משה מרון (נולד ב-22 במרץ 1926) הוא איש ציבור ישראלי, סגן ראש עיריית רמת גן במשך שנים רבות וחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת התשיעית.
ביוגרפיה.
מרון נולד כמשה סגל בקניגסברג שבגרמניה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים והוסמך לעריכת דין. עם הקמת צה"ל גויס לשירות הפרקליטות הצבאית של חיל האוויר ושירת בה כשנה. בשנת 1961 הצטרף למפלגה הליברלית.
בתחילת 1967 נכנס למועצת העיר רמת גן, בעקבות מותו של שלום זיסמן מרשימת גח"ל. מרון כיהן כיו"ר הוועדה לשיפור פני העיר וארגן מבצעי פרסים לעידוד אדיבות עובדי העירייה ושיפור חזות החנויות בעיר. כן ארגן קורסי מינהל ואדיבות לעובדי העירייה.
בשנים 1969–1977 כיהן כממלא מקום ראש העירייה ואף כיהן כראש עיר בפועל בעת שהותו של ראש העיר ישראל פלד בארצות הברית. לאחר שנכנס לכנסת התפטר מכהונתו כסגן ראש העיר באוגוסט 1977. לאחר סיום כהונתו בכנסת חזר לכהן כסגן ראש עירית רמת גן משנת 1981. במלחמת המפרץ נפגע ביתו מטיל סקאד.
בספטמבר 1970 השתתף בכינוס של הוועד הציבורי למניעת הנסיגה שפעלה נגד תוכנית רוג'רס. בשנת 1977 נבחר מטעם הליכוד לכנסת התשיעית וכיהן בה כסגן יושב ראש הכנסת וחבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט, בוועדת הכלכלה ובוועדת הכנסת. כאשר יצחק שמיר נתמנה לשר החוץ, כיהן מרון כיו"ר הכנסת בפועל עד מינויו של יצחק ברמן ליושב ראש קבוע. בשנת 1979 היה שותף לדרישה של חברי הכנסת מהליברלים להתפטרותו של שמחה ארליך לאור כישלונו במשרד האוצר, ואף להתפטרות כלל שרי הליברלים. לקראת הבחירות לכנסת העשירית נדחק אחורה למקום ה-55 ברשימת הליכוד ולקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה הוצב במקום ה-47 ולא שב לכנסת.
לאחר פיזור הכנסת התשיעית חזר לעסוק בעריכת דין, אך המשיך בפעילות במפלגה הליברלית וכסגן ראש עירית רמת גן. בתחילת 1987 נמנה עם המחנה של אברהם שריר, גדעון פת ומשה ניסים מול המחנה של יצחק מודעי. בשנת 1987 מונה על ידי שר התיירות אברהם שריר ליושב ראש ועדה ההשגה לדירוג בתי מלון.
בשנת 2006 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן. בית האזרח ברמת גן נקרא על שמו.
זאכארי טיילור
מצודת זאכרי טיילור
האתר ההיסטורי המדינתי מצודת זאכרי טיילור (באנגלית: Fort Zachary Taylor State Historic Site) המכונה בקיצור "מצודת טיילור" (Fort Taylor - "פורט טיילור") הוא אתר מדינתי היסטורי ופארק מדינתי המצוי בקצה הדרומי של האי קי וסט באזור הקיז של מדינת פלורידה שבארצות הברית.
היסטוריה.
1845-1900.
עבודות הקמת המצודה החלו בשנת 1845 כחלק מתוכנית לבניית מצודות צבאיות לאורך החוף הדרום מזרחי של ארצות הברית. בשנת 1850, נקראה המצודה על שם נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור (כמספר חודשים לאחר מותו של הנשיא).
עבודות ההקמה נתקלו בקשיים רבים בהם מגיפות קדחת צהובה שפגעה בעובדים, מחסור בחומרי בנייה, ומחסור במים באי (באי קי וסט, כמו ביתר איי הקיז, אין מעיינות מים). בראשית מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1861 השתלטו כוחות האיחוד על הצמודה בפיקודו של קפטן ג'ון בראנון. המצודה הקשתה על כוחות הקונפדרציה להעביר אספקה מחופה הדרומי לחופה המזרחי של הקונפדרציה. עבודות הקמת המצודה נמשכו במהלך המלחמה והיא הושלמה בשנת 1866. במצודה נעשה שימוש רב בזמן המלחמה הספרדית-אמריקאית.
המאה ה-20.
בשנת 1947 העביר צבא ארצות הברית את המצודה, שלא נדרשה לו, לצי ארצות הברית אשר הקים בחלק זה של האי קי וסט בסיסי צוללות. בשנת 1968 נערכה באתר חפירה ארכאולוגית, במסגרתה הוצאו מתוך החומות של המצודה תותחים מתקופת מלחמת האזרחים אשר נקברו בתוך החומות בעת הרחבת המצודה. בשנת 1971 נרשמה המצודה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובשנת 1973 הוכרזה המצודה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
בעבר שכנה המצודה לחוף הים, בקצה האי, אולם עם השנים הצטבר סחף וחול והמצודה נמצאת במרכז חוף ים וחורשה. שטחו הכולל של האתר ההיסטורי הוא 352,000 מ"ר.
עד שנת 1974 הייתה המצודה חלק מבסיס הצוללות שנקרא על שמה "מתחם זאכרי טיילור". בשל העובדה שנשיא ארצות הברית הארי טרומן התגורר במתחם (בבית הלבן הקטן) שונה שם המתחם ל"מתחם טרומן". בחוף המצודה הוסדר חוף רחצה מיוחד פרטי עבור הנשיא, אולם טרומן העדיף להתרחץ בחופי הרחצה הפומביים של האי.
בשנת 1974, עם סגירת הבסיס, הפך המתחם לשכונה פרטית, אולם מתאפשרת גישה למצודה ולחופיה לכל הציבור בשעות הבוקר.
כיום המצודה מהווה אתר תיירות, ונערכים בה שחזורים של קרבות מלחמת האזרחים. כמו כן, מיד שנה, לקראת האלווין מקושתת המצודה כ"בית רדוף רוחות" בתמה של מלחמת האזרחים.
יחזקאל זכאי
יחזקאל זכאי (24 באפריל 1932 – 31 במרץ 2021) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך וכמנכ"ל משרד החקלאות.
חייו.
זכאי נולד בשנת 1932 בכורדיסטן שבעיראק ועלה לישראל בשנת 1950.
פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה (1952–1953). לאחר מכן שימש זכאי מדריך ביישובי ההר ובשנת 1963 מונה למנהל ארגון מושבי מבואות ירושלים.
בשנים 1974–1977 היה משנה למזכ"ל תנועת המושבים, תפקיד בו החזיק בעת שנבחר למזכיר מחוז המושבים של מפלגת העבודה. בשנת 1977 נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, במהלכן כיהן כחבר ועדת הכספים.
לאחר סיום כהונתו בכנסת, בשנת 1984, מונה למנכ"ל חברת "מקורות".
מונה בינואר 1989 למנכ"ל משרד החקלאות.
עמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל.
ה'תשד&quot;מ
גאלה (עיר)
גאלה (בסינהלית: ගාල්ල; בטמילית: காலி, מבוטא גול) היא עיר בדרום-מזרחה של סרי לנקה השוכנת לחופי האוקיינוס ההודי, כ-115 ק"מ דרומית לקולומבו. העיר היא בירתו של מחוז גאלה ומתגוררים בה כ-91,000 תושבים. הפורטוגזים הקימו את מצודת גאלה במאה ה-16 ועשו אותה לנמלם העיקרי באי. היא הגיעה לשיאה במאה ה-18, לפני שקולומבו ירשה את מקומה לאחר הכיבוש הבריטי. גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי.
