במהלך הקריירה הארוכה שלו, שיחק קרס מול עשרה אלופי עולם וניצח כל אחד מהם למעט אנטולי קרפוב שאיתו סיים פעמיים בתיקו. בכך היה קרס לשחקן היחיד שניצח תשעה אלופי עולם רשמיים. רבי אמנים בולטים נוספים שמולם היו לו תוצאות חיוביות כוללים את ראובן פיין, סאלו פלור, ויקטור קורצ'נוי, יפים גלר, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, מארק טיימנוב, מילן וידמר, סבטוזר גליגוריץ', יצחק בולסלבסקי, יפים בוגוליובוב ובנט לארסן.
קרס כתב מספר ספרי שחמט, כולל ניתוח מעמיק של מבחר משחקיו, ספר על אמנות משחק המציעה (עם אלכסנדר קוטוב וספר על סיומים פרקטיים. שלושת ספרים אלה עדיין נחשבים כטובים ביותר מסוגם עבור שחקנים מומחים השואפים להגיע לרמת אמן. בנוסף כתב קרס מספר ספרים המתעדים תחרויות, וביניהם תיאור חשוב של אליפות העולם בשנת 1948. הוא כתב מספר ספרים על פתיחות וביניהם מספרדית ועד צרפתית, פתיחת שלושת הפרשים עד גמביט המלך ופתיחת ארבעת הפרשים עד לספרדית. הוא תרם לכרך הראשון "C" של המהדורה הראשונה של אנציקלופדיית הפתיחות היוגוסלבית שהופיעה בשנת 1974, שנה לפני מותו. קרס גם היה שותף ליצירת ביטאון השחמט של ריגה Shakhmaty.
קרס תרם תרומות חשובות לתיאורית הפתיחה. ההסתעפות המוכרת ביותר היא התקפת קרס נגד הסתעפות שווינגן בהגנה הסיציליאנית. (1. ה4 ג5 2. פו3 ד6 3. ד4 ג:ד4 4. פ:ד4 פ6 5. פג3 ה6 6. ז4). הפתיחה זו נקט בשנת 1943 במשחק נגד יפים בוגוליובוב ועד היום הסתעפות זו נשארה אופנתית וחשובה. רעיון מקורי נוסף בצידו של השחור היה לו בפתיחה הספרדית הסגורה (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 א6 4. רא4 פו6 5. 0-0 רה7 6. צה1 ב5 7. רב3 ד6 8. ג3 0-0 9. ח3 פא5 10. רג2 ג5 11. ד4 פד7). רעיון זה יושם על ידי קרס לראשונה בתחרות המועמדים של 1962, ובמשך מספר שנים היה פופולרי. קרס גם הגה את הגנת קרס (1. ד4 ה6 2. ג4 רב4+) ורעיון חשוב בצידו של השחור בפתיחה האנגלית (1. ג4 ה5 2. פג3 פו6 3. ז3 ג6).
הסופר ההונגרי אגון ורנוז כותב כי קרס פרסם 180 בעיות שחמט ו-30 אטיודים. אחד מסיומי הצריחים שלו זכה בפרס ראשון בשנת 1947.
קרס ניצח בתחרויות על משנות ה-30 ועד שנות ה-70, בפרק זמן שמשתרע על כארבעים שנים, וניצח בתחרויות בכל רחבי העולם, כולל את אירופה, דרום אמריקה וצפון אמריקה. מיכאל בוטביניק לעומתו מעולם לא התחרה באמריקה.
יריבו שמואל רשבסקי ניסה להסביר מדוע קרס לא הפך לאלוף עולם, ותוך כדי הסבר החמיא לאישיות יריבו. "אני מאמין שקרס נכשל בהיבט זה משום שחסר את אינסטינקט "הרצח". קרס היה אדם מתון מכדי לתת את כל כולו במטרה להביס את יריביו. הוא לקח את הכל, כולל השחמט, באופן פילוסופי. קרס היה אחד האנשים הנחמדים ביותר שאי פעם פגשתי. בדרכו החברית וחיוכו הכנה הוא התחבב על אנשים במהירות והפך לחברם. לקרס היה אופי טוב ונעים. כן - הוא אהב שחמט, אבל להיות בן-אדם היה עדיפותו העליונה. בנוסף לשחמט התעניין קרס בטניס, פינג-פונג, שחיה וברידג']
אטיוד שחמטאי.
