מרי גולדה רוס (באנגלית: Mary Golda Ross; 9 באוגוסט 1908 – 29 באפריל 2008) הייתה המהנדסת הראשונה ממוצא אינדיאני, והאישה המהנדסת הראשונה שהועסקה על ידי לוקהיד. היא הייתה האישה היחידה מבין 40 המהנדסים, בצוות המקורי של המחלקה החשאית סדנת הבואשים לפיתוח מטוסים מתקדמים בלוקהיד. ידועה בעיקר עבור עבודתה בתחום החלל ובשלב הטיל RM-81 Agena ומחקרים בתחום הנדסת האווירונאוטיקה, טיסות מאוישות ובלתי מאוישות, ומסלולי לוויינים.
בצעירותה.
מרי גולדה רוס נולדה בעיירה פארק היל, אוקלהומה, ב-9 באוגוסט 1908. היא הבת השנייה מבין חמישת ילדים של ויליאם וואלאס ומרי הנרייטה מור רוס. היא הייתה נינתו של הצ'יף הצ'רוקי ג'ון רוס . היא נחשבה לילדה מוכשרת שדילגה על כיתה ביסודי ונשלחה לגור עם הסבים שלה באומת הצ'רוקי בטאלקואה כדי שתוכל ללמוד בבית ספר יסודי ובתיכון, כיוון שאומת הצ'רוקי אפשרה לגברים ולנשים להשיג אותו חינוך בצורה שווה.
כאשר היא הייתה בת 16, רוס נרשמה ללמוד במכללת המורים באוניברסיטת Northeastern State בטלקווה. היא סיימה עם תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1928, בגיל 20. במהלך לימודיה, היא הייתה הבת היחידה בכיתה.
רוס המשיכה לתואר שני במכללת המורים (אוניברסיטת צפון קולורדו) בגרילי, אותו סיימה ב-1938, תוך כדי עבודה כמורה. היא סיפרה שבמהלך התואר היא לקחה את "כל שיעורי האסטרונומיה האפשריים."
רוס לימדה מתמטיקה ומדעים בבתי ספר באזור הכפרי של אוקלהומה במשך תשע שנים, בעיקר בתקופת .
בגיל 28, היא גילתה שתוכל להכפיל את משכורתה אם תעבור בחינה ממשלתית. היא נבחנה כדי לקבל משרה בלשכה לענייני אינדיאנים, בתפקיד סטטיסטיקאית, שם עבדה מספר שנים. בשנת 1937, היא הועברה לעבוד כיועצת לבנות בפנימיית סנטה פה לבנות אינדיאניות (במסגרת בתי ספר שנועדו לתת לבנות תרבות אירופאית ולדכא את תרבותן המקומית ) ב סנטה פה, ניו מקסיקו.
בעקבות עצתו של אביה, רוס עברה לקליפורניה ב-1941 כדי לחפש עבודה לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה.
בלוקהיד.
רוס החלה לעבוד כמתמטיקאית בלוקהיד בשנת 1942. במסגרת תפקידה, היא חקרה את השפעות הלחץ על מבנה המטוס לוקהיד P-38 לייטנינג. ה-P-38 היה אחד המטוסים המהירים ביותר באותו הזמן, עם היכולת לטוס יותר מהר מ-640 קמ"ש. במסגרת תפקידה, רוס עזרה לפתור מספר רב של בעיות תכן בטיסה במהירות גבוהה ובעיות אווירואלסטיקה. אף על פי שהייתה המהנדסת היחידה שם הגברים החשיבו אותה כ"אחת מהחבר'ה, שידעה לעמוד על שלה מול השאר" באותו זמן כלי העבודה העיקריים שלה היו עיפרון, מכונת חישוב וסרגל חישוב.
אחרי המלחמה, רוס נשלחה מטעם לוקהיד לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס להשלים לימודים ולהיות מוסמכת בהנדסה. במסגרת לימודיה למדה מתמטיקה להנדסה מודרנית, אווירונאוטיקה, מכניקת טילים ואסטרודינמיקה. באותה תקופה, היה יוצא דופן שחברה שהעסיקה נשים במלחמה המשיכה להעסיק את הנשים עם סיום המלחמה. רוס (שכונתה "גולד" (זהב, משחק על שמה, גולדה) המשיכה לעבוד עבור לוקהיד. רוס הייתה האישה המהנדסת הראשונה בהיסטוריה של לוקהיד.
בשנת 1952, היא הצטרפה לסדנת הבואשים של לוקהיד, המחלקה החשאית לפיתוח מטוסים מתקדמים. במסגרת תפקידה היא עבדה על תכנון ראשוני של טיסות בין כוכבי לכת, טיסות מאוישות ובלתי מאוישות, ולוויינים למטרות אזרחיות וצבאיות. כמו כן היא עבדה על פיתוח שלב עליון למשגרי לוויינים - אג'ינה ותכנון ראשוני למשימות החולפות ליד מאדים ונוגה
נכון ל-2018, חלק ממסמכי הקבוצה עדיין נחשבים מסווגים. בראיון שנתנה לעיתון האוניברסיטה שלה בשנת 1990, "אנחנו לוקחים את התאורטי והופכים אותו לאפשרי. במסגרת תפקידה, רוס הייתה אחת מהמחברים של מדריך נאס"א לטיסה בין כוכבי לכת, בפרקים על חליפות ליד מאדים ונוגה.
רוס הייתה אחת ממחברי הגרסה המוקדמת (1963) של ה Planetary flight handbook, מסמך טכני לחישוב מסלולים וחליפות למאדים ונוגה.
בשנת 1958, היא הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "?What's My Line" של CBS במהלכה המשתתפים היו צריכים לשער מה תפקידה. לקח זמן עבור המתמודדים לנחש כי היא האדם האחראית על עיצובי טילים ולוויינים מלוקהיד.
בסוף שנות ה-60 רוס הייתה אחת מבכירי מהנדסי המערכת בצוות, עבדה על פרויקטי פולאריס, טילי פוסידון וטרידנט.
לאחר פרישתה.
רוס פרשה מלוקהיד ב-1973, וחיה בלוס-אלטוס, קליפורניה. רוס פעלה רבות לקדם נשים ואינדיאנים אמריקאים ללימודי הנדסה וטכנולוגיה. מאז 1950, היא הייתה חברה בארגון המהנדסות. כמו כן היא תמכה רבות בארגון אינדיאנים אמריקאים במדעים והנדסה (AISES) ובמועצת שימור מקורות האנרגיה של השבטים .
בגיל 96, רוס השתתפה בטקסי הפתיחה של מוזיאון האינדיאנים הלאומי בוושינגטון. בטקס הפתיחה היא לבשה את הלבוש הצ'רוקי המסורתי הראשון שלה, שמלה מסורתית בצבע ירוק, שהוכנה על ידי האחיינית שלה.
רוס נפטרה באפריל 2008, כמעט 3 חודשים לפני יום ההולדת ה-100 שלה. לאחר מותה היא הורישה $400,000 מעזבונה כתרומה למוזיאון.
אבי אשכנזי (עיתונאי)
אָבִי אַשְׁכְּנַזִּי (נולד בשנת 1970) הוא עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
אברהם "אבי" אשכנזי נולד ב-1970 בקריית ים. למד בתיכון רודמן ובשנת 1988 התגייס לצה"ל. שירת כחובש קרבי.
במשך 21 שנים עבד בעיתון "מעריב", תחילה ככתב בצפון ובדרום לבנון. הוא סיקר עבור העיתון ועבור סוכנות הידיעות האמריקאית AP את הנעשה ברצועת הביטחון. לאחר מכן מונה לשמש ככתב הפלילים של העיתון.
לאחר סגירת מעריב עבד תקופה קצרה כדובר עיריית ראשון לציון, משם שב לעולם העיתונות כאשר הצטרף לאתר החדשות "וואלה! NEWS" ככתב משטרה ופלילים.
ביולי 2019 התראיין אשכנזי לתחנת הרדיו 103FM וסיפר שם שהעביר למערכת החדשות של וואלה את נתוני ההרשעות של סלומון טקה, אולם המערכת בחרה שלא לפרסמם משיקולים מערכתיים. המשטרה הכחישה את טענתיו של אשכנזי בגין עברו של הקורבן, וגם משרד המשפטים הכחישו את הטענות שהשמיע על-אודות 14 תיקי חקירה "חמורים" שכביכול היו לטקה, וציינו כי היה לו 3 תיקים. כאשר הוא הורשע פעם אחת בלבד בסיוע למעשה גנבה, וכי שני תיקים נוספים שנפתחו נגדו היו שוליים וביום מותו היו עדיין בשלבי דיון. מיד לאחר אותו הריאיון, הושעה אשכנזי. שבועיים אחרי הוחלט על סיום עבודתו באתר. כל זאת לאחר שבשנת 2015 אשכנזי כבר נתבע בגין הסתה על ידי מפגין בן העדה האתיופית, בעקבות כתבה שפרסם שבה טען שמטרת המחאה נגד אלימות משטרתית של יוצאי אתיופיה הייתה לפגוע בבסיס הקריה הצבאית בתל אביב.
