בן זקן שימש בתור יועץ משפטי למוסדות הקהילה היהודית באלכסנדריה והיה חבר בבית הדין הרבני של העיר. הוא הצליח להשיג הכרה מצד מערכת המשפט המצרית באוטונומיה של בתי הדין הרבניים של הקהילה היהודית.
היה פעיל ציוני נלהב, ובמהלך חייו עסק בפעילויות ציוניות שונות. בשנת 1936 פתחה ההסתדרות הציונית החדשה (הרוויזיוניסטית) שלוחה באלכסנדריה, ועו"ד בן זקן נבחר לעמוד בראשה. הוא נודע כאחד מהנואמים המוכשרים ביותר שהיו לתנועה הציונית במצרים, והרצאותיו נהגו למשוך קהל יהודי רב. באותה שנה ביחד עם ז'ק רבין הוא הקים עיתון ציוני חדש בשם "לה טריבון ז'ואיב" ("La Tribune Juive"; 1936–1948) שבו פרסם מאמרים שנהנו מקהל קוראים רחב. כמו כן נבחר פעמיים לכהן כנשיא סניף בני ברית באלכסנדריה. במקביל, בן זקן היה גם פטריוט מצרי, ולקח חלק פעיל בתנועה הלאומית המצרית במסגרת מפלגת הופד. בשנת 1919 אף התמנה לחבר מטעם המפלגה בבית הנבחרים התחתון של מצרים.
בן זקן היה חבר בבונים החופשיים, ושימש כסגן-נשיא הלשכה הגדולה של המזרח (La Grande Loge d’Orient).
בתקופת מלחמת העצמאות הצליח בן זקן להתחמק ממעצר בזכות קשריו עם ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי. עם זאת הוא כן נעצר בשנת 1956 על רקע מלחמת סיני, אך השתחרר הודות למאמצים מצד הרב חיים נחום אפנדי. לאחר שחרורו השתכנע שאין עתיד ליהודים במצרים של גמאל עבד אל נאצר, ובשנת 1960 עזב את מצרים לארצות הברית. הוא נפטר בעיר ניובורג (Newburgh) שבניו יורק בנובמבר 1982, בגיל 87.
נדל הארטרופלורה
אולימפיאדת הנכים אינסברוק (1988)
משחקי החורף הפאראלימפיים 1988 הם אולימפיאדת הנכים הרביעית שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 17 בינואר ל-25 בינואר 1988 בעיר אינסברוק שבאוסטריה.
במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 377 ספורטאים מ-22 מדינות, שהתחרו ביניהם בארבעה מקצועות: סקי אלפיני, החלקה מהירה במזחלת, ביאתלון וסקי למרחקים.
ברית המועצות השתתפה לראשונה במשחקים אלו.
המשלחת הנורווגית זכתה בכמות המדליות הרבה ביותר במשחקים אלו עם 60 מדליות, מהן 25 מדליות זהב, 21 מדליות כסף ו-14 מדליות ארד.
מרבי-רגל
מַרְבֵּי-רֶגֶל (שם מדעי: Myriapoda) היא תת-מערכה במערכת פרוקי-רגליים הכוללת את רבי-הרגליים, נדלים ואחרים. הקבוצה כולל כ-13,000 מינים, כולם יצורי יבשה וניתנים לזיהוי בקלות, על פי מספר הרגליים הרב, שמספרם יכול לנוע בין פחות מעשרה ועד 750 אצל המין Illacme plenipes.
מאובני מרבי-רגל ניתן למצוא כבר מעידן הסילור למרות שעדויות מלקולריות מצביעות על כך שכנראה התפתחו עוד מתור הקמבריון. הסוג ארתרופלאורה ששייך לתת-מערכה נחשב לפרוק הרגליים היבשתי הגדול ביותר שהלך על פני האדמה.
פליקס בן-זקן
רוברט ברנס וודוורד
רוברט ברנס וודוורד (באנגלית: Robert Burns Woodward; 10 באפריל 1917 - 8 ביולי 1979) היה כימאי אורגני אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1965 על הישגיו הרבים בתחום הבנת המבנה המולקולרי האורגני והסינתזה האורגנית ובכללם ניסוח חוקי וודוורד. בנוסף לפרס נובל בו זכה, זכו בפרס נובל שתי עבודות נוספות להן היה שותף מרכזי, סינתזה של הפרוצן (Ferrocene) עם ג'פרי וילקינסון (Geoffrey Wilkinson שזכה בפרס ב-1973) וניסוח חוקי וודוורד-הופמן עם רואלד הופמן (שזכה בפרס ב-1981, שנתיים לאחר מותו של וודוורד). כמו כן נודע וודוורד כמי שגילה את התהליך המלא לסינתוזה של ויטמין B12. וודוורד הנחיל לעולם הכימיה האורגנית שיטות חשיבה. ניתוח וגישה מתוכננת לסינתזה הכימית.
תולדות חייו.
וודוורד נולד בבוסטון, בהיותו בן שנה מת אביו ממגפת השפעת הספרדית. וודוורד הצעיר גילה התעניינות רבה בכימיה ותשוקה לנושא. עוד כנער קרא בגרמנית את אחד מהמאמרים המדעיים החשובים בתחום, אודות תגובת דילס-אלדר. בשנת 1936, והוא בן 19 בלבד קיבל וודוורד תואר דוקטור לכימיה מן המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינתוז ההורמון אסטרוגן. ב-1939 הגיע וודוורד לאוניברסיטת הרווארד, שם עבד רוב ימיו.
תרומתו העיקרית בשנות הארבעים היא בתחום הספקטרוסקופיה בתחום העל-סגול עבור אנליזה כימית של חומרים אורגניים. וודוורד גיבש תחילה מספר גדול של ממצאים אמפיריים וניסח את חוקי וודוורד לניתוח מבנים מולקולריים. ב-1944 הצליח לסנתז כינין אלקלואידי, עבור טיפול במלריה. התהליך לא היה יעיל מספיק לשם ייצור תרופה, אך היווה ציון דרך בתחום הסינתזה הכימית, כיוון שנערך מתוך חקירה והבנה של מבנים וחוקים ברמה המולקולרית ולא בדרך של ניסוי וטעיה, דרכה של הכימיה האורגנית עד אז.
בהמשך סינתז וודוורד חומרים כגון כולסטרול, קורטיזון, סטריכנין, כלורופיל, צפלוספורין, קולכיצין ועוד, שלפני כן נחשבו בלתי אפשריים לייצור סינתטי. במחקריו התמיד וודוורד לחפש ולהשתמש בכל חידוש שיוכל לשפוך אור על מבנה החומר ואימץ טכנולוגיות חדשניות כגון תהודה מגנטית גרעינית. וודוורד תפס את חשיבותה של הסטריאוכימיה, כלומר הבנת הייצוג התלת-ממדי של המולקולות והקשרים והנחיל לעולם הכימיה המולקולרית את החשיבה התלת ממדית כאחד המפתחות החיוניים לסינתזה נכונה. ב-1965 קיבל וודוורד את פרס נובל על שורת הסינתזות של חומרים אורגניים שביצע ועל הצבת השיטות והתהליכים על בסיס מדעי איתן.
בעת מלחמת העולם השנייה שימש וודוורד כיועץ למועצת הייצור המלחמתית בנושא הפניצילין. עיקר נסיונותיו בתקופה זו היו פיצוח מבנה מולקולת הפניצילין, על מנת שניתן יהיה לייצרה בכמויות גדולות. באותה עת נדרשו טונות של הפטריה "Penicillium chrysogenum" על מנת לייצר מיליגרמים ספורים של התרופה. וודוורד לא הצליח במשימתו והמבנה המולקולרי של הפניצילין פוענח לבסוף ב-1945 על ידי דורותי קרופוט הודג'קין.
בשנות החמישים הצליחו וודוורד ועמיתו הבריטי ג'פרי וילקינסון, ששהה אז בהרוורד, לסנתז פרוצן (Ferrocene), מולקולה אורגנית בשילוב ברזל (נוסחה כימית: Fe(C5H5)2), תרומה פורצת-דרך לכימיה אורגנומתכתית. וילקינסון זכה עבור עבודתו בתחום זה בפרס נובל ב-1973 יחד עם ארנסט אוטו פישר. וודוורד עצמו, כמו גם אחרים, סבר שהיה עליו לקבל את הפרס יחד עם וילקינסון.
