כחלק מהצעדים לייצוב שליטתו, החריב מגנוס את יומסבורג, מרכז השליטה של היומסויקינגים (Jomsvikingene). סוון נמלט מזרחה ושב כאחד ממנהיגי פלישת הונדים ב-1043 שאותה הביס מגנוס בהחלטיות בקרב שהתנהל ליד הדבי. בקרב זה, הניף מגנוס את גרזן הקרב של אולף, שנקרא על שמה של אלת המוות הנורדית. בלילה שלפני הקרב הוא חלם על אביו והנורווגים נשבעו שלפני פרוץ הקרב הם יכלו לשמוע את הפעמון שאולף הקדוש העניק לכנסיית קלמנט הקדוש בקאופנג, סימן שהקדוש משגיח על בנו ועל צבאו. היה זה הניצחון הגדול ביותר שהושג על הוונדים שמהם נהרגו כ-15,000 איש.
בדנמרק המשיך סוון להתנגד למגנוס, למרות שעל פי מחזור העולם הם הגיעו להסדר על פי סווין היה לרוזן דנמרק תחת שליטתו של מגנוס.
מגנוס שאף לאחד את אימפריית הים הצפוני של קנוט הגדול על ידי כך שהוא גם יוכתר כמלך אנגליה. לאחר מותו של הארדיקאנוט, בחרו אצילי אנגלי את בנו של אתלרד השני, מלך אנגליה, אדוארד המודה. מגנוס כתב לו שהוא מתכוון לתקוף את אנגליה עם כוחות דנים ונורווגים משולבים ושהוא מתכוון לשלוט עליה. האנגלים היו עוינים במיוחדת את מגנוס. סוון היה מאוד רצוי שם, למרות שאמו של אדוארד אמה מנורמנדיה, העדיפה באופן מוזר את מגנוס.
בינתיים, שב דודו של מגנוס, האראלד הארדרדה, לנורווגיה ממזרח והתמודד על השלטון שם, בעוד שסוון המשיך לאיים על דנמרק. האראלד ראה עצמו כבעל ברית של סווין. מגנוס בחר לפייס את האראל דוב-1046 הוא הפך אותו למלך-שותף על נורווגיה.
מותו.
סוון הגביר את הלחץ על מגנוס ממקום מושבו בסקונה, אך בסוף 1046 הוא גירש אותו מדנמרק. בכל אופן, ב-25 באוקטובר 1047 מת מגנוס באופן פתאומי בהיותו בדנמרק, בזילנד או ביוטלנד, מתאונה או ממחלה. הדיווחים על מותו מאוד סותרים אלה את אלה. הדיווחים כוללים נפילה לים מאחד מהספינות שהוא כינס לצורך פלישה לאנגליה, נפילה מגב סוס ונפילה למשכב בעת שהיה על סיפון הספינה. נאמר שעל ערש דווי הוא ציווה שסוון ירש אותו בדנמרק והאראלד יירש אותו בנורווגיה. מגנוס נקבר בקבר אביו בקתדרלת נידארוס שבטרונדהיים של היום.
סנורי סטורלוסון תיאר את מגנוס כ:"בעל קומה ממוצעת, מאפיינים רגילים ועור בהיר. היה לו שיער בלונדיני. הוא דיבר באופן רהוט והיה בעל החלטה מהירה, בעל אופי אצילי, נדיב ביותר, לוחם גדול ואמיץ לב".
קו הירושה של אולף השני נקטע עם מותו של מגנוס. אך ב-1280, הוכתר אריק השני, מלך נורווגיה, שמצד אמו היה צאצא של אחותו של מגנוס, וולפהילד. מגנוס לא נישא מעולם, אך הייתה לו בת בשם רגנהילד, שנישאה מאוחר יותר לאציל נורווגי. נינה יהיה לימים אריק השלישי, מלך דנמרק.
מגנוס השלישי, מלך שוודיה
מגנוס השלישי לדולוס (בשוודית: Magnus Ladulås, 1240 - 18 בדצמבר 1290) היה מלך שוודיה משנת 1277 ועד מותו.
שמו.
מגנוס השלישי היה הראשון מבין מלכי שוודיה ששמם היה מגנוס ושעלה לכס המלוכה לא כמי שתפס את השלטון בכוח או כטוען לכתר. היסטוריונים מודרניים מייחסים את הכינוי שלו, Ladulås, בשוודית: "מנעול אסם", לצו שהוצא על ידו בשנת 1279 או 1280 ששחרר את האיכרים מהחובה לספק מזון לאצילים או לבישופים בעת מסעותיהם. אפשרות נוספת לכינוי זה הוא שהוא נוצר כשיבוש של השם לדילאוס (Ladislaus), שייתכן שהיה שמו השני, בהתחשב במורשתו הסלאבית.
