אדולף היטלר השתמש בגרסה המקוצרת של הסדרה במסגרת מסע התעמולה שלו נגד היהודים. בשנת 1923 דווח כי היטלר "מפיץ את ספריו של פורד במשלוחים הממלאים קרונות שלמים". כשנודע להיטלר שפורד עשוי להתמודד לתפקיד נשיא ארצות הברית, הוא אמר לעיתונאי אמריקאי: "הלוואי שיכולתי לסייע לו [...] לאחרונה תרגמנו את המאמרים שכתב בגנותם של היהודים, והוצאנו אותם לאור. ספרו של פורד מופץ במיליוני עותקים ברחבי גרמניה". במהלך משפטי נירנברג שבהם נשפט כפושע מלחמה, ציין באלדור פון שיראך מראשי המשטר הנאצי בגרמניה, כי לסדרה 'היהודי הבינלאומי' הייתה השפעה עמוקה עליו ועל חבריו בנעוריהם ותרמה להפיכתו לאנטישמי.
ביקורת.
הליגה נגד השמצה וארגונים יהודיים נוספים יצאו נגד סדרת 'היהודי הבינלאומי'. נגד פורד לא אורגן חרם רשמי, אך יהודים רבים סירבו לרכוש מכוניות מהתוצרת שלו. פורד תחילה התעלם מהמחאה, אולם תביעות דיבה שהוגשו נגדו על ידי אהרון שפירו, ועצומה עליה חתמו 100 אישים אמריקאים, לרבות הנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט, ג'יין אדמס, קלרנס דרו ורוברט פרוסט, גרמו לו לשקול את צעדיו מחדש. ביוני 1927, שיגר פורד מכתב ללואי מרשל, מנהיג הקהילה היהודית באמריקה, בו טען כי לא ידע כלל על התוכן האנטישמי שהופץ בדפי העיתון שלו, והתנער מאחריות הן למאמרים האנטישמים בעיתון והן לסדרת 'היהודי הבינלאומי'. פורד הפסיק להוציא לאור את העיתון שלו, ולקראת סוף שנת 1927, הוציא את 'היהודי הבינלאומי' מחוץ לשוק. למרות זאת, בתחילת שנות השלושים, עותקים של הסדרה הופצו באופן רחב היקף בכל רחבי אירופה ודרום אמריקה.
הארמיה ה-17 של הוורמאכט
הארמיה ה-11 של הוורמאכט
הארמיה השישית של הוורמאכט
הארמיה ה-14 של הצבא הבריטי
הארמיה השמינית של הצבא הבריטי
הארמיה ה-66 של ברית המועצות
הארמיה ה-51 של ברית המועצות
הארמיה ה-62 של ברית המועצות
הארמיה ה-63 של ברית המועצות
הארמיה ה-64 של ברית המועצות
הארמיה ה-28 של ברית המועצות
הארמיה ה-24 של ברית המועצות
הארמיה ה-21 של ברית המועצות
הארמיה ה-65 של ברית המועצות
איתי לב
חטיבה 421 במלחמת יום הכיפורים
איתי לב (במאי)
איתי לב (נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא יוצר קולנוע עצמאי ישראלי, מפיק, תסריטאי ובמאי.
ביוגרפיה.
לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997). ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים. בשנים 1998–2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד. ב-2003 ביים גם קליפים בערוץ 24.
סרטו הראשון היה "5 דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים. ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה. ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה. שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.
ב-2022 שודר בכאן 11 סרטם התיעודי של לב ופרופ' גדעון גרייף בשם "בכינו בלי דמעות" (כשם ספרו של גרייף). הסרט כולל צילומים ממסע שערך גרייף למחנה ההשמדה אושוויץ עם ניצולי הזונדרקומנדו בשנת 1993. הניצולים מספרים את סיפורם ועדויותיהם במקומות שבהם התרחשו האירועים.
מחרוזת תפילה
מחרוזת תפילה היא אלמנט טקסי המשמש במספר דתות ככלי עזר למתפלל. מחרוזות כאלו נמצאות בשימוש באסלאם, נצרות קתולית, נצרות אורתודוקסית, הכנסייה האנגליקנית, הינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובדת הבהאית. מחרוזת תפילה משמשת ככלי עזר על מנת שאדם יוכל לספור את החזרות בתפילה או את המזמורים שיש לומר.
אסלאם.
מחרוזת התפילה המוסלמית עשויה 99 חרוזים, המסמלים את כל 99 שמותיו של אללה המוזכרים בקוראן, או 33 חרוזים. בין כל 11 חרוזים מפרידה דסקית.
נצרות.
במחרוזת המשמשת בכנסייה הקתולית 50 חרוזים, המסודרים כך שהחרוז הראשון וכל חרוז עשירי אחריו גדול יותר מתשעת הקודמים לו. המאמין מתחיל ב "תפילת האדון" בעודו אוחז בחרוז גדול, עובר לחרוז קטן ואומר אווה מריה וכך בכל אחד מהחרוזים הקטנים שאחריו. ס"ה 9 פעמים אווה מריה, אחרי החרוז הקטן התשיעי (החרוז העשירי בסדר החרוזים) יאמר המתפלל גם את גלוריה פאטרי. בחרוז הבא יתחיל סדר התפילות מחדש.