אטיוד של קרס מתוך "Schachmaty w SSSR, 1946"
- לבן מתחיל וכופה תיקו:
1. מו5 צו1+
2. מז5 צו3
3. צה1 ז3
4. ח:ז3 מ:ז3
5. צה2! מח3
6. צב2 צו2
7. צב3 צו3
8. צב2 מז3
9. צה2! ותיקו.
הנצחתו.
השטר של 5 קרון אסטוני נושא את דיוקנו של קרס. קרס הוא השחמטאי היחיד שזכה לכבוד הזה.
בעיר טאלין הקימו פסל לזכרו של קרס וקראו רחוב על שמו. גם בעיר נרבה, עיר הולדתו של קרס, אחד הרחובות המרכזיים בעיר קרוי על שמו. שבשנת 1991 הדואר של ברית המועצות הוציא בול לזכרו של קרס עם דיוקנו של השחמטאי.
מדי שנתיים מתקיימת תחרות שחמט בינלאומית בעיר טאלין מאז שנת 1969. קרס ניצח בתחרויות בשנים 1971 ו-1975. החל משנת 1976 התחרות נקראת "תחרות לזכרו של פאול קרס". מדי שנה מתקיימת תחרות לזכרו גם בעיר ונקובר.
מספר מועדוני שחמט ברחבי העולם נקראים על שמו.
בשנת 2000 נבחר קרס לספורטאי האסטוני של המאה העשרים.
קישורים חיצוניים.
הרצאה על חייו האישיים והמקצועיים של קרס, באתר יוטיוב
הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל
הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל הוא עמותה שנוסדה במהלך האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1990, במטרה להיאבק בשימוש בעינויים בחקירות על ידי כוחות הביטחון הישראליים. הוועד פועל למניעת עינויים והתעללות של רשויות האכיפה והחקירה הישראליות: משטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי (שב"כ), שירות בתי הסוהר וצה"ל. הארגון פועל בדרכים משפטיות, באמצעות שדלנות לקידום חקיקה, ועל ידי מערך הסברה וחינוך, במטרה להעלות את המודעות הציבורית לנושא. כן עוסק הוועד בתיעוד של מקרי עינויים והתעללות ומפרסם דוחות תקופתיים וניירות עמדה.
היסטוריה.
הוועד הוקם בשנת 1989 על ידי חנה פרידמן, פרופ' סטנלי כהן, ד"ר יהויקים שטיין, העיתונאי חיים ברעם, עו"ד אביגדור פלדמן, עו"ד מאזן קופטי, ד"ר רוחמה מרטון, עו"ד נפתלי אור-נר ועו"ד לאה צמל. בשנת 1991 פרסם ארגון "בצלם" דו"ח על עינויים, אשר התבסס על עבודת תחקיר של הוועד.
בשנת 1991 עתר הוועד לבג"ץ בדרישה לבטל את המלצותיה של ועדת לנדוי, אשר התירו שימוש בלחץ פיזי מתון בחקירות שב"כ. כמו כן, דרש הוועד בשם חופש המידע את שחרור החלק הסודי מדו"ח הוועדה שעסק בשיטות החקירה של השב"כ. בג"ץ דחה את העתירה, בנימוק שהיא אינה מבוססת וכללית מדי.
מנכ"ל העמותה מאז ראשית 2008 היה ד"ר ישי מנוחין, שהחליף בתפקיד את חנה פרידמן, אשר ניהלה אותו מיום הקמתו. מאז ינואר 2016 מנכ"לית הוועד היא ד"ר רחל סטרומזה. עם חברי ועד העמותה נמנים בין השאר: אבישי ארליך, עמנואל פרג'ון וגדעון פרוידנטל.
פעילות הוועד.
הארגון נאבק נגד עינויים ונגד מה שהוא מחשיב, על פי האמנה הבינלאומית נגד עינויים, כיחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל של רשויות האכיפה הישראליות. במישור המשפטי הוועד מתעד מקרים מסוג זה, מבקר עצירים וגובה עדויות ותצהירים. הוועד עוקב אחר תלונות על עינויים והתעללות ועותר בהקשר זה לבג"ץ.
