אלואיסיו סאקו, מנהיג מרכזי בקבוצות הבדלנים ופוליטיקאי ידוע באי, הביע עמדה אופטימית לגבי ההפסד ואמר ש"אנחנו צעד אחד מניצחון, ויש עוד שתי הצבעות לפנינו".
אן-לאור פולי
אן-לאור פולי (בצרפתית: Anne-Laure Folly; נולדה ב-31 במרץ 1954) היא יוצרת סרטים דוקומנטריים מטוגו.
רקע.
פולי נולדה בלומה, טוגו, לז'ולייט ריימן ואמה פולי, שהיה מפיק טלוויזיה ורדיו. היא למדה משפטים בפריז, ועבדה בתור יועצת משפטים לאונסק"ו.
היא לא למדה קולנוע, אך שאבה השראה מעבודתן של הבמאית הגוואדלופית-צרפתייה שרה מולדורור, וכן של הבמאית והאתנולוגית הסנגלית סאפי פיי. שתי היוצרות היו חלוצות כנשים בתחום הקולנוע האפריקאי, ופולי הרגישה מחויבות גם היא לתרום לסיפור סיפורים אפריקאים מנקודות מבט של אפריקאים, וסיפורים של נשים מנקודת מבטן של נשים. גם בעבודתה המשפטית היא מתמחה בנושאים אפריקאים. הסרטים שלה עוסקים, בהתאם, בנושאים סוציו-פוליטיים אפריקאים, והיא יצרה עד כה כ-20 סרטים תיעודיים. בין 1997 ל-2006, נבחרה פולי למועצת המנהלים של FEPACI, הפדרציה הפאן-אפריקאית לקולנוענים. היא הצטרפה בספרות הקולנועית-ההיסטורית לשורת הנשים החלוצות בקולנוע אפריקאית בשל גוף עבודתה, אשר נחשב כ"משנה מודעות", בשל הייצוג של נשים אפריקאיות כ"בעלות הכוח לייצר שילובי אישיות... ואידאולוגיה" אשר "אינן מבוססות על אלו של נשים אירופאיות".
סרטה הראשון של פולי, "Le Gardien des Forces" משנת 1992, מתאר את חייו ועבודתו של כומר וודו בשם סיקאבי, הגישה שלו והסיבות לעבודתו, ושל משפחתו אליו, ומשווה בין המסורתי למודרני בתרבות הטוגולזית. על פי סיקאבי, הוא חושף את "הכוחות של העולם" בוודו שלו, ומשתמש בכך כדי להביא לשינוי. הסרט זכה בפרס סרטי הנשים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול.
ב-1994 פולי זכתה במדליית כסף בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו עבור סרטה התיעודי "Femmes aux yeux ouverts" (נשים עם עיניים פקוחות).
הסרט מתעד נשים מבנין, בורקינה פאסו, מאלי, וסנגל המדברות על חייהן.
רצף הפתיחה של הסרט, השני שלה, מראה אישה צעירה מסתכלת למצלמה, ומדקלמת את השיר:
את השיר כתבה מוניק איבודו מבורקינה פאסו, אחת הנשים המתוארות בסרט.
הנשים בסרט מדברות על הדרכים בהן הן מתמודדות עם בעיות שונות בתרבויות שלהן: בשבעה פרקים, הסרט עוסק בנושאים של כריתת הדגדגן, נישואים כפויים, HIV/איידס, מאבק, הישרדות, כלכלה ופוליטיקה. הסרט מתאר את הפרדוקס שבו לנשים יש אחריות גדולה על הישרדות ורווחת משפחותיהן, ניתנת להן אך מעט יכולת להחליט דברים חשובים.
הסרט של פולי משנת 1996, "Les Oubliées" (הנשים הנשכחות), הוא סרט תיעודי על אנגולה. אחרי עשר שנים של מאבק לעצמאות, המלחמה באנגולה נמשכה עוד עשרים שנים נוספות. הסרט בוחן את המניעים של הלוחמים, אשר היו מקושרים למלחמה הקרה, התערבות קובנית והמשטר הגזעני בדרום אפריקה.
בסרט, פולי שוב מאפשרת לנשים לספר את הסיפורים שלהן, ומאפשרת להן לספק נקודת מבט ייחודית של נשים לגבי הסכסוך.
