ספרו, "לח"י: אידאולוגיה ופוליטיקה 1940–1949", עורר פולמוס מצד אנשי לח"י. צבי פרנק (שמו המחתרתי אליעזר) כתב על כך חוברת "לח"י מאין ולאן" (הוצאת לח"י). פנחס גינוסר כתב על כך בקתדרה גיליונות 64 - 65 מאמר שכותרתו, "מחקר חלוצי על לח"י - אורות וצללים". יוסף הלר הגיב על כך במאמר בקתדרה גיליון 71, "לח"י בין ימין לשמאל - הערות לבקורת".
בשנת תשס"ה נבחר כחתן פרס שזר לתולדות ישראל על ספרו, "מ'ברית שלום' ל'איחוד' יהודה לייב מאגנס והמאבק למדינה דו לאומית" (הוצאת מאגנס 2003).
קרב קנה
לארה פאביאן
מרטין הנדרסון
מרטין הנדרסון (באנגלית: Martin Henderson, נולד ב-8 באוקטובר 1974) הוא שחקן ניו זילנדי, הידוע בתפקידיו בתור ד"ר בן קיטון בסדרת הדרמה הרפואית "מחוץ למפה" ברשת ABC, בשל תפקידו בתור ד"ר ניית'ן ריגס בדרמה רפואית אחרת "האנטומיה של גריי" ברשת ABC, בתור ג'ק שרידן בדרמה הרומנטית "וירג'ין ריבר" (2019-הווה) בנטפליקס ובזכות הופעתו בתור נואה קליי בסרט האימה "הצלצול" משנת 2002.
ביוגרפיה.
הנדרסון נולד באוקלנד, ניו זילנד. הוא למד בתיכון לבנים ווסטלייק.
קריירה.
הוא החל את לשחק בגיל 13 בסדרה "Strangers", שהייתה הפקת טלוויזיה מקומית.
מ-1992 עד 1995 הוא הופיע באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" בתפקיד סטיוארט ניילסון. לאחר מכן, עבר הנדרסון לאוסטרליה והמשיך לעבוד בטלוויזיה ובהפקות סרטים מקומיים.
בשנת 1997 עבר הנדרסון ללוס אנג'לס, ארצות הברית כדי לקדם קריירת משחק בהוליווד, וזאת לאחר שלמד שנתיים בבית ספר למשחק בשם Neighborhood Playhouse בניו יורק.
במשך יותר משנה ניסה הנדרסון ללא הצלחה להבחן לאודישנים לסרטים הוליוודים, אך לבסוף ב-2001, הוא נבחר לתפקיד משני בסרט "לחישות מלחמה" שיצא ב-2002. באותה שנה, הוא כיכב לצידה של נעמי ווטס בסרט האימה "הצלצול". בעקבות הצלחת הסרט, קיבל הנדרסון תפקיד בסרט " Perfect Opposites", ולאחר מכן הופיע בסרט "מהיר ללא גבולות" שיצא לאקרנים בתחילת 2004. בנוסף ב-2004, הופיע הנדרסון בקליפ של בריטני ספירס לשיר Toxic.
ב-2005, הוא הופיע בסרט "כלה ודעה קדומה" ובסרט האוסטרלי "דג קטן".
הנדרסון נבחר לשחק בסדרת טלוויזיה אשר תהיה מבוססת על הסרט אדון וגברת סמית'.
ב-2008 הופיע הנדרסון בפרסומת למכונית קדילאק מודל 2008. ב-2007, הוא שיחק בסרט "קרב בסיאטל" לצד מישל רודריגז.
בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט המתח "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן.
בשנת 2015 הצטרף הנדרסון לעונה ה-12 של סדרת הדרמת הרפואית "האנטומיה של גריי" בתפקיד ד"ר ניית'ן ריגס; דמות אותה גילם עד העונה ה-14.
משנת 2019 משחק הנדרסון בסדרת הדרמה הרומנטית של נטפליקס "וירג'ין ריבר"; בדמותו של ג'ק שרידן בתפקיד הראשי לצידה של השחקנית אלכסנדרה ברקנרידג' בתפקיד מלינדה "מל" מונרו. הסדרה הפכה ללהיט ורצה כבר ארבע עונות.
בשנת 2022 שיחק בסרט האימה והסלאשר האמריקאי "X" בדמותו של ויין גילרוי; הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית בפסטיבל "South by Southwest" ‏(SXSW) ב-13 במרץ 2022, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 במרץ 2022, תחת הפצתם של "A24"; וזכה לביקורות חיוביות לרוב.