ראשית חייו.
מגנוס, ששנת לידתו לא אומתה על ידי היסטוריונים מודרניים, היה ככל הנראה בנם השני של בירגר יארל ושל אינגבורג, שהייתה אחותו של אריק האחד עשר חשוך הילדים ובתו של אריק העשירי. אביו של מגנוס ייעד את בנו כיורש סמכויותיו כיארל והוא קיבל את תואר דוכס שוודיה. אחיו, ולדמאר, שהיה ככל הנראה הבכור, ירש את דודם מצד אמם על כס המלכות השוודי בשנת 1250.
עלייתו למלוכה ונישואיו.
ב-1275 פתח מגנוס במרד כנגד אחיו בסיוע דני והדיח אותו מכס המלכות. מגנוס נבחר להיות המלך באתר הבחירה ההיסטורי של מלכי שוודיה, אבני מורה (Mora stenar). ב-1276 נשא מגנוס כאישה שנייה את הלוויג, בתו של גרהרד הראשון, רוזן הולשטיין-יצהו. מצד אמה, אליזבט ממקלנבורג, הייתה הלוויג צאצאית של כריסטינה, שהייתה ככל הנראה בתו של סוורקר השני, מלך שוודיה. כתב ביטול אפיפיורי לנישואיו הראשונים של מגנוס ולהתרת נישואיו השניים הוצא עשר שנים לאחר מכן ב-1286. מאוחר יותר תפקדה הלוויג כעוצרת, ככל הנראה בשנים 1290 – 1302 ובין השנים 1320 – 1327.
מלכותו.
המלך המודח ולדמאר הצליח בסיוע דני להשיג את השליטה על המחוזות ביטאלנד, בחלק הדרומי של שוודיה, וב-1277 נאלץ מגנוס להכיר בכך. עם זאת, ב-1278 החזיר מגנוס לעצמו את השליטה במחוזות אלו והוסיף לתוארו את הכינוי rex Gothorum (מלך היאטים) והחל את המסורת של התואר "מלך השוודים והיאטים" שנשאו מלכי שוודיה מכאן והלאה.
אחיו הצעיר של מגנוס, בנדיקט, כיהן כלורד צ'נסלור הגבוה של שוודיה וב-1284 העניק לו אחיו את התואר דוכס פינלנד.
מגנוס השלישי מת כאשר בניו היו עדיין קטינים. הוא הורה שקרוב משפחתו, טורקל, יהיה האפוטרופוס של יורשו, לימים בירגר, מלך שוודיה, שהיה בן עשר כאשר מת אביו.
באביב 2011 ניתן אישור לחוקרים מאוניברסיטת סטוקהולם לפתוח אחד הקברים המלכותיים בכנסיית רידרהולם כדי לחקור את השרידים שההנחה הייתה שהם של מגנוס השלישי ושל קרוביו. בשידור שהתקיים בטלוויזיה השוודית פורסמו כמה ממצאים. בדיקות פחמן-14 הראו שהעצמות שהיו בקבר תוארכו למאה ה-15, ולפיכך לא היו יכולים להיות אלו של מגנוס ושל משפחתו.
משפחתו.
מנישואיו לאשתו הראשונה (ששמה לא ידוע) נולד לו בן אחד בשם אריק שנולד בערך בשנים 1275-1277.
מנישואיו להלוויג מהולשטיין נולדו לו:
אולימפיאדת פריז (1900)
אולימפיאדת פריז (1900) היא האולימפיאדה השנייה בעת החדשה. האירועים התקיימו כחלק מן התערוכה העולמית של פריז (1900) והאולימפיאדה נמשכה 6 חודשים, מ-14 במאי עד 28 באוקטובר 1900. השתתפו בתחרויות 997 ספורטאים מ-24 מדינות ולראשונה השתתפו באולימפיאדה ספורטאיות. תחרויות התקיימו ב-19 ענפים.
באולימפיאדה לא התקיימו טקסי פתיחה ונעילה רשמיים, אך ב-3 ביוני 1900 התקיים מצעד חגיגי של הספורטאים בולודרום דה ונסן כחלק מחג "איגוד קבוצות ההתעמלות בצרפת" (Union des sociétés de gymnastique de France).
