ב-2010 שיחק פרקינסון בתפקיד כפול בדמות התאומים ג'ימי וג'וני קריי בסדרת הטלוויזיה של ITV "וייטצ'אפל". התפקיד כלל סצנת אגרוף, וכהכנה לקח שיעורי אגרוף ועשה דיאטה ללא פחמימות. באותה שנה שיחק פרקינסון בתפקיד אלן בסרט "SoulBoy" ובתפקיד קוביט בסרט "ברייטון רוק". לקראת סוף 2010 החל לגלם את קצין המבחן שון בסדרה "עברייני על" של ערוץ E4. הוא המשיך להופיע בתפקיד זה גם בשנת 2011.
ב-2011 כיכב פרקינסון בסרט הקולנוע העצמאי "Ghosted" בדמות האסיר הפסיכוטי והאלים קליי. עוד השתתפו בסרט ג'ון לינץ', גיסו של פרקינסון, ומרטין קומפסטון, ששיחק לצדו בסרט "SoulBoy". עוד באותה שנה גילם פרקינסון את טומי פלין בסיטקום "In with the Flynns" של ה-BBC. על אף שהסדרה קיבלה ביקורות מעורבות, הופעתו של פרקינסון צוינה לטובה. דייוויד בוצ'ר מ"רדיו טיימס" תיאר אותו כ"כוכב התוכנית" והארי המבורג מ-"On the Box's" כתב שהוא "הדמות הבולטת בסדרה".
ב-2011 הופיע פרקינסון בדמות סמל בילוש מאט "דוט" קוטן בעונה הראשונה של סדרת הפשע "שחיתות" של ערוץ "BBC Two", שוב לצדו של מרטין קומפסטון.
ב-2012 שיחק פרקינסון בתפקיד הכומר הוראס במיני-סדרה של ה-BBC "הסוד של קריקלי הול", עיבוד לרומן באותו שם מאת הסופר הבריטי ג'יימס הרברט. גם בסרט זה השתתפה אשתו סוזן לינץ'. עוד כיכב פרקינסון בווידאו קליפ לשיר "Two Fingers" של ג'ייק באג.
ב-2013 כיכב פרקינסון בסדרת הדרמה קומית "Great Night Out" בתפקיד גלין. עוד שיחק בדמות צ'ארלס קורט בדרמה "The Mill" של ערוץ 4.
פרקינסון חזר לגלם את הדמות של מתיו "דוט" קוטן, שקודם לדרגת מפקח בילוש, בעונה השנייה של הסדרה "שחיתות" בשנת 2013. בעונה זו הועברה הדמות מהיחידה להגנת עדים ליחידה במלחמה בשחיתות.
הוא השתתף גם בעונה השלישית של הסדרה ששידוריה החלו במרץ 2016.
בשנת 2014 התארח למספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
חיים אישיים.
פרקינסון נשוי לשחקנית האירית סוזן לינץ', ולבני הזוג יש בן אחד. השניים הופיעו יחד ב-2009 בסרט הטלוויזיה "The Unloved", וב-2012 במיני-סדרה "הסוד של קריקלי הול". השחקן ג'ון לינץ' הוא גיסו.
אליפות גרמניה בכדורגל 1922
אליפות גרמניה בכדורגל 1922 הייתה העונה ה-15 של התחרות.
מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות.
למשחק הגמר הגיעו נירנברג והמבורג. המשחק הראשון הופסק בגלל החושך לאחר 189 דקות של משחק עם התוצאה 2:2. המשחק הנוסף התקיים ב-6 באוגוסט. במהלך המשחק שני כדורגלני נירנברג נפצעו (באותה תקופה לא היו החלפות), ושניים קיבלו כרטיס אדום. כתוצאה מכך, נירנברג נותרה עם שבעה כדורגלנים בלבד, המשחק הופסק, והתואר הוענק לבמסורג. לאחר סדרת ערעורים של הקבוצות הוחלט על ביטול התוצאה ואף קבוצה לא הוכרזה כמנצחת.
ארגון האליפות.
האלופה של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
כדורגלנים מצטיינים.
מספר שחקנים כבשו 3 שערים וזכו בתואר מלך השערים של התחרות:
משה גולדבלט
משה גולדבלט (יידיש: משה גאָלדבלאַט; 16 בדצמבר 1896 הרצה בסרביה - 1974 חיפה) היה שחקן ובמאי תיאטראות יהודי-יידי-רוסי-צועני.
ביוגרפיה.
עוד בהיותו נער הצטרף אל קבוצת שחקנים נודדים, בין 1918–1921 היה שחקן בתיאטרון יידי נודד. ב-1924 הוא למד משחק בתיאטרון היהודי הממלכתי של מוסקבה תחת הדרכתו של אלכסיי גרנובסקי. הוא עבד בתיאטרון זה עד 1937 בתור שחקן ומורה. ב-1925 הוא שיחק בסרט יידי יידיש גליק בבימויו של גרנובסקי ומבוסס על סיפוריו של שלום עליכם.
החל מ-1929 הוא עמד בראש קבוצת שחקנים צועניים. בסיועו של קומיסר החינוך אנטולי לונצ'רסקי גולדבלט על בסיס קבוצת שחקנים זו ייסד בינואר 1931 תיאטרון צועני "אינדו-רומן". הוא ניהל את התיאטרון עד 1936, ב-1935 הוא ביים יחד עם ייבגני שניידר את הסרט הצועני "הטאבור האחרון". לאחר עזיבתו של גולדבלט בראש אינדו-רומן עמד מיכאיל ינשין והצגותיו של התיאטרון עברו לשפה הרוסית.
בין 1937–1939 היה המנהל האמנותי של התיאטרון היהודי הממלכתי של בירוביג'ן. החל מ-1939 הוא ניהל את התיאטרון היהודי הממלכתי של קייב. עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה התיאטרון פונה לטאראז (יותר מאוחר עבר לקוקאנד ולפרגנה), במקביל לכך שימש גולדבלט בתור המנהל האמנותי של תיאטרון הדרמה הממלכתי של קזחסטן (1941 - 1944). עם סיומה של המלחמה התיאטרון היהודי הממלכתי של קייב עבר לצ'רנוביץ ופעל עד 1950, אז נסגרו כל התיאטראות היהודיים בברית המועצות. בשנת 1951 הוא חזר לקזחסטן והפך למנהל האמנותי תיאטרון הדרמה הממלכתי של קזחסטן, תפקיד בו שימש עד 1959. במקביל היה במאי של התיאטרון הדרמה האקדמי הרוסי הממלכתי באלמטי. עד 1969 הוא היה שחקן בתיאטרון הרוסי של חרקוב.
ב-1972 הוא עלה לישראל והתגורר בחיפה. נפטר ב-1974.
החברה הגאוגרפית הרוסית
החברה הגאוגרפית הרוסית (ברוסית: Русское географическое общество) היא אגודה מדעית רוסית, שנוסדה ב-18 באוגוסט 1845 למטרת קידומם של מדעי הגאוגרפיה. כיום, זהו מרכז מוביל לגאוגרפיה, התומך במחקר, חינוך, משלחות גילוי ומחקר ועבודת שדה ומקדם עניין ציבורי והבנה מיודעת של העולם - אוכלוסיות, מקומות וסביבות.
זוהי אחת האגודות המדעיות הוותיקות בתחום, אחרי זו הצרפתית (1821), הגרמנית (1828) והבריטית (1830). משנת 1956 החברה היא חברה באיגוד הבינלאומי לגאוגרפיה.
היסטוריה.
החברה הגאוגרפית הרוסית נוסדה בשנת 1845 כמכון שמטרתו לקדם את מדע הגאוגרפיה, בחסות הקיסר ניקולאי הראשון, שהעניק לה כתב הרשאה קיסרי ונודעה בהמשך בשם "החברה הגאוגרפית הקיסרית הרוסית" עד שנת 1917.
17 חבריה המייסדים של החברה הגאוגרפית היו: קונסטנטין ארסנייב, פרידריך וילהלם רמברט פון ברג, קרל ארנסט פון בייר, פרדיננד וראנגל, פלטון צ'יחאצ'וב, ולדימיר דאל, פטר קופן, אלכסיי לבשין, ויליאם הרברט הובס, גרגור פון הלמרסן, אדם יוהאן פון קרוזנשטרן, מיכאיל מוראביוב-וילנסקי, פיודור ליטקה, ולדימיר אודייבסקי, פיוטר ריקורד, מיכאיל ורונצ'נקו, וסילי פרובסקי ופרידריך פון שטרובה
נשיאי החברה הגאוגרפית הקיסרית הנסיך הגדול קונסטנטין מיכאילוביץ' (1845 - 1892) והנסיך הגדול ניקולאי מיכאילוביץ' (1892 - 1917), אך למעשה נוהלה על ידי סגני נשיא החברה: פיודור ליטקה (1845 - 1850), הרוזן מיכאיל מוראביוב-וילנסקי (1850 - 1857), פיוטר סמיונוב טיין-שאנסקי (1873 - 1914) ויולי שוקאלסקי (1914 - 1931).
סניפים שונים של החברה הגאוגרפית הוקמו בקווקז (1850), אירקוטסק (1851), וילנה (1867), אורנבורג (1868), קייב (1873), אומסק (1877) וערים אחרות.
החברה העניקה חסות וארגנה את משלחות המסע של ריצ'רד מאק, פיוטר קרופוטקין, סמיון טיין-שאנסקי, ניקולאי מיקלוחו-מיקלאי, ניקולאי פרז'וואלסקי, פיוטר קוזלוב, ולדימיר אוברוצ'ב ולב ברג. החברה סייעה גם להקים את תחנות המחקר הראשונות בקוטב הצפוני של רוסיה והייתה הראשונה לחקור בפרוטרוט את הפולקלור הרוסי ואגדות העם האוקראיניות.
החברה הייתה הראשונה לארגן משלחות חקר להרי אורל בשנים 1847-1850 ולנהר אמור בשנים 1854-1863 ולאזורים המרוחקים של המזרח הרחוק הרוסי ומונגוליה בשנות 1870. עד 1917 הורכבה החברה הגאוגרפית מ-11 סניפים ואלף חברים.
לאחר הקמת ברית המועצות החברה הפכה לחברה הגאוגרפית הסובייטית, או לחברה הגאוגרפית של ברית המועצות ולנשיאיה מונו אישים כניקולאי ואווילוב (1931 - 1940), לב ברג (1940 - 1950), יבגני פאבלובסקי (1952 - 1964), סטניסלב קלסניק (1964 - 1977) וחוקר הקוטב אלכסיי טרשניקוב (1977 - 1991)
החברה ערכה מספר הכנסים והעניקה פרסים תלת שנתיים כמו מדליית הזהב הגדולה ופרסים דו-שנתיים על שמם של פרז'וואלסקי, ליטקה וסמיונוב והעניקה גם את הפרס הדו שנתי על שם סמיון דז'נייב. עד שנת 1970 החברה הוציאה לאור למעלה מ-2,000 כרכים של ספרות גאוגרפית, לרבות מגזין "הרשומות" (Записки, שיוצא לאור מאז 1846) ומגזין "הידיעות" (Известия, יוצא לאור מאז 1865).
החברה הגאוגרפית שינתה את שמה חזרה לשמה ההיסטורי בשנת 1991 והעתיקה את משרדיה הראשיים חזרה לסנקט פטרבורג.
בספטמבר 2010 אלבר השני, נסיך מונקו הפך לחבר כבוד בחברה הגאוגרפית הרוסית.
מאז 2002 החברה מתחזקת ותומכת במחנה הקרח ברנאו שבקוטב הצפוני המשמש בעיקר למטרות תיירות ומחקר. מאז התפרקות ברית המועצות עמדו בראש החברה אישים שונים כדוגמת החוקרים יורי סליבורסטוב וסרגיי לברוב ואנשי צבא כאנטולי קומאריצין וסרגיי שויגו.
שר ההגנה של רוסיה
שר ההגנה של רוסיה (ברוסית: Министр обороны Российской Федерации) הוא ראש משרד ההגנה של רוסיה, הגוף המנהל את הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. השר אחראי לניהול ענייני הצבא והכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ונחשב ליועצו הבכיר של נשיא רוסיה לענייני צבא והגנה.
שר ההגנה הנוכחי הוא סרגיי שויגו שמונה לתפקיד שר ההגנה בנובמבר 2012.
המשרה נוצרה במתכונתה הנוכחית ב-8 בספטמבר 1802 עם הקמת משרד המלחמה של האימפריה הרוסית ובראשו שר המלחמה. בשנת 1917 פוצל התפקיד והוגדר מחדש בשנת 1953 עם הקמת משרד ההגנה של ברית המועצות ובראשו שר. בשנת 1991 המשרה הפכה לשר ההגנה של הפדרציה הרוסית.
הגדרת התפקיד.