לדעת פאריסר, תופעת בועת הפילטר מבודדת את הגולש במעין "בועה" ללא המידע העומד בניגוד להעדפות הגולש. דוגמאות בולטות לבועת הפילטר הן מנוע החיפוש של גוגל המותאם באופן אישי לגולש, וידיעות מותאמות אישית בפייסבוק. לדעת פאריסר, בועת הפילטר גורמת לגולשים להיחשף פחות להשקפות נוגדות והם הופכים מבודדים אינטלקטואלית בתוך מעגל המידע שאליו הם נחשפים, בידוד שעלול לגרום צרות אופקים. אחת הדוגמאות של פאריסר לתופעה זו היא בחיפוש שביצע משתמש בגוגל למונח "BP", אשר תוצאותיו היו חדשות באשר להשקעות בחברת בתאגיד הענק BP, בעוד חיפוש זהה שנעשה על ידי משתמש אחר הניב חדשות על דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010) באסדת קידוח של התאגיד.
הרעיון של בועת הפילטר, הפך לנפוץ במאי 2011, לאחר הרצאת Ted של פאריסר על הנושא, בה נתן דוגמאות כיצד עובדת בועת הפילטר. פאריסר ערך בדיקה כדי להדגים את ההשפעה של בועת הפילטר, הוא ביקש ממספר חברים לבצע חיפוש של המילה ״מצרים״ בגוגל ולשלוח אליו את התוצאות. בהשוואה של דפי תוצאות החיפוש של שני החברים, התגלה שיש חפיפה ביניהם בנושאים כמו חדשות ותיירות, אולם, תוצאות החיפוש של אחד מהם כללו באופן בולט קישורים למידע על המהפכה במצרים של 2011 שהתרחשה באותו זמן, בעוד שהחבר השני לא קיבל בתוצאות החיפוש קישורים כאלו.
בעוד שרבים מאיתנו רואים את האלגוריתמים לסינון המידע כעזרים חשובים להתמודדות עם בעיית עומס המידע באינטרנט בכלל וברשתות חברתיות בפרט, לדעת פאריסר, לבועת הפילטר השפעה שלילית על השיח הציבורי. הוגים אחרים חולקים על דעה זו וטוענים כי השפעת הבועה היא מזערית וניתן לתקנה בקלות.
פגיעה בפן הדמוקרטי של השימוש ברשת.
אלי פאריסר טוען שנכון להיום, אשליית הנגישות למידע החופשי באינטרנט היא אוטופית ולא ממשית. הוא גורס כי הסיבה לכך היא שהאלגוריתמים, כשומרי הסף ה"בלתי נראים" (כיוון שפעילותם אינה חשופה למשתמש), מונעים מאיתנו נגישות לזרימה חופשית של מידע ברשת, מידע אשר נמצא מעבר ל"בועת החלל" האישית של ההתעניינויות שלנו. הבעייתיות נובעת מצורת ה"עבודה" של האלגוריתמים – שאוספים עבורינו מידע נקודתי, שמוגבל לחיפושים האישיים שלנו מבלי שנוכל להגדיר זאת אחרת. למעשה, נמנע מאיתנו לבחור בדרך דמוקרטית לאיזה סוגי מידע להחשף. כתוצאה מכך מוגבלת הנגישות שלנו למידע חדש ומגוון, שיכול להרחיב את האופקים האישיים שלנו ולפתח אותנו בתור בני אדם.
פתרונות אפשריים.
פאריסר מציע מספר דרכים למנוע ממקורות אחרים להכתיב או לשלוט בחיפוש המידע שלנו. אחד הדברים הראשונים שהוא מציע לעשות זה שינוי בשיטת ה"עבודה" של האלגוריתמים, הוא מפנה הצעה זו לתשומת לבם של מפעילי אלגוריתמים - חברות ומנועי החיפוש הגדולים כגון: "Google", "פייסבוק", "!Yahoo" וכדומה - כדי שיתנו למשתמש להחליט באופן עצמאי - איזה מידע האלגוריתמים יחפשו עבורו. במקרה כזה דרך ה"עבודה" של האלגוריתמים צריכה להיות מאוזנת, וחיפוש מקורות המידע יהיה לא רק עבור תוצאות רלוונטיות, אלא גם עבור תוצאות בעלות חשיבות, מאתגרות ואף כאלה שיוצרות אי-נוחות, על-פי דבריו של פאריסר. באופן כללי תוצאות החיפוש צריכות לחשוף נקודות מבט מגוונות, כדי שהן יהפכו למועילות ומעשירות יותר עבור המשתמש.
באתר האינטרנט, אשר עוסק בספר שכתב, מציע אלי פאריסר 10 דרכים "לפוצץ" את "בועת הפילטר". פתרונות אלו מאפשרים למשתמש להשיב לעצמו את חופש הבחירה, ומערבים אותו בצורה אקטיבית בצעדים ראשונים שיעזרו לו להחזיר את השליטה שקשורה לחיפוש המידע ברשת. על אף שצעדים אלו לא מונעים בצורה מוחלטת את התערבותם של האלגוריתמים, אותם מפעילים חלק גדול מחברות אתרי האינטרנט ומנועי החיפוש - הם מהווים פתרונות ראשוניים להפיכת הרשת לדמוקרטית יותר עבור ציבור המשתמשים.
כמו כן, ישנם אתרים כמו "torproject"
, ומנועי חיפוש כגון "startpage"
- אשר שומרים על אנונימיות המשתמש ומבטיחים חוויית גלישה וחיפוש מגוונים יותר.
רעיונות דומים.
תיבת תהודה בתחום התקשורת או מרחב הדהוד תקשורתי הן קהילות סגורות, שבהן אנשים מתקשרים עם אנשים שדומים להם ודעותיהם משקפות את שלהם. מצב זה עלול להגביר קיטוב פוליטי וחברתי ונטייה לקיצוניות. המונח הוא מטאפורה המבוססת על תיבת התהודה הקולית, בה מתחם חלול משמש לייצור הדהוד. תיבת תהודה עשויה לחזק אמונות של אנשים ללא בסיס עובדתי, מאחר שהם מוקפים באלו שמחזיקים באותן דעות.
בנאום הפרידה של ברק אובמה הוא זיהה רעיון דומה לבועת הפילטר כ״איום על הדמוקרטיה (האמריקאית)״, במילים אחרות, ה״נסיגה לתוך הבועות שלנו.. במיוחד עדכוני הרשתות החברתיות, אנחנו מוקפים באנשים שנראים כמונו וחולקים את אותה נקודת מבט פוליטית ואף פעם לא מאתגרים את ההשערות שלנו.. ואנחנו הופכים יותר ויותר בטוחים בבועות שלנו עד שאנחנו מתחילים לקבל רק מידע, אמיתי או לא, שמתאים לדעותינו, במקום לבסס את הדעות שלנו על הראיות הקיימות בחוץ״.
תגובות ומחקרים.
אף שאלגוריתמים מגבילים את המגוון הפוליטי אליו נחשפים משתמשי הרשת, חלק מבועת הפילטר הוא תוצר של בחירות המשתמשים. במחקר שבוצע לאחר הבחירות בארצות הברית בשנת 2004, גילו החוקרות נטלי גלאנס ולאדה אדאמיק שבלוגרים המגיעים מקטבים פוליטיים שונים נטו ליצור משמעותית פחות קישורים אל הקוטב הנגדי לדעותיהם. תוך מעקב קצר טווח אחר 1000 בלוגים, ומעקב ארוך טווח אחר 40 בלוגים מובילים, הם מצאו שהתייחסויות החוצות את הקוטב הפוליטי דלילות משמעותית מהתייחסויות פנים קוטביות.
המשמעות הנובעת ממיעוט קישורים זה הוא שהקוראים בלוגים יכלו דרך התייחסויות של היוצרים להיחשף סטטיסטית הרבה פחות לדעות הנוגדות את דעת הכותב. קורא המשויך לקוטב אחד יחשף דרך קריאת בלוג מהקוטב התואם את דעותיו לדעות התואמות את דעותיו, והרבה פחות לדעותיהם של כותבים שדעותיהם מנוגדות. בכך, אף ללא אלגוריתם, קוראי הבלוגים נמצאו שבויים בבועה של דעות המקושרות אליהם, כך כל עוד לא יחפשו מידע נוגד באופן אקטיבי אלא יסתמכו על קישורים והתייחסויות מובנות.
דולפיני נהרות
דולפיני נהרות, היא קבוצה שאינה מונופילטית הכוללת ארבע משפחות של דולפינים שחיים בנהרות מים מתוקים ובשפכי נהרות. דולפיני הנהרות חיים באסיה ובדרום אמריקה. כדולפינים, הם שייכים לתת-סדרת לווייתני השיניים. רוב המינים חיים בנהרות במים מתוקים והמין דולפין לה פלטה, חי בשפכי נהרות (מים מלוחים) ובסביבה ימית הקרובה לחוף.
צבעם של דולפיני הנהרות משתנה - יש ביניהם לבנים, ורודים, צהובים, חומים, אפורים ושחורים. הגדולים שבהם עשוי להגיע לאורך של 2.4 מטרים, אף שרוב הפרטים קטנים יותר. החוטם שלהם ארוך יותר משל מקביליהם הימיים, עיניהם קטנות יותר, וראייתם טובה פחות. הסיבה העיקרית לכך היא שהם חיים במים עכורים, ולכן תפקיד הראייה בחייהם משני. תזונתם מתבססת על דגים, כיתר הדולפינים.
מיון.
כיום מצויים בקבוצה זו ארבע משפחות ובהם 7 מינים:
מיון בני הקבוצה
שאלת המונופילטיות של דולפיני הנהרות נידונה ארוכות. אף שקיימים מאפיינים מורפולוגיים מבחינים רבים, קיים דמיון כללי רב בין כל המינים. לכן, ההשערה הראשונית הייתה כי אכן מדובר בקבוצה מונופילטית. עם זאת, מאוחר יותר הוצע כי הדמיון בין המינים מקורו באבולוציה מתכנסת, ואכן - לפי מחקרים מולקולריים נראה כי כך המקרה.
בעוד כיום מרבית המינים בקבוצה חיים רק במים מתוקים, בעבר היו מינים שהיו ימיים יותר בדומה לדולפינים הרגילים כמו הסקואלודון.
הרעב בהולנד בחורף 1944–1945
הרעב בהולנד בחורף 1944-1945, הידוע גם כ-Hongerwinter (חורף הרעב) בהולנדית, היה מצב של רעב המוני, שהשתרר בשלהי מלחמת העולם השנייה בהולנד הכבושה בידי גרמניה הנאצית, ובמיוחד בחבליה המערביים המיושבים בצפיפות. מספר גורמים, ובראשם פעולת עונשין גרמנית של הגבלת התנועה במדינה, חוללו את מצב תת-התזונה. אוכלוסייה של כ-4.5 מיליון נפש נקלעה לרעב ושרדה בסיועם של בתי תמחוי. מחסור בדלק לחשמל ולהסקה החמיר את המצוקה. מספר המתים כתוצאה ישירה של הרעב היה כ-18 אלף איש.
הגורמים לרעב.
בסתיו 1944 שחררו צבאות בעלות הברית את חלקה הדרומי ביותר של הולנד, אך ניסיונם לשחרר את המדינה כולה במסגרת מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944 נכשל. רשת הרכבות של הולנד נענתה באותו חודש לקריאת הממשלה הגולה של הולנד ופתחה בשביתה במטרה לסייע לכוחות בעלות הברית. ממשל הכיבוש הגרמני בהולנד נקט על כך בפעולת תגמול של עצירת כל משלוחי המזון מן האזורים הכפריים של המדינה לחלקה המערבי. סגר זה הוסר באופן חלקי בראשית נובמבר 1944, כאשר הותרה אספקה חלקית של מזון באמצעות נתיבי המים של המדינה, אך באותה עת כבר השתרר בהולנד חורף מוקדם מהרגיל, ותעלות המים קפאו ונעשו בלתי עבירות לאסדות מטען.
הרעב ההמוני היה יוצא דופן בכך שהתחולל במדינה מודרנית ומפותחת. מספר גורמים נוספים הצטברו לסגר הגרמני ותוצאותיו לכדי יצירת מצב זה: החורף היה קשה במיוחד; הצבא הגרמני הנסוג הרס גשרים ומזחים כדי לעכב את התקדמות כוחות בעלות הברית, ובכך פגע בתחבורה במדינה; הקרבות שהתחוללו בשטחים נרחבים בהולנד עקרו אזרחים רבים מבתיהם, גרמו הרס רב ובכלל זה הרס לשטחי החקלאות והקשו עוד יותר על הובלת המזון והדלק במדינה. בין השאר נקטעה אספקת הפחם מחבל לימבורג שבדרום הולנד אל מחוזותיה המערביים.
ביטויי הרעב.