חייהם ומותם של הסמוראים היוו מקור השראה לסופרים, ציירים ומחזאים יפנים לאורך כל ההיסטוריה של יפן. היה קיים ז'אנר נפרד של המחזות העוסקים בחייהם או מותם של סמוראים ובאירועים היסטוריים. בתקופה המודרנית סגנון זה התפתח לגִ'ידָאיגֶקִי, קולנוע סמוראים ענף, וצולמו עשרות סרטים על סמוראים מפורסמים כגון מיאמוטו מוסאשי או על דמויות סמוראיות בדיוניות. מרבית הסרטים עסקו בסמוראי בודד המתמודד לבד מול אויביו, סמוראים מרושעים וסוחרים. מבין הסרטים החשובים בז'אנר סרטיו של הבמאי אקירה קורוסאווה: שבעת הסמוראים, יוג'ימבו, המבצר הנסתר ועוד. סרטיו השפיעו רבות על הקולנוע המערבי וחלקם אף עובדו לגרסאות אמריקאיות ("שבעת הסמוראים" ל"שבעת המופלאים" ו"יוג'ימבו" ל-"בעבור חופן דולרים"). הסרט "המבצר הנסתר" היווה השראה לג'ורג' לוקאס, אשר שאל אלמנטים מסוימים של תרבות הסמוראים, לדוגמה מסדר הג'דיי, בסרטי מלחמת הכוכבים. גם עיצוב דמותו של דארת' ויידר הושפעה מהקסדות ומסכות הקרב של הסמוראים.
ב-1925 פרסמה , אישה יפנית אשר גדלה במשפחת סמוראים מסורתית והיגרה מאוחר יותר לארצות הברית, ממואר הסוקר את תולדות משפחתה. הספר מציג את תרבות הסמוראים מנקודת מבט אישית ונשית, והוא עורר עניין רב בארצות הברית. הוא תורגם לעברית בשנת 2021 תחת הכותרת "בתו של הסמוראי".
תרבות הסמוראים השפיעה על סרטים מערביים מסוימים, הבולט מהם הוא , בו הגיבור הראשי מתנהג על-פי ערכי הבושידו. בשנת 2003 יצא הסרט הסמוראי האחרון, אשר עלילתו כוללת אלמנטים בדיוניים ומבוססת על מרד סצומה.
הסמוראים הם גם גיבורים נפוצים של אנימה ומנגה. לצופה הישראלי מוכרות הסדרות סמוראי ג'ק והסדרה הקומית לילדים "החתולים הסמוראים".
שקלטון
נחם
נחם (נהגה במלעיל, כמו נחל) הוא מושב סמוך לעיר בית שמש השייך לפועל המזרחי. נוסד בשנת 1950, על ידי עולים מתימן וקוצ'ין.
נקרא על שם ראש בית אב בשבט יהודה, שבתחומו נמצא היישוב: "ובני אשת הודיה אחות נחם אבי קעילה הגרמי" (דברי הימים א' ד' יט).
היסטוריה.
המושב הוקם על חורבות הכפר הערבי ערטוף שנכבש במלחמת העצמאות. בין משפחות המייסדים ניתן למנות את צברי, דוד, ערוסי, חוברה ויחיא. בשנותיו הראשונות סבל המושב מפגיעות של מסתננים בגלל קרבתו לגבול.
בשבת, 10 במרץ 1956 (כ"ז אדר תשט"ז), חדרו מחבלים (פדאיון) ובראשם מוסטפא סמואלי למושב וארבו מתחת לביתו של ר' שלמה סלימאן צובארה (נסים). צובארה, שישב ולמד משנה ועיין בספר עין יעקב לאור עששית ונרות השבת, שמע רעשים מחוץ לביתו וברגע שקם אל החלון לבדוק את פשר הרעש, ספג צרור כדורים מנשק אוטומטי. בשארית כוחותיו רשם צובארה על הקיר "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני". המתנקש סמואלי נתפס ונהרג כמה קילומטרים משם, ליד המושב מחסיה.
ב-2003 נוסדה במקום ישיבה תיכונית של רשת אמי"ת נחשון, המשמשת כבית ספר מקיף לנוער דתי.
הספר "מפאתי תימן: מסוק אלאת'ניין עד מושב נחם" (2010) מאת נעמי חובארה, ממייסדי המושב, מגולל את סיפור הקמתו של המקום ומתאר את העלייה ההמונית למדינת ישראל בשנות החמישים, דרך סיפורן האישי של נשות יהדות תימן.
