לקראת עונת 2019/2020, ב-4 ביוני 2019 מונה סרגיי איגנשביץ' למאמן הקבוצה וב-22 ביוני 2019 הקבוצה ערכה משחק ידידות עם מועדון הכדורגל שפילד, המועדון הוותיק בעולם, במלאת 95 שנה למועדון טורפדו, במה שמהווה למפגש הראשון של טורפדו עם קבוצה מערב אירופית מאז 2004.
בליגה, הקבוצה פתחה את העונה עם רצף של 10 ניצחונות, שמהווה להישג שיא בליגת הכדורגל הלאומית וניצבה בראשות טבלת הליגה, כשבמאזנה 16 ניצחונות. באותה עונה הקבוצה העפילה לשלב רבע הגמר בגביע הרוסי, לראשונה מזה 13 שנה. אך סיימה את העונה במקום הרביעי.
עם זאת עונת 2020/2021 התחילה רע. אם בתחילה האוהדים לא היו מרוצים ממינויו של סרגיי איגנשביץ', משום שהגיע מצסק"א, הם הניחו לו בשל ההצלחה היחסית: למחזור 25 בעונת 2019/2020 טורפדו הגיעה למקום הראשון אך בהמשך ירדה למקום הרביעי. התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הביאה לירידה באינטנסיביות האימונים בקבוצה ובעונה החדשה טורפדו לא הצליחה להיצמד לצמרת טבלת הליגה כשהיא עם מאזן של ארבעה הפסדים בחמישה משחקים. נוסף לכך ההפסד לשיניק יארוסלבל בשלב 64 האחרונות ב, במה שהעלה את חוסר האמון של האוהדים כלפי המאמן שדרשו את התפטרותו. עם זאת, הבעלים הביעו בו אמון, הציעו תקציב של 315 מיליון רובל (4 מיליון דולר) ויעד להעפיל לליגת העל בתום עונת 2020/2021, אלא שלאחר רצף כישלונות במרץ 2021 איגנשביץ' פוטר.
עונת 2021/2022 הפכה לעונה השמינית בליגת הכדורגל הלאומית. העונה החלה בניצחון 1:2 על קובאן, הניצחון הביתי הראשון הגיע במחזור השני על ספרטק-2 בתוצאה מוחצת של 5:0 ולא הפסידה ב־11 המחזורים הראשונים של העונה וכשהיא מוליכה את טבלת הליגה במשך 8 מחזורים רצופים. הקבוצה המשיכה ביכולת טובה לאורך כל העונה ועלתה בסיומה בחזרה לליגת העל, לאחר 7 שנות היעדרות.
עם זאת, היא לא הרשימה במיוחד בפתיחת העונה עם מאזן של 3 הפסדים וללא ניצחון.
מתקנים ואצטדיון הקבוצה.
אצטדיון הקבוצה הראשון היה האצטדיון על שם מפעל סטלין שהועבר בשנת 1931 לידי התאחדות תעשיית הרכב, שהחזיקה בבעלות על הקבוצה. טורפדו אירחה באצטדיון זה עד 1941.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון לוז'ניקי. הקבוצה אירחה באצטדיון זה גם בשנים 1998—2008. במשך זמן קצר הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב. הקבוצה אירחה את מרבית משחקיה באצטדיון טורפדו על שם אדוארד סטרלצוב, שנבנה בשנת 1959 ושימש תחילה כמגרש אימונים. נוהל על ידי מפעל זיל והכיל בשיאו 13,400 מושבים. משחק הבכורה נערך ב-15 באפריל 1977 (טורפדו נגד צ'רנומורץ). בשנים 1978—1997 ובשנים 2009—2013 שימש כמגרש הקבוצה. עד ה-21 ביולי 1997 האצטדיון נקרא בפשטות אצטדיון טורפדו. בשנים 1997—2010 המועדון שימש כמגרש הבית של קבוצת טורפדו-זי"ל. ב-2020 נסגר לצורך הריסתו ובניית אצטדיון חדש על חורבותיו.
בשנים 2012—2015 טורפדו אירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון סאטורן-1991 שבראמנסקויה.
משנת 2020 מארחת באופן זמני באצטדיון "עיר הספורט לוז'ניקי" (Спортивный городок Лужники), מגרש ספורט בלוז'ניקי המכיל 1,872 מושבים. טורפדו מארחת באצטדיון זה עד להשלמת בניית אצטדיון טורפדו החדש, שבנייתו החלה בשנת 2020. עיר הספורט היא אזור שנוצר במיוחד לספורט ותחרויות ברמות שונות בשטחו של אצטדיון לוז'ניקי ובו מגרש כדורגל בגודל 105×68 מטרים עם דשא טבעי המצויד במערכת חימום ו-8 מסלולי אתלטיקה סביב המגרש. בבניין המתחם ישנם ארבעה חדרי הלבשה מצוידים בריהוט ומקלחות. מרכז עיתונות ותחנת עזרה ראשונה.
מתקן האימונים של הקבוצה ממוקם בעיר ברוניצי במחוז מוסקבה, ששופץ לקראת מונדיאל 2018 ושימש את . המתקן כולל מגרש הכדורגל בגודל 105×68 מטר, ספסלים, חדרי שיפוט והלבשה, מערכת תאורה מלאכותית. סביב למגרש ישנם יציעים ל־500 מושבים, כולל מושבים לאנשים עם מוגבלות בניידות. בנוסף, ישנם בנייני מנהלה ומשק. בבניין יש חדר ישיבות עם קיבולת של לפחות 100 אנשים, שיכול להכיל צלמים וגם מרפאה. שטח המתחם כולו, יותר מ־26 אלף מטרים רבועים.
בתקופה הסובייטית, הקבוצה נהגה להתאמן במתקן האימונים בעיר מיאצ'קובו, שבפרברי מוסקבה.
יריבויות.
היריבות עם ספרטק.
בתקופה הסובייטית הייתה לטורפדו יריבות מרה עם ספרטק מוסקבה ופעמים רבות שהקבוצות נפגשו בגמר הגביע הסובייטי. ב-2015 הן נפגשו ביניהן בפעם האחרונה, כשבסיום אותה עונה טורפדו נשרה לליגת המשנה.
הקבוצות נפגשו ביניהן 145 פעמים, מהם ניצחה ספרטק 52 פעם, טורפדו — 49 פעמים.
הקבוצות נפגשו לראשונה במסגרת אליפות העיר מוסקבה ב-6 באוגוסט 1925 כשספרטק נקראה אז "קרסניה פרסניה" וטורפדו נקראה "חרש הפרולטריון" (RDPK). משחק ראשון במסגרת ליגת העל הסובייטית בכדורגל נערך ביניהן ב-24 במאי 1938 באצטדיון סטאלינץ והסתיים בניצחון טורפדו בתוצאה 3:2.
הקבוצות נפגשו 4 פעמים בגמר הגביע הסובייטי בכדורגל: ב-1947 (ספרטק ניצחה), 1952 (טורפדו ניצחה), 1958 (ספרטק ניצחה) וב-1972 (טורפדו ניצחה בבעיטות עונשין).
הקבוצות נפגשו ביניהן בפעם האחרונה באוטקריטיה ארנה, ב-21 במרץ 2015 במסגרת ליגת העל הרוסית בכדורגל, במשחק שהסתיים בתוצאה 1:0 לספרטק.
היריבות עם שאר מועדוני מוסקבה.
לקבוצה קיימת יריבות מרה גם עם קבוצת דינמו מוסקבה, לאור העובדה ששתיהן מתקשות לשחזר את הישגיהן מהתקופה הסובייטית. הקבוצות נפגשו ביניהן לראשונה באוגוסט 1938 ובתקופה הסובייטית הן נפגשו ביניהן 115 פעמים, 25 פעמים הן נפרדו בשוויון, דינמו ניצחה 50 פעמים, בעוד טורפדו ניצחה את דינמו 40 פעמים. מאז 1991 המאזן נותר לטובת דינמו, שניצחה 12 משחקים, בעוד טורפדו ניצחה 7 משחקים ו-15 מפגשים נוספים הסתיימו בתיקו. הן נפגשו בפעם האחרונה באוקטובר 2018 בשלב 32 האחרונות במסגרת הגביע הרוסי בכדורגל 2018/2019 ובו טורפדו הפסידה לדינמו בתוצאה 1:0 משער שהובקע בבעיטת עונשין.
במהלך התמודדות טורפדו בליגה הלאומית התפתחה יריבות מתוחה עם חימקי, עמה נפגשה מספר פעמיפ בקרב על צמרת הטבלה. בנוסף, הקבוצה פגשה את חימקי במסגרת שלב רבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020, שבו הפסידה והודחה מהמפעל.
לקבוצה הייתה יריבות חזקה עם צסק"א ולוקומוטיב בתקופת ברית המועצות, אך מאז 1991 אומנם כל מפגש של טורפדו עם הקבוצות המוסקבאיות אחרות הוא דרבי עירוני, אך אינו מהווה ליריבות מתוחה.
שמות הקבוצה.
הקבוצה החליפה את שמה מספר פעמים לאורך השנים, כאשר שמה כיום, "טורפדו" ניתן לה רק בשנת 1936, 12 שנה לאחר הקמתה. הקבוצה שינתה את שמה ל"טורפדו-לוז'ניקי" עם מכירתה לתאגיד לוז'ניקי ב-1996 אך שינתה את שמה בחזרה ל"טורפדו" עם הפיכת המועדון השני בשם טורפדו מוסקבה ל"מועדון הכדורגל מוסקבה".
שמות הקבוצה לאורך השנים הם:
סגל.
סגל הקבוצה.
נכון ל-17 ביולי 2022:
(קפטן שני)
(בהשאלה מרוסטוב)
(בהשאלה מרוסטוב)
סמל הקבוצה.
הסמל המזוהה עם הקבוצה הוא האות Т, המייצג את "טורפדו" והגלגל התעשייתי, המייצג את תעשיית הרכב ברוסיה, שליוותה את המועדון ותמכה בו במרבית שנות קיומו בתקופה הסובייטית.
הפארק הלאומי טייראדנטרו
הפארק הלאומי הארכאולוגי טייראדנטרו (ספרדית Parque nacional arqueológico de Tierradentro; טייראדנטרו בספרדית - "בתוך האדמה") הוא פארק ואתר ארכאולוגי במזרח מחוז קאוקה שבדרום-מערב קולומביה, הידוע באתרי ההיפוגאום הפרה-קולומביאניים המפוזרים בו. שטחו הכולל של הפארק הוא 19 דונם, ובשנת 1995 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
התרבות שהקימה את אתרי ההיפוגאום התקיימה באזור בין המאה ה-6 למאה ה-10, ולפי הממצאים הארכאולוגיים, נהגה בה היררכיה חברתית ופוליטית שבראשה ניצבו ראשי שבטים בעלי מעמד דתי. הקבורה נעשתה בשני שלבים - תחילה נקברו הגופות בקברים פשוטים, ולאחר מכן הועברו העצמות אל ההיפוגאום, לעיתים לאחר שריפת הגופה או אגב עירוב השרידים באדמה.
להיפוגאום האופייני בפארק כניסה הפונה לכיוון מערב, מדרגות לולייניות, בצורת זיג-זג או רגילות, ואולם מרכזי בעומק של חמישה עד שמונה מטר מתחת לפני האדמה. רוחבו של ההיפוגאום נע בין 2.5 ל-3 מטר באתרים הקטנים, ועד 10 עד 12 מטר בגדולים. סביב לאולם המרכזי מספר אולמות קבורה שבכל אחד מהם שמורה גופה אחת. על הקירות עיטורים גאומטריים וציורי בני אדם ובעלי חיים בצבעי אדום ושחור על רקע לבן. בשל מעשי שוד שאירעו במקום לפי תחילת השימור באזור, נותרו באתרים פסלים, שרידי כלי חרס ובדים מעטים בלבד.
ממצא נוסף באזור הוא פסלים שנמצאו באתרים ארכאולוגיים בסביבה, אך לא באתרי ההיפוגאום, ואשר נחצבו מאבנים געשיות. אלה מייצגים דמויות אדם עומדות והם ניצבים לגובה של מטר עד 2.5 מטר. הפסלים מצטיינים בראשים גדולים באופן לא פרופורציונלי למידות הגוף, וידיהם שלובות על חזם.
שמעון זנדהאוז
שמעון (ג'וגול) זנדהאוז (נולד בתל אביב, 1946) הוא מעצב גרפי ישראלי.
ביוגרפיה.
בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל" (1970) וחתן פרס שטרוק. שימש כמרצה ב"בצלאל" משנת 1973 עד 1983. נבחר לראשות המחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל"בשנת 1996 ושינה את תחום הלימודים האקדמיים מעיצוב גרפי, לתקשורת חזותית. שינוי שהוסיף עיצוב אינטראקטיבי, אנימציה מורחבת, לימודי קולנוע ועיצוב לשידור. ב-1998 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המנין. באותה שנה, גייס מקרן קיסריה של הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד תרומה בסך $3,200,000 (שלושה מיליון ומאתיים אלף דולר) עבור המחלקה לתקשורת חזותית. סיים תפקידו כראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2000.