המתח שבין ההלכה הדתית ובין המנהג במשפחה הדרוזית הוא בעל צביון מיוחד, וזאת מכמה סיבות: ההלכה הדרוזית הציבה נורמות משפטיות מתקדמות להפתיע מנקודת ראות מעמד האשה שאין להן אח ורע במשפט המוסלמי הקלסי. כך, למשל, ההלכה הדרוזית אוסרת על ריבוי נשים ועל החזרת הגרושה לבעלה בקשר נישואין חדש, ולו גם לאחר גירוש אחד (כנראה בכוונה להרתיע את הגבר מפני גירוש שרירותי. באסלאם נאסר על החזרת הגרושה רק לאחר הגירוש השלישי). אשה שגורשה באופן שרירותי זכאית לפיצוי מבעלה, ועל פי ההלכה היא נוטלת מחצית מרכושו של הבעל. ולבסוף, ההלכה הדרוזית מכירה בחופש צוואה מוחלט ללא הגבלה אישית או כמותית, דבר המאפשר לבעל העיזבון להשפיע על חלוקת רכושו לאחר מותו, לקבוע את הנהנים ולחלק ביניהם את העיזבון בצורה משקית. יש בכך כדי להסביר מדוע הווקף המשפחתי איננו מקובל בקרב הדרוזים. לעומת הנורמות המשפטיות המתקדמות של האשה הדרוזית בענייני מעמד אישי, החברה הדרוזית, שהיא כפרית בעיקרה, שומרת בקנאות יותר מאשר כל קבוצה דתית אחרת על דפוסי אגנציה של משפחה מסורתית: יתרון הגבר על האישה ויתרון הקרובים מצד הגבר על אלה שמצד האשה ולכן אין זה מפתיע שיש המשתמשים בחופש הצוואה דווקא כדי לנשל את האשה. הסיבה השנייה למתח שבין ההלכה ובין המנהג האופייני למשפחה הדרוזית היא עובדת היות הדת והמשפט הדרוזי סודיים שהגישה אליהם אסורה למי שאינו נמנה עם אליטה דתית (עקאל), וזאת מטעמים של הישרדות (תקיה). הקודיפיקציה של דיני המשפחה הדרוזיים בלבנון המודרנית הוסיפה עוד קושי בכך שהעמיסה על דיני המשפחה הדרוזיים נורמות משפטיות מתוך האסכולה החנפית של המשפט המוסלמי, והחקיקה הסטטוטורית הלבנונית בהשפעת המשפט הצרפתי. הדרוזים בישראל אימצו את חוק המעמד האישי הדרוזי הלבנוני מ-1948 בשני שינויים חשובים שגם הם סיבכו את המצב במידת מה: המנהג הדרוזי בישראל החליף את האסכולה החנפית (ויש בכך אישור לקיומה של התקיה) והחקיקה של הכנסת החליפה את החקיקה הלבנונית. כמי שליווה מקרוב את תהליכי מיסוד מערכת השיפוט הדתי הדרוזי ואימוץ החוק הלבנוני, הייתה לאהרן ליש גישה אל הארכיונים של בתי הדין הדתיים הדרוזיים בישראל וברמת הגולן (מובן מאליו שהקודיפיקציה של דיני המשפחה הדרוזיים בתורה חשפה אותם לעין כל מבלי לציין את מקורות ההשראה של הסעיפים השונים) ואל ארכיונים פרטיים של אנשי דת, וכך יכול היה לעמוד על גילויי המתח שבין המשפט ההלכתי ובין המנהג.
התחדשות ורפורמה במשפט המוסלמי.
נושא מרכזי אחר שהעסיק את ליש במחקר היה הניסיונות בעולם המוסלמי לחדש את ההלכה או אף להחיותה ולהנהיג רפורמות בהתאם לצורכי הזמן המשתנים. המודרניסטים מבית מדרשו של מוחמד עבדו, מופתי מצרים ושייח' אל-אזהר בשלהי המאה התשע-עשרה וראשית המאה העשרים, ביקשו לגשר בין האסלאם ובין המערב עד כמה שניתן להפרידו מערכיו הנוצריים. הם חתרו לפתוח מחדש את שערי האג'תהאד, כלומר לחדש את ההלכה על ידי פירוש יצירתי של הקוראן והחדית' (מסורות המיוחסות לנביא ולחבריו) בשים לב לעקרון טובת הכלל (מצלחה) לשם סיגול ההלכה לתנאי הזמן המודרני. התנועה נכשלה בשל התנגדות העולמא המסורתיים להנהגת רפורמות רדיקליות ואפולוגטיקה עקרה. באופן פרדוקסלי, תרמו המודרניסטים, שלא מדעת, תרומה נכבדה לחילונה של השריעה בכך שסיפקו לפרלמנטים במזרח התיכון במאה ה-20 מכניזמים מסורתיים להנהגת רפורמות בחקיקה פרלמנטרית. בכך נתנו גם לגיטימציה שרעית לחקיקה סטטוטורית.
