ב-17 באפריל 1863 קיבל סקופילד את הפיקוד על הדיוויזיה השלישית של הגיס ה-14 של ארמיית קמברלנד. במאי 1863 הוא שב למיזורי כדי לשמש כמפקד "מחלקת מיזורי" . על תפקיד פיקוד זה של סקופילד העיבה מחלוקת בנוגע לטבח בלורנס, קנזס, כאשר סקופילד אפשר לכוח לרדוף אחר לוחמים אל תוך מיזורי. תומכי האיחוד במיזורי שיגרו באוקטובר משלחת לוושינגטון כדי לעתור בפני הנשיא לינקולן שידיח את סקופילד על האהדה שרחש כלפי לוחמי גרילה מטעם הקונפדרציה שתקפו את אזרחי האיחוד הנאמנים. לינקולן העניק לסקופילד גיבוי, וייחס את הטבח למצב המלחמה ולא לחוסר כשירותו של המפקד והנחה את סקופילד לכבד את חירויות האזרח, אלא אם כן יהיו כאלה שיגרמו לנזק מוחשי לפעולות הצבא.
ב-1864, כמפקד ארמיית אוהיו, לקח סקופילד חלק במערכת אטלנטה, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם שרמן. בסוף יולי הציב אותו שרמן כמפקד המבצע לניתוק מסילות הרכבת. סקופילד היה מעורב במחלוקת נוספת עם מפקד גיס המתנדבים ה-14, מייג'ור גנרל ג'ון פלמר, שהעדיף להתפטר ולא לשרת תחת סקופילד, שהוא החשיב אותו כבעל דרגה נמוכה, אך שזכה לגיבוי של גנרל שרמן, בקרב יוטוי קריק. הייתה זו ההתפטרות היחידה בהיסטוריה של ארצות הברית במהלך קרב חשוב, אף על פי שפלמר הוצב מחדש מיד בקנטקי ועזר לשמור על השליטה של הממשלה הפדרלית על מדינות הגבול במשל שלוש שנים. סקופילד עם הגיסות ה-23 וה-14 שלו בילה את החודש מול אטלנטה ואיסט פוינט ללא תוצאות של ממש. שרמן נזקק לתנועת איגוף כדי להביס את צבא הקונפדרציה. סקופילד נשלח כדי לנתק את תנועת הנסיגה שלהם בג'ונסבורו אך כשל בכך. שוב הוא היה מעורב במחלוקת כאשר הוצב לפקד על הגיס הרביעי תחת פיקודו של גנרל סטנלי ב-30 באוגוסט 1865.
לאחר נפילתה של אטלנטה לקח שרמן את רוב כוחותיו לטובת הצעדה אל הים. ארמיית אוהיו של סקופילד סופחה למייג'ור גנרל ג'ורג' הנרי תומאס בטנסי. כאשר פלש לטנסי גנרל הקונפדרציה ג'ון בל הוד וכמעט וניתק את שרשרת הפיקוד של סקופילד בספרינג היל, פעולת התקיפה המהירה של הוד להשגת המומנטום בקרב פרנקלין שבא אחר כך, גרמה לתבוסה קשה. ב-15 – 16 בדצמבר לקח סקופילד חלק בניצחון המפואר של תומאס בקרב נאשוויל, בו ארמיית טנסי של הוד נחלה תבוסה קשה ולמעשה חדלה לתפקד ככוח לוחם עד תום המלחמה. בכל אופן, במהלך ההכנות לקרב זמם סקופילד נגד תומאס, והזין את גרנט במידע שגוי במטרה להחליף את תומאס. ב-30 בנובמבר 1864 הועלה סקופילד לדרגת בריגדיר גנרל בצבא הסדיר על תפקודו בקרב פרנקלין וב-13 במרץ 1865 הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל.
סקופילד הצטווה לפעול יחד עם שרמן בקרוליינה הצפונית והוא הוביל את כוחותיו באמצעות רכבת ובדרך הים אל פורט פישר תוך 17 ימים, כבש את וילמינגטון ב-22 בפברואר 1865 לחם בקרב וייס פורק ב-10 במרץ וב-23 במרץ הוא חבר לשרמן בגולדסבורו.
תקופת השיקום.
לאחר המלחמה הטיל הנשיא אנדרו ג'ונסון על סקופילד שליחות דיפלומטית בצרפת שמטרתה הייתה שכנוע הצרפתים להוציא כוחות צבא שלהם ממקסיקו. סקופילד גם הצטרף אל "המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית" , אגודה צבאית שעל חבריה נמנו קצינים של צבא האיחוד וצאצאיהם. לאחר שפרש משירות פעיל, כיהן סקופילד כמפקד העליון של המסדר בין השנים 1899 – 1903.
במהלך תקופת השיקום, מינה הנשיא ג'ונסון את סקופילד למושל הצבאי של וירג'יניה ושל "המחוז הצבאי הראשון" . כך הוא דאג לקיומן של בחירות (בהצבעה הן של שחורים והן של לבנים) שבהן נבחרה הוועידה החוקתית של וירג'יניה של 1868. כאשר השתלטו הרדיקלים על הוועידה והציעו למנוע את זכות הבחירה מאנשי הקונפדרציה לשעבר, הביע סקופילד את דאגתו בנוגע לשחיתות בפני הקונגרס, כפי שעשה מפקדו, גנרל יוליסס סימפסון גרנט. עמדתו של סקופילד הייתה חשובה ובעלת רגישות בשל קרבתו של האזור עליו משל לוושינגטון די. סי. וכן בשל מעצרו בנורפוק של נשיא הקונפדרציה לשעבר ג'פרסון דייוויס שהמתין למשפט שאותו היה אמור לנהל השופט ג'ון קרטיס אנדרווד ששימש כיושב ראש הוועידה והיה בעל קשרים הדוקים עם הרפובליקנים בקונגרס. לאחר שאילץ הנשיא ג'ונסון את אדווין סטנטון, רפובליקני רדיקלי ששימש כמזכיר המלחמה מאז 1862, להתפטר מתפקידו, שימש סקופילד בתפקיד זה מיוני 1868 ועד מרץ 1869.
לאחר המלחמה.
ב-4 במרץ 1869, היום בו הושבע יוליסס ס. גרנט כנשיא ארצות הברית, קודם סקופילד לדרגת מייג'ור גנרל. לאחר מכן הוא שירת במשך שנה כראש מחלקת מיזורי.
בעקבות מותו של תומאס, קיבל סקופילד במקומו את הפיקוד על הדיוויזיה הצבאית של האוקיינוס השקט .
ב-1873 הוטלה על סקופילד משימה סודית על ידי מזכיר המלחמה ויליאם בלקנאפ לחקור את ההיתכנות האסטרטגית של נוכחות אמריקאית באיי הוואי. בדוח שהגיש המליץ סקופילד שארצות הברית תקים בסיס ימי בפרל הארבור.
בין השנים 1876 – 1881 שימש סקופילד כמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. מטרה ראשית שבה התמקד סקופילד בתפקיד זה הייתה צמצום העונשים המשפילים והעלאת הרמה המקצועית באקדמיה. ב-1878 עורר סקופילד את זעמם של הרפובליקנים הרדיקליים כאשר ביקש ממנו הנשיא רתרפורד הייז לפתוח מחדש את המקרה של מייג'ור גנרל פיץ ג'ון פורטר, שהורשע על ידי בית דין צבאי על פחדנות ואי ציות לפקודה בקרב בול ראן השני. ועדת הבדיקה של סקופילד עשתה שימוש בעדויות חדשות של גנרלים של צבא הקונפדרציה שהשתתפו בקרב ומצאה שפורטר הורשע שלא בצדק ושמעשיו הצילו את כל צבא האיחוד מתבוסה מוחלטת שעלולה הייתה להיגרם מאי-יעילותם של מייג'ור גנרל ג'ון פופ ומייג'ור גנרל אירווין מקדואל.
ב-5 באפריל 1880 נמצא צוער אפרו-אמריקאי ג'ונסון צ'סנט ויטאקר, מוכה וחבול במיטתו. הוא טען שהוא הותקף על ידי צוערים אחרים, אך הדרג הפיקודי טען שהוא בדה את הסיפור כדי לזכות באהדה. ויטאקר נשפט בפני בית דין צבאי והודח מהאקדמיה על זיוף התקיפה. חקירה של הקונגרס בפרשה הסתיימה בהדחתו של סקופילד מתפקידו כמפקד האקדמיה ב-1881.
לאחר מכן שירת סקופילד ב"מחלקת המפרץ" (1882-1881) ב"דיוויזיה הצבאית של האוקיינוס השקט" (1883-1882) ב"דיוויזיה הצבאית של מיזורי" (1886-1883) וב"דיוויזיה הצבאית של האוקיינוס האטלנטי" (1888-1886). הוא גם יצא לצרפת כדי לצפות שם בתמרונים צבאיים. הוא גם היה הנשיא הראשון של "מועדון הצבא והצי".
עם מותו של גנרל פיליפ שרידן ב-1888, מונה סקופילד, מתוקף היותו הבכיר ביותר בדרגה, לתפקיד הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית. הוא תמך בהתמקצעות צבאית, כולל כפיפות למזכיר המלחמה האזרח. סקופילד גם תמך באימוץ שיטת הקידום הליניארי ויזם את הנהגתם של דוחות ביצועים שהגבילו שיקולים של פטרונות פוליטית בתהליכי הקידום. במכתב ששלח מדקוטה הדרומית, הביע סקופילד את תמיכתו בדוח של גנרל תומאס רוגר, שהאיץ בממשל הפדרלי לכבד התחייבויות חוזיות עם האינדיאנים בארצות הברית.
ב-2 ביולי 1892 הוענקה לסקופילד מדליית הכבוד. במהלך שביתת פולמן שימש סקופילד כיועץ דיסקרטי של הנשיא גרובר קליבלנד. ב-5 בפברואר 1895 קודם סקופילד לדרגת לוטננט גנרל. ב-29 בספטמבר אותה שנה, עם הגיעו לגיל פרישת חובה של 64, סיים סקופילד את שירותו הצבאי.
לאחר פרישתו הוא נותר פעיל בענייני הממשל. הוא העניק סיוע לאליהוא רוט, העיד בפני ועדות הקונגרס לצורך תמיכה ב"חוק הארגון מחדש של הצבא של 1901" ובחוק משנת 1903 שייסד את המשמר הלאומי של ארצות הברית.
מותו ומורשתו.
לפני מותו היה סקופילד לאחרון חברי הקבינט של אנדרו ג'ונסון שנותר בחיים. ספר זכרונותיו "46 שנים בצבא" (Forty-six Years in the Army) יצא לאור ב-1897. הוא היה עמית כבוד ב"מסדר הצבאי של המלחמות הזרות"
ג'ון סקופילד נפטר בסיינט אוגוסטין, פלורידה. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. על שמו קרוי מחנה צבאי בהוואי.
כיום זכור סקופילד בשל ציטוט ארוך שלקוח מנאומו מטקס הסיום של מחזור 1879 של ווסט פוינט ושאותו מחויבים לשנן כל הצוערים באקדמיה הצבאית בווסט פוינט, בבית הספר למועמדים לקצונה בפורט בנינג ובאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית:
פרס גלובוס זהב
טאזה
טאזה היא קערה רחבה ונמוכה בעלת אותו קוטר לערך בבסיסה ובשפתה, בעלת צורת היפרבולואיד.
לטאזה חגורה בולטת לפחות בבסיס ובשפת הקערה, כשהקיר החיצוני קעור בין החגורות הבולטות. קירות הכלי יכולות להיות חלקות, ואז הכלי הוא בעל חגורה כפולה, או עם חגורה אחת או יותר באמצעה ואז הטאזה היא בעלת חגורה משולשת או חגורה מרובעת. החגורות יכולות להיות מעוגלות או חדות.
הטאזה מופיעה לראשונה בממצא האריכאולוגי ככלי אבן בתקופת הברונזה המאוחרת במצרים בימי השושלת השמונה עשר. לאחר כ-50 שנה מופיעה הטאזה גם בלבנט.
פלינדרס פיטרי שיער שמקור הטאזה בסוריה, מכיוון שלא מצא כלים דומים לה במצרים, שמהם הייתה הטאזה יכולה להתפתח. הוא שיער שהטאזה נוצרה כחיקוי של כלי מתכת מרוקעים בפטיש. עמנואל בן דור טען לעומת זאת שצורת הטאזה יכלה לנבוע מהצורה של תיבות עץ מצריות ששמשו למשחות. קריסטה קלמר הציע שהטאזה התפתחה מכלי קרמיקה של צפון הלבנט.
חופשי זה
חופשי זה הוא רומן דיסטופי שכתב הרב חיים נבון. בספר מתאר נבון מציאות עתידנית בדיונית בה מפורקת המשפחה המסורתית. הספר מהווה ביטוי ספרותי לרעיונות שפיתח נבון בספריו הקודמים.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2019.
הספר.