"האם גוגל עושה אותנו טיפשים? מה האינטרנט עושה למוח שלנו", (במקור באנגלית: Is Google Making Us Stoopid? What the Internet Is Doing to Our Brains) הוא מאמר ביקורת, מאת סופר הטכנולוגיה ניקולאס קאר, על השפעת האינטרנט על ההכרה האנושית. המאמר פורסם ככתבת שער באורך שישה עמודים, בגיליון יולי-אוגוסט 2008 של כתב העת "האטלנטיק". טיעונו המרכזי של קאר הוא שלאינטרנט עלולות להיות השפעות מזיקות על ההכרה, המצמצמות את יכולת הריכוז וההתבוננות של המשתמשים בו. למרות הכותרת, המאמר אינו מתמקד דווקא בגוגל, אלא בהשפעה הקוגניטיבית של האינטרנט בכלל. קאר הרחיב טיעון זה בספרו "הרדודים: מה שהאינטרנט עושה למוח שלנו", שיצא לאור ביוני 2010 (The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains).
המאמר נדון בהרחבה בכלי התקשורת ובבלוגוספירה, ועורר תגובות מקוטבות. חלק מהדיון התמקד בהעדפה הקיימת ,לכאורה, במאמרו של קאר, כלפי קריאת ספרות מודפסת. לדעת קאר, הקריאה באינטרנט היא בדרך כלל צורת קריאה שטחית, בהשוואה לקריאת ספרים מודפסים, שהיא לדעתו דרך קריאה אינטנסיבית ומעמיקה יותר. אחרים התמקדו בשאלת השפעת האינטרנט על התנוונות הזיכרון. כמו כן, כותבים במגזין המדעי המקוון "Edge", טענו כי האחריות על שימוש מושכל באינטרנט נמצאת בסופו של דבר בידי הפרט.
מחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים ארוכי טווח טרם הניבו תוצאות מוחלטות שיאששו את טענתו של קאר, אם כי מחקרים אחדים סיפקו הצצה לתוך הרגלי המודעות המשתנים של המשתמשים באינטרנט. מחקר שנערך ביוניברסיטי קולג' בלונדון טען שצעירים בני ימינו כבר לא קוראים טקסטים אלא רק סורקים אותם. מחקר נוסף שפרסם קינגס קולג' שבלונדון, טען כי היכולת השכלית של צעירים הידרדרה בעשור האחרון וכי הם מתקשים להבין רעיונות מדעיים בסיסיים. בנוסף, ממצאי מחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 2008, שבדק טווח מסוים של פעילויות מוחיות שהוצגו בסריקות fMRI כאשר משתמשים ביצעו חיפושים באינטרנט, עוררו תהיות האם הרשת משפרת את היכולת לסנן מידע ולקבל החלטות במהירות, או שמא פוגמת באיכות החשיבה.
רקע.
זמן רב לפני פרסום המאמר הביעו מבקרים דאגה באשר לאפשרות שהמדיה האלקטרונית תתפוס את מקומה של קריאת ספרים. בשנת 1994, פרסם מבקר הספרות האמריקאי סוון בירקרטס את הספר "אלגיות גוטנברג: גורל הקריאה בעידן האלקטרוני", ובו אוסף מאמרים שיוצאים בחריפות כנגד הירידה בהשפעה של תרבות ספרותית - טעמים ספרותיים המועדפים על ידי קבוצה חברתית. הנחת היסוד המרכזית בספר היא שהדרכים החלופיות המוצעות כיום לקריאת ספר נחותות מהפורמט המוּכּר: ספר עם דפי נייר כרוכים. בירקרטס הונע לכתוב את הספר לאחר שנוכח לדעת כי לתלמידים שלו הערכה מועטה למשימות הספרות שהקצה להם. התנהגות התלמידים נבעה לדעתו ממחסור במיומנויות הנדרשות לתהליך של קריאה מעמיקה. באחד מפרקי הספר, ששמו "Perseus Unbound" ("פרסאוס משוחרר מכבליו"), הסתייג בירקרטס משימוש בטכנולוגיות אינטראקטיביות בהוראה, והתרה כי "ההשפעות התודעתיות ארוכות הטווח של תהליכים חדשים אלה של קליטת נתונים" אינן ידועות, ויכולות להביא ל"התרחבות של מאגרי זיכרון לטווח קצר והתנוונות בהתאם של הזיכרון לטווח ארוך".
בשנת 2007 יצאה הפסיכולוגית מריאן וולף בספר המגן על תרבות הקריאה והדפוס. ספרה מנתח את הנושא מזווית מדעית, בניגוד לדגש התרבותי היסטורי של בירקרטס. במאמר ב"הבוסטון גלוב", היא הביעה דאגה חמורה מכך שאופן התפתחות הידע אצל ילדים הגולשים זמן רב באינטרנט, עשוי לייצר רק "מוציאים לפועל של ידע, שאין להם לא את הזמן ולא את המוטיבציה לחשוב מעבר ליקומים הגוגליים שלהם". היא הזהירה מ"בלבול בין המיידיות והנפח של הידע באינטרנט לבין ידע אמיתי". במאמר נוסף טענה כי חלק מהיתרונות של המוח הקורא עשוי ללכת לאיבוד בדורות הבאים, "אם ילדים אינם לומדים קודם לקרוא, לחשוב לעומק על הקריאה שלהם, ורק לאחר מכן לקרוא בפורמט אלקטרוני". וולף הדגישה כי התהיות שלה טרם אומתו מבחינה מדעית וכי הן ראויות למחקר רציני.
הבסיס למאמר של קאר עצמו שאוב מתוכן הפרק "iGod" בספרו "השינוי הגדול: חיווט מחדש של העולם, מאדיסון לגוגל" משנת 2008.
תקציר המאמר.
קאר שאב את ההשראה לכתיבת המאמר, לאחר שהתקשה לקרוא לא רק ספרים שמוכרח היה לקרוא, אלא גם ספרים שמצא בהם עניין רב. לטענתו קשיי הריכוז שנתקל בהם בעת קריאה בספרים ובמאמרים ארוכים ,עשויים לנבוע מהזמן הרב שהוא מבלה באינטרנט. לפיכך ייתכן ששימוש קבוע באינטרנט משפיע על צמצום יכולת הריכוז וההתבוננות. עם זאת, הוא מודה כי נכון לשעת כתיבת המאמר אין גיבוי של מחקרים נוירולוגיים ופסיכולוגיים ארוכי טווח לטיעון זה.
המאמר מצטט אנקדוטות מבלוגרים שחוו שינוי בהרגלי הקריאה, וממצאי מחקר משנת 2008, שערך הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, המצביע על הופעת סוגי קריאה חדשים, שטחיים. קאר טוען כי בניגוד לדיבור, יכולת מולדת ומובנית במוח האנושי, את יכולת הקריאה יש ללמד על מנת שהמוח יוכל לפרש סמלים למילים.
המאמר נשען על עבודתה של מריאן וולף, מומחית לקריאה, כדי לטעון כי בדומה לכך שמעגלי מערכת העצבים ב"מוח קורא" מעוצבים באופן שונה על פי הדרישות המיוחדות שיש לכל שפה כתובה, כגון סינית, יפנית וכתבי יד המבוססים על האלפבית, כך ניתן לצפות שגם המעגלים העצביים המעוצבים על ידי שימוש תדיר באינטרנט, יהיו שונים מאלו שמעוצבים על ידי קריאת ספרים, או דברי קריאה מודפסים אחרים.
הסוציולוג דניאל בל טבע בשנת 1973 את המונח "טכנולוגיות אינטלקטואליות", כדי לתאר טכנולוגיות המרחיבות את היכולות הקוגניטיביות של המוח. קאר מאמין שהמוח האנושי מאמץ את התכונות של הטכנולוגיות האינטלקטואליות הללו. הוא מוסיף שההשפעה הקוגניטיבית של האינטרנט עשויה להיות מקיפה יותר מאשר כל טכנולוגיה אינטלקטואלית קודמת, משום שהאינטרנט מבצע בהדרגה את מירב השירותים של יתר הטכנולוגיות האינטלקטואליות, ולכן מחליף אותן.
עוד טוען המאמר, כי האופן שבו מוצג רוב התוכן באינטרנט עלול לעכב משמעותית את יכולת האדם להתרכז בגלל הסחות הדעת המרובות שמלוות לעיתים קרובות את התוכן, בצורת פרסומות או מודעות בולטות. השפעה מזיקה זו חודרת גם דרך אמצעי התקשורת המסורתיים, שמאמצים בהדרגה סגנון תצוגת תוכן המחקה את האינטרנט, על מנת להישאר תחרותיים ולעמוד בציפיות המשתנות של הצרכן.
תאוריה אחרת במאמר טוענת כי יכולת ההתבוננות של האדם עשויה להצטמצם, ככל שאלגוריתמים ממוחשבים מורידים עומס רב ממוחו של משתמש באינטרנט, וחוסכים ממנו את הצורך לטרוח בעצמו להשיג ידע מוקפד ומדוקדק, כלומר הפיכת ידע מופשט למידע - דבר שבעבר בוצע באופן ידני. המאמר משווה את הבעייתיות לכאורה של האינטרנט לטענות שהועלו נגד מערכת ה"ניהול מדעי" של פרדריק וינסלאו טיילור, המציגה תהליכי זרימת עבודה רצויים כדי להשיג שיפור בפריון העבודה. בשל היישום השיטתי של המערכת, היו עובדים שהתלוננו בשעתו שהם חשים שהם הופכים לאוטומטים. קאר בוחר בגוגל בתור דוגמה מעולה לחברה שבה מהנדסים ומעצבי תוכנה החילו את גישת "הניהול המדעי" על תעשיית הידע, וסיפקו בכך מידע רב על חשבון ירידה בהגות מעמיקה. בנוסף, המודל העסקי הדומיננטי באינטרנט הוא - לטענת קאר - כזה שמשגשג כאשר חברות אוספות מידע על משתמשים או מספקות להם פרסומות, ולכן, החברות עושות הון על משתמשים שעוברים מקישור לקישור ולא מאלה העוסקים במחשבה ממושכת.
לבסוף מעמיד המאמר את השאלה במבחן היסטורי ובוחן כיצד צלחה ספקנותם של מבקרי טכנולוגיות חדשות לאורך ההיסטוריה. בעוד שספקנות כזו התבררה לעיתים כנכונה, החששות שהביע סוקרטס בנוגע לשפה הכתובה, כמו גם אלו שהביע העורך הוונציאני היירונימו סקוארצ'יאפיקו במאה ה-15 בנוגע לעיון בכתבים מודפסים, כשלו לדעתו בחיזוי היתרונות שטכנולוגיות אלה עשויות להכיל עבור הידע האנושי. בהערת סיום מצטט קאר את מאמרו של המחזאי ריצ'רד פורמן משנת 2005, המקונן על דעיכת ה"אישיות המשכילית והרהוטה".
הערכה וביקורת.
תהודה.
המאמר נידון בהרחבה בדיונים של קוראים, בלוגרים, עיתונאים ומבקרי טכנולוגיה מובילים. חלקם הזדהו עם התיאורים ואילו אחרים ראו בהן ביטוי של טכנופוביה. הבלוג של אנציקלופדיית בריטניקה והמגזין המדעי המקוון של המו"ל ג'ון ברוקמן "Edge" פתחו מוקדי דיון מיוחדים שהוקדשו לנושא. סופר הטכנולוגיה הבריטי ביל תומפסון ציין כי טיעונו של קאר "הצליח לעורר דיון רחב היקף", אך דיימון דרלין כתב בניו יורק טיימס כתב בעקיצה שאף על פי "שכולם כבר מדברים על המאמר באטלנטיק, רק חלק שולי מקבוצה זו קראו הלכה למעשה את מאמרו בן 4,175 המילים של קאר". כתב ה"שיקגו טריביון" סטיב ג'ונסון העיר שהתהודה שעורר המאמר נובעת באופן חלקי מהכותרת שנתן העורך למאמר, "האם גוגל הופך אותנו לטיפשים?", שאלה שכלל לא הוצגה במאמר. אנדרו קין, מחבר הספר "כת החובבנות: איך האינטרנט של ימינו הורס את התרבות שלנו", כינה את הדיון "ויכוח האוריינות הדיגיטלית הגדול" שהמנצח בו הוא הקורא האמריקאי, שהתברך בכתיבה משכנעת ורחבת היקף מצד "כל המאורות הגדולים והרהוטים ביותר של אמריקה בתחום האינטרנט".