האיים התגלו לראשונה על ידי הספרדים בשנת 1606 ואירופאיים חזרו לאיים בשנת 1778. השליטה באיים הייתה בידי האנגלים והצרפתים, ושליטה קולוניאלית זו נמשכה עד שהאיים קיבלו עצמאות בשנת 1980. לאחר כניעת צרפת לגרמניה במלחמת העולם השנייה, הנציב התושב, אנרי סוטו, הוביל את ונואטו להצטרף אל שורות צרפת החופשית, ובאסיפה כללית ב-20 ביולי 1940 הוחלט על כך ברוב עם.
בשנת 2008 הוכרז מתחם צ'יף רוי מאטה כאתר מורשת עולמית.
ב-13 במרץ 2015 פגעה באיים סופת הציקלון Pam, שגרמה להרס נרחב. זהו כנראה אסון הטבע החמור בתולדות ונואטו.
פוליטיקה.
המדינה עצמאית משנת 1980. בראש המדינה עומד נשיא עם זכויות חלקיות. הנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים למשך 5 שנות כהונה. בבית הנבחרים ישנם 52 חברי פרלמנט, שנבחרים אחת ל-4 שנים.
כלכלה.
תושבי האיים מתקיימים בעיקר מחקלאות (אוטרקית ברובה), דיג ומכירת זכויות דיג למדינות אחרות. כ-65% מכוח העבודה עוסקים בחקלאות. התעשייה מועטה, התיירות הנכנסת נאמדת ב-50 אלף תיירים בשנה (נכון ל-2007).
המדינה נמצאת בראש דירוג המדינות לפי מדד האושר העולמי לשנת 2006.
החל מאוקטובר 2017, הפכה ונואטו למדינה הראשונה בעולם שמאפשרת לקנות אזרחות תמורת ביטקוין, אחרי שהודיעה כי החלה לקבל תשלומים במטבע הדיגיטלי בתוכנית האזרוח של המדינה, בעקבות ההודעה מספר רב של ישראלים מקורבים רכשו לעצמם אזרחות וזכות כבוד במדינה.
גאוגרפיה.
83 איים געשיים מרכיבים את הארכיפלג של ונואטו, הנמצא באוקיאניה, באזור מלנזיה באוקיינוס השקט, כ-2,172 ק"מ מצפון מזרח לסידני באוסטרליה. האיים, היוצרים צורה הדומה לאות הלטינית "Y", משתרעים על שטח ים של כ-150,000 קמ"ר. שטח האיים כ-12,200 קמ"ר, כאשר קרוב למחצית ממספר זה מהווה שטחם של שני איים, אספירטו סנטו (Espiritu Santo - האי הגדול ביותר בוונואטו) ומלקולה (Malekula). עיר הבירה הקטנה היא פורט וילה (Port Vila), הנמצאת באי אֶפַטֶה (Efate).
בתשעה מתוך 83 האיים, שוכנים הרי געש פעילים, הגבוה ביניהם הוא טאבוומאסאנה (Tabwemasana) המתנשא לגובה של 1,879 מטר ולומבנבן לגובה של כ-1500 מ'.
איי ונואטו נוצרו לפני כשני מיליון שנה מלבה שהתפרצה ממעמקי האדמה. האיים בנויים מהרי געש קדומים המכוסים בשוניות אלמוגים מאובנות ובשוניות בנות ימינו. עקב כך המסלע של האיים הוא בעיקר בזלתי, עם שכבות של אבן גיר. כל הארכיפלג של איי ונואטו הוא תוצאה של פעילות געשית וסייסמית, הוא ממוקם באזור שמוגדר על ידי גאולוגים בשם "חגורת האש של האוקיינוס השקט". ונואטו מצויה באזור הפחתה בה שוקע הלוח הפסיפי מתחת ללוח האוסטרלי בקצב של כ-10 ס"מ בשנה. התוצאה היא התפרצויות געשיות ורעידות אדמה תכופות היוצרות בעקבותיהן גלי צונאמי.
רעידות האדמה באזור מגיעות לעוצמה של עד 7.3 בסולם ריכטר, וגלי הצונאמי יכולים להגיע למרחק של כשני ק"מ אל פני האי.
רעידת האדמה האחרונה שדווחה בתאריך 2/10/2021 הייתה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר. בעקבות הרעידה לא הייתה אזהרת צונאמי.
ונואטו שוכנת באזור אקלים משווני, כלומר אזור בעל משקעים רבים והפרשי טמפרטורות בין עונה לעונה הם קטנים וכך אף ההבדלים בטמפרטורה בין יום לבין לילה.
דמוגרפיה.
ונואטו מפורסמת בזכות תושביה השמחים, ואף הוכתרה כ"מדינה השמחה בעולם" על ידי מגזין תיירות. בנוסף, האזור התפרסם בזכות הר הגעש הפעיל יאסור, אחד הנגישים ביותר בעולם, הנמצא באי טאנה. טקס מסורתי הנערך באי פנטקוסט מדי שנה בחודשים אפריל-מאי, הוליד את הרעיון לקפיצת הבאנג'י המפורסמת. באיים צולמה העונה התשיעית של הסדרה האמריקאית המצליחה, הישרדות.
רק חלק מהאיים מיושבים במהלך כל השנה. חלקם מיושבים רק בעונות הדייג וחלקם כלל לא.
ונואטו מהווה פסיפס ססגוני של תרבויות, תוצאה של הגירה מכל רחבי האוקיינוס השקט ומדינות אחרות. באיים מדוברות יותר ממאה שפות שונות. השפה המקובלת היא ביסלמה, שפה קריאולית המורכבת ממילים במספר ניבים מקומיים, אנגלית ומעט צרפתית. השפות הרשמיות הן ביסלמה, צרפתית ואנגלית הנהנות ממעמד זהה.
האוכלוסייה מורכבת מ: 94% מלנזים, 4% צרפתים ובריטים, והשאר וייטנאמים, סינים, ופולינזים.
הדת העיקרית היא נצרות, על זרמיה השונים, בעיקר פרסביטריאנים, קתולים ואנגליקנים וכן מיעוט אדוונטיסטים של היום השביעי - נוצרים אשר נחים מעבודה בשבת, אינם אוכלים חזיר ותומכים בישראל. ישנה תנועה של חסידי פולחן מטען באי טאנה.
חלק ניכר מהנוצרים באי, משלבים באמונתם מוטיבים מהאמונות הילידיות הקודמות.
הזוהר
פרשן המקרא
פוליטי
חילוני
עקיבא אריה ויס
עקיבא אריה וַיְס (כ"ז בכסלו תרכ"ט, 11 בדצמבר 1868 – ד' בסיוון ה'תש"ז, 23 במאי 1947) היה פעיל ציוני, אדריכל ומתכנן ערים, ממיסדייה וראשוני בניה של שכונת אחוזת בית.
בשנת 1906 עלה ויס עם אשתו וששת ילדיו לארץ ישראל והתיישב ביפו. כבר ביום עלייתו השתתף באספה של יהודי יפו, והציע למשתתפים לקנות יחד אדמה, ולבנות עליה עיר עברית מודרנית. הצעתו התקבלה, האגודה, "אחוזת בית" קמה, וויס התמנה ליו"ר ועד האגודה. ויס ניהל את האגודה קרוב לארבע שנים, מיום היווסדה בשנת 1906 ועד 1910, השנה בה החליפה אחוזת בית את שמה לתל אביב.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
עקיבא אריה ויס נולד בעיר גרודנו שברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), רוסיה. סבו מצד אביו, שמואל הקטן, שימש בערוב ימיו כרב בצפת. אביו, יוסף חיים, היה צורף אומן. אמו, סימה בת רפאל הלוי, הייתה בת למשפחה מנכבדי העיר סלונים שברוסיה הלבנה. כשהיה ויס בן שלוש עברה משפחתו ללודז', בעקבות הזמנה שקיבל אביו לנהל שם בית מלאכה לכלי כסף וזהב. הוא למד לימודי קודש ולימודים כלליים, חשבון ושפות. בשעות הפנאי שלו ביקר בבית המלאכה של אביו והתבונן בעבודת הפועלים. עד מהרה התגלו כישרונותיו והוא הצליח לייצר בעצמו "קפיצי אף" למשקפיים, ואף הצליח למכור את תוצרתו. הוא רכש לעצמו כלי עבודה, למד את מלאכת הצורפות והתמחה באבנים טובות.
אהבתו הגדולה הייתה האדריכלות. בנערותו, רכש כלי שרטוט וספרים ושרטט תוכניות אדריכליות. בסיוריו בעיר לודז' התבונן ויס בבתים ההולכים ונבנים בעיר התעשייתית הגדולה. כך נתוודע יום אחד לאדריכל גרמני, שגילה את כישרונו, והציע לו ללמוד על חשבונו בגרמניה. אביו סרב, מפני שחשש לשלוח את הנער הצעיר לחיות בין הגויים. חלום האדריכלות נקטע, בינתיים, בעקבות מות האב. ויס נאלץ למלא את מקומו, לנהל את בית המלאכה ולדאוג לפרנסת המשפחה. אף על פי שהיה רק בן 17, הוא הצליח, בית המלאכה שגשג והוא הרחיב את עסקיו, פתח בית מסחר והחל לסחור גם ביהלומים. ב-1893 נשא לאישה את חוה שרה שמיגלסקי שעזרה לו בבית המסחר, וויס היה יכול להקדיש מזמנו גם לענייני הציבור ובעיקר לציונות.
פעילות ציונית.
הציונות של הרצל כבשה את לבו של ויס והוא עמד בראש אגודות ציוניות בלודז' וניהל את חברת "גאולה" בעירו, לרכישת קרקעות בארץ ישראל. בקיץ של 1904 ויס החליט לנסוע לארץ ישראל. אשתו, חוה שרה, נשארה בבית, לטפל בילדים ולפקח על העסקים.
בביירות נודע לו על מות הרצל, ובהגיעו ליפו מצא שם יהודים אבלים ומיואשים. ויס התעשת עד מהרה והחליט להמשיך בסיורו בארץ כמתוכנן. בימים נפגש עם מנהיגי היישוב, אהרן אייזנברג, אליעזר בן-יהודה ואחרים, ועם פועלים עולים מובטלים שהמתינו לאנייה הבאה שתיקח אותם בחזרה לארצות מוצאם, ובערבים כתב וסיכם את שראו עיניו והגיע למסקנות מעשיות:
אם רוצים לגאול את הארץ משממונה, צריך לבנות בה ערים עבריות תעשייתיות ביוזמה פרטית, במתכונת הערים ב"אלטנוילנד" של הרצל, ערים שיוכלו לקלוט רבבות עולים, גם מבני המעמד הבינוני.
בתום ביקורו, חזר ללודז' והודיע לאשתו ולילדיו שהחליט לעלות לארץ ישראל, לבנות בה עיר עברית חדשה. במשך שנתיים ימים חיסל את עסקיו והחל לאסוף מידע על בניין ערים. ויס השתתף בקונגרס הציוני השביעי בבזל ב-1905 ובדרכו חזרה ללודז', ביקר בתערוכה העולמית בלייז' שבבלגיה, ורכש שם ספרות בנושא בניין ערים.
עלייה והקמת אחוזת בית.
בי"ב בתמוז תרס"ו 1906 עלה ויס עם אשתו וששת ילדיו (הקטן שביניהם, הרצל, בן שלושה חודשים) בחוף יפו, והגשים את חלום העלייה שלו. המשפחה שכרה דירה בבית ערבי ביפו שמצא עבורם מאיר דיזנגוף, אותו הכיר ויס בעבודתם המשותפת בחברת "גאולה". לפרנסתו, ייסד את "רנסאנס", בית-החרושת הראשון בארץ להכספה ולהזהבה, וכן פתח בית מסחר לתכשיטים ביפו, בסוק אל-דיר. כבר ביום הגעתו ליפו הוזמן ויס לאספה של יהודי יפו, על ידי שכנו, דוד סמילנסקי. באספה זו הציע למשתתפים לקנות יחד אדמה, ולבנות עליה עיר עברית מודרנית ומתוכננת, עם רחובות, מים זורמים בבתים, מערכת ביוב ומוסדות חינוך. הצעתו התקבלה, האגודה, "אחוזת בית", קמה וויס התמנה ליו"ר ועד האגודה.
ויס ניהל את האגודה קרוב לארבע שנים, מיום היווסדה בשנת 1906 ועד 1910, כשנה לאחר תחילת בניית השכונה. הוא נשאר נאמן לתוכנית העיר שהציע במועדון "ישורון" ביפו. הוא פעל להשגת הלוואה מהקרן הקיימת, פיקח על יישור השטח על ידי המריצנים, עמד בראש ועד הבניין ופיקח על בניית הבתים ועל סלילת הרחובות.