איוואן לומד את הספר במשך שנה. הוא מתאהב בקטיה ומתגעגע אליה מאוד. אבל בעלת הבית השמנה קלאבה רוצה להתחתן איתו, כשהיא בטוחה שהוא המושיע שלה. יתר על כן, רוזנת האבן פוקדת על קטיה להתחתן עם לנגול (שבאמת אוהב את הבחורה). באשר לראווה המכוערת של איוואן גם לה יש מעריץ - ידידו של איוואן קוסמה הנפח.
סוף סוף, איוואן מסיים ללמוד את הספר והולך, למגדל אבן. הרוזנת מבטיחה לו את ידה של קטיה בתמורה להשבתה לחיים של האלאטיר. איוואן מאמין לה ומתחיל החישול האבן לצורה מושלמת של ורד אדום והאבן קמה לתחייה.
אבל הרוזנת משטה בו. הוא רואה את קטיה בחלום והיא אומרת לו שהם לעולם לא יהיו ביחד. זועם, איוואן רץ ביער, שבו חיה באבה יאגה כדי לבקש ממנה עזרה. הארדארים נשלחים להרוג אותו, אבל קוסמה מסיח אותם והם הורגים אותו במקום.
מחפש באחר ביתה של באבה יאגה, איוואן פוגש סוס מדבר שמסייע לו שמשחרר בת ים שבויה ומסייע גם לבוגאטיר משועמם. סוף סוף הוא מוצא את באבה יאגה, שמספרת לו על יהלומים קסומים שיכולים לבטל את כוחות השחור של, האלאטיר. היא גם נותנת לו בקבוק עם מים חיים שמאפשרים לאיוואן להחיות את קוסמה.
ואז באבה יאגה שולחת אותו בקסם סם אל קושצ'יי,  בן האלמוות, שמחזיק ביהלומים הקסומים. תחילה קושצ'יי מסרב לתת להם אותם, אבל הוא משתכנע לעשות זאת לבסוף על ידי ארוסתו, בת ים, שניצלה על ידי איוואן. אז איוואן לוקח את היהלומים וממהר למגדל, שבו קטיה תיתן את נשמתה לאלאטיר על מנת להפוך את האבן באופן מלא ליצור חי.
איוואן מציל את קטיה וגונב את האלאטיר בדיוק בזמן, הם ממהרים לחצות את המעבר אל העולם הלא-עולם. הם נבלמים על ידי לנגול, שעדיין מקווה שקטיה תהיה אשתו. קטיה בטוחה שלנגול הולך להרוג את איוואן, אז היא מציעה את עצמה בתמורה לחיי איוואן. משהבין כי קטיה לא אוהבת אותו, לנגול מאפשר לשניהם לברוח. הרוזנת הופכת אותו לאבן כאשר היא מגלה זאת.
אבל כאשר הרוזנת תופסת את איוואן, פוקדת עליו לתת לה את האלאטיר בחזרה, איוואן כבר לא מפחד ממנה. הוא מעטר את האלאטיר ביהלומים הקסומים והם שוברים את הכישוף והקללה שהוטלה על לבה של הרוזנת ששוב הופכת לטובת לב ובשמחה מאפשרת לקטיה להתחתן עם איוואן. בעלת הבית קלאבה נעצבת, כי היא רוצה להתחתן עם מישהו גם כן. אביה אומר שהוא ייתן אותה לכל אחד ואז קוסמה סוף סוף מצהיר על אהבתו לקלאבה.
שני הזוגות נישאים וחיים באושר ועושר.
קישורים חיצוניים.
ג'יימס נורת'קוט
הינריך לוזה
הינריך לוזה (בגרמנית: Hinrich Lohse, 2 בספטמבר 1896, מילנברבק , שלזוויג-הולשטיין, גרמניה - 25 בפברואר 1964, שם) היה סוחר, פקיד בנק ופוליטיקאי נאצי.
בין השנים 1925 ו-1945 היה לוזה הגאולייטר של שלזוויג-הולשטיין. ב-1933 מונה לוזה לתפקיד מושל שלזוויג-הולשטיין, תפקיד בו החזיק עד 1945. בין יולי 1941 ודצמבר 1944 היה לוזה גם קומיסר הרייך (Reichskommissar) בנציבות הרייך אוסטלנד, הממשל האזרחי הגרמני ששלט בשטחי אסטוניה, לטביה, ליטא ובילורוסיה. בתפקידו זה היה לוזה אחראי על רציחות המוניות בתחום נציבות הרייך, בעיקר על רציחות יהודים. הוא ישב בריגה והיה כפוף נומינלית למיניסטר הרייך לענייני השטחים הכבושים במזרח, אלפרד רוזנברג. בפועל שימש לוזה כשליט כל שטחי אוסטלנד. בשנת 1948 הועמד לדין ונדון ל-10 שנות מאסר, אולם שוחרר ב-1951.
