לעיתים קרובות הייליגנשטאט מכונה "עיר הבירה המסורתית של אייספלד". עם זאת דודרשטאט נחשבת לבירת אייכספלד התחתון. מקור מעמדן אלה הוא בהיסטוריה של נסיכויות העבר.
השם.
לגבי מקור השם "אייספלד" קיימות השערות רבות:
השפות.
הגבול הלשוני בין הניב הגרמני התחתי וזה האמצעי יוצא מרוהרברג, עובר דרך צהנסברג והשורה הצפונית של הרי אוהם בין אייכספלד התחתון לאייכספלד העליון. באייכספלד העליון מדברים ניב מיוחד, הדומה לתורינגית, במיוחד בעיצורים הקשים.
באיככספלד התחתון מדברים לרוב את הניב הגרמני העילי ונדיר את גרמנית התחתית.
היסטוריה.
אייכסנפלד מוזכר לראשונה בשנת 897 וברשימה משנת 1022 צוינו שטחיו כנחלות הארכיבישופות מיינץ. גבולותיו עוד התרחבו במהלך השנים עד שנת 1573. במאה ה-13 השתייכה ללנדגראפים של טורינגיה. אייכספלד התחתון או ה"אוטוני" הסתפח לאייכספלד אחרי שבשנים 1434-1342 היא חלק מהדוכסות בראונשווייג-לינבורג ומהנסיכות גרבונהאגן.
בימי מלחמת האיכרים הגרמנית (1525-1524) שמרכזה היה בעיר הקיסרית מילהאוזן נשדדו רוב המנזרים, הכנסיות והטירות ומרבית האזור אייכספלד הפך לפרוטסטנטי.
בשנת 1575 הנהיגו הישועים את הרפורמציה הנגדית באייכספלד. האזור נפגע במלחמת שלושים השנים שהגיעה אליו בשנת 1622. בשנים הבאות כמה צבאות (שוודי, דני, של הסן ותורינגיה) שדדו את יישוביו. ההרס שהתרחש פגע קשות בשליש מהאזור וגרם שם להתרוקנות מ-75% מתושביו, הארכיבישופות מיינץ שחזרה לשלוט בו ב-1650 בהתאם לההסכם השלום בווסטפליה החזירה בו את שליטת הדת הקתולית.
ב-1802 האזור נכנס תחת חסות מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי.
בתקופת מלחמות נפוליאון בשנים 1813-1806 הפך אייכספלד לחלק ממלכת וסטפאליה שבוטלה בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג (1813). אייכספלד חזר אז להיות חלק ממלכת פרוסיה, אך קונגרס וינה חילק אותו. מחוזות הייליגנשטאדט וורביס סופחו לפרובינקיה הפרוסית סקסוניה, בעוד אייכספלד התחתון סופח לממלכת הנובר. ב-1866 סופח האזור, יחד עם הנובר, לממלכת פרוסיה. בעקבות מלחמת העולם השנייה ב-1945 סופח למדינת סקסוניה התחתונה, אז תחת כיבוש אמריקני ואחר כך חלק מגרמניה המערבית.
לעומת זאת, בשנים 1990-1949 היה אייכספלד העליון לחלק מגרמניה המזרחית, תחת שלטון קומוניסטי. גם בתקופה זו דבקו תושביו במסורת הקתולית ופעילות הכנסייה נמשכה כסדרה.
אחרי 1990 הפך לחלק ממדינת תורינגיה תחת השם מחוז אייספלד.
חיים פוליטיים כיום.
אחרי איחוד גרמניה מחדש ב-1990 האזור התאפיין, בעקבות המסורת הקתולית החזקה, באחוזי הצבעה גבוהים במיוחד בעד האיחוד הנוצרי דמוקרטי הגרמני, לעומת האזורים הסמוכים.
תרבות ואישים.
המשורר והסופר היהודי-גרמני היינריך היינה (1856-1797) נטבל לנצרות ב-1825 בעיר הייליגנשטאדט.
הסופר הגרמני תאודור שטורם (1888-1817) נולד בהייליגנשטאדט.
בשנת 1901 השיר "אייכספלדליד" היה להמנון בלתי רשמי של האזור.
תחבורה.
כבישים.
בכיוון מזרח-מערב עובר דרך חבל אייכספלד הכביש המהיר 38 גטינגן-לייפציג. האזור אייכפלס תחתון נחצה גם על ידי שני כבישים פדרליים נוספים ממזרח למערב:הכביש 27 גטינגן-בראונלאגה והכביש 446 נרטן-הרדנברג - דודרשטאדט. בכביש הפדרלי 80 לשעבר, הנקרא כיום הכביש האזורי 3080 חוצה את האייכספלד העליון.
בכיוון צפון-דרום אייספלד נחצה על ידי הכביש הפדרלי 247 נורטהיים-דודרשטאדט - ליינפלדה-וורביס-דינגלשטאדט-מיהלהאוזן.
רכבות.
בין הייליגנשטאדט לליינפלדה עוברת הרכבת העל-אזורית החשובה האלה-האן. מינדן והרכבת גטינגן-ארפורט (גוטה-ליינפלדה). מסילת הברזל האלה-האן. מינדן-קאסל הפכה עד שנת 1994 לדו-ניתיבית וחשמלית במסגרת מיזם איחוד גרמניה.
הרכבת ליינפלדה-וולפטן הוצאה משימוש באייכספלד התחתון החל מאמצע שנות ה-1990 ובאייכספלד העליון החל מ-2001. עד שנת 1931 פעלה מסילה צרה בין גטינגן לדודשטאדט - רכבת גארטה-טל. בצפון עוברת באייכספלד גם הרכבת הרצברג-בלייכרודה.
תעופה.
שדה התעופה היחיד באזור הוא שדה התעופה אייכספלד. בשנת 2005 הוא צויד בנתיב באורך 750 מ', העשוי לשרת גם מטוסים פרטיים גדולים.
לקריאה נוספת.
, S. 192, ISBN=978-3-936617-28-3
, S. 335 ISBN
קישורים חיצוניים.
Matthäus Merian (Herausgeber und Illustrator) und Martin Zeiller (Textautor)
"Topographia Colonia" et al Merian, Frankfurt am Main 1646, S. 15–16
היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Heinrich der Milde, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1355 – 14 באוקטובר 1416), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1388–1416, ואשר שלט במשך תקופה קצרה עם אחיו גם בנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל.
ביוגרפיה.
היינריך נולד בשנת 1355, למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולקתרינה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ואגנס מסקסוניה.
בשנת 1373 מת אביו מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על שטחי הנסיכות. בשנת 1374 חתמו אחיו על הסכם שהם יירשו את הנחלות לאחר מותם של ונצל ואלברכט, אולם היינריך סירב לקבל את ההסכם. בשנת 1386 התחתנו אחיו פרידריך וברנהרד עם בנותיו של ונצל, ולאחר מותו של ונצל כתוצאה מהרעלה, ירשו שלושת האחים את הנחלות.
בשנת 1400 נרצח אחיו פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, והיינריך ובנהרד ירשו את נחלתו (נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל). בתגובה על הרצח יצאו היינריך וברנהרד למסע נקמה נגד הנסיך הבוחר ממיינץ ורוזן ולדק, אשר היו אחראים על תכנון הרצח וביצועו.
בשנת 1404 נחטף היינריך על ידי ברנהרד השישי, רוזן ליפה, ושוחרר רק לאחר תשלום כופר, אולם לאחר שחרורו נקם היינריך בברנהרד מליפה בסיוע רופרכט, מלך גרמניה. לאחר מותו של גיסו גרהרד השני, דוכס שלזוויג ניסתה מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק להשתלט על דוכסות שלזוויג, אולם היינריך בסיוע אצילי הולשטיין מנע זאת ממנה.
בשנת 1409 חילקו היינריך וברנהרד את הנחלות, והיינריך קיבל את נסיכות לינבורג, בעוד ברנהרד קיבל את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. ב-14 באוקטובר 1416 מת היינריך, ובניו היינריך השליח, דוכס בראונשווייג-לינבורג ווילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
משפחתו.
בשנת 1388 התחתן היינריך עם סופיה מפומרניה-וולגשט, בתם של ולדיסלאב השישי, דוכס פומרניה ואנה ממקלנבורג-שטארגארד, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בשנת 1409 התחתן היינריך עם מרגרטה מהסן, בתם של הרמן השני, רוזן הסן ומרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, ממנה נולד לו בן אחד:
הלל צורי
פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Friedrich I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1357 – 5 ביוני 1400), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1373–1400, ואשר היה מועמד למלך גרמניה.
ביוגרפיה.
ברנהרד נולד בשנת 1357, למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולקתרינה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ואגנס מסקסוניה.
בשנת 1373 מת אביו מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרידריך ירש את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. אולם מכיוון שהיה קטין, שלט אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-גטינגן כעוצר עד לשנת 1381. בעקבות מות אביו פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על שטחי נסיכות לינבורג. בשנת 1374 נחתם הסכם בין הצדדים, שפרידריך ואחיו יירשו את הנחלות לאחר מותם של ונצל ואלברכט, אולם אחיו היינריך סירב לקבל את ההסכם. בשנת 1386 התחתנו פרידריך ואחיו ברנהרד עם בנותיו של ונצל, ולאחר מותו של ונצל כתוצאה מהרעלה, ירשו שלושת האחים את הנחלות.
במאי 1400 השתתף פרידריך בוועידה של נסיכי האימפריה הרומית הקדושה בפרנקפורט נגד ונצל, מלך גרמניה, ויש היסטוריונים שטוענים שאף הוכתר במהלכה כאנטי-מלך. בדרכו לביתו נרצח פרידריך ב-5 ביוני על ידי היינריך השביעי, רוזן ולדק ואנשיו פרידריך פון הרטינגהאוזן וקונרד פון פלקנברג, ואחיו ירשו את נחלותיו.
משפחתו.
בשנת 1386 התחתן פרידריך עם אנה מסקסוניה-ויטנברג, בתם של ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג וססיליה מקרארה, ממנה נולדו לו שתי בנות:
מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג
מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Magnus II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1324 – 25 ביולי 1373), היה הדוכס בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1369–1373.
ביוגרפיה.
מגנוס נולד למגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה מברנדנבורג-שטנדאל, בתם של היינריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל ואגנס מבוואריה.
בשנת 1362 סייעו מגנוס ואחיו לודוויג לאחיהם אלברכט השני, ארכיבישוף ברמן, נגד מנהל הבישופות מוריץ מאולדנבורג, ובסיועו של חותנו של לודוויג - וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, הכריחו את מוריץ להתפטר מתפקידו.
בשנת 1369 מת אביו מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומגנוס ירש את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. באותה שנה מת גם דודו וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומגנוס ירש אף את נסיכות לינבורג. אולם בשנת 1370 פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על חלק ניכר מנחלותיו.