יוסף (יוסקה) נוימן (4 בפברואר 1930 – 22 באפריל 2017) היה פרופסור לביולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
נוימן נולד בעיר ביילסקו שבדרום-מערב פולין, ליד הגבול הצ'כוסלובקי. אביו היה פעיל במפלגה הרוויזיוניסטית, עורך דין ודוקטור למשפטים, שירת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי, ונפצע פעמיים במלחמת העולם הראשונה. אחיו הבכור, ולטר, היה גדול ממנו בשש שנים.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברחה המשפחה מהנאצים ללבוב. בשנת 1940 גורשה המשפחה לגולאג בסיביר. לאחר ההתקפה של הגרמנים על ברית המועצות ב-1941, נפתחו הגולאגים שבהם שהו הפליטים הפולנים, והייתה זרימה מסיבית של האנשים לרפובליקות האסיאתיות של ברית המועצות. משפחת נוימן הגיעה לקולחוז שבאוזבקיסטן. שם שררו תנאים קשים. כל בני המשפחה חלו בטיפוס הבהרות, שני ההורים נפטרו, ויוסף ואחיו ולטר שרדו.
לאחר מכן נספחו ולטר ויוסף לצבא אנדרס (צבא פולני שהתארגן בברית המועצות, על מנת להצטרף לכוחות הברית). הצבא הזה הגיע לאיראן (בדרכו לחזית המערבית) ושם יוסף ואחיו הצטרפו לבית ילדים יהודי, שאורגן על ידי הסוכנות היהודית בטהראן. בסוף 1942 הפליגו הילדים לקראצ'י ומשם סביב חצי האי-ערב לסואץ. מסואץ ברכבת לעתלית – עלייה המוכרת בשם "ילדי טהראן".
יוסף וולטר נקלטו בקיבוץ אפיקים, כחלק מקבוצה של כארבעים צעירות וצעירים. הבוגרים יותר חיו בקיבוץ כחברת נוער, ויוסף (עם עוד מספר צעירים) הצטרפו לבני המקום. חברת הנוער (של ולטר) התגייסה להכשרה מגויסת של הפלמ"ח, וב-1946 (עם קבוצות נוספות) הקימה את קיבוץ חצרים. נוימן למד בבית הספר התיכון בית ירח. בכיתה י"ב, בפסח של שנת 1948 הופסקו הלימודים, והתלמידים גויסו ליחידה שנלחמה באזור עמק הירדן. נוימן נפצע, ואחרי החלמתו הצטרף לגדוד הראשון של הפלמ"ח, שם שירת כסייר. לאחר השחרור חזר לקיבוץ אפיקים, ועבד כשנתיים בענפי חקלאות שונים. כעבור שנתיים החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה בלימודי חקלאות ואחר כך ביולוגיה. בתקופת הלימודים התחתן עם רחל גזית, בת משמר השרון, ונולדו להם שלושה בנים.
לאחר סיום הדוקטורט נסע נוימן עם משפחתו להשתלמות באוניברסיטאות ברנדייס וג'ונס הופקינס. לאחר שלוש שנים חזר לישראל, עבד שנה אחת בטכניון, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת תל אביב. ב-1965 התמנה למרצה בכיר, ובשנת 1972 לפרופסור מן המניין. בשנים אלה שימש תקופות מסוימות כפרופ' אורח באימפריאל קולג' בלונדון, ובאוניברסיטת הרווארד ובוסטון. תחום מחקרו היה חקר מנגנון הפוטוסינתזה. הוא פרסם (יחד עם עמיתים שותפים) כשבעים עבודות מחקר בכתבי עת מדעיים. ופרסם שני ספרים בתחום הפוטוסינתזה והתהליכים הביו-אנרגטיים.
משנת 1973 (אחרי השתלמויות שונות) החל נוימן להעביר סמינרים בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בנושאי הפילוסופיה של הביולוגיה, הדרוויניזם, ייחודו של האדם, ונושאים קרובים. בשנת 1980 התמנה לפרופסור מן המנין לפילוסופיה. בשנת 1991 פורסם ספרו "מותר האדם – האבולוציה של התודעה" בהוצאת מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור. בשנת 2010 פורסם ספרו "החיים ותודעת החיים – היווצרות החיים, דארוויניזם, האדם", בהוצאת רסלינג.
נוימן היה פעיל עשרות שנים בארגוני השמאל, והביע את עמדותיו גם בכתב.
