בשנת תרצ"ה יצא לאור ספרו הראשון "יסודי הדעת". הספר גרם לשערורייה-זוטא לאחר שבקטע מסוים בספר חלק הרב רוזנשטיין על דברי הרמב"ם שבני ישראל האמינו במשה לא מכח האותות שנתן. בחלק הבא של הספר הוא מיהר לתקן את הדברים והבהיר כי בעצם בא רק לפרש את כוונתו האמיתית של הרמב"ם. ספרו השני, "אהבת מישרים", הוא לקט שיחות ומכתבים שהוציא לאור תלמידו, רבי שמעון מורדכוביץ. שיחות אלה, שהועתקו מדברים שבעל פה, הן לעיתים נוקבות וישירות יותר מן הדברים שב"יסודי הדעת". הרב רוזנשטיין הספיק לעבור על הספר ולברך על היוזמה לפרסמו, אך נפטר לפני שהספר ראה אור.
אליפות העולם למועדונים 2000
אליפות העולם למועדונים 2000 היא אליפות העולם לקבוצות כדורגל שנערכה בשנת 2000 בברזיל מה-5 בינואר עד ה-14 בינואר.
קבוצות משתתפות.
הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
שיטת המשחקים.
המשחקים נערכו בסאו פאולו ובריו דה ז'ניירו. הקבוצות חולקו לשני בתים כשבכל אחד 4 קבוצות. שתי הקבוצות שמסיימות ראשונות בכל בית עולות לגמר ושתי הקבוצות שמסיימות במקום השני מתמודדות על המקום השלישי.
שלב הבתים.
בית א'.
5 בינואר 2000:
7 בינואר 2000:
10 בינואר 2000:
בית ב'.
6 בינואר 2000:
8 בינואר 2000:
11 בינואר 2000:
שלבי ההכרעה.
המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר התקיימו ב-14 בינואר 2000 באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו. במשחק על המקום השלישי ניצחה נקקסה את ריאל מדריד 3-4 בבעיטות עונשין לאחר 1-1 בתום המשחק. במשחק הגמר ניצחה קורינתיאנס את ואסקו דה גאמה 3-4 בבעיטות עונשין לאחר 0-0 בתום המשחק וזכתה בתואר אלופת העולם בכדורגל לשנת 2000.
מלך השערים.
בתואר מלך השערים של הטורניר זכו ניקולא אנלקה מריאל מדריד ורומאריו מואסקו דה גאמה שהבקיעו שלושה שערים כל אחד. 7 שחקנים הבקיעו שני שערים ו-22 שחקנים הבקיעו שער אחד בטורניר.
שגיאת תצפית
נחצ'יבאן
הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן (באזרית: Naxçıvan Muxtar Respublikası) או בקיצור נחצ'יבאן, היא רפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן המופרדת ממנה על ידי ארמניה. מבחינה גאופוליטית הרפובליקה היא מובלעת ללא מוצא לים הגובלת בארמניה במזרח ובצפון (221 ק"מ של גבול), באיראן בדרום (179 ק"מ), ובטורקיה בצפון-מערב (15 ק"מ). הרפובליקה משתרעת על כ-5,500 קמ"ר ובירתה נחצ'יבאן, מקום משכנה של אוניברסיטת נחצ'יבאן.
משנת 1995 מכהן ואסיף טאליבוב כיושב ראש הפרלמנט של נחצ'יבאן.
היסטוריה.
על פי המסורת הארמנית נוסדה נחצ'יבאן על ידי נח. הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר שנמצאו באזור תוארכו לתקופת האבן החדשה. מאוחר יותר הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת מני (ממלכת מיני), אוררטו ומדי, ובשנת 521 לפנה"ס הפכה לחלק מאחשדרפנות ארמניה תחת הממלכה האחמנית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס, ניסו מספר מפקדים מקדוניים (גנרלים של אלכסנדר הגדול) להשתלט על האזור ללא הצלחה. בשנת 189 לפנה"ס הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת ארמניה.
במאה ה-18 הוקמה בשטח נחצ'יבאן חאנות פאודלית פרסית, חאנות נחצ'יבאן ונוהלה על ידי שליטים אזריים מקומיים כשבפועל האוכלוסייה הארמנית במובלעת הייתה לרוב. החאנות התפוגגה בשנת 1828, הטריטוריות שלה אוחדו עם הטריטוריות של חאנות ירוואן, שבשנת 1840 נקראה פלך ירוואן והשתייכה למלכות המשנה של הקווקז (האימפריה הרוסית). נחצ'יבאן הפכה לאוייזד נחצ'יבאן תת-מחוז של פלך ירוואן (גוברניית ירוואן).
