ג'ורג' מעולם לא התאושש ממחלותיו. בשנה האחרונה לחייו הוא נזקק לעיתים למסכת חמצן. בליל 15 בינואר 1936 הלך ג'ורג' לחדרו בבית סאנדרינגהאם, והתלונן על קור; הוא מעולם לא יצא מחדרו חי. הוא החל לסבול מחולשה כללית שהלכה וגברה ומהכרה מעורפלת. ב-20 בינואר היה ג'ורג' על סף מוות. רופאיו, בראשותו של לורד דוסון, פרסמו הודעה מיוחדת שבה נאמר "חייו של המלך מתקדמים בשלווה לסיומם". ביומנו הפרטי של דוסון, שנחשף רק לאחר מותו, נכתב כי מילותיו האחרונות של המלך, שמלמל "אלוהים יקלל אותך!", כוונו לעבר האחות שנתנה לו תרופת הרגעה בליל 20 בינואר. דוסון כתב שהוא זירז את מות המלך באמצעות מתן זריקה קטלנית של קוקאין ומורפין, על מנת למנוע כאב נוסף מהמשפחה ועל מנת שמות המלך בשעה 11:55 יוכרז במהדורת הבוקר של הטיימס.
כאות כבוד לאביהם עמדו לצד ארונו במשמר הנסיכים (Vigil of the Princes) בניו הנותרים אדוארד, אלברט, הנרי וג'ורג', כשזה ניצב על בימת המת בליל 28 בינואר, יום אחד לפני ההלוויה. הפעם הבאה שבה נערך טקס זה היה לאחר מות כלתו של ג'ורג', אליזבת בווס-ליון, בשנת 2002. ג'ורג' נקבר בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
מחוות לזכרו.
המלחין הגרמני פאול הינדמית, ששהה בלונדון לקראת עריכת הצגת הבכורה של עבודתו Der Schwanendreher, הלך לאולפני ה-BBC בבוקר שלאחר מותו של ג'ורג' ובתוך שש שעות כתב את קונצרט הוויולה Trauermusik (מוזיקת אבל). הקונצרט נוגן באותו ערב בשידור ישיר ב-BBC, בה ניצח אדריאן בולט על תזמורת רשות השידור הבריטית. הצגת הבכורה שתוכננה בוטלה בעקבות כך.
פסלים של ג'ורג' החמישי הוצבו בין השאר בבריסביין ובאדלייד שבאוסטרליה, וכן ליד מנזר וסטמינסטר שבלונדון. מגרשי המלך ג'ורג' שבממלכה המאוחדת הוקמו ביוזמת הלורד ראש העיר של לונדון כאנדרטה לזכר המלך, וכיום כל אחד מהם הוא קרן צדקה מוכרת. ב-1925 נקרא על שמו של ג'ורג' האצטדיון הלאומי של ניופאונדלנד. בפריז נקראו על שמו שדרה רחבה בין תחילת השאנז אליזה לנהר סן, וכן תחנת רכבת תחתית. שדרות על שם ג'ורג' קיימות גם במקומות רבים אחרים, כגון במלזיה ובהונג קונג.
שתי אוניות מערכה של הצי המלכותי נקראו על שמו, אה"מ המלך ג'ורג' החמישי ב-1911 וספינה נוספת באותו שם ב-1939.
בארץ ישראל.
ג'ורג' החמישי זכור בתולדות ארץ ישראל כמלך אשר בתקופת מלכותו פורסמה הצהרת בלפור שהבטיחה כינון של "בית לאומי יהודי" בארץ ישראל. שמו הונצח בארץ בקריאת רחוב על שמו בירושלים, רחוב נוסף בתל אביב ורחוב בחיפה (ששונה אחר כך ל"שדרות המגינים"). כמו כן נקרא על שמו הגן המרכזי ברמת גן (לימים גן דוד המלך), שנחנך ביום הולדתו ה-70, ב-3 ביולי 1935, וכן "גן המלך" בטיילת חוף הים בנתניה שנותר על שמו עד היום.
תוארי כבוד ושלטי אצולה.
עד 1927 היה שמו המלא של המלך ג'ורג' "הוד מלכותו ג'ורג' החמישי, בחסד האל, של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ושל הדומיניונים הבריטים שמעבר לים, מלך, מגן האמונה, קיסר הודו". באותה שנה שונה שמו ל"הוד מלכותו ג'ורג' החמישי, בחסד האל, של בריטניה הגדולה, אירלנד והדומיניונים הבריטים שמעבר לים, מלך, מגן האמונה, קיסר הודו".
תאריו כאיש מלוכה היו:
לג'ורג' היו גם מספר שלטי אצולה. בתקופתו כדוכס יורק הוא החזיק בשלט האצולה המלכותי עם המגן של סקסוניה, המוטען בפס רחב עם שלוש תגיות, שהמרכזית שבהן נושאת עוגן כחול. בשלט האצולה שלו כנסיך ויילס הושמט העוגן מן התגית המרכזית. לאחר הכתרתו למלך הוא קיבל את סמל הממלכה המאוחדת כשלט האצולה שלו. ב-1917 הורה באמצעות צו מיוחד להסיר את המגן הסקסוני מכל שלטי האצולה של צאצאי הנסיך העוצר (אף על פי שהשלטים המלכותיים עצמם מעולם לא נשאו את המגן).
ג'ורג' פרדריק ארנסט אלברט
מערכת העצבים האוטונומית
מערכת העצבים האוטונומית (או העצמאית, באנגלית: Autonomic nervous system, ר"ת מקובלים: ANS) היא חלק ממערכת העצבים ההיקפית, שהיא חלק ממערכת העצבים של הגוף.
מערכת העצבים האוטונומית תומכת בפעילותם התקינה של תהליכים חיוניים בסיסיים והיא אחראית על וויסות פעולות שאינן מכוונות באופן מודע. כלומר, פעולות שאינן נתונות לשליטת התודעה ונמשכות גם כאשר אדם ישן או מחוסר הכרה. כמו למשל - פעימות סדירות של הלב, הנשימה, הפרשת הזעה והרוק. בהתאם לכך, שמה של מערכת העצבים האוטונומית משקף את חוסר התלות שלה בתהליכי חשיבה מודעים והאוטונומיה שלה מתהליכים אלו.
מערכת העצבים האוטונומית מתמודדת עם שני צרכים הישרדותיים של האורגניזם: תחזוקת הגוף והתמודדות עם איום חיצוני.
תתי מערכת.
מערכת העצבים האוטונומית מורכבת משתי תת-מערכות: מערכת העצבים הסימפתטית וממערכת העצבים הפאראסימפתטית. תתי המערכות של מערכת העצבים האוטונומית פועלות בכיוונים מנוגדים כדי למלא את משימותיהן.
הבדלים פיזיולוגיים בין תתי המערכת.
הבדלים במוליך העצבי המשמש את שתי המערכות: בשתי המערכות המוליך העצבי בסינפסה הפרה-גנגליונית הוא אצטילכולין. לעומת זאת, בסינפסה הפוסט-גנגליונית קיים הבדל במוליך העצבי בשתי המערכות: בגנגליון הפאראסימפתטי המוליך העצבי הוא אצטילכולין. בסינפסה של הנוירון הפוסט-גנגליוני במערכת הסימפתטית עם איבר המטרה המוליך העצבי הוא נוראדרנלין (למעט בלוטת הזיעה, שם המוליך העצבי הוא אצטילכולין).
שיתוף הפעולה בין תתי המערכת.
שתי המערכות הללו מנוגדות אחת לשנייה, וכל אימת שהאחת מעוררת, השנייה מעכבת. אל הלב, השרירים החלקים ורוב הבלוטות מגיעים סיבי עצבים משני הסוגים. לדוגמה, כאשר המערכת הסימפתטית מגבירה את קצב הלב, המערכת הפארא-סימפתטית מאטה את קצב הלב.
היבטים מחקריים.
פעולתה של מערכת העצבים האוטונומית צריכה להילקח בחשבון עבור פרדיגמות מחקריות שונות.
למשל, עבור בדיקת השפעתם של חומרים שונים נהוג להשתמש בקבוצת ביקורת המקבלת פלצבו. כאשר חוקרים נבדקים אנושיים הדבר נעשה כדי לוודא שההשפעה הנצפית נגרמת כתוצאה מהחומר הפעיל ולא מהאמונות של הנבדקים אודות ההשפעה שלו. חשד זה אינו קיים עבור בעלי חיים משום שסביר מאוד להניח שאין להם "אמונות" בנוגע להשפעת החומרים הנבדקים. עם זאת, משום שברוב המקרים נעשה שימוש בהזרקה במסגרת ניסויים בבעלי חיים, אופן מתן החומר יכול להיות בלתי נעים עבור החיה ובכך להפעיל את מערכת העצבים האוטונומית שלה. במקרה זה יש צורך בקבוצת ביקורת כדי להפריד בין השפעת החומר להשפעה של תגובת מערכת העצבים האוטונומית.
ג'ורג' החמישי
מגילת הנחושת
מגילת הנחושת (3Q15) היא אחת ממגילות מדבר יהודה. בשונה מיתר המגילות הכתובות על גבי קלף, מגילה זו חרוטה על גבי נחושת ומופיעה בה רשימת אוצרות (60 או 64) הכוללים כמויות עצומות של זהב, כסף, מטבעות וכלים יקרי ערך, לצד קידוד מקומות המחבוא של אוצרות אלה (שמשקלם הכולל מוערך בכ-100 טונות) לעזרת המטמינים ו\או ממשיכי דרכם, כשיעבור זעם וניתן יהיה לשוב ולשלוף את המטמונים.
היסטוריה.
המגילה התגלתה בבדיקה שנערכה במערות קומראן על ידי משלחת משותפת של מוזיאון רוקפלר, בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ובית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, שיצאה במרץ 1952 לבדוק את אזור מערות קומראן. במרחק של כק"מ וחצי מצפון למערת קומראן מס' 1, נמצאה מערה ובה מגילות רבות, בהן מגילת הנחושת. המגילה נתגלתה כשהיא מחולקת לשני חלקים.
המגילה התגלתה בקומראן שהייתה בשלטון ירדן, ועל כן נלקחה למוזיאון לארכאולוגיה של ירדן בעמאן. במשך ארבע שנים לא נגעו במגילה מחשש שתתפורר בזמן הפתיחה, ולכן הייתה מונחת בארון התצוגה כפי שנמצאה. פרופ' ק.ג. קון מאוניברסיטת גטינגן זיהה את הכתוב בעברית בחלק החיצוני של המגילה, והפנה את תשומת לב חוקרי המגילות לדבר. חוקר המגילות ג'ון מרקו אלגרו לקח את אחד משני המקטעים לפרופ' רייט-בייקר (Wright Baker) מאוניברסיטת מנצ'סטר, שהצליח לנסר עם מסור עדין את המגילה ל-18 לוחות נחושת, שאותם ניתן לפענח.
במלחמת ששת הימים היא הייתה במוזיאון בעמאן, בניגוד לקרעי מגילות אחרות שהיו במוזיאון רוקפלר. כיום המגילה שמורה במוזיאון ירדן בעמאן.
ידועות שלוש הוצאות מדעיות של המגילה: של ז'וזף מיליק, של ג'ון מרקו אלגרו, ושל בן-ציון לוריא, שהיא היחידה בעברית.
בנוסף: זמן רב קודם גילוי המגילה במדבר יהודה, נתפרסמה מסכת כלים (כלי המקדש) בספרו של המקובל רבי נפתלי הרץ בכרך מפרנקפורט עמק המלך, שנדפס באמסטרדם שנת ת"ח (1648). חיבור עלום זה מתאר את אוצרות המקדש שהוטמנו במקומות שונים. לאחר גילוי המגילה הובחן כי קיימים קשרים מפליאים בינה לבין אותה מסכת כלים, אשר בתחילתה נכתב כי היא נרשמה לראשונה בידי כותביה על לוח נחושת.
תוכן המגילה.
המקומות המוזכרים במגילה אינם ידועים ברובם. לא ידוע מקור האוצר ולמי היה שייך, אך ישנן מספר השערות בנוגע לטיב האוצר: אוצר פרעוני, אוצר בית המקדש הראשון או אוצר בית המקדש השני שהוסתר טרם נפילת ירושלים בידי הרומאים, אוצר שהיה שייך לכת שחיה בקומראן או אוצר שלא היה קיים כלל.
בן-ציון לוריא סבר שמדובר באוצרות בית המקדש השלישי. לטענתו, בתקופת בר כוכבא החלו בתהליך הקרבת קורבנות (אם כי לא בהיקף מלא) בהר הבית, וכי בעקבות הקרבות נאלצו הכוהנים להטמין את הכלים לעתיד לבוא. בזאת מנסה לוריא לאחר את זמן כתיבת המגילה מן המקובל במחקר. מסכת כלים, לטענתו, נכתבה בצורה דומה לגבי אוצרות בית המקדש של הורדוס.
הפסקאות במגילה הן בעלות מבנה קבוע:
סדר הערכים והמקומות אינו קבוע במיקום ברור ונראה כי הרשימה היא רשימה שהועתקה ממקור אחר.
ישנה תופעה של שכפול של חלק מהמקומות המוזכרים במגילה, לדוגמה אותו אתר נראה שמופיע בכיתוב שונה: "בתל של כחלת" "במזרח כחלת".