במאה ה-19 העסקת ילדים הייתה נפוצה באירופה. עם התפתחות שיח הזכויות, עבודת ילדים קיבלה משמעות לוואי של ניצול שיטתי של ילדים בתחום העבודה, עם מעט פיצוי והתחשבות בהתפתחות האישית ובהיבטי בטיחות, בריאות והחיים בכלליות.
סוגיית עבודת ילדים עמדה למבחן בשיח זכויות העובדים שהתפתח במאה ה-20. שיח זה אופיין בהצבת העובד במרכז, ושאלת עבודת הילדים והנוער נבחנה בבחינת השפעת העבודה על ההתפתחות של הילדים והנוער. עם התפתחות שיח זכויות העובד מחד, וזכויות הילד מאידך, עבודת ילדים ונוער הוגבלה לגילאים ועבודות מסוימות וכן נקבע שכר מינימום ותנאים מקלים נוספים.
הרציונל בבסיס הגבלות אלה הוא ההכרה בזכות הילדים לקבל השכלה נאותה, וזכותם לשעות פנאי על מנת לאפשר מנוחה לצורך עירנותם בזמן שעות הלימודים. כמו כן הכיר שיח הזכויות בזכותם של ילדים לפנאי וחופשות מלימודים. עם זאת, בגילאים מסוימים הותרה עבודה ילדים בימי החופשה.
על פי דו"ח ארגון העבודה הבינלאומי, בשנת 2016 הועסקו 218 מיליון קטינים בגילאי 5–17 ברחבי העולם, מתוכם 152 מיליון במה שמוגדר כ'עבודת ילדים'. 73 מיליון מהילדים העובדים, הועסקו במקצועות שהוגדרו מסוכנים. 48% מהילדים העובדים היו בגילאי 5–11, 28% בגילאי 12–14 ו- 24% בגילאי 15–17. 71% מעבודת הילדים הוא בענפי החקלאות, 17% בתעשייה ו-12% בשירותים.
רגולציה של עבודת ילדים.
במדינות מערביות מסוימות, העסקת ילדים מתחת לגיל מסוים היא אסורה ונחשבת לניצול. עצרת האו"ם הכריזה על שנת 2021 כשנה הבינלאומית למיגור התופעה, וביקשה מארגון העבודה הבינלאומי להוביל מאבק זה. על פי החלטת האו"ם, על המדינות החברות בארגון לפעול למיגורה של עבודת ועבדות ילדים בעבודות סיכון גבוה, כחיילים-ילדים, בזנות, בבלדרות סמים ובמקצועות בסיכון גבוה, עוד בשנת 2021 עצמה. היעד שהציב האו"ם הוא מיגור כולל של תופעת העסקת הילדים עד לשנת 2025. ארגון העבודה הבינלאומי קבע ב-1973 אמנה לקביעת גיל מינימלי לעבודה (שיעמוד לפחות על 15, או על 14 בתנאים מסוימים), ובשנת 1999 אמנה נוספת באשר למיגור 'הצורות הגרועות ביותר של עבודת ילדים'. האחרונה, אושרה על ידי 187 המדינות החברות בארגון. שתי האמנות נתמכות גם על ידי האו"ם.
השימוש בילדים קטנים כעובדים, תוך מניעת לימודים ורכישת השכלה, נחשב כיום להפרה של זכויות האדם ועל כן הוצא מחוץ לחוק במדינות רבות. מדינות מתפתחות רבות אינן אוסרות עבודות ילדים, שכן משפחות שלמות תלויות בהעסקת ילדי המשפחה, ובמקרים מסוימים זהו מקור ההכנסה היחיד של משק הבית.
לאחרונה, כחלק מהשיח סביב אחריות תאגידית, הורגשה דאגה בינלאומית ביחס לרכישה של מוצרים אשר יוצרו באמצעות העסקת ילדים. יש החוששים כי הטלת חרם על מוצרים המיוצרים על ידי ילדים תגרום לילדים אלו לפנות לעיסוקים מסוכנים יותר, כגון זנות או חקלאות. במחקר של יוניצף, ארגון האו"ם למען הילד, נמצא כי בין 5,000 ל-7,000 ילדי נפאל פנו לזנות לאחר שארצות הברית הטילה חרם על השטיחים תוצרת נפאל, שיוצרו על ידי ילדים, בסוף המאה ה-20. כמו כן, לאחר שחוק "הרתעת העסקת ילדים" הוצג לראשונה בארצות הברית, כ-50,000 ילדים פוטרו מעבודתם בתעשיית ההלבשה בבנגלדש. עקב כך פנו ילדים רבים ל"שבירת סלעים, רוכלות רחוב ואיסוף סמרטוטים", כאשר "עבודתם החדשה מסוכנת ומזיקה אף יותר מעבודתם בתעשיית ההלבשה".