סוגיה העומדת בפני עצמה היא השיטות לעריכת הרפורמות במשפט המוסלמי בזמן המודרני והשלכותיהן על שינוי אופייה של השריעה. מסקנתו העיקרית של ליש בנידון זה הייתה שהקודיפיקציה הממלכתית הפכה את השריעה ממשפט יוריסטים למשפט סטטוטורי טריטוריאלי על כל הכרוך בכך: התמוטטות המתודולוגיה המשפטית המסורתית (אצול אל-פקה) ואובדן המונופול ההיסטורי של העולמא על פיתוחה של השריעה. ליש התרשם ששינויים אלה טרם הופנמו בעולם המוסלמי ואף לא בקרב חוקרים במערב. זאת ועוד, הרפורמות בדיני המעמד האישי והירושה גרמו להתפוררות המשפחה המוסלמית המסורתית הפטריליניאלית והפטריארכלית.
הרפורמות בערב הסעודית.
ניסיון ייחודי מסוגו להחיות את השריעה ומיתונה מתוך הסתגלות לתנאי הזמן המשתנים התחולל בערב הסעודית. הווהאביה הופיעה בסוף המאה השמונה-עשרה כתנועת תחייה פוריטנית שביקשה להחזיר על כנו את האסלאם של "האבות הראשונים” מתקופת הח'ליפים של מדינה. חזונה היה לכונן תאוקרטיה שבה תיושם השריעה בצורה קפדנית בכל תחומי החיים והחברה וביחסים עם העולם החיצון. ברם, ככל שחולף הזמן מאז ייסודה הולכת המדינה הווהאבית ומתרחקת מחזונה. בערב הסעודית של היום, שהיא הגלגול השלישי של המדינה הווהאבית, יש גילויים רבים להפשרתה ולמיתונה של הדוקטרינה הווהאבית. ליש בחן את הרפורמה המשפטית בסעודיה כמכניזם שלטוני שנועד לסגל את המערכת הנורמטיבית והמוסדית של תאוקרטיה לתנאים של מדינה, חברה ומשק בזמן המודרני. הוא ניתח את הרפורמות, את השיטות להנהגתן ואת הגורמים לשיתוף הפעולה של העולמא עם השלטון בהנהגת הרפורמות והעריך שלאורך ימים תהליך הרפורמה יגרום לערעור הדוקטרינה המשפטית האסלאמית המסורתית ומעמד העולמא במערך השלטוני בסעודיה.
תנועת המהדיה בסודאן.
מוחמד אחמד בן עבדאללה, לימים המהדי (המשיח באסלאם), עמד בראש תנועת תחייה ורפורמה בשלהי המאה התשע-עשרה שנועדה לכונן מחדש, בסודאן, תאוקרטיה אסלאמית על פי המודל מתקופת הנביא מוחמד והח'ליפים "ישרי הדרך." לתכלית זו הוא התעלם מכל אסכולות המשפט (מד'אהב) באסלאם הסוני, ויצר מתודולוגיה משפטית חדשה שסיפקה לו סמכות כמעט בלתי מוגבלת לסגל את השריעה לצרכיו הפוליטיים, החברתיים והכלכליים. הוא הכיר בשלושה מקורות משפט: סונת (מנהג) הנביא (התורה שבעל-פה) והקוראן (לפי סדר זה) ; את ההיקש האנלוגי (קיאס) הוא החליף בהשראה (אלהאם) נבואית שנמסרה לו באמצעות היוועדויות (חצ'ראת) עם הנביא, ועל הקונצנזוס (איג'מאע) של העולמא בני הדור ויתר כליל משעה שנטל לעצמו סמכות אל-טעותית בתורת יורשו של הנביא ו"המשיח המצופה." התאוקרטיה של המהדי לא האריכה ימים, אך הוא השאיר אחריו כ־1000 מסמכים משפטיים, כגון צווים, פסקי דין, חוות דעת הלכתיות, מנשרים. מסמכים אלה, במקורם בהדפס אבן (ליתוגרפיה), שימשו עד כה למחקר היסטורי פוליטי. המהדי לא הותיר אחריו משנה משפטית ערוכה וסדורה. ליש שיחזר את המתודולוגיה המשפטית של המהדי ואת מקורות השראתה במסדרים הצופיים השונים בהסתמך על מסמכים אלה והראה שהמהדי חידש חידושים מרחיקי לכת במשפט הפוזיטיבי המוסלמי שבגינם זכה לביקורות חריפות ביותר מצד העולמא בסודאן ומחוצה לה.
