למאך הייתה תרומה חשובה גם לקוסמולוגיה הנקראת "עקרון מאך". עקרון מאך קובע כי "האינרציה של כל מערכת היא התוצאה של האינטראקציה שלה עם שאר היקום. במילים אחרות, כל חלקיק ביקום משפיע בסופו של דבר על כל חלקיק אחר."
לעיקרון זה הייתה השפעה חזקה מאוד על התפתחות תורת היחסות של איינשטיין, והוא שימש כנשקו העיקרי של מאך להתמודד עם טיעון הדלי של ניוטון בזכות תנועה מוחלטת.
תפישה חושית.
מאך חקר קצת גם בנושאי התפישה החושית ומגבלותיה. בתחום הוא ידוע בזכות האשליה האופטית הידועה כ"רצועת מאך" (Mach band).
פילוסופיה של המדע.
עיקר תרומתו וחשיבותו של מאך הייתה הגותו בנושא הפילוסופיה של המדע ומהותה של הפיזיקה. לפילוסופיה שפיתח הייתה השפעה רבה על המדע של המאה ה-19 ועל המדע של המאה ה-20.
בחושבו על יסודות המדע ועל מהות חוקי הטבע, תהה מאך מהי המשמעות של "חוק מדעי". מאך הושפע מהפילוסופיה של עמנואל קאנט שקבעה שניתן לחוות תצפיות ולדבר עליהן רק מתוך העיניים (או ה"משקפיים" שדרכן) שצפו בהן, כלומר: אדם אינו יכול לדבר על המציאות כפי שהיא באופן נפרד מהאופן שהוא חווה אותה. מאך טען שחוקים מדעיים הם הכללות של תצפיות ניסיוניות, ש"נוצרו על ידי בני האדם" למען הבנה מקיפה וכוללת של מגוון רב ומסובך של תוצאות ונתונים. וכשכאלה, חוקי המדע עוסקים יותר בתודעה ההוגה אותם ופחות במציאות הקיימת בנפרד מהתודעה.
להלן מספר ציטוטים מכתביו של מאך בהם הוא מסביר נקודות בפילוסופיה שלו:
מאך כפר בקיומם של ישים תאורטיים בלתי נראים לעין כגון אטומים. מאך התנגד לתורה האטומית שהציעו לודוויג בולצמן ואחרים, מאחר שראה באטומים פיקציה תאורטית שלא ניתן לצפות בה בניסוי. לשיטתו, ניתן להאמין בקיומן של תופעות בלתי נראות רק כשהן מקיימות את "עקרון ההמשכיות הסיבתית". לפי עיקרון זה, יש להאמין בישים תאורטיים או בתופעות תאורטיות רק כשהם המשך של תופעות שניתן להבחין בהן בעזרת החושים. למשל, ניתן להאמין שאובייקטים מיקרוסקופים רוטטים באותן נסיבות שבהן רוטטים אובייקטים מקרוסקופיים, גם אם במקרה של האובייקטים המיקרוסקופים לא ניתן להבחין בויברציות באמצעות העין. עיקרון זה זוכה לביקורת הן על ידי פילוסופים אמפיריציסטים והן על ידי פילוסופים ריאליסטים. הפילוסופים האמפיריציסטים טוענים שעיקרון זה לא עקבי עם המחויבות האמפיריציסטית של מאך להאמין רק בידע שבא מהחושים, משום שבעיקרון אין כל דרך לדעת באמצעות החושים אם תופעות מיקרוסקופיות אכן זהות לתופעות מקרוסקופיות. מנגד, פילוסופים ריאליסטים, המאמינים בקיומם של ישים תאורטיים כגון אטומים, טוענים שישים אלו מקיימים את עקרון ההמשכיות, או שלכל הפחות עיקרון זה עמום, משום שאובייקטים מיקרוסקופיים דומים לפחות בחלק מתכונותיהם לאובייקטים מקרוסקופיים.
הפירוש האקטואליסטי.
הפילוסוף הישראלי זאב בכלר מבחין בין פילוסופיות אקטואליסטיות, המתמקדות במה שקיים בעולם עצמו בלבד, לבין פילוסופיות פוטנציאליסטיות, העוסקות בכל מה שיכול להתקיים בתודעה האנושית (חלוקה זו תואמת פחות או יותר את החלוקה המוכרת בין אמפיריציזם לרציונליזם). בפרט, אצל בכלר הפוזיטיביזם הלוגי, שמאך היה ממבשריו, הוא פילוסופיה אקטואליסטית.
מאך הרבה להדגיש שחוקי המדע הן הכללות שבנתה האנושות והם בעצם אינם קיימים בטבע עצמו. בטבע קיים רק המקרה הפרטי, כלומר: תנועתם של הגופים ותו לאו. תוצאה פרטית אך חשובה של עיקרון זה היא, כפי שטען גם דייוויד יום כשדן בבעיית האינדוקציה, שסיבה ותוצאה אינן קיימות בטבע אלא הן הכללה או חוק הנמצא בתודעה האנושית בלבד.
לכן, חוקי המדע הם רק ביטוי לאופן שבו תודעת האדם מארגנת את העובדות ולא העובדות עצמן.
בנוסף, מאך מפריד בין מושגים תאורטיים למושגים תצפיתיים. לשיטתו מושגים כמו מסה, אטום וכוח הם רק פיקציות תאורטיות שאין להן "שום ממשות מעבר למחשבה ובנפרד ממנה" (שם, 660). הבחנה זו היא אבן יסוד של הפוזיטיביזם הלוגי.
בפרט, האדם רואה רק תנועה יחסית ולכן היא הדבר היחידי שקיים בטבע ואין משמעות לקיומה של תנועה מוחלטת. מאך הוסיף מסקנה חריפה יותר להצהרה זאת: תנועה (יחסית) יכולה להיות נצפית (להיות נתפשת) רק ביחס לעצם ממשי וחומרי. כלומר, לא ניתן עוד לבחור מערכות ייחוס מופשטות שאותן אנו מדמיינים על המרחב, אלא אם נעגן אותן (נבחר את ראשיתן) בעצם ממשי חומרי (כגון כוכב בשמיים או עץ ליד הכביש). מאך המשיך והעז וקבע שהתנועה היחסית אינה נמדדת ביחס לעצם החומרי אלא גם נקבעת על ידו (במעין סיבתיות לוגית). כלומר: אם נסיר את עצמי הייחוס, ייתכן שהגוף ינוע בצורה שונה מבחינתנו.
ביקורת על המכניקה הניוטונית וטיעון הדלי.
מאך השתמש באונטולוגיה זו כדי לתקוף את המכניקה הניוטונית שהניחה "מרחב מוחלט" וכתוצאה מכך הוכיח ניוטון שהוא יכול לזהות תנועות מוחלטות. לב ההוכחה של ניוטון לכך היה ניסוי מחשבתי הנקרא "טיעון הדלי" שבו דלי ובו מים מתחיל להסתובב וכתוצאה מהסיבוב מתקערים פני המים, ללא תלות בתנועה היחסית בינם לבין הדלי, אלא רק עקב העובדה שהדלי באמת מסתובב.
מאך תקף טיעון זה באמצעות המסקנה שהסיק לעיל, הדלי "באמת מסתובב" רק ביחס לעצם חומרי כלשהו, למשל: שאר כוכבי השמיים. כעת, אמר מאך, ייתכן שהמים יתקערו אם נקבע את הדלי במקומו ונסובב סביבו את שאר כוכבי השמיים. אך לפי האקטואליזם של מאך אין מקום במדע לטיעוני "אילו" כי הדבר האקטואלי היחיד הוא מה שקיים. במילותיו שלו:
השפעה.
למאך הייתה השפעה ישירה על הפילוסופים של החוג הווינאי ועל אסכולת הפוזיטיביזם הלוגי. רוב רעיונותיו הבסיסיים היו ניסוח מחדש, בצורה פשוטה ופופולרית, של הרעיונות העיקריים בתורת ההכרה של עמנואל קאנט ובהכרזה שהמציאות כשלעצמה אינה נתונה לנו ישירות אלא רק תחושותינו - ולכן הם הדבר היחידי שאקטואלי מבחינתנו. מאך ניסח זאת בצורה חריפה וטען כי
אלברט איינשטיין הושפע ישירות מהגותו וציין אותו כנביא שהקדים לחזות את תורת היחסות.
אוטוזומלי
אוטוזומלית
בסט
אוג'ניו קאלו
אֶוּגֶ’נִיוֹ קַאלוֹ (באיטלקית: Eugenio Calò; ) היה יהודי-איטלקי, גיבור איטליה על פעילותו כפרטיזן נגד הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קאלו היה סגן מפקד חטיבת הפרטיזנים "פִּיוֹ בּורִי", אשר פעלה נגד הנאצים בהרי קאזֶנְטִינוֹ שבטוסקנה. אֶוּגֶ’ניוֹ זכה להוקרה רשמית כגיבור איטליה ולמדליית זהב על גילוי אנושיות וגבורה עילאיים בפני האויב הגרמני. הוא חס על חיי חיילים גרמנים ועקב כך נרצח באכזריות בידי הצבא הגרמני באירוע הידוע כטבח סן פולו.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
אֶוּג’ניו קַאלו נולד בפיזה שבטוסקנה, בן למשפחה יהודית ותיקה באיטליה. הוא גדל, התחתן והקים משפחה ובית בעיר אַרֶצוֹ. היה לו בית מלאכה לייצור מכלים לתעשיית היין המקומית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד את פרנסתו, את ביתו ולבסוף גם את אשתו קָרולִינָה ושלושת ילדיו אֶלֶנַה, רֶנְצוֹ ואַלברטוֹ, אשר נתפסו בידי הגרמנים. דבר תפיסתם נודע לו והוא ניסה לארגן פעולה לשחררם מבית המעצר איל-מוראטה (Il Murate) בעיר פירנצה. בחודש מאי 1944, כאשר היה קאלו בן 38, הועלו קרולינה אשתו ושלושת ילדיו על הרכבת ונשלחו במשלוח מספר 16 למחנה ההשמדה אושוויץ. קרולינה, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את ילדם הרביעי ברכבת. עם הגיעם למחנה המוות, נרצחו קרולינה וארבעת ילדיה בתאי הגזים.
הפעילות כנגד הגרמנים.
חודשיים לאחר מכן, כאשר תפסו קאלו וחבריו הפרטיזנים כ-30 חיילים גרמנים, הוא הפעיל את כל כובד משקלו כמפקד וכאדם, ובניגוד גמור לרצון חבריו, מנע מהפרטיזנים מלהרוג את החיילים הגרמנים שנפלו בידיהם. במקום זאת, התנדב להבריח את החיילים הגרמנים שנתפסו, אל מעבר לקו החזית ולהסגירם לבעלות הברית כשבויי מלחמה.
לכל אורך שנת 1944 ביצעו הגרמנים טבח אחר טבח באזרחים איטלקים חפים מפשע, על-מנת להרתיע את האוכלוסייה האזרחית מלשתף פעולה עם בעלות הברית המתקדמות מדרום, ועם ארגוני הפרטיזנים שחיבלו במאמץ המלחמתי הגרמני. אֶוּג’ניוֹ קַאלו, וחבריו אנג'לו ריקאפיטו ולואיג'י ולנטיני יצאו עם קבוצה של שבויים גרמנים לעבר מפקדת בעלות הברית שהייתה בקורטונה, תוך ידיעה ברורה שתפיסתם האפשרית תעלה לתושבי הכפרים שבאזור בטבח אכזרי, ולהם במוות בעינויים קשים ביותר. הקבוצה מצאה דרך ביערות קסנטינו אל מעבר לקווי הגרמנים, וב-2 ביולי 1944 הגיעה לקורטונה והסגירה את החיילים הגרמנים לידי הכוחות הבריטים.
על פי בקשת הגנרל קלארק, מפקד הארמייה החמישית של בעלות הברית, התנדבו קַאלו וריקאפיטו לחזור לצד הגרמני של החזית לשם העברת מסרים ותיאום-פעולה בין הפרטיזנים ובין בעלות הברית לקראת הכניסה אל העיר אַרֶצוֹ, שתוכננה ליום הארבעה עשר ביולי.
הם הצליחו לעבור שוב מבעד לקו החזית ולהגיע אל חבריהם הפרטיזנים שישבו בטחנת-הקמח (Molin de Falchi ), שם הקימו הפרטיזנים מתקן מעצר ליתר החיילים הגרמנים ששבו.
חייל גרמני שהצליח לברוח, דיווח לצבא הגרמני ולמשתפי פעולה פאשיסטים על קיום מחנה המעצר. ב-14 ביולי, לאחר שהגיעו קַאלו וריקאפיטו אל חבריהם, החלה מתקפה של הגרמנים והתנהל קרב קשה בו נפלו כ-40 פרטיזנים.
הטבח בסן-פולו.
הפרטיזנים שנשארו בחיים הובלו אל הכפר סן-פולו לשם חקירה וביצוע פעולת עונשין. הפקודות בצבא הגרמני, הנחו לחרוג מכללי אמנת ז'נבה, ואסרו כל היסוס או גילוי רחמים כלפי האוכלוסייה האזרחית. ההנחיות הבטיחו הגנה מוחלטת של הפיקוד העליון בפני כל אישום של גילויי אכזריות ושל חריגה מכללי המלחמה המקובלים.