תנועות החמאס והג'יהאד האיסלאמי הודיעו כי למרות החרם שהטילו על הבחירות, הן תשתפנה פעולה עם המנצח.
תוצאות הבחירות.
על פי התוצאות שהוכרזו על ידי ועדת הבחירות המרכזית ב-12 בינואר 2005 זכה מחמוד עבאס ב-62% מקולות המצביעים. 70% מאלו הרשומים בפנקס הבוחרים השתתפו בבחירות. למעלה מ-30% מהזכאים להשתתף בבחירות לא נרשמו אליהן.
תוכנית ואנגארד
תוכנית ואנגארד (באנגלית: Project Vanguard) הייתה תוכנית שנוהלה על ידי מעבדת המחקר של צי ארצות הברית (NRL) שתוכננה לשגר את הלוויין המלאכותי הראשון של ארצות הברית למסלול סביב כדור הארץ, על גבי משגר ואנגארד שישוגר מנמל החלל קייפ קנוורל.
כתגובה לשיגור המפתיע של הלוויין ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב-4 באוקטובר 1957, ארצות הברית חידשה את תוכנית אקספלורר שהוצעה קודם לכן על ידי הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים (ABMA). עם זאת, ה-CIA ידע שהרוסים מקדמים את תוכנית ספוטניק מצילומים של מטוסי ריגול. יחד עם JPL, ABMA פיתחה את אקספלורר 1 תוך 81 יום ושיגרה אותו ב-31 בינואר 1958. עם זאת, לפני שהסתיימה בנייתו של אקספלורר 1, שיגרו כבר הרוסים את ספוטניק 2 עם הכלבה לייקה בתוכה ב-3 בנובמבר 1957. בינתיים, הכישלון של ה ששודר בטלוויזיה ב-6 בדצמבר 1957 הוריד את מורל האמריקאים והציב את ארצות הברית במצב שבו לרוסים יש יכולות בליסטיות טובות הרבה יותר מהם.
ב-17 במרץ 1958 הפך ה להיות הלוויין השני המוצלח של ארצות הברית שסבב את כדור הארץ. היה זה הלוויין הראשון שהופעל על ידי אנרגיה סולארית. הוואנגארד 1 שהיה בקוטר של 152 מ"מ ושקל רק 1.4 ק"ג כונה על ידי נשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב "לוויין האשכולית".
ואנגארד 1 הוא הלוויין הוותיק ביותר שמרחף בחלל, מעל 56 שנים, לאחר שספוטניק 1, ספוטניק 2 ואקספלורר 1 נשרפו באטמוספירה.
שיגורים.
השיגור הראשון המוצלח בתוכנית ואנגארד היה שיגור הוואנגארד TV0 לתת-מסלול ב-8 בדצמבר 1956. ב-1 במאי 1957 בוצע שיגור מוצלח של המשגר הדו-שלבי TV1. ה-TV2 שוגר גם הוא בהצלחה לתת-מסלול ב-23 באוקטובר 1957.
מתוך 11 שיגורים בתוכנית, רק 3 לוויינים הגיעו למסלול:
חסידות ברגסז
שמאל וימין בפוליטיקה בישראל
מה שמותר ליופיטר אסור לשור
מה שמותר ליופיטר אסור לשור (לטינית: Quod licet Iovi, non licet bovi) הוא תרגום עברי של פתגם בלטינית שטבע המחזאי הרומי פובליוס טרנטיוס אפר.
הפתגם מתייחס לסיפור מהמיתולוגיה הרומית שבו יופיטר, ראש האלים, הפך עצמו לשור כדי לפתות את אירופה, בת המלך הפיניקי. לאחר שיופיטר הפך את עצמו לשור הוא התערב בעדרים של אביה. כאשר אירופה והמשרתות שלה ליקטו פרחים, היא ראתה את השור החלה ללטף אותו, וכשנוכחה שהוא צייתן, טיפסה על גבו. יופיטר ניצל את ההזדמנות, דהר אל הים ושחה איתה על גבו אל האי כרתים. שם התגלה בדמותו האמיתית, ועשה את אירופה למלכה הראשונה של כרתים.
משמעותו של הפתגם, לפי הסיפור: לאלים, כמו יופיטר, מותר לעשות דברים שאסור לבני בקר לעשות. באופן כללי אומר הפתגם שיש סטנדרט כפול באשר לחוקים ומעשים: מה שמותר לאדם או קבוצה אחת, בדרך כלל החזקה, אסור לאחרים. פעמים רבות מתייחס הפתגם למוסר של מנצחים, כשהצד המנצח דורש מהמנוצח דברים שאיננו דורש מעצמו.
תרגומים אחרים.
ישנם שהשתמשו בלשון "אסור לפר" או "אסור לפרה", במקום "אסור לשור". בנוסף, היו שהשתמשו בלשון "אין השור יכול להרשות לעצמו".
סנדל המסומר
בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית
הפדרציה הבינלאומית של אגודות הוקסילולוגיה
פרולטר זרניאנין
פרולטר נפטאגז זרניאנין (בסרבית: КК Пролетер Зрењанин) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר זרניאנין. המתמודדת בליגת המשנה הסרבית בכדורסל.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1947 על ידי מזכיר העירייה דרגוליוב קירצ'נסקוג, והשתתפה בליגת העל היוגוסלבית. כבר בעונתה הראשונה סיימה במקום השני אחרי האלופה הכוכב האדום בלגרד. בהמשך זכתה באליפות בעונת 1955/56 (עם המאמן וויסלב סטנקוב). ובסך הכל 4 פעמים סיימה במקום השני ופעם אחת במקום השלישי.
במשך השנים ירדה הקבוצה מגדולתה ושיחקה בליגות הנמוכות. כשהוקמה הליגה הסרבית העצמאית, השתלבה הקבוצה בליגה השנייה, בה שיחקה 3 עונות. בסיום עונת 2008/09, העפילה הקבוצה לליגת העל הסרבית לראשונה. בסיום עונת 2011/12 נשרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18 בטבלה.
כדורסלן העבר המעוטר דיאן בודירוגה גדל במחלקת הנוער של הקבוצה ושיחק בקבוצת הבוגרים עד שנת 1990.
בתאריך ה-30 ביוני 2009, נפתח היכל הספורט החדש של הקבוצה, מדיסון קריסטל המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
מרדכי רוזמן
מרדכי רוזמן (1917 - 6 ביוני 2014) חבר קיבוץ העוגן, היה חבר בהנהגת השומר הצעיר בווילנה, ממובילי תנועת הבריחה, ומנהיג מעפילי האונייה "אקסודוס".
תולדות חייו.
נולד ב-1917 בעיר סטולין (אז בפולין, היום חלק מבלארוס). בנעוריו הצטרף לקן השומר הצעיר בעירו סטולין. בשנת 1937 הצטרף לקיבוץ הכשרה "אלגביש" בחוות ההכשרה בצ'נסטוכובה ושהה שם שנתיים בהכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל.
מרדכי קיבל אישור עלייה לארץ, אך נקרא להדריך קיבוץ הכשרה בוולוצלאבק (הקיבוץ של מרדכי אנילביץ', לימים מפקד מרד גטו ורשה). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פוזר הקיבוץ ומרדכי חזר במסע קשה לסטולין, עיירת הולדתו ומשם לווילנה. בווילנה היה חבר בריכוז השומרי ונבחר להיות בהנהגת התנועה.
בימי המלחמה היה מראשי הארגון התנועתי במחתרת בברית המועצות, נכלא בבית הסוהר של הנ.ק.ו.ד. (משטרת הפנים והביטחון בברית המועצות), עונה קשות, שוחרר וחזר לפעילות התנועתית.
בסוף המלחמה חזר מרדכי לפולין וגילה שאיבד את כל משפחתו בשואה. אחרי זמן קצר בפולין יצא לרומניה כדי להקים בה בסיס לעלייה לארץ והיה ממובילי תנועת הבריחה. בסוף שנת 45' הגיע לגרמניה ופעל במחנות העקורים.
מנהיג המעפילים באוניה "אקסודוס 47".
בשנת 47', בגיל 30, עלה על האונייה "אקסודוס", יחד עם 4,554 מעפילים ניצולי שואה, מתוכם 1,017 נערים, הרבה מהם חברי תנועות חלוציות, ו-655 ילדים, בדרכם לארץ ישראל.
האונייה, בפיקודו של יוסי הראל מ"ההגנה" - "המוסד לעלייה ב'" ורב החובל אייק אהרונוביץ' - ארן מהפלי"ם (הזרוע הימית של הפלמ"ח), הפליגה מנמל סֵט ליד מרסיי ב-11 ביולי 1947. עם יציאתה מהנמל עקבו אחריה מטוס ומשחתות בריטיות, שליוו אותה עד חופי ישראל.
במהלך ההפלגה פעל מרדכי רוזמן, יחד עם חברי תנועות הנוער החלוציות, בקרב הנוסעים בעידוד, לימוד שירים עבריים וכן, תרגולי התגוננות בפני השתלטות בריטית, שנערכו בפיקודו של מיכה פרי, פלי"ם, שהיה ממונה על ההיערכות למניעת ניסיונות של צוות ההשתלטות הבריטי לקפוץ לסיפון אקסודוס.
לפנות בוקר 18 ביולי 1947, בהגיעה אקסודוס כ-20 מיל מחוף עזה, נגחו בה משחתות בריטיות. הבריטים הצליחו להעלות לאונייה כ-50 חיילים ולאחר מאבק קשה, שגרם למותם של 2 מעפילים והקצין השני של האנייה, מהמתנדבים היהודיים שהצטרפו לצוות האוניה, ולעשרות פצועים, הורה יוסי הראל על כניעה והאונייה הפליגה לנמל חיפה, שם הורדו נוסעיה בכוח לשלוש אוניות גירוש: "אושן ויגור", "אמפייר ריוול" ו"רונימייד פארק". מרדכי רוזמן גורש על אניית הגרוש "רונימייד פארק".
מעפילי "האקסודוס" גורשו חזרה למדינה ממנה הם הפליגו וב-29 ביולי עגנו האוניות מחוץ לנמל פורט דה-בוק Port De-Bouc בדרום צרפת. ניסיון הבריטים להוריד את המעפילים בצרפת נכשל כי הצרפתים לא הסכימו שהבריטים יורידו את המעפילים בכח, בצרפת, בניגוד לרצונם. אניות הגרוש עגנו במשך שלושה שבועות בפורט דה-בוק Port De-Bouc בין התאריכים 29 יולי 1947 ועד 22 באוגוסט 1947. במהלך תקופה זו ארגנו המעפילים אירועי מחאה שונים בדרישה להחזירם לארץ ישראל.
ב-22 באוגוסט הפליגו אוניות הגירוש לנמל המבורג בגרמניה, שם הורדו המעפילים בכוח מהספינות ושוכנו במחנה עקורים בגרמניה. לאחר שהות של כשנה במחנה המעצר בגרמניה, עלו כל נוסעי האוניה ארצה.
דברים שאמר רוזמן למעפילים באוניית הגירוש "רונימייד פארק", לפני ההורדה בכוח בנמל המבורג ב-9 בספטמבר 1947:
הבריטים מהר מאוד הבינו שמרדכי רוזמן הוא שמנהיג את המעפילים ו"עושה הצרות" מבחינתם. על כן הפך ליעד ראשון במעלה להורדה מאניית הגירוש רונימיד פארק. תוך כדי המאבק להורדתו מרדכי נפגע. כשהוא אזוק נשלח לבית החולים של הצבא הבריטי בהמבורג הועמד למשפט ונכלא. כעבור כשבועיים נשלח למחנה פופנדורף. שם הקים עם חבריו מהנהגת השומר הצעיר את המזכירות היהודית של מחנה של המעפילים. שמות חברי המזכירות, לפי סדר הופעתם בהוראת היום: יוסף לייכטר, יצחק קרוסמן, ימאוי, יצחק פורטנוי, יהודה פקר, מרדכי רוזמן, שלמה קליין . כדי למנוע זליגת עקורים ממחנות אחרים למחנות מעפילי האקסודוס הנפיקה המזכירות למעפילים תעודות מעפיל שכללה תמונה, מספר סידורי והצהרה בלבד.
התעודה לא כללה פרטים מזהים נוספים. נוסח ההצהרה כלהלן:- "בעל תעודה מס. __________ הינו מעפיל מיציאת אירופה תש"ז שהוחזר בכח לגרמניה מנמל חיפה ונמצא בגירוש בדרך חזרה לארץ-ישראל." ההצהרה נרשמה בעברית ובאנגלית. כמוכן נוספה לתעודה חותמת עגולה מטעם מזכירות המחנה ותאריך ההנפקה.
בארץ.
כשעלה לארץ הגיע מרדכי לקיבוץ העוגן ויחד עם אשתו רחל הקים בו את ביתו ושם נולדו גם שלושת ילדיהם. מרדכי שילב את חייו בקיבוץ עם עבודה ציבורית כמבקר פנים ב'גרנות', עבודה במזכירות 'מורשת' בתל אביב, ובתפקיד העוזר האישי של שר הקליטה נתן פלד ואחריו של שלמה רוזן.
בשנת 2008 יצא סרטם התיעודי של יעל קיפר ורונן זרצקי "החול והים" שגיבוריו הם מרדכי רוזמן ואייק אהרונוביץ'.