במודל מחשוב הענן, יישומי רשת משמשים במתכונת (Software as a Service (SaaS — תוכנה כשירות. ישנם יישומים מסחריים המסופקים לארגונים במתכונת SaaS, בתמורה לתשלום קבוע או תלוי־שימוש. יישומי רשת אחרים מוצעים בחינם, ומספקים הכנסות בדרך כלל דרך פרסומות המופיעות בממשק של היישום.
פיתוח.
קיימות תשתיות (Frameworks) רבות לפיתוח יישומי רשת, אשר מסייעות לפיתוח תוכנה זריז (Rapid application development), בכך שהן מאפשרות למפתח להגדיר תיאור ברמה הגבוהה (high-level) של התוכנה. בנוסף לכך קיימת האפשרות לפיתוח יישומים על גבי מערכות הפעלה אינטרנטיות, אם כי כיום לא קיימות פלטפורמות פרקטיות המתאימות למודל כזה.
השימוש בתשתיות לפיתוח יישומי רשת יכול לעיתים קרובות להוריד את כמות השגיאות בתוכנה, הן על ידי פישוט הקוד והן בכך שהן מאפשרות לצוות מסוים להתרכז רק בתשתית. ביישומים החשופים לניסיונות התקפה קבועים דרך האינטרנט, בעיות אבטחה עשויות להיגרם על ידי שגיאות בתוכנית. תשתיות הפיתוח יכולות לסייע גם לקידום של שיטות עבודה מומלצות כמו Post/Redirect/Get.
סוגי יישומים.
דוגמאות ליישומי דפדפן הן תוכנות משרדיות פשוטות (מעבדי תמלילים, גיליונות אלקטרוניים, תוכנות למצגות), אבל יכולות לכלול גם יישומים מתקדמים יותר כגון יישומים לניהול פרויקטים, תכנון בעזרת מחשב, עריכת וידאו ותשתיות למסחר אלקטרוני.
אויטה (יפן)
אוֹיטָה (ביפנית: 大分市 – אויטה-שי) היא עיר במחוז אויטה שבצפון מזרח האי קיושו, האי הדרומי ביותר באיי הבית של יפן.
היסטוריה.
העיר אויטה הייתה קרויה בעבר פונאי (府内) והייתה עיר הבירה של ההאן של פונאי, חלק ממחוז בּוּנְגוֹ (豊後) שעליו שלטו הדאימיו ממשפחת האצולה של בית אוטומו.
במהלך תקופת סנגוקו (המאה ה-15-המאה ה-16) שגשגה העיר כאשר שימשה כנמל מסחר עם סין של שושלת מינג ועם הפורטוגזים. לשיא פריחתה בתקופה זו הגיעה העיר כאשר שלט בה הדאימיו אוטומו סורין. ב-1551 הזמין אוטומו לעיר את המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, הרשה לו להטיף לנצרות, ובערוב ימיו גם התנצר בעצמו. ב-1555 בנה לואיש דה אלמידה (Luís de Almeida) את בית החולים בסגנון מערבי ומוסד לטיפול בילדים, המוסדות הראשונים מסוגם ביפן. במהלך שלטונו השתלט אוטומו סורין על 7 ממחוזות קיושו עד שהגיע להתנגשות עם משפחת שימאזו ששלטה על ההאן של סצומה בחלקו הדרומי של קיושו. במלחמה ביניהם הובס אוטמו סורין וב-1586 נכבשה פונאי והועלתה באש. אוטומו קרא לעזרתו של השוגון טויוטומי הידיושי והלה כבש את כל קיושו. הוא אומנם החזיר למשפחת אוטומו את נחלותיהם, אבל כפיאודלים הכפופים לו. בנו של אוטומו סורין, אוטומו יושימונה, נמלט משדה הקרב בפלישה של יפן לקוריאה ב-1593 ועקב כך הוחרמה נחלתו ופוצלה לכמה נחלות.
במאה ה-17 נרדפו הקהילות הנוצריות שקמו בבונגו וירדו למחתרת והם קמו מחדש לאחר שיפן נפתחה למערב באמצע המאה ה-19. אויטה היא כיום מרכז הדיוקסיה על שמה כשמושב הבישוף הוא הקתדרלה על שם פרנסיסקו חאווייר שבעיר.
העיר אויטה הוכרזה רשמית ב-1963 מאיחוד של כמה יישובים. במהלך השנים נבנו מסילות ברזל וכבישים שחיברו את העיר לרשת הארצית, וב-1971 נבנה בקרבה לעיר שדה תעופה בינלאומי. ב-2002 הייתה אויטה לעיר היחידה בקיושו שבה נערכו משחקים במסגרת מונדיאל 2002.