מוצאו ונעוריו.
מוצאו של לוזה היה ממשפחת איכרים. משנת 1903 עד 1912 למד בבית הספר ביישוב מוצאו, מילנברבק. לאחר מכן למד בבית הספר הגבוה למסחר, שם למד גם אחיו הצעיר ברנרד לאחר מכן (אין קשר לברנרד לוזה התאולוג ). לאחר מכן עבד בפירמת המסחר בלום ווס בהמבורג. בין השנים 1915–1916 שרת בצבא הקיסרות הגרמנית ושוחרר עקב פציעה קרבית.
רפובליקת ויימאר.
בשנת 1919 הצטרף לוזה לאגודת האיכרים בשלזוויג-הולשטיין. בשנת 1920 הצטרף למפלגת האיכרים הדמוקרטית של שלזוויג-הולשטיין ובמסגרתה רכש לעצמו שם. בתקופה זו עבד כפקיד בנק באלטונה.
בשנת 1923 הצטרף לוזה למפלגה הנאצית והיה מראשי הסניף שלה באלטונה עם אמיל בריקס ופאול מודר . ב-1924 היה שותף בארגון הגוש הימני הסוציאלי-עממי (Völkisch-sozialer Block) באלטונה. עד 1928 עבד במועצת העירייה.
בשנת 1924 הכיר את אלפרד רוזנברג. רוזנברג העריך את חיבורו Wesen, Grundsätze und Ziele der NSDAP ("על טבעה של המפלגה הנאצית, עקרונותיה ומטרותיה"). היה זה בתקופת מעצרו של היטלר ובתקופה שבה עזבו רבים את המפלגה הנאצית. בשנת 1925 ייסד לוזה את אזור המפלגה ("Gau") בשלזוויג-הולשטין ומונה לראש האזור (גאולייטר). בתפקיד זה היה עד נפילת המשטר הנאצי ב-1945.
בשנת 1926 השתתף לוזה בוועידת במברג שביצרה את שלטונו של היטלר במפלגה הנאצית. בשנת 1928 מונה לתפקיד ממונה המפלגה על התרבות הגרמנית ועל עידוד הפולקיזם.
בין 1928-1929 היה לוזה הגאולייטר של המבורג, מינוי זמני. בין 1928 ו-1933 היה חבר הלאנדטאג של פרוסיה ושם היה סגן יושב ראש הסיעה של המפלגה הנאצית. בבחירות לרייכסטאג ביולי 1932 היה מועמד המפלגה הנאצית מטעם אזור שלזוויג-הולשטיין אך התפטר בספטמבר.
מלחמת העולם השנייה.
בין 1934 ו-1943 היה גרופנפיהרר ואוברגרופנפיהרר של האס-אה. במקביל ליתר תפקידיו היה מ-1939 ממונה ההגנה של הרייך . תוארי כבוד שקיבל משכונת אלטונה ומהמבורג בחוק המבורג רבתי לא בוטלו אחרי נפילת המשטר הנאצי.
בין השנים 1933-1945 היה לוזה חבר הרייכסטג בזכות מינוי שנתן לו היטלר.
בשנת 1941 מונה לוזה לקומיסר הרייך לשטחי המזרח. בתפקיד זה שימש במקביל להיותו גאולייטר של שלזוויג-הולשטיין. בתפקיד זה היה פעיל מרכזי ברצח היהודים. בסוף 1941 כתב אליו ארהרד וטצל את "מכתב תא הגזים" , בו הוזכר לראשונה רצח יהודים בגז. בתקופה זו התרבו התכתובות במחוז השליטה של לוזה בנושא רצח יהודים ושבויי מלחמה סובייטים. ממרס 1942 היה לוזה המושל האזרחי של שטחי צפון מזרח אירופה הכבושה ודחף לרצח היהודים, שלדבריו היו "עול פוליטי". ב-1943 כתב לרוזנברג על הצורך ב"טיפול מיוחד" ביהודים.
במאי 1945 הודח לוזה מחלק מתפקידיו על ידי קרל דניץ.
אחרי המלחמה.
