הניסוי כלל 25 צעדים, והתשלום נקבע על בסיס צעד אחד שנדגם אקראית. הנבדקים ראו תיאור מדויק של הבעיות, וקיבלו משוב (התוצאות של הבחירה האחרונה) החל מהצעד השישי. בצעד הראשון (לפני התנסות) רוב הנבדקים (52%) בחרו בהפסד הקטן, אבל אחרי כמה צעדים עם משוב רוב הנבדקים (63%) בחרו בחלופה המסוכנת שעלולה להביא להפסד גדול. כלומר, ההחלטות על בסיס תיאור שיקפו רגישות לסיכוי (הנמוך) להפסד הגדול, אבל משוב הפך את הבחירה הפופולרית והביא להתנהגות מסוג "לי זה לא יקרה." האפקט של משוב נצפה כבר אחרי שלוש התנסויות עם משוב.
תחרויות ניבוי התנהגות, והנטייה להסתמך על מדגמים קטנים.
המחקר המוקדם של ערב עם אלווין רות ממחיש שמודלים פשוטים של למידה מאפשרים ניבוי מדויק של התנהגות כלכלית בסביבות שונות. כדי להבהיר תצפית זו, ערב ועמיתיו ארגנו מספר תחרויות בין לאומיות שבהם חוקרים התבקשו לנבא החלטות על בסיס תיאור ועל בסיס התנסות . תוצאות התחרויות ממחישות את הערך הניבויי של ההנחה שאנשים נוטים לבחור את החלופה שהביאה לתוצאות הטובות ביותר במדגם קטן של מצבים דומים בעבר. על פי הנחה זו, הנטייה להתעלם מאירועים נדירים בהחלטות על בסיס התנסות היא תוצר של ההסתמכות על מדגמים קטנים. למשל, הסיכוי של מאורע שמתרחש ב-5% מהצעדים להיכלל במדגם של ששה צעדים הוא רק 0.26.
האפקט הגלי של תגמולים, וחיפוש דפוסים.
המודלים הפופולריים של תהליכי למידה מניחים רגישות להתנסויות האחרונות, ודעיכה של האפקט של כל התנסות לאורך זמן. על פי הנחה זו, הנטייה להסתמך על מדגמים קטנים היא תוצר של הסתמכות על התוצאות האחרונות. בניגוד להשערה הגיונית זו, אורי פלונסקי, כנרת תיאודורסקו וערב מצאו אפקט גלי של תגמולים. באחד מהניסויים הנבדקים התבקשו לבחור בין "0 בוודאות" והימור שנותן "רווח של 10 ב-10% מהצעדים, והפסד של 1 בשאר הצעדים". אחוז הבחירה בהימור כפונקציה של מספר הצעדים מאז הרווח האחרון הוא: 40% מיד אחרי הרווח, ירידה ל-30% אחרי שלושה צעדים, עליה למקסימום של 45% אחרי שמונה צעדים, וירידה בהמשך. ערב ועמיתיו מראים שניתן להסביר את האפקט הגלי, כמו גם את הנטייה להסתמך על מדגמים קטנים, כתוצר של ניסיון להגיב לדפוסים.
תנאים שמעודדים למידה מיטבית, והערך של אכיפה ידידותית.
ערב ורות מראים שהתוצאות המפורטות לעיל מבהירות את התנאים שבהם אנשים מגיבים באופן מיטבי למערך התגמולים. למידה מהירה להשיא תוחלת רווח מתרחשת כאשר החלופה האופטימלית ממזערת את סיכויי החרטה.
לדוגמה חשוב על עובד במפעל שיכול לבחור בין התנהגות בטוחה וכדאית (למשל שימוש במשקפי מגן בזמן עבודה שיכולה לגרום לנתזים) לבין קיצור דרך שעלול להביא לתאונה (למשל עבודה ללא מיגון). המחקר של פרופסור ערב ועמיתיו מציע שבמצבים אלו עובדים עלולים להפגין התנהגות מסוג "לי זה לא יקרה", גם כאשר ההתנהגות הבטוחה כדאית להם. בנוסף, הנטייה להתנהגות מסוג "לי זה לא יקרה" פוגעת בשיטות האכיפה המקובלות המבוססות על מתן עונש כבד בהסתברות נמוכה. בסדרה של מחקרים שנערכו במפעלים ובתי חולים, ערב ועמיתיו
הראו שניתן לפתור בעיה זו על ידי שיטת האכיפה הידידותית שהם פיתחו. בשיטה זו מנסים לאכוף התנהגויות בעייתיות בהסתברות גבוהה בשיטה ידידותית (הערה או קנס מאוד קטן). תוצאות המחקרים ממחישים ירידה גדולה בשכיחות ההתנהגויות הבעייתיות. למשל במחקר התערבות שנערך במשך שלוש שנים בבית חולים גדול הביא לירידה של אחוז השימוש הלא נכון בכפפות מגן מ-50% ל-10%. דותן רודנסקי, אחד השותף למחקרים היישומיים הללו, מוביל חברת ייעוץ שמתמחה ביישום שיטת האכיפה הידידותית.
אליס קסלר
אלן קסלר
כורדיסטן24
כורדיסטן24 או K24 (בכורדית: Kurdistan Bîst û Çar) היא רשת חדשות כורדית הפועלת מארביל, שבכורדיסטן העיראקית, עם משרדים נוספים בוושינגטון די. סי. ובקלן שבגרמניה, שהושקה באוקטובר 2015. היא משדרת בשפות סוראני וקורמאנג'י שהם דיאלקטים כורדיים וכן באנגלית וטורקית. נורלדין ווייסי ייסד את החברה והיה המנכ"ל עד שהחליף אותו מוחמד קארים.
טורקיה פעלה לחסום מספר ערוצי שידור כולל את K24 משידורי הלוויין שלה, TurkSat, על "הפרות שידור" לטענתם, במהלך הרפרנדום על עצמאות האזור בשנת 2017.
באוקטובר 2017, החליטה הוועדה למדיה ותקשורת של ממשלת עיראק להוציא צו סגירה והחרמת כל הציוד של התחנה וצוות העובדים, בטענה שהיא פועלת ללא רישיון, מסיתה לאלימות ומפריעה לשלום ולביטחון.
התאומות ברבי
התאומות ברבי (באנגלית: Barbi Twins; נולדו ב-2 באפריל 1963) הן זוג תאומות זהות דוגמניות אמריקאיות.
ביוגרפיה.
שיין וסייה ברבי נולדו בסן דייגו, כשהיו בנות שנתיים הוריהם התגרשו.
הם למדו לתואר בתזונה והעבירו הרצאות בתזונה בבתי ספר.
ב-1997 נישאה שיין לשחקן קן וול.
דוגמנות.
הן החלו לדגמן בגיל שבע לקטלוג של רשת חנויות הכלבו "סירס" .
בין השנים 1989–1991 הן דיגמנו למספר חברות אופנה וביניהן שאנל וג'ון גליאנו.
בספטמבר 1991 הן היו על שער מגזין פלייבוי, זאת לאחר שצדו את עיניו של יו הפנר, הגיליון שהן הופיעו בו שבר שיאי מכירות.
ב-1993 המגזין הבריטי "Stuff" נתן להן את התואר " סמל הסקס של 1993".
הן הוציאו מספר לוחות שנה בכיכובן שזכו להצלחה.
בשנות ה-90 נכתב בעיתונות כי הנסיך ויליאם היה מעריץ שלהן.
ב-2001 הוקדש עבורן פרק בתוכנית של "E! True Hollywood Story".
ב-2003 הן תבעו את לארי פלינט ואת מגזין האסלר בטענה שתמונותיהן שצולמו על ידי פלייבוי הופיעו במגזין האסלר ללא רשותן.
זכויות בעלי חיים.
ב-2009 הם פעלו ביחד עם וילי נלסון לקידום החוק האוסר על שחיטת סוסים בארצות הברית.
ב-2010 יצאו כנגד ציד כלבי ים בקנדה, הם גם הופיעו בסרט תיעודי אודות בעלי חיים.
