לברן שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 52 בחטיבה 5, הוא התנדב ב-1955 למבצע ירקון שיצא לפועל ביוני 1955 וזכה על כך ביולי לצל"ש הרמטכ"ל משה דיין, שהומר במהלך השנים לעיטור המופת. במלחמת סיני שירת כממלא מקום מפקד מרחב אילת והוטל עליו לטהר את קטע הציר מכיוון ראס אל נקב לכיוון א-תמד. בשנת 1957 למד באוניברסיטה, מזרח תיכון, מדע המדינה ומנהל ציבורי. ב-1962 חזר לצבא ולמד בפו"מ, ב-1963 עד 1964 היה סגן מפקד יחידה 154, ב-1964 מונה לראש ענף הכוונת האיסוף במחלקת האיסוף. בשנת 1969 היה אמור להתמנות לראש 8200, ותחילה שירת כראש הב"ר ביחידה 8200, בשל חילוקי דעות עם ראש מחלקת איסוף אברהם ארנן, מונה לתפקיד חדש, עוזר ראש חטיבת המחקר למבצעים עד שנת 1974. לאחר מכן שירת כנספח צה"ל ביפן, כמדריך וסגן מפקד המכללה לביטחון לאומי, פרש משירות הקבע ב-1984.
לאחר פרישתו שימש כחוקר בכיר למרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1984 עד 1988. הוא מחברם של מאמרים ומחקרים רבים בתחומי צבא וביטחון, כולל מדיניות ביטחון רצויה לישראל, היסטוריה צבאית ומדינית ישראלית, אסטרטגיה צבאית, הרתעה ומודיעין ומשמש פרשן בתחום לתקשורת הישראלית והזרה. היה חבר הפורום הביטחוני לחוסן לאומי.
גיוס הסוכן המצרי הבכיר.
בשנות ה-60, במסגרת שירותו באמ״ן, לברן גייס קצין מצרי בכיר שישמש כסוכן עבור מדינת ישראל. עצם קיומו של אותו סוכן, הוכחש באופן רשמי עד לספטמבר 2020. כל פרט מזהה בדבר אותו סוכן, שככל הנראה כונה בפי קהילת המודיעין בשם הקוד ״סלקט״, או "פיקס", לא הותר לפרסום. אותו סוכן היה אחד מן המקורות החשובים ביותר של קהילת המודיעין בתקופה שלפני מלחמת יום כיפור, והעביר שתי ידיעות חשובות במיוחד: ידיעה על כך שעומדת לפרוץ מלחמת יום כיפור, שישה ימים לפני פרוץ המלחמה. השנייה הייתה ידיעה שהגיעה בעיצומה של המלחמה, ב־12 באוקטובר 1973, לפיה צבא מצרים מתכנן להעביר כוחות מאסיביים במעברים בסיני (מעברים ג'ידי והמיתלה) ב-13 או ב-14 באוקטובר. בזכות ידיעה זו, ארב צה״ל למתקפה המצרית, במקום לנסות להעביר כוחות מעבר לתעלה. בעקבות הניצחון של צה״ל בקרב השריון ב-14 באוקטובר, השתנתה המגמה במלחמה בחזית המצרית, וצה״ל החל במבצע אבירי לב.
חיים אישיים והשכלה.
לברן בוגר תואר ראשון במדע המדינה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי, אב לשניים וסב לנכדים.
כחול חזה
הרשימה השחורה
הרשימה השחורה (באנגלית: The Blacklist) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע של היוצר והמפיק ג'ון בוקנקאמפ. הסדרה עלתה לשידור ב-23 בספטמבר 2013 ברשת NBC.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה עשירית.
עלילה.
ריימונד (רד) רדינגטון (ג'יימס ספיידר), קצין לשעבר בצי ארצות הברית שהפך לפושע נמלט המדורג מזה עשורים בראש רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, מתייצב במפתיע במפקדת ה-FBI בוושינגטון ומסגיר את עצמו לידי הסוכן המיוחד הרולד קופר (הארי לניקס).
רדינגטון נלקח למתקן סודי של ה-FBI המכונה Post (על שם מיקומו בבית דואר לשעבר), ומצהיר על כוונתו לסייע ל-FBI ללכוד פושעים מסוכנים ביותר שפועלים בחשאי והממשלה כלל אינה מודעת לקיומם. רדינגטון מתנה את שיתוף הפעולה בחסינות מהגשת כתב אישום נגדו, ודורש לעבוד אך ורק עם הסוכנת אליזבת' (ליז) קין (מייגן בון), סוכנת טירונית פרופילאית.