מיד אחרי תום המלחמה נעצר לוזה על ידי הבריטים. ב-1947 הועבר לנירנברג ונחקר על ידי רוברט קמפנר.
הוא הועמד לדין בפני בית דין בבילפלד על תפקידו כקומיסר בשטחי המזרח ועל שותפותו ברצח יהודים. הוא הורשע בינואר 1948 ונידון לעשר שנות מאסר ולהחרמת רכושו, אולם כבר בפברואר 1951 שוחרר מטעמי בריאות. בהמשך תבע לוזה את הפנסיה שלו ממדינת שלזוויג-הולשטיין וזכה בחלקה.
הפנסיה שביקש לקבל על תפקודו כגאולייטר, נמנעה ממנו בעקבות התנגדות ממשלת מדינת שלזוויג-הולשטיין.
ב-1961 העיד במשפטי קובלנץ נגד איש האס-אס קרל צנר . חקירה נגד לוזה עצמו החלה רק בשנת 1967, שלוש שנים לאחר מותו של לוזה.
גיא גיסין
גיא גיסין (נולד ב-15 באוקטובר 1961) הוא עורך דין, מייסד ושותף מנהל של משרד גיסין ושות', משפטן ומרצה בפורומים ומוסדות אקדמיים שונים. מוכר בשל הסדרי החוב, מיזוגים ורכישות שתרם להוצאתם לפועל, מינויו כמפקח על שותפות הגז בדלק קידוחים ולתקדימים המשפטיים אשר יצר. בין העסקאות והסדרי החוב שבהם טיפל ניתן למצוא את אפריקה ישראל השקעות, אי.די.בי, מכירת בנק כרמל לבנק איגוד ועוד.
ביוגרפיה.
גיא גיסין נולד ב-15 באוקטובר 1961 בעיר ראשון לציון. הוריו הם רחל גיסין (לבית דודזון), מייסדת ומנהלת מוזיאון ראשון-לציון, המוזיאון הראשון לתולדות ההתיישבות; ואלדד גיסין, מנהל חבל הנגב של הסוכנות היהודית ומשרד החקלאות. משפחות גיסין ודודזון הן ממייסדי ראשון לציון וממקימי ענף ההדרים בישראל.
את ילדותו העביר גיסין בעיר הולדתו ראשון לציון, שם למד בבית ספר היסודי חביב. לאחר מכן עברה המשפחה לבאר שבע ושם למד בבית ספר דגניה. לקראת התיכון חזרה שוב המשפחה לראשון לציון, בעקבות כך למד גיסין בבית ספר שלמון ובבית הספר התיכון הגימנסיה הריאלית על שם קררי בראשון לציון. עם סיום לימודיו התגייס לחיל הים לקורס חובלים, ובשנת 1981 סיים את מחזור מ"ג של קורס החובלים, לאחר סיום הקורס שימש כרב חובל של ספינת דבור ומדריך בשלב דבור בקורס. גיסין השתחרר משירות קבע בדרגת סרן ובמסגרת שירות המילואים בדרגת רב-סרן.
ב-1985, לאחר שחרורו מהשירות הצבאי, החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 קיבל את רישיון עריכת הדין.
קריירה משפטית.
גיסין החל את הקריירה המשפטית שלו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם למד בין השנים 1985–1989. בסיום הלימודים קיבל את התואר הראשון במשפטים LLB. בעת לימודיו באוניברסיטה הקים את "פורום עסקים צעיר" שאיגד אנשי עסקים עד גיל 40, כאשר בשיאו עמד מספר חבריו על 4000 אנשי עסקים צעירים מכל רחבי המדינה.
בשנת 1989 החל את הקריירה המשפטית שלו כמתמחה במשרד זלצמן ושות'. לאחר התמחותו הפך לשותף במשרד וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1994.
בשנת 1994 הקים את משרד גיסין ושות', המתמחה במשפט מסחרי, דיני ניירות ערך, דיני חברות, חדלות פירעון, הסדרי חוב וליטיגציה מסחרית.
עורך דין גיסין הגיע לתודעת הציבור בשל ייצוג מחזיקי איגרות חוב (מוסדיים ופרטיים), במהלכים שליוו את קריסתם והליכי הבראתם של תאגידי ענק כגון אפריקה ישראל (בשנת 2010 ובשנת 2017–2018), סיביל אירופה (2010), אי.די.בי (בשנת 2013), חבס השקעות (בשנת 2013), ב.ס.ר אירופה (2013), פולאר השקעות, מטבחי טופז ועוד.