ב-27 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-561 על בסיס דיוויזיית הגרנדיר המזרח-פרוסית ה-1, שהוקמה כמה ימים קודם לכן, והועמדה תחת פיקוד ולטר גורן. הדיוויזיה לחמה בפרוסיה המזרחית, כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה הרביעית.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561.
ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561, והיא המשיכה להילחם בפרוסיה המזרחית, עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הגרנדיר ה-560 (ורמאכט)
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-560 (ורמאכט)
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-560 (בגרמנית: 560. Volks-Grenadier-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
ב-1 באוגוסט 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-560, והועמדה תחת פיקוד אריך הופמן, וב-10 באוגוסט שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-560. בתחילה הוצבה הדיוויזיה בנורווגיה, ובנובמבר 1944 הועברה לדנמרק. בדצמבר לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-58 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ובפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, עמו לחמה במהלך הקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה בכיס הרוהר.
ג'סי סטריט
ג'סי סטריט (אנגלית: Jessie Street; 18 באפריל 1889 – 2 ביולי 1970) הייתה סופרג'יסטית אוסטרלית שפעלה רבות למען השלום וזכויות האדם. היא כונתה על ידי מבקריה מהימין באוסטרליה ג'סי האדומה בעקבות מאמציה לקדם יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. סטריט, נצר למשפחת אצולה אנגלית, נישאה לבן משפחת סטריט, שהייתה חלק מהמעמד הגבוה השמרני באוסטרליה.
סטריט הייתה דמות מפתח בפוליטיקה האוסטרלית ובינלאומית במשך 50 שנה ולקחה חלק במאבק למען זכות בחירה לנשים באנגליה אוסטרליה ובמאבק באפליה החוקתית באוסטרליה כנגד האבוריג'ינים ב-1967. היא הייתה האישה היחידה במשלחת האוסטרלית לכנס הקמת האו"ם ב-1945, שם היה לה תפקיד מפתח לצד אלינור רוזוולט לשילוב סעיף על איסור אפליה על רקע מין לצד סעיפים דומים (גזע ודת) במגילת האומות המאוחדות.
ראשית חייה והשכלתה.
ג'סי מרי גריי סטריט נולדה ב-18 באפריל 1889 בראנצ'י, ביהר, שבהודו. היא הייתה הבכורה מתוך שלושת ילדיהם של צ'ארלס אלפרד גורדון לילינגסטון, עובד מדינה, ומייבל הארי. כשאימה ירשה אחוזה בניו סאות' ויילס באוסטרליה, המשפחה עברה לשם.
סטריט חונכה בתחילה בבית על ידי אומנת וכשהייתה בת 15 עברה ללמוד בפנימיה פרטית לבנות באנגליה. ב-1908 היא התחילה לימודי אמנות באוניברסיטת סידני. בזמן לימודיה באוניברסיטה היא הקימה את איגוד הספורט האוניברסיטאי לנשים, לאחר שגילתה שאין מגרשי אימון לשימושן של נשים, מלבד מגרשי טניס, ואילו היא שיחקה הוקי. סטריט וחברותייה החליטו לדרוש מהאוניברסיטה מתקני ספורט לנשים וכשקבלו תשובה שלילית הן החליטו להקים איגוד שיקדם את דרישתן מהאוניברסיטה למתקני ספורט לנשים. בהדרגה נבנו מגרשי טניס נוספים ומגרש הוקי לנשים. סטריט הייתה הקפטן של נבחרת הוקי נשים של האוניברסיטה ובהמשך המאמנת.
ב־1926 היא נישאה לקנת סטריט, עורך דין, שהתמנה שנים מאוחר יותר לנשיא בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס. לזוג היו ארבעה ילדים.
פעילות ציבורית.
זכויות נשים.