מילטון בביט
מילטון ביירון בביט (באנגלית: Milton Byron Babbitt; 10 במאי 1916 – 29 בינואר 2011) היה מלחין אמריקאי. בביט נודע בעיקר בעבודתו החלוצית בתחום המוזיקה הסריאלית והאלקטרונית.
חייו.
בביט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה וגדל בג'קסון שבמיסיסיפי. בילדותו למד כינור ואחר קלרינט וסקסופון. כבר בגיל צעיר גילה נטייה לג'אז ולמוזיקה פופולרית.
אביו של בביט היה מתמטיקאי וזה היה המקצוע שבביט הצעיר תכנן ללמוד כשנכנס לאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1931. אבל לא עבר זמן רב, והוא עזב את הלימודים שם ופנה תחת זאת לאוניברסיטת ניו יורק, ללמוד שם מוזיקה אצל פיליפ ג'יימס ומריון באואר. בתקופת לימודיו החל להתעניין במוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה וכתב מספר מאמרים על מוזיקה של שנים-עשר טונים, ביניהם התיאור הראשון של קומבינטוריאליות וטכניקת "נקודת-זמן" סריאלית. אחרי קבלת התואר הראשון בקולג' לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת ניו יורק בשנת 1935, בהצטיינות, למד אצל רוג'ר סשנס, תחילה באופן פרטי ואחר באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1947 כתב בביט את "שלוש קומפוזיציות לפסנתר", שהן הדוגמאות המוקדמות ביותר לסדרתיות מלאה במוזיקה, קודמות בשנתיים ל-Mode de valeurs et d'intensités של אוליבייה מסייאן ובחמש שנים ל"פוליפוניה X" של פייר בולז. ב"קומפוזיציה לארבעה כלים" שבביט חיבר כעבור שנה נעשה לראשונה שימוש בסריאליזם מוחלט בהרכב אינסטרומנטלי.
ב-1958 התפרסם שמו של בביט שלא בטובתו בשל מאמר בכתב העת הפופולרי "היי פידליטי". השם שנתן למאמר, "המלחין כמומחה" שונה, ללא ידיעתו או הסכמתו, ל"למי אכפת אם אתה מאזין?". כעבור למעלה מ-30 שנה ציין בביט, כי בגלל אותה "כותרת וולגרית עד עלבון" גדול פי כמה הסיכוי, שיזהו אותו "כמחבר 'למי אכפת אם אתה מאזין?' מאשר כמחבר מוזיקה, שלה אולי תרצה ואולי לא תרצה להאזין." (בביט 1991,)
בהמשך החל בביט לגלות עניין במוזיקה אלקטרונית. חברת RCA שכרה את שירותיו כמלחין יועץ לעבודה עם "מארק II סינתיסייזר" שלהם ובשנת 1961 נכתבה ה"מוזיקה לסינתיסייזר". מלחינים רבים ראו בכלים אלקטרוניים דרך להפקת גוני צליל חדשים. בביט, לעומת זאת, היה מעוניין הרבה יותר בדיוק המקצבי שיכול היה להשיג בשימוש ב"מארק II סינתיסייזר", מידת דיוק שנחשבה, לפחות ב-1961, כבלתי אפשרית בביצוע של נגנים אמיתיים, חיים ואנושיים.
בביט המשיך לכתוב הן מוזיקה אלקטרונית והן מוזיקה לכלי נגינה קונבנציונליים, ולפעמים לשילוב של השניים. "פילומל" (1964), לדוגמה, נכתבה לסופרן ולליווי מסונתז (שכלל את קולה המוקלט והמתופעל של בתאני בירדסלי, שבשבילה נכתבה היצירה), שאוחסן על גבי סרט הקלטה מגנטי. היצירה הזו נכתבה בשיתוף פעולה עם המשורר ג'ון הולנדר ובמימון קרן פורד.
רשימת יצירות.
הערה: רבים משמות היצירות הם משחקי מילים או ארמוזים. חלקם מובאים גם במקור.
הדבקה רגשית
הדבקה רגשית היא תופעה מתחום הפסיכולוגיה החברתית והארגונית אשר מתארת מעבר של רגשות מאדם אחד לשני. אדם "נדבק" ברגשות הזולת וחש כמותו. השפעת היחיד או הקבוצה על רגשות האדם ה"מודבק" יכולה להיות מכוונת (מודעת) או לא מודעת. ישנם מספר הסברים למכניזמים שבבסיס התופעה. אחד המקובלים שבהם טוען כי התהליך מתחיל מחיקוי אוטומטי, לא רצוני, של האובייקט המחוקה. בשלב הבא, האדם המחקה מתאים את תפיסותיו הרגשיות להבעות שלו עצמו, ובכך למעשה רגשותיו מתכנסים עם אלה של המשפיע עליו וההדבקה הרגשית נשלמת.
