יחסו לדת היהודית.
מימון הושפע בצורה מכריעה מן ההגות היהודית, ובעיקר מהגותו של הרמב"ם, אך מתח ביקורת קשה על הממסד הדתי היהודי.
הוא טען שבתקופת האבות הייתה היהדות דת טבעית. כשמוסדה הדת במעמד הר סיני, הפכה הדת לדת חיובית, ובכך הייתה שונה מן הדתות האליליות הסובבות אותה, שהיו דתות פוליטיות. הדת היהודית מכוונת גם לטובת החברה וגם אל הרעיון של שלטון אלוהים בעולם. אין בה תעלומות על דרך המניפולציה הפוליטית, אלא רק תעלומות שלא ניתן למוסרן כלל לשכל האדם.
אך בימי בית שני, עם יסוד היהדות הרבנית ומיסוד התורה שבעל פה, הפכה הדת היהודית אט אט לדת פוליטית. התופעה אף החמירה עם הניתוק מהחיים המדיניים לאחר חורבן הבית. מטרת הדת הפכה להיות אך ורק שימור האומה היהודית, ולצורך זה הפכה לרוויה בהלכות ודינים ש"מעכירים את התבונה". מטרת הדת היהודית חדלה להיות כיוון הדעת אל האמת, וחדלה מלשמש מכשיר לתיקון המציאות.
מימון והקבלה.
מימון למד בצעירותו קבלה, וטען שאלו כוללים הסברים טבעיים שנכתבו במשלים אלגוריים. לדבריו, הקבלה דומה לשיטת שפינוזה - הפנתאיזם: לפי הקבלה העולם נאצל מעצמותו של האל, שצמצם את עצמו להיות במקומו בחומר הארצי שהיה לפני הבריאה.
את עשר הספירות ביאר מימון בדרך פילוסופית, וטען שהן למעשה תחפושת לעשר מידות ההיגיון של אריסטו.
על הפילוסופיה של שפינוזה אמר, כי שיטתו היא ההפך מכפירה, מכיוון שהוא כופר במציאות העולם, ולא במציאות האל.
פירושו לרמב"ם.
ב-1791 כתב מימון בעברית פירוש על החלק הראשון בספר מורה נבוכים של הרמב"ם וקרא לו "גבעת המורה". בספרו הוא מבאר גם את מושגי הפילוסופיה החדשה. מפני אהבתו הגדולה לתורת הרמב"ם כינה את עצמו בשמו, "מימון".
בספרו מוצא מימון שהרמב"ם במורה נבוכים נותן טעם למצוות שבתורה כניסיון לעקור את חוקות העמים האליליים הסובבים את עם ישראל. מכך הסיק מימון כי גם דינים רבים בתלמוד נתחדשו רק כהתנגדות לחוקות הגוים ולמנהגי דתם. דבר זה הוא הסיבה לשנאת הגויים את היהודים, וכאשר יבטלו דינים אלה ממילא תסור שנאתם.
האוטוביוגרפיה של מימון.
בשנת 1793 כתב את ספר זכרונותיו האוטוביוגרפי "חיי שלמה" או "תולדות שלמה מימון", שעשה רושם עצום (אף על המשורר והוגה הדעות הגרמני גתה). בין היתר הוא שימש כתעודה חשובה ביותר לגבי תולדות החסידות ויהדות פולין. בספר הוא מבקר רבות את בני דורו, היהודים והנוצרים כאחד. הוא מתאר בספרו את האצילים הפולנים, עלילות הדם כנגד היהודים, מבנה החדרים וחיי המלמד, מוסד השידוכים, על חייו עם אשתו כאשר היו שניהם ילדים צעירים, דרכי תשובה וסיגופים של חסידי אשכנז ועוד. הוא מתאר את ביקורו אצל המגיד ממזריטש, ומקדיש פרק שלם לשבחים על משה מנדלסון. בנוסף הוא מבאר על פי דרכו את דרכי הקבלה וסודותיה ואת הפילוסופיה של הרמב"ם, כפי שזאת מתבטאת בספר מורה נבוכים.
בספרו הוא משתמש רבות בלעג ובסאטירה כלפי מסורות מקובלות, בהן נתקל בזמן שהותו בישיבה, ומביע ביקורת חריפה על דרך הלימוד וההווי בבית המדרש.
קישורים חיצוניים.
http://www.academia.edu/3528401/Salomon_Maimon%CA%BCs_Development_from_Kabbalah_to_Philosophical_Rationalism
מזל טוב
"מזל טוב" היא ברכה בעברית המקובלת אצל יהודים כדי להביע איחולים לאירוע משמח ומשמעותי.
היסטוריה.
שפת היידיש שימשה כשפתה העיקרית של יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה. השפה שילבה מילים רבות מהספרות התורנית עם מילים שמקורן בשפות גרמאניות.
המילה "מזל" מופיעה בתנ"ך פעם יחידה, בספר מלכים: "וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה... וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ וְלַמַּזָּלוֹת וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם".
מזל מוזכרת במשנה, ומשמעותה "קבוצת כוכבים" או "גורל". מילה זו קיבלה ביידיש את משמעותה המודרנית, המציינת אירוע חיובי. כך נוצרה הברכה "מזל טוב", שהפכה לנפוצה בקרב יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, במדינות תחת השלטון הנאצי, אדם שהיה משתמש בביטוי זה היה נעצר ונחקר.
אטימולוגיה והגייה.
אף על פי שהמילים "מזל" ו"טוב" הן מילים בעברית, הביטוי "מזל טוב" מקורו בשפת היידיש, והוא שולב מאוחר יותר בעברית המודרנית. המילה "מזל" נהגית ביידיש "מַזֶל" (Mazel), עם הטעמה מלעלית, בעוד שבעברית היא נהגית "מַזָּל" עם הטעמה מלרעית. הביטוי "מזל הטוב" מקובל גם בקרב דוברי אנגלית, והוא הופיע לראשונה במילונים בשפה האנגלית בשנת 1862. המילה "מזל" קיימת גם בשפה הגרמנית (massel) וההולנדית (mazzel), והמילה "טוב" (tof/toffe) משמעותה בהולנדית "נחמד, נהדר".
שימוש.
השימוש בביטוי "מזל טוב" הוא ברכה על אירוע מוצלח שקרה. משמעותו היא "אני שמח שקרה לך דבר טוב!" לעומת זאת, הביטוי "בהצלחה" משמש כדי לאחל לדבר טוב בעתיד.
בקרב יהדות התפוצות משתמשים בביטוי "מזל טוב" בעיקר באירועים כמו בר מצווה או חתונה, בהם הקהל צועק "מזל טוב!" ברגע השיא של האירוע - למשל, לאחר שהחתן שובר את הכוס. בישראל משתמשים בברכה "מזל טוב" גם לאירועים קטנים יותר, כמו קבלת רישיון נהיגה, יום הולדת, או תחילת עבודה חדשה.
כמו כן קיים בישראל מנהג להכריז "מזל טוב" כאשר נשברת באופן מקרי כוס או צלחת. ניתן לשער שהדבר קשור למנהג שבירת כוס בחתונה ושבירת צלחת אירוסין.
הביטוי מופיע בסידורים של כמעט כל העדות, כחלק מהלחשים הנאמרים ונשנים שלש פעמים בסוף טקס קידוש לבנה:
ואחריו:
בצורה זו הוא הולחן ומושר בקהילות שומרות מסורת, בשמחות של מצווה: ברית מלה, בר מצווה וחתונה.
מקורות.
הביטוי מופיע כבר בספר חסידים (סימן תתתרז - קישור): "אשה שיושבת על המשבר, אם היא בחדר ובני אדם בבית יבקשו עליה רחמים ועל הילד שיוולד במזל טוב".
השימוש בביטוי כאיחול מופיע בשו"ת מהר"ם מינץ סימן ק"ט, שלאחר קידושין אומרים כל הנוכחים בחופה מזל טוב.
בספרות התורנית עוסקים בשאלה האם איחול זה עומד בסתירה לכלל ש"אין מזל לישראל".
מימון (פירושונים)
מימון או מיימון הוא שם משפחה יהודי-ספרדי בעל שורשים מספרד.
פירוש השם במילה הערבית مَيْمُون (מַיְמוּן) שפירושה "בר־מזל".
מיימון
עשר הספירות
פאול פייראבנד
מח&quot;ש
היום השלישי
היום השלישי (במקור באנגלית: Independence Day, יום העצמאות) הוא סרט פעולה בדיוני המתאר פלישת חייזרים לכדור הארץ. הסרט רווי באווירה פטריוטית אמריקנית והוא יצא להקרנה ב-3 ביולי 1996, יום לפני יום העצמאות האמריקאי. הסרט ידוע בסצינות הפיצוץ המרשימות בהן ספינות החייזרים מפוצצות מספר מונומנטים אמריקאיים. בשנת 2016 יצא לאקרנים סרט המשך - "".
עלילת הסרט.
עלילת הסרט עוקבת אחר מספר דמויות בצירי עלילה מקבילים, אשר דרכיהן מצטלבות בעוד שהן מנסות להציל את כדור הארץ מפלישת חיזרים. עלילת הסרט נפתחת ב-2 ביולי, עת חלליות חודרות לאטמוספירת כדור הארץ ומתמקמות מעל ערי בירה וערים מרכזיות אחרות בעולם. נשיא ארצות הברית מנסה להרגיע את הציבור, אשר חצוי בין המברכים על התגלית המדהימה לבין החוששים מפלישה הממהרים לפנות את הערים הגדולות.
דייוויד, מדען ומהנדס אלקטרוניקה יהודי מבריק אך לא מוצלח, מגלה כי החייזרים השתלטו על מערכת הלוויינים של כדור הארץ ומשתמשים בהם כדי לשדר ספירה לאחור. הוא מסיק כי כאשר השעון יגיע ל-0 - החייזרים יפתחו במתקפה על הערים הגדולות בכדור הארץ והאנושות כולה. יחד עם אביו ממהר דייוויד לוושינגטון הבירה, שם אשתו לשעבר עובדת, בתקווה שיצליח בעזרתה להגיע לנשיא. לנוכח העדויות של דייוויד, ולאחר שמסוק שנשלח לאותת לחללית מופל על ידה - מורה הנשיא על פינוי הערים הגדולות בארצות הברית. ההוראה באה מאוחר מדי והספירה לאחור מגיעה לסופה זמן קצר לאחר מכן. עם תומה החלליות משמידות את הערים בעזרת כלי נשק אימתניים ומתחילות לנוע לעבר הערים הבאות.
הנשיא, פמלייתו, דייוויד ואביו נמלטים באייר פורס 1 לאזור 51, בסיס סודי בנבדה. הנשיא מגלה כי חללית קטנה יותר התרסקה בקרבת הבסיס (תקרית רוזוול) ובה החייזרים התוקפים, ככל הנראה במשימת סיור מקדימה. במקביל ממריאים מטוסי קרב מחיל האוויר האמריקאי וחיל הנחתים למתקפה על החללית שהשמידה את לוס אנג'לס. הטייסים מגלים כי הספינות מצוידות בשדה כוח המגן עליהן מכל נזק, וכי הן מסוגלות לשגר חלליות קרב משלהן, בעלות נשק רב עוצמה ומגן משלהן.
הטייסת מושמדת כולה לבד ממטוסו של סרן סטיב הילר מחיל הנחתים (ויל סמית'), אשר לאחר מרדף בקניון מצליח לגרום לחללית הרודפת אחריו להתרסק וללכוד את החיזר הטייס. בעזרת שיירת קרוואנים אשר נמלטת מהערים הגדולות הוא מצליח להגיע לאזור 51, שם מדעני המקום לוקחים את החייזר השבוי לנתיחה. החייזר מתעורר במהלך הנתיחה ומשתלט על אחד המדענים. לפני שזה נהרג על ידי השירות החשאי, החייזר מגלה לנשיא כי הגזע העוין עובר מפלנטה לפלנטה בחיפוש אחר משאבים וכי בכוונתם להשמיד את המין האנושי.
הנשיא מבין שאין כל ברירה מלבד להילחם בחייזרים, אך גם התקפה גרעינית לא גורמת לכל נזק לספינות הענק. לבסוף מציע דייוויד להשתמש בחללית שהתרסקה ברוזוול כדי לטוס אל חללית האם השוכנת במסלול היקפי מסביב לכדור הארץ ולהשתיל בעזרתה וירוס מחשבים למערכת החייזרים.