דומינטריקסיות מקצועיות רבות מתגאות ביכולת שלהן להחזיק בתובנות הפסיכולוגית לגבי הפטישים והרצונות של לקוחותיהן, כמו גם היכולת הטכנית שלהן לבצע תרגילי BDSM מורכבים, כגון קשירה יפנית וצורות אחרות של שיעבוד ועינויים גופניים - פרקטיקות הדורשות רמה גבוהה של ידע וכשירות לפקח על הפעילות בבטחה, ללא גרימת נזקים ותאונות בלתי הפיכות. מנקודת מבט סוציולוגית, דניאלה לינדמן הצהירה על "משטר הקרב הנקי", שבו רבות מהשולטות מדגישות את הידע המקצועי שלהן ואת הכישורים המקצועיים שלהן, תוך התרחקות מקריטריונים כלכליים להצלחה, באופן הדומה לאמנים האוונגרדים.
כמה מהדומינטריקסיות עוסקות ב"שליטה כלכלית" או "שליטה כספית" הקרויה "פינדום" (מהמילים: שליטה פיננסית), פטיש שבו הכנוע מתעורר מינית על ידי שליחת כסף או מתנות לדומינטריקס בהוראתה. בחלק מהמקרים שולטת הדומינטריקס באופן טוטאלי על כספי הכנוע, או שמתרחש תהליך "סחיטה". ברוב המקרים הדומינטריקס והכנוע אינם נפגשים פיזית. האינטראקציות מתבצעות בדרך כלל באמצעות האינטרנט, שבו גם שירותים אלה מפורסמים. פינדום היה במקור שירות נישה שהדומינטריקסיות המסורתיות הציעו, אולם מאוחר יותר הפך לפופולרי בקרב דומיננטיות פחות מנוסות, כתוצאה מהתפתחות האינטרנט.
כדי להבדיל בין נשים המזוהות כ"דומינטריקס", אך אינן מציעות שירותים בתשלום, דומיננטיות לא מקצועיות נקראות לעיתים דומיננטיות "לייף-סטייל" (סגנון חיים). המונח "סגנון חיים" בתחום ה-BDSM הוא לעיתים נושא ניגוד בקהילת ה-BDSM, וחלק מהשולטות המקצועיות עשויות לדחות את המונח. על אף שכמה דומינטריקסיות מקצועיות הן גם דומיננטיות ב"סגנון חיים", כלומר, בנוסף לפגישות בתשלום עם לקוחות כנועים הן עוסקות גם בפגישות פנאי ללא תשלום או עשויות לכלול יחסי שליטה בתוך חייהן הפרטיים ומערכות היחסים הפרטית שלהן, המונח "דומינטריקס" נפל מכלל שימוש כללי לגבי נשים דומיננטיות ביחסים הפרטיים שלהן, ולקח על עצמו יותר ויותר את הקונוטציה של "מקצועי".
שליטה נשית
דומיננטיות נשית
פמדום
אסון הסכר בברזיל 2019
מתקפת הטרור בניירובי 2019
פייט היין
אנטארקטופלטה
אנטארקטופלטה (שם מדעי: "Antarctopelta"; מילולית: "משוריין אנטארקטי") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים אשר חי ביבשת אנטארקטיקה בתור הקרטיקון לפני 74-70 מיליון שנה. המאובנים של דינוזאור זה התגלו על האי ג'יימס רוס ב-1986, מה שהופך אותו לדינוזאור הראשון שהתגלה ביבשת. עם זאת מאובניו קיבלו שם רק בשנת 2005, לאחר הקריאולופוזאורוס הטורף מהיורה. כל המאובנים השתייכו לפרט בודד עם עצמות שבורות וחלקיות, בעיקר של לסת תחתונה ועצמות שיניים. חפירת המאובנים לקחה שנים רבות בשל תנאי החפירה הקשים, מזג האוויר וקשיי הזיהוי של העצמות.
דינוזאור משוריין זה היה בינוני ביחס למשפחתו והגיע לאורך 4 מטרים והיה בעל דמיון לזאורופלטה. מבנה השיניים שלו היו גדולות ודמויי-עלה והתאימו ללעיסת צמחייה קרקעית. הגוף שלו כוסה באוסטאודרם משוריין לאורך גופו. לא ידוע איך נראה הזנב שלו מאחר שלא שרד במאובנים, אך כמה חוליות לקראת קצההגוף היו מחוזקות, כך שאולי היו תומכות במבנה מחוזק בקצה הזנב. כמה חוקרים סוברים שהפרט המאובן היה צעיר.
דינוזאור זה משויך כסוג פרימיטיבי למשפחת הנודוזאוריים, אף שבעבר נחשב לטקסון ללא מקור בקבוצת האנקילואורים.
בעוד הוא חי אנטארקטיקה הייתה חמימה בהרבה מכיום וכוסתה בעצים מחטניים ואף ביערות נשירים מסוימים. עם זאת עדיין היו בה חורפים קרים מכוסי קרח והאנטארקטופלטה נאלץ לשרוד בסביבה קשה לצידם של אורניתופודים וזאורופודים וייתכן שהיגר לאמריקה הדרומית שהייתה מחוברת לאנטארקטיקה.
טייניקולגראוס
טייניקולגראוס (שם מדעי: Tanycolagreus; מיוונית: "צייד ארוך-גף") הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת הצלורידים שבקבוצת התרופודים אשר חי בסוף היורה באמריקה הצפונית. חלק מהחוקרים רואים בו סוג ללא מקור בקבוצת הטירנוזאורים ואחרים משייכים אותו למשפחה סטוקסוזאוריים.
גילוי.
דינוזאור זה התגלה בתצורת מוריסון של מחוז אולבני, ויומינג ב-1995 כשלד חלקי של תרופוד קטן יחסית. הוא נחשב למאובן של צלורוס או של אורניתולסט אך מחקרים מ-2001 הוכיחו שמדובר היה במין חדש, אשר היה שייך אולי למשפחת הצלורידים ולקבוצת הטירנוזאורים. נמצא ממנו מין יחיד - "Tanycolagreus topwilsoni".
המאובנים שנמצאו כללו עצמות גפיים, לסתות ועוד כמה איברים בקטעים חלקיים מהם משוער שאורך היצור הגיע, יחד עם הזנב, ל-3.3-4 מטרים ולמשקל 120 ק"ג. הוא היה תרופוד בעל חרטום קצר ושטוח ולסת עם שיניים מחודדות שהיו בעלי דמיון לאלה של הטירנוזאורים. הרגליים האחוריות היו חזקות ותמכו בגוף בעוד הזרועות הקדמיות עזרו לתפוס טרף עם הטפרים.
יצור זה חי בסביבת ויומינג של סוף היורה לצד הסטגוזאורוס, הדיפלודוקוס, האותניליה והדריוזאורוס וייתכן שהיה צד את הפרטים האיטיים או הפגיעים שלהם.
ב. מ. לוין
סקודונוזאורוס
סקודונוזאורוס (שם מדעי: "Secodontosaurus"; מילולית: "לטאה בעלת שינים חותכות") הוא סוג של זוחל פרהיסטורי מקבוצת הפליקוזאוריה שהיה קרוב משפחתו של הדימטרודון. הוא חי בתקופת הפרם שבעידן הפלאוזואיקון לפני 285-272.3 מיליון שנה.
בניגוד לדימטרודון המוכר יותר, לזוחל זה היו לסתות צרות אך מותאמות לחיתוך ובדומה לדימטרודון היו לו מספר סוגי שיניים בלסתו כשמקדימה היו ניבים בולטים ומאחורה שיניים מותאמות יותר ללעיסה. צורת הלסתות שלו אולי מעידה על התאמה לתפיסת דגים או טרף מיימי או לשליפת טרף מסדקים וחללים באדמה. היה לו מפרש גבי גדול והוא הגיע לאורך 2-2.7 מטר ולמשקל 110 ק"ג, יותר קטן מהדימטרודון. הוא היה בעל מבנה עגלגל עם רגליים קצרות וזנב מוארך.
המאובנים של יצור קדום זה נמצאו בטקסס ותוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1880. עם זאת הוא נתן להם סיווג כמין חדש של אופיאקודון (Ophiacodon) ומיונים מאוחרים יותר סיווגו אותו כמין של דימטרודון. רק ב-1936 החוקר אלפרד רומר סיוג אותו כסוג עצמאי בעל "פני שועל" שונים מאלה של הדימטרודון.
הפסוקית היוחננית
הפסוקית היוחננית (בלטינית: Comma Johanneum) היא קטע קצר המופיע בחלק מהנוסחים בשפה הלטינית של איגרת יוחנן הראשונה, פרק ה' פסוקים ז'-ח': "בַּשָּׁמַיִם הָאָב הַדָּבָר וְרוּחַ הַקֹּדֶשׁ וּשְׁלָשְׁתָּם אֶחָד הֵמָּה׃ וּשְׁלֹשָׁה הֵמָּה הַמְּעִידִים בָּאָרֶץ". הפסוקית היא ההתייחסות הישירה ביותר הקיימת לתורת השילוש הקדוש בכל הברית החדשה, אך איננה מופיעה כלל בכתבי-היד היווניים המקוריים של הטקסט ולא בתרגומים עתיקים לשפות אחרות שאינן לטינית. לפי הקונצנזוס המחקרי בביקורת המקרא, מקור המילים הוא בפירוש או הגהה חיצוניים, והן הוספו כטעות סופר או כזיוף מכוון, לא לפני סוף המאה הרביעית וכנראה במאה השביעית. לאחר שארסמוס מרוטרדם גילה את העדר הפסוקית ולא הכליל אותה במהדורת הברית החדשה שלו משנת 1516, התעוררה מחלוקת עזה באירופה הנוצרית בין מקבלי אמיתותה לשולליה, שנמשכה מאות שנים. כיום אפילו הכנסייה הקתולית בחרה להשמיט אותה ממהדורת הביבליה שלה, אם כי פרוטסטנטים קיצוניים ממשיכים לטעון בעדה.
הטקסט ונוסחיו.
המילים השנויות במחלוקת באיגרת הראשונה ליוחנן ה' ז'-ח' הן (מודגשות): .
במקור בשפה הלטינית הן: .
כמעט בכל כתבי-היד המצויים של הברית החדשה ביוונית, שפתו המקורית של החיבור, הפסוקית היוחננית איננה בנמצא והטקסט הוא "כי שלושה המעידים הרוח המים והדם". יש לכך רק שני חריגים עד פרסום מהדורת ארסמוס מרוטרדם ב-1516 ו-1522. הראשון הוא כתב-יד גרגורי-אלנד מס' 629, שהועתק על ידי הנזיר ברתולומיאוס ממנזר יוחנן במדבר בשנת 1363. ברתולומיאוס העתיק את המקור היווני יחד עם תרגומו הלטיני, ובמקומות רבים בטקסט הוא שינה את היוונית כדי שתתאים לשפה האחרת. מס' 629 אכן מכיל גרסה של הפסוקית ביוונית. החריג השני הוא קודקס מונטפורטיאנוס (אותו כינה ארסמוס "קודקס בריטניקוס"), או גרגורי-אלנד 61, שמקורו עלום אך אין ספק שאיננו מוקדם משלהי המאה ה-15 ושתורגם מהוולגטה הלטינית. ארסמוס עצמו, ומספר חוקרים בעקבותיו, העלו את החשד שכתב-היד הוכן בחיפזון רק לאחר שפורסמה מהדורתו נטולת-הפסוקית ב-1516, על מנת לשכנע אותו במקוריותה.
כמו כן, הפסוקית איננה מופיעה בתרגום הפשיטתא לארמית, בתרגומים הקופטיים, הארמניים והסלאביים או בעדי נוסח כלשהם מחוץ ללטיניים. יתרה מכך, עשרות אבות הכנסייה במאות השלישית, הרביעית והחמישית שנאבקו בעד הדוקטרינה של השילוש הקדוש ושעמלו למצוא בכתובים כל רמז עקיף לה, לא מזכירים את הפסוקית כלל גם כשהם מתייחסים לאיגרת יוחנן הראשונה ואף כשהם מצטטים מן הפרק בו המילים אמורות להימצא. לעומת זאת מתועד שימוש בקטע המקורי, נטול התוספת, כמטאפורה וכביסוס לשילוש, כבר מזמנים קדומים מאוד. ההקבלה בין "הָרוּחַ הַמַּיִם וְהַדָּם וּשְׁלָשְׁתָּם עֵדוּת אֶחָת" לבין האב, הבן ורוח הקודש קיימת אצל אבות כנסייה ותאולוגים שכתבו בלטינית, במערב, עוד מימי טרטוליאנוס (שאיננו מזכיר כלל את הפסוקית היוחננית) וחוזרת אצל רבים אחרים.