טויוטה פריוס (Toyota Prius) היא מכונית בעלת הנעה היברידית מתוצרת חברת טויוטה היפנית. היא נמכרה ביפן החל מ-1997 ובכך הייתה למכונית ההיברידית הראשונה שיוצרה בייצור המוני. במאי 2008 הגיעו מכירות הדגם למיליון כלי רכב, באוקטובר 2010 לשני מיליון כלי רכב וביוני 2013 לשלושה מיליון.
ביפן ה"טויוטה פריוס" הוגדרה כמכונית קומפקטית.
שלב הפיתוח.
שנת 1993 הכריז איג'יי טויודה, נשיא החברה, הביע את דאגתו לעתיד תעשיית הרכב. בעקבות כך יושירו קימברה, סמנכ"ל המחקר ופיתוח יזם את פרויקט G21, שהחל לפעול בפברואר 1994. המטרה הייתה לייצר מכונית משפחתית קטנה בעלת וביצועים ומחיר הדומים למכוניות אחרות בקטגוריה ותהיה גם חסכונית באנרגיה. בשלב הראשון הוגדרה כמטרה ייצור מכונית משפחתית קטנה שתצרוך 50% מצריכת הדלק של הקורולה.
בשנת 1995 הוצג בתערוכת הרכב של טוקיו דגם הפריוס, רכב המונע בטכנולוגיית (HSD (Hybrid Synergy Drive - הנעה היברידית, המשלבת מנוע בנזין עם מנוע חשמלי. ייצור הרכב החל באוקטובר 1997, בכך הפך הפריוס לרכב ההיברידי הראשון שיוצר בייצור המוני.
1997–2003 דור ראשון (XW10 ,XW11).
הדגם הראשון של פריוס (שם קוד XW10) הוצג בשנת 1997 ונמכר ביפן בלבד. הוא היה בעל ארבע דלתות וצויד במנוע בנזין בן ארבע בוכנות בנפח 1.5 ליטר ו-58 כוח סוס ובמנוע חשמלי שהונע באמצעות מצבר ניקל-מטל בתא המטען ומייצר 40 כוחות סוס. צריכת הדלק של הרכב עמדה על 28 קילומטר לליטר. החברה הציבה לעצמה כיעד מכירה של 12,000 כלי רכב בשנה במחיר הנמוך מ-17,000 דולר.
בשנת 2001 עבר הדגם עדכון (XW11) - הספק מנוע הבנזין עלה ל-70 כוח סוס והספק מנוע החשמל עלה ל-44 כוח סוס. דגם זה היה הדור הראשון של פריוס ששווק גם מחוץ ליפן. ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה בה שווקה הפריוס. בספטמבר 2001 החל השיווק לאירופה.
זכתה בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה לשנת 2001.
2003–2009 דור שני (XW20).
הדור השני של הפריוס הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בשנת 2003. בדגם זה נעשו שינויים רבים - בסיס הגלגלים הוארך ב-150 מילימטרים ואפשר מקום רב יותר ליושבים בספסל האחורי, דבר שסייע למיצוב המכונית בין הקורולה ובין הקאמרי. יעילות הפעלת המערכת ההיברידית שופרה ומתח העבודה הועלה לכ-500 וולט, בעקבות כך עלה הספק המנוע החשמלי ל-67 כוח סוס ומנוע הבנזין ל-76 כוח סוס. מיזוג האוויר הופעל באמצעות מנוע חשמלי נפרד.
בשנת 2005 בוצעו בדגם שינויים עיצוביים קלים בעיקר בחלק האחורי של הרכב. בשנת 2006 נוספו כריות בטיחות בצדדי הרכב כאביזר בטיחות סטנדרטי בכל דגמי הפריוס.
2009–2015 דור שלישי (XW30).
במאי 2009 הציגה טויוטה דור שלישי לפריוס. גם בדגם זה שופרה צריכת הדלק והספק שני המנועים הוגדל. מנוע הבנזין הוגדל לנפח של 1.8 ליטר עם הספק של 99 כוח סוס והמנוע החשמלי מספק 82 כוח סוס. התפוקה המשותפת של שני המנועים עומדת על 134 כוחות סוס.
שנת 2010, השנה בה הושק הדור השלישי הייתה שנת השיא במכירות הדגם עם מכירות של למעלה מ-500 אלף יחידות. מאז שנת 2011 חלה ירידה הדרגתית במכירות הדגם בעולם. בשנת 2014 נמכרו כ-242 אלף יחידות, ירידה של יותר מ-50%.