החייאת המשפט המוסלמי בסודאן.
מחקר מיוחד, שנערך בשיתוף של ליש עם פרופסור גבריאל ורבורג מאוניברסיטת חיפה, התמקד בהחייאת המשפט המוסלמי בסודאן תחת שלטונו של נומיירי. הניסוי הזה בוצע באמצעות קודיפיקציה סטטוטורית של תחומי משפט שונים בשריעה על יסוד מתודולוגיה משפטית שהוכנה על ידי חסן אל-תוראבי, מנהיג האחים המוסלמים בסודאן האמון גם על המשפט האנגלי. מתודולוגיה זו שילבה את מקורות המשפט הקלסיים עם עקרונות מן המשפט האנגלי, כגון צדק, יושר ומוסר. המסקנה העיקרית שעלתה מן המחקר היא ששילוב כזה של עקרונות משפט במסגרת של חקיקה ממלכתית ויישומם הלכה למעשה על ידי בתי משפט לאומיים שבהם מכהנים שופטים ללא השכלה שרעית עשו פלסתר את השריעה וזכו לגינויים של המימסד השרעי האורתודוקסי ברחבי העולם המוסלמי.
מעמד השריעה בישראל.
מעמד השריעה בישראל היה אחד הנושאים המרכזיים שהעסיקו את ליש. השריעה התעצבה והתגבשה בשעה שהאסלאם היה בעיצומה של התפשטות טריטוריאלית ועל כן אינה ערוכה להיות מיושמת במדינה המגדירה את עצמה כיהודית ודמוקרטית. המחקר על מעמד האשה המוסלמית בישראל על פי הפסיקה של בתי הדין השרעיים (ראו לעיל), מעבר לעיסוקו באשה הוא גם פריזמה למעמד השריעה במדינה לא-מוסלמית. במחקרים נוספים ביקש ליש לבדוק כיצד מתמודדים אנשי דת ומשפט מוסלמים עם בעיות סיגולה של ההלכה המוסלמית לתנאי הזמן המודרני בנסיבות של סביבה זרה, לא-מוסלמית, כיצד מגיבים הקאדים על החקיקה של הכנסת ועל הפסיקה של בתי המשפט האזרחיים ובייחוד בית המשפט העליון בענייני מעמד אישי ווקף, ומצא שבצד נטיות לשמר את השריעה מפני התערבות חיצונית יש גילויים מרשימים של השלמה של הקאדים, בייחוד בדור הראשון שלאחר הקמת המדינה, עם החקיקה של הכנסת ואף של אימוץ עקרונות משפט ישראליים כפי שעוצבו על ידי בית המשפט העליון. אימוץ העקרונות האלה נעשה באמצעות מכניזמים שרעיים מסורתיים המספקים לגיטימציה להתפתחות סגנון ייחודי של משפט מוסלמי בהשראת המשפט הישראלי.
הבנק המרכזי של ליבריה
הבנק המכרזי של ליבריה (CBL) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של ליבריה. הנגיד הנוכחי שלו הוא J Mills Jones. משרדי הבנק ממוקמים במונרוביה, בירת ליבריה.
לפני שנת 2000, "הבנק המרכזי של ליבריה" היה הבנק הלאומי של ליבריה. בשנת 1999 נוסד הבנק בעקבות חוק שהעביר בית המחוקקים הליברי, אך רק בשנת 2000 החל הבנק את פעילותו. הנגיד הראשון של הבנק היה אליאס סליבי (Elias Saleeby).
יוהאן הרמן באואר
יוהאן הרמן באואר (בגרמנית: Johann Hermann Bauer) (30 ביוני 1861, פראג - 5 באפריל 1891, גוריציה), שחמטאי אוסטרי.