לאחר תקופת עצמאות קצרה כחלק מהרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן נכבשה נחצ'יבאן, ביולי 1920, על ידי הצבא האדום.
ב־16 במרץ 1921 חתמו רוסיה הסובייטית וטורקיה על הסכם במוסקבה, לפיו נחיצ'באן תועבר לטיפול אזרבייג'ן הסובייטית. לאחר שהועברו השטחים לשליטת אזרבייג'ן הושמדו על ידי השלטונות האזריים כ-219 כנסיות ארמניות ומאות חצ'קרים (מצבות אבן נושאות גילופי צלב) שהיוו הוכחה חיה ועדות היסטורית לשייכות הארמנית של המובלעת.
בשנת 1922 הפכה לחלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז. ב-9 בפברואר 1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של נחצ'יבאן או בקיצור "נחצ'יבאן אסס"ר" כחלק מאזרבייג'ן הסובייטית.
עם התפוררות ברית המועצות, הכריזה נחצ'יבאן על עצמאותה ב-17 בנובמבר 1990, במחאה על דיכוי התנועה הלאומית של אזרבייג'ן. כעשרה חודשים לפני שאזרבייג'ן עצמה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות. עם הכרזת אזרבייג'ן על עצמאותה הפכה נחצ'יבאן לרפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן.
בשנת 1998 לאחר ניצחון הצד הארמני במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, בית העלמין העתיק בעיר ג'ולפה הושמד כליל על ידי השלטונות האזריים. במרוצת השנים דרשו ארגונים בינלאומיים שונים בהם אונסקו לחקור ולגשת לשטח בית העלמין אך נענו בסירוב, לפי תצלומי לוויין שביצעה ארצות הברית בשנת 2010 העדות החיה לאחת הקהילות המשגשות במובלעת אוששה כמושמדת.
מעבר הגישה היבשתי היחיד למובלעת האזרית נחצ'יבאן הוא דרך שטחה של הרפובליקה האיסלאמית של איראן.
בשנת 2012 המקום הוכה רעידת אדמה שגרמה למוות של מאות ואף אלפי אנשים.
ש. בן-ציון
ש. בן ציון הוא שם העט שבו נודע שמחה בן ציון אַלתֶר גוטמן (י"ג בכסלו תרל"א, 7 בדצמבר 1870 – כ"ז באייר תרצ"ב, 2 ביוני 1932) היה סופר, מורה, עורך ומוציא לאור, ממייסדי תל אביב.
תולדות חייו.
שמחה אלתר גוטמן נולד בטֶלֶנְשְׁטי בפלך בסרביה (כיום במולדובה) ב-1870. בגיל שבע-עשרה נשא לאישה את רבקה. היא ילדה לו חמישה ילדים. הידוע שבהם היה הצייר נחום גוטמן. רבקה חלתה בשנת 1910 במחלת השחפת. רופאיה המליצו לה לעקור מביירות לטבריה בתקווה שהתנאים שם יטיבו עם מצבה, אך היא נפטרה למחרת הגעתה, ונטמנה בעיר על ידי ש"י עגנון, מזכירו של בן ציון באותם ימים. מאוחר יותר התחתן בן ציון עם בת שבע יוניס גוטמן.
ניסיונו של בן ציון לעסוק במסחר לא עלה יפה, והוא פנה לכתיבה. סיפורו הראשון, ביידיש, פורסם על ידי י"ל פרץ (ולימים תורגם לעברית בידי חיים נחמן ביאליק, תחת הכותרת "משי").
בשנותיו הראשונות פרסם סיפורים בכתבי העת "המליץ" ו"הצפירה" ובלוח אחיאסף. היה ממורי העברית הראשונים באודסה (משנת 1899), ולימד בין השאר בבית ספר עממי מודרני (שנקרא "החדר המתוקן") ביחד עם ביאליק ורבניצקי. ב-1901 הקים יחד עם ביאליק, רבניצקי ולוינסקי את הוצאת הספרים מוריה. את הוצאת "אשכולות" הקים ביחד עם א"ז רבינוביץ' (אז"ר).
עלה לארץ מאודסה בשנת 1905 עם אשתו וילדיו כדי ללמד בבית הספר לבנות בנווה צדק. סביב ביתו התפתח מרכז ספרותי, שבו נטלו חלק י"ח ברנר, ש"י עגנון, יהודה בורלא, אז"ר, ועוד. היה הראשון שהוציא לאור קובץ ספרותי-מדעי בשם "העומר", שבו פרסם עגנון את סיפורו הראשון שפורסם בארץ ישראל, "עגונות". משנת תרע"א, 1910 היה העורך הראשון של הירחון לבני הנעורים, "מולדת", בהוצאת אגודת המורים בארץ-ישראל. לאחר מלחמת העולם הראשונה ערך את המוסף הספרותי של "חדשות מהארץ" (אבי העיתון "הארץ").
גוטמן ומשפחתו היו בין שישים ושש המשפחות שהקימו את אחוזת בית, לימים - תל אביב, וביתו הראשון בה היה ברחוב הרצל מספר 3, שם רוכזה פעילותו הספרותית הענפה. לאחר שנים בנה את ביתו החדש בשדרות רוטשילד. הבית היה מהבתים היפים בעיר, וכונה "בית הטירה". הוא התגורר בבית כשנה וחצי, עד שנפטר ב-1932 ונטמן בבית הקברות טרומפלדור.
על שמו קרויות שדרות בן ציון בתל אביב, רחוב בשכונת המסילה בחיפה ורחוב ברחובות.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על הבית בו התגורר ברחוב בוסתנאי 10 בנווה צדק בשנים 1904–1910.
בנו נחום גוטמן, שנולד ב-1898, הוא המפורסם שבציירי תל אביב.
אלעבסייה
אוק רידג' (טנסי)
ספטמבר (פירושונים)
פרשת הלינו
פרשת הלינו אירעה בשנת 1948, במהלכה טובעה ספינה בשם לינו, שנועדה להעביר נשק ותחמושת לערבים במלחמתם במדינת ישראל, והשתלטות על ספינה בשם ארג'ירו, בעלת מטרה זהה. ההשתלטות על הספינה זכתה לכינוי "מבצע גור" על שם חלל מלחמת העצמאות, בנו של שאול אביגור; הפרשה ידועה גם בכינויים "מבצע שודד" ו"מבצע שלל 3".
הרקע לפרשה.
בשלהי חודש מרץ 1948 נודע לאנשי המוסד לעלייה ב' ולאנשי הרכש של ההגנה באירופה על ספינה בשם לינו, הנמצאת בנמל פיומה שביוגוסלביה, שמתעתדים להעמיס עליה נשק צ'כי. אנשי המוסד גילו כי מפעל זבריובקה הצ'כי מכר מטען של 8,000 רובים ו-6 מיליון כדורים לסורים. לשם הסוואת הרכש הועמסו על הספינה איטלקית עמודי חשמל, ומטענה נרשם כמכונות, ולא כנשק. שליחי "ההגנה" הבינו שעליהם לעשות כל שביכולתם על מנת שהנשק לא יגיע לידי הערבים.
ניסיונות ראשוניים.
תחילה ניסו לשכנע את השלטונות היוגוסלביים להחרים את הנשק, מכיוון שהמטען שעל האונייה נרשם שלא כחוק כמכונות, ואז לרכוש את המטען. היוגוסלבים התנגדו לכך מחשש לסכסוך עם צ'כיה אך סיפקו מידע על תנועות הספינה.
לאחר הכישלון הדיפלומטי, החליטו פעילי "ההגנה" על הטבעת האונייה, למרות ההשלכות הדיפלומטיות שעלולות היו להיות לכך, באשר לפעילות אנשי ההגנה באירופה בכלל, ובאיטליה בפרט.
יוזם הפעולות המבצעיות עד להשלמת המבצע וההגעה לנמל חיפה היה איש "ההגנה" והפלמ"ח אמנון יונה.
בראשונה, האפשרות שנבחרה לטיבוע האונייה הייתה באמצעות הפצצה מן האוויר. בקשה נשלחה לארץ, ונתקבל אישור משר הביטחון. המטוסים שנבחרו לפעולה היו מטוסים שנרכשו מעודפי צבא באמריקה תחת כיסוי וחנו חניית ביניים באירופה לשם העברתם ארצה. בנוסף, פצצה שנועדה לטיבוע ה"לינו" הוכנה באיטליה על ידי יוסל'ה דרור, מראשוני חיל הים. על מנת להטיל את הפצצה היה צורך בטיסה נמוכה מעל המטרה דבר שעלול לגרום לזיהוי המטוסים כישראלים, שעלולה לפגוע ביחסים הדיפלומטיים עם איטליה.