לקראת עונת נרכש פרוטה על ידי רומא בסכום המוערך ב-7.2 מיליון אירו. תחת המאמן לוצ'יאנו ספאלטי, שהגיע לקבוצת ב-2005, שיחק פרוטה בעמדת הקשר ההתקפי המרכזי. בין השנים 2005 ל-2008 העפילה רומא ארבע פעמים ברציפות לגמר הקופה איטליה, ובכל אחד מהגמרים פגשה את אותה היריבה, אינטר מילאנו, ברצף היסטורי של משחקי גמר זהים. שלושת הגמרים הראשונים בסדרה זו התקיימו במתכונת של משחקי בית-חוץ. אינטר ניצחה בסיכום שני משחקים בגמר 2005 ובגמר 2006, אך ב-2007 זכתה רומא להניף את הגביע האיטלקי. במשחק הביתי הראשון הביסה רומא את אינטר בתוצאה 6-2, כשפרוטה היה זה שהעלה את קבוצתו ליתרון 3-0 בדקה ה-15 בדרך לניצחון. בגומלין ניצחה אינטר בתוצאה 2-1 שלא הספיקה לה, כשאת השער של רומא כובש פרוטה דקה לסיום המשחק. עונה אחר כך שמרה רומא על התואר, כשהפעם הגמר התקיים במתכונת של משחק בודד. גם במשחק זה כבש פרוטה, כשהעלה את קבוצתו ליתרון 2-0 בדקה ה-54, בדרך לניצחון 2-1. הדו-קרב בין רומא לאינטר היה בולט באותן שנים גם בליגה. אינטר זכתה באליפויות ב-2007, 2008 וב-2010, ובשלוש האליפויות סגניתה הייתה רומא. ב-2010 הפסידה רומא, עם פרוטה בהרכב, לאינטר פעם נוספת בגמר הגביע האיטלקי.
פרוטה הוסיף לשחק ברומא עד לסיום עונת , אז פרש ממשחק פעיל בגיל 36. במהלך תשע עונות ברומא רשם פרוטה 326 הופעות בכל המסגרות, והוא ממוקם עשירי בטבלת ההופעות במועדון בכל הזמנים.
נבחרת איטליה.
פרוטה נולד באנגליה, מה שנתן לו את הזכות לייצג גם את נבחרת אנגליה, אך הוא בחר מגיל צעיר לייצג את איטליה. בשנת 2000 הוא זכה עם נבחרת איטליה הצעירה בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 שהתקיים בסלובקיה.
שנתיים אחר כך, ב-20 בנובמבר 2002, ערך פרוטה הופעת בכורה במדי נבחרת איטליה תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני, במשחק ידידות ביתי מול .
פרוטה זומן על ידי טרפטוני לסגל הנבחרת לקראת יורו 2004. הוא פתח בהרכב בכל שלושת משחקי של איטליה בשלב הבתים. במשחק השלישי, מול , כבש פרוטה את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, כשהשווה את התוצאה ל-1-1. בסיום ניצחה איטליה בתוצאה 2-1, ולמרות שלא הפסידה כלל בטורניר (סיימה את שני משחקיה הראשונים בתיקו), היא סיימה שלישית בבית עקב מאזן פנימי נחות והודחה מהמשך המשחקים.
בעקבות הכישלון התמנה מרצ'לו ליפי לתפקיד מאמן הנבחרת. בתחילת 2006, לאחר כשנה וחצי של היעדרות מהנבחרת, חזר פרוטה לסגל של ליפי, ואף זומן לטורניר מונדיאל 2006. בטורניר עצמו זכתה איטליה בתואר אלופת העולם, ופרוטה פתח בכל שבעת משחקיה של נבחרתו, בהם הוחלף רק פעמיים (רבע שעה לסיום ההארכה בחצי הגמר מול , ובדקה ה-61 של משחק הגמר מול ).
הטורניר הגדול השלישי של פרוטה עם הנבחרת היה טורניר יורו 2008, תחת המאמן רוברטו דונאדוני. פרוטה לא שותף במשחק הראשון של איטליה בטורניר, אך פתח בהרכב בשלושת משחקיה הבאים, בשלב הבתים וברבע הגמר, בו הפסידה איטליה ל בדו-קרב פנדלים. בשלושת המשחקים הוחלף פרוטה במהלך המחצית השנייה. לאחר הטורניר חזר ליפי לאמן את איטליה. בקדנציה השנייה של ליפי שיחק פרוטה בארבעה משחקים, האחרון שבהם בהפסד ל במשחק ידידות בפברואר 2009.
לאחר שלא זומן על ידי ליפי לטורניר מונדיאל 2010, פרש פרוטה מכדורגל בינלאומי, לאחר שצבר 48 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שני שערים.
חיים אישיים.
סימונה פרוטה נולד לאנה מריה ופרנצ'סקו פרוטה, שמוצאם במחוז קלבריה. הוריו ניהלו פאב בעיר הולדתו, אשטון-אנדר-ליין, ובשנת 1982, כשסימונה היה בן ארבע, החליטו לחזור למולדתם.
ב-22 בדצמבר 2010, בעיר הולדתו של פרוטה באנגליה, בסמוך לאצטדיון הכדורגל המקומי, נבנה פסל בדמותם של שלושת ילידי האזור שזכו בתואר אליפות העולם בכדורגל: ג'ף הרסט וג'ימי ארמפילד, שחקני נבחרת אנגליה במונדיאל 1966, ופרוטה שזכה בתואר עם במונדיאל 2006.
סקווידוורד טנטקלז
סוקנובו נישיקאווה
הפנתאון ברומא
הפנתאון (בלטינית: Pantheum; באיטלקית: Pantheon; בעברית נהוג השם היווני המקורי) הוא מבנה מתקופת רומא העתיקה, הנמצא בעיר רומא שבאיטליה. מקור השם "פנתאון" במילה היוונית Πάνθεον, שפירושה "מקום סגידה לכל האלים". השימוש בשם בהקשר זה רווח בתקופה ההלניסטית, שבה סגדו לכל האלים באופן קולקטיבי. מכאן שאוב ייעודו המשוער של המבנה, אם כי לא ידוע בדיוק לאיזו כת השתייך.
המבנה הוקם לראשונה ביוזמתו של אגריפה, תחת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס (27 לפנה"ס – 14 לספירה) כחלק ממתחם שדה מרס. המבנה נשרף ונהרס על ידי ברקים ואש, ונבנה מחדש בשנים 80 ו-100 לספירה. הפנתאון הניצב כיום ברומא משויך לתקופתו של הקיסר אדריאנוס, והדעה הרווחת במחקר היא שבנייתו החלה לא לפני שנת 117 וחנוכתו הייתה בין השנים 126–128.
בעת העתיקה, לצד תפקודו המשוער כמבנה בעל ייעוד דתי, שימש הפנתאון גם כמקום התכנסותו של הסנאט הרומי. במאה ה-7 הוסב שימושו לכנסייה, המוכרת בשם "סנטה מריה רוטונדה" (Santa Maria Rotonda).
בקדמת המבנה האדריאני נמצאת מבואת כניסה המכונה "פרונאוס": פורטיקו ריבועי בעל גמלונים הנתמכים על ידי שמונה עמודים קורינתיים ומחלקים את חללו לשלוש ספינות (nave). לפרונאוס צמודה רוטונדה, חלל פנימי ייחודי (Cella) בצורת צילינדר (קוטרה החיצוני כ-65 מטר, והפנימי 43.3 מטר), והיא מקורה בכיפה יצוקה מבטון רומאי (opus caementicium) על בסיס אדמת פוצולנה. זו הייתה הכיפה הגדולה בעולם במשך כ-1400 שנה, עד בניית כיפת סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, ועד היום זוהי כיפת הבטון הגדולה ביותר אשר נבנתה ללא זיון פלדה (unreinforced concrete). במרכזה של הכיפה אוקולוס, פתח עגול לשמים, שדרכו נכנס אור טבעי לחללו הפנימי של המבנה.
הפנתאון ברומא הוא המבנה הרומי המונומנטלי שנשמר באופן הטוב ביותר כ-1,900 שנה, ובחללו הפנימי ניתן למצוא שימוש בחיפוי שיש במגוון צבעים עשיר. אף על פי כן, הסביבה העירונית שלו השתנתה באופן דרמטי: מפלס הרחוב והפיאצה הוגבהו ב-10 עד 15 מטרים. מבנים מימי הביניים ומתקופת הרנסאנס נבנו על גבי מחצית משטח הפורום הרומי המקורי שהיה בקדמתו, והמבנים העתיקים שתחמו אותו בעבר מדרום, מזרח ומערב, נעלמו כולם.
המבנה מהווה מוקד משיכה לתיירים מכל רחבי העולם. בקדמתו כיכר הנקראת "פיאצה דלה רוטונדה" (Piazza della Rotonda).
היסטוריה.
הפנתאון של אגריפה.
בחזיתו הקדמית של המבנה הנוכחי הקדשה:
ופירושה: (כלומר בשנת 27 לפנה"ס). הקדשה זו הביאה במשך שנים רבות לגיבוש ההנחה המוטעית שאגריפה היה זה שבנה את הפנתאון הנוכחי ולא הקיסר אדריאנוס. השערה זו הופרכה רק במאה ה-19 כאשר נחקרו חותמות של לבנים מן המבנה. למעשה, ההקדשה התייחסה למבנה הקודם שעמד במקום הפנתאון של אדריאנוס ונבנה על ידי אגריפה בין השנים 29 ו-19 שנה לפנה"ס, כנראה סביב שנת 25 לפני הספירה, לאחר קרב אקטיום, במסגרת תוכנית פיתוח אורבני נרחבת לשדה מרס.
אגריפה בנה את הפנתאון כחלק ממכלול של שלושה מבנים ששימשו מוקד אזרחי ודתי בשדה מרס, כולם נבנו באוריינטציה על ציר צפון-דרום. הפנתאון היה הצפוני מביניהם, מדרום לו - הבזיליקה של נפטון ולבסוף מרחצאות אגריפה אשר נמשכו עד למתחם המכונה כיום לארגו די טורה ארגנטינה (Largo di Torre Argentina). הפנתאון של אגריפה פנה לעבר חלקו הצפוני של שדה מרס אשר פותח בחסות הקיסר אוגוסטוס בשנים אלו, לצד מבנים בעלי חשיבות סימבולית מהותית: מאוזוליאום אוגוסטוס, הארה פקיס - המפאר את הדמויות המייסדות של רומא והשושלת היוליאנית ושעון השמש - אובליסק מגרניט אדום אשר הובא מאון (Heliopolis) שבמצרים. ייתכן שהפנתאון והמאוזוליאום קושרו בקו מבט על ידי שדרה של עצים אשר ניטעו על ידי אגריפה ושימשו כפארק מלכותי.
הפונקציה שמילא ותפקודו של פנתאון זה אינם ברורים וישנה השערה מוטלת בספק כי שימש כמקדש לאל מרס. ככל הנראה, הפנתאון של אגריפה הכיל פסלים של יוליוס האל, מרס וונוס – האלים החשובים ביותר תחת שלטונו של אוגוסטוס וכן האלים – יופיטר, יונו ומינרווה. פנתאון זה יועד במקור לפאר את אוגוסטוס ושלטונו כקיסר. על פי כתביו של דיו קסיוס, אגריפה רצה בתחילה לקרוא למבנה על שם אוגוסטוס ולהציב בתוכו את פסלו, אולם אוגוסטוס סירב לכבוד. במקום זאת, אגריפה מיקם את פסלו של יוליוס קיסר בתוך הרוטונדה, כאשר בנישות שבפרונאוס, משני צידיה של הכניסה - שם את פסלו שלו ושל אוגוסטוס.
מראהו של המבנה, כמו גם עיצובו הארכיטקטוני והאורנטצייה שלו שנויים במחלוקת. ארכאולוגים רבים האמינו בעבר כי הפנתאון של אגריפה פנה לכיוון דרום ולא צפונה, כפנתאון האדריאני. פרשנות ראשונה שניתנה לחפירות ארכאולוגיות שבוצעו סביב 1890, על ידי הארכאולוג רודולפו לנצ'אני (Rodolfo Lanciani), דגלה בתאוריה כי למבנה הייתה תוכנית בעלת צורה T ופרונאוס הפונה דרומה. כאשר במקום הפרונאוס של היום, היה חלל מקדש פנימי (cella) בעל תוכנית מרובעת ואזור הרוטונדה של היום היה מתחם מרוצף, פתוח לשמיים ותחום על ידי קירות היקפיים, ממנו נכנסו אל המבנה.