חיים אישיים.
היה נשוי לרות שיזף.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
דונג דבורים
דּוֹנַג דבורים (נקרא לעיתים גם רק דונג) הוא חומר שהדבורים מפרישות מגופן לבניית הקן שלהן והוא מופק בכמות מסחרית כמוצר לוואי של תעשיית הדבש.
מקור.
הדבורים מייצרות את הדונג בבלוטות שבצד הבטני של בטנן. הדונג מופרש כקשקשים קטנים בצבע לבן. זה קורה כאשר יש תנאים לבניין חלות דבש – אספקת מזון והתחממות מזג האוויר.
מן הדונג הדבורים בונות את החלות שבקן. הן משתמשות בדונג גם כדי לאטום תאי חלה מלאים בדבש.
בני אדם מפיקים את הדונג לשימושם בהתכת החלות. ההתכה נעשית בטמפרטורה שאינה גבוהה במיוחד (ראה תכונות הדונג ושימושי הדונג להלן).
הרכב ותכונות.
הדונג מורכב בעיקר מאסטרים של חומצות שומן ארוכות שרשרת, בעיקר חומצה קרוטית (cerotic acid) וחומצה פלמיטית (palmitic acid) וכהלים ארוכים שונים. צבעו לבן כשהוא מופרש מבטן הדבורה, אך מוכר בצבע צהוב בהיר עד צהוב-חום, חום, או אדמדם. הצבע מתקבל כתוצאה מתוספות שונות: אבקת פרחים ושאריות גלמי הדבורים הגדלים בתאי החלות. לדונג ריח אופייני.
משקלו הסגולי של הדונג 0.960 עד 0.972. הוא חומר מוצק לא גבישי המתרכך עם עליית הטמפרטורה ומותך בטמפרטורה של 63°-64° – טמפרטורה גבוהה מכל שעווה מינרלית.
בטמפרטורה רגילה הדונג יציב מאוד מבחינה כימית אך דליק ומתחיל לבעור בטמפרטורת הצתה של מעל 200°. הוא אינו סופג מים ואינו נמס במים. מעט מאוד ממיסים, למשל בנזן, ממיסים דונג. הדונג אינו רעיל ואם נבלע הוא אינו נעכל ואינו מושפע כלל ממערכת העיכול.
הפקה.
הדונג הוא מוצר לוואי של תעשיית הדבש. במכוורת המודרנית מתקבל דונג מציפות (שכבת הדונג החותמת את תאי הדבש) המוסרות בתהליך רדיית הדבש; ודונג מחלות ישנות שהוצאו משימוש. דונג הציפות בהיר מאוד ונקי משאריות שונות. דונג מחלות כהה יותר ככל שהחלה ישנה יותר וזאת עקב תכולת שאריות רבות. את הדונג ממיסים ויוצקים לגושים או "עוגות". בתהליך זה נפרדת רוב שארית הדבש וחלק מהזיהומים המוצקים השוקעים לתחתית. בהמשך הדונג עובר תהליכי ניקוי וחיטוי, וגם הבהרת הצבע, לפי השימוש המיועד. דונג המיועד לשימוש בגידול דבורים יש לחטא בטמפרטורה של 120° כדי להשמיד את הנבגים של גורמי מחלות דבורים; סינון פשוט מספיק ולעיתים, אם הדונג כהה מאוד, גם הבהרת הצבע באמצעים כימיים. לשימושים אחרים נדרש סינון בלחץ של המוצקים הזעירים וניקוי מחומרים זרים. לשימושים קוסמטיים ניתן לייצר דונג לבן לגמרי.
שימושים.
חלק מהדונג משמש לייצור שעוויות.
כמויות גדולות של דונג נצרכות לייצור נרות. לדונג דבורים יתרון על שעוות מינרליות בטמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ובכך נמנעים טפטוף ונזילת השעווה שאינה בוערת. חלק גדול מתעשיית הנרות עבר לשעוות מינרליות שהן הרבה יותר זולות אך עדיין נצרכות כמויות גדולות לנרות דונג הנשרפים בכנסיות הקתוליות ובעיקר בכנסייה המזרחית. נרות אפשר לייצר מדונג בכל רמת ניקיון, אך הזיהומים המוצקים עולים עם הדונג ומצטברים בפתילה וחוסמים את המשך מעבר הדונג. לכן, על מנת להשיג נר הבוער יפה, יש להשתמש בדונג נקי ככל האפשר מזיהומים.