גאלה נחשבת לדוגמה הטובה ביותר של עיר מבוצרת שהוקמה על ידי האירופים בדרום ובדרום-מזרח אסיה והיא מערבת אדריכלות אירופית ומקומית. בשנת 1988 הוכרזו העיר העתיקה של גאלה וביצוריה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
העיר העתיקה של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הסוגר על מפרץ גאלה שממזרח לו. המקום נזכר לראשונה בשנת 545 על ידי הנזיר היווני קוסמאס אינדיקופלאוטס (Κόσμας Ἰνδικοπλεύστης - "הוא ששט להודו") אשר תיארו כאחד הנמלים העתיקים במזרח. כאשר ביקר אבן בטוטה באתר ב-1344, כבר נחשבה העיר לנמל החשוב בסרי לנקה.
הפורטוגזים נחתו בגאלה לראשונה ב-1505, שנתיים לפני שהגיעו לקולומבו, ולפי אגדה אחת שמעו קריאת תרנגול בהגיעם למקום וכל כן קראו את שמו גאלה (מ"גאלו" - Galo, "תרנגול" בפורטוגזית). גרסה אחרת וסבירה יותר היא כי מקור שמה של העיר במילה ל"סלע" בסינהלית. נראה כי תחילה קבעו הפורטוגזים את מרכזם באי בקולומבו, אך בשל סכסוך עם המלך סיטוואקה, עזבוה ב-1588, ובסוף המאה ה-16 ביצרו את חצי האי של גאלה בצידו הצפוני הפונה אל היבשה. הם הקימו ביצורים ושלושה מגדלי שמירה בצד זה, אך לא ביצרו את יתר צדדיו של חצי האי הפונים אל הים, שכן אלה נחשבו לבלתי פגיעים. מהתקופה הפורטוגזית שרדה הקפלה הפרנציסקנית אשר הוקמה בשנת 1543.
ב-13 במרץ 1640 כבשו הולנדים את העיר, וביצרו אותה מכל צדדיה בביצורי אבן. ביצורים אלה המקיפים שטח של 36 הקטאר ושלאורכם 14 מגדלי שמירה, הם הביצורים הניצבים סביב העיר, אם כי נערכו בהם מספר שינויים לאורך השנים.
רובה של חומת היבשה הוקם ב-1663 והשער הישן נושא את הכיתוב "1669". חומת הים השולמה ב-1729. העיר הגיעה לשיאה במהלך המאה ה-18, והתגוררו בה כ-500 משפחות. בגאלה שכנו מבנים ציבוריים ומסחריים רבים, ומחסנים. ב-1775 הוקמה בעיר כנסייה פרוטסטנטית בסגנון הבארוק, וזו הכנסייה הפרוטסטנטית העתיקה בסרי לנקה. ב-1760 התגוררו בעיר 1,841 איש
שבוע לאחר כניעת קולומבו לבריטים, ב-23 בפברואר 1796, נמסרה גם גאלה לידיהם והם ערכו בביצוריה ובשטחה מספר שינויים. בין היתר נבנו שער נוסף בחומה ב-1873, מגדל לכבוד יובל החמישים למלכותה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ב-1883 והמגדלור בשנת 1938. שינויים נוספים נערכו במלחמת העולם השנייה כאשר הבריטים חיזקו את ביצוריה של העיר.
גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, ולפי הערכות הביא האירוע למותם של אלפי בני אדם בעיר החדשה ובבתים הארעיים בשכונות העוני. העיר העתיקה כמעט שלא נפגעה הודות לביצורים המקיפים אותה.
אתרי העיר.
העיר העתיקה והמבוצרת של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הנבדל ממרכז העיר המודרנית על ידי מגרש קריקט גדול מצפון לה. אורכה כ-850 מטר מצפון לדרום ורוחבה כ-600 מטר ממזרח למערב לכל היותר. בתחומיה כ-400 מבנים.
חומת היבשה בצידה הצפוני של העיר מחולקת לשלושה מגדלי שמירה גדולים ממערב למזרח:
בין שני האחרונים קבוע בחומה השער שהקימו הבריטים ב-1873. דרומית-מזרחית לו ניצב השער הישן והקטן יותר הנושא את התאריך "1669" ואת ראשי התיבות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC, Vereenigde Oostindische Compagnie). משני צידי הכיתוב נראים שני אריות ומעליו תרנגול.