ברטיני רשם 25 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1966 ל-1972. הוא לא נכלל בסגל 22 השחקנים של איטליה למונדיאל 1966, אף על פי שהוא ולואיג'י ריבה עדיין הובאו לקמפיין על ידי המאמן האנגלי, אדמונדו פאברי, כדי לצבור ניסיון עם הנבחרת. ברטיני נטל חלק במונדיאל 1970, שבו לבש את החולצה מספר 10, ואף הגיעה עם הנבחרת עד לגמר. בגמר הוא זה שתופקד להצר את צעדיו של פלה, אך זה לא עצר את הנבחרת הברזילאית, מלנצח במשחק 1–4 ולזכות בגביע העולם.
סגנון המשחק.
ברטיני היה קשר הגנתי זריז, שעבד מאוד קשה על המגרש. הוא היה ידוע בשל הסיבולת, החוזק ויכולות התיקול שלו, כשלעיתים שיחק גם כבלם. הוא שיחק בעיקר בתפקיד הקשר, משום שהוא הצליח להשיג את הכדור לאחר תיקול מוצלח ולהתחיל לבנות התקפה של קבוצתו. בנוסף, ברטיני היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות מפנדלים.
תלבושת מיסבאך
תלבושת מיסבאך (בגרמנית: Miesbacher Tracht) היא סגנון לבוש מסורתי מקובל במדינת בוואריה שבדרום גרמניה, ובגרסאות דומות לה גם באוסטריה ובאזור אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה. סגנון לבוש זה הושפע ממאפיינים של פריטי לבוש מקובלים בקרב האיכרים והחקלאים בחלק זה של הרי האלפים אך אינו בעל מקורות היסטוריים במובן המדעי המקובל של המילה. הוא התפתח סביב שנת 1900 באזור העיר מיסבאך שבדרום גרמניה ביחד עם התרחבות התופעה של יצירת "לבוש" או "הופעה" בעלת סממנים לאומיים, והושפע מזרמים אופנתיים שהיו מקובלים באזור זה. מאז, הפכה תלבושת מיסבאך למזוהה ומוכרת ברחבי העולם כסמל של בוואריה, אזורי ההרים בדרום גרמניה ואוסטריה, העיר מינכן וסביבותיה, ובאופן רחב יותר כמאפיין מזהה של גרמניה כולה.
למרות המאפיינים הכללים המשותפים של תלבושת מיסבאך, הרי שעד לשנת 1950 בערך עדיין ניכרו הבדלים מסוימים בין העיצובים באזורים השונים, שכן רוב הייצור נעשה באופן ידני ומקומי והושפע ממסורות וחומרי הגלם האופיינים לאותו אזור. במשך השנים והתרחבות היצור התעשייתי, הלכו והטשטשו ההבדלים על בסיס מקומי וההופעה הכללית הפכה לאחידה הרבה יותר.
המאפיין הבולט ביותר של תלבושת מיסבאך הוא ההקפדה על כמות העיטורים והאביזרים הנילווים על בסיס הלבוש המשותף עצמו אשר עומדת ביחס ישר לגילו ומעמדו של הלובש.
מאפייני תלבושת הגברים.
הכובע ועיטוריו.
המגבעת מתבססת על מבנה הדומה לזה של כובע באולר. היא עשויה משער ארנבת שהוברש ארוכות לקבלת מרקם קטיפתי, אם כי ישנן כאלה העשויות גם צמר. את המגבעת חובשים בהטייה קלה קדימה. מקובל כי המגבעת היא אישית ולעולם אינה מועברת לאחר. היא אינה מוסרת אלא בכניסה לארוחה או לכנסייה וכן מורמת קלות לצורך ברכת שלום. הסרת מגבעתו של אדם החובש אותה נחשבת לצעד תוקפני.
עיטורי הכובע הם עיטורים וסמלים הקשורים לציד. מקובלת נעיצת נוצה של נחשון הודי או נוצת מוך של עיט. הסטת הנוצה קדימה מסמלת על נכונותו של החובש להצטרף כמשתתף בשיחה. ישנם המעטרים את הכובע בסמלים של מועדון הציד שבו הם חברים.
