חמש מאות שנה מאוחר יותר, המפקד בנג'ה משבט הלב, שומר על אבן החן הדרקון, מאמן את בתו ראיה להגן על אבן החן. מתוך אמונה נחרצת שניתן לאחד מחדש את קומנדרה, בנג'ה עורך סעודה למנהיגים של כל חמשת השבטים. במהלך המשתה, ראיה מתיידדת עם נמארי, בתה של הצ'יף ויראנה משבט הניב, שנותנת לראיה תליון דרקון ומספרת לה על אגדה שאומרת שהדרקונית סיסו עדיין קיים וניתן לזמן אותה. בהסתמך על נמארי, ראיה מראה לה את מיקומה של אבן החן. נמארי בוגדת בראיה כחלק ממזימה לעזור לשבט הניב לגנוב את החן. מתריעים על המתקפה, בנג'ה ושאר השבטים מגיעים ומתחילים להילחם על אבן החן, שמתפרקת לחמישה חלקים בהתכתשות. חברי כל שבט גונבים חתיכה מאבן החן, והדרואונים מתעוררים, עוקפים את הלב ואנשיו ומתפשטים על פני שאר קומנדרה. מתבונן בסלידה של הדראון ממים, בנג'ה מציל את ראיה בכך שהוא זורק אותה לנהר לפני שהוא הופך למאובן.
במשך שש השנים הבאות, ראיה מטיילת ברחבי קומנדרה ומחפשת את סיסו כדי שתיצור פנינה נוספת ותגרש את הדראון פעם נוספת. היא מצליחה לזמן את סיסו לספינה טרופה בזנב שם סיסו מודה שהיא לא יצרה את אבן החן, אלא הניפה אותה בשם ארבעת אחיה, שכל אחד תרם את הקסם שלו לאבן חן. ראיה וסיסו מחליטות לקחת בחזרה את ארבעת החלקים הגנובים של אבן החן, להרכיב אותה מחדש ולהשתמש בה כדי לגרש את הדראון ולשחזר את אביה של רעיה ואחרים שהתאבנו.
ראיה וסיסו מטיילות בין השבטים, מחזירות לעצמן חלקים מאבן החן ומכירות חברים חדשים: הילד המסעדן בון משבט הזנב, התינוקת האמנית ליטל נוי משבט הטופר, והלוחם טונג משבט עמוד השדרה, כולם איבדו את יקיריהם ל"דראון". נמארי רודפת אחרי ראיה, בתקווה להשיג את רסיסי החן עבור שבט הניב. כל רסיס אבן חן שהם רוכשים מברך את סיסו בכוחות הקסם של אחד מאחיה. ראיה, שלא סומכת לגמרי על בני הלוויה החדשים, מתעקשת שסיסו תישאר מחופשת לאדם, אבל סיסו חושפת את עצמה כדי להציל את ראיה מנמארי בשבט עמוד השדרה.
בשבט הטופר, סיסו משכנעת את ראיה להציע ברית לנמארי במקום לגנוב את החלק האחרון של אבן החן. כמחווה של אמון, ראיה מחזירה את התליון שנתנה לה נמארי לפני שנים. נמארי, שנקרעה בין אחריותה לשבט הניב לבין רצונה לעזור להביס את הדראון, מאיימת עליהם בקשת. סיסו מנסה להרגיע את נמארי אך ראיה תוקפת עם החרב שלה, וגורמת לקשת של נמארי לירות ולהרוג את סיסו.
מותה של סיסו גורם למים להיעלם מתעלת המגן של שבט הניב, מה שמאפשר לדרואון לעקוף את הממלכה. ראיה הזועמת רודפת אחרי נמארי, שאותה היא מוצאת מתאבלת על ההתאבנות של אמה. ראיה ונמארי נלחמות בעוד חבריה של ראיה משתמשים בחפצי החן כדי לפנות את אנשי שבט הניב. ראיה מביסה ומתכוננת להרוג את נמארי אך עוצרת לאחר שהבינה את תפקידה במותה של סיסו בגלל חוסר יכולתה לסמוך על אחרים. ראיה ונמארי הולכות לעזור לאחרים. כשהדרואון מרוויח על השבט שלה, ראיה זוכרת איך האמון אפשר לסיסו להציל את העולם. היא דוחקת באחרים להתאחד ולהרכיב מחדש את אבן החן, מראה את אמונתה בנמארי על ידי מסירת חתיכת החן שלה ומאפשרת לדרואון לקחת אותה. השאר הולכים בעקבותיה ונמארי מרכיבה מחדש את אבן החן לפני שהדרוונים מאבנים גם אותה. כשפנינת הדרקון מורכבת מחדש, הדראון מובסים וכל הקורבנות של הדראון, כולל הדרקונים, שמקימים לתחייה את סיסו, מתעוררים לתחייה. הקבוצה מתאחדת עם יקיריהם האבודים, כולל ראיה ואביה, והשבטים מתאספים בלב כדי להתאחד שוב כקומנדרה.
הפקה.
האתר That Hushtag Show היה הראשון לפרסם את דבר קיומו של הסרט לאחר שמידע לגבי הפקתו דלף מחברת דיסני בחודש מאי 2018. בדיווח הראשוני נמסר כי עם ביטולו של הסרט "ענקי" שאמור היה להיות אדפטציה לסיפור הילדים האנגלי ג'ק ואפון הפלא, החלה דיסני לקדם פרויקט אנימציה חלופי שייקח את מיקומו של "ענקי" בלוח הזמנים של הפקות דיסני. על הסרט הופקדו פול בריגס, מי שהיה אחראי על פיתוח הסיפור בסרטים 6 גיבורים ולשבור את הקרח, לראשונה כבמאי; ודין ולינס, האנימטור של פלונטר שגם עבורו זה תפקיד בימוי ראשון. קיל מארי, שכתב את הסיפור למכוניות ומכוניות 3 אחראי על כתיבת הסיפור המקורי לתסריט. אסנת שורר שהפיקה את הסרט מואנה, הפיקה גם סרט זה. המידע הראשוני לגבי הדמויות הראשיות בסרט היה מוגבל מאוד וכלל שלושה שמות; ג'ן-נין, גיבורת הסרט; בולין, הדמות הגברית הראשית בסרט, בן 900 ודמות מורה עבור ג'ן-נין; קאטסו, עליו לא ידוע דבר.
באוקטובר באותה שנה פורסם באתר Deadline כי אדל לים, מי שכתבה את התסריט לסרט המצליח עשיר בהפתעה, מצטרפת לצוות כתסריטאית.
במהלך חודש אוגוסט 2019, במסגרת אירועי דיסני אקספו (D23), חשפה החברה לראשונה באופן רשמי את עצם קיומו של הסרט ואת שמו, את הסמליל שילווה אותו, את שתי השחקניות הראשיות וכן תמונת קונספט מהסרט.
באוגוסט 2020, הוכרז שדון הול, שביים את הסרט "6 גיבורים", וקרלוס לופז אסטרדה יביימו את הסרט, בנוסף הוכרז שקלי מארי טראן תדבב את ריה במקום קאסי סטיל.
ב-26 בינואר 2021, פורסמו שאר המדבבים בסרט ביניהם: ג'מה צ'אן, דניאל דיי קים, סנדרה או, בנדיקט וונג, אייזק וואנג, אלן טודיק, לוסיל סונג, פאטי האריסון ורוס באטלר.
הפצה.
"ריה והדרקון האחרון" היה עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-25 בנובמבר 2020, אולם עקב התפרצות נגיף הקורונה בעולם, הסרט נדחה ל-12 במרץ 2021. ב-10 בדצמבר 2020 בפרזנטציה של דיסני, הוכרז שתאריך יציאת הסרט הוקדם בשבוע ב-5 במרץ 2021, בנוסף, יצא הסרט לאור בשירות הסטרימינג דיסני+ כתוכן פרימיום ביום ההפצה לקולנוע.
בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-3 ביוני 2021.
נינה יריומינה
נינה אלכסיבנה יריומינה (ברוסית: Ни́на Алексе́евна Ерёмина; 2 בנובמבר 1933 - 24 באוגוסט 2016) הייתה כדורסלנית רוסייה-סובייטית. יריומינה זכתה במהלך הקריירה שלה שלוש פעמים באליפות אירופה וחמש פעמים באליפות ברית המועצות. כמו כן הייתה "מאסטר מוסמך של ספורט של ברית המועצות" (ברוסית: мастер спорта СССР) לשנת 1959, פרשנית כדורסל ושדרנית ספורט.
באליפות אירופה בשנת 1960, בשלוש שניות לפני תום המשחק אל מול נבחרת בולגריה, קלעה יריומינה את סל הניצחון, אשר העניק לנבחרת הסובייטית את תואר האליפות.
בשנת 2000 שיחקה את עצמה בסרט "קנאת האלים" .
יריומינה מתה ב-24 באוגוסט 2016 במחוז מוסקבה.
