לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה ליטא את המשלחת הגדולה בתולדותיה. המשלחת כללה 71 ספורטאים, שהתחרו ב-16 ענפים. הספורטאים הליטאים צברו חמש מדליות, אך אף אחת מהן לא מזהב. וירגיליוס אלקנה, שזכה בעבר בשתי מדליות זהב רצופות הסתפק הפעם במדליית ארד. בקרב חמש מודרני זכו ליטאים הן במדליית הכסף (אדווינאס קרונגולצאס) והן במדליית הארד (אנדריוס זדנפרובסקיס). גינטרה וולונגוויצ'יוטה זכתה במדליה ראשונה בענף השיט, מדליית כסף בגלישה בדגם לייזר רדיאל. מינדאוגאס מיזגאיטיס זכה במדליית ארד בהיאבקות, הראשונה בענף זה. נבחרת הכדורסל שוב סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת ספרד 91-86 בחצי הגמר ולנבחרת ארגנטינה 87-75 במשחק על מדליית הארד. ספורטאים ליטאים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הקלעית דאינה גודזינוויצ'יוטה שדורגה חמישית בטראפ, המתאבק מינדאוגאס אז'רסקיס שסיים במקום השביעי, החותר מינדאוגאס גרישקוניס שסיים במקום השמיני ורוכבת האופניים סימונה קרופצקייטה שסיימה במקום השמיני במרוץ הספרינט.
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 62 ספורטאים ליטאים. הם שחזרו את ההישג מסידני, וזכו ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. השחיינית רותה מיילוטיטה בת ה-15 זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה ולאורה אסדאוסקאיסה זכתה במדליית הזהב השנייה, בקרב חמש מודרני. חותר הקאנו יבגני שוקלין זכה במדליית כסף במקצה ל-200 מטר, ובמדליות ארד זכו המתאגרף אוואלדאס פטראוסקאס והמתאבק אלכסנדר קזקביץ'. ספורטאים ליטאים נוספים שבלטו בלונדון כללו את וירגיליוס אלקנה (מקום רביעי בזריקת דיסקוס), אאוסטרה סקוייטה (מקום חמישי בקרב שבע), סימונה קרופצקייטה (מקום חמישי במרוץ אופני מסלול), החותרים רולנדאס מאשצ'ינסקאס וסאוליוס ריטר (מקום שישי), השייטת גינטרה שיידט (מקום שישי בדגם לייזר רדיאל), יוסטינאס קינדריס (מקום שמיני בקרב חמש מודרני), השחיין גידריוס טיטניס (מקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה), החותר מינדאוגאס גרישקוניס (מקום שמיני) והחותרת דונאטה וישטארטאיטה (מקום שמיני). נבחרת הכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת רוסיה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הליטאים ב-4 מדליות, ללא מדליות זהב. את ההישג הגבוה ביותר רשמו צמד החותרים מינדאוגאס גרישקוניס וסאוליוס ריטר, שזכו במדליית כסף. במקצה המקביל לנשים זכו מילדה ואלצ'יוקאטה ודונאטה וישטארטאיטה במדליית ארד. הקיאקיסטים אאורימאס לנקאס ואדווינאס רמנאוסקאס זכו אף הם במדליית ארד, במקצה הזוגות ל-200 מטר, ובמקצה הזוגות ל-1000 מטר סיימו ריצ'רדאס נקריושיוס ואנדריי אוליניק במקום החמישי. במדליה הרביעית, מדליית ארד, זכה מרים המשקולות אאורימאס דידז'באליס. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה של ליטא בענף זה. השחיינית רותה מיילוטיטה לא הצליחה לשמור על תוארה מלונדון, וסיימה במקום השביעי במשחה ל-100 מטר חזה. שחיין נוסף, סימונאס ביליס, סיים במקום השמיני במשחה ל-50 מטר חופשי. רוכבת האופניים סימונה קרופצקאיטה סיימה במקום השביעי במרוץ הספרינט והשייטת גינטרה שיידט סיימה במקום השביעי בלייזר רדיאל. נבחרת הכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת אוסטרליה, וסיימה במקום השביעי. שחקן הנבחרת מנטאס קלנייטיס היה מוסר האסיסטים המצטיין בטורניר, עם 7.5 בממוצע למשחק.
אולימפיאדות החורף.
אף ספורטאי ליטאי לא זכה במדליה אולימפית במשחקי החורף. להישג הגבוה ביותר הגיעו המחליקים האומנותיים מרגריטה דורביאזקו ופובילאס ואנאגאס, שסיימו במקום השביעי באולימפיאדת טורינו (2006). קסטוטיס בולוטה אמנם סיים במקום החמישי בהחלקה מהירה ל-10,000 מטרים באולימפיאדת סנט מוריץ (1928), אך בתחרות זו השתתפו רק שבעה מתמודדים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
יחיאל בריל
הוועדה הבינלאומית לאנדרטאות ולאתרים
שער העלייה
שער העלייה היה יישוב קליטה ומחנה עולים במערב חיפה, ששימש כמחנה מעבר מרכזי לעולים שהגיעו לנמל חיפה בעלייה ההמונית שהחלה מיד לאחר קום מדינת ישראל. המקום שימש כמחנה הקליטה הגדול ביותר של עולים לישראל. שמו הרשמי היה "בית עולים שער העלייה", אך רבים קראו למקום שנים רבות גם "סנט לוקס", בשנת 1958 צורף שטחו לעיר חיפה.
היסטוריה.
במהלך שנת 1948 עברו העולים לישראל שהגיעו לנמל חיפה שרשרת קליטה מיד בהגיעם לנמל, שכללה חיטוי בדי-די-טי, ארוחה קלה, הנפקת תעודת זהות, קבלת חיסונים, מעבר במכס, והפניה והסעה למחנה עולים. על מנת להקל על העולים, שנאלצו לעבור שרשרת קליטה ארוכה לאחר מסע מעייף, הוחלט בתחילת 1949 לשנות את התהליך, ולהעבירם ישירות מהנמל למחנה קליטה ומיון ולבצע בו את כל שרשרת הקליטה.
במרץ 1949 הוסב המחנה הצבאי הבריטי "סנט לוקס" למחנה לקליטת העולים בשטח של 200 דונם. 353 העולים באונייה "קדמה" שהגיעה ממרסיי היו הראשונים שהגיעו למחנה ב-14 במרץ 1949. המחנה שימש את השלטונות לביצוע הליכים פורמליים הכרוכים בעלייה, כגון ביקורת גבולות, בדיקת מסמכים שונים, וביקורת מכס. כמו כן נערכה בו ביקורת בריאות כללית, שכללה בדיקות דם, חיסונים, שיקוף ריאות וחיטוי. בשנה הראשונה הכיל המחנה בין 5,000 ל-6,000 בני אדם שעברו הליכי מיון. בסך הכול עברו במחנה בשנה הראשונה 114,581 אנשים.
ב-18 החודשים הראשונים לפעולתו עברו במחנה כ-200,000 עולים. בתחילת 1951, עם התגברות העלייה מעיראק, פונו המשפחות מהמעברה במחנה המעצר בעתלית, והמחנה הוסב למחנה קליטה ומיון של עולים שכונה "שער עלייה ב'" במטרה להוריד את העומס משער העלייה.
תהליך המיון במחנה נועד להיות בן חמישה ימים, שלאחריהם יצא העולה כאזרח ישראל, חבר בקופת חולים ובהסתדרות, ולעיתים אף הפניה למקום עבודה. למרות זאת, לרוב שהו העולים במחנה 10 ימים ויותר והיו עולים ששהו במחנה זמן רב יותר מסיבות שונות, למשל עקב סירובם של העולים לעזוב את המחנה או בשל קשיי קליטה. כך, ב-9 באוגוסט 1951, פרץ מרד במחנה לאחר שאלפי עולים מעיראק סירבו להתפנות למעברות לאחר שהייה של חודשיים במחנה. לאחר איומי המשטרה נענו אלפיים איש ועזבו את המחנה, כשהאחרים התנגדו להעברתם בכוח.
העובדים במחנה חויבו לדבר עברית, וזכו לצורך זה בהכשרה מיוחדת בקורסים ייעודיים. יותר מ-40 מוסדות טיפלו בקליטת העולים במחנה, שנוהל בידי יהודה וייסברגר. כ-62 אחוז מהעולים בעלייה ההמונית עברו במחנה שער העלייה. המחנה המשיך לפעול גם לאחר תום העלייה ההמונית, ובדצמבר 1953 שהו בו כ-1,000 עולים. בתחילת שנת 1962 נסגר המחנה והעולים האחרונים ששהו בו הועברו לטיפול עיריית חיפה.
לאחר סגירת המחנה הוחל בתכנון והקמת שכונת "שער העלייה".
בשנת 2008 נפתח בשטח המוזנח ששכן ממערב לשכונה בין כביש 4 למסילת הרכבת פארק הכט שהוא פארק נופש פעיל. הפארק תוכנן בדרך שתאפשר לתושבי השכונה גישה חופשית לחוף ים.
ב-2021, אושר פרויקט פינוי בינוי בשכונה. במסגרת הפרויקט יהרסו 184 דירות ישנות בבנייני רכבת ברחובות אצ"ל, אנקוה, ברוך הכהן וסעדיה פז, ובמקומם יוקם מתחם חדש של יותר מ-800 יחידות דיור.
בתרבות.
הזמרת חוה אלברשטיין גדלה במקום וכתבה עליו שיר בשם "שרליה", כשם המקום שהיה שגור בפי העולים שלא הבינו עברית ולא ידעו לבטא אותו היטב.
המקום מוזכר גם בספרו של אלי עמיר "תרנגול כפרות".
מודה
מותו של חייל לויאליסט
מותו של חייל לויאליסט (שמו המלא של התצלום הוא איש-מיליציה לויאליסט ברגע מותו, סרו מוריאנו, 5 בספטמבר 1936; באנגלית: Loyalist Militiaman at the Moment of Death, Cerro Muriano, September 5, 1936) הוא תצלום היסטורי מפורסם של צלם המלחמות הנודע רוברט קאפה, שצולם ב-5 בספטמבר 1936. בתצלום מתואר מותו של פדריקו בורל גרסיה, חייל רפובליקני, בזמן מלחמת האזרחים בספרד.
החייל נתפס בעדשות מצלמתו של קאפה ממש ברגע פגיעת הכדור בו והוא נופל אחורה מעוצמת הפגיעה. הוא לבוש בבגדים אזרחיים, אך נושא חגורת כדורים מעור. הרובה שבידו הימנית נשמט עקב הפגיעה. קאפה צילם את בורל כמה תמונות מוקדמות יותר באותו יום ובהן הוא נראה בחברת חבריו ליחידה.
התצלום פורסם לראשונה במגזין הצרפתי Vu ב-23 בספטמבר 1936, ומאז הופץ מספר רב של פעמים. מיד עם פרסומו נעשה התצלום לתמונה המסמלת את מלחמת האזרחים בספרד. עד היום נחשב התצלום לאחת מתמונות המלחמה החשובות והמפורסמות ביותר.
בעת פרסום התצלום נשמעו טענות מהימין הקיצוני שהתמונה מזויפת. בשנת 2009 פורסם בספרד מחקר המטיל ספק באותנטיות של התצלום. במחקר נטען כי התצלום צולם כ-50 קילומטר מהמקום בו צולמה לכאורה. בנוסף, נטען כי פרדריקו בורל, החייל שמצולם בתמונה נהרג בכלל בקרב אחר, בעוד שהסתתר מאחורי עץ. טענות רבות טענו שבורל הוא כלל לא האיש שמופיע בתמונה.
ינון נאמן
ינון נאמן (8 בנובמבר 1936 - 23 בדצמבר 1965), (כ"ג בחשוון ה'תרצ"ז - כ"ט בכסלו ה'תשכ"ו) יוצר רב תחומי, בן קיבוץ משמר השרון, שנפטר והוא בן 29 בלבד.
רקדן, כוריאוגרף, משורר, מלחין, מעבד, מנצח, סופר, שחקן ובמאי, בנוסף לעבודתו הקבועה בענפי החקלאות (לול, מטעים ומכוורת) במשק.
ביוגרפיה.
תלמידן של גרטרוד קראוס ושרה לוי תנאי, השתתף בתיאטרון הלירי של אנה סוקולוב, בלהקות הריקוד של רינה שחם ונעמי אלסקובסקי, ובהצגת שלמה המלך ושלמי הסנדלר בתיאטרון הקאמרי.
עיקר פעילותו האומנותית, הייתה בקיבוצו, בו עיצב מחדש את דמותם של החגים המסורתיים כמו את חגי העבודה והטבע, ואילו לקהל הרחב, נתגלה רק בפסטיבל הזמר של שנת 1964 (תשכ"ד), בשירו "כשושנה בן החוחים" למילים מן המקורות, בביצועים של מקהלת רינת ונחמה הנדל, ובעיבודו של גיל אלדמע.
לכל אחד משני פסטיבלי הזמר הבאים נתקבלו 2 שירים שלו: