בתגובה לניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, שהוגדרו במשפטי נירנברג כ"פשעים כנגד האנושות", ניסחה ההסתדרות הרפואית העולמית (WMA) את הצהרת ז'נבה, שבאה להחליף את שבועת הרופאים המיושנת. הצהרת ז'נבה דורשת מהעוסקים ברפואה להצהיר "אני, העוסק ברפואה, אחלוק את הכבוד הרב ביותר לחיי אדם מתחילתם אפילו תחת איום ולא אשתמש בידע הרפואי שלי בניגוד לחוקי האנושות". בתגובה למשפטי נירנברג הכין הדוקטור ליאו אלכסנדר מסמך שהפך בסיס לקוד נירנברג, עשרה כללים ששולבו במדיניות הרשמית של כמה מדינות כולל במסמכי המדיניות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בהצהרת טוקיו של ההסתדרות הרפואית העולמית מ-1975 כלולים כמה משפטים הדנים במיוחד בהתנגדות לעינויים, כולל "רופא לא יעודד, ימחל או ישתתף בביצוע עינויים".
"עקרונות האתיקה הרפואית" – מסמך שהוכן בארגון הבריאות העולמי, והתקבל כהחלטה מספר 36/194 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-1982, מתייחס לתפקידם של אנשי צוות רפואי, בייחוד של רופאים, בהגנה על אסירים ועצורים בפני עינויים וטיפולים או מעשי ענישה אכזריים, בלתי אנושיים או משפילים אחרים, אך אינו כולל מנגנון לאכיפת כללים אלו. המסמך מותיר בידי המדינות או גופי השלטון האזוריים או הלאומיים לכפות את התקנים שנקבעו במסמך.
החוק הבינלאומי ועינויים רפואיים.
מאנשי מקצוע הרפואה, כמי שאמונים על בריאות הציבור, מצפים לקוד התנהגות נעלה, המשתקף בעקרונות האתיקה הרפואית - תועלת למטופל, אי גרימת נזק למטופל, אוטונומיה, צדק, שמירה על כבוד האדם והסכמת המטופל לטיפול. אך עקרונות האתיקה הרפואית לא ניתנים לאכיפה כאשר ממשלות שותפות להפרת הכללים, ועקרונות אלו אינם מכוסים בצורה מקיפה באמנת האומות המאוחדות נגד עינויים.
אף שעל פי החוק הבינלאומי נאסרו עינויים ואלימות מאורגנת בחסות הממשלה, תוך שיתוף פעולה או השתתפות פעילה של אנשי צוות רפואי, מתרחשים מעשים כאלו בלא עונש במספר מקרים לא מבוטל.
בישראל.
מדינת ישראל חתומה על אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים משנת 1991. ההסתדרות הרפואית בישראל אשררה בשנת 2007 את התחייבותה להצהרת טוקיו מ-1975 שעודכנה פעמיים בשנים 2006-2005, האוסרת השתתפות רופאים בחקירות ובעינויים מכל סוג שהוא. עם זאת, עלו במשך השנים טענות של ארגוני זכויות אדם בישראל, על קיומם של עינויים של עצירים פלסטיניים ועל השתתפות רופאים בעינויים. הארגונים רופאים לזכויות אדם והוועד הציבורי נגד עינויים בישראל העבירו להסתדרות הרפואית שש תלונות על מקרים לכאורה שאירעו בין השנים 2004 ל-2006, שלפיהן ידעו רופאים במתקני מעצר ובבתי חולים על אנשים שעברו עינויים ולא דיווחו על כך, או שלא תיעדו פציעות הנובעות מעינויים. ב-2009 החלה ההסתדרות הרפואית לבדוק חשדות אלו, אולם פרופ' אבינועם רכס, יושב ראש לשכת האתיקה של ההסתדרות, ציין כי עד כה רוב הפונים לא סיפקו להסתדרות הרפואית כל מידע על חשדות כאלו.
החזקה טיפולית מרסנת
החזקה טיפולית
טלאנט אוסטנד
מתמידים
דקסיה מונס-היינאוט
אבי כהן (במאי)
אבי כהן (ידוע גם בכינוי אמומה; נולד ב-15 בדצמבר 1944) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
את שרותו הצבאי עשה כהן במחזור הראשון של להקת פיקוד דרום, שם היה זמר ונגן גיטרה. לאחר שחרורו מהצבא נסע ללונדון ללמוד קולנוע, וכשחזר לישראל שימש כעורך סרטים בטלוויזיה הישראלית וכבמאי סרטי פרסומת.