דמוגרפיה וגאוגרפיה.
אויטה היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז אויטה. נכון ל-30 ביוני 2011 התגוררו בעיר 475,861 תושבים (העיר החמישית במספר התושבים בקיושו) שנחלקו ל-205,639 בתי אב, צפיפות אוכלוסייה של 949.35 תושבים לקמ"ר.
שטח העיר, לאחר שב-1 בינואר 2005 צורפו לעיר העיירות הסמוכות סגאנוסקי ונוטסוהארו, הוא 501.25 קמ"ר.
העיר שוכנת על חוף מפרץ בּפּוּ, חלק מהים הפנימי סטו, המהווה את גבולה הצפוני. את העיר חוצים שני נהרות, אויטה ואונו הנשפכים למפרץ בפו. העיר גובלת בערים בּפּוּ (別府) מצפון מערב, יוּפוּ (由布) ממערב, טאקטה (竹田) מדרום מערב, בּוּנְגוֹ-אוֹנוֹ (豊後大野) מדרום ואוּסוּקי (臼杵) מדרום מזרח.
תחבורה.
תחנת הרכבת הראשית של העיר היא תחנת אויטה (大分駅) שבה עוברים קווי מסילות הברזל הבאים של חברת הרכבות של קיושו (JR九州):
אוטובוסים הם אמצעי התחבורה הציבורי הראשי באויטה, והם מופעלים על ידי שתי חברות אוטובוסים. חברת האוטובוסים של אויטה מפעילה קווי אוטובוס בתוך העיר, וחברת אויטה קוטסו פועלת צפונית מערבית לעיר. עבור נסיעות ליעדים רחוקים מפעילות שתי חברות אוטובוסים אלו וחברת האוטובוסים קאמנואי קווי אוטובוסים מאויטה למקומות מרכזיים בקיושו ובהונשו דוגמת פוקואוקה, קומאמוטו, אוסקה, נגויה ויעדים נוספים.
שדה התעופה של אויטה (קוד יאט"א OIT) נבנה על חוף הים כ-30 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ויוצאות ממנו טיסות לטוקיו, לאוסקה, לנגויה ולאינצ'ון שבקוריאה הדרומית. בעבר היה שירות רחפות שהובילו נוסעים משדה התעופה לעיר (נסיעה של כ-30 דקות), אך השירות הופסק בשלהי 2009. דרכים אחרות להגיע אל שדה התעופה הם במונית, באוטובוס או ברכב פרטי.
כבישים ראשיים שעוברים דרך העיר כוללים את "הדרך המהירה אויטה" (大分自動車道) המחברת בין העיר טוסו לאויטה, "הדרך המהירה היגאשי-קיושו" (東九州自動車道) המחברת בין קיטאקיושו לבין פרברי קגושימה, "הדרך הלאומית מספר 10" המחברת בין קיטאקישו לקגושימה (ומקבילה לקו הרכבת ניפו) ו"הדרך הלאומית מספר 210" שמחברת את אויטה עם קורומה.
ספינות רבות מפליגות מנמל אויטה למקומות כמו קנסאי ושיקוקו.
כלכלה.
במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הוקם אזור תעשייה לאורך חוף מפרץ בפו. בין המפעלים שקמו באזור התעשייה היו המפעלים הראשיים של יצרנית הפלדה הרביעית בעולם (נכון ל-2011) פלדת ניפון, ויצרנית הכימיקלים הגדולה שאווה דנקו (Showa Denko).
בשנות ה-70 בנו החברות האלקטרוניקה הגדולות טושיבה וקנון ואף הרחיבו מפעלים בפנים האי סמוך לעיר. העיר הפכה למרכז יצור ראשי של מוצרי אלקטרוניקה כדוגמת מעגלים משולבים (LSI) ומצלמות דיגיטליות.
אזורי הבילוי והמסחר של העיר שוכנים מצפון לתחנת הרכבת המרכזית של אויטה, אם כי בשנים האחרונות החלה הפעילות באזור זה להתדרדר משום שהאזורים המסחריים הראשיים התפזרו בשל בניית מרכזי קניות גדולים בפרברים.
מאכלים מקומיים.
בין המאכלים המקומיים הידועים: הטוריטן (とり天) – עוף מטוגן בטמפורה, מעי דג הפוגו, והעוגות רואיסה (瑠異沙)– עוגת ספוג טבולה בליקר וזביירו (ざびえる) (שמו היפני של פרנסיסקו חאוויר) – עוגה עם רום וצימוקים.
