כיום, שגרירת ארצות הברית בגאנה היא סטפני ס. סוליואן.
ענת קלו לברון
ענת קלו לברון (נולדה ב-15 באוגוסט 1967) היא סופרת, מרצה ובעלת טור ישראלית ומנחת סדנאות לצמיחה, התפתחות ויציאה ממשברים.
ביוגרפיה.
קלו לברון נולדה וגדלה בגבעתיים, למהנדס אלברט קלו ולמשוררת הילדים מאשה קלו.
למדה תואר ראשון בחינוך וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגרת תוכנית הכשרת המאמנים של מכון אדלר. בשנים שלאחר סיום לימודי התואר הראשון, עבדה קלו לברון בחברות היי-טק שונות בתפקידים בכירים בתחום השיווק.
בשנת 2003 בעקבות מחלת בתה בסרטן, החלה קלו לברון לעסוק בכתיבה. החל משנת 2005 ערכה את המגזין האינטרנטי קואוצ'לטר, שעסק באימון, צמיחה והתפתחות.
בשנת 2009 ראה אור ספרה הראשון, "קשת בשחור לבן". הספר עוסק בהתמודדות האישית והמשפחתית עם מחלת הסרטן של בתה. בזמן המחלה חיפשה קלו לברון אחר ספרות מקור העוסקת בהתמודדות עם מחלת הסרטן בילדות ובנעורים, אך מצאה רק ספרים שעוסקים במחלת הסרטן במבוגרים. לאחר ההחלמה של בתה החליטה לכתוב ספר העוסק בנושא. עמותת גדולים מהחיים נותנת את הספר לכל משפחה במחלקות אונקולוגיות לילדים בבתי חולים שונים ברחבי הארץ.
במקביל לכתיבה החלה קלו לברון לעסוק בתחום הצמיחה האישית, וכיום היא מנחה סדנאות שונות וקורסים בתחום ההתפתחות האישית. בנוסף היא מובילה את תוכנית הבוגרים של עמותת גדולים מהחיים.
קלו לברון הגישה במשך מספר שנים תוכניות ברדיו מהות החיים ופינות בתוכניות שונות בטלוויזיה בתחום אושר וצמיחה.
בשנת 2019, בעקבות הצלחת ספרה השלישי, החלה לכתוב טור קבוע במדור הורים ב ynet.
קלו לברון נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת ברמת גן. אחותה היא המשוררת יעל קלו מור.
ספריה.
תכל'ס – איך להיות הגרסה הכי טובה של עצמך - הוצאת כנרת זמורה ביתן-דביר. יצא לאור בשנת 2019, בספר פירוט של כלים רבים מעולם ההתפתחות והסברים שונים כיצד לפעול כדי ליישם אותם בחיי היומיום.
אושר לא מה שחשבתי - הוצאת כנרת זמורה ביתן-דביר. יצא לאור בשנת 2013. הספר עוסק בצמיחה אישית והתפתחות וסוקר שיטות וגישות רבות בהן נעזרה קלו לברון באופן אישי על מנת להתמודד עם המשבר בחייה.
קשת בשחור לבן - הוצאת כנרת זמורה ביתן-דביר. יצא לאור בשנת 2009. הספר מתאר את ההתמודדות האישית והמשפחתית עם מחלת הסרטן של בתה מנקודת ראות אופטימית. הספר מתאר את המסע שעברה המשפחה מרגע גילוי מחלת הסרטן של הבת שהייתה בת שנתיים וחצי בעת הגילוי של המחלה.
יחסי ארצות הברית–קמרון
יחסי ארצות הברית–קמרון הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין קמרון.
סקירה כללית.
היחסים בין המדינות קרובים, אף שלעיתים הושפעו מהחששות מפני פגיעות בזכויות האדם וקצב הליברליזציה הפוליטית והכלכלית. התוכנית הדו צדדית של ארצות הברית לפיתוח בינלאומי (USAID) בקמרון נסגרה מסיבות תקציביות בשנת 1994.
עם זאת, כ-140 מתנדבי חיל השלום ממשיכים לעבוד בהצלחה בקמרון בתחומי החקלאות, פיתוח קהילתי, חינוך ובריאות. המרכז לענייני הציבור בשגרירות ארצות הברית ביאונדה מארגן ומממן חילופי תרבות, חינוך ומידע מגוונים. הוא מחזיק בספרייה ועוזר לטפח את התפתחות העיתונות העצמאית של קמרון על ידי מתן מידע במספר תחומים, כולל מדיניות זכויות האדם של ארצות הברית ודמוקרטיזציה. קרנות העזרה העצמית והדמוקרטיה, ושגרירויות זכויות האדם בקמרון הן מהגדולות באפריקה.
דרך מספר קרנות אזוריות של מחלקת המדינה וארצות הברית, השגרירות מספקת גם כספים לפליטים, למאבק באיידס, לדמוקרטיזציה ולמלגות לנערות. מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) העניקה מענק סחורות בשווי של 6 מיליון דולר בשנת 2003 למימון פרויקטים לפיתוח חקלאי בפרובינציות הצפון והצפון הרחוק. תוכנית דומה בסכום של 4 מיליון דולר אושרה בשנת 2004. התוכנית נועדה לממן פרויקט פיתוח חקלאי ושיפור התזונה באזור מזרח אדמאווה.
ארצות הברית וקמרון עובדות יחד באו"ם ובארגונים רב-צדדיים אחרים. בעוד במועצת הביטחון של האו"ם בשנת 2002, קמרון עבדה בצמוד עם ארצות הברית על יוזמות שונות. ממשלת ארצות הברית ממשיכה לספק מימון משמעותי למוסדות פיננסיים בינלאומיים, כמו הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית, ובנק לפיתוח אפריקני, המספקים סיוע כספי ואחר לקמרון.
יחסי גרמניה–קוריאה הצפונית
יחסי גרמניה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (צפון קוריאה), הידועה בכינויה צפון קוריאה. במהלך המלחמה הקרה, מזרח גרמניה קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם צפון קוריאה, ואילו גרמניה המערבית קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם דרום קוריאה. גרמניה המזרחית חדלה מלהתקיים עם איחוד גרמניה, מה שגרם לניתוק היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה וצפון קוריאה. שתי המדינות מינו מעצמה מעניקת חסות כדי לייצג את האינטרסים במדינה האחרת, שוודיה מונתה כמייצגת של גרמניה, וסין מונתה כמייצגת של צפון קוריאה.
גרמניה וצפון קוריאה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 2001. שגרירות גרמניה בפיונגיאנג ממוקמת במתחם הישן של השגרירות המזרח גרמנית, הנמצא כעת במשותף עם השגרירויות השוודית, והבריטית.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, לא היו ביקורים בין המדינות ברמת השרים של גרמניה או צפון קוריאה. עם זאת, היו מספר ביקורים רשמיים בצפון קוריאה על ידי חברי הבונדסטאג.
על פי סקר ה-BBC World Service, רק 3% מן הגרמנים רואים את צפון קוריאה באופן חיובי, בעוד 90% מביעים דעה שלילית, וזו אחת התפיסות השליליות ביותר של צפון קוריאה בעולם.
היסטוריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, קוריאה חולקה לשני חלקים: צפון ודרום קוריאה. צפון קוריאה תחת קים איל-סונג, כוננה במהלך המלחמה הקרה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית (GDR), מיד לאחר הקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה ב-9 בספטמבר 1948.
מזרח גרמניה לשעבר תחת הסובייטים חיפשה קשרים למסחר, חילופי חינוך וגילויים כמעצמה קומוניסטית עם המדינה האסיאתית. לאחר ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין, הייתה מזרח גרמניה הספקית השלישית בגודלה של סחר לקוריאה, כדי להילחם בקפיטליזם, בדרך החשיבה הקומוניסטית היה ברור כי דרוש לספק עזרה לחברים נאמנים בכל הדרכים שאפשר לדמיין.
מ-1955 עד 1962, ממשלת מזרח גרמניה ניהלה תוכנית בקנה מידה גדול כדי לשחזר את ערי הנמל של המהונג והנגנאם אשר נפגעו קשות על ידי הפצצות אוויריות במהלך מלחמת קוריאה (1950-53). קראה את "דויטשה ארבייטסגרופה (DAG)" למלאכה. הצוות שהיה מורכב מתכנני ערים, אדריכלים, אנשי הצוות הטכני ובעלי מלאכה, בנה אזורי מגורים, אזורי תעשייה, בתי חולים, בתי ספר, מלונות, אולם קונצרטים, ובריכת שחייה חיצונית. העבודה מומנה על ידי ממשלת מזרח גרמניה, ותרומות מן האזרחים המזרח גרמנים. האחראי הראשון של תכנון העיר המהונג היה הבאוהאוס האדריכל קונרד פישל.
לאחר הפיצול הסיני-סובייטי ב-1960, צפון קוריאה נשארה נאמנה לסין, בעוד מזרח גרמניה נותרה קרובה יותר לברית המועצות. בגלל זה הקשרים ההדוקים שפרחו פעם הגיעו לקיפאון. לדוגמה, הרבה סטודנטים שהגיעו בשל חילופי סטודנטים מצפון קוריאה, שלמדו באוניברסיטאות במזרח גרמניה נאלצו לחזור בשנת 1962 למדינת מולדתם. כמה סטודנטים מצפון קוריאה היו מאורסים או נשואים לסטודנטים גרמנים או צעירה אחרת וכבר נולדו להם ילדים, אפילו אם מערכות יחסים אלה היו אסורות. לאחר פרידתם של האוהבים פחות או יותר אסורים, הילדים נשארו עם אמהותיהם בגרמניה וגדלו במזרח גרמניה, ואילו אבותיהם נאלצו לחזור לצפון קוריאה. רוב הגרמנים הללו לא ראו שוב את אביהם, בעלם או אהובתם. הבמאי הגרמני-קוריאניצ'ו סונג-היונג עשה סרט על המשפחות הגרמניות-קוריאניות בשנת 2015. ב-1991, צפון קוריאה הציעה למנהיג מזרח גרמניה אריך הונקר מקלט מדיני בארץ.
לאחר קריסתה של ברית המועצות, שגרירות גרמניה נסגרה עד אחרי איחוד גרמניה; "במקביל, שגרירות צפון קוריאה לשעבר במזרח ברלין הפכה למשרד להגנת האינטרסים של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, כאשר הרפובליקה העממית של סין משמשת כמגן על השלטון. הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וצפון קוריאה כוננו יחסים דיפלומטיים ב -1 במרץ 2001".
שגרירות גרמניה בפיונגיאנג.
עשר שנים מאוחר יותר כאשר הוקמה השגרירות הגרמנית בפיונגיאנג, ניסתה גרמניה להביא את צפון קוריאה לשיחות שש המפלגות כדי לדון בבעיה עם תוכנית הנשק הגרעיני של צפון קוריאה. בשל ניסויי הגרעין האחרונים שנערכו בינואר, פברואר וספטמבר 2016, גרמניה הטילה סנקציות, ועקבה אחר האו"ם והאיחוד האירופי. זה משפיע על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, שפירושו אין יותר משלוח של מוצרי יוקרה, כמו גם אמברגו נשק. כמו כן איסור מוחלט על סחר חוץ וסנקציות אחרות העלולות להשפיע על הרחבת ניסויים גרעיניים נוספים.
אך לפני הסנקציות הבינלאומיות בשל הניסויים על טילים ונשק גרעיני בצפון קוריאה, גרמניה ביקשה חילופי שלום עם מתן מלגות חינוך לסטודנטים קוריאנים או הבאת השפה הגרמנית לקוריאה. לפיכך, גרמניה מעניקה משרה למרצה גרמני בעזרת השירות החלופי האקדמי הגרמני באוניברסיטת קים איל-סונג. כבר בשנות השמונים שהו שני מרצים באוניברסיטה כדי ללמד גרמנית, וקיימים יחסים קרובים עם החוג ללימודי קוריאה באוניברסיטת הומבולדט בברלין. מאז הרבה צפון קוריאנים יכלו לבקר בגרמניה ולהרוויח מחילופי התרבות.