דור רביעי.
הדור הרביעי של הפריוס נחשף בדצמבר 2015. הדגם קל יותר במשקל, חסכוני בדלק ובעל מנוע חשמלי חזק יותר.
פריוס פלאג-אין.
הטויוטה פריוס פלאג-אין (ZVW35), הוא רכב היברידי נטען המבוסס על הדור השלישי הקונבנציונלי (ZVW30) עם סוללת ליתיום של 4.4 קילוואט המאפשרת טווח חשמלי של 18 ק"מ. תוכנית הדגמה עולמית, בהשתתפות 600 מכוניות ניסוי לפני ייצור, החלה בסוף 2009 והתקיימה ביפן, אירופה, קנדה, סין, אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית.
גרסת הייצור הסדרתית הוצגה בתערוכת פרנקפורט בספטמבר 2011. המשלוחים החלו ביפן בסוף ינואר 2012, עם השקה מוגבלת בארצות הברית בסוף פברואר. המשלוחים החלו באירופה ביוני 2012 ובבריטניה באוגוסט 2012. במהלך השנה הראשונה בשוק, המכירות העולמיות הגיעו ל-27,18 מכוניות פריוס פלאג-אין, והפכו את ה- Prius PHV למכונית החשמלית התוספת השנייה שנמכרה בשנת 2012 לאחר שברולט וולט. ייצור הדור הראשון של פריוס פלאג-אין הסתיים ביוני 2015. נכון לאפריל 2016, המכירות המצטברות של הדור הראשון של מכוניות ה פלאג-אין הסתכמו ב 75,400 יחידות ברחבי העולם. ארצות הברית הובילה עם 42,345 יחידות שנמסרו עד ספטמבר 2016, ואחריה יפן עם 22,100 יחידות, ואירופה עם 10,600 יחידות, שתיהן עד ינואר 2017. נכון לדצמבר 2019, המכירות העולמיות של שני הדורות של הפריוס פלאג-אין הסתכמו ב-209,000 יחידות מאז השקתה, מה שהפך את פריוס פלאג-אין לרכב ההיברידי הנטען השני הנמכר בכל הזמנים בעולם לאחר מיצובישי אאוטלנדר P-HEV.
בישראל הושק הדגם בשנת 2012.
ייאסו הראשון
ייאסו השני
ייאסו השלישי
ייאסו הרביעי
בולאן
דמותו של המלך בולאן מופיעה במכתבו של המלך הכוזרי יוסף לחסדאי אבן שפרוט כחלק מסיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים. בין החוקרים אין הסכמה על האותנטיות של התכתובת הכוזרית וגם על עצם סיפור ההתגיירות. מלך כוזרי בשם בולאן אינו נזכר באף מקור אחר, יהודי, מוסלמי או ביזנטי. לא בהקשר להתגיירות הכוזרים ולא בהקשר אחר. בספר הכוזרי של יהודה הלוי לא מצוין שמו של המלך שזכה בהתגלות מלאך ה' והחליט להתגייר. במכתב שכטר, המספר אף הוא על ההתגיירות המלך נקרא סבריאל.
על פי מכתבו של המלך הכוזרי יוסף, הרי שבולאן היה אחד משליטי ממלכת הכוזרים (ישות מדינית שהתקיימה בין המאה ה-7 לתחילת המאה ה-11). בולאן היה המלך הראשון שהחליט להתגייר, והשליט הראשון שהביא להפיכה דתית של ממש בממלכה כולה. גיורו הביא להתיהדות חצר המלוכה, חלק ניכר מתושבי עיר הבירה איטיל ומיעוט מאוכלוסיית ערי הממלכה האחרות.
פירוש שמו הוא דישון, בטורקית עתיקה. זמן מלכותו אינו ידוע ומועד התגיירותו מצוי במחלוקת עזה. חוקרים הסוברים שהוא דמות היסטורית משערים שבולאן מלך זמן מה בין אמצע המאה השישית ומחצית המאה השביעית. אין תמימות דעים אם בולאן היה הבק או הכגן של הכוזרים. דאגלס מורטון דנלופ היה בטוח שבולאן היה כגן. אמנם מחקרים חדשים יותר, כמו "The Jews of Khazaria" מאת קווין ברוק, מניחים שהוא היה בק, בשל ההתייחסות אליו כמנהיג צבאי בקרבות, אך דנלופ סבור שהכגן היה מלך צללים אצל הכוזרים בתקופה מאוחרת יותר ולכן אין מניעה להתייחס אליו כאל כגן.
לפי הסיפור, טרם התגיירותו לא שִיֵיך עצמו בולאן לאף דת. במסעו לגילוי איזו מבין שלוש הדתות המונותאיסטיות עתידה לעצב את אמונותיו הדתיות, הוא הזמין נציגים מכל אחת מהן, כדי שיסבירו לו את עיקרי אמונתם.
בתכתובת הכוזרית, עוקב המלך יוסף אחר שושלת היוחסין שלו עד בולאן. הוא מתייחס לשליט הכוזרי הרפורמיסט עובדיה כאחד "מבני בניו של בולאן". בעוד שברוק בוחר לפרש את המשפט כפשוטו, כך שעובדיה היה נכדו של בולאן, הרי שלפי כללי המשפט העברי יכול הדבר לרמוז אף לקרבה רחוקה יותר.
השם סבריאל נמצא במכתב שכטר הידוע גם כתעודת קיימברידג' (בת זמנה, בערך, של איגרת המלך יוסף לחסדאי אבן שפרוט). תעודת קיימברידג' נותנת לסבריאל ייחוס יהודי, לפחות חלקי. סבריאל מתואר בו כמי שניהל מבצעים מוצלחים בקווקז ובאזרבייג'ן האיראנית, אולי כחלק מהמלחמה הערבית-כוזרית.
רעייתו סרח מתוארת כיהודיה וכמי שעודדה אותו ללמוד ולאמץ את היהדות. מסמך קיימברידג' מחריש בשאלה האם סבריאל היה למעשה בולאן. למעשה, השם בולאן כלל אינו מופיע במסמך הזה.
בין חוקרי הכוזרים יש המתייחסים למלך שהוביל את הכוזרים להתגיירות כ"בולאן סבריאל", אף על פי שמתקבל על הדעת שהם היו אנשים שונים. בהיסטוריה של הכוזרים היהודים, למשל, בחן דנלופ את התאוריה של החוקרים הסוברים שסבריאל היה למעשה עובדיה, אך דחה אותה.
ראו גם.
סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים
מגדל בבל (פירושונים)
מגדל בבל (אשר)
מגדל בבל הוא תחריט עץ מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר. היצירה הודפסה לראשונה בשנת 1928.
תיאור היצירה.
יצירה זו היא אחת היצירות המוקדמות של הצייר אֶשֶר, ואחד מניסיונותיו הראשונים בעבודה עם פרספקטיבה. ביצירה ניתן לראות את מגדל בבל, בהתאם לסיפור המתואר ב. הצופה מביט במגדל ובבוניו מלמעלה על מנת שיוכל להתמקד ברגע בו הפסיקו הבונים, בני העמים השונים (דבר הבא לידי ביטוי בכך שחלק מהבונים הם לבנים ואחרים הם שחורים), להבין אחד את השני ונראו אובדי עצות. אֶשֶר לא התייחס ליצירה זו כאל יצירה מוגמרת, אלא כאימון בפרספקטיבה, ולא היה מרוצה מהאופן בו צייר את חומרי הבניין המונחים בסמוך למגדל. בניגוד למבנה המעגלי המתואר בציורים "מגדל בבל" של פיטר ברויגל האב וב"מגדל בבל" של גוסטב דורה, המגדל המתואר על ידי אשר הוא מבנה גאומטרי ריבועי, הדומה יותר לגורדי השחקים של ראשית המאה ה-20 ולכן מדובר במגדל ריאליסטי (בניגוד למבנים הדמיוניים של דורה וברויגל שהם דמויי הקולוסיאום שברומא).
וכך מתאר אֶשֶר את היצירה:
Nadir's Big Chance
Nadir's Big Chance הוא אלבום משנת 1975 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
אלבום זה היה המבשר הראשון של מוזיקת הפאנק, בשיר Nobody's buisness. בעוד שהאמיל נטש את הצליל החדש שפיתח, כהרגלו, המשיכו הסקס פיסטולז אחריו, ג'וני ליידון ביצע רבות את Nobody's buisness ו-The institute of Mental Health, burning.