הסרט שלה משנת 1998, Sarah Maldoror ou la nostalgie de l'utopie" "(שרה מלדורור או נוסטלגיה לאוטופיה) הוא מחווה ליוצרת הקולנוע שרה מלדורור, אשר יצרה את הסרט הקלאסי Sambizanga (1972).
מנשה אונגר
מנשה אונגר (1899–1969) היה מחבר פורה (ביידיש אך גם בעברית) של ביוגרפיות וספרי כינוס בתחומי החסידות, השואה והיהדות, עורך העיתון היידי "מארגען זשורנאל".
ביוגרפיה.
נולד בז'אבנו (בין יהודים נקראה: דז'בנה) (גליציה) בן לרבי שלום דוד אונגר, נצר למשפחת אדמו"רים (חסידות דומברובה ענף דז'בנה). למד בישיבה בעיר ברודי וזכה לסמיכה לרבנות בשנת 1917. התגורר בעיר ורשה עד לעלייתו לארץ בשנת 1925. בשנים 1931–1934 חזר לגור בפולין, ומשם היגר בשנת 1935 לארצות הברית. תחילה התפרנס בתור מורה בבית ספר יהודי בעיר ניו יורק, ואחר כך הפך לכותב קבוע ביומון היידי דער טאג שם פרסם בעיקר על החסידות ובייחוד על תולדותיהם של אדמו"רים חסידיים. היומון התמזג (בשנות החמישים) עם היומון האורתודוקסי מארגען זשורנאל ואונגר המשיך לכתוב ולפרסם שם, עד שהפך לעורך העיתון. פרסם גם ב'אייניקייט' (ניו יורק), ביטאונה של אגודת הסופרים והאמנים ביידיש באמריקה. לעיתים קרובות השתמש בשם עט: מ"א טורנער, מ"א גער.
מפה קונפורמית (קרטוגרפיה)
בקרטוגרפיה, מפה קונפורמית היא מפה שבה זוויות (בין מעגלים גדולים) על כדור הארץ (ספירה או אליפסואיד) נשמרות תחת פעולת המיפוי, כלומר המפה היא העתקה קונפורמית במובן המתמטי.
תכונות.
ניתן להגדיר הטלה (מיפוי) קונפורמית כהטלה במשמרת-זוויות מקומיות בכל נקודה על כדור הארץ. לכן, כל צורה קטנה על כדור הארץ היא כמעט דומה לדמות שלה על המפה. ההטלה משמרת את היחס בין האורכים של כל שני קטעים בגבולות התחום הקטן; כל מחווני טיסו של ההטלה הם מעגלים.
באופן כללי, הטלות קונפורמיות משמרות רק צורות קטנות. צורות גדולות מתעוותות תחת פעולת המיפוי, אפילו במקרה של מיפוי קונפורמי.
בהטלה קונפורמית, כל צורה קטנה היא דומה לדמותה, אולם יחס הדמיון (קנה מידה או יחס ההגדלה) משתנה ממקום למקום. זה מסביר מדוע הטלות קונפורמיות מייצרות עיוותים בקנה המידה הגלובלי (כלומר ממפות את המשטח במדויק בקנה מידה "קטן" אך לא בקנה מידה "גדול").
בהטלה קונפורמית, מעגלים גדולים וקווי רוחב נחתכים בזוויות ישרות במפה. ההפך אינו בהכרח נכון. דוגמאות הנגד לטענה ההפוכה כוללות הטלות שמעבירות אלמנט שטח על המשטח המיוצג לאלמנט שטח בעל שטח שווה במפה (למשל, היטל למברט אזימוטלי משמר שטח). הטלות כאלו מותחות את קווי הרוחב וקווי האורך ביחסים שונים. לפיכך, קווי האורך והרוחב עדיין נחתכים בזוויות ישרות במפה, אולם הטלות אלו לא משמרות זוויות אחרות, כלומר אינן קונפורמיות.
שימושים.
קנה מידה קטן.
מפות שמייצגות כיוונים, כמו מפות ימות או מפות אווירונאוטיות, מיוצגות בעזרת מפות קונפורמיות. מפות שמשתמשים בהן כדי לתאר ערכים אשר הגרדיאנטים (נגזרות כיווניות מרביות) שלהם חשובים, כמו למשל מפות מזג אוויר המציינות לחצים אטמוספיריים, מיוצרות גם הן בעזרת הטלות קונפרמיות.
מוצר בר-קיימא מינימלי
מוצר בר-קיימא מינימלי (באנגלית: minimum viable product או בקיצור: MVP) הוא מוצר עם המינימום ההכרחי של תכונות כך שלקוח יוכל להשתמש במוצר. המטרה העיקרית של שלב מוצר זה היא מישוב.