העסקת ילדים בישראל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, הובילו שביתות של בני הנוער חברי הנוער העובד לחקיקת חוק ההגנה על נערים במקומות העבודה על ידי המנדט הבריטי. משנת 1953 מוסדרת העסקת ילדים ונוער בישראל בחוק עבודת הנוער. בחוק נקבעו גיל מינימלי להעסקת ילדים, ימי עבודה של ילדים, איסור עבודה בלילה, עבודות אסורות, ועוד. "הסתדרות הנוער העובד והלומד" היא הארגון היציג של בני הנוער העובדים בישראל. היא מסייעת לבני נוער בחלוקת דפי מידע וזכותונים, בייצוג משפטי ובאכיפה אזרחית נגד מעסיקים הפועלים שלא על פי החוק.
בכנס באר שבע לשלום הילד 2009, שארגנה המועצה הלאומית לשלום הילד, הוצגו על ידי משרד התמ"ת נתונים בנושא העסקת ילדים בארץ: 12% מהילדים בגיל 11–15 עובדים, כאשר שיעורם במגזר החרדי דומה (12.8%) ושיעור הילדים העולים החדשים גבוה מכך (13.8%). בגילאים צעירים יותר, עד גיל 11, מועסקים 3.1% מהילדים. זאת אף על פי שגיל העבודה החוקי במדינת ישראל עומד כיום על גיל 15 ומעלה. מנתונים של המועצה לשלום הילד עולה כי רוב הילדים הצעירים מתחת לגיל 15 מועסקים שלא כחוק בעבודות בשווקים: מכירה, סבלות, ניקיון, שטיפת כלים במסעדות, רוכלות, חקלאות ועוד.
שמאל רדיקלי
שמאל רדיקלי (או שמאל קיצוני) הוא מונח מקובל לתיאור אידאולוגיה פוליטית שמאלית ורדיקלית הדוגלת בשינויים שורשיים ומעמיקים במבנה השלטון והחברה, במיוחד בתחומי הכלכלה, הלאומיות, התרבות, ויחסי הכוח בחברה. כל זאת תוך כדי שאיפה לפירוק ההיררכיות ה"לא צודקות" המתקיימות מאז המהפכות הקודמות (ההגדרה של היררכיה לא צודקת משתנה ממקום למקום). במהלך ההיסטוריה, תנועות שמאל רדיקלי באירופה ובברית המועצות היו קשורות לרוב לקומוניזם ואנרכיזם.
מאפיינים של שמאל רדיקלי.
המונח שמאל רדיקלי כולל בתוכו קבוצות פוליטיות רבות, והוא הטרוגני למדי. המאפיין המשותף היחיד של קבוצות אלו הוא פעולה באמונה שניתן להגיע לחברה נטולת כל סוג של דיכוי ושאיפה להגיע לחברה כזאת. אך מעבר לכך, קשה יהיה למצוא מאפיינים אידאולוגים לקבוצות אידאולוגיות שונות. עם זאת, כמעט כל תפיסות השמאל הרדיקלי דוחות באופן מוחלט את הקפיטליזם על גווניו . מבחינת צורת הממשל, אין לשמאל הרדיקלי דעה חד-גונית, אך קיימת הנחה משותפת כי ניתן לקיים בעולם חברה שוויונית באופן כזה או אחר. הדבר מתיישב עם העיקרון האידאולוגי המצדד בשינוי עמוק של הקיים, כולל החלפת צורות השלטון הקיימות. תפיסות אנרכיסטיות וקומוניסטיות שואפות בדרכים שונות לחברה המתנהלת ללא שלטון ומדינה, בעוד שתפיסות רדיקליות אחרות מאמינות בקיום של חברה שוויונית בתוך תחומה של מדינה מסוג זה או אחר.
מבחינה מדינית וצבאית, ארגוני השמאל הרדיקלי מתנגדים בחלקם למלחמות, לסחר בנשק ומגיעים אף לתמיכה בפציפיזם. לעומת זאת, ארגוני שמאל רדיקלי אחרים תומכים במאבק אלים (בדרגות שונות של אלימות, עד כדי אלימות קיצונית ואף שימוש בטרור) כדי להשיג את מטרותיהם. הקבוצות המשתמשות באלימות טוענות שהאלימות שהן מפעילות היא אפסית לעומת האלימות שהממסד מפעיל. ארגונים אלו מצהירים בדרך כלל על תמיכה בזכויות מיעוטים, מתנגדים ללאומיות, מדגישים את הנושא של זכויות אדם, ולעיתים אף תומכים במתן זכויות לבעלי חיים. בכך, מוצאים חלק מאנשי השמאל הרדיקלי שותפים שמחזיקים באידאולוגיות כלכליות שונות או אפילו לא מחזיקים באידאולוגיה כלכלית מוצהרת כלל, כמו למשל ארגוני זכויות אדם או אפילו ארגונים העוסקים בשימור הטבע. אנשי שמאל רדיקלי, שמעצם טבעם אינם מסכימים עם הקיים, מוצאים את עצמם לעיתים ב"קו האש" של הפגנות, מחאות ומאבקים שונים.
אידאולוגיות המזוהות עם השמאל הרדיקלי.
קיימות תפיסות ואידאולוגיות שונות בשמאל הרדיקלי לגבי האופן בו יש לשנות את העולם. קיים קונפליקט מתמיד בתוך השמאל הרדיקלי לגבי שאלת האמצעים הלגיטימיים או היעילים להשגת המטרה. קומוניסטים למשל מקבלים את הצורך בארגון היררכי ובמדינה שמטרתה להתפרק על מנת להגיע לתיקון עולם. אנרכיסטים לא מוכנים לקבל שום סוג של היררכיה ועל כן פועלים בקבוצות קטנות ושוויוניות, על כך יגידו קומוניסטים שזוהי שיטה לא יעילה. זרמי השמאל הרדיקלי המובהקים ביותר הם אלו הסוציאליסטים: קומוניזם, ואנרכיזם, אך קיימות תפישות נוספות.
קומוניזם - קומוניזם היא שיטה כלכלית־חברתית המוגדרת כביטול ניצול הפועלים העובדים בידי בעלי ההון שהם בעלי אמצעי הייצור, דרך בעלות מוחלטת של החברה כולה על הנכסים השונים שלה ועל אמצעי הייצור, תוך שמירה על שוויון כלכלי וחברתי ניכר וללא קיומה של מדינה. שלב חשוב בתהליך ההגעה אל הקומוניזם הוא קיומה של המדינה הסוציאליסטית. גם בקומוניזם יש זרמים שונים. ביניהם לניניזם, טרוצקיזם, מאואיזם אנרכו-קומוניזם וסטאליניזם. על פי הקומוניזם הסטאליניסטי ניתן לפעול באופן לא מוסרי ומדכא על מנת "לטהר" את החברה האנושית מגורמים לא רצויים אשר מפריעים להתפתחות החברה למקום טוב יותר. כיום כמעט אין תומכים בתפיסה זו וקומוניסטים ברחבי העולם מתנגדים לה נחרצות.
אנרכיזם - האנרכיסטים גורסים כי לכל מערכת חברתית היררכית תהיה השפעה שלילית הן על הפרט הנמצא תחת סמכותה והן על בעל הסמכות באותה קבוצה. במסגרת התנגדות זו להיררכיה, האנרכיסטים מתנגדים למוסד המדינה ורובם המוחלט מתנגד גם לקפיטליזם, שבו הם רואים שיטה כלכלית המבוססת על ניצול. קיימים סוגים שונים של אנרכיזם. חלקם אינם מוגדרים כתפיסות שמאליות, לדוגמה אנרכו-קפיטליזם. אנרכיזם מתקיים בחברות קטנות ברחבי העולם אשר השיגו אוטונומיה מהמדינה שבה הן חיות או שפשוט אינן מכירות בה.
עקרונות של שמאל רדיקלי.
קבוצות שמאל רדיקלי שונות מאמינות בערכים שונים, ביניהם:
פציפיזם - פציפיזם הוא התנגדות לשימוש באלימות. השקפה הדוגלת בביטול המלחמה והמצדדת בוויתור על חימוש ועל הכשרה צבאית.
סוציאליזם - סוציאליזם היא האמונה שאמצעי הