הראשונים נחלקו בגדר חיוב מזונות, שהחורג ממנו נחשב ל"מורד", אם הוא רק בעבודה עצמאית, או גם חיוב לעבוד תחת אדם אחר, ולהשכיר את עצמו למלאכה. לפי רבי אליהו מפריז הבעל אכן מחויב להשכיר את עצמו כדי לפרנס את ביתו, וסמך את דבריו מהכתוב בלשון הכתובה "ואני אפלח ואיזון ואפרנס" אך הריטב"א כותב שמדובר בחידוש גדול, ומביא את דעתו של רבינו תם ורש"י החלוקים על כך וסבורים ש"מורד ממלאכה" הכוונה היא שאינו רוצה לפרנס את בני ביתו בעבודה עצמאית, ופירוש המילה "ממלאכה" כוונתה שמורד מחיוב המזונות שבא לו תמורת חיוב המלאכה של האשה. רבינו תם אף הסביר כי אין להביא ראיה מלשון הכתובה, שכן הכתוב שם "ואנא אפלח" הוא בהקשר אחר - לעבוד בשדה המשפחה כדי להביא אוכל, אך אינו חייב להשכיר את עצמו למלאכה אצל אדם אחר כמו מלמד תינוקות או עבודה אחרת.
מותר מעשה ידיה.
גם מותר מעשה ידיה של האשה שייך לבעלה, כלומר - שווי מעשה ידיה הגדול מהסכום שהיא חייבת לעבוד - חמישה סלעים. הגישה הידועה היא שחיוב המזונות היא תחת מעשה ידיה, ותחת מותר מעשה ידיה חייב הבעל לתת לה מעט דמי כיס - מעה כסף בכל שבוע לצרכים קטנים, וכן היא דעת רב, ושמואל. דעתו של רב אדא בר אהבה שונה, ולפיו חיוב מזונות של האשה הוא תחת מותר מעשה ידיה, ואילו המעה כסף שנותן לצרכיה הוא תחת מעשה ידיה. בתלמוד הוסבר כי הם חולקים בסברא: לפי רב ושמואל מסתבר כי חז"ל תיקנו את חיוב המזונות שמצוי וקיים תמיד תמורת מעשה ידיה המצוי יותר (מאשר מותר מעשה ידיה שלא תמיד קיים), ואילו המעה כסף שהוא חיוב חד פעמי נתקן תמורת מותר מעשה ידיה שמצוי פחות, ולפי רב אדא בר אהבה מסתבר שחז"ל תיקנו את המעה כסף שהוא סכום קצוב תמורת מעשה ידיה שהוא סכום קצוב - חמישה סלעים.
בין שיטת רב ושמואל לשיטת רב אדא יש נפקותא הלכתית: במקרה שהבעל מעניק לאשה אוכל לצרכיה אך אינו מעניק לה מעה כסף כדמי כיס, שלפי רב ושמואל שחיוב המזונות הוא תחת מעשה ידיה, אז מעשה ידיה יהיו שייכים הלאה לבעל ורק מותר מעשה ידיה שתחת המעה כסף לא יהיה של הבעל, אך לפי רב אדא בר אהבה ההפך הוא הנכון; במקרה כזה רק מותר מעשה ידיה יהיו שייכים לבעלה, אך לא מעשה ידיה.
מעוזי אז כלה קץ
מָעֻזִּי אָז כָּלָה קֵץ הוא פיוט הנהוג לשירו במסורת יהדות חלב.
מחבר הפיוט מעוזי אז כלה קץ הוא הרב רפאל ענתבי. נהוג לשיר את השיר בכל עתות השמחה ובייחוד בחגי שלוש הרגלים, סוכות, פסח ושבועות וזאת משום השורה האחרונה הכתובה בפיוט החותמת אותו; "בּוֹ אֶשְׂמַח שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה" (הכוונה היא לשלוש הרגלים). חוץ מיהודי חלב שרות את הפיוט הזה גם עדות אחרות אשר הפיוט מצא חן בעיניהם. נהוג לפייטו גם כפיוט בפזמוני ליל שבת בו הוא נחשב לפיוט אשר השרים אותו מתענגים בו.
מקהלות עם
מַקְהֵלוֹת עַם הוא פיוט אשר חובר על ידי הרב מרדכי עבאדי, מגדולי רבני יהדות חלב.
