ב-16 באפריל 2009 הוכרז על ידי הוועדה הלאומית למלחמה בטרור על סיום הלחימה בצ'צ'ניה, אך בפועל הפכה המלחמה למבצע בעצימות נמוכה למלחמה בטרור ומהווה למעשה עימות צבאי בין כוחות ספצנאז של פס"ב ומשטרת רוסיה נגד מיליציות צ'צ'ניות שעודן מוציאות לפועל פעולות נגד האוכלוסייה האזרחית ונציגי הממשל הפדרלי בשטחי דאגסטן, קברדינו-בלקריה, צפון אוסטיה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, מחוז סטברופול, צ'צ'ניה ואינגושטיה.
העימות מתאפיין בעיקרו במתקפות על תחנות משטרה ועמדות ביקורת של שירותי הביטחון הרוסיים ואף שבדצמבר 2014 אנשי הוועדה הלאומית למלחמה בטרור טענו כי חוסלו כל אנשי המחתרות הצ'צ'ניות, בפועל הלחימה בין המורדים הצ'צ'ניים לכוחות הביטחון עודנו נמשך ובמרץ 2017 אף דווח על הרג 6 אנשי המשמר הלאומי של רוסיה במתקפה של המורדים על בסיס המשמר בצ'צ'ניה.
בתקשורת הרוסית, העימות הצבאי נקרא לעיתים "הסכסוך הצבאי בצפון הקווקז".
נבחרת טובאלו בכדורגל
נבחרת טובאלו בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת טובאלו. הנבחרת אינה חברה בפיפ"א, אך שייכת לקוניפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. עקב כך, היא אינה רשאית להשתתף בגביע העולם בכדורגל אך יכולה להשתתף בגביע אוקיאניה לאומות.
ארטה אלה
ארטה אלה (מעפרית: Erta Ale) הוא הר געש פעיל הממוקם בצפון-מזרח אתיופיה על משולש עפר סמוך לגבול עם אריתריאה. זהו הר הגעש הפעיל ביותר באתיופיה. גובהו של ההר הוא 613 מטרים מעל פני הים ובפסגתו אגם לבה, אחד מחמישה אגמי הלבה הקבועים המוכרים בעולם כולו. זהו אגם הלבה הקבוע הוותיק בעולם, הקיים מאז שנת 1906.
ההר מתפרץ בממוצע כל שנתיים. בשנת 2008 התפרץ ההר בפעם האחרונה וגרם לפינוי אלפי תושבי הכפרים באזור ולשני נעדרים.
הגעשיות הערה בארטה אלה נובעת ממיקומו לאורך בקע מזרח-אפריקה, שצפונו מצוי בתחום השילד הערבו-נובי. בקע זה מפצל את הלוח האפריקאי לשני לוחות: הלוח הנובי במערב והלוח הסומלי במזרח.
הסימפוניה השישית (הפאתטית) של צ'ייקובסקי
הסימפוניה השישית של צ'ייקובסקי בסי מינור, אופוס 74, המכונה "הפאתטית", היא הסימפוניה האחרונה של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ויצירתו השלמה האחרונה. ביצוע הבכורה שלה התקיים תשעה ימים לפני מותו ב-1893. צ'ייקובסקי אמר על הסימפוניה, "ללא הגזמה, את כל נשמתי נתתי ביצירה הזו."
ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום התשיעי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
שם היצירה.
השם הרוסי של הסימפוניה, Патетическая ("פאתטיצ'סקאיה"), משמעו "מלאה פאתוס" או "עתירת רגשות", ולא "מעוררת רחמים", כפי שמשתמשים במילה לעיתים קרובות כיום. צ'ייקובסקי שקל לקרוא לה Программная ("פרוגרמאיה" או "סימפוניה תוכניתית"), אבל הבין, ששם כזה יעורר סקרנות באשר לתוכן, שאותו לא רצה לגלות. לדברי אחיו, מודסט, הוא זה שהציע את השם "פאתטית", שהופיע במהדורות המוקדמות של הסימפוניה; יש חילוקי דעות בשאלה, אם צ'ייקובסקי היה מרוצה מן השם, אבל אם כך ואם אחרת, המו"ל שלו בחר להשאירו. בצרפתית, אנגלית, גרמנית ועוד משתמשים ב-Pathétique, הגרסה הצרפתית.
אינסטרומנטאציה.
הסימפוניה כתובה למערך הכלים כדלקמן:
מבנה.
הסימפוניה כוללת ארבעה פרקים:
פרק ראשון.
