למרות דרישות הנאצים, האיטלקים סירבו להסגיר יהודים יוונים בשטחם לגרמניה, וכך ניצלו יהודים רבים בערים כמו אתונה, יואנינה, לאריסה ועוד. כ-5000 יהודים נוספים, רובם מסלוניקי וחלקם ממקומות אחרים, נמלטו לאתונה ומצאו שם מסתור. ב-8 בספטמבר 1943 נכנעה איטליה לבעלות הברית וכוחות גרמניה הנאצית השתלטו על אזור הכיבוש האיטלקי ביוון. עם זאת בשלב זה נענו יוונים רבים לקריאות הארכיבישוף דמסקינוס לסייע למנוע פגיעה ביהודים, ובזכות דבר זה, כמו גם פעילות המחתרת היוונית ופועלם של יהודים ועוזרים אחרים ניצלו חייהם של אלפי יהודים ביוון.
הנצחת השואה.
באיטליה היום נערכות פעולות הקשורות לשואה. יום הזיכרון לשואת יהודי איטליה, יום אסונם של יהודי רומא, מצוין ברבות מערי איטליה, גם בכאלה שאין בהן קהילות יהודיות. משרד החינוך האיטלקי כלל בתוכנית הלימודים פרקים על השואה. קיים שיתוף פעולה עם יד ושם בירושלים הן בהכשרת מורים והן בפעולות הנצחה.
כיום הנצחת השואה נעשית בדרכים הבאות:
שואת יהודי איטליה בספרות ובקולנוע.
הסופר היהודי-איטלקי פרימו לוי נלקח בספטמבר 1943 למחנה הריכוז פוסולי, ובפברואר 1944 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ. מקרב 650 יהודים איטלקים שהיו במשלוח שלו, לוי היה אחד מ־20 ששרדו את אושוויץ. לאחר שחרורו כתב ספרים אחדים המתבססים על חוויותיו באושוויץ: "הזהו אדם", "ההפוגה" (שזכה ב-1997 לגרסה קולנועית בסרטו של הבמאי פרנצ'סקו רוסי, "לשוב הביתה"), "זמן שאול" ו"השוקעים והניצולים".
שואת יהודי איטליה באה לידי ביטוי בשני סרטי קולנוע נודעים:
בשנת 2003 צולם סרט נוסף חלון החזית על הנושא.
ההצהרה אודות הגזע
חסידות איזביצא ראדזין
זאב ב. בגין
חסידות ראדזין
לה רמבלה
שדרת לה רַמְבְּלָה (בקטלנית וספרדית: La Rambla) היא שדרה מרכזית בברצלונה, אחד מיעדי התיירות העיקריים של העיר. היא נמשכת לאורך כ-1.2 ק"מ המעוטרים בעצים, בין הרובע הגותי לשכונת אל ראבל, ומחברת בין אנדרטת קולומבוס אשר על יד הים לכיכר קטלוניה.
מקור השם הוא שיבוש של המילה הערבית "רמל", שפירושה "חול" (זהו גם מקור שמה של העיר הישראלית רמלה) ובמקור הייתה שדרת נתיבים של נחלים שיָּבשו. היא נחשבת כסדרה של חמישה רחובות קצרים, לכל אחד מרחובות אלו שם ייחודי, והשדרה כולה נקראת על כן בצורת רבים "לס רמבלאס" (Las Ramblas).
המשורר הספרדי פדריקו גארסיה לורקה תיאר את הרמבלה .
מאפיינים.
הרמבלה היא מקום שוקק חיים בכל שעות היום, וניתן למצוא בה בתי קפה, פסלים, מופעי רחוב, קוסמים, משחקי מזל, דוכני פרחים, עציצים, קיני צפורים, בעלי חיים ועוד, לכל אורכה.
לאורך השדרה ניצבים מבנים עתיקים ומיוחדים כגון בניין התיאטרון, השעון הראשון של ברצלונה, לצד יצירות אמנות של ז'ואן מירו (הפסיפס בכניסה לשוק) ומרצפות ייחודיות בצורת גלים.