דונג ברמת ניקיון גבוהה המתאים לדרישות תקנים לשימוש רפואי משמש בתעשיית הקוסמטיקה לייצור קרמים וסוגים מסוימים של שפתונים וגם לייצור משחות רפואיות. כמויות קטנות יותר משמשות בתעשיית המזון לציפוי מוצרים כיוון שהוא יוצר שכבה אטומה ומבודדת ואינו מורגש כאשר נבלע עם המזון.
בעבר היו שימושים רבים יותר לציפוי הגנה מפני לחות, לבידוד ולמשחות הברקה. ברוב השימושים האלה נעשה בימינו שימוש במוצרים סינתטיים או ממקור מינרלי, שהם זולים יותר.
הדונג בתנ"ך.
הדונג נזכר בתנ"ך ארבע פעמים כדוגמה לחומר רך ונמס בקלות.
. בתלמוד הדונג נקרא שעווה:
.ואינה השעווה המוכרת כיום.
ארנסט בולאנז'ה
ארנסט בולאנז'ה (בצרפתית: Ernest Boulanger; 16 בספטמבר 1815 - 14 באפריל 1900) היה מלחין צרפתי.
חייו.
ארנסט בולאנז'ה נולד בפריז למשפחת מוזיקאים. אביו, פרדריק בולאנז'ה, היה צ'לן ומורה לשירה בקונסרבטואר של פריז, ואמו, מארי-ז'ולי האנליז'ה הייתה זמרת בתיאטרון האופרה קומיק בפריז. ארנסט בולאנז'ה היה אביהן של נדיה ולילי בולאנז'ה.
בולאנז'ה למד בקונסרבטואר הפריזאי ובגיל 19 זכה בפרס רומא וקיבל מלגת לימודים לווילה דה מדיצ'י ברומא. בשנת 1842 החל שמו של ארנסט בולאנז'ה להתפרסם בחוגי המוזיקה של פריז בזכות האופרה שחיבר ואף ניצח עליה. בשנת 1870 עוטר ארנסט בולאנז'ה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי וב-1871 היה לפרופסור לשירה בקונסרבטואר. בין תלמידותיו שם הייתה ראיסה מיצ'טסקי הרוסיה, שאותה נשא לאישה בשנת 1877. בשנת 1881 היה לחבר האקדמיה לאמנויות יפות.
ארנסט בולאנז'ה תפס מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של פריז ובין ידידיו היו, בין השאר, שארל גונו, ז'יל מאסנה וקאמי סן-סנס.
T28 (משחית טנקים)
ה-T28 היה אב טיפוס למשחית טנקים כבד שפותח על ידי הצבא האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לא הספיק להשתתף בה. רק שני כלים מדגם זה נבנו.
פיתוח.
לקראת סוף המלחמה, החלו האמריקאים לתכנן טנקים כבדים שיוכלו להתמודד בהצלחה עם הטנקים הגרמניים הכבדים ושיוכלו לפרוץ את קו זיגפריד בדרך לגרמניה.
העבודה על הטנק החלה באביב 1945, ולפרויקט ניתן השם T28. במקור הוזמנו חמישה אבות טיפוס של הכלי, ולאחר מכן תוכננו להיבנות עוד כ-25 יחידות. כשהתקרבה המלחמה לסיומה, הוחלט לבנות רק שתי יחידות מה-T28, ועד שהושלמה בניית הכלי הראשון הסתיימה המלחמה.
שני ה-T28 נשלחו למבדקים טכניים, אחד באברדין שבמרילנד והשני בבסיס פורט נוקס שבקנטקי. ב-1947 נפגע אחד מהכלים בצורה קשה כתוצאה משריפה שפרצה במנועו בזמן המבדקים. הטנק נגרט ונמכר לחלקים. ה-T28 מעולם לא נכנס לשירות מבצעי והפרויקט בוטל באוקטובר 1947, לטובת טנקים כבדים כמו ה-T29 וה-T30 שנבנו עם תותח בקוטר גדול וצריח.
בשנת 1974 נתגלה אב טיפוס של ה-T28 נטוש בפורט בלבויר בווירג'יניה. לא ידוע היכן הוא היה במשך 27 השנים שחלפו. כיום זהו טנק T28 היחיד ששרד והוא מוצג במוזיאון על שם ג'ורג' פטון בקנטקי.
מאפיינים.