הפרק הראשון בנוי בצורת סונאטה מתוקנת עם מבוא (1-18), תצוגה (אקספוזיציה) המכילה שתי קבוצות נושאים (19-88 ו-89-160), קטע פיתוח (161-304), רפריזה, שבה רק קבוצת הנושא השני חוזרת (305-334) וקודה (335-354). הפרק נפתח בסולו איטי לבסון, המציג מוטיב שיהיה לנושא הראשון, בליווי כלי מיתר נמוכים. נושא רומנטי מופיע במס' 89. אחרי פיתוח מסוים, הוא דועך בנגינת קלרינט חרישית ביותר, pppppp (פיאניסיסימו ומטה), ואחריו (161) בפורטיסימו פתאומי בתזמורת כולה ותרוצה רוגשת. לדברי סימון קרלינסקי
במסר שהועבר מצ'ייקובסקי לאחיו מודסט, ממנו לצייר צ'ליצ'ב, שהעבירו הלאה למוזיקאי בשם אלקס שהעביר אותו, בשנת 1941, לקרלינסקי עצמו, תוכנה החשאי של הסימפוניה עוסק באהבתם של שני גברים, המיוצגת בנושא הרומנטי ומופרעת בתררצה הנסערת, המייצגת את התקפות העולם העוין. אחרי שיא, הבא לביטוי בסולמות יורדים בחצוצרה, נשמע כוראל קצר בטרומבון, המבוסס על מזמור תפילה רוסי-אורתודוקסי. הקרב נמשך ומתפתח עד להתפרצות טראגית. הנושא הרומנטי חוזר בסי מז'ור, הפעם בהלך רוח קודר יותר. לבסוף מנגנים כלי נשיפה מעץ כוראל על רקע סולמות יורדים בפיציקטו בסי מז'ור.
פרק שני.
הפרק השני לובש דמות מחול ערני. המקצב יוצא הדופן שלו, 5/4, הוא נושא להשערות רבות, שמסקנת רובם היא, שהפרק נוהג כואלס ממותח או צולע. . המקצב המיוחד עושה שימוש בשילוב של טריולה בין שני צמדי רבעים, בכלי המיתר והנשיפה לסירוגין, התורם לחן וקלילות, יחד עם פיציקטו בכלי המיתר שאינם מנגנים את המוטיב.
פרק שלישי.
גם פרק זה מבטא עליצות וגישה אופטימית. מקצבו המקובל, 4/4 (המתחלק כבר בתיבה הראשונה לטריולות של 12/8), מקנה לו צורה תקנית הרבה יותר משאר היצירה. הפרק מתרכז סביב שני נושאים, מוטיב קופצני, תזזיתי בכלי נשיפה מעץ ומארש מלכותי, המתחיל בכלי נשיפה ממתכת. בתור מארש, אין בו הרבה מן הצבאי. המבנה ההרמוני שלו מבוסס על הטוניקה והסבדומיננטה, במקום על הטוניקה והדומיננטה, המקובלות יותר. הנושא התזזיתי מפנה את מקומו כליל לנושא המארש בפיתוח הקצר. לבסוף חוגגת התזמורת במלוא הדרה בנושא של כלי הנשיפה ממתכת עד לסיום הפרק, באופן הגורם לרבים לחשוב אותו לסיום הסימפוניה כולה. מסיבה זו, קורה לא פעם שהקהל פוצח בטעות במחיאות כפיים אחרי הפרק הזה.
פרק רביעי.
בפרק הסיום חוזרת מן הרגע הראשון אווירת הקדרות של הפרק הראשון, הבאה לביטוי בנימה מהורהרת ובקצב איטי. תזמור הפתיחה יוצא דופן - הכינורות הראשונים והשניים מתחלפים בנגינת צליליו של נושא ה"יאוש" העיקרי, הווה אומר, לא זה אף לא זה אינם מנגנים את המלודיה כפי שהיא נשמעת, וכך גם בתפקידים האחרים. במהלך נושא ה"נחמה" השני, נבנה קרשנדו איטי עד לפורטיסימו בכלי מיתר מקוננים בליווי תרועה מכלי נשיפה ממתכת ותופים. נושא הבסון מן הפרק הראשון גח לרגע קל לפני הרפריזה. הנושא העיקרי נבנה ומתפתח, במעבר למז'ור הטוניקה שלו; לאחר פיתוח רב, ללא כל האצה בקצב, מגיע הפרק בשנית לשיא בפורטיסיסימו (fff) בדרדור תופים, תרועת אזעקה בכלי נשיפה ממתכת ושיבת הנושא הראשון בכלי המיתר. לדברי קרלינסקי, זהו מספד לאחד או יותר ממושאי אהבתו המנוחים של צ'ייקובסקי. סיום הפרק, שהוא גם סיום הסימפוניה, אכן יכול להתפרש כהשלמה עם המוות ושלוות הנצח לאחר מאבק טראגי ונואש ללא סיכוי.
