בינואר 2022 הצטרף בנו, סמואל קופור ג׳וניור לקבוצת הנוער של הפועל באר שבע.
יחסי ישראל-בריטניה
יחסי ישראל-הממלכה המאוחדת
יחסי בריטניה-ישראל
לארי וולטרס
לארי וולטרס (באנגלית: Larry Walters; 19 באפריל 1949 - 6 באוקטובר 1993) היה נהג משאית אמריקאי, שהתפרסם בעקבות טיסתו בעזרת בלוני הליום.
הוא נולד ב-19 באפריל 1949 בלוס אנג'לס ומילדותו חלם להיות טייס. הוא ניסה להתקבל לחיל האוויר של ארצות הברית אך נפסל עקב ראיה ירודה. בהמשך נהיה לנהג סמיטריילר.
לאחר שפרש מעבודתו החליט להגשים את חלומו. ב-2 ביולי 1982 קנה 45 בלוני מזג אוויר ומילא אותם בהליום. לאחר מכן חיבר אותם לכיסא, לבש על עצמו מצנח ולקח רובה אוויר בעזרתו התכוון לרדת על ידי פיצוץ הבלונים, רדיו CB, כריכים ומצלמה. התכנון שלו היה לעלות מספר מטרים מעל הקרקע אך כשחבריו חתכו את החבל שחיבר את הכיסא לאדמה הוא עלה לגובה של כ-15 אלף רגל (כ-4,600 מטר).
תחילה הוא נמנע מלהשתמש ברובה מהפחד שאי יציבות תגרום לו להחליק למטה. לאחר 45 דקות שהיה באוויר וכניסה למסלול נחיתה של שדה תעופה לונג ביץ' הוא התחיל לירות בבלונים אך לאחר שפוצץ כמה מהם הרובה שלו החליק. הדבר גרם לו לרדת בכל זאת אך הכבלים של הבלון נתפסו בעמודי מתח גבוה ויצרו קצר ל-20 דקות באזור לונג ביץ'.
לאחר שירד מטה הוא נעצר מיד. כשנשאל על מניעיו על ידי כתב הוא ענה: "בן אדם לא יכול רק לשבת". הוא נקנס ב-4,000$ ולאחר ערעורו הקנס הורד ל-1,500$.
בהמשך הוא עבד במספר עבודות והתאבד ב-6 באוקטובר 1993 בגיל 44 ביער לאומי אנג'לס.
וולטרס "זכה" בעיטור "שורד בסיכון" מטעם פרס דרווין ההיתולי על "מאמצו" להגיע לקריטריונים לזכייה (כלומר, מוות או סירוס).
שילד
בגאולוגיה, שילד או מגן יבשתי הוא חבל גאולוגי בקרום כדור הארץ שמקורו באורוגנזה פרקמברית, המתאפיין ביציבות טקטונית. שילדים נחשפים בתוך קראטונים לאחר סחיפת סלעי המשקע שכיסו את הסלעים הקריסטלינים המרכיבים אותם: סלעים מותמרים וסלעי יסוד.
מאפיינים.
שילד הוא אזור נרחב ויציב בכדור הארץ בעל תבליט שטוח למדי מאחר שנותר יציב מבחינה טקטונית לאורך תקופה ארוכה, להוציא אזורי השבירה שלו. שילדים מרכיבים כ-11% מנפחו הכולל של קרום כדור הארץ, בהם השילדים הגדולים של אפריקה, קנדה ואנטארקטיקה.
שילדים נחשבים לגלעינם של קראטונים, ותצפיות מלמדות כי מרביתם תחומים בחגורות קימוט אורוגניות צעירות שנוצרו לאחר הפרקמבריון. קיימת אסכולה גאולוגית הגורסת כי ההיסטוריה של כדור הארץ יכולה להתפרש כרצף של צמיחה יבשתית הדרגתית באמצעות רצועות סלעים צעירות יותר ויותר בהן חל מעוות עז במהלך אורוגנזה ובניית רכסי הרים, רצועות שרותכו לשוליהם של שילדים. אסכולה זו טוענת כי בדרך זו חלה צמיחה יבשתית לאורך הזמן הגאולוגי.
מסלע.
שילדים מורכבים מסלעים קריסטלינים שנוצרו בפרקמבריון. גילם של סלעים אלה עולה על 540 מיליון שנים, ותיארוך רדיומטרי הניב גילים של 2–3 ואף יותר מ-3.5 מיליארד שנים.
בשילדים שולטים סלעי יסוד וסלעים מותמרים. תנאי הטמפרטורה והלחץ שחלו על סלעים שנחשפו מצביעים על עומק היווצרות שבין 5 ל-40 ק"מ. סחיפה שחלה בשילדים יצרה על-פניהם משטחים יבשתיים המכונים "פלטפורמות". גם משטחים אלה הם אזורים יציבים בעלי תבליט שטוח, ללא כיסוי משקעי או עם כיסוי משקעי מועט שאינו עולה על קילומטרים בודדים. בסלעי המשקע המצויים על משטחים יבשתיים לא חל מעוות, וגילם נע מהפרקמבריון ועד הקנוזואיקון.
הרכב.
על-מנת לגלות ולהעריך את הרכבו המינרלוגי והכימי של הקרום היבשתי בשילדים נעשה שימוש בכמה שיטות. השיטות המוקדמות ביותר חקרו את חלקו העליון של הקרום באמצעות ניתוח כימי של חרסיות קרחוניות, בהתבסס על ההערכה כי הן מייצגות את הרכבו של חלק גדול מן הקרום. שיטה מדויקת יותר התבססה על איסוף נרחב וניתוח של סלעים פרקמבריים שנקדחו מעומקים שונים, וכן ניתוחם של פצלים מהפנרוזואיקון. עם זאת, מאחר שתחתית הקרום אינה נגישה, פותחו אמצעים לא-ישירים הכוללים:
ההרכב הכימי הממוצע של הקרום העליון ידוע במידה רבה, והוא נע בין הרכב פלסי גרניטי לדיוריטי. הרכבם של הקרום התיכון והתחתון ידוע פחות. התרוממותם של גושי קרום, פליטתם של קסנוליתים ומהירויות סייסמיות מצביעים על קרום בינוני בהרכב אנדזיטי וקרום תחתון מאפי בהרכב בזלתי. כמו כן עולה כי יסודות בלתי תואמים מתרכזים בעיקר בקרום היבשתי. במהלך התכתם במעטפת הם מועשרים בתוך המאגמה, המובילה אותם אל תוך הקרום.
מאפיינים סייסמיים.
שילדים ומשטחים יבשתיים דומים אלה לאלה במהירות הסייסמית ובמבנה השכבתי שלהם. עם זאת, הם שונים אלה מאלה בעובי הממוצע, המשקף בעיקר את שכבות המשקעים המצויות על המשטחים היבשתיים. הבדל זה מתבטא במהירות גלי P, המצביע על עובי השכבות העליונות כנע בין 10 ל-25 ק"מ לערך ועובי שכבות תחתונות הנע בין 16 ל-30 ק"מ לערך.
מחקרים בהחזרה סייסמית מצביעים על עלייה במספר ההחזרות עם העלייה בעומק. המשכיות חלשה ורוחבית של ההחזרה בתחום אי הרציפות של מוהו מגדירה את תחתיתו של הקרום.
תפוצה.
השם "מגן יבשתי" רומז על הימצאותם של שילדים בלבן של כל היבשות, לדוגמה:
השילד הערבו-נובי.
הרי אילת ותמנע בדרום ישראל מצויים בצפונו של השילד הערבו-נובי. שילד זה משתרע בצפון-מזרח הלוח האפריקאי, בחלקו המערבי של הלוח הערבי ובדרום-מזרח הלוח הלבנטיני, ומהווה את חלקו הצפוני של האורוגן המזרח-אפריקאי. עוביו כ-40-45 ק"מ – עובי אופייני לקרום יבשתי. השילד נמתח לאורך כ-3,000 ק"מ מצפון-מערב לדרום-מזרח ומקיף את ים סוף משני צדדיו: כ-500 ק"מ ממזרח ("השילד הערבי") ומרחק דומה ממערב ("השילד הנובי"). שני חלקים אלה של השילד נפרדו בעת ביקוע ים סוף כחלק מהתהוות השבר הסורי-אפריקאי. השלבים העיקריים בבניית השילד התרחשו בשלושה אירועים עיקריים: האורוגנזה הקיבארית, האורוגנזה החיג'אזית והאירוע הפאן-אפריקאי.
סלעי השילד נחשפים באתיופיה, באריתריאה, בסודאן, במצרים, בסיני, בערב הסעודית ובירדן. בישראל נחשפים סלעיו ב-5 מסיבים:
ג'ון אלקן
ג'ון פיליפ ג'ייקוב אלקן (באנגלית: John Philip Jacob Elkann; נולד ב-1 באפריל 1976) הוא תעשיין איטלקי, נשיא תעשיית הרכב פיאט, סטלנטיס ופרארי. יורשו וממשיך דרכו של סבו ג'אני אניילי.
חייו.
ג'ון אלקן נולד בניו יורק. אמו, מרגריטה אניילי, הייתה בתו הבכורה של נשיא חברת "פיאט" ג'אני אניילי. אביו, אלאן אלקן, עיתונאי וסופר ממוצא איטלקי יהודי. הוריו התגרשו בשנת 1981. בשנת 2000 סיים אלקן תואר בהנדסה וניהול מהפוליטיכניקו של טורינו.
בשנת 1997 הוכרז ג'ון אלקן על ידי סבו כיורש של חברת ההשקעות המשפחתית, חברה אשר מחזיקה את מניות השליטה בחברת הרכב "פיאט", בעיתון לה סטמפה ובקבוצת הכדורגל יובנטוס, ומאז הוכשר לנהל את החברות השונות שבבעלות משפחתו. בשנת 2004 התמנה אלקן לסגן יו"ר פיאט ובשנת 2010 מונה לנשיא פיאט.
אלקן נישא בשנת 2004 לרוזנת לבינה לבית בורומאו, אחת ממשפחות האצולה הוותיקות באיטליה. בחתונה השתתפו, בין היתר, הנרי קיסנג'ר, מישל פלאטיני וקרלה ברוני. לזוג שלושה ילדים.
סריגת שתי
סריגת שתי היא טכניקת סריגה שהתפתחה במאתיים השנים האחרונות.
סריגת השתי מיוצרת על ידי מכונות תעשייתיות שבהן כל מחט סורגת עם חוט נפרד ונוצרות עמודות של לולאות המתחברות יחדיו בכמה דרכים אפשריות, בסריגה זו כל המחטים עובדות במקביל.
בסריגת ערב לעומת זאת, המחטים סורגות אחת אחרי השנייה עם אותו החוט ויוצרות שורות של לולאות.
בעולם הטקסטיל סריגת שתי הוא תחום צנוע אך מתפתח מאוד. בנוסף זוהי תעשייה צעירה מאוד בהשוואה לתעשיות יצור הבדים- האריגה והסריגה.
סריגי שתי וסריגי ערב אמנם נראים דומים אך למעשה הדמיון היחידי הוא ששניהם בנויים מלולאות הנותנות להם את השם "סריגה". כל שאר ההיבטים שונים. צורת הייצור שונה ומעל לכל סוגי הבדים, תכונותיהם ושימושיהם.
היסטוריה, התפתחות הענף.
ממצאים סרוגים ראשונים שנמצאו על ידי ארכאולוגים הם בני כ-2,000 שנה ונעשו בסריגת אצבעות. לאחר סריגת האצבעות פותחה הסריגה הידנית במחט סריגה, במסרגה אחת ובשתי מסרגות.
מכונת הסריגה התעשייתית הראשונה פותחה על ידי ויליאם לי (William Lee) ב-1589, בתחילה נקראה המכונה “נול סריגה”. מכונה זו הופעלה ידנית, אך הייתה מסוגלת לסרוג לולאות רבות בו זמנית ובהשוואה לסריגת היד במסרגות, הייתה מהירה יותר. החידוש במכונת הסריגה היה המצאת מחט הסריגה בעזרתה נוצרו הלולאות. כמות הלולאות שנוצרות בסריג, המהוות את רוחבו, תלויה בכמות המחטים המשתתפות בסריגה.
המחטים בסריגת ערב פועלות אחת אחרי השנייה כשבכולן עובר חוט אחד ויחיד. החוט מגיע כל פעם למחט אחת, יוצר בה לולאה חדשה ועובר למחט הבאה. כיוון הסריגה בסריגת ערב הוא לרוחב, שורה נסרגת לרוחב ומעליה נסרגת השורה הבאה.
כמאתיים שנים מאוחר יותר בשנת 1775, קראיין (Crane of Nottingham) פיתח את מכונת סריגת השתי. החידוש במכונה זו הוא שכל מחט מוזנת מחוט נפרד והמחטים פועלות כולן יחד. כל מחט יוצרת לולאה והסריגה מתבצעת לכיוון האורך, כמו כיוון השתי באריגה, ומכאן השם "סריגת שתי".
עד לתחילת המאה ה-20 רוב הבדים בשימוש לאופנה ולפנים היו בדים ארוגים. הבדים הסרוגים שימשו בעיקר בפריטים כמו כובעים, צעיפים, גרביים ואפודות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל גידול בשימוש בסריגים שהואץ עוד יותר בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים.
בשנים האחרונות כמחצית הבדים למוצרי הלבשה הם סריגים ויתרם אריגים. ישנן כמה סיבות לכך:
תת-ענפים.
סריגת שתי מתפצלת לשני תת-ענפים עיקריים: