בספר זה אסופת מאמרים על הרומן האנגלי פרי עטו של הלל דלסקי. כמחצית מן המאמרים מתפרסמים בפעם הראשונה. הספר ראה אור ב-1985, בתקופה שהשפעתו של הזרם הבקורתי דקונסטרוקציה היה בעיצומו. מבקרים באסכולה זו טענו, בין היתר, שלא יכולה להיות אחדות לרומן בגלל ניגודים שמטבע הדברים לא ניתן ליישבם. בניגוד לדקונסטרוקציה, טוען דלסקי שישנן דרכים שונות להשגת אחדות ברומן. בספר זה דן דלסקי במספר רב של סופרים ובארבע צורות אחדות. הסופרים הם: ויליאם מייקפיס תאקרי, ג'ורג' אליוט, וירג'יניה וולף, וא.מ. פורסטר בקבוצה הראשונה; דייוויד הרברט לורנס, ג'וזף קונרד וא.מ. פורסטר בקבוצה השנייה; ג'יין אוסטן, ויליאם מייקפיס תאקרי, ג'יימס ג'ויס, וגרהם גרין בקבוצה השלישית; דייוויד הרברט לורנס, תומאס הרדי, ואלן סיליטו בקבוצה הרביעית.
בשר-ודם בקסת הדיו: עיונים ברומנים אנגליים קלסיים.
זהו ספרו היחיד של דלסקי בשפה העברית, אשר התפרסם בהוצאת מוסד ביאליק ב-1985. הספר הוא תרגום מעודכן של כתביו באנגלית.
Thomas Hardy and Paradoxes of Love.
ספרו זה של דלסקי ראה אור ב-1997, ודן בשבעה רומנים של תומאס הרדי. הרדי האמין שגבר מתאהב כאשר הוא נעשה ער לריקנות בתוך עצמו, ומנסה למלא את החלל. במרכז רוב הרומנים עומדת אישה שמתאהבת בשני גברים שהם הפכים אחד של השני, למשל טיפוס של דון ז'ואן כנגד איש צנוע וביישן. במספר רומנים גם תוארה אישה שכל כך מסופקת בעצמה שאינה מסוגלת להתמסר ביחסי מין. הרדי היה הסופר הראשון בספרות האנגלית שכתב במפורט על נושא המין, ובכך קדם לדייוויד הרברט לורנס.
דלסקי טוען שהרדי הגיע למבוי סתום בניסיונו ליישב את הניגודים בגיבורות שלו והפסיק לכתוב רומנים לאחר פרסום "ג'וד האלמוני" ב-1895. הרדי עצמו נימק את הפסקת כתיבת הרומנים כתגובה לביקורות לא טובות שקיבל על שני הרומנים האחרונים והגדולים שלו ("טס לבית דרברוויל" ו"ג'וד"). לאחר "ג'וד" הרדי הקדיש את עצמו במשך למעלה משלושים שנה לכתיבת שירה - ובהצלחה גדולה.
אלכסנדר ביין
אלכסנדר (אלכס) ביין (21 בינואר 1903 – 20 ביוני 1988) היה היסטוריון וביוגרף ישראלי, חתן פרס ישראל להיסטוריוגרפיה ציונית.
ביוגרפיה.
ביין נולד בגרמניה, בוגר אוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת ארלנגן ובעל דוקטורט בפילוסופיה. ביין כתב את עבודת הדוקטורט על אלכסנדר המילטון תחת הדרכתו של ההיסטוריון פרידריך מיינקה. בשנים 1927–1933 עבד כארכיונאי בארכיון הממלכתי של פוטסדאם. עלה לארץ ישראל והחל לעסוק בעריכת כתביו של בנימין זאב הרצל וכתיבת ביוגרפיה שלו. בשנת 1936 מונה לסגן מנהל הארכיון הציוני המרכזי, תפקיד בו החזיק עד מינויו למנהל הארכיון ב-1955.
עבד כמנהל הארכיון הציוני עד 1971, נוסף להיותו יו"ר האיגוד הארכיוני בישראל וחבר הנהלה בארגון הבינלאומי לארכיונים וכמרצה לארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1956 מונה לגנז המדינה הראשון, מקום בו הטביע את חותמו על ארגון ארכיונים בישראל כולה (1956–1971). ישב גם כחבר הנהלה במכון לחקר הציונות של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת החברה ההיסטורית הישראלית, חבר הנהלת מכון בק וחבר במועצת "יד ושם".
זכה בפרס ישראל ב-1987 על היסטוריוגרפיה ציונית.