לרבים מתושבי המושב קשרי משפחה. בין המשפחות התימניות הוותיקות והגדולות במושב נמנית משפחת שמריהו (במקור מחפוד, שמשמעותו בתימנית שמירת האל).
סמוך למושב ניתן לראות את שרידי המושבה הישנה הר טוב כמו בית המיסיון, בית הקברות (באזור התעשייה הר טוב)
ומספר בתי אבן, שבאחד מהם מוזיאון קטן לתולדות הר-טוב. לידו הוקמה יד למייסדי הר-טוב. המושבה הוכרזה כאתר לשימור של המועצה לשימור אתרים
גזר
גֶּזֶר (שם מדעי: "Daucus Carota sativus") הוא ירק שורש, תת-מין של גזר הגינה ממשפחת הסוככיים, אשר מאופיין בצבעו הנע בין כתום עז ללבן, וכן במרקמו הקשה והפריך, ובערכו התזונתי הרב.
אבותיו הפראיים של הגזר באים ככל הנראה מאפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר. לגזר התרבותי יש קרוב-משפחה בשם גזר קיפח. גזרים תרבותיים הופכים במהרה לאב קדמון משותף הפראי שלהם לאחר שהם נותנים זרע.קיימים כ 643 מיני גזרים שונים.
מבנה.
בעשיית חתך רוחב של הגזר ניתן לראות שני אזורים: קליפה רכה יחסית, המכילה בקרבה את רוב חומרי התשמורת, וליבה בה עוברים צינורות העצה (במרכז) והשיפה (בהיקף) שהיא חלק עצי וקשה יותר, הדל יחסית ברכיבים תזונתיים.
בפרח של הגזר ישנם חמישה עלי כותרת מופרדים בצבע לבן-צהבהב וחמישה אבקנים. הפרחים מושכים חרקים שמעבירים את הזרעים ובכך מסייעים בתהליך ההאבקה של הגזר.
ערכים תזונתיים.
הגזר עשיר בבטא-קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A, והמעניק לגזר את צבעו הכתום. גזר הבר המקורי היה ורוד, סגול או צהוב, והכיל פחות בטא קרוטן. תירבותו של גזר הגינה במהלך האלף השני לספירה לווה בטיפוח הזן שצבעו כתום. 100 גרם גזר מכילים כ-8 מ"ג בטא קרוטן, המספקים את רוב התצרוכת היומית המומלצת לאדם של ויטמין זה. טעות רווחת היא שוויטמין A משפר את יכולת הראייה בלילה, אולם השיפור הוא בהשוואה למצב שבו קיים חוסר בוויטמין, ואין לגזר סגולות לשיפור הראייה. המיתוס שגזר משפר את הראייה הופץ למטרות תעמולה צבאית על ידי חיל האוויר הבריטי במלחמת העולם השנייה. הגזר עשיר גם בסיבים תזונתיים, נוגדי חמצון ומינרלים, והוא מאכל בסיסי.
צריכה עודפת של בטא קרוטן עלולה לגרום לעור לקבל גוון כתום-צהבהב (Carotenodermia), הדבר מיוחס בעיקר לגזרים אך נכון לגבי כל מאכל עשיר בבטא קרוטן.
שימוש למאכל.
האדם אוכל את שורש הגזר, שהוא בעל ערך התזונתי הרב.
עלי הגזר גם הם טובים למאכל, אם כי ברוב התרבויות לא נהוג להשתמש בהם.
הגזר נאכל במגוון דרכים. ניתן לאוכלו כשהוא טרי. מכיוון שרק 3% מהבטא קרוטן בגזרים טריים נספג בתהליך העיכול, ניתן להעלות את הכמות הנספגת ל-39% על ידי מעיכה, כתישה, בישול או הוספת שמן בישול. הגזרים מעובדים על ידי קיצוץ, טיגון, אידוי או בישול כחלק ממרק או נזיד. לאחר הבישול הגזר מתרכך, ומשמש גם כמזון לתינוקות. גזר מגורד משמש להכנת עוגות ורפרפות (פודינג). יחד עם בצל וסלרי, גזר הוא המרכיב העיקרי במירפואה הצרפתי, להכנת מרקי בשר שונים.
נמצא כי תרכובות מסיסות בשמן בגזר מעכבות את תהליך החמצון של שמן לטיגון.
ניתן גם לסחוט מהגזרים מיץ גזר וניתן להכין מהגזרים עוגת גזר ועוד.
הגזר בחקלאות.
בחקלאות מגדלים את הגזר מזרעים. זרע הגזר נובט בתחילת החורף, ובעונת הגשמים הראשונה מפתח שושנת עלים ושורש עמוק. את השורש המיועד למאכל אוספים בשנה הראשונה לגידולו, בשנה השנייה מפתח צמח הגזר תפרחת ומייצר את הזרעים.
אנשים רבים מגדלים את הגזר - שנחשב קל לגידול - בעצמם בגידול אורגני.
זיתן
זֵיתָן הוא מושב הסמוך אל נמל התעופה בן-גוריון. המושב נוסד ביום כ' בסיוון תש"י, 5 ביוני 1950 על ידי עולים מלוב, בעיקר, יוצאי עיירה בשם זליתן , ומיהדות מרוקו. המושב שייך לתנועת המושבים ולמועצה אזורית שדות דן, בה הוא מהווה כיישוב המזרחי ביותר.
גאוגרפיה.
זיתן נמצא כ-45 מטר מעל גובה פני הים. בשכנות לזיתן נמצאים המושבים אחיעזר ויגל.
חלקם משכירים מחסנים בשטחים ששימשו אותם בעבר לחקלאות. בשנים האחרונות הופשרו קרקעות נוספות בתוכנית ההרחבה, והמושב קולט משפחות נוספות.
במקום פעל בעבר בית ספר יסודי, אך כיום ילדי גיל בית הספר היסודי נוסעים לבית ספר אזורי במושב ניר צבי. בוגריו לומדים בערים לוד, שוהם ויהוד.
היסטוריה.
המושב הוקם ל-73 משפחות שכל אחת קיבלה 23 דונם. המתיישבים הגיעו לנקודה ב-1 ביולי 1950 והתגוררו תחילה באוהלים. בתחילה גידלו עופות וכבשים אך זה לא צלח והוקמו רפתות. בשנת 1954 הורחקו מהמושב שני מתיישבים שלא עבדו את המשקים שלהם. בשנת 1962, בהתאם למדיניות משרד החקלאות להרחיק את הרפתות לפריפריה, חוסלו הרפתות במושב. לאור פיתוח מקומות העבודה באזור, עברו רוב התושבים בסוף שנות ה-60 לעבודות חוץ והשכירו את משקיהם. בין השאר גודלו במשקים המושכרים בוטנים. חלק מהמשקים הוזנחו.
פיתוח.
בתחילת 1955 הושלם הכביש למושב. עד שנת 1969 טרם הותקן מערכת ביוב במושב ולבתים אפילו לא היו בורות ספיגה.
מקור השם הוא סמלי ולו בעל מספר משמעויות:
בית הכנסת בושאייף.
תושבי המושב מסורתיים ודתיים. במקום הוקם ב-1978 בית כנסת על שם בושאייף, צדקת יהודיה מהעיר זליתן שבלוב. בבית הכנסת מתקיימות תפילות בכל ימי השבוע. לימים הוקם במקומו בית כנסת גדול ומפואר במיוחד. במקום נערכות הילולות המוניות בחג סוכות ובל"ג בעומר.
מלבד החגיגה הדתית-מיסטית במקום מתקיים יריד מזון הכולל דוכנים צבעוניים, ואוכל מ.
ניהול היישוב.
היישוב מנוהל על ידי 2 וועדות:
נתן שרנסקי
נתן שרנסקי (ברוסית: Анато́лий Щаранский, "אנטולי שְׁצָ'רָנסקי"; נולד ב-20 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי, סופר, מתמטיקאי, ופעיל זכויות אדם. כיהן בעבר כיושב ראש הסוכנות היהודית, חבר הכנסת, ושר בממשלות ישראל. לפני עלייתו ארצה נודע בעיקר בשל היותו אסיר ציון ומסורב עלייה סובייטי. חתן פרס ישראל בקליטת עלייה לשנת תשע"ח. הישראלי הראשון שקיבל את מדליית החירות הנשיאותית והישראלי היחיד שקיבל בנוסף גם את מדליית הזהב של הקונגרס.
ביוגרפיה.
נולד בשם אנטולי בוריסוביץ' שרנסקי (Анато́лий Бори́сович Щара́нский) בדונצק שבאוקראינה (אז בברית המועצות) למשפחה יהודית. הוא גילה כישרון במדעים מדויקים ובשחמט וסיים תואר במתמטיקה שימושית במכון הטכנולוגי של מוסקבה. היה ציוני נלהב ועודד יהודים לעלות למדינת ישראל.
כאסיר ציון.