בשנת 1998 בשל היקף העבודה האולפן התמוטט והיה כמעט במצב של פשיטת רגל, אשר התגבר במשך מספר שנים. פעולות שונות של המדינה, שכלל מינוי צוות ניהול חדש ומפיקים עצמאיים בשנים 2003–2008 אפשרו לאולפן לצלם וליצור פרויקטים מצליחים.
הפופולריים ביותר בקרב הקהל המודרני והמוכרים על ידי פסטיבלים רוסיים ובינלאומיים הם הפרויקטים שנוצרו בשנים האחרונות: "איגר", "ראשונים על הירח", "אדמירל" וסרט הקולנוע, "בית השמש".
אלן ריטצ'סון
הכנסייה השחורה
הכנסייה השחורה (גרמנית: Schwarze Kirche; רומנית: Biserica Neagră) היא כנסייה בבראשוב, עיר בדרום מזרח טרנסילבניה ברומניה. היא נבנתה על ידי הקהילה הגרמנית של העיר והיא האנדרטה הגותית העיקרית במדינה, בנוסף להיותה אחת ממקומות הפולחן הלותרניים הגדולים והחשובים במדינה.
המבנה הרומי-קתולי נודע במקור כ"כנסיית מרים הקדושה", והוא החליף מבנה ישן אשר שימש לאותה מטרה. בנייתו החלה בסוף המאה ה-14. ניתוח עדויות קשורות הביא מספר חוקרים למסקנה כי העבודות החלו בין 1383 ל־1385, במהלכן העסיקו עובדים ובעלי מלאכה בולגרים שהמשיכו להקים את המושבה הבולגרית בבראשוב.
על פי אגדה פופולרית, ילד גרמני הפריע לפועלים הבולגרים ואמר להם שאחד הקירות נטוי. אחד הפועלים דחף את הילד ממגדל הכנסייה ואז החביא את גווייתו בכנסייה כדי להסתיר את פשעו.
המבנה נהרס בחלקו במהלך שרפה גדולה שפרצה בזמן פלישת כוחות הבסבורג ב־21 באפריל 1689 (במהלך המלחמה הטורקית הגדולה) ומאז היא נודעת כ"כנסייה השחורה". חלק גדול מהמבנה הפנימי עבר שינוי במהלך המאה ה-18, תוך התייחסות לעיצוב המקורי.
אופיר (קואפרטיב ספנות)
אופיר היה קואופרטיב ספנות, שפעל מישראל בשנות ה-50 וה-60.
הקואפרטיב נוסד בשנת 1949 על ידי חיילים משוחררי חיל הים שביקשו לקיים ספנות בקואפרטיב. הם רכשו בדנמרק ספינה ישנה בשם מרקור, שינו את שמה ל"מסדה" והניפו עליה את דגל ישראל. את הכסף לרכישת הספינה אספו מהחברים ומהלוואות שניתנו על ידי בנק הפועלים והמרכז לקואפרציה. בהתחלה הפליגה מסדה לאיסלנד, ממנה הביאה משלוח דגים לאיטליה. מסדה יועדה לבצע הפלגות בים התיכון, אולם בטרם הגיעה לחיפה טבעה ליד איטליה, ב-28 במרץ 1950 ושישה מאנשי צוותה, בהם שלושה מחברי הקואפרטיב, נספו. צוות בדיקה של משרד התחבורה, שכלל את זאב הים, ציין מספר גורמים אפשריים לטביעת מסדה, בהם חבטות בתחתית שלא נבדקו, חלונות שלא נסגרו כראוי, מטען עודף, צוות לא מיומן וחוסר בהירות לגבי חלוקת התפקידים בין אנשי הצוות. הקצין הראשון של האנייה, אנוש שטמפר, הועמד לדין על גרימת מות ברשלנות ונידון לשנת מאסר.
במקום מסדה, רכש הקואפרטיב בשיתוף עם חברת שוהם ההסתדרותית את האוניה יאפוס, שנבנתה בשנת 1921 וחודשה בשנת 1948. במהלך הפלגתה לישראל נכנסה יאפוס למצוקה וקראה לעזרה אך התגברה והצליחה להגיע לחוף מבטחים. היא הגיעה לחיפה בדצמבר 1950 ושמה הוסב ל"השלושה" לזכר שלושת חברי הקואפרטיב שנספו בטביעת מסדה.
בתחילת 1951 רכש הקואפרטיב אניה שנייה.
ביוני 1956 נכתב בהארץ על הקואפרטיב:
בשנות ה-60 הקואפרטיב התפתח וצבר גירעונות כבדים. ב-23 בינואר 1967 טבעה "השלושה" על צוותה, בנסיבות שלא בוררו עד תום. בספטמבר 1968 הועברה הפעילות של הקואפרטיב לידי חברת צים.
אפסטרון
לס אספין
לסלי אספין הבן (באנגלית: Leslie Aspin Jr.; 21 ביולי 1938 – 21 במאי 1995) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1971 – 1993 ומזכיר ההגנה של ארצות הברית תחת ממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון מ-21 בינואר 1993 ועד 3 בפברואר 1994. בקונגרס יצא לאספין שם של אינטלקטואל שהחזיק בעמדת הביניים בשאלות שנויות במחלוקת. הוא תמך בממשלו של הנשיא רונלד רייגן בנוגע לטילי ה-MX ובנוגע לסיוע לקונטראס בניקרגואה, אך התנגד לפרויקט המפציץ B-2 ספיריט וליוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים"). הוא השתתף באופן משמעותי בשכנוע חברי בית הנבחרים לתמוך בהחלטה שהתקבלה בינואר 1991 התומכת בשימוש בכוח על ידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כנגד עיראק, לאחר שזו פלשה לכווית. כמזכיר ההגנה הוא התמודד עם מכלול של שאלות חברתיות כמו תפקידיהם של להט"בים לובשי המדים ושל נשים בתפקידים קרביים. הוא התמודד עם החלטות חשובות בנוגע לשימוש בכוח צבאי בסומליה, בבוסניה ובהאיטי. הוא הציע לבצע קיצוצי תקציב ולארגן מחדש את הכוחות כחלק מהצמצום שלהם לאחר תום המלחמה הקרה. מותם של חיילים אמריקאים בסומליה בשל כשל בתכנון הסיוע הצבאי שם הובילה להתפטרותו מתפקידו.
ראשית חייו.
אספין נולד במילווקי שבמדינת ויסקונסין. את לימודיו בבית הספר התיכון הוא סיים בבית הספר שרווד. את התואר הראשון שלו הוא למד באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות "זטה פסי" וב-1960 סיים את לימודיו בהיסטוריה בדרגת הצטיינות "בכבוד רב ביותר" (summa cum laude). ב-1962 סיים אספין את לימודי התואר השני בכלכלה באוניברסיטת אוקספורד וב-1966 את לימודי הדוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
אספין הכיר את אשתו, מורין שיי בסייגון במהלך מלחמת וייטנאם. מורין, בוגרת אוניברסיטת הולינס, עבדה עבור חברת מחקר שראיינה פעילים שערקו משורות הוייטקונג והשניים הכירו במקרה. לאחר סיום הפרויקט בו הועסקה, עברה מורין לוויסקונסין, שם היא עבדה במערכת הבחירות הבלתי מוצלחת של אספין לתפקיד מזכיר האוצר של המדינה ב-1968. השניים התארסו באוקטובר אותה שנה ובינואר 1969 נערכה חתונתם בעיר הולדתה של מורין, הילסדייל, ניו יורק. הזוג התגרש ב-1979 ולא נולדו להם ילדים.
אספין שימש לתקופה קצרה ב-1960 כחבר בצוותו של הסנאטור ויליאם פרוקסמייר. כקצין בצבא ארצות הברית בין השנים 1966 – 1968 הוא שירת כמנתח מערכות בפנטגון בתקופת כהונתו של מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה. לפני בחירתו כנציג המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ב-1970 היה אספין פעיל בפוליטיקה של ויסקונסין ולימד כלכלה באוניברסיטת מרקט במילווקי.
חבר הקונגרס.
אספין התמודד על מושב בבית הנבחרים ב-1970 כמי שהתנגד למלחמת וייטנאם. בבחירות המוקדמות במפלגה הדמוקרטית הוא התמודד מול דאג לה פולט שזכה לתמיכת המפלגה. בספירת הקולות הראשונה הוא הפסיד בכמה עשרות קולות ובתחילה סירב לשלם מכיסו עבור האגרה לספירה חוזרת. היה זה רק לאחר שעלה בידי מנהל הקמפיין שלו במחוז קנושה, אדווין מ. אנדרסן, לאסוף תמיכה כספית ממספר רב של תומכים, הוא הגיש בקשה לספירה חוזרת שלאחריה התברר שהוא זכה במרוץ, גם כן בהפרש של כמה עשרות קולות. בבחירות הכלליות הוא הביס את מי שכיהן עד אז כנציג בבית הנבחרים, הנרי שדברג.