בתחילת שנות השבעים ביים כהן את סרט הטלוויזיה "שאלה של זהות" בכיכובו של יוסף שילוח עבור הערוץ הראשון ובשנות השמונים החל ביצירת סרטי קולנוע שרבים מהם זכו להצלחה ואף נחשבים לסרטי קאלט ישראליים. בשנת 1980 ביים את סרט הדרמה "המשחק האמיתי", בשנת 1986 את הקומדיה "הקרב על הוועד" בכיכובם של הגשש החיוור, בשנת 1988 את "יהושע יהושע" בכיכובו של אברי גלעד ובשנת 1989 את "אבא גנוב 2", עם יהודה ברקן. כמו כן שימש כתסריטאי של "המשחק האמיתי" ו"מחבואים". בשנת 1986 היה כהן יועץ לעונתה השלישית של הסדרה "קרובים קרובים".
עם הקמת ערוץ 2 בטלוויזיה, עבר כהן להתעסק בעשייה למדיום הטלוויזיוני, בעיקר בתחום הבידור. בעשייתו של כהן לאורך השנים ניתן דגש ליוצרים צעירים שהפכו, ברבות השנים, לכוכבים מהמצליחים בישראל, בבידור בכלל ובטלוויזיה בפרט. כמו כן הרבה כהן ליצור, לביים ולערוך תוכניות סאטירה מגוונות.
בשנת 1990 כהן יצר וביים את תוכנית הבידור "העולם הערב" בכיכובם של אברי גלעד וארז טל ששודרה בערוץ 2 הניסיוני. התוכנית נוצרה בעקבות הצלחת תוכניתם הרדיופונית של השניים, "מה יש", כתוכנית מערכונים, סאטירה ונונסנס והייתה חדשנית ואף נועזת בתחומה. כמו תוכנית הרדיו, זכתה "העולם הערב" לפופולריות רבה, בעיקר בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה. התוכנית ירדה לאחר פתיחת השידורים המסחריים בשנת 1993, וכהן עבר לביים את תוכנית הילדים "יום יומן" ואת תוכנית הסאטירה "קבלת שבת". הדרמה העלילתית הראשונה שביים הייתה "שאלה של זהות".
בשנת 1995 ביים את סדרה הטלוויזיה "הכל נשבר במשפחה" בכיכובם של דב רייזר וציפי שביט, ששודרה עבור בערוץ 1.
בשנת 1996 ביים את תוכנית המערכונים, הנונסנס והסטנד-אפ "פלטפוס" ששודרה בטלוויזיה החינוכית ונתנה במה לקומיקאים צעירים כדוגמת עידן אלתרמן ואבי גרייניק. התוכנית יועדה לציבור הילדים והנוער והמשיכה למעשה את הקו של "העולם הערב" בכך שהייתה "לא רצינית" ופתחה בפני יוצרים צעירים את האפשרות להיכנס לעולם הבידור והטלוויזיה. התוכנית זכתה להצלחה רבה, לתוכנית המשך בשם "דומינו" (אותה לא ביים כהן) ורוב משתתפיה המשיכו בהצלחה בתחום.
בשנת 1996 היה כהן שותף ליצירת התוכנית המיתולוגית "החרצופים", לה נתן את שמה הישראלי, וכן ביים וערך אותה. התוכנית, ששודרה בזכיינית ערוץ 2 טלעד עד שנת 1999, הייתה תוכנית סאטירית וכללה מערכוני בובות בדמותן של פוליטיקאים, שקולותיהם חוקו, על פי רוב, על ידי טוביה צפיר. התוכנית זכתה להצלחה עצומה והשפיעה רבות על מעמדם הציבורי של פוליטיקאים כדוגמת דן מרידור ודוד לוי.
