באותן שנים השתתפה הלהקה בסיבובי הופעות רבים, כמופע הפותח לאמנים שונים כמו הראמונס ואיגי פופ. זמן קצת לאחר יציאת Nothing's Shocking יצאה ג'יינז אדיקשן לסיבוב הופעות, והפעם בקדמת הבמה. לקראת סוף שנת 1989 התבקשה הלהקה להקליט אלבום נוסף, אך עקב עייפות ובעיות של התמכרות לסמים, ההקלטות החלו רק ב-1990 ונמשכו חמישה חודשים.
אלבומם השלישי, Ritual de lo Habitual, יצא בסוף 1990, גרם לעלייה נוספת בפופולריות של ג'יינז אדיקשן והיווה פריצת דרך מסחרית. בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שארך כשנה וחצי. בקיץ 1991 ארגן פארל את פסטיבל לולהפלוזה, בו השתתפו Ice T, ניין אינץ' ניילז ורבים אחרים. בעיות סמים ומתיחות בין חברי הלהקה סימנו את סוף דרכה, ובתום סיבוב ההופעות, בקיץ 1991, הלהקה התפרקה.
השנים בנפרד והאיחוד הראשון (1991-1997).
לאחר פירוק הלהקה הקימו חבריה הרכבים שונים: פארל ופרקינס את Porno for Pyros, ונבארו ואייברי את Deconstruction. הרכבו החדש של פארל הזכיר בסגנונו את ג'יינז אדיקשן, ובכך הראה את התפקיד המרכזי אותו מילא פארל בלהקה, אך הצליח פחות ממנה. Porno for Pyros הוציאה שני אלבומים עד לפירוקה ב-1996.
Deconstruction הוקמה בשנת 1994 והתפרקה באותה שנה, לאחר שהוציאה אלבום יחיד. לאחר פירוקה הקים אייברי את Polar Bear, ונאברו ניגן עם אמנים רבים עד שהצטרף לרד הוט צ'ילי פפרז.
בשנת 1996, לקראת אלבומם השני של Porno for Pyros, ביקש פארל מנאברו ומייקל באלזארי (פלי), בסיסט הרד הוט צ'ילי פפרז, להצטרף להקלטת אחד השירים באלבום. מאוחר יותר באותה שנה השניים שוב הצטרפו לפארל ואייברי בהקלטת השיר "Hard Charger" מפסקול סרטו של הווארד סטרן, "פרטים אינטימיים" (Private Parts). השיר הפך ללהיט, ונבארו ופלי הצטרפו להופעות של Porno for Pyros, בהם החלו לנגן מספר הולך וגדל משירי ג'יינז אדיקשן.
בשנת 1997 התפרקה Porno for Pyros בעקבות מחלת הסרטן בה חלה גיטריסט הלהקה, פיטר דיסטפנו. זמן קצר לאחר מכן החליט פארל לאחד את ג'יינז אדיקשן כשפלי מחליף את סטיבן אייברי, שהעדיף להתמקד בלהקתו החדשה. לרגל האיחוד הוציאה הלהקה את האלבום "Kettle Whistle", שכלל קטעים נדירים והקלטות מהופעות, בתוספת שני שירים חדשים. האלבום לא הצליח מסחרית, בניגוד לסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו ונמשך כחודש.
האיחוד השני (2001 - 2004).
לאחר האיחוד הקצר חזרו חברי הלהקה לפעול שוב בנפרד - פארל ופרקינס הקימו הרכב חדש שתוך זמן קצר הפך לפרויקט סולו של פארל, נבארו ניגן עם אמנים שונים ופלי חזר לרד הוט צ'ילי פפרז. בשנת 2001, זמן קצר לאחר שפארל ונאברו הוציאו אלבומי סולו, הלהקה שוב התאחדה, כשהפעם מרטין לאונובל, חבר לשעבר ב-Porno for Pyros, בעמדת הבסיסט. בראיון איתו אמר נבארו שהם לא התייחסו לכך בתור איחוד, אלא כאל להקה חדשה עם היסטוריה ארוכה מאחוריה. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות אותו החשיבו כהצלחה, ובעקבותיו החליטו להקליט אלבום חדש, עשר שנים אחרי אלבומם הקודם. בשנת 2002 החלו ההקלטות לאלבום, בניצוחו של המפיק בוב אזרין. לאונובל הוחלף במהלך ההקלטות בכריס צ'אני. האלבום Strays יצא ב-2003 אך לא הצליח כמו קודמיו. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף, כשבמסגרתו חודש פסטיבל לולהפלוזה.