שלמה אלבז
שלמה צבי אלבז (21 באפריל 1921 - 26 באוגוסט 2003) היה מורה ומחנך, פרופסור וחוקר שפה וספרות צרפתית, פעיל חברתי, פעיל שלום, מייסד ומנהיג תנועת "המזרח אל השלום". עסק בתרבות יהודית, תרבות ערבית, תרבות בֶּרְבֵּרִית והיה מומחה לתרבות צרפתית.
ביוגרפיה.
נולד במרקש שבמרוקו למזל וליצחק אלבז ב-21 באפריל 1921 (ה'תרפ"א). בילדותו התחנך במוסדות מקומיים, וכשבגר עבר לפריז שבצרפת כדי ללמוד חינוך והוראה. עם סיום לימודיו חזר למרוקו, ושימש כמורה וכמחנך. בצעירותו התייתם מאביו, ונאלץ לפרנס את אחיו ובני משפחתו.
בשנת 1955 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ דורות. בשנת 1959 החל ללמוד מקרא ואנגלית לתואר ראשון. בחודש יוני 1966 קיבל מהאוניברסיטה העברית תואר שני בספרות צרפתית ובספרות השוואתית (את חלקו השלים בפריז). בתקופת הלימודים של התואר השני, שימש במקביל כמנהל היחידה לאירופה במחלקת הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית העולמית. מטעם האחרונה יצא גם לשליחות בפריז.
עם חזרתו ארצה, קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית במחקר השוואתי על המשורר סן ג'ון פרס וטי אס אליוט. בתקופה זו נישא לאריאן ריינהולד, שהייתה אחת מחניכותיו.
אלבז סייע לפרופסור דוד אוחנה ולקלוד סיטבון להקים את הפורום לתרבויות הים התיכון במכון ון ליר.
פעל לייסד את סדרת "הים שלנו" במסגרת הוצאת כרמל, שמטרתה הייתה חיזוק המודעות של אזרחי ישראל לסביבה התרבותית שבה הם חיים, וייצור תחושת סולידריות עם העמים האחרים השוכנים לחופי הים התיכון.
במסגרת פעילותו לשלום, נפגש עם פלסטינים תושבי השטחים ואנשי אש"ף. הוא תמך ברעיון שתי מדינות לשני עמים כפתרון לסכסוך. בנובמבר 1986 היה בין מארגני מפגש ברומניה, במסגרת משלחת שמנתה כ-20 אנשים מישראל, עם אנשי אש"ף. חלק מהמשתתפים (אך לא אלבז) הועמדו לדין, כשנה אחר כך, באשמת הפרה של "חוק המפגשים", שאסר על מגע בין ישראלים לנציגים של ארגון טרור. במרץ 1988 השתתף במפגש ישראלי־פלסטיני בבריסל. ביולי 1989 השתתף בכנס של יהודי המזרח עם פעילים פלסטינים בטולדו, ספרד.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נמנה עם חבר הנאמנים של המרכז הבינלאומי לשלום במזרח התיכון.
אלבז היה דובר עברית, צרפתית, אנגלית וערבית, ולפי פרופסור דוד אוחנה וד"ר עמי בוגנים, אלבז פילס דרך במחקר על התרבות הברברית.
הלך לעולמו בירושלים ב-26 באוגוסט 2003 (ה'תשס"ג), ונקבר בקיבוץ דורות.
המזרח אל השלום.
במאי 1983, בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ורצח אמיל גרינצוייג ייסד את "המזרח אל השלום" - תנועה אידאולוגית תרבותית שהורכבה בעיקר מאינטלקטואלים, והייתה בעלת השקפה גאופוליטית שראתה במדינת ישראל חלק מהמזרח התיכון הערבי, ופעלה לחתירה לשלום עם הפלסטינים, ותמכה בהקמת מדינה פלסטינית.
התנועה גם תמכה בנירמול היחסים עם מרוקו. והייתה מוערבת במגעים שהביאו לביקור של ראש ממשלת ישראל שמעון פרס במרוקו ופגישתו עם המלך חסן השני ב-22 ביולי 1986.
לפי המרצה לפילוסופיה דודי מחלב, תנועת "המזרח אל השלום" הקדימה את זמנה בשיח, בפוליטיקת הזהויות וברעיון הרב-תרבותיות, הדגישה את התלות של רעיון אחד במשנהו, ואת הלכידות הפנימית שמתקיימת בין הרעיונות.
יוליאנה קפקה