היתרון הגדול של מוצר בר-קיימא מינימלי הוא בכך שעלות הפיתוח של מוצר כזה היא נמוכה יחסית. כך שאם המוצר נכשל או לא עונה על הדרישות שבשבילן הוא אופיין אז כמות הכסף והזמן שהושקעה היא מינימלית. המונח הוטבע והוגדר על ידי פרנק רובינסון ב-2001, והפך לפופולרי בזכות סטיב בלנק ואריק ריס. ונתפס כיום כמושג מרכזי בעולמות הפיתוח הטכנולוגי כחלק מתפיסה של סטארט אפ רזה ופיתוח תוכנה זריז וכשלבים ראשונים בחברות הזנק.
תיאור.
למוצר בר-קיימא מינימלי אמורות להיות את היכולות המינימליות הנדרשות כדי לשחרר אותו למשתמשים או לשוק. בדרך כלל המפתחים של המוצר ינסו לשחרר אותו לקבוצה חלקית מתוך כלל הלקוחות האפשריים - לדוגמה לקהילת המאמצים המוקדמים שמקובל לחשוב שהם יהיו יותר סלחניים, יתנו משוב יותר מפורט ויוכלו להבין את מהות המוצר גם בשלבים המוקדמים של הפיתוח. האסטרטגיה הזאת חוסכת פיתוח של תכונות או מוצרים שהלקוחות לא צריכים ולמקסם את כמות המידע תוך השקעה כספית קטנה משמעותית.
בפרויקטים המתבססים על מימון המונים, יסתפקו לרוב במוצר בר-קיימא מינימלי, כאשר יגיעו לשלב המימון. רק במקרים נדירים מגיעים לשלב זה כאשר המוצר הוא כבר מלא ומוכן לשיווק. בשלב זה אפשר להתייחס למימון ההמונים עצמו בתור סקר שוק ובכך להמשיך לפתח רק מוצר שיעמוד בדרישות שנובעות מסקר שוק זה. פעמים רבות, הפלטפורמות של מימון המונים מאפשרות גישה נוחה לקהילת המאמצים המוקדמים.
ביקורת.
ישנם מחקרים המראים כי שחרור מוקדם של מוצר בר-קיימא מינימלי עלול לפגוע בחברה יותר מאשר לעזור לה, מכיוון שהיא עוזרת למתחרים לחקות תכונות ייחודיות של המוצר כאשר הוא עדיין לא בשל לתחרות מלאה בשוק. באותם מחקרים גם צוין, שלעיתים, שחרור מוקדם של מוצר כזה יכול לפגוע במוניטין של החברה.
Minimum viable product
מוצר בר-קיימא מינמאלי
הר קסיוס (סוריה)
תל נישא
תל נישא, או תל אל-מנשייה, הוא תל עתיק בעמק בית שאן, הממוקם בין העיר בית שאן לבין היישוב נווה אור, כחצי קילומטר דרומה מאזור התעשייה מפעלי שאן. השם "מנשייה" (בערבית: منشيّة) נובע משורש הערבי "אנשא", שפירושו הוא "לבנות". בשל כך, השמות "מנשייה" ו"אל-מנשייה" הם שמות נפוצים בארץ ישראל, הניתנים לרוב לשיכונים בתוך או בקרבת ערים, ולכפרים שצמחו מתוך שיכונים אלו.
תל נישא מהווה תל גדול וגבוה לסביבתו: הוא מתנשא לגובה של כ-15 מטר, ופסגתו משתרעת על שטח של כ-11 דונם. במרגלות הדרום מערביים של התל נובעים מעיינות המהווים את מקורות הנחל ואדי אל מנשייה, נחל איתן הנשפך לנהר הירדן.
על המדרונות המזרחיים והדרומיים של התל נמצא ונלקט ממצא ארכיאלוגי רב, הכולל ברובו חרסים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. בנוסף, במרגלות התל ובסמוך למעיינות נמצאו כלי צור רבים מהתקופה הפלאוליתית, התקופה הנאולותית, תקופת הברונזה, ותקופת הברזל.
תל נשא
תל מנשייה
משל הפועלים בכרם
משל הפועלים בכרם (נקרא גם משל העובדים בכרם או משל המעסיק הנדיב) הוא אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת מתי בברית החדשה.