בשנת 2003 ביים את סרט הטלוויזיה "אמצע הסרט" ובשנת 2004 את סדרת הילדים "כל שבת שנייה". בשנה זו יצר וערך את התוכנית "אסתי המכוערת", שהיוותה מעין פארודיה על טלנובלות ובשנת 2005 ביים את סדרת ההמשך שלה, "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית". בשנת 2005 ביים גם את הטלנובלה "החצר" ששודרה בערוץ התכלת ובשנת 2007 את הסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2003 יצר וערך, יחד עם גידי יהושע וליאור שליין את תוכנית הפאנל הסאטירית משחק מכור ששודרה בערוץ 2 (רשת) עד שנת 2006. התוכנית הייתה שונה מתוכניות הדמויות והחיקויים ששודרו במקביל כגון "רק בישראל" ו"ארץ נהדרת" ועקב זאת לא זכתה בתחילתה למדרוג גבוה, אך ככל שהתקדמו העונות הפכה לפופולרית ומצליחה ביותר.
בעקבות הקשר שנוצר עם ליאור שליין, יצר כהן את תוכנית הלייט נייט "הלילה עם ליאור שליין" ששודרה בערוץ 10 בשנים 2008–2009. באותן שנים יצר כהן את סדרת הטלוויזיה מרובת הפרקים "המקום" - על מסעדת יוקרה תל אביבית - ושימש בה כבמאי ועורך. לאחר מכן שימש כמנהל פיתוח התוכן של ערוץ 10. לקראת הבחירות של שנת 2009 ערך גם תוכנית פאנל סאטירית נוספת, "עד הבחירות זה יעבור" שהונחתה על ידי שליין ושודרה במשך עונה אחת. בשנים אלו ערך גם את התוכנית הקומית "שינויים בלוח המשדרים" בכיכובם של שרון טייכר וערן זרחוביץ' באותו ערוץ.
בשנת 2010 חזר לזכיינית רשת וערך את עונתה השלישית של תוכנית הבידור "שבוע סוף!", שעברה בעונה זו שינויים מבנים רבים. הפורמט החדש, שנקרא "שבוע סוף החדש", לא זכה להצלחה וירד מהמסך לאחר ארבעה פרקים בלבד.
בשנה זו החל לערוך את התוכנית הסאטירית "מצב האומה", שמהווה מעין המשך ל"משחק מכור", ואף בה משתתף שליין כעורך ומנחה. התוכנית שודרה במשך שמונה עונות בערוץ 2 (רשת) ובשנת 2015 עברה לערוץ 10 תחת השם "גב האומה". התוכנית זכתה להצלחה בקרב הקהל והמבקרים ואף זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בשנת 2017 עזב כהן את "גב האומה" והחל לערוך את תוכנית הסאטירה "מדינת הגמדים" בכאן 11 שבדומה לתוכנית "החרצופים" מבוססת על בובות בדמותם של פוליטיקאים.
בשנת 2008 השתתף כהן (בתפקיד עצמו) בתוכנית הטלוויזיה "הנרגנים" ששודרה ב-yes. בשנת 2021 שיחק בסדרה הנחלה בתפקיד מוניה.
חיים אישיים.
בנו של כהן מנישואיו הראשונים הוא איש הטלוויזיה מולי שגב. מנישואיו השניים למירב גרי הוא אב ליעל ולמיכאל, חבר הצמד המוזיקלי כהן@מושון.
נגידות
הנשקייה המלכותית (הממלכה המאוחדת)
הנשקייה המלכותית (באנגלית: Royal Armouries) היא המוזיאון הלאומי של הממלכה המאוחדת לכלי נשק ושריון, ונשקייה שפעלה באנגליה החל מימי הביניים. המוזיאונים של הנשקייה המלכותית הם המוזיאון העתיק ביותר בממלכה המאוחדת ואחד העתיקים בעולם. הנשקייה המלכותית בעלת אחד האוספים הגדולים ביותר של כלי נשק ושריון בעולם, ומהווה חלק מהאוסף הלאומי של הממלכה המאוחדת הכולל את אוסף כלי נשק ושריון, אוסף הארטילריה הלאומי ואוסף כלי הירייה הלאומי. היא גם מופקדת כשומרת ההיסטוריה של מצודת לונדון. שנים היה המוזיאון ממוקם ב"מגדל הלבן" שבמצודת לונדון אך בשנים האחרונות פוצל ורובו הועבר למקומות אחרים. שלושת המוזיאונים המציגים כיום את אוסף הנשקייה המלכותית הם:
מספר פריטים מוצגים גם בלואיוויל, קנטקי, בארצות הברית בשיתוף פעולה עם מוזיאון ההיסטוריה הבינלאומי פרזייר.
היסטוריה.