אספין נבחר כנציג המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה-92 ולכל 11 הקונגרסים שנבחרו לאחר מכן וכיהן מה-3 בינואר 1971 ועד להתפטרותו ב-20 בינואר 1993. את הקריירה שלו בבית הנבחרים הוא החל כאאוטסיידר, אך יצא לו שם של מי שגילה עניין והתמחה בסוגיות ביטחון. לפני ובמהלך כהונתו בבית הנבחרים הוא התנגד למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
בשנותיו הראשונות בקונגרס הוא פרסם לעיתים קרובות הודעות לתקשורת על ליקויים שהוא גילה בכוחות המזוינים. ב-1973 הוא מתח ביקורת על חיל האוויר על תוכנית לרכישת 200 גורי כלבי ביגל שמיתרי הקול שלהם נחתכו ונעשו בהם ניסויים בגזים רעילים. לאחר שאספין פתח במערכה פרסומית על התוכנית של חיל האוויר, נשלחו מכתבים נזעמים מהציבור למחלקת ההגנה, שעלו במספרם על מכתבים שנשלחו למחלקה על כל נושא אחר. במרץ 1974 אמר אספין לקהל שהתאסף באוניברסיטת בראון, כולל הגנרל לעתיד וסלי קלארק וארבעה קדטים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית: "אתם, הקצין הצעיר, והקדטים שיושבים כאן, לעולם לא תראו אותנו מעורבים במערכות צבאיות מעבר לים, למדנו את הלקח".
ב-1985, כאשר אספין היה יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים, הוא זכה להכרה כסמכות ביטחונית מובילה. כהונתו כיושב ראש הוועדה הובילה למחלוקות בין כמה מחברי הבית מטעם המפלגה הדמוקרטית, במיוחד בשל העובדה שהוא תמך בצעדי המדיניות של ממשל רייגן בנוגע לטילי ה-MX ובנוגע לסיוע לקונטראס בניקרגואה. אף על פי שהוא הושעה באופן זמני מתפקידו על ידי עמיתיו למפלגה בינואר 1987, שרד אספין את המשבר וחזר לתפקידו שלושה שבועות מאוחר יותר. בינואר 1991 הוא הסתכסך שוב עם רבים מנציגי המפלגה כאשר הוא פרסם מסמך התומך בכוונות של ממשל בוש להפעיל כוח צבאי לשחרור כווית מידי העיראקים. התממשות תחזיתו המדויקת שארצות הברית תוכל לזכות בניצחון צבאי מהיר עם אבדות מועטות תרמה רבות למוניטין שלו כמומחה בענייני צבא.
מזכיר ההגנה.
אספין שימש כיועץ לביל קלינטון במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1992. בשל חוסר הניסיון של קלינטון בתחום הביטחון, מינויו של מומחה בולט ומוערך בתחום זה לתפקיד מזכיר ההגנה, נראה כמהלך מתבקש. בשל מעמדו המכובד בבית הנבחרים, דעותיו של אספין בסוגיות ביטחון היו ידועות היטב. הוא היה ספקן בנוגע ליוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים") והעדיף לצמצם את סדר הכוחות של צי ארצות הברית, ואת היקף הנוכחות הצבאית האמריקאית באירופה וכן צמצום נוסף בסדר הכוחות הצבאיים בכלל. עמדותיו אלו, לצד ההערכה שאספין יפעל לקיצוץ משמעותי בתקציב ההגנה, הדאיגו את ראשי הכוחות המזוינים. ראשי התעשיות הצבאיות שיבחו את כוונותיו של אספין, שכן הוא העדיף לקיים בסיס תעשייתי צבאי בר-קיימא. אף על פי שתהליך אישור מינויו כמזכיר ההגנה בסנאט היה רצוף בשאלות רבות, הוא זכה לאישור מינויו בקלות רבה.
הקשיים בראשית כהונתו.