הצמד הוקם בשנת 1983. קרוג ואנדריאסן השתתפו בעבר באירוויזיון. קרוג הופיעה שלוש פעמים, ובכולן ייצגה את נורווגיה: בשנת 1971 לבדה, בשנת 1985 עם הצמד וכחלק מ- "Just 4 Fun" בשנת 1991. אנדריאסן ייצגה את שוודיה עם קיקי דניאלסון כחלק מלהקת "הצ'יפס" ב-1982 ואחרי הזכייה בשנת 1985, החליטה אנדריאסן להתאחד עם ג'ן וורנר דניאלסן ב-1994 ולשיר סולו בתחרות האירוויזיון לשנת 1996. על פי ספרו של ג'ון קנדי או'קונור", האירוויזיון - ההיסטוריה הרשמית," אנדריאסן היא אחת מחמשת האומנים שהופיעו בתחרות ארבע פעמים, והיא גם אחת מארבעת האמנים היחידים שסיימו במקום הראשון והשני באירוויזיון (אירוויזיון 1985 ו-1996).
שירם הראשון של הצמד היה "אני לא רוצה לשבור את ליבי" בשנת 1984. הרעיון שמאחורי שיריהם של הצמד היה לקחת שירים משנות ה-50 בסגנון הסווינג, ולהוסיף להם פאן "מודרני" של שנות השמונים. רעיון זה הושם במלואו על תקליט הפטיפון הראשון שלהם, אשר היה מורכב מאוסף של קאברים ושירים חדשים.
הצמד תכנן שהסינגל הבא שלהם ייקרא "רדיו", אך התוכניות השתנו כאשר הצמד זכה בתחרות האירוויזיון. "La det swinge" טיפס למקום הראשון במצעד השירים בנורווגיה, וכמו כן גם בבלגיה. שיר זה היה באחד מעשרה המקומות הראשונים בשוודיה ובאירלנד, ובטופ 20 של הולנד ואוסטריה. הוא נכנס למצעד הסינגלים הבריטי ב-25 במאי 1985, והגיע למקום ה-44; השיר נשאר במקום זה למשך ארבעה שבועות. היא הוחדרה גם למדינות כמו גרמניה, יפן ואוסטרליה.
בשנת 1985, הודות לניצחונם בתחרות האירוויזיון, הצמד זכו בפרס פר גינט, אשר הוענק על ידי ה-סטורטינג, הפרלמנט הנורווגי.
נוסף על כך, בעקבות ניצחונם באירוויזיון, הצמד שיחררו מחדש תקליט פטיפון עם השיר "La det swinge" בתוכו. תקליט זה הגיע למעמד הזהב. האלבום הבא שלהם, "Waiting for the Morning" (מחכה לבוקר), יצא באפריל 1986. אלבום זה נושא את שמו של סינגל נוסף שלהם, בעל אותו השם. גם הסינגל וגם האלבום הגיעו להצלחה ענקית בנורווגיה בכך שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הנורווגי ובמצעד האלבומים. האלבום "Walkin' on Air" (הולכים על האוויר) הוקלט בלוס אנג'לס בשנת 1987 והופק על ידי ביל מקסוול. אלבום זה הגיע למעמד זהב במשך ארבעה ימים והפך להיות התקליט השלישי והאחרון של הצמד. ממש לפני ששוחרר האלבום "If I Fall" (אם אפול), הסינגל במקום הראשון בנורווגיה, הצמד החליט לבצע מעשה "משוגע בצורה עדינה" ובצעו קאבר ל"Swing it, magister'n", שיר משנת 1940 שהושר במקור על ידי הזמרת השוודית והשחקנית אליס באבס. השיר שוחרר כסינגל בקיץ של 1987.
בשנת 1988, הצמד התפרק לאחר 4 שנים מוצלחות, אך עדיין קרוג ואנדריאסן המשיכו להופיע פעם אחר פעם על הבמה בנורווגיה. הן הופיעו יחדיו בשיר היובל באירוויזיון בקופנהגן, דנמרק, באוקטובר 2005.
במהלך מאי 2010, הצמד ביצעו קאמבק קצר בו חגגו 25 שנים מאז זכייתם באירוויזיון בשנת 1985, בו השיקו אלבום לקט הנקרא "Let It Swing - The Best Of Bobbysocks!" ("תן לזה להתנדנד - המיטב של Bobbysocks") אשר כלל 2 שירים חדשים שהוקלטו, אשר השיגו את המקום ה-13 במצעד האלבומים הנורווגי. השגת מקום זה סייעה ל"ייבוא מעריצים" לא רק בנורווגיה, אלא גם במדינות שונות ברחבי העולם.