בנו הבכור של ביין, יוחנן, כיהן כשגריר ישראל באו"ם. נכדתו, בתו של יוחנן ביין, היא המורה למשחק והשחקנית ליאת ביין. בנו השני, נחמיה ביין, עבד בשרות המדינה ומתנדב שנים רבות בעמותות פרקינסון בישראל ובחו"ל. ששת נכדיו, ילדיו של נחמיה, מיכל, רונית, ענת, אמיר, עמית ולילך עוסקים במחקר, חינוך, תקשורת ומקצועות טיפוליים.
מפרסומיו.
ביין החל לעסוק בכתיבה היסטורית במהלך שהותו בגרמניה. הוא לקח חלק בעריכת אנציקלופדיית ברוקהאוס (1927–1934) ובאנציקלופדיה יודאיקה והאנציקלופדיה העברית. באותה תקופה החלו להתפרסם ספריו וביניהם:
עיקר פרסומו היה כביוגרף של בנימין זאב הרצל, לאו מוצקין, פרנץ אופנהיימר וארתור רופין.
אלכס ביין
מאדורודם
גרף (נתונים)
גְּרָף הוא תרשים דו-ממדי המשמש להדמיית יחסי נתונים ולהשוואת נתונים זה עם זה ביחס ליחידות מידה. ההשוואה ליחידות המידה מתאפשרת באמצעות השוואת השרטוט שעל הגרף, לציר או לצירי הגרף. השוואה בין נתונים מתאפשרת בעזרת שרטוטים על הגרף, שמיצגים כל אחד מהם, זה לצד זה.
הגרף מקל, משפר ומזרז את קליטת המידע בידי האדם. בפרט מאפשר הגרף זיהוי מהיר של קשר בין הנתונים, של מגמת התפתחות הנתונים ושל חריגות ממגמה זו.
מערכת הצירים.
בדרך כלל מצוירים הגרפים במערכת צירים דו-ממדית, ובגרפים עתירי נתונים משמשת מערכת צירים תלת-ממדית. במרבית המקרים נחוץ ומוצג רק הרבע הימני העליון של מערכת הצירים, כלומר הרבע שבו המשתנה והפונקציה חיוביים. הציר האופקי הוא המשתנה (למשל הזמן), והציר האנכי הוא הפונקציה של משתנה זה.
כאשר בגרף שתי פונקציות שאינן נמדדות באותה יחידת מידה, ניתן להשתמש בשני צירים אנכיים, אחד בצד שמאל של הגרף והשני בימינו, ובכל אחד מהצירים לציין יחידת מידה אחרת. דוגמה: גרף המתאר את השתנות מכירת השמן והקמח במהלך השנה. הציר האופקי מייצג את חודשי השנה, הציר האנכי השמאלי מציין את כמות השמן (בליטרים) והציר האנכי הימני מציין את כמות הקמח (בק"ג). שרטוט שתי הפונקציות בגרף אחד מאפשרת להציג את הקשר בין מגמות המכירה של שני המוצרים.
בדרך כלל מוצג גרף בסקלה ליניארית, כלומר הציר האנכי גדל בצורה ליניארית. כאשר הפונקציה גדלה בצורה תלולה, למשל בניסיון להציג את עליית המדד בישראל בעשור 1975–1985, עלול להיווצר צורך בסקאלה לוגריתמית. גרף ישר בסקלה לוגריתמית פירושו גידול של הנתונים בטור גאומטרי. מידע המוצג בסקלה לוגריתמית הוא המידע על גודלן של רעידות אדמה, המוצג כדרגה בסולם מגניטודה לפי מומנט. סולם זה מציג את גודלן של רעידות אדמה בסקלה לוגריתמית (לפי בסיס 10), כלומר עוצמתה של רעידת אדמה שדרגתה 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט גדולה פי 10 מזו של רעידת אדמה שדרגתה 6. ברור הצורך בסקלה לוגריתמית במקרה זה, שהרי עוצמתה של רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה (9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט) גדולה פי 1,600,000,000 מזו של הרעידה החלשה ביותר שניתן למדוד.
סוגי גרפים.
ישנם סוגים שונים ורבים של גרפים. דוגמאות נפוצות:
סימון החמישי דה מונפור
סימון החמישי דה מונפור (1208 - 4 באוגוסט 1265) היה הרוזן השישי של לסטר, חלוץ הייצוג הפרלמנטרי, בנו של סימון הרביעי דה מונפור, דמות מפתח במסע הצלב האלביגנזי.