אירועים בולטים.
אתלטיקה.
האתלטים המצטיינים בתחרות היו כולם מארצות הברית, שזכתה בסך הכל ב-39 מדליות מתוך 67 אפשריות, מהן 16 מזהב מתוך 23 אפשריות.
ענפים בהם נערכה לראשונה תחרות.
במספר ענפים נערכה לראשונה תחרות אולימפית. יצוין, כי מכיוון שמדובר באולימפיאדה השנייה בתקופה המודרנית, והראשונה בה השתתפו הנשים כמתחרות, ענפים רבים הוצגו לראשונה, או לכל הפחות הוצגו לראשונה כתחרות בה משתתפות גם נשים.
מספר ענפים היו מיוצגים באולימפיאדה זו בלבד, ולאחר מכן נזנחו באולימפיאדות הבאות:
כדורגל באולימפיאדה.
באולימפיאדת פריז, נערך טורניר הכדורגל הראשון במשחקים האולימפיים. השתתפו בו רק שלוש קבוצות ששיחקו שני משחקים, ולא חולקו מדליות לקבוצות, אבל הוועד האולימפי הבינלאומי החליט לתת קרדיט לבריטניה, צרפת ובלגיה, ולהגיש להם מדליות על סמך הצלחתם בטורניר. המשחקים נערכו באצטדיון הוולודרום דה ונסן בפריז.
אולימפיאדת אתונה (1896)
אולימפיאדת אתונה (1896) היא האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה. אלה היו המשחקים האולימפיים הראשונים מאז נאסר קיום המשחקים האולימפיים העתיקים בשנת 393. המשחקים נערכו מיום שני ה-6 באפריל ועד יום רביעי ה-15 באפריל 1896. השתתפו בתחרויות 241 ספורטאים מ-14 מדינות.
ב-23 ביוני 1894, בכינוס של אנשי חינוך גופני ביוזמתו של הברון פייר דה קוברטן, הוחלט על הקמת הוועד האולימפי הבינלאומי וקיום האולימפיאדה הראשונה באתונה ב-1896. היוונים היו חסרי ניסיון בארגון אירועים ספורטיביים גדולים וגם סבלו מבעיות כספיות, אך למרות קשיים אלו, כל המתקנים והסידורים הלוגיסטיים היו מוכנים בזמן לפתיחת המשחקים.
למרות מספר המשתתפים באולימפיאדה, שהיה קטן מהמצופה, היה זה אירוע הספורט הגדול ביותר שידע העולם עד אז. רבים מספורטאי הצמרת של העולם לא הגיעו למשחקים האולימפיים, וכך, הצליחו ספורטאים יוונים לזכות בהישגים והביאו להצלחת ולאהדת המשחקים מצד הציבור היווני. הישג השיא של ספורטאי יווני באולימפיאדה זו היה זכייתו של ספירידון לואיס בריצת המרתון. האלוף הראשון באולימפיאדה היה האתלט האמריקאי ג'יימס קונולי, שזכה בתחרות הקפיצה המשולשת.
לאחר האולימפיאדה, הגישו מלך יוון גאורגיוס הראשון ומספר ספורטאים אמריקאים עצומה בעד אירוח כל האולימפיאדות הבאות באתונה. דה קוברטן והוועד האולימפי הבינלאומי התנגדו נמרצות להחלטה זאת. בסופו של דבר, המשחקים האולימפיים 1900 נערכו בפריז, והאולימפיאדה לא חזרה לאתונה עד המשחקים האולימפיים בשנת 2004.
בחירת העיר המארחת.
במהלך המאה ה-19, נערכו באירופה מספר תחרויות ספורט קטנות שנקראו על שם המשחקים האולימפיים העתיקים. בשנת 1850 התקיימו משחקים אולימפיים בעיירה קטנה, מאץ' ונלוק, שבמרכז אנגליה. המשחקים, שנוסדו על ידי הרופא המקומי, ויליאם פני ברוקס, נערכו באוקטובר 1850, ומקצועות הספורט שנערכו בהם היו קריקט, כדורגל ועוד.
פייר דה קוברטן, מחנך והיסטוריון צרפתי החליט להחיות את המשחקים האולימפיים במתכונת של אירוע ספורט בינלאומי גדול. ב-1894, הוא הציג את הרעיון שלו בכינוס של אנשי אגודות ספורט שנערך בסורבון, פריז.