נקודות ציון:
רוב השנה הרמבלה צפופה, בעיקר בעונת התיירות, שאז נמצאים בשדרה יותר תיירים מאשר מקומיים, או לפני משחקים בינלאומיים הנערכים בין קבוצת הכדורגל של ברצלונה לבין קבוצה אירופית אחרת, אז ניתן לראות תהלוכות של אוהדים הצועדים בשדרה. תופעה זו שינתה את אופי הרחוב, וכיום ניתן למצוא בו הרבה יותר חנויות מסחר מבעבר. מסיבה זו, השדרה הפכה מוקד מרכזי לכייסות.
מפת רחובות הרמבלה.
להלן מפת רחובות הרמבלה הנמשכים בין נמל ברצלונה לכיכר קטלוניה (מימין ומשמאל - הרובע הגותי).
גאלט
גָאלֵט (מצרפתית: Galette) הוא מונח כללי המשמש בצרפתית כדי לתאר סוגים שונים של עוגות פריכות, עגולות ושטוחות. הקנדים הצרפתים משתמשים במונח כדי לתאר עוגיות גדולות. על פי רוב הגאלט מורכב משכבת בצק פריך ומלית פירות כגון תפוחים, אפרסקים, נקטרינות, פירות יער וכיוצא בזה. לעיתים הגאלט ממולא במלית מלוחה עם פטריות, בצל, עגבניות ואף בשר.
סוגים נוספים אך שונים של מאפים הנושאים גם הם את הכינוי גאלט הם:
שמ&quot;ט
לה ראמבלה
לס רמבלאס
שפ&quot;א
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1876
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1876 היו הבחירות ה-23 לנשיאות בתולדות ארצות הברית, והתרחשו ביום שלישי, ה-7 בנובמבר 1876. אלו היו הבחירות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה האמריקנית. תוצאות הבחירות נותרו מעורערות, למרות שאין ספק בכך שסמואל טילדן מניו יורק ניצח את רתרפורד הייז מאוהיו בספירת הקולות הכללית. לאחר ספירה ראשונית של הקולות, טילדן זכה ב-184 אלקטורים לעומת 165 של הייז, כש-20 אלקטורים עדיין לא נספרו. 20 האלקטורים היו שנויים במחלוקת - בשלוש מדינות (פלורידה, לואיזיאנה ודרום קרוליינה) כל מפלגה דיווחה שהמועמד שלה זכה בבחירות, ובאורגון אלקטור אחד נפסל (בגלל מינויו לשופט) והוחלף. 20 הקולות הללו היו המקור למחלוקת במערכת הבחירות הללו.
לבסוף, נרקמה עסקה כדי לפתור את הסכסוך: פשרת 1877, שהעניקה את כל 20 הקולות האלקטוראליים להייז. בתמורה לתמיכה הדמוקרטית במינויו של הייז, הרפובליקנים הסכימו להוציא את הכוחות הפדרליים מהדרום ולסיים את תקופת השיקום. הפשרה העניקה את הכוח ל"גואלים" הדמוקרטי מהדרום, שהחזירו את הדרום למצבו לפני מלחמת האזרחים, כולל שלילת זכויות הצבעה מאזרחים שחורים.
זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה מאז 1852 בה המועמד הדמוקרטי זכה ברוב הקולות. זאת גם הייתה מערכת הבחירות היחידה בה מועמד זכה במעל מ-50% מהקולות אולם לא נבחר כנשיא, ואחת מבין חמש מערכות בחירות (בנוסף ל1824, 1888, 2000, ו -2016) בהן המועמד שזכה ליותר קולות לא זכה בתפקיד הנשיא. עד היום, זהו הניצחון הצמוד ביותר בחבר האלקטורים, ומערכת הבחירות בעלת אחוז ההצבעה הגבוה ביותר- 81.8%.
מועמדים.
מועמדים רפובליקנים.
רבים הניחו ב-1875 שהנשיא היוצא, יוליסס סימפסון גרנט, ינסה לרוץ לתקופת כהונה שלישית, למרות המצב הכלכלי הקשה, השערוריות הפוליטיות בממשלו, והמסורת שקבע ג'ורג' וושינגטון לפיה נשיא לא רץ לתקופת כהונה שלישית. בסתיו, יועציו של גרנט טענו שאולי יוכל להיבחר להיות המועמד, אולם שסיכוייו לנצח בבחירות קלושים. מותו הפתאומי של הנרי וילסון, סגן הנשיא, בנובמבר, סתם את הגולל סופית על התמודדותו של גרנט, והוא הכריז שלא ינסה להיבחר מחדש.
