס. ב-2008 יצא צייד הנאצים ד"ר אפרים זורוף, ממכון ויזנטל, לדרום אמריקה במצוד אחר היים. החיפוש התמקד באזור הרי האנדים בפטגוניה שבדרום צ'ילה.
לפני שנעלם, במאי 1962, הותיר היים ייפוי כוח בידי עורך דין מפרנקפורט להעביר לו את הכנסות שכר הדירה מבית דירות בשכונת מואביט בברלין. לאחר שנעלם העמידה העיר ברלין את היים לדין בטענה שהיה רוצח וקידם את המשטר הנאצי בביצוע פשעיו כרופא. היים הורשע ונתבע לשלם למעלה מחצי מיליון מארקים. את הכסף לא ניתן היה לקבל כיוון שהרשויות בבאדן-וירטמברג החרימו את נכסיו. לאחר מאבק משפטי ארוך (בין ברלין לממשלת באדן-וירטמברג) נמכר הבית בברלין במכירה פומבית ב-1988 והעלויות נלקחו לתשלום הפיצוי שבו הורשע. היים הגיע למצרים בפברואר 1963, התאסלם בתחילת שנות ה-80 ונשא את השם "טארק חוסיין פאריד".
אחרית דבר.
גם לאחר הפרסום על מותו במצרים (שהוזכר לעיל) - מכיוון שלא ידוע מקום קבורתו לכאורה ולא ניתן לקיים בדיקת סמני DNA - הודיע ד"ר זורוף כי תיק היים אינו סגור. ד"ר זורוף אף הביא הוכחה כי עורכי הדין שלו (בנושא נדל"ני) טענו בשנת 2001 כי היים חי והם בקשר רציף איתו.
בנו, רודיגר, הודה, לאחר מות אביו ובעקבות הכתבה של ZDF ב-2009, ששהה עם אביו בקהיר בעת פטירתו.
בספטמבר 2012 פסק בית משפט בגרמניה כי היים אכן מת במצרים ב-1992.
פיליפוס הקדוש
פיליפוס הקדוש (ביוונית: Φίλιππος; מת בשנת 80 לספירה) היה אחד משנים עשר שליחיו של ישו בברית החדשה.
פיליפוס נולד בבית צידא שבגליל, והיה בין ראשוני החוברים לישו. יום החג לפיליפוס נקבע לאחד במאי, אך בנצרות הקתולית חוגגים אותו ב-3 בו, ובנצרות האורתודוקסית המזרחית - ב-14 בנובמבר. פיליפוס הטביל לנצרות ברחבי הארץ בסוריה, בפריגיה, וביוון. הוא נצלב בשנת 80 בעיר היוונית הייראפוליס באסיה הקטנה.
פיליפוס בברית החדשה.
הבשורה על פי יוחנן.
על פי הבשורה על-פי יוחנן, פיליפוס ערך לישו הכרות עם תלמיד נוסף, נתנאל (ברתולומאוס הקדוש).
באותה בשורה מבקש פיליפוס מישו, במהלך הסעודה האחרונה:
מעשי השליחים.
בספר מעשי השליחים מסופר על פיליפוס אשר בדרך מירושלים לעזה פגש בסריס האתיופי של המלכה קנדק, שהיה "ירא אלהים" וקרא במרכבתו בקול רם, כדרך הקריאה בספר באותו הזמן, את ספר ישעיהו, פרק נ"ג והיה נבוך בפירוש הדברים ומשמעותם באשר לזיהויו של עבד ה' הסובל. פיליפוס ביאר לו, שהכוונה לישו, כ"שה לטבח יובל" והוא הוא אשר "חטא רבים נשא ולפושעים יפגיע". הפירוש התקבל על דעתו של הסריס, וכשהם עברו ליד מעיין הטביל פיליפוס את הסריס בשמו של ישו. הכנסייה האתיופית רואה בכך את הטבלת האתיופי הראשון לנצרות. אחר כך עבר פיליפוס בכל ערי החוף מאשדוד עד לקיסריה, ובישר את הבשורה ליהודי ארץ ישראל וליהודים הלניסטיים, כמו גם לשומרונים ולגרים.
זיהוי מקום האירוע.
המעיין המזוהה כיום עם האירוע המסופר הוא המעיין בעין חניה (גן לאומי שנפתח בשנת 2021) בסמוך לירושלים ובקרבה לגן החיות התנ"כי. במעין זה קיים נימפאון (מעין מזרקה רומית) עם עיטור רומי, פילאסטר. ובסמוך לברכת המעיין ממצאים ארכאולוגים לאורך התקופות כולל רומית וביזנטית. כך שזו מתאימה כרונולוגית למועד הסיפור המתואר. האתר שייך לכנסייה הארמנית וזו יחד עם הכנסייה האתיופית מקיימות טקסים ביום המנציח את הקדוש פיליפוס.
תומאס הקדוש
תומאס הקדוש (מת ב-3 ביולי 72 בצ'נאי, הודו) היה אחד משנים עשר שליחיו של ישו בברית החדשה.
הוא מוזכר בברית החדשה בשם תומאס יהודה ובבשורה על פי יוחנן מופיע גם בשמו היווני יהודה דידימוס. משמעות השם דידימוס היא תאומים בדומה לשם תומא או תאמא (בארמית: התאום) והכוונה לכך שהיה תאומו הרוחני של ישו. לפי המסורת הטיף תומאס במזרח ובמסעו הגיע עד להודו וסין.
תומאס הוצא להורג בהודו בשנת 72, ונקבר שם.
תומאס בברית החדשה.