אף שרובע בקסלי מצוי בסמוך ללונדון הפנימית הצפופה, ברובע מצויים שטחים פתוחים רבים ופארקים רבים. ברובע מצוי קצהו של רכס הגבהות המקיף את דרום לונדון. רכס גבעות זה כוללת את גבעת שוטרז (בגבול הרובע עם רובע גריניץ').
במהלך המאה ה-19, עת החלו העיירות באזור הרובע לגדול, נותרו ביניהן שטחים פתוחים רבים. שטחים אלה כוללים את אזור הריסות מנזר לסנס והיערות סביבות (המכונים "לסנס הית'" - Lessness Heath ו"יערות המנזר" - "Abbey Wood"). שטחים ציבוריים נוספים הם נורת'מברלנד הית' (Northumberland Heath) דרומית לארית', פארק דאנסון (Danson Park), והול פלייס (Hall Place).
כנסיות.
מרבית תושבי הרובע שייכים לכנסייה האנגליקנית, אולם קיימות ברובע מספר כנסיות של קהילות נוצרים קתולים וכן כנסיות בפטיסטיות, אחוות פלימות' ומתודיסטיות. אין ברובע בתי כנסת.
ברובע מצויות מספר כנסיות מימי הביניים (המאה ה-12), בהן כנסיית פאולינוס הקדוש (St Paulinus) שבקייפורד (Crayford), כנסיית יוחנן המטביל שבארית' (Erith), כנסיית מרים הבתולה הקדושה שבבקסלי (Bexley) וכנסיית כל הקדושים בפוטס קריי (Foots Cray) - שתי האחרונות שוקמו במאה ה-19.
השכלה.
ברובע ממוקמות מכללת סידקפ לאמנות ומכללת רוז ברופורד.
שלטון מקומי.
הרובע מחולקת ל-21 אזורי בחירה (wards).
בבחירות שנערכו ב-4 במאי 2006 זכתה המפלגה השמרנית ב-55 מהמושבים במועצת הרובע (מפלגת הלייבור נותרה עם 9 מושבים בלבד).
ערים תאומות.
לבקסלי שתי ערים תאומות:
אנרגיה גיאותרמית
אאוריקה
בית נתיף
בֵּית נָתִיף (בערבית بيت نتّيف; מוכר בעברית גם בשם בית נטיף) היה כפר ערבי גדול בעמק האלה, בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה, כ־20 קילומטרים מערבית לבית לחם וכ־7 קילומטרים דרומית להר־טוב, בגובה 420 מטר מעל פני הים. במלחמת העצמאות נכבש הכפר ותושביו נמלטו. במפה (ישראל 1:50,000) המקום מכונה חָרְבַּת בֵּית נָתִיף.
היסטוריה.
בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך לנפת חברון, מחוז ירושלים (1945). על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו היו 44,587 דונם, ובשנת 1945 הוא מנה 2,150 נפשות. הכפר נועד להשתייך למדינה הערבית על פי תוכנית החלוקה.
בסמוך לבית נתיף עברה מחלקת הל"ה שיצאה מהר־טוב כדי לסייע לגוש עציון הנצור ולתגבר אותו בלוחמים ובאספקה, אור ליום 16 בינואר 1948 המחלקה התגלתה בדרכה על ידי ערבים מהכפר צוריף, כותרה על ידי המוני ערבים מהסביבה וכל לוחמיה נפלו בקרב שנמשך כל היום. כ־6 קילומטרים דרומית מזרחית לבית נתיף נמצאת היום "גבעת הקרב", מקום הקרב האחרון של מחלקת הל"ה.
במהלך מבצע ההר ב־21 באוקטובר 1948 נכבש הכפר, ותושביו נמלטו לכיוון בית לחם וחברון.
לאחר כיבוש הכפר, שימשו בתי הכפר כמקום מגורים עבור חברי קיבוץ נתיב הל"ה בימיו הראשונים. לאחר שאלו עברו לבתים החדשים שהקימו, היה במקום מחנה צבאי במשך שנים אחדות. באדמות הכפר הוקמו היישובים נווה מיכאל, אביעזר ונתיב הל"ה. חורבות הכפר מצויות עד היום בגבעות שבין בית שמש לנתיב הל"ה. החל משנת 2005 מתנהל מאבק של תושבי בית שמש ורשות הטבע והגנים להפיכת האזור לגן לאומי ולא להפוך את המרחב לשכונות חדשות של העיר. המאבק נכשל, וב־2015 החלה בניית שכונת רמת בית שמש שלבים ד' וה' באזור חורבות הכפר.
ממצאים ארכאולוגיים.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנים 1933–1934 נמצאו פסיפסים, פסלים וצלמיות שזוהו לראשונה כקבוצה באתר זה. הקבוצה כונתה "צלמיות בית נטיף". צלמיות אלה מתאפיינות בעיצוב פנים סכמטי וחסר הבעה. כן נמצאו בורות מים. הממצאים מתוארכים למאה ה־3 עוד נתגלה כי הכפר היה עיר מחוז בתקופת בית שני, אשר הוחרבה על ידי אספסיאנוס, אז הוקם במקום היישוב הרומי בית לתפא.
מקום החפירות אבד, ונתגלה מחדש ב־2020.
גדר (עיר קדומה)
גדר או גדרה היא עיר קדומה ששכנה בעבר הירדן מעל למרחצאות חמת גדר, על הרי הגלעד.
במקום בו שכנה העיר עומד כיום הכפר הירדני "אוֹם-קַיְס", שבו נשתמרו שרידים שלה. חמת גדר הייתה פרבר של העיר. גדר הייתה חלק מברית הדקאפוליס שכוננה בימי האימפריה הרומית. הערים התקיימו ברציפות עד לסוף התקופה הביזנטית ואף לאחר מכן.
דקאפוליס.
גדר השתייכה לדקאפוליס (ברית עשר הערים). דקאפוליס הייתה קבוצה של עשר ערים בגבול המזרחי של האימפריה הרומית בפרובינקיה סוריה ויהודה (ששמה שונה לפלשתינה בשנת 135 לספירה). עשר הערים לא היו קבוצה רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו ביחד בעקבות מוצאם של תושבי הערים הללו שהיו ברובם רומאים ויוונים בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). בירתן הייתה בית שאן. ערים אלה נהנו ממידה רבה של אוטונומיה וחופש פעולה.
תולדות המקום.
השם חמת נזכר כבר במקרא, בספר יהושע, שם מתוארים גבולותיו של שבט נפתלי: " וְעָרֵי, מִבְצָר הַצִּדִּים צֵר, וְחַמַּת רַקַּת וְכִנָּרֶת" (י"ט, ל"ה). ואולם, בתלמוד הבבלי במסכת מגילה (ו, א) אין תמימות דעים לגבי זהותה של חמת המקראית: רבי יוחנן סבר שחמת היא טבריה ואילו רבא אמר שהיא חמת גדר.
התקופה ההלניסטית החשמונאית והרומית.
העיר נכבשה על ידי אנטיוכוס השלישי מלך האימפריה הסלאוקית בשנת 218 לפנה"ס במהלך מסע המלחמה שלו לכיבוש ארץ ישראל מידיה של האימפריה התלמית.
המלך אלכסנדר ינאי כבש את גדר לאחר מצור של עשרה חודשים, כתוצאה מכך חדל השלטון העצמי בעיר והיא הפכה כפופה לממלכת החשמונאים. עם כיבוש ארץ ישראל על ידי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס הוחזרה העיר לתושביה המקוריים, זכתה מחדש בשלטון עצמי והפכה לחלק מברית הדקאפוליס.
העיר חזרה לשלטון יהודי בשנת 30 לפנה"ס לאחר שהקיסר אוגוסטוס העניק אותה במתנה למלך הורדוס. תושבי גדר לא היו מרוצים מכך והם התלוננו לפני מרקוס ויפסניוס אגריפה, סגנו של אוגוסטוס ושליט המזרח מטעמו, על יחסו הרע כביכול של המלך היהודי אל עירם. אגריפה לא התרשם מטענותיהם ושלח אותם חזרה אל הורדוס כבולים בשלשלאות.
לאחר מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס הופרדה העיר משטחה של פרובינקיה יודיאה והפכה כפופה לפרובינקיה סוריה. בעיר הייתה אוכלוסייה יהודית נכבדה שעם פרוץ המרד הגדול בשנת 66 הסבה אבדות לאוכלוסייה ההלניסטית עד שאולצה להיכנע למצביא אספסיאנוס שנשלח לדכא את המרד. יוסף בן מתתיהו כותב כי גדור (גדר) הייתה החזקה בכל ערי עבר הירדן, וכי עשירים רבים ישבו בה, והם שמסרו את העיר בידי אספניאנוס.
תקופת חז"ל.
מקורות יהודיים מתקופת חז"ל מצביעים על כך שהיו יהודים בעיר גדר. הם נהנו ללכת למרחצאות במטרה ליהנות מסגולות המרפא של המעיינות. בעקבות כך ניתנו היתרים להתרחץ בו, אפילו בשבת:
ילידי המקום.
בתקופה ההלניסטית הייתה העיר מרכז בו פעלו משכילים יווניים, ובהם בנה המפורסם ביותר, הפילוסוף היווני פילודמוס, שרבים מכתביו נמצאו ב-1750 בחווילת הפפירוסים בהרקולנאום, מלאגרוס מגדרה, והפילוסוף-סאטיריקן מניפוס .
סיפור: גירוש השדים.
הברית החדשה מספרת על לגיון, האיש מגדר ששדים נכנסו בו. על פי האמונה הנוצרית, ביצע ישו בכורסי, בארץ הגדריים שממזרח לכנרת, את "נס החזירים" - גירוש שדים מגופו של האיש, והחדרתם אל חזירים שרעו שם, שהחלו לדהור אל הכנרת וטבעו בה.
לקריאה נוספת.
Thomas M. Weber, "Gadara and the Galilee", in Jürgen Zangenberg, Harold W. Attridge, Dale B. Martin (ed.), Religion, Ethnicity, and Identity in Ancient Galilee: A Region in Transition, Mohr Siebeck, 2007, pp. 229-478
התקווה 6
התקווה 6 היא להקת רגאיי והיפ הופ ישראלית, שהחלה את דרכה בשנת 2004.
חברי הלהקה הם עמרי גליקמן (שירה וגיטרה), שלי גליקמן (שירה וקלידים), עמית שגיא (בס), מיכאל אבגיל (תופים), אילן אדירי (סקסופון) וברק הנר (חצוצרה). שם הלהקה הוא כתובתם של האחים גליקמן, רח' התקווה 6 ברמת השרון. ב-2007 פרצה הלהקה לתודעה הציבורית בזכות הסינגל הראשון שלה "אם אפגוש את אלוהים".
היסטוריה.
אלבום הבכורה של הלהקה שנקרא "התקווה 6" יצא לאור בהוצאת התו השמיני באוגוסט 2007, פרט ל"אם אפגוש את אלוהים" בלטו באלבום זה גם השירים "לילה לבן" ו"גאידמק", שנכתב על ארקדי גאידמק.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשירו של אריק לביא "אני אשיר לך שיר" עבור הפרויקט "עבודה עברית 2". בנוסף, הקליטה הלהקה את שיר הנושא לסדרתו של גורי אלפי, "לצחוק או למות". לאחר מכן, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית.
חודשים אחדים לפני התאבדותו של דודו טופז הוציאו שיר על הפרשה שבה היה מעורב (לפי לחן השיר "Do do do dam dam"), ולאחר שביצעו אותו מספר פעמים בהופעות והוא הצליח מאוד הפסיקה לבצעו. במרץ 2009 יצא אלבומה השני של הלהקה, "אפרוקליפטוס", בהפקתו של אסי איילון ובשיתוף עם Anthony B.
בתחילת יוני 2010 הוציאה הלהקה סינגל ראשון לקראת אלבום שלישי בשם "כל יום מחדש". ב-17 ביוני הופיעה הלהקה בפסטיבל למען השלום במחנה ההשמדה אושוויץ, שבקרבת העיר אושוויינצ'ים בפולין.
בספטמבר יצא הסינגל השני מן האלבום "בפרדסים של גן עדן". בהמשך יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום "Je t'aime" (ז'ה טם, "אני אוהב אותך" בצרפתית) המתאר את סיפורו של חברו הטוב של הסולן שהתאהב בנערה ממוצא לבנוני.
בעקבות אסון הכרמל פנתה רשת ג' ללהקה וביקשה ממנה לעשות קאבר לשיר שקשור לכרמל. הלהקה בחרה בשיר "ההר הירוק תמיד" יחד עם רוחמה רז, ובהמשך השיר נכנס לאלבומם הרביעי "קול ישראל". בחודש מרץ השתתפה הלהקה בתחרות הקדם אירוויזיון 2011 עם השיר "הכל סבבה". באוגוסט 2011 הופיעה הלהקה בפסטיבל רגאיי גדול בספרד בשם "Rototom Sunsplash".