חולצה ועניבה.
החולצה בדרך כלל לבנה עם צווארון אך לעיתים גם פשתן בצבע שנהב. הכפתורים בצבע אם הפנינה. לעיתים נוספת על הצווארון רקמת ראשי התיבות של השם.
העניבה עשויה משי בצבע כחול מלכותי. בדרך כלל במידה של 40X40 ס"מ והיא מקופלת לכיוון המרכז ולאחר מכן מוחזקת באמצעות סיכה או שרוול ייעודיים. לעיתים נעשה שימוש גם בצעיפים שונים. נגנים בתזמורות כלי נשיפה נמנעים משימוש בעניבה על מנת להקל על הנשימה והתנועה.
מכנסיים ושלייקס.
אחד המאפיינים הבולטים של תלבושת מיסבאך לגברים הוא לבישת מכניסי העור המוכרים כלדרהוזן. ישנם סוגים ודגמים רבים, באורכים שונים מעל ומתחת לקו הברך. המכנסיים עשויים בעבודת יד או ביצור תעשייתי ומסוגים שונים של עורות. רוב המכנסיים הם בצבעים המזכירים טחב ירוק. המכנסיים מעוצבים עם מעין סינר קדמי, רצועות הידוק בצדדים וכיס המיועד לסכין הציד, שעליו רקומות בדר"כ ראשי התיבות של השם. המכנסיים מעוטרים בתפרים בולטים. רצועות השלייקס ברוחב 2–3 ס"מ ומוצלבות בגב.
וסט וז'קט.
הווסט בצבע ירוק או סגול ועשוי לבד או קטיפה. הוא מעוטר בשוליו בבד אדום. לעיתים תפורים בחזיתו כיסים והוא נרכס באמצעות כפתורים מוכספים. לעיתים נוסף עיטור בצורת שרשרת רכיסה מוכספת. הזקט העליון הוא בצבע אפור כהה או בהיר או משולב בחום.
גרביים ונעליים.
הגרביים גבוהים עד הברך, עשויות צמר ובצבע אפור כהה. לעיתים מעוטרות לאורכן. בחלקן העליון ניתן להדק את הגרביים באמצעות שרוך או כפתור על מנת למנוע החלקה שלהן כלפי מטה.
הנעליים עשויות עור בצבע שחור ובעלות עקב גבוה. נעליים מסורתיות של תלבושת מיסבאך מחוזקות במתכת בצורת פרסת סוס בחלק העקב שלהן.
אביזרים.
סיכות ועיטורים שונים נענדים על חלקים שונים של התלבושת. בדרך כלל המדובר בפרסים ואותות הוקרה שהוענקו ללובש. עיטורים קטנים נענדים על הכובע, ואחרים גדולים יותר על שרשרת סביב המותניים או הצוואר. שעון יד אינו מקובל ובמקומו נעשה שימוש בשעון תלייה על החזה כעיטור נוסף. סכינים עם קתות העשויות קרן מעוטרת הם אביזר נפוץ. על הז'קט הווסט והכובע נהוג לתפור או להדביק תגים עם סמלי המועדונים השונים אליהם משתייך הלובש.
מאפייני תלבושת הנשים.
שמלה.
השמלה היא בעיצוב המכונה "דירנדל" - בעלת שרוולים ארוכים, המהודקת בגובה המותן ומתרחבת כלפי מטה, בצבע כחול או חום ובגזרה האופיינית לנשות האיכרים בהרי האלפים. מעל השמלה חולצה קצרה ודקה בצבע לבן וסינר בצבע לבן. נשים נשואות, אך גם רווקות באירועים מיוחדים, חוגרות אבנט משי על מותניהן.
גרביים ונעליים.
הגרביים עשויים משי בצבע לבן. הנעליים בגזרה מסורתית עשויות עור בצבע שחור.
כובע.