בשנות השישים קיבל דרגת פרופסור למחקר, ששיחרר אותו מכל חובות ההוראה. בראשית שנות השישים שיתף וודוורד פעולה עם עמיתו השווייצרי אלברט אשנמוזר (Albert Eschenmoser) וצוות של למעלה ממאה סטודנטים ועוזרי מחקר כדי לסנתז ויטמין B12. העבודה שפורסמה ב-1973 היא פאר של עבודת מחקר, תכנון וייצור דקדקני בעל מעל מאה שלבים שכולם מעוגנים בחוקים ובכללים כימיים. באותה שנה ערך וודוורד חישובים, המבוססים על חוקי הסימטריה והתכונות הכימיות של אורביטלים מולקולריים, להבהרת המבנה התלת-ממדי של תוצרי תגובות כימיות. הוא העביר את שאלת המחקר לרואלד הופמן, שביצע חישובים במקביל לפי מודלים תאורטיים. הופמן אימת את ממצאיו של וודוורד והם התפרסמו כחוקי וודוורד-הופמן (Woodward-Hoffmann rules). הופמן זכה על חלקו בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 (כשנתיים לאחר מותו של וודוורד, שסביר שהיה זוכה לפרס נובל שני לו היה חי), לאחר שהחוקים אוששו בניסויים רבים.
ב-1963 הקים וודוורד מכון מחקר על שמו בבזל, שווייץ. בנוסף כיהן כחבר בחבר הנאמנים של MIT ושל מכון ויצמן למדע.
פרסים ואותות הוקרה.
בין תוארי הדוקטור לשם כבוד הרבים שקיבל, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטכניון בחיפה בשנת 1966.
רב-רגליים
התקפת באנזאי
כביש מהיר A4 (צרפת)
כביש מהיר A4 (בצרפתית: Autoroute A4) הוא כביש רוחב בצפון צרפת במחבר בין הבירה פריז לשטרסבורג. חלקים מהכביש משמשים כחלק מהכבישים האירופאים E25 ו-E50. אורכו של הכביש הוא 488 ק"מ והוא הכביש השני באורכו בצרפת לאחר A10.
קטעים מהכביש נבנו בין השנים 1970 - 1976 כך שהכביש כולו קיים משנת 1976. כביש זה כמו שאר הכבישים המהירים בצרפת הוא כביש אגרה כאשר לכל אורך הכביש ממוקמות 8 עמדות תשלום. נוסף לכביש זה, גם כביש לאומי 4 (RN4) יוצא מפריז ומגיע לשטרסבורג (דרך נאנסי), כביש זה אינו בתשלום, קצר יותר אך הוא איטי יותר ובחלק מקטעיו הוא כביש דו-נתיבי בלבד.
חלקים מהכבישים מהווים חלקים מכבישים אירופיים. הקטע בין שטרסבורג למץ הוא חלק מכביש E25 והקטע ממץ ועד פריז הוא חלק מכביש E50.
רוברט וודוורד
ג'ון אנדרס
גיטגה
גיטגה (Gitega, לשעבר Kitega) היא עיר הבירה של בורונדי מאז 2019. היא העיר השנייה בגודלה בה, בפער גדול מן העיר הגדולה ביותר, הבירה הקודמת בוג'ומבורה. גיטגה, שהיא גם בירת המחוז הנושא את אותו שם, שוכנת ברמה שבמרכז המדינה, כ-62 ק"מ ממזרח לבוג'ומבורה ואגם טנגניקה ובמרחק דומה ממערב לגבול טנזניה. בעיר שוכן המוזיאון הלאומי של בורונדי והיא מקום מושבו של הארכיבישוף של גיטגה.
הכרזתה כעיר בירה.
במרץ 2007 הכריז נשיא בורונדי פייר נקורוזיזה על הכוונה להעביר לגיטגה את בירת המדינה. מועצת השרים קיבלה החלטה רשמית על העברת הבירה בדצמבר 2018 והפרלמנט אישר אותה בינואר 2019.
מספר שיקולים עמדו מאחורי העברת הבירה לגיטגה: מיקומה המרכזי של העיר, בניגוד לבוג'ומברה השוכנת בקצה המערבי של בורונדי; הרצון לעודד את הכלכלה ולהוסיף מקומות עבודה באזור פחות מפותח של הארץ, וכן הערך ההיסטורי הסמלי של גיטגה, ששימשה מושבם של מלכי בורונדי בתקופות קדם-קולוניאליות. מבקריו של הנשיא נקורוזיזה טענו שהמעבר נועד גם להחליש את האופוזיציה לשלטונו, שמתרכזת בבוג'ומבורה.
בעיר פועל נמל תעופה.
144 קומות