עקומת מאמץ-מעוות
עקומת מאמץ מעוות היא הקשר בין המאמץ והעיבור שחומר מקיים. עקומה זו ייחודית עבור כל חומר. היא נוצרת על ידי מדידת המעוות (עיבור) במרווחים שונים אל מול מגוון העמסות (מאמצים). עקומה זו מספקת מספר מאפיינים קריטיים עבור החומר המוצג, כולל מידע בנוגע למודול האלסטיות.
באופן כללי, לעקומות המייצגות את קשר בין מאמץ לבין עיבור בדפורמציות שונות, ניתן להתייחס כעקומות מאמץ-מעוות. המאמץ והעיבור יכולים להיות בכיוונים שונים, מאמצים נורמלים (חד ציריים בכיוון האורכי של הדגם הנמדד), מאמצי גזירה, או שילוב שלהם. יכולים להיות שילובים כמו מאמץ לא ציריים, שני צירים, מאמצים מרובי צירים או אפילו מאמצים תלויי זמן. צורת הדפורמציה יכולה להיות: מתיחה, דחיסה, פיתול, סיבוב, וכן הלאה. אם לא נכתב אחרת, עקומת מאמץ-מעוות תתייחס לקשר בין מאמץ חד צירי נורמלי לבין עיבור חד צירי נורמלי של חומרים הנמדדים בניסוי זה.
ניסוי המתיחה מתבצע כך שניקח דגם בעל מידות חתך ידועות- A ונפעיל כח F בניצב לו משני צידי הדגם. הדגם/חומר יחווה מאמץ המוגדר להיות היחס בין הכוח חלקי שטח החתך, כמו גם הארכה צירית, אלסטית ופלסטית בחומרים משיכים.
formula_1
formula_2
הכתב התחתי '0' מציין את המידות המקוריות של הדגם. מאמץ ביחידות SI מסומן בפסקל (formula_3) ועבור עיבור הוא חסר יחידות כלומר השינוי הוא באחוזים יחסית לאורך ההתחלתי. עקומת מאמץ-מעוות עבור חומר כלשהו תציג את התארכות הדגם ואת השינוי האורכי שחל בו עד שבירת הדגם. בעקרון העיבור הוא בכיוון האופקי (הצרות הדגם) והמאמץ בכיוון הניצב. יש לשים לב שעבור שימושים הנדסיים, נציג את המאמץ יחסית לעיבור עבור שטח החתך ההתחלתי בלבד לכל אורך תהליך הדפורמציה. ישנה בעייתיות מסוימת כיוון שהשטח הנ"ל אינו השטח האמיתי, כיוון ששטח החתך קטן כאשר מתבצעת דפורמציה אלסטית או פלסטית. העקומה המתחשבת בשטח החתך הראשוני נקראת "עקומת מאמץ-מעוות הנדסית" ואילו העקומה אשר מתחשבת בשטח החתך המשתנה נקראת: "עקומת מאמץ-מעוות אמיתית". היחסים בין שתי העקומות יתבררו בהמשך.
שלבים.
דיאגרמה סכמטית של העקומה עבור פלדה פחמנית מוצגת באיור מס' 2. ישנם מספר שלבים המציגים התנהגות וממחישים מאפיינים מכניים שונים. יש צורך לציין כי לא כל החומרים עוברים את כל השלבים וחלקם 'מדלגים' על אחד או יותר מהשלבים המוצגים באיור או אפילו מתנהגים בצורה שונה לחלוטין.
השלב הראשון הוא השלב האלסטי. המאמץ הוא פרופורציונלי לעיבור, הוא תואם לחוק הוק וערך השיפוע שווה למודול האלסטיות (יאנג). בשלב זה החומר חווה עיוות אלסטי בלבד, סיום השלב הראשון מתרחש כאשר החומר מתחיל לחוות עיוות פלסטי. המאמץ בנקודת המעבר בין המעוות האלסטי למעוות הפלסטי מוגדר כ'חוזק לכניעה'.