אבי אשכנזי נשוי ואב לשניים. הוא מתגורר בראשון לציון.
נחל עשרון
נחל עשרון הוא אפיק נחל בדרום הנגב בו נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית. הוא ממוקם בקצה המזרחי של בקעת עובדה, 35 קילומטרים מצפון מפרץ אילת ו-5 קילומטרים ממערב לעמק הערבה, תחילתו של אפיק הנחל סמוך ליישוב שחרות. חפירות שנערכו על ידי הארכאולוגים אבי גופר ונייגל גרינג-מוריס בשנת 1980 חשפו שרידים של יישוב קדום, השייך לתקופה הנאוליתית קדם-קרמית ב'.
החל משנת 2022 עובר בו שביל ישראל לאחר שהוזז מהיישוב שחרות.
רוברט קמפנר
רוברט מקס וסילי קמפנר (Robert Max Wasilii Kempner; 17 באוקטובר 1899 – 15 באוגוסט 1993) היה משפטן יהודי-גרמני שמילא תפקיד בולט בתקופת רפובליקת ויימאר ומאוחר יותר כעוזר התובע הראשי של ארצות הברית במשפטי נירנברג. קמפנר שירת כתובע ציבורי בברלין בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומונה ליועץ המשפטי הראשי במשרד הפנים של פרוסיה. בתפקידו זה הוא ניסה להעמיד לדין את אדולף היטלר בעוון בגידה נגד המדינה ולאסור על פעילותה של המפלגה הנאצית.
לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, פוטר קמפנר ממשרד הפנים וב-1935 בוטלה אזרחותו בשל היותו יהודי, אז נמלט מגרמניה והתיישב באיטליה. ב-1939 עבר לארצות הברית, שם הפך ליועץ עבור הממשלה, וב-1945 חזר לארץ הולדתו כדי לקחת חלק במשפטי נירנברג.
חייו.
רוברט קמפנר נולד בפרייבורג, גרמניה, ב-17 באוקטובר 1899. הוא היה בנם של ואלטר קמפנר ולידיה רבינוביץ', שהיו שניהם מיקרוביולוגים ונחשבו כאחד הזוגות-מדענים הידועים ביותר בזמנם. אמו הייתה האשה השנייה שנעשתה פרופסור בפרוסיה.
הוא למד משפטים, מדע המדינה ומקצועות אחרים באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, באוניברסיטת ברסלב , ובאוניברסיטת פרייבורג.
כסטודנט למשפטים, ישב קמפנר כצופה במשפט נגד סוגומון טהליריאן, שהתנקש בחייו של טלעת פאשה ב-1921 והפך את הגנתו להאשמה בעניין רצח העם הארמני ומעורבותו של טלעת ברצח.
לאחר סיום לימודיו, הפך קמפנר לעורך דין מצליח בברלין במרוצת שנות ה-20, ואז התקדם ליועץ משפטי ראשי למשטרת פרוסיה. ב-1924 השתתף בחקירתם והעמדתם לדין של אדולף היטלר ווילהלם פריק, בעקבות ניסיונו של היטלר לבצע הפיכה בגרמניה בפוטש מרתף הבירה. באותו הזמן המליץ לפזר את המפלגה הנאצית. לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, פיטר הרמן גרינג את קמפנר מתפקידו בשל פעילויותיו האנטי-נאציות. הוא נאסר והוחזק במשך חודשיים במחנה ריכוז לאחר שהואשם בהדלפת מידע על החימוש מחדש של גרמניה, שהיה אסור על פי הסכם ורסאי שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1935 וילהלם פריק, שהיה אז שר הפנים, ניצל את יהדותו של קמפנר וביטל את אזרחותו הגרמנית. קמפנר גורש מגרמניה ועבר לאיטליה, שם לימד משפטים.
ב-1939 היגר לארצות הברית, שם עשה מחקר על דיקטטורות אירופיות באוניברסיטת פנסילבניה והיה יועץ למחלקת המשפטים של ארצות הברית וסוכנויות ממשלתיות נוספות.
במשפטי נירנברג.