בתאריך 26 בספטמבר 2019, נחשפה תוכנית באולם, המחירים במכירה מוקדמת ולוחות הזמנים: מפת המושבים באולם, בירוק בהיר הטריבונה העליונה שמחירה החל מ-25 זלוטי, בירוק כהה הטריבונה התחתונה שמחירה החל מ-99 זלוטי, בצהוב אזור העמידה "הפאן זון" שמחירו החל מ-99 זלוטי לכניסה בזמן הרשמי והחל מ-149 זלוטי בכניסה מוקדמת למופע (אזור זה לא מסומן ועל בסיס כל הקודם זוכה) ובסגול נמצא אזור ה-"וי. איי.פי" שמחירו החל מ-399 זלוטי והוא כלל בין היתר כניסה נפרדת לאולם ואפשרות לאכול במסעדה במקום. בנוסף הוצע לקהל הצופים חבילה מיוחדת הכוללת מפגש עם מנחת התחרות וזוכת התחרות הקודמת רוקסנה ונגיאל, במסגרת המפגש תהיה אפשרות לשיחה, חתימה, תמונות וצמיד במתנה, חבילה זאת הוצעה במחיר של 399 זלוטי והמפגש התקיים לאחר החזרה הגנרלית או המופע החי. בשונה משנים קודמות, מחירים אלו זהים בקנייה לחזרה הגנרלית והמופע החי.
לוח הזמנים למכירה: ב-30 בספטמבר מכירה של 200 כרטיסים באולם עצמו לתושבי גליביצה והסביבה בלבד, בין 1 באוקטובר ועד 7 באוקטובר מכירה אינטרנטית במוקדמת באתר הרשמי ומ-8 באוקטובר ועד גמר המלאי, מכירת כרטיסים בכל אתרי הכרטיסים הפעילים בפולין. כל הכרטיסים למופע החי נמכרו כבר ביום הראשון למכירה.
בתאריך 30 בספטמבר נחשף עיצוב האולם. האולם שעוצב על ידי המעצב היווני יורגיוס סטאליינו-מאטיס שעיצב בעבר מספר תוכניות טלוויזיה מכיל לראשונה מאז 2015 את הגרין רום במפלס הבמה ולא באולם נפרד או במתחם בקהל, שני מסלולי קאטווק, במה בתוך הקהל העומד וכמובן המשך האלמנטים של השנה בצורה של סרטי לד, בדברי ההסבר לעיצוב הבמה נמסר "סרטי הלד המסמנים את מרכז הבמה ואת שבילי ההליכה מעניקים לבמה צורה עיצובית מרווחת, קלילה ופשוטה".
בכל שנה גם השנה חובר שיר נושא לתחרות, השיר "שתפו את השמחה" נכתב והופק על ידי גרומי, נציג פולין באירוויזיון 2018, גרומי גם הופיע כמופע החימום לתחרות לפני המופע החי.
בתאריך 3 בנובמבר הוכרז שבשל כך שכל פרובינציית שלזיה מארחת את התחרות ולא רק העיר גליביצה, בנוסף לאירוע הפתיחה ומסיבות העיתונאים גם המשתתפים ילונו בעיר קטוביץ ולא בגליביצה וזו הפעם הראשונה בתולדות התחרות שהמשתתפים לנים מחוץ לעיר שבה מתקיים המופע.
בגלויות של השנה המשתתפים בחלקה הראשון השקיפו בטלסקופ על אירועים במקומות מפורסמים בגליבציה ושלזיה ובחלקה השני "הוסיפו" פריט וראו איך הוא משפיע על ההתרחשות שהסתיימה במילה שמבטאת משהו שיש בגליבציה ושלזיה בין המקומות שבהם צולמו האירועים היו הגן הבוטני של גליביצה ואוניברסיטת שלזיה לטכנולוגיה.
הצבעת הקהל השנה הוקראה כמו באירוויזיון 2019, מהמדינה שקיבלה הכי מעט ניקוד בשופטים ועד למדינה שקיבלה הכי הרבה נקודות מהשופטים.
מדינות משתתפות.
19 מדינות השתתפו השנה בתחרות.
רשימת מגישי הנקודות.
המנחים עומדים באמצע הבמה כאשר בשתי הבמות הקטנות עומדים מקראי נקודות וכל פעם שמקריאים את נקודות השופטים בצד אחד, המקריאים מתחלפים בצד השני. את נקודות הקהל מקראים המנחים כאשר מספר ההצבעות מתורגמות לנקודות.
דוד קמינסקי
דוד קמינסקי (נולד ב-8 בינואר 1938) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.83 מטרים, ששיחק בעמדת הרכז בהפועל ירושלים, הפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. נחשב לגדול השחקנים הירושלמים בכל הזמנים, ולאחד הטובים בארץ בשנות פעילותו. כן ביוני 2005 דורג במקום ה-25 מתוך 50 הכדורסלנים הגדולים בכל הזמנים בהיכל התהילה של הכדורסל הישראלי.
ביוגרפיה.
הפועל ירושלים.
קמינסקי נולד וגדל בירושלים. בסוף שנות ה-50 הצטרף לקבוצה הבוגרת של הפועל ירושלים בזמן שזו שיחקה בליגה השנייה. בהמשך התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר. בשנת 1957 הצטיין באליפות צה"ל בכדורסל, ולמחרת תואר בעיתון "הבקר": "דוד קמינסקי, הכדורסלן הצנום ובהיר השיער של הפועל ירושלים היה אחד השחקנים הבולטים באליפות, אם לא הטוב שבכולם".
לקראת עונת 1957/1958 העפילה הפועל ירושלים לליגה הראשונה. קמינסקי, על אף גילו הצעיר, התבלט במהירותו וביכולת הקליעה שלו, היה אחד מהשחקנים הבולטים באותה עונה, וסיים עם ממוצע של 15.1 נקודות. הקבוצה עצמה חוותה עונת עלייה קשה, כשהיא סיימה את הליגה במקום העשירי עם חמישה ניצחונות בלבד, וניצלה מירידת ליגה בזכות הפרשי סלים.
בעונת 1958/1959 סיימה הפועל ירושלים במקום התשיעי וקמינסקי, אשר החל לעבוד כנהג אוטובוס בירושלים (בתקופה בה כדורסלנים עבדו בעבודות נוספות), המשיך לתפקד בה כשחקן מוביל. זכור במיוחד ניצחונה של הקבוצה במחזור ה-17 בתוצאה 55:43 על מכבי חיפה, כאשר קמינסקי קלע 18 נקודות במחצית הראשונה ו-25 בסך הכל (מתוך 55 נקודות של קבוצתו). בעונה זו רשם קמינסקי הופעות ראשונות במדי נבחרת ישראל הבוגרת, ותוך כך השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1959. במהלך הטורניר, העניק לו מאמן ברית המועצות, אלכסנדר גומלסקי, את סמל המשלחת הסובייטית, והחמיא לו על משחקו.
בעונת 1959/1960 סיימה הקבוצה במקום ה-6, וקמינסקי שמר על ממוצע הנקודות הגבוה (15.8). בשנים אלו קיבע את מעמדו כמנהיג הבלתי מעורער של הפועל ירושלים. בעונת 1960/1961 רשמה הפועל ירושלים את הישג שלה עם קמינסקי, כאשר סיימה במקום הרביעי עם מאזן 10–12. קמינסקי שיפר את ממוצע הסלים שלו (19.9), וסיים במקום השני בטבלת מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל, לאחר עופר אשד מהפועל חולון. באותה עונה השתתף קמינסקי במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1961.
בעונה הבאה, עונת 1961/1962 רשם קמינסקי את עונת השיא שלו בהפועל ירושלים (ובקריירה) עם ממוצע של 22.3 נקודות (ממוצע גבוה מאוד בהתחשב בזה שקשת ה-3 לא הייתה קיימת באותן שנים), ושוב סיים מקום שני בטבלת מלך הסלים עם 10 נקודות פחות מעופר אשד. הפועל ירושלים, שנחשבה באותן שנים לקבוצת מרכז טבלה, סיימה את הליגה במקום השישי.
עונת 1962/1963 סימנה את סוף דרכו של קמינסקי בהפועל ירושלים, כאשר הצטרפותם של הכוכב החדש ישראל אמיר ברלינסקי, יחד עם האמריקאים אדי סוקניק וסטיוארט פאריס, גרמו לפיחות במעמדו. בחודש דצמבר 1962, לאחר מחזור הליגה העשירי, הורחק קמינסקי על ידי הנהלת הקבוצה מכל פעילות ספורטיבית לשנה. ההרחקה נומקה משלושה טעמים: הראשון, אי החזרת אגרטל שנמסר לקבוצה במהלך סיור באיטליה; השני, אי הופעתו לאימונים ויחס מזלזל כלפי הקבוצה; והשלישי, העמדת תנאים מקצועניים להמשך פעילותו הספורטיבית בקבוצה. בעקבות ההשעיה, סיים למעשה קמינסקי את דרכו בקבוצת נעוריו. במהלך הקדנציה הזו, הראשונה שלו בהפועל ירושלים, שיחק קמינסקי 105 משחקים ב-6 עונות, בהם קלע 1,859 נקודות, בממוצע של 17.7 נקודות למשחק.
מכבי ירושלים (מאמן).
בשנת השעייתו מפעילות, בעונת 1963/1964, החל קמינסקי לעבוד כמאמן היריבה העירונית מהליגה הבכירה, מכבי ירושלים. קמינסקי חווה בעונה זו כישלון, כאשר קבוצתו רשמה 24 הפסדים ב-24 משחקים, נשרה לליגה השנייה, ובהמשך נעלמה ממפת הכדורסל הישראלי. במהלך העונה, באפריל 1964 קיבל זימון לנבחרת ישראל, שהיווה את הזימון הראשון מאז אליפות אירופה 1961.
הפועל תל אביב.
בסיום החוזה עם הפועל ירושלים, לקראת עונת 1964/1965 הצטרף קמינסקי להפועל תל אביב תחת המאמן שמעון שלח, אשר היוותה באותה תקופה יריבה שווה למכבי תל אביב בצמרת הכדורסל הישראלי. קמינסקי, יחד עם עמי שלף ורמי גוט, הובילו את הקבוצה לזכייה באליפות השלישית בתולדותיה, כאשר הקבוצה רושמה את העונה היחידה בתולדותיה ללא הפסד. הזכייה הייתה לתואר הראשון בקריירה של קמינסקי. בגמר הגביע הוא קלע שתי נקודות בלבד בהפסד של הפועל למכבי. במהלך העונה, השתתף קמינסקי במשחקי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1965.
בעונת 1965/1966 היה שותף לזכייתה של הפועל תל אביב באליפות השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה. קמינסקי סיים שלישי בטבלת מלך הסלים של הפועל תל אביב, אחרי רמי גוט וצבי לובצקי. בגביע, לעומת זאת, שוב זכתה מכבי תל אביב, כאשר בגמר קלע קמינסקי 11 נקודות. בשנת 1966 היה שותף לזכיית נבחרת ישראל במדליית זהב במשחקי אסיה.
בשתי העונות הבאות - 1966/1967 ו-1967/1968 - המשיך קמינסקי להיות שחקן מרכזי בהפועל, אולם הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים. בשנת 1967, השתתף קמינסקי במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה. באוגוסט 1967 הושעה קמינסקי מנבחרת ישראל לאחר שהודיע שהוא אינו מוכן לשמש כשחקן מחליף.
לקראת עונת 1968/1969 הצטרפו להפועל תל אביב קבוצה של כדורסלנים יהודים מארצות הברית: מרק טורנשיין, אייבן לישינסקי, לארי זולוט, אלן צוקרמן ובארי לייבוביץ', אשר היוו את חמישיית הפותחת, ואילו קמינסקי שיחק כשחקן ספסל. באותה עונה זכתה הפועל תל אביב בדאבל היחיד בתולדותיה - אליפות עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה על מכבי תל אביב, וכן בגביע המדינה, לאחר שניצחה בגמר הגביע את מכבי תל אביב 70:88, כאשר קמינסקי קלע 10 נקודות. זכור במיוחד משחקו באותה עונה, הניצחון בדרבי 88:70 על מכבי תל אביב, כאשר קמינסקי הוגדר בעיתונות כגיבור המשחק, שעשה "ככל העולה על רוחו".