ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ציווה המושל הצבאי של יפו, חסן בק, על כל הנתינים הזרים לקבל את הנתינות העות'מאנית, ולא - יגורשו מן הארץ, אך שאול יצחק בחר לשמור על הנתינות הרוסית שלו. ב-17 בדצמבר 1914 הורו השלטונות העות'מאנים על גירוש בעלי הנתינות הרוסית מהארץ. הליך זה נבלם בחלקו על ידי הארגונים היהודיים, אך ב-28 במרץ 1917 חודש הצו והחל גירוש תל אביב שבמהלכו גורשה משפחת פניגשטיין לפתח תקווה. בפתח תקווה התאכסנה המשפחה אצל שלמה יצחק שטמפפר. ב-15 בנובמבר 1917 נכבשו פתח תקווה ויפו על ידי הכוחות הבריטים והגולים, ובתוכם משפחת פניגשטיין, הורשו לחזור לביתם.
עם חזרתו ל"בתי ורשה" גילה שאול יצחק שחלק ממבני החווה הוחרמו לשימוש הצבא הבריטי, אך אלו פונו ב-1918 וניתן היה לשפצם ולהשכירם מחדש. בנוסף פתחה המשפחה חנות סדקית ביפו (כיום רחוב רזיאל).
במהלך מאורעות תרפ"א (מאי 1921) צרו פורעים ערבים על שער החווה בזמן שבני המשפחה שהו בה, אך לפני שהצליחו לפרוץ פנימה גורשו על ידי חיילי הגדוד העברי "הראשון ליהודה" שהגיעו למקום ממחנה סרפנד. מחשש לחידוש המהומות נטשה המשפחה את ביתה ועברה, לתקופת מה, לתל אביב.
בתקופת המנדט הוקמו המוסדות הציוניים ושאול יצחק היה מעורב בוויכוחים המרים בין דתיים לחילוניים.
במהלך מאורעות תרפ"ט ובעקבות הטבח בחברון פינו לוחמי ההגנה את משפחת פניגשטיין לתל אביב. רק לאחר מספר חודשים חזרה המשפחה לחווה.
ב-21 במאי 1931 נפטרה ריבה פניגשטיין ועשרה חודשים לאחר מכן נשא לאשה את ברכה נחשון ועבר לגור בתל אביב. ב-1934 עבר הבן לייביש פניגשטיין לגור בחווה אך גם הוא עזב לאחר שנה.
במהלך מאורעות תרצ"ו ננטש המקום מכל יושביו ופורעים ערבים בזזו ושרפו את המקום. לאחר דיכוי המרד ב-1939 חזר שאול יצחק להשכיר את אותם חלקים במבנה שלא נשרפו.
סופם של בתי ורשה.
ב-29 בנובמבר 1940 נפטר שאול יצחק פניגשטיין והוא בן 78 ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו מכרה המשפחה את החווה למתווך מקרקעין שמכר את המקום למשפחה ערבית. ב-15 באוגוסט 1947 החלו פרעות ערבים בשכונות התפר בין יפו ותל אביב ובמהלכן נשרפו בתי ורשה עד היסוד. לאחר מלחמת העצמאות עבר השטח לרשות האפוטרופוס לנכסי נפקדים ולאחר מספר שנים הוקם במקום המטה הארצי של משטרת ישראל. בשנת 2000 הוקם במקום מטה מחוז תל אביב החדש. במקום מוצב שלט המזכיר את העבר של המקום.
קרל הנס לודי
קרל הנס לודי (בגרמנית: Carl Hans Lody; 20 בינואר 1877 – 6 בנובמבר 1914) היה מרגל גרמני שפעל בבריטניה בראשית מלחמת העולם הראשונה והוצא להורג במצודת לונדון.
ראשית דרכו.
גוסטב קרל גוטליב הנס לודי נולד בברלין בשנת 1877 למשפחה של אנשי צבא ועובדי מדינה. בנעוריו שאף להיות ימאי, עבר להמבורג והפך לנער סיפון, ולאחר מכן למד באקדמיה ימית. סיים את לימודיו בה בשנת 1904, עבר בהצלחה את הבחינות לתפקיד רב-חובל אך בשל מחלה קשה לא מילא תפקיד זה ושימש בין השנים 1905 ל-1909 כקצין שני באוניות סוחר שהפליגו בין גרמניה לאיטליה. בין השנים 1909 ל-1914 היה מדריך תיירים בהפלגות נופש בשירותה של חברת תיירות אמריקאית ורכש בקיאות בשפה האנגלית.
מרגל.
באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התייצב לודי במפקדת הצי הקיסרי הגרמני בברלין והציע את שירותיו כמרגל במדינות ההסכמה שלחמו נגד גרמניה ובעלות בריתה, שנקראו מעצמות המרכז, וזאת בזכות שליטתו בשפה האנגלית. הצעתו התקבלה והוא הופעל כסוכן של שירות המודיעין של הצי הקיסרי הגרמני. ניתן לו דרכון מזויף, בזהות בדויה של אמריקאי בשם צ'ארלס א. אינגליס (Charles A. Inglis). הוא קיבל הכשרה בסיסית וסכום כסף ניכר, ובמעקף דרך דנמרק ונורווגיה הנייטרליות הגיע ב-25 באוגוסט לאדינבורו בירת סקוטלנד, שם החל את פעילות הריגול שלו במעקב אחרי תנועת ספינות המלחמה בבסיס הצי המלכותי הבריטי. לבסיס זה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה לבריטים. כבר חמישה ימים לאחר בואו, ב-30 באוגוסט, עלה בידו להעביר מסר לשולחיו בגרמניה באמצעות מברק מוצפן שנשלח לשוודיה, ובו מידע על ארבע ספינות שתוקנו בנמל ועומדות להפליג לים. בעקבות מידע זה שיגרו הגרמנים צוללת וזו הצליחה לשגר טורפדו ולהטביע את אחת הספינות הסיירת Pathfinder (מפלסת הדרך). הייתה זו הספינה הראשונה שהוטבעה אי פעם בטורפדו ששוגר מצוללת.
בהמשך הצליח לודי להעביר מידע על תנועת הספינות בנמל ליברפול, הנמל השני בגודלו ובחשיבותו בבריטניה.
מעצר ומשפט.
מברקיו של לודי לשולחיו נכתבו בגרמנית ולא היו מוצפנים. הדבר התגלה לאנשי הצנזורה של הדואר והם הודיעו על כך ל-MI5, שירות ביטחון הפנים הבריטי. הוצא צו למעצרו והוא התגלה על ידי בלשי הסקוטלנד יארד כשהוא מתאכסן במלון בעיר קילארני ( Killarney) באירלנד והם עצרו אותו ב-2 באוקטובר. הוא התעקש לטעון שהוא אמריקאי, אך בחדרו התגלו מסמכים מרשיעים על פעולות הריגול שלו. לודי הובל ללונדון והועמד לדין באשמת ריגול בעת מלחמה, עבירה שדינה מוות. משפטו התנהל בפני בית דין צבאי. אב בית הדין היה קצין בדרגת מייג'ר ג'נרל ולצדו ישבו בדין שבעה קצינים בכירים נוספים. שלושה עורכי דין ניהלו את ההגנה. להגנתו טען לודי שלא רצה כלל להיות מרגל, אלא שמחמת בריאותו הרופפת הוא נדחה משירות קרבי. כן הצהיר כי אינו מבקש רחמים ואינו מתבייש במעשיו. משפטו זכה לסיקור נרחב בעיתונות הבריטית. סניגוריו טענו שפעל באופן לגיטימי כקצין בשירות ארצו. ב-2 בנובמבר 1914 הרשיע בית הדין את לודי וגזר עליו עונש מוות.
הוצאתו להורג.
ב-6 בנובמבר 1914 הובא לודי למצודת לונדון, הועמד בפני כיתת יורים בת שמונה אנשים ונורה למוות. הייתה זו ההוצאה להורג הראשונה שבוצעה במצודה לאחר מאה וחמישים שנה. לודי היה הראשון מבין אחד עשר מרגלים גרמנים שהוצאו להורג בבריטניה במהלך המלחמה. הוא נקבר בקבר בלתי מסומן בבית עלמין במזרח לונדון. לימים הונחה מצבה על קברו. לפני הוצאתו להורג הוא שאל את השוטר המלווה שלו: "אני מניח שלא תלחץ את ידו של מרגל", השוטר ענה לא, "אבל אלחץ את ידו של אדם אמיץ", ורנון קל, מנהל סוכנות הריגול הנגדי הבריטית MI5, העריך את לודי והצטער על ההחלטה להוציאו להורג.
צ'רניאחובסק
צ'רניאחובסק (ברוסית: Черняховск, עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "אינסטרבורג" "Insterburg" , בליטאית: Įsrutis, בפולנית: Wystruć) היא עיר במרכז המובלעת הרוסית קלינינגרד, ומשמשת כמרכז המנהלי של ראיון צ'רניאחובסקי. העיר שוכנת בנקודה בה נפגשים הנהרות אינסטרוץ' (Инструч) ואנגראפה (Анграпа), ויוצרות את נהר פרגוליה.
היסטוריה.
בשנת 1336, במסגרת מסע הצלב הפרוסי, הקימו אנשי המסדר הטבטוני מבצר, במקום בו מצוי העיר. בשנת 1376, במסגרת מסעי הצלב הצפוניים, נחרב המקום. ב-10 באוקטובר 1583 הוענקו לאינסטרבורג זכויות עיר. עם הקמת ממלכת פרוסיה בשנת 1701, נכללה בה אינסטרבורג.
העיר הייתה במאה ה-19 תחת שלטון פרוסי. בשנת 1905 נמנו בעיר כ-20,000 תושבים. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר בידי הרוסים.
באפריל 1943 הפציצו מטוסים רוסים את העיר ובדיווחים נטען שהעיר הייתה ל, גיהנם של אש". ביולי 1944, בעקבות כיבוש גרודנו, הוחל בפינוי נשים וילדים מאיסטרבורג ומכלל רפוסיה המזרחית. בסוף יולי דיווח רדיו גרמניה שהאזרחים בעיר צוידו בנשק ונשלחו לסייע בחזית נגד הפלישה הרוסית. לקראת סוף אוקטובר הוחל על ידי הצבא האדם בתנועת מלקחיים לכיבוש העיר וב-22 בינואר 1945 נכבשה העיר בידי הצבא האדום.
ב-1946 הוחלף שמה לצ'רניאחובסק על שם הגנרל הסובייטי איוואן צ'רניאחובסקי שנהרג בקרבות במזרח פרוסיה בפברואר 1945.
יהודים.
בשנת 1905 נמנו בעיר 367 יהודים. הקהילה היהודית ב"אינסטרבורג" השתייכה לאיגוד הקהילות של מזרח פרוסיה. בשנת 1938 הייתה הקהילה בין הנפגעות של פוגרומי ליל הבדולח, בהם נחרב בית הכנסת אינסטרבורג.
רבי מקס בארמן היה רב באינסטרבורג.
ערים תאומות.
לצ'רניאחובסק חמש ערים תאומות:
אנזו
בזן בודהיזם, אנסו (円相, "מעגל") הוא מעגל המצויר בכתב יד במשיחת מכחול 'חסרת עכבות'. "מעגל הזן", בשמו השני מבטא רגע בו הנפש חופשיה לתת לגוף ליצור.
סמל האנסו מסמל הארה טהורה, כוח, אלגנטיות, את היקום ו'מו' (ריקות). ציור אנזו הוא תרגול משמעתי של אמני טכניקת ציור הדיו "סומי-אי" (墨絵). הכלים והשיטה של ציור האנסו זהים לאלה המשמשים לקליגרפיה יפנית מסורתית - מכחול (筆) ונייר "וואשי" . סימן האנזו מצויר לרוב במשיחת מכחול יחידה, כשהציור נעשה לפי כללי הקליגרפיה היפנית (סושו 草書) משיחת המכחול נעשית באִבְחָה אחת. ברגע שהאנזו צויר, אין לשנות אותו. צורת משיחת האנסו מעידה על אופי היוצר שלו ועל ההֶקשר של היצירה בתקופה קצרה ורציפה של זמן. ציור אנסו היא מטלה רוחנית שניתן לבצע אפילו פעם ביום.
טרזה ברנדל
טרזה ברנדל (בגרמנית: Therese Brandl; 1 בפברואר 1902 - 28 בינואר 1948) הייתה שומרת במחנות הריכוז של הנאצים. במרץ 1942 הייתה ברנדל אחת מקומץ של נשות אס אס שהוצבו במחנה אושוויץ I. תפקידה במחנה היה להשגיח על האסירות בביתני המיון וניתנה לה דרגת אס אס "רפורט-אאופזהרין" (דרגת האס אס הנמוכה ביותר שניתנה לנשים על מנת שיוכלו לפקח על האסירות במחנות). באוקטובר 1942 היא הועברה לאזור אחר במחנה, אושוויץ-בירקנאו, שהיה "מפעל המוות" של אושוויץ. היא הורשעה בפשעים נגד האנושות לאחר המלחמה במשפט אושוויץ הראשון והוצאה להורג.
פועלה בשירות הנאצים.