כובע בעל צורה אופיינית, עגול ושטוח יחסית ובדרך כלל מעוטר בנוצת עיט. כובע בסגנון אחר הוא מחודד בחלקו הקדמי ושזור ברקמת זהב, נחבש על ידי נשים נשואות בדרך כלל באירועים מיוחדים
אביזרים.
האביזר הבולט ביותר על בגדי הנשים הוא שרוכי קישוט הרקומים על חלקה העליון של השמלה. המדובר בשריכה מיוחדת בדוגמת שרשרת באורך של כ-4 מטרים, ובעלת סיומת מודגשת ובולטת. בנוסף לכך נענדות שרשרות קישוט על הצוואר וסביב הכובע, וכן קישוטים לשיער ועגילי אזניים. בימי חג ואירועים מיוחדים נענדים בנוסף גם קישוטי שרשראות פרחים. אביזרים נוספים המשמשים להשלמת תלבושת הנשים הם סל נצרים ומטריה
קרסנוקוואידה
קרסנוקוואידה (בהונגרית: Krasznokvajda) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקרסנוקוואידה חיו מעט יהודים ובמקום אף היה בית קברות יהודי.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (באנגלית: Australian Recording Industry Association) ידוע גם כ-ARIA, הוא ארגון סחר שמייצג את תעשיית ההקלטות באוסטרליה. באיגוד חברים חברות הקלטות ומפיצים כגון; EMI, פסטיבל רקורדס, ברטלסמן מיוזיק גרופ, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, וורנר מיוזיק גרופ ויוניברסל מיוזיק גרופ.
ARIA הוקם ב-1956. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי אחראי להכתרת אלבומי/סינגלים זהב, פלטינה או יהלום באוסטרליה.
רקע.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי הוקם בשנת 1956. בנוסף לאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, קמו "ARIA charts" שמטרתן היה לתפקד כמצעדי הפזמונים הרשמיים של אוסטרליה, אשר בהם ידורגו אלבומים, שירים וכדומה.
בנוסף לכך, האיגוד עצמו מורכב מלמעלה מ-100 חברים בסך הכל.
תעודות על מכירות.
ה-ARIA מפעיל מערכת של הענקת פרסים לאלבומים שמכרו מספר רב של עותקים. המערכת החלה ב-1956, כאשר סינגלים ואלבומים שנמכרו בסכום מסוים זכו לתואר של זהב, פלטינה ויהלום. תואר הזהב ניתן על אלבום שנמכר בכ-35,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-35,000 עותקים. תואר הפלטינה ניתן על אלבום שנמכר בכ-70,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-70,000 עותקים. תואר היהלום ניתן לאלבומים בלבד, וזאת על מכירות של 500,000 עותקים.
נכון לשנת 2019, טיילור סוויפט, אד שירן ואמינם הם שלושת האמנים היחידים שקיבלו את תואר היהלום על אלבום.
ליטקה
ליטקה (בהונגרית: Litka) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בליטקה חיו מעט יהודים ובמקום אף קיים בית קברות יהודי.
אלסוורת הנטינגטון
אלסוורת הנטינגטון (באנגלית: Ellsworth Huntington; 16 בספטמבר 1876 - 17 באוקטובר 1947) היה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת ייל בתחילת המאה ה-20. הוא ידוע במחקריו על דטרמיניזם סביבתי/ דטרמיניזם אקלימי, צמיחה כלכלית וגאוגרפיה כלכלית. הוא כיהן כנשיא האגודה האקולוגית של אמריקה בשנת 1917, איגוד הגאוגרפים האמריקאים בשנת 1923 ונשיא מועצת המנהלים של החברה לביודמוגרפיה וביולוגיה חברתית בשנים 1934-1938.
מסעות ראשונים.
אלסוורת הנטינגטון היה אחד מאותם חוקרי עולם במסעותיהם, הוא היה סטודנט ללימודים קלסיים בגאולוגיה ומדעים אחרים ב Beloit College. הוא יצא למזרח התיכון ולימד במכללת הפרת, בטורקיה (1897-1901) וחזר ולמד באוניברסיטת הרווארד במסצ'וסטס במשך שנתיים.