בודהיזם.
מחרוזת התפילה הבודהיסטית נקראת ג'פה מאלה או מאלה, כוללת 108 חרוזים רגילים וחרוז נוסף המכונה "חרוז הגורו" החותם את המחרוזת.
מחרוזת התפילה משמשת לספירת המנטרות בסוגי המדיטציה בהן נהוג לשנן מנטרות.
הנסיך על הסוס
סנטנה (אלבום, 1971)
נבחרת בריטניה בכדורגל
נבחרת בריטניה בכדורגל היא נבחרת כדורגל הכוללת שחקני כדורגל בריטים. בניגוד למדינות אחרות, פועלות בבריטניה ארבע נבחרות כדורגל רשמיות, המייצגות כל אחת מאומות הבית - אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, והן אלה המתחרות בטורנירים רשמיים כגביע העולם בכדורגל ואליפות אירופה בכדורגל, לעיתים זו מול זו. לכל אחת מהאומות גם ליגות נפרדות. הנבחרת הבריטית השתתפה רק במשחקי ידידות ספורים, וכן במשחקים האולימפיים, שכן הוועד האולימפי הבינלאומי מכיר רק בנבחרות המייצגות מדינות או טריטוריות שלהן ועד אולימפי מוכר.
היסטוריה.
כשהוקמה ההתאחדות לכדורגל ב-1863, תחומי השפעתה לא היו ברורים. לא נקבע האם תפקח על הכדורגל באנגליה בלבד, בממלכה המאוחדת כולה, ואולי אף בעולם כולו. תחום אחריותה הוגדר במידת מה באופן שיורי, עם הקמת התאחדות הכדורגל הסקוטית (1873), התאחדות הכדורגל של ויילס (1876) והתאחדות הכדורגל האירית (1880). ארבע התאחדויות כדורגל אלה היו התאחדויות הכדורגל הראשונות שהוקמו בעולם. כל התאחדות קמה בנפרד, ומעולם לא קמה התאחדות כדורגל אחת לבריטניה כולה. נבחרות אנגליה וסקוטלנד קיימו ביניהן את משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בהיסטוריה ב-1872, וכל ארבע הנבחרות המשיכו להתחרות כנבחרות נפרדות. נבחרת אנגליה אף זכתה במונדיאל 1966, שנערך באנגליה.
המשחקים האולימפיים.
הפעם הראשונה בה הוקמה נבחרת בריטית הייתה לקראת אולימפיאדת לונדון (1908). הנבחרת, שכללה שחקנים אנגלים בלבד, הביסה במשחק הבכורה שלה את נבחרת שוודיה בתוצאה 1–12, וזכתה בתואר האולימפי לאחר שגברה במשחק הגמר, שנערך באצטדיון וייט סיטי, על נבחרת דנמרק בתוצאה 0–2. גם באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה הנבחרת בתואר האולימפי לאחר ניצחון על דנמרק, 2-4. הפסדה הראשון בהיסטוריה של הנבחרת נרשם באולימפיאדת אנטוורפן (1920), כשהפסידה 3-1 לנבחרת נורווגיה בסיבוב הראשון. הפעם הבאה בה השתתפה הנבחרת במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת ברלין (1936), אז הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת פולין. באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת יוגוסלביה, והפסד לנבחרת דנמרק במשחק על מדליית הארד. באולימפיאדת הלסינקי (1952) הודחה בשלב המוקדמות בידי נבחרת לוקסמבורג ובאולימפיאדת מלבורן (1956) הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת בולגריה, לאחר שהובסה בתוצאה 6-1, התבוסה הגדולה בתולדותיה. אולימפיאדת רומא (1960) הייתה האחרונה בה השתתפה, והיא לא עברה את שלב הבתים.
הנבחרת ניסתה להפעיל גם לשלוש האולימפיאדות הבאות, אך לא עברה את שלב המוקדמות. שינויים במדיניות לגבי ההבחנה בין כדורגלנים מקצוענים לחובבנים במהלך שנות ה-70, הן בהתאחדות האנגלית לכדורגל והן בוועד האולימפי הבינלאומי, הביאו לכך שלא הוקמו עוד נבחרות בריטיות. במשחקה האחרון, במשחקי המוקדמות לקראת אולימפיאדת מינכן (1972), הובסה בסופיה 5-0. במשחקה הביתי האחרון, באצטדיון ומבלי, גברה על נבחרת בולגריה 0–1.
כיום מעפילות הנבחרות האירופיות למשחקים האולימפיים דרך אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. נבחרת סקוטלנד סיימה במקום הרביעי ב-1992, אך לא יכלה להשתתף כנבחרת עצמאית באולימפיאדת ברצלונה ואת מקומה תפסה נבחרת פולין, שאף זכתה בסופו של דבר במדליית הכסף. ארבע שנים מאוחר יותר, שוב סיימה סקוטלנד במקום הרביעי, ואת מקומה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תפסה פורטוגל. נבחרת אנגליה העפילה לשלב חצי הגמר ב-2007, שהיה יכול להקנות לה את האפשרות להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בסופו של דבר נערך משחק פלייאוף בין נבחרות איטליה ופורטוגל, ואיטליה היא זו שהשתתפה במשחקים.