ב-1914 סטריט ומשפחתה נסעו לאנגליה ומשם היא המשיכה לרומא להשתתף בכינוס של המועצה הבינלאומית של הנשים. בלימודיה באוניברסיטה היא הכירה נשים שהיו חברות בסניף המקומי של הארגון. סטריט הייתה חלק מהמשלחת האוסטרלית לכנס ושם פגשה, לראשונה, סופרג'יסטיות מכל העולם. לכנס היה עליה השפעה רבה והיא מספרת שחזרה מהכנס "הרבה יותר פמיניסטית משהייתי". ב-1915 סטריט הגיעה לניו יורק באמצעות קשרים שיצרה בכנס ברומא, החלה להתנדב במוסד לנערות שיצאו ממעגל הזנות. היא מצאה סיפוק רב בסיוע לנערות, אך עד מהרה הבינה שהטיפול בנערות לא יפסיק את ניצול הנשים בזנות וכי רק כשהחברה תבין את הפגיעה בנשים וניצולן, יתרחש שינוי.
עם חזרתה לאוסטרליה סטריט שימשה בתפקידים רבים בארגוני נשים שונים באוסטרליה ואת חלקם אף ייסדה. היא הייתה דוברת מרכזית למען זכויות נשים וכן פעלה לקידום חקיקה חברתית שכללה הצעה להקמת ביטוח לאומי. היא פעלה למען פליטים במלחמת העולם השנייה ולאחריה, הקימה בית ספר לנשים ללימודי חקלאות וחנכה נשים צעירות בפעילותן הציבורית. היא האמינה שעצמאות כלכלית לנשים היא המפתח לשוויון זכויות ולכן פעלה למען הזכות להכנסה לנשים נשואות, זכות לתעסוקה בשכר ללא תלות במצב המשפחתי, והאפשרות להתחרות לצד גברים בשוק העבודה עבור שכר שווה. היא שימשה גם כיושבת ראש האגודה לקשרי אוסטרליה-ברית המועצות, ועל כך ספגה ביקורת רבה. סטריט האמינה שתמיכה בברית המועצות היא המפתח לסיום מלחמת העולם וניצחון על הפשיזם.
פעילות פוליטית.
ב-1939 הצטרפה למפלגת הלייבור האוסטרלית וב-1943 הייתה המועמדת של המפלגה ב-Wentworth, אחד הפרברים המזרחיים של מלברון, לבית הנבחרים. על אף שזכתה ברוב מכריע של הקולות, סטריט הפסידה בבחירות בגלל חלוקת הקולות הנהוגה בבית הנבחרים האוסטרליה.
ב-1945 ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קורטין, בחר בסטריט כאחת מנציגות המשלחת האוסטרלית לכנס הקמת האומות המאוחדות. היא הייתה האישה היחידה במשלחת. המינוי עורר ביקורת הן מתוך מפלגת הלייבור והן מחוצה לה. סטריט הייתה מעורבת במשא ומתן לניסוח אמנת האו"ם ובהכרה רשמית, מלכתחילה, בזכויות הנשים. היא ומספר נשים בודדות ממשלחות נוספות דאגו לכך שתהייה התייחסות מפורשת לשוויון בין גברים לנשים במבוא לאמנת האו"ם ובמסמכים נוספים, וכן הכללת סעיף הקובע שגברים ונשים כאחד יוכלו לעבוד באו"ם. סטריט הייתה מהמייסדות של ועדת האו"ם למעמד האישה והייתה נציגת אוסטרליה בוועדה החל מ-1945, וסגנית יושב ראש משנת 1947. ב-1950 סטריט מונתה להנהלת מועצת השלום העולמית (World Peace Council) ועברה להתגורר בלונדון. מתוקף תפקידה, היא הרבתה בנסיעות לפגישות וכנסים, והמשיכה להיות נציגת אוסטרליה בנושאים שונים באו"ם.
זכויות האבוריג'ינים.
האגודה הבריטית לביטול העבדות מינתה את סטריט להיות נציגת הארגון באוסטרליה ולבקשתם היא חזרה לסידני ב-1956 כדי לדווח על מצבם של האובריג'ינים. היא ביקרה בשמורות בטריטוריה הצפונית ומערב אוסטרליה ונדהמה מהאפליה ממנה סבלו. האחווה האבוריג'ינית-אוסטרלית ניהלה קמפיין מחאה להעלאת מודעות לתנאי החיים של האבוריג'ינים שהושק בכנס באולם העירייה בסידני ב-29 באפריל 1957. במסגרת הקמפיין הופצה עצומה שקראה לשינוי החוקה. בהמשך, ביחד עם עורכת הדין, כריסטיאן ג'ולי סמית', נוסחה הצעה לתיקון החוקה האוסטרלית המתקנת את האפליה החוקית כנגד האובריג'ינים. ב-1958, הוקמה המועצה הפדרלית לקידום האבוריג'ים ותושבי איי מצר טורס (The Federal Council for the Advancement of Aborigines and Torres Strait Islanders) שניסחה הצעה נוספת לתיקון החוקה שעל בסיסה נערך משאל עם ב-1967.
מורשת.
ג'סי סטריט נפטרה ב-2 ביולי 1970 בפדינגטון, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
ב-1989 הוקמה ספריית הנשים הלאומית ע"ש ג'סי סטרייט (The Jessie Street National Women's Library) באולטימו אוסטרליה. הספרייה אוספת, משמרת ומקדמת את המודעות למורשת נשים אוסטרליות. קרן הנושאת את שמה תומכת בפעילות למען נשים ואבוריג'ינים.
בועת הנדל&quot;ן בארצות הברית
בועת הנדל"ן של ארצות הברית (באנגלית: United States housing bubble) הייתה בועה כלכלית, שהתרחשה בלמעלה ממחצית ממדינות ארצות הברית החל משנת 1999 ועד 2007. במהלך תקופה זו, עלו מחירי הדיור במדינות אלה באופן מהיר ומתמשך עד שהגיעו לשיא במחצית הראשונה של שנת 2006. לאחר מכן הם החלו לרדת בחדות כאשר ב-30 בדצמבר 2008, הציג מדד קייס-שילר את הירידה החדה בתולדותיו. מחירי הדיור המשיכו לרדת עד שהגיעו לשפל חדש בשנת 2012. התפוצצותה של בועת הנדל"ן הביאה למשבר אשראי חסר תקדים, לפיצוצה של בועת חוזי החלף סיכון אשראי ולמשבר הסאבפריים שהתגלגל, החל מספטמבר 2008, לידי משבר כלל עולמי.
התפוצצותה של בועת הנדל"ן בארצות הברית השפיעה באופן ישיר ושלילי על שווים של כל נכסי המקרקעין, על שוק המשכנתאות, על חברות הנדל"ן והבנייה ועל רשתות קמעונאות המתמחות בחומרי בניין. בנוסף לכך, קרנות גידור שניהלו כספים של לקוחות מוסדיים גדולים ובנקים זרים, ספגו הפסדים גבוהים. עובדות אלה הביאו לכך שבמהלך שנת 2007 נכנס המשק האמריקאי למיתון כבד.
בחודש אוקטובר 2007, אמר הנרי פולסון, שר האוצר של ארצות הברית, כי התפוצצותה של בועת הנדל"ן מציבה את "הסיכון המשמעותי ביותר לכלכלה שלנו". בתגובה למשבר, ובתום סדרה של התייעצויות עם כלכלנים בכירים ובהם עם בן ברננקי, יושב ראש הבנק המרכזי של ארצות הברית, הורה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש על תוכנית חילוץ מוגבלת לשוק הדיור במדינה שהתמקדה בבעלי בתים שלא הצליחו לעמוד בתשלומי המשכנתא שלהם.
הגורמים להתפתחותה של הבועה.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחד, הבנקים בארצות הברית נהגו במדיניות קלה של מתן אשראי לדיור לכל דורש ללא בדיקת יכולת החזר. שיעור המשכנתא ביחס לשווי הנכס הנרכש הגיע במקרים רבים למאה אחוז, כתוצאה מכך אנשים רבים שאין להם הבנה מינימלית בכלכלה החלו לרכוש דירות תוך ציפייה שהמחירים יעלו.
מחירי הנדלן בארצות הברית עלו ללא כל יחס לעלייה בשכר הממוצע במשק, כאשר השיא נקבע בשנים 2006–2007.
יורבה לינדה