השלב השני הוא שלב הקשיית המעוותים. השלב מתחיל לאחר נקודת הכניעה ומסתיים בנקודת המאמץ האולטימטיבי' המאמץ המקסימלי בעקומת המאמץ-מעוות. בשלב זה המאמץ עולה לאורך כל החומר, אולם ישנו חלק שטוח (ובמקרים מסוימים שיפוע מתון מטה). החלק הנמוך ביותר של העקומה במקרה זה נקרא 'נקודת הכניעה התחתונה', תהליך זה נקרא 'מעוות לודר' (Luders) המאמץ הדרוש לנוקלאציה של רצועת לודר גבוה יותר מהמאמץ הדרוש להתקדמותו. רצועת לודר גורמת לכך שהדפורמציה הפלסטית תתקדם בצורה שווה לאורך כל הדגם. לאחר שהדגם בעל דפורמציה אחידה לכל אורכו, עליית המאמץ ביחד עם התארכות הדגם יוצרים מצב של הקשיית מעוותים. הקשיית מעוותים משמעה, יצירת מעוותים חדשים והעלאת הצפיפות הכללית שלהם יוצרים התנגדות לתנועת הנקעים. על מנת להתגבר על התנגדות זו יש צורך בהפעלת מאמץ גבוה יותר. ככל שהעיבור עולה, הקשיית המעוותים מתגברת עד שהמאמץ מגיע למאמץ המקסימלי ( Tensile Strength).
השלב השלישי, הוא שלב היווצרות הצוואר. לאחר המעבר על פני המאמץ המקסימלי, צורת צוואר נוצרת, אזור בו רוחב החתך חווה הצרה יחסית לרוחב הממוצע של שאר הדגם. חוזק הדגם באזור דפורמציית הצוואר משתנה וחזק יותר היכן ששטח החתך קטן יותר. התגובה הזו גורמת להיווצרות והתפשטות צווארתיות באזורים הצמודים לצוואר ובמהרה גם לשבר. יש לשים לב כי אמנם כח המתיחה יורד אך הקשיית המעוותים ממשיכה להתרחש, כך שהמאמץ האמיתי אף על פי שהמאמץ ההנדסי יורד בגלל היווצרות הצוואר והקטנת שטח החתך. השלב מסתיים בשבר, לאחר השבר ניתן למדוד את התארכות הדגם ואת הקטנת שטח החתך.
הקשר בין עקומת מאמץ-מעוות הנדסי למאמץ אמיתי.
כיוון שמתרחשת הצטמקות של שטח החתך והתעלמות ההתפתחות האורכית, קיים שוני בין עקומת מאמץ-מעוות הנדסית לבין עקומת מאמץ-מעוות אמיתית.
formula_4
formula_5
תחת הנחת שימור נפח לאורך כל התהליך ודפורמציה אחידה על פני כל הדגם ניתן לכתוב:
formula_6עבור המאמץ והמעוות האמיתיים ניתן להשתמש במאמץ-מעוות ההנדסיים:
formula_7
עבור עיבור אמיתי, נוכל לגזור ולבטא את השינוי בעיבור:
formula_8
נבצע אינטגרציה עבור שני הצדדים ונחיל את תנאי השפה:
formula_9
formula_10
בשל כך, בניסוי מתיחה, מאמץ אמיתי גדול יותר ממאמץ הנדסי ועיבור אמיתי קטן מעיבור הנדסי. עקומת המאמץ מעוות האמיתית נעה למעלה ושמאלה החל מהשלב השני בעקומה. ההבדל בין המאמץ-מעוות האמיתי לבין המאמץ-מעוות הנדסי עולה עם התפתחות המעוות הפלסטי. בעיבורים נמוכים (באזור האלסטי בעיקר) ההבדלים בין העקומות זניחים. נקודת החוזק המתיחה בעקומה ההנדסית היא מיוחדת ונקראת המאמץ המקסימלי אך היא אינה באה לידי ביטוי ולא מבדילה בין שלב לשלב בעקומה האמיתית. כיוון שמאמץ הנדסי פרופורציוני לכח המופעל על הדגם הקריטריון להופעת צוואר הוא: formula_11.
formula_12
formula_13
ביטוי זה מציע שיווי משקל טבעי עבור מאמץ מקסימלי. אפקט הקשיית המעוותים מאוזן על ידי התכווצות השטח בנקודת המאמץ המקסימלי. לאחר יצירת הצוואר בדגם, הדפורמציה בדגם הטרוגנית ולא אחידה ולכן הביטוי לעיל אינו תואם לשלב השלישי. המאמץ והמעוות האמיתיים לאחר המעבר על פני המאמץ המקסימלי בעקומה הנדסית או לאחר השלב בו ניתן להניח שימור נפח באים לידי ביטוי בצורה הבאה:
formula_14
formula_15
משוואה אמפירית המתארת את הקשר בין המאמץ והמעוות האמיתיים היא:
formula_16