כתב העת הוא פלורליסטי, מקיים חופש אקדמי ואינו מתערב בתכנים המייצגים לעיתים עמדות שונות מעמדתה הרשמית של ההסתדרות הציונית המוציאה אותו לאור. בין הכותבים בכתב העת ניתן למנות, לדוגמה, את הסופרים א"ב יהושע, אמנון שמוש ועמוס עוז, את חוקרי הספרות נורית גוברין, זיוה שמיר וגרשון שקד, את הפרופסורים אליעזר שביד, ניצה בן-דב, יצחק בן ישראל, רות גביזון, יחזקאל דרור, רחל אליאור, ועליזה שנהר, ואת חברי הכנסת לשעבר יוסי שריד וגד יעקבי.
שטח מפורז
מרינה אשדוד
מרינה אשדוד היא מרינה השוכנת בחוף ימה של העיר אשדוד, מול "הקריה" – המרכז העירוני הראשי של העיר.
היסטוריה.
בתוכנית מתאר ארצית – תמ"א 13, שאושרה ביולי 1983, הוקצה שטח באשדוד להקמת מגנה כחלק מתוכנית ארצית להגדלת מספר מקומות העגינה בישראל לסירות קטנות יאכטות וסירות מפרש פרטיות. "חברת אשדוד - בוני ערים בע"מ", שהייתה בעל הזיכיון להקמת העיר אשדוד, החלה לתכנן הקמתה של מרינה כחלק ממתחם תירות ונופש. במקביל החלו יזמים שונים לפנות לעירייה ומינהל מקרקעי ישראל בבקשה לחכור את השטח לטובת הקמת המיזם, או להקים בתי מלון סמוך למיקומה המתוכנן.
באפריל 1994, זכתה בזיכיון להקמת המרינה קבוצה בה היו שותפים, קבוצת אשטרום (55%), חברת "מגור החזקות" של איש העסקים עודד רונן (25%) וחברת "דיור ב.פ." (20%) (שהייתה אז בבעלות בנק הפועלים). לצורך הקמת המיזם הוקמה חברה בשם "המרינה הכחולה בע"מ". החברה חתמה על הסכם עם עיריית אשדוד, "החברה העירונית לפיתוח אשדוד" ומינהל מקרקעי ישראל, לפיו יוענקו לה זכויות חכירה בקרקע בשטח של כ-208 דונם לבניית שטחי מגורים, מלונאות לסוגיה, מסחר ומשרדים. בסמוך לחתימת הסכם ההקמה, שילמה החברה למינהל כ-111 מיליון שקל. על פי הסכם, היה על החברה להקים את המרינה, הכוללת מעגנה לכ-550 כלי שיט, ולתפעל אותה בחכירה למשך 20 שנה.
הקמת המרינה הושלמה ב-1998, אך פתיחתה התעכבה לאחר שעמותת אדם טבע ודין ניהלה מאבק ציבורי ומשפטי נגד היזמים ונגד העירייה. בטענה, כי בניית המרינה תגרום נזק בלתי הפיך לחופי אשדוד. בנוסף התנגדה מפקדת חיל הים, באמצעות משרד הביטחון, לאישור לתוכנית "עורף המרינה" במשך כשנתיים וחצי. מאחר שלטענתה, התוכנית עשויה לפגוע במתקני חיל הים ובפעילותו המבצעית באזור. בספטמבר 1998, אישרה סופית את התוכנית הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז הדרום, לאחר שמשרד הביטחון הסיר את התנגדותו. תוכנית "עורף המרינה" כללה זכויות בנייה בהיקף של 235 אלף מ"ר, לבניית 1,000 חדרי מלון, 1,000 דירות נופש, ועוד 25 אלף מ"ר של שטחים מסחריים ומבני ציבור. בדצמבר 1999, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה באשדוד, את מיזם המגורים הראשון המתוכנן להבנות בעורף המרינה. במסגרת המיזם הוקמו בשלב ראשון שלושה מגדלי מגורים בגובה של 20 קומות. באוקטובר 2002 מכרה "המרינה הכחולה" מגרשים לבנייה במיזם ל-6 חברות, ביניהם בוני התיכון וי.ח. דמרי בניה ופיתוח, תמורת 32.5 מיליון דולר. בניגוד למיזם מרינה הרצליה, בה אמורים היו המבנים לשמש למלונות או דירות נופש במרינה באשדוד מבני המגורים ב"עורף המרינה" הם במרחק גדול מהמרינה והחוף ואשרו כדירות מגורים. חלק גדול מרוכשי הדירות במיזם היו תושבי חוץ, רבים מהם צרפתים.
המרינה הייתה אמורה להשתלב בטיילת העיר אשדוד, ובנוסף לכ-1,000 יחידות דיור שרובן נבנו, היה אמור להיבנות אזור מסחרי, משרדים ובתי מלון, שטח ציבורי פתוח עם גינון וכן אגם מי ים. אך היזמים ביקשו לשנות את תוכנית המתאר של המיזם ולהגדיל את הבנייה למגורים על חשבון במקום השטחים שנועדו לבתי מלון, מסחר ומשרדים. ומאז הקמת המיזם, השטח בין המרינה עצמה למיזם המגורים נשאר לא מפותח. באוגוסט 2019 הודיעה עיריית אשדוד על תחילת העבודות להקמתו של האגם המלאכותי והשטח הציבורי הפתוח סביבו.
בפברואר 2019 פקעה הזיכיון של חברת "המרינה הכחולה" להפעלת המרינה, עיריית אשדוד החלה במשא ומתן עם רשות מקרקעי ישראל להעביר לאחריותה את תפעול המרינה.
תוכניות עתידיות.
במסגרת עדכון של תמ"א 13, מקודמת תוכנית מתאר ארצית חדשה למעגנות. במרינה באשדוד מתוכננת הרחבת קיבולת העגינה בכ-150 מקומות על שובר הגלים הגדול מבפנים, והעתקת שובר הגלים המשני צפונה והגדלת נפח המעגנה בכ-250–300
מקומות עגינה. ובסך הכל תוספת של כ-400–450 מקומות עגינה
מבנה המרינה.
צורתו של אגן העגינה קרובה לעיגול ובמרכזו רציף הנשלח כזרוע למרכז האגן. הרציף בנוי בדומה למנורה והוא שולח שלושה רציפי אצבע לכל צד. במרינה יש כ-550 מקומות עגינה. חברת אשדוד-ים מפעילה במקום מספנה ובה מנוף בעל יכולת הרמה של 50 טונות, בית ספר למשיטי אופנועי ים וסירות וכן חנות לכלי עבודה, ציוד ימי ציוד דיג וצלילה. עוד פועלים במרינה שלוחה של בית הספר אורט ימי אשדוד, מספר קבוצות של עמותת זיו נעורים, מועדון גלישה ושיט, מוסך לתיקוני מנועי כלי שיט וכן יאכטות לסיורים לאורך מישור החוף הדרומי.
איכות הסביבה.
המרינה גרמה מאז הקמתה להרס רצועת החוף, עקב עצירת החול המגיע מהים מכיוון דרום. ההרס מתבטא בצמצום רוחב החוף וצמצום כמות החול לאורך החופים באזור שמצפון לנמל אשדוד, כך שנותרו בהם רק סלעים, ואף בוצע בו הזנת חול מלאכותית. מצפון למרינה ועד לנמל אשדוד יש תופעה של הצטברות חול והגדלת שטח החוף.
פפואה גינאה
נשיא קזחסטן
נשיא רפובליקת קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының Президенті) הוא ראש המדינה הקזחית והמפקד העליון של הכוחות המזוינים הקזחיים. זהו המשרה הגבוהה ביותר בקזחסטן שסמכויות מחזיק משרה זו מוגדרים בחוקת הרפובליקה של קזחסטן.
התפקיד נוצר ב-29 באפריל 1990, מתוך תפקיד המזכיר הראשון של מפלגה הקומוניסטית הקזחי. באותה עת כיהן נורסולטן נזרבייב, שהמשיך לכהן כנשיא ב-28 בשנים הבאות.
נשיא המדינה הנוכחי (מאז מרץ 2019) הוא קאסים-ג'ומארט טוקאייב. מעון הנשיא שוכן ב"אק אורדה", אסטנה.
נשיא קזחסטן הראשון.
נשיא קזחסטן הראשון מחזיק במעמד מיוחד על פי החוקה הקזחית ועפ"י תת-סעיף 5 בסעיף 42 של החוקה נקבע שאדם אחד אינו יכול להיבחר לקדנציה שלישית רצופה. בסתירה מוחלטת לכך, תת-סעיף 4 בסעיף 46 של החוקה קובע מעמד מיוחד לנשיא הקזחי הראשון וקובע לו מערכת חוקים נפרדת.
היסטוריה.
ב-20 באפריל 1990 המועצה העליונה של קזחסטן חוקקה חוק על הקמת תפקיד נשיא הרפובליקה הקזחית, לתפקיד הנשיא נבחר נורסולטאן נזרבייב, שכבר כיהן כמזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית בקזחסטן והנהיג את המדינה מה-22 ביוני 1989. ב-14 בדצמבר 1991 הוא מונה לנשיא לאחר שנבחר שבועיים קודם ברוב של 98.7% כשהוא המועמד היחיד בבחירות הנשיאותיות הראשונות בתולדות קזחסטן.
ב-28 בינואר 1993 אישר הפרלמנט הקזחי חוקה חדשה למדינה, כשעל פיה נקבע כי הנשיא נבחר בהצבעה של כלל האזרחים לכהונה בת 5 שנים. לא ניתן למלא את התפקיד למעלה משתי קדנציות רצופות. ב-25 באפריל 1995 נערך משאל עם להארכת כהונתו של נזרבאייב עד ה-1 בדצמבר 2000, בעד ההחלטה הצביעו 95.46%. ב-30 באוגוסט 1995 משאל עם אישר חוקה חדשה למדינה, במקום זו הקודמת. בחוקה החדשה נקבע שהנשיא הנבחר לכהונה בת 5 שנים, צריך להיות אזרח המדינה מגיל 35 ולא יותר מגיל 65, הוא חייב לשלוט בשפה הקזחית ולהיות תושב המדינה לא פחות מ-15 שנה. הבחירות נחשבות לחוקיות אם הצביעו לפחות 50% מבעלי זכות ההצבעה. ב-7 באוקטובר 1998 הוכנסו שינויים לחוקה שקבעו שהנשיא ייבחר ל-7 שנים במקום 5 וגיל הנשיא המינימלי עלה ל-40. החיוב ל-50% מבעלי זכות ההצבעה בוטל כתנאי לחוקיות קיומן של בחירות נשיאותיות.
ב-10 בינואר 1999 נערכו בפעם השנייה בתולדות המדינה בחירות נשיאותיות. הפעם בנוסף לנשיא המכהן, על התפקיד הנשיאותי התמודד גם מנהיג האופוזיציה, סריקבולסין עבדילדין, יו"ר מפלגת הקומוניסטים הקזחית שהשיג רק 11.7% מקולות הבוחרים כשהנשיא המכהן ניצח בניצחון מוחץ וזכה להמשיך בכהונתו עוד 7 שנים. הבחירות ב-1999 גרמו לשערורייה רבתי כאשר לא הוסכם לאקֵג'ן קאג'גלדין, ראש ממשלת קזחסטן לשעבר להשתתף בבחירות. הוא הואשם בסעיפי שחיתות שנים וגלה לבסוף מהמדינה. הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה סירב לשלוח משקיפים מטעמו לבחירות, וטענה לזיופים בבחירות. כאשר נבחר נזרבייב לבחירות. המועמד האופוזיציוני מטעם הקומוניסטים, סריקבולסין עבדילדין, טען שוועדת הבחירות המרכזית היטתה את תוצאות הבחירות לטובת הנשיא נזרבייב.
ב-20 ביוני 2000, המועצה החוקתית של קזחסטן הוסיפה שינויים לחוקה והבהירה כי הנשיא לא יוכל להיבחר לכהונה שלישית רצופה. ב-5 בדצמבר 2005 נערכו בפעם השלישית בחירות נשיאותיות. הנשיא מכהן ניצח שוב ברוב של 91.15%. מועמד האופוזיציה לתפקיד, התובע הכללי הקזחי לשעבר ויו"ר הפרלמנט הראשון, ג'רמחאן טויאקביי השיג 6.61% בלבד מקולות הבוחרים. לראשונה בתולדות המדינה נערכו אז עימותים טלוויזיוניים, אך הנשיא המכהן לא נטל בהן חלק. ב-21 במאי 2007, הוכנסו שוב שינויים בחוקה, שהפעם קיצרו את תקופת כהונתו של הנשיא מ-7 לחמש שנות כהונה.
במרץ 2019, נזרבאייב התפטר מתפקידו והוחלף ביושב ראש הסנאט הקזחי, קאסים-ג'ומארט טוקאייב.
האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא הרפובליקה הקזחית.
לשכת הנשיא (Қазақстан Республикасы Президентінің Әкімшілігі) היא הגוף הניהולי שבאמצעותו מנהל הנשיא את המדינה והוא המקבילה הקזחית לסגל הבית הלבן האמריקני. הלשכה אחראית על המועצה לביטחון לאומי של קזחסטן ומטפלת בכל הצדדים הביורוקרטיים שקשורים להנהגת המדינה.
אוסטאוארטריטיס
וולטרה