ביוגרפיה.
מוצאו ממשפחת אצילים צרפתית, הגיע לאנגליה בשנת 1229, כדי לקבל את התואר דוכס לסטר לו היה זכאי. הוא נהיה מקורב למלך הנרי השלישי ואף נשא את אחותו לאישה.&lt;BR&gt;
נוכח מדיניותו הכושלת והבזבזנית של הנרי השלישי הצטרף דה מונפור למאבק הברונים ועמד בראש התובעים לצמצם את סמכויותיו של המלך.
לאחר ניצחונם של הברונים בקרב לואיס היה השלטון נתון להלכה בידי שלושה, אך למעשה שלט דה מונפור לבדו בשמו של המלך.
לפרלמנט שכינס בשנת 1265 הזמין לא רק את נציגי האצולה הקרקעית, אלא גם שני נציגים מכל עיר. נציגי הערים היו, רובם ככולם, מבני המעמדות הסוחרים. חבריו למעמד מתחו עליו ביקורת חריפה בשל פעולתו זו, אולם ברבות הימים כונה בזכותה בתואר המכובד "אבי הפרלמנט הבריטי".
4 באוגוסט 1265 נהרג דה מונפור על ידי כוחות הנאמנים למלך, שהנהיג הנסיך אדוארד, לימים אדוארד הראשון.
דוד בורוביץ'
דב בן מאיר
לואיז אוליביירה
לואיז איירטון בארוזו אוליביירה (Luis Airton Barroso Oliveira; נולד ב-24 במרץ 1969 בסאו לואיס, מרניאו, ברזיל) הוא כדורגלן עבר בלגי-ברזילאי. לזכות אוליברה 17 עונות באיטליה, מתוכן 7 עונות בליגה האיטלקית הבכירה ו-8 עונות בליגות הנמוכות השונות.
אוליביירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הבוגרת של אנדרלכט הבלגית, בה שיחק 4 שנים (1988-1992), ומאז הוא שיחק בקבוצות שונות ברחבי איטליה. תחילה שיחק בקליארי, בה שיחק שתי קדנציות (1992-1996, 1999-2000). בין לבין שיחק בפיורנטינה, ואחר כך עבר לשחק במדי בולוניה, קומו, קטאניה, פוג'יה, ונציה ולוצ'סה. בשנת 2006, הוא הסכים לחתום בקבוצת מליגה נמוכה באיטליה, נאורזה, כדי להתקרב למשפחתו שנמצאת בסרדיניה.
אוליביירה התאזרח בבלגיה, ושיחק במדי הנבחרת הבלגית 31 משחקים, בהם כבש 7 שערים. הוא היה שותף לסגל הנבחרת ששיחק בטורניר מונדיאל 1998 בצרפת.
מיקסה
חיים הלפרין
חיים הלפרין (5 בספטמבר 1895 - 2 ביוני 1973) היה פרופסור לכלכלה חקלאית ואיש ציבור ישראלי. חתן פרס ישראל.
קורות חיים.
נולד בקייב שבאימפריה הרוסית ובשנת 1919 סיים לימודי משפטים וחקלאות באוניברסיטת חרקוב. בשנת 1923 הוסמך כאגרונום. ברוסיה עסק בהוראה ונמנה עם מייסדי וחברי הנהלת האגודה השיתופית "כלכלה" בחרקוב. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מייסד ומנהל המרכז לעלייה מטעם הסתדרות העובדים הכללית. בשנים שלאחר מכן היה מזכ"ל המרכז החקלאי, מייסד המדרשה לחקלאות בעמק חפר ומייסד בית החרושת הראשון בארץ ישראל לסוכר, שהוקם בעפולה.
פעילותו בתחום החקלאות הובילה למעורבות ציבורית רחבת היקף. הוא היה חבר הוועד הפועל הציוני ונשלח כציר למספר קונגרסים ציוניים. בשנת 1948 מונה למנכ"ל הראשון של משרד החקלאות בממשלת ישראל, תפקיד בו החזיק עד 1950. במהלך השנים היה גם חבר מועצת המנהלים של אוצר התיישבות היהודים, חבר מועצת המים ויו"ר הנהלת המדרשה לחקלאות. בשנת 1951 מונה ליו"ר בנק החקלאות לישראל, תפקיד בו החזיק עד שנת 1971. במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים היה הלפרין פרופסור בפקולטה לחקלאות, עמד בראש החוג לכלכלה חקלאית ובשנים 1963–1964 היה דיקן הפקולטה.