בין הסקיצות ל"פאתטית" נמצאו סקיצות לקונצ'רטו לצ'לו המתוכנן של צ'ייקובסקי. נשמעו דעות לכאן ולכאן בשאלה, אם הסקיצות נועדו לפינאלה של הסימפוניה או ליצירה אחרת. לאחר דיונים רבים פסקו המומחים, שהסקיצות נועדו לקונצ'רטו לצ'לו.
הילה אלפרט
הילה אלפרט (נולדה ב-24 בפברואר 1965) היא עיתונאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
קורות חייה.
אלפרט נולדה במעלה החמישה, החלה את דרכה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בלימודי אפקטים מיוחדים בקולנוע ברומא, איטליה, ובשנת 1993 השתלבה בעולם העיתונות, כשהחלה לכתוב בעיתון "חדשות". לאורך השנים כתבה אלפרט, אשר התמקדה בתחום האוכל, המסעדנות והבישול, ב"עולם הספורט" (אותו גם ערכה תקופה), "שף", "עיתון תל אביב", "Time Out תל אביב" ו"ישראל היום", בו כתבה עד השנה טור בנושא אוכל.
לאורך השנים השתלבה אלפרט בעולם הטלוויזיה. אלפרט הגישה פינת אוכל ב"יומן תרבות" בערוץ הראשון, ערכה והגישה ב"סטייל" בערוץ 2, הגישה את "טעמים" בטלוויזיה החינוכית, הגישה פינת אוכל ב"קפה טלעד" של זכיינית הערוץ השני "טלעד", יצרה והגישה את "נשים קטנות", יחד עם אלימור זילברמן, בערוץ השני, ושימשה חברה בפאנלים של תוכניותיהם של מרב מיכאלי ורפי רשף. בשנת 2007 הייתה אלפרט כתבת החוץ של "שום פלפל ושמן זית" בערוץ הראשון, וב"קשת" של הערוץ השני הגישה את "צו בישול", "זמן איכות", ולצד גיל חובב את "מצעד האוכל הישראלי".
אלפרט הופיעה כשחקנית בשנת 2002 בסרט הטלוויזיה "אבא שחור לבן" לצד דן תורן, בשנת 2005 בסדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה", שיצר יאיר לפיד, ל"רשת" של הערוץ השני, לצד ליאור אשכנזי ואיילת זורר, ובשנת 2007 בתפקיד אורח בסדרה "להוציא את הכלב" ב"הוט 3".
בנוסף לכתיבה ולהגשה בנושאי אוכל ומסעדנות, אלפרט מייעצת לחברות מזון בנושא פיתוח וניתוח מגמות, מנחה פסטיבלי אוכל ומרצה בנושא.
בשנת 2009 השתתפה אלפרט בתוכנית הטלוויזיה "אחד נגד מאה" והגיעה לשלב המתקדם ביותר שמתמודד הגיע אליו בתוכנית עד אז כאשר נשארה להתמודד מול אדם אחד בלבד, בשלב זה החליטה אלפרט לקחת את כ-130 אלף השקלים שצברה ולא להמשיך להתמודד על מיליון השקלים.
בשנת 2009 הצטרפה אלפרט לעונה השלישית של הסדרה "האלופה" שעלתה בספטמבר.
בנובמבר 2010 הצטרפה אלפרט לתוכנית הריקודים רוקדים עם כוכבים כמתמודדת, ובן זוגה לתחרות היה הרקדן חיים פרשטיין.
ב-2012 ראה אור ספרה "יש מקום בעיר התחתית: יומן אוכל חיפאי".
חיים אישיים.
אלפרט הייתה נשואה לאיש העסקים יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של טליה שפירא), ולה שני ילדים. קודם לכן נישאה לשחקן צעיר והייתה במשך כמה שנים בת זוגו של המסעדן שאול אברון.
תעשה לי ילד (סדרת טלוויזיה)
תעשה לי ילד היא סדרת דרמה ישראלית, אשר שודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT בשנת 2008.