עבדאללה אחמד עבדאללה
עבדאללה אחמד עבדאללה (בערבית: عبدالله أحمد عبدالله; 6 ביוני 1963 – 7 באוגוסט 2020), מוכר בכינויו אבו מוחמד אל-מסרי, היה טרוריסט מוסלמי, בכיר בהנהגת ארגון אל-קאעידה ומחבריה הראשונים. היה מבוקש על ידי ממשלת ארצות הברית בגין מעורבות ישירה בתכנון המתקפה על שגרירות ארצות הברית בקניה וטנזניה בשנת 1998. לפי דיווח של הניו יורק טיימס, עבדאללה חוסל ב-7 באוגוסט 2020 בטהראן על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
אבו מוחמד אל מסרי, נולד בע'רביה, מחוז בצפון מצרים, במרכז דלתת הנילוס. בצעירותו שיחק כדורגל באופן מקצועי בליגה הראשונה במצרים. לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, הצטרף אבו מוחמד, יחד עם לוחמים ערביים אחרים לתנועת הג'יהאד אשר התפתחה באותן שנים, תחת הנהגתו של אוסאמה בן לאדן. במסגרת תנועה זו הצטרפו מוסלמים רבים ללוחמים האפגניים במאבקם כנגד הפלישה הסובייטית. המאבק הסתיים בניצחון האפגנים על הצבא הסובייטי. עקב העובדה שממשלת מצרים אסרה על חזרתם של הלוחמים לביתם במצרים, מצא עצמו אבו מוחמד יחד עם לוחמים אחרים באפגניסטן עם תום המלחמה. הקשיים שהערימה ממשלת מצרים על חזרת הלוחמים לארצם גרמה לכך שחלק גדול מהנהגת אל-קאעידה היה ממוצא מצרי בתחילת דרכו של הארגון. אבו מוחמד היה בין 170 חבריו הראשונים של הארגון, במסמכי הארגון שנתפסו לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן, נמצא שמו במקום השביעי.
פעילותו במסגרת ארגון אל-קאעידה.
אבו מוחמד נשלח לסומליה בתחילת שנות ה-90, כמדריך מטעם אל-קאעידה על מנת לסייע ללוחמים הנאמנים למוחמד פארה איידיד, בין המנהיגים הבולטים במהלך מלחמת האזרחים במדינה. בין יתר תפקידיו, הדריך את הלוחמים הסומלים כיצד להשתמש ברקטות על מנת לפגוע במסוקים. פעילים אשר אומנו על ידי המדריכים הערבים מאפגניסטן לקחו חלק בהפלת המסוקים האמריקאים בסומליה בתקרית המוכרת כקרב מוגדישו.
מעט לאחר אירועי קרב מוגדישו החל תא אל קאעידה בקניה לאסוף מודיעין על מטרות אפשריות לתקיפה במדינה. מבין המטרות שנבדקו, החליט אוסאמה בן לאדן על השגרירות האמריקאית בניירובי, קניה. בניסיון לחקות את פעילות ארגון הטרור חזבאללה, הוחלט לפגוע במטרה נוספת במקביל. המטרה הנוספת שנבחרה היא שגרירות ארצות הברית בדאר א-סלאם, טנזניה. אבו מוחמד, אז כוכב עולה בארגון, קיבל אחריות על זירת הפעילות במזרח אפריקה, תכנן את הפעולה ואישר את ביצועה. במתקפה המשולבת על בנייני השגרירות, אשר נערכה באוגוסט 1998 וכללה שימוש במשאיות תופת, נהרגו 223 בני אדם ונפצעו מעל 4000. בגין מעורבותו בפיגוע, הוכנס לרשימת האנשים המבוקשים על ידי הממשל האמריקאי.
עלייתו להנהגת אל-קאעידה.
לקראת סוף שנת 2000, מונה אבו מוחמד לאחד מבין עשרת חברי גוף קבלת ההחלטות של הארגון, מועצת השורא. הנהגת אל-קאעדה כמו גם מרבית פעיליו, מצאה מחסה באפגניסטן, אשר נשלטה באותה תקופה על ידי הטליבאן, בת ברית פוליטית ואידאולוגית של אל-קאעידה. אבו מוחמד מונה לנהל את כוחות הארגון בעיר הבירה של אפגניסטן, קאבול וכן לעמוד בראש מחנות האימונים של הארגון במדינה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 והפלישה האמריקאית לאפגניסטן, נמלט אבו מוחמד, יחד עם מנהיגים אחרים באל קאעידה, לאיראן. לא הייתה זו בחירה פשוטה עבור הנהגת הארגון, מאחר שהיות איראן מדינה שיעית, הארגון הסוני פונדמנטליסטי, ראה בה אויב. עם זאת, מאחר שארצות הברית רדפה את אנשי אל-קאעידה באפגניסטן ופקיסטן, איראן נתפסה כמקלט סביר. זאת מאחר שהסיכוי שתשתף פעולה עם ארצות הברית היה קטן.