קופר מעוניין להעמיד את הצעתו של רדינגטון למבחן, ורדינגטון מוכיח את עצמו ומסייע לסוכנים לאתר ולהרוג מחבל. רדינגטון חושף שהמחבל הוא אדם אחד מתוך "רשימה שחורה" של פושעים שרדינגטון הכיר במהלך שנותיו כפושע, ושיש לו ול-FBI עניין משותף ללכוד אותם. ה-FBI מסכים לתנאיו של רדינגטון ומקים כוח משימה סודי בהנהגת קופר.
רדינגטון לא מסביר מהו מקור העניין המיוחד שלו בסוכנת קין, והתעלומה מתפתחת ומתגלה בהדרגה לאורך העונות, יחד עם גילויים על בני משפחתה של קין: אמה הביולגית קטרינה רוסטובה (לילה רובינס), אביה המאמץ קונסטנין רוסטוב (אורליך טומסן), סבה דומיניק וילקסון (בריאן דנהי) ובעלה טום, והקשר של כולם לרדינגטון.
הרשימה השחורה שהרכיב רדינגטון ממוספרת, ובכל פרק רדינגטון בדרך כלל בוחר מתוכה שם אחד לפי האינטרס שלו באותו זמן. הפרק מציג את הפושע שנבחר ואת שיטת הפעולה המיוחדת שלו, ומתאר את מאמציהם של רדינגטון וצוות הסוכנים לאתר אותו.
ביקורות.
הביקורות בנוגע לסדרה היו אוהדות ברובן. המבקרים שיבחו בעיקר את משחקו של הכוכב הראשי ג'יימס ספיידר. מבקרים נוספים התרשמו מן התפניות המפתיעות בעלילה וטענו שעל אף שהסדרה לא ממציאה את הגלגל, היא מביאה עמה משב רוח רענן. ג'יימס ספיידר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקו בסדרה.
סדרת בת.
סדרת בת, "" , עוסקת בעבודתו של טום קין בחברת מודיעין, ריגול וצבא פרטית שייסדו הוריו הביולוגיים, סוזן סקוט (סקוטי) והווארד הרגרייב, ובמערכת היחסים המחודשת שלו איתם. הסדרה שודרה בארצות הברית מפברואר עד אפריל 2017. במאי באותה שנה, הכריזה רשת NBC על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת בת 8 פרקים.
אולם הספורט הדר יוסף
אולם הספורט הדר יוסף הוא היכל ספורט בן 1,400 מקומות השוכן בתל אביב-יפו, ונמצא בבעלות משותפות של עיריית תל אביב והוועד האולימפי בישראל כחלק מקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב.
היסטוריה.
ההיכל נבנה בשנת 1995, ונחנך במסגרת משחק במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל, בו נוצחה נבחרת ישראל על ידי נבחרת בוסניה. עד שנת 2014 שימש באופן קבוע כאולם הביתי של קבוצת מכבי תל אביב בכדוריד, שעברה באותה שנה לאולם התיכונט. באולם יציע מרכזי אחד (המחולק לשני מפלסים), ומעט שורות צפייה מאחורי הסלים. ספסלי הקבוצות נמצאים מול היציע. לקראת עונת 2013/14 הותקנו בהיכל שערים אלקטרוניים, ונוספה אליו כניסה מיוחדת לאוהדים האורחים.
האולם הוא חלק מבניין הרב לספורט בקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב, אך יש לו כניסה נפרדת לקהל. מעליו נמצאים משרדי מכון פיזיותרפיה ומתקן "החוויה האולימפית", והוא ממוקם בשכנות לאולמות הג'ודו, התעמלות המכשירים, ההתעמלות האמנותית ומשרדי האיגודים השונים שבקומפלקס.
במהלך עונת 2007/08 החליט הוועד המנהל של קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב להעביר את משחקיה לאולם הדר יוסף, וזו אירחה בו ברציפות עד שעלתה לליגת העל בשנת 2012. העירייה אף הציעה להרחיב את האולם ל-3,000 מקומות עבורה, אך ההצעה נדחתה על ידי הוועד האולימפי. עם חזרתה של הפועל תל אביב לליגת העל, עזבה הקבוצה את האולם לטובת בית מכבי שבראשון לציון, אך חזרה אליו בעונת 2013/14; וזאת עד שהושלמה הקמתו של היכל קבוצת שלמה שנבנה להפועל תל אביב במתחם הדרייב אין ונפתח בתחילת נובמבר 2014.
ב-8 ספטמבר 2014 הודיעה הפועל תל אביב על הקמת קבוצת הכדוריד של הפועל תל אביב שתשחק בליגה הארצית בכדוריד מעונת 2015/2014 שחלק ממשחקיה יתקיימו באולם הספורט הדר יוסף.
בדצמבר 2015 בוצע באולם שיפוץ קל בשווי 1.2 מיליון שקלים שכלל את החלפת הפרקט באולם וכן התקנת יציע מתקפל המכיל 435 מקומות בחלקו התחתון של היציע המרכזי במקום היציעים המתניידים שקדמו לו.
בית דין צבאי
בית דין צבאי הוא בית דין הפועל במסגרת הצבא ותפקידו לשפוט חיילים וכן אזרחים הכפופים לצבא, בעבירות פליליות בלבד.
במדינות בהן מוסדרת בחוק מערכת שיפוט מקבילה במסגרת הצבא, מתחזק כוחם של בתי הדין הצבאיים. בתי דין צבאיים קיימים במדינות רבות, בהן ארצות הברית וישראל.
דוגמה למדינה בה הם אינם קיימים היא גרמניה, שבה שימשו בתי הדין הצבאיים את המפלגה הנאצית בעבר לצורך מתן הכשר לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
הסכם בריוני
הסכם בריוני, או הצהרת בריוני (בקרואטית: Brijunska deklaracija, בסלובנית: Brionska deklaracija), מסמך שנחתם בידי נציגים מסלובניה, קרואטיה והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה תחת חסותה הפוליטית של הקהילה האירופית (EC) באיי בריוני ב-7 ביולי 1991. מטרת ההסכם הייתה ליצור סביבה שתאפשר דיונים באשר לעתיד יוגוסלביה. עם זאת, בסופו של דבר הביא ההסכם לבידודו של ראש ממשלת יוגוסלביה אנטה מרקוביץ' במאמציו לשמור על אחדותה של יוגוסלביה, ועצר ביעילות כל סוג של השפעה פדרלית על סלובניה. הוא גם אפשר לצבא העממי היוגוסלבי (JNA) להתמקד בלחימה בקרואטיה, הגשים את מטרתה של סרביה לנתק את סלובניה מיוגוסלביה, יצר תקדים בנוגע לשרטט מחדש של הגבולות והבטיח את עניינה של הקהילה האירופית בפתרון המשבר היוגוסלבי.
ההסכם סייע להפסקה במעשי האיבה בין ה-JNA לכוחות הסלובניים במלחמת עשרת הימים. הקרואטים והסלובנים הסכימו להשעות כל פעילות הנובעת מהכרזות העצמאות שלהם, שהתרחשו ב-25 ביוני, לשלושה חודשים. ההסכם גם פתר סוגיות הנוגעות לגבולות ולבדיקות מכס בסלובניה, סוגיות בנוגע לפיקוח טיסה ולהחלפת שבויי מלחמה.
רקע.
ב-23 ביוני 1991, כשסלובניה וקרואטיה התכוננו להכרזת העצמאות שלהן, הקהילה האירופית החליטה לא להכיר דיפלומטית בשתי המדינות. ה-EC ראתה את ההכרזות כמהלכים חד-צדדיים והציעה במקום זאת לסייע במסע ומתן בנוגע לעתיד יוגוסלביה. בה בשעה החליטה ה-EC להשעות כל מגעים ישירים עם סלובניה וקרואטיה, מהלך שהתקבל בברכה על ידי הממשלה הפדרלית היוגוסלבית. סלובניה וקרואטיה הכריזו עצמאות ב-25 ביוני, וכוחות הצבא העממי היוגוסלבי החלו לנוע מבסיסיהם לעבר סלובניה. מאבק מזוין פרץ, ה-JNA וכוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה החלו להילחם על השליטה בגבולות המדינה, במלחמה שעתידה להיקרא "מלחמת עשרת הימים".