את הפיוט מקהלות עם נהוג לשיר במסורת יהדות חלב. נוהגים לפצוח ברינה, בריקוד ובשירה עם הפיוט מקהלות עם כאשר החתן עולה לתורה. השירה נועדה לשמח את החתן ולעודד אותו בבניית בית, משפחה ונחלה. יש האומרים כי השיר גם ממלא אחר מצוות שימוח החתן והכלה. ואכן המילים תואמות לשימוח החתן; "מַקְהֵלוֹת עַם בָּרְכוּ אֵל, הָרִימוּ קוֹל כֹּחַ וָאֵל, יָגֵל יַעֲקֹב יִשְׂמַח יִשְׂרָאֵל". נוהגים לשיר פיוט זה בשבת חתן ואף בסעודת ליל שבת כפזמונים לכבוד השבת משום השמחה המרובה בשירת פיוט זה.
משמים שלום לעם
מִשָּׁמַיִם שָׁלוֹם לְעַם הוא פיוט מתוך שירת הבקשות של יהודי קהילת ארם צובא, מחבר הפיוט הוא הרב מרדכי עבאדי.
הפיוט משמים שלום לעם ככלת רוב שיריו של הרב מרדכי עבאדי מבקש לחזק את ידיהם של כל המתעוררים לשמיעת שירת הבקשות. במילותיו של הפיוט ניתן להבחין בבקשה של המחבר המבקש ברכה תוך כדי רמיזת שמו - מרדכי (בצורה די דרשנית בסופו של הפיוט).
כל בתי הפיוט מסתיימים בשמו של דוד המלך אשר ממנו יצא ואמור להגיע המשיח. (משיח בן דוד). את השיר נוהגים בדרך כלל לפייט בליל שבת.
נגילה הללויה
נָגִילָה הַלְלוּיָהּ (נקרא גם: נָגִילָה הַלְלוּיָהּ נָגִילָה) הוא פיוט שחובר על ידי הפייטן אשר מזרחי (חי במאה ה-20). לפיוט שני לחנים, אחד מאת רחמים עמר והשני מאת משה אליהו.
הפיוט מבטא את הצפייה הרבה והגדולה לקראת הגאולה האמורה לבוא, שלבואה מצפה ומתפלל כל אדם יהודי. כך לדברי השורה המרכזית ולדברי הפזמון בפיוט; "נָגִילָה הַלְלוּיָהּ נָגִילָה, בָּא זְמַן הַגְּאֻלָּה". השורה מבטאת את השמחה לגאולה שהגיעה ולגאולה שעתידה לבוא על העולם ועל עם ישראל בפרט. השיר הפך לפופולרי עד מאוד אצל רבים מיוצאי עדות המזרח. בדרך כלל שרים שיר זה בליל שבת.
עזרני אל חי
עָזְרֵנִי אֵל חַי הוא פיוט אשר חובר על ידי הרב רפאל ענתבי, מגדולי משוררי יהדות חלב.
ניתוח.
שם הפיוט מתייחס לעשרת ימי תשובה. הפיוט עוסק אודות התמודדות עם יצר הרע ובבקשתו של האדם היהודי מהקדוש ברוך הוא להתרחק מהיצר הרע ולהתקרב אל היצר הטוב ואל הדברים הקשורים ביראת האל.
נהוג לשיר את הפיוט בעתות שמחה ובייחוד בליל שבת כזמר שמח בשל פזמונו של הפיוט. יש הסוברים שהסיבה לכך היא כי האדם הופך שמח לאחר שהתוודה בפני השם וביקש סליחה על עונותיו.
לחן.
הלחן של הפיוט לקוח מהשיר הערבי העתיק "יא פריד אלחוסני עשק ג'מאלק" שבוצע במקור על ידי הזמרת מונירה אלמהדיה.
הפיוט כניגון חב"ד.
למרות היותו פיוט המושר בקרב יהדות ארצות המזרח, הפיוט התקבל גם בקרב חסידי חב"ד, לאחר שבשנת 1953 ביקש הרבי מנחם מנדל שניאורסון מהרב ניסן פינסון, ששימש בשנות החמישים שליח חב"ד במרוקו, לשיר משירי יהודי מרוקו במהלך התוועדות, והרב פינסון שר פיוט זה. מאז שרים את פיוט זה כניגון בחסידות חב"ד רבות, אצל הרבי מלובביץ' שרו זאת רבות בהתוועדות. בשנת 1980, במהלך ההוצאה לאור של הכרך השלישי של ספר ניגוני חב"ד הורה הרבי לעורך להוסיף גם את פיוט זה לספר הניגונים חב"ד שם זה מופיע כמספר רס"ה (265). בחב"ד לרוב מנגנים את זה בצנזור ל"קל".