כשהוועידה הרפובליקנית נפתחה ב-14 ביוני, נראה כאילו ג'יימס בליין יזכה במועמדות המפלגה. בסיבוב הראשון, בליין היה במרחק 100 קולות מהשגת רוב. התמיכה בו פחתה בסיבוב השני, כיוון שכמה רפובליקנים חששו שבליין לא יזכה בבחירות הכלליות. הצירים שהתנגדו לבליין לא יכלו להגיע להסכמה על מועמד יחיד עד לסיבוב השישי, בו בליין השיג 41% מהקולות. מנהיגי הרפובליקנים נפגשו בפרטיות ושקלו חלופות לבליין. הם בחרו במושל אוהיו, רתרפורד הייז. בסיבוב השביעי, הייז קיבל 384 קולות לעומת 351 לבליין ו-21 לבנג'מין בריסטו. ויליאם א. וילר נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא בהפרש גדול יותר (366-89) על יריבו, פרדריק פרלינגהויסן, שלאחר מכן נמנה עם חבר האלקטורים שהעניק את הניצחון להייז.
מועמדים דמוקרטים.
הוועידה הדמוקרטית התכנסה בסנט לואיס ביוני. זאת הייתה הוועידה הפוליטית הראשונה שהתרחשה ממערב לנהר מיסיסיפי. חמשת אלפים איש התכנסו באולם, ובפעם הראשונה מזה 20 שנה, הדמוקרטים הרגישו שהם יכולים לנצח. המצע, שתמך ברפורמה מיידית, גרם להתלהבות בקרב הצירים. המוניטין של טילדן בתור רפורמיסט עזר לו לעבור את רף 400 הקולות בסיבוב הראשון ולהיבחר כבר בסיבוב השני ברוב מוחץ.
טילדן ניצח את תומאס הנדריקס, ווינפילד הנקוק וויליאם אלן כדי לזכות במועמדות. למרות שטילדן חווה התנגדות חזקה מג'ון קלי, מנהיג הטמאני הול (הארגון שהצליח לקבוע את תוצאות הבחירות בניו יורק), הוא הצליח לזכות במועמדות. תומאס הנדריקס נבחר כמועמד לסגן הנשיא, כיוון שלא היו מועמדים אחרים.
המצע הדמוקרטי קרא להחלפת השחיתות של ממשל גרנט עם ממשלה כנה ויעילה, ולסיום העריצות של ה"צקלונאים" (פוליטיקאים צפוניים שתפסו עמדות כוח בדרום). המצע גם קרא להגנה על זכותם של אזרחי מדינות ארצות הברית לבקר את מדינות מולדתם (כל עוד המדינות נייטרליות), הגבלה על העלייה מהמזרח, קרא לקיום רפורמה בתחום מכסי המגן, והתנגד למתן קרקעות לצורך מסילות ברזל.
מועמדים ממפלגת השטרות האמריקנית.
מפלגת השטרות הוקמה על ידי אנשים עם אינטרסים חקלאיים באינדיאנפוליס ב-1874, כדי ללחוץ על הממשל הפדרלי לגרום לאינפלציה בכלכלה באמצעות הדפסת כסף מנייר. הוועידה הלאומית שלהם התרחשה באפריל 1876. פיטר קופר נבחר להיות המועמד לנשיאות עם 352 קולות לעומת 119 לשלושה מועמדים אחרים. המפלגה בחרה בניוטון בוט מקליפורניה כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, ואחרי שפרש, הם בחרו בסמואל קרי. קופר היה בן 85 בזמן הבחירות, והיה המועמד המבוגר ביותר לנשיאות אי פעם.
מפלגות אחרות.
מפלגת האיסור, באספה השנייה שלה, בחרה בגרין סמית' בתור המועמד הנשיאותי ובגדעון סטיוארט בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא. המפלגה האמריקנית הלאומית בחרה בג'יימס וולקר ודונלד קירקפטריק.
בחירות כלליות.
מסע בחירות.