ערים תאומות.
לאויטה ברית ערים תאומות עם
אפליקציית ווב
אפליקציית רשת
הפקולטה לרפואה ע&quot;ש עזריאלי
הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי היא פקולטה במסגרת אוניברסיטת בר-אילן, הפועלת בצפת. הפקולטה החלה לפעול בשנת הלימודים תשע"ב (2011/2012), ובכך הצטרפה אל ארבע הפקולטות לרפואה שקדמו לה בישראל. דקאן הפקולטה הנוכחי (דצמבר 2018) הוא פרופ' קרל סקורצקי.
היסטוריה.
צעדים להקמת הפקולטה לרפואה בגליל.
בשנת 2002, ד"ר גוברין ג'קי, רופא, מנתח פלסטי מביה"ח נהריה, (המרכז רפואי לגליל) העלה לראשונה בפני הנהלת ביה"ח בנהריה, את הרעיון להקמת פקולטה לרפואה בגליל, כתרומה ייחודית, בעלת משמעות לאומית וציונית לפיתוח הגליל. ראשונים להצטרף לד"ר גוברין, היו פרופ' שאול שאשא, מנהל ביה"ח נהריה ועדי אלדר, ראש עיריית כרמיאל, יושב ראש מרכז השלטון המקומי.
בינואר 2003, בישיבת הנהלת "תנועת הגליל" (תנועה אפוליטית לקידום הגליל), הוחלט לפעול להקמת בי"ס לרפואה בגליל.
בשיחות ודיונים שנמשכו ימים רבים, הצטרפו תחילה, ראשי המערכת הרפואית והמוסדות האקדמיים בצפון, מנהלי בתיה"ח, ד"ר יעקב פרבשטיין מביה"ח פדה בפוריה, ד"ר אוסקר אמבון, מביה"ח רבקה זיו שבצפת, ד״ר שמריהו רוזנר, נשיא אורט בראודה וצוותו, פרופ' יוחנן ארזי, פרופ' רוזה אזהרי, ד"ר דיצה לוין וכן פרופ' זקי ברק, נשיא מכללת תל חי וצוותו, פרופ' ערן דולב וד״ר אלון מרגלית. שתי המכללות עמלו להכין תשתית לימודית לשנים הפרה קליניות, שתתבסס על המערך הקיים של מעבדות, חדרי לימוד וכוח אדם אקדמי הקיים בנמצא במכללות בגליל, אשר ירתם לטובת המוסד האוניברסיטאי, שייקח על עצמו בסופו של דבר את הקמתה והפעלתה של הפקולטה לרפואה בגליל.
במסגרת הכנות אלו, שתי המכללות, תל–חי ואורט בראודה הגישו בקשה לפתיחת פקולטה למדעי הרפואה לתואר ראשון לתוכנית לימודים מסודרת אשר תכין את בוגריהן בהמשך ללימודי רפואה במסגרת אוניברסיטאית כאשר זו תקום.
דיונים רבים נערכו עם נשיא אוניברסיטת חיפה פרופ' אהרון בן זאב, עם רקטור האוניברסיטה הפרופ' יוסי בן-ארצי ועם המשנה לרקטור פרופ' דוד פרג'י, בהכנת תוכנית שלדית של לימודי הרפואה במתכונת הרצויה. אוניברסיטת חיפה הייתה אחת המועמדות העיקריות להקמת הפקולטה בגליל.
שמעון פרס, השר לפיתוח הנגב והגליל, אימץ את הרעיון ונרתם ופעל רבות להגשמתו, בהביאו לקבלת החלטת ממשלה משנת 2005, בה הצהירה הממשלה, כי היא רואה חשיבות לאומית בהקמת אוניברסיטה בגליל לפיתוח האזור. היה זה צעד מעשי ראשון להגשמת החזון, להקמת הפקולטה לרפואה בגליל, אך באותה עת המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג) ודיקני ארבע פקולטות לרפואה בארץ התנגדו להקמת הפקולטה החמישית.
ב–2007 התפרסם דו"ח ועדת הלוי, אשר מסקנתו הייתה, כי בשל מחסור צפוי ברופאים, החל משנת 2015, יש לפתוח בי"ס נוסף לרפואה. בעקבות דו"ח ועדת הלוי, המל"ג החליטה לפעול להקמת פקולטה נוספת לרפואה. החלופה של הקמת פקולטה חדשה, הועדפה על פני הרחבתם של בתי הספר הקיימים לרפואה.
ב–2008, ועדה בראשות בית הלחמי פרסמה מכרז להקמת בית הספר לרפואה בגליל.