בשנות השבעים הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. בארכיון הספרייה הלאומית מופיע הקלטה של שמואל זלמנוב מנהל מקהלת ניח"ח שר את הניגון, ההקלטה מופיעה באתר הזמנה לפיוט. במהלך השנים הניגון בוצע על ידי אברהם פריד במופעי צמאה. הניגון הופיע בגרסת כיסוי אלבום צמאה 4 בביצוע עידן רפאל חביב בשינוי השיר ובסגנון שונה ממה שנהוג בחב"ד.
רפא צירי
רְפָא צִירִי (נקרא גם: רְפָא צִירִי אֵל נֶאֱמָן) הוא פיוט מאת הרב רפאל ענתבי שנהוג לשירו בליל שבת בשירת הבקשות.
תוכן הפיוט הוא תפילה לרפואה, נהוג לפייטו לעיתים לפני עלייה לתורה של אדם חולה.
השיר מושר בעיקר במסורתם של יהודי חלב ובמסורת ספרד - ירושלים. במסורתם של יהודי מרוקו מיוחס הפיוט לרב רפאל אדרעי (פייטן אשר פעל במרוקו במאה ה-20) אך יחוס זה שגוי - הפיוט מופיע בכתב ידו של הרב רפאל ענתבי ובכתב ידו של תלמידו, אליהו חמווי, מהרבע האחרון של המאה התשע עשרה, לפני שהרב אדרעי נולד.
מקור הלחן הפופולרי הוא בלדינו בשם "טריסטה בידה".
השיר מבוצע דרך כלל במקאם עג'אם ולעיתים במקאם ראשט.
בתרבות.
במגפת הקורונה יצא השיר על ידי האמנים ליאור אלמליח, אריאל זילבר, עקיבא, חנן בן ארי, ברי סחרוף, עמיר בניון.
וויירד
ריקה רייניש
ריקה רייניש-אסמן, -ניומן (בגרמנית: Rica Reinisch-Assmann, -Neumann; נולדה ב-6 באפריל 1965) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית עולם במשחי הגב.
ביוגרפיה.
רייניש נולדה בזייפנרסדורף, שבסקסוניה. היא החלה לשחות בגיל 8 ובגיל 12 קבעה במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 1:14.3 דקות. בגיל 14 היא דורגה בין ה-20 השחייניות הראשונות בעולם (1:04.84 דקות).
בתחרות הזמנה, לשחייניות שקבעו את התוצאות הטובות ביותר אותה שנה, שנערכה באוסטין, טקסס, בינואר 1980, הפסידה רייניש לאלופה ושיאנית העולם מארצות הברית לינדה ג'זק במשחה ל-100 מטר גב (ג'זק - 1:03.15 דקות, רייניש - 1:03.74 דקות). חודש לאחר מכן, היא קבעה את תוצאת השנה בעולם במשחה ל-100 מטר גב 1:02.46 דקות.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה רייניש ב-3 מדליות זהב, תוך קביעת 4 שיאי עולם חדשים אישיים ושיא עולם במשחה שליחות. כשחיינית ראשונה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא השוותה את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר גב (1:01.51 דקות), ובהמשך הרביעייה המזרח גרמניה (אוטה גווניגר, אנדריאה פולק וקארן מטשוק) קבעה שיא עולם חדש של 4:06.67 דקות, לפני בריטניה (4:12.24 דקות) וברית המועצות (4:13.61 דקות). לאחר מכן, בשלב המוקדמות היא שיפרה במשחה ל-100 מטר גב את השיא העולמי (1:01.50 דקות) ופעם נוספת בשלב הגמר (1:00.86 דקות), לפני חברותיה לנבחרת, אינה קלבר (1:02.07 דקות) ופטרה רידל (1:02.64 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:11.77 דקות, לפני חברותיה לנבחרת, קורנליה פוליט (2:13.75 דקות) ובירגיט טרייבר (2:14.14 דקות).
במהלך מחנה אימונים שנערך באוקראינה בשנת 1982 סבלה רייניש מהתמוטטות בעקבות דלקת בשחלות, שבעקבותיה פרשה משחייה תחרותית.
שימוש בסמים.
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
לאחר נישואיה בתחילת שנות התשעים סבלה רייניש מהפלות חוזרות, וציסטות בשחלות . עם השנים היא הצליחה ללדת וכיום יש לה שני ילדים.
מכתש ויקטוריה