מחקר על הדבקה רגשית.
מחקרים בנושא הדבקה רגשית ניתן למצוא בספרות על היבטים פסיכולוגיים והתנהגות של קהל. למשל, פחד קולקטיבי, גועל או התפרעות. אולם, התופעה נחקרת גם בישויות קטנות יותר כגון קבוצות עבודה, כיתות וסיטואציות של משא ומתן. התופעה עשויה להתרחש גם באינטראקציה בין אדם אחד למשנהו, לדוגמה: כאשר ילד שמח כי מישהו אחר שמח, ועצוב כשהשני עצוב. התופעה של העברת רגשות בין אנשים היא חלק אינטגראלי מטבע האדם. הקשר בין הדבקה רגשית ואמפתיה מעניין, שכן מה שמבחין ביניהם היא היכולת להפריד בין חוויות רגשיות אישיות לחוויות של האחר.
זיהוי רגשות והמקור שלהם עוזר בהימנעות מהידבקות רגשית לא רצונית. הדבקה רגשית נחקרה במגוון סיטואציות, בעיקר מכיוון הגורמים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים לתופעה.
מנגנונים של הדבקה רגשית.
הדבקה רגשית מרומזת, סמויה.
בשונה מהדבקה קוגניטיבית, הדבקה רגשית היא פחות מודעת ויותר אוטומטית. היא מסתמכת בעיקר על תקשורת בלתי-מילולית, אם כי הוכח כי הדבקה רגשית מתרחשת גם כאשר התקשורת היא תקשורת מרחוק, ללא מגע פנים אל פנים. למשל, אנשים המתכתבים בדואר אלקטרוני מושפעים מרגשותיו של האדם איתו הם מתכתבים, גם ללא היכולת לקלוט את הרמזים הבלתי-מילוליים שלו.&lt;BR&gt;
אחד המנגנונים, שהוצע על ידי Hatfield ועמיתיו, מתאר את התהליך כפרימיטיבי, אוטומטי ולא מודע. לפי הסבר זה, התהליך מורכב ממספר שלבים: בשלב הראשון, כאשר מוסר רגשי נמצא באינטראקציה עם מקבל רגשי, המקבל תופס את ההבעות הרגשיות של המוסר (כגון הבעות פנים, תנוחות, טון דיבור ותנועות של האובייקט המדביק) ומחקה אוטומטית את ההבעות הרגשיות הללו. אחר כך, דרך היזון-חוזר אפרנטי (Afferent feedback), ההבעות החדשות הללו מתורגמות להרגשה של האמוציות שהמוסר שלח, ואז ישנו מיזוג של רגשות המקבל לפי רגשות השולח.
הסבר אחר, שצמח מתאוריות של השוואה חברתית, רואה בהדבקה רגשית תהליך שדורש יותר עיבוד קוגניטיבי ומודעות. לפי ראיה זו, אנשים משווים את התגובות הרגשיות שלהם לאלה של האנשים שבסביבתם כדי לראות האם התגובות של עצמם הולמות את הסיטואציה. במקרה הזה, מקבל הרגש משתמש ברגשות הנמסרים אליו כבסוג של אינפורמציה חברתית כדי להבין כיצד עליו להרגיש ולהתנהג.
אנשים מגיבים באופן שונה לאירועים חיוביים מאשר לשליליים. ככלל, אירועים שליליים גורמים לתגובות רגשיות, קוגניטיביות והתנהגותיות חריפות ומהירות יותר, מאשר אירועים נייטרליים או חיוביים. אי לכך, רגשות שליליים יובילו להדבקה רגשית חזקה יותר מאשר רגשות חיוביים.
עוד גורם שיש לקחת בחשבון הוא רמת האנרגיה של הרגש המופגן. מכיוון שרגש שמופגן ברמת אנרגיה גבוהה מושך אליו יותר תשומת לב, מצופה כי רגש ברמת אנרגיה גבוהה יגרום ליותר הדבקה רגשית מרגש ברמת אנרגיה נמוכה, גם אם מדובר באותו מימד רגשי (חיובי או שלילי).
הדבקה רגשית גלויה, מכוונת.