אחד ההישגים המרכזיים של הוועד הוא פסק-הדין של בג"ץ מספטמבר 1999, בעתירות שהגיש הוועד עם האגודה לזכויות האזרח, המוקד להגנת הפרט וארגונים נוספים, אשר קבע כי כמה משיטות העינויים שהיו נהוגות עד אז בחקירות השב"כ אסורות. הם קבעו מנגנון לפיקוח על חוקרי השב"כ. בעקבות זאת חלה ירידה משמעותית במספר המתלוננים על עינויים ופסק הדיווח על שימוש בכמה מהשיטות הקשות יותר שהיו נהוגות עד אז. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, בסתיו 2000, חלה שוב עלייה ניכרת בתלונות על עינויים בחקירות השב"כ, בהסתמך על היתרים לשימוש בהם שהותיר בג"ץ בפסק דינו. כן התרבו גם תלונות בדבר התעללות חיילים בעצורים פלסטינים. לנוכח זאת הוועד הרחיב את פעילותו.
הוועד עתר נגד מדיניות הסיכול הממוקד של מדינת ישראל (בג"ץ הסיכולים הממוקדים) ובעניין המצב ההומניטרי בעזה (עתירה שדחה בג"ץ).
בעקבות מאבק שניהל הוועד נגד המבת"ן (ממונה בדיקת תלונות נחקרים בשב"כ), מונתה ביוני 2013 אל"ם (מיל') ז'אנה מודזגברישוילי למבקרת תלונות נחקרים, תוך העברת התפקיד מסמכות השב"כ אל משרד המשפטים. הוועד טען כי מצב שבו השב"כ אחראי על חקירת מעשיו אפשר התעלמות מתלונות מוצדקות באופן גורף.
הוועד מפעיל מיזם פורנזי, שלו שותפים אנשי משפט, רפואה ובריאות הנפש. במסגרת המיזם מוכשרים אנשי מקצוע בזיהוי קרבנות עינויים ואיסוף ראיות משפטיות. במקרים מסוימים שותף הוועד לתהליך השיקום של קרבנות עינויים. החל מ-2015 מפעיל הוועד פרויקט אלימות משטרתית, הכולל תיעוד של אלימות שוטרים בהפגנות, גביית עדויות מאנשים האומרים שחוו יחס בלתי הולם בהפגנות ובמעצרים והגשת תלונות למח"ש.
בין שנת 2008 ל-2016 הוועד הפעיל מיזם בשם "קולנוע וזכויות אדם - דברים רעים קורים כשאנשים טובים שותקים". המיזם כולל מפגשים שבהם מוקרן סרט העוסק בנושא זכויות האדם, ולאחר מכן דיון בנושא עם מדריך. הפעילות ניתנת במסגרות חינוך פורמליות או בלתי פורמליות, כגון: מכינות קדם צבאיות, מתנ"סים ותיכונים.
הוועד מקיים אירועים ציבוריים במטרה להעלות את המודעות למאבק בעינויים בישראל, במסגרת פסטיבל אקטיביזם ובמסגרות נוספות.
תקציב.
מחזור הפעילות של העמותה בשנת 2014 עמד על 2,332,832 ש"ח וב-2013 על 2,847,397 ש"ח. רוב התקציב מופנה לפעילות משפטית (1,407,908 ש"ח ב-2014 ו-1,796,896 ש"ח ב-2013).
העמותה נהנית מתמיכה כספית של קרנות ותורמים מחו"ל וכן של האיחוד האירופי ומדינות אירופיות. בין השנים 2006–2010 נהנתה העמותה מתמיכה של האיחוד האירופי (1,935,684 ש"ח), נורווגיה (1,154,231 ש"ח), בריטניה (372,540 ש"ח), אירלנד (169,651 ש"ח), הולנד (128,983 ש"ח) והמרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) (904,279 ש"ח).
בין השנים 2006–2008 קיבלה העמותה מענקים מהקרן החדשה לישראל בסך 48,888 דולר.
היסטוריה של רפובליקה סרפסקה
אף שסרפסקה נוסדה כיישות מדינית בשנת 1992, האזור עצמו מיושב מזמנים קדומים.
הנצרות הגיעה לאזור במאה הראשונה לספירה, לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, אזורי סרפסקה של היום סופחו לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6 הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותו לאימפריה הביזנטית. הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו גם בשטחים של סרפסקה המודרנית. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
תקופת ימי הביניים.