היריבויות העיקריות של הקבוצה הן מול אתלטיקו נסיונל, מיונאריוס ודפורטיבו קאלי. מול אתלטיקו נסיונל מדובר למעשה בקלאסיקו של קולומביה, שתי הקבוצות שנחשבות לטובות ביותר במדינה אם מכלילים את הישגיהן גם בטורנירים הבין לאומיים. מול מיונאריוס המשחק היה הקלאסיקו של קולומביה עד לתחילת שנות ה-90' אז הייתה מיונאריוס שהייתה הקבוצה החזקה במדינה כשאמריקה צמצמה את הפערים והפכה לקבוצה השנייה בטיבה. היריבות השלישית היא מול דפורטיבו קאלי, היריבה העירונית. יריבויות קצת פחות גדולות הן מול הקבוצות האדומות של מדיין ובוגוטה - אינדפנדיינטה מדיין ואינדפנדיינטה סנטה פה בהתאמה.
טבלטורה לכלים שונים
טַבְּלָטוּרָה (או בקיצור טאב – TAB) היא שיטה לכתיבת מוזיקה לגיטרה וגיטרה בס ולפעמים גם לתופים. שיטה זו מהווה חלופה לשיטת התווים, המצריכה תרגול רב.
לכתיבה בטבלטורה היסטוריה ארוכה, וראשיתה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אז הייתה נפוצה כשיטת תיווי לא רק לכלי פריטה כמו לאוטה, תיאורבו וגיטרה, אלא אף לכלי קשת וכלי מקלדת. עם השנים התפתחו שיטות טבלטורה רבות ושונות מאוד זו מזו, אך כולן מבוססות על עיקרון דומה, עקרון של תיאור גרפי של מיקום האצבעות. השיטה אמנם בעייתית מבחינות רבות, אך רוב נגני הגיטרה המתחילים משתמשים בה, בשל פשטותה והיכולת לרשום אותה בתווי ASCII.
שיטת הכתיבה בטבלטורה לגיטרה.
בשיטה זו, שישה קווים אופקיים מייצגים את ששת המיתרים של הגיטרה, מהגבוה לנמוך (כמובן, המספר משתנה בין סוגים שונים של גיטרה – בס, שבעה מיתרים וכו'). על כל קו נרשם מספר השריג עליו יש ללחוץ - משמאל לימין. לכל טכניקה בה יש להגיע אל הצליל - מתיחה (Bend), החלקה וכדומה - ישנו סימון מיוחד. את התיבות (Bar) מפרידים באמצעות קו אנכי, כמו בתווים. באמצעות שיטה זו ניתן לייצג הן מלודיות והן הרמוניות (האקורדים נרשמים, על פי רוב, מעל לתיבה בצד שמאל).
יתרונות וחסרונות.
הן יתרונותיה והן חסרונותיה של השיטה נובעים מהיותה ספציפית לגיטרה. השיטה מצטיינת בפשטות, ביכולת להעביר בה כל סוג של טכניקה ובהיותה זמינה ברשת האינטרנט.
חסרונותיה של השיטה הן, בעיקר, הקושי הרב להעביר בה כל מה שקשור לזמן ביצירה, לדוגמה את משך התו (רבע, חצי וכו') (כתוצאה מכך בלתי אפשרי ללמוד באמצעותה יצירה לא מוכרת), וכן אי היכולת לתקשר בעזרתה עם מוזיקאים המנגנים על כלים שונים. כמו כן, ידע בקריאת תווים מקל בהרבה על למידת התאוריה של המוזיקה, יתרון שאינו קיים בטאבלטורה.
שני פתרונות אפשריים לבעיה הראשונה, הם תוספת של צוואר תו (עם הדגלים שמציינים שמינית, חלק 16 וכו') בצורה כזאת שבמקום עיגול התו מופיע מספר השריג. פתרון נוסף הוא לכתוב את הטאבים לצד המנגינה בתווים, כך יכול הגיטריסט לדעת איזה תו הוא מנגן, ולא רק איך לנגן אותו.
טבלטורה לעוגב.
הטבלטורה לעוגב היא צורת תיווי מוזיקלי, שהייתה בשימוש באסכולת העוגב הבארוקי של צפון גרמניה, אף כי צורות של טבלטורת עוגב היו קיימות גם בארצות אחרות כמו איטליה, ספרד, פולין ואנגליה. חלקים מהספרון לעוגב (Orgelbüchlein) של יוהאן סבסטיאן באך כתובים בטבלטורה, כמו גם מספר רב של כתבי יד ששרדו מיצירות העוגב של דיטריך בוקסטהודה ומלחינים צפון-גרמנים אחרים מתקופת הבארוק.
הדוגמה הראשונה הקיימת לטבלטורת מקלדת, שנועדה כמעט בוודאות לעוגב, נמצאה ב"קודקס רוברט ברידג'", מסביבות שנת 1360. אף כי טבלטורה זו היא אנגלית, היא קרובה מאוד לטבלטורות הגרמניות המאוחרות יותר. דוגמה מוקדמת ואולי ראשונית של טבלטורות העוגב הללו נמצאה ב"ספר העוגב של בוקסהיים" (Buxheim Organ Book), שקובץ במינכן בשנות ה-60' של המאה ה-15. קובץ זה משקף את יצירתו של קונרד פאומן, מלחין עיוור, נגן עוגב ולאוטה. טבלטורת העוגב הגדולה ביותר, שהיא גם אחת הקדומות ביותר בעולם, היא של יאן מלובלין (1537 - 1548) אחת מכ-20 טבלטורות עוגב שנוצרו בין 1520 ל-1700.
מאפיין טבלטורת העוגב המבדיל אותה מכתב התווים המודרני הוא שאין בה לא חמשות, לא ראשי תווים על רגליות ולא סימני סולם. לסימון גובה הצליל משתמשים בשמות אותיות הרשומים בכתב היד ואת משך הצליל בדגלים (בדומה לתיווי המודרני), אם כי בתיווי קדום הוצגו משכי הזמן בתווים מדודים (mensurable notes) והזחות אוקטבה בשרטוט קווי אוקטבה מעל אות. גיוון מסוים היה בתיווי סימני ארעי (דיאז או במול המופיעים ליד תו ולא ליד סימן המפתח), אבל לפעמים צוינו הדיאזים בתוספת לולאה לקצה האות. סי בקר וסי במול יוצגו באותיות "h" ו-"b" בהתאמה. בקר איננו מסומן, כיון שסימני ארעי אינם נשמרים לאורך תיבה שלמה כמו בתיווי מודרני. סולמות אינם מצוינים במפתח; הם משתמעים מסימוני הדיאזים. ביצירות רנסאנס הקו המלודי העליון מובא בתיווי מדוד רגיל על גבי חמשה, והטבלטורה מובאת נמתחת לכל תו.
מאז תום תקופת הבארוק, אין עוד שימוש בעל משמעות בטבלטורת עוגב. רפרטואר שנכתב במקורו בטבלטורה מתורגם לתיווי מודרני. עם זאת, התרגום הזה איננו נקי מחשש טעות. בכתבים גרמניים עלול לחול בלבול בין A ל-E, כמו גם בין F ל-G. בדומה לכך, ראשיתו וסיומו של קו אוקטבה מעל שורת תווים עלולות להיות דו-משמעיות. עורכים שונים נותנים פתרונות שונים, וזהו אחד הביטויים למסורת האלתור של ביצועי עוגב תקופתיים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מוזיקה]]
נורוז (חג בהאי)
נורוז (פרסית نو روز - "יום חדש") הוא ראש השנה בלוח השנה הבהאי, החל ביום השוויון האביבי בחצי הכדור הצפוני, ב-21 במרץ.
מקור ומשמעות.
הנורוז הוא אחד מתשעת החגים הבהאים המוגדרים כימי מנוחה. מקורו של החג בנורוז, ראש השנה הפרסי הנוהג באיראן וברבות ממדינות מרכז אסיה, ובהאא אללה אימצו בעקבות הבאב כראש השנה הבהאי. למרות שיום השוויון האביבי עשוי לחול ב-20, 21 או ב-22 במרץ, קבע שוגי אפנדי כי "בינתיים" יחול ראש השנה הבהאי ב-21 במרץ באופן קבוע, ולמעט במזרח התיכון זהו היום בו הוא חל. בהתאם ללוח הבהאי ובדומה ללוח העברי, מתחילים הימים הבהאים עם השקיעה, ועל כן מתחיל החג עם רדת החמה ב-20 במרץ.
לתשעה עשר ימי החודשים הבהאים הוענקו שמות, וכיומו הראשון של כל חודש, גם הנורוז הבהאי מכונה "בהאא" ("זוהר" או "תהילה"). הנורוז הבהאי חל עם תום חודש "עַלַאאְ", החודש האחרון בשנה הבהאית שבמהלכו חל צום תשעה עשר הימים. החג מזוהה עם האל או "השם הגדול", ומסמל גם את הנבואה. לתחולתו באביב וביום השוויון נודעת משמעות של התחדשות, והנורוז הוא החג היחיד מבין החגים הבהאים שאינו מזוהה עם חייהם או מותם של הבאב, בהאא אללה או עבד אל-בהאא'.
ציון החג.
הנורוז מצוין בדרך כלל במפגשים ובתפילה מיוחדת לחג, או באירועי ריקוד ושירה, ומאחר והוא מסיים את חודש הצום, נהוג לקיים בו גם סעודה. לחג אין כללים מחייבים רבים, ועל כן הוא לובש צורות שונות במקומות שונים, הכל בהתאם למנהג המקומי. מאמינים ממוצא איראני עדיין שומרים על חלק ממנהגיו של הנורוז הפרסי, כמו הנוהג להכין את "שבעת הסמ"כים" ("האפט סין"), שבעה מאכלים ששמם בפרסית מתחיל באות סמ"ך ואשר משמשים בארוחת החג.
פרלמנט קנדה
טריבון הפלבס
או קיי
עינת וילף
עינת וִילְף (, י"ג בכסלו ה'תשל"א) היא דוקטור למדע המדינה שכיהנה כחברת הכנסת ה-18, מטעם סיעות "העבודה" ו"העצמאות", וכיושבת ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
ביוגרפיה.
וילף היא בוגרת התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, ושירתה בצה"ל כקצינה ביחידה 8200. בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותולדות האמנות מאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית, תואר שני במנהל עסקים מ-INSEAD שבצרפת, ותואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. בשנים 2006-2002 שימשה כיועצת מדינית למשנה לראש הממשלה, שמעון פרס. הייתה יועצת אסטרטגית בנושא קרנות השקעות בתאגיד הייעוץ הבינלאומי מקינזי, ולאחר מכן שותפה מנהלת בקרן ההון סיכון של "כור תעשיות". עד חברותה בכנסת הייתה עמיתת מחקר במכון לתכנון מדיניות העם היהודי.
קריירה פוליטית.
וילף היא כותבת קבועה של מאמרי דעה בעברית ובאנגלית בעיתונים בישראל ובעולם ומרצה בישראל ובעולם בנושאי חברה ופוליטיקה בישראל. בענייני החברה הישראלית כתבה שני ספרים: בשנת 2003 יצא לאור ספרה הראשון "מקימים, לוחמים ואנחנו - הדור הצעיר והמאבק הבא על דמותה של מדינת ישראל", בליווי הקדמה של שמעון פרס. בשנת 2008 יצא לאור ספרה השני "בחזרה לאלף-בית - הדרך להצלת החינוך בישראל (ללא תוספת תקציב)", אותו כתבה יחד עם אמה, מירי וילף, מורה ומחנכת ותיקה. הספר עוסק במשבר הפוקד את מערכת החינוך בישראל ובפתרונות כוללים למשבר זה.
בשנת 2002 התמודדה על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ברשימה הארצית. ודורגה במקום ה-39 ברשימת העבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה דורגה במקום ה-35 ברשימת "העבודה" לכנסת. ובבחירות לכנסת ה-18 מוקמה במקום ה-14 ברשימת המפלגה, אשר קיבלה 13 מושבים.
ב-11 בינואר 2010, לאחר התפטרותו של חבר הכנסת אופיר פינס מכהונתו, החלה וילף לכהן כחברת כנסת. ב-17 בינואר 2011 פרשה ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון אהוד ברק, והקימה עמם את מפלגת העצמאות.
בדצמבר 2011 מונתה ליושבת-ראש ועדת המשנה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לענייני קשרי ישראל והעם היהודי. וילף שימשה כיו״ר סיעת העצמאות עד יוני 2012, עת מונתה ליושבת-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, בשל העובדה כי וילף נשואה לגוי על פי ההלכה, התבטאו נגדה אישים בארגון להב"ה כגון בנצי גופשטיין וברוך מרזל ודרשו ממנה להתפטר מתפקידה כיו"ר ועדת החינוך של הכנסת.