לאחר הפירוק.
בשנת 2004 התפרקה ג'יינז אדיקשן פעם נוספת, ולא נמסרה סיבה רשמית לפירוק. בריאיון עם נבארו הוא אמר שחברי הלהקה "לא מסתדרים אחד עם השני". לאחר הפירוק פארל השקיע רבות בארגון פסטיבל לולהפלוזה והצטרף להרכב בשם The Satellite Party. נבארו, פרקינס וצ'אני צירפו אליהם את סטיב אייזיק והקימו את The Panic Channel.
בשנת 2006 יצא אוסף להיטים של הלהקה בשם "Up from the Catacombs - The Best of Jane's Addiction".
ג'יינז אדיקשן התאחדה שוב באפריל 2008, לרגל זכייתם בפרס מטעם מגזין NME. הלהקה הופיעה בטקס חלוקת הפרסים, בפעם הראשונה בתולדותיה, כשההרכב כלל את פארל, נבארו, פרקינס ואייברי (לראשונה משנת 1991). באפריל 2009 יצא לאור אלבום אוסף בשם "A Cabinet of Curiosities" המכיל דמואים, גרסאות כיסוי והקלטות מחזרות ומהופעות חיות משנות פעילותה המרכזיות של הלהקה שלא פורסמו בעבר.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
ג'יינס אדיקשן
Jane's addiction
חן ליפין
חן ליפין (נולד ב-4 בנובמבר 1965) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז ומתנשא לגובה 1.84 מטר.
קריירה.
קריירת מועדונים.
ליפין שיחק במשך שמונה עונות החל משנת במכבי תל אביב תחת הגופיה מספר 10, במהלכם זכה, יחד עם קבוצתו, בשמונה אליפויות הליגה הלאומית בכדורסל ושישה גביעי מדינה. ליפין קלע 490 נקודות במדי מכבי תל אביב באירופה וכן שיחק בנבחרת ישראל.
החל מקיץ הציב אותו צביקה שרף בעמדת הרכז הקבוע של מכבי תל אביב, במקומו של מוטי ארואסטי שפרש.
בעונתו הראשונה במפעל האירופי, הוא הצטיין ובלט לטובה, באחת העונות הטובות ביותר של מכבי תל אביב (עונת - בה סיימה מכבי במקום הראשון בבית הגמר, והפסידה את גביע אירופה במשחק הגמר ליוגופלסטיקה ספליט), תוך שאת משחקו כרכז אפיין "כדרור סובלני".
באחד ממשחקיו הבולטים במדי מכבי תל אביב בעונת , מול פזארו, בו הצטיין וקלע 21 נקודות, הכריע את המשחק בשלשה בשניות הסיום של ההארכה, ובכך הביא לניצחונה של מכבי 93:92 - שהבטיח את עלייתה לפיינל פור במינכן.
לאחר שעזב את שורות מכבי תל אביב בשנת שיחק בשורות מכבי ראשון לציון כשהקבוצה שיחקה באירופה במסגרת גביע מחזיקות הגביע, ועונה לאחר מכן שיחק בהפועל גליל עליון - ומיד לאחריה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
ליפין שיחק במדי נבחרת ישראל בשני טורנירי יורובאסקט (1985, 1987) ובטורניר אליפות העולם בכדורסל 1986. בסך הכל שיחק במדי הנבחרת 59 פעמים וקלע 229 נקודות.
דוד גינצבורג (כימאי)
דוד גינצבורג (באנגלית: David Ginsburg; 5 בספטמבר 1920 – 9 במרץ 1988) היה כימאי ישראלי, חלוץ בשטח המחקר של כימיה אורגנית סינתטית, פרופסור לכימיה בטכניון, שבו גם מילא תפקידי מִנהל בכירים.
חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (1972).
ביוגרפיה.
גינצבורג נולד בשנת 1920 בעיר ניו יורק שבארצות הברית. בילדותו עלה לארץ ישראל, ולמד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב (1933–1937). לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית, אך במהלכם שב לניו יורק. הוא סיים תואר בוגר במדעים בסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1941, ובשנה שלאחר מכן קיבל תואר מוסמך באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1947 סיים לימודי דוקטורט בכימיה באוניברסיטת ניו יורק. שנה לאחר מכן שב לישראל והצטרף כחוקר למכון ויצמן. בשנת 1954 הוזמן להתמנות לפרופסור בטכניון.
בתחום המחקר היה גינצבורג בעל מוניטין בינלאומי ותרם תרומה מרכזית לפיתוח הכימיה האורגנית הסינתטית. מחקרו על הסינתזה המוחלטת של מורפין זכה לפרסום עולמי והביא להרחבת הפעילות בחקר המבנה של חומרי טבע. עבודותיו תרמו לביו-סינתזה של אלקלואידים ובידוד חומרים פיזיולוגים. תרומות חשובות נוספות מעבודתו כוללות את המחקרים הראשונים בפרופלנים, וכן יישום שיטות פיזיקליות (דוגמת ספקטרוסקופיה מסות) לחקר מבנה חומרי טבע מסובכים.
במהלך שנות עבודתו היה גינצבורג פרופסור אורח במכונים מדעיים בעלי שם, בהם אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת פריז ומכון מקס פלאנק בהיידלברג.
בטכניון מילא שורה של תפקידים מנהלתיים: משנה לנשיא לענייני מחקר (1959–1960), נשיא הטכניון בפועל (1961–1962), דקאן הסטודנטים (1962–1964) ומשנה לנשיא לענייני פיתוח (1965–1966).
גינצבורג הוא חתן פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1954), פרס רוטשילד (1965) ופרס ישראל למדעים מדויקים (1972). כמו כן היה נשיא אגודת הכימיה בישראל וחבר הנהלת המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח, ועמד בראשה בשנים 1961–1962. גינצבורג נבחר לחבר האקדמיה הישראלית למדעים (1976) וכן לאגודות הכימיה של יפן, של אנגליה, של שווייץ ושל ארצות הברית.
הערות שוליים.
מפרסומיו:
יהודה שפיגל
יהודה שפיגל (כ"ט בחשון ה'תרע"ג, 10 בנובמבר 1912 – כ"א באלול ה'תשנ"ה, 16 בספטמבר 1995) היה פעיל ציוני דתי, פעיל למען יהדות הונגריה, עורך דין ופעיל במפד"ל. בשנות החמישים כיהן כסמנכ"ל משרד הדתות וב-1962 היה סמנכ"ל משרד הבריאות.
קורות חיים.
שפיגל נולד בעיר אונגוואר שבצפון-מזרח הונגריה (כיום אוז'הורוד, באוקראינה). אביו, משה יוסף, היה עסקן רב פעלים, ויושב ראש הקהילות האורתודקסיות ברוסיה הקרפטית. אמו חיה נעכא למשפחת מוסקוביץ, הייתה בתו של יוסף שמואל, ממקימי בית הכנסת האשכנזי באונגוואר ונשיאו.
בצעירותו, למד בישיבות אונסדורף, חוסט וישיבת פרשבורג, וקיבל שם היתר הוראה. במקביל למד בעצמו לבחינות הבגרות, אותן סיים בהצלחה. מצעירותו, היה פעיל בתנועת תורה ועבודה, המקבילה בגולה לפועל המזרחי שהיה בארץ ישראל, ומילא בה תפקידים שונים. שפיגל היה המזכיר הכללי של המזרחי בצ'כיה, וגייס חלוצים להכשרה, והקים סניפים במקומות שונים למטרה זאת. הוא הקים את תנועת "החלוץ הדתי", שבמשך הזמן הפכה לארגון הציוני החזק ביותר ברוסיה הקרפטית. נוסף על אלה כתב בקביעות במספר שבועונים ביידיש ובהונגרית.
שפיגל פעל רבות להעלאת יהודים לארץ ישראל במסגרות שונות, לעיתים תוך סיכון עצמי במוסרו את דרכונו האישי לאנשים שעלו לארץ ישראל. על אף שארוסתו, שרה למשפחת אדלר, אחותו של ברוך אדלר, עלתה עם משפחתה לישראל, נשאר שפיגל בגולה שלוש שנים נוספות כדי לארגן עליות נוספות של יהודים. בשנת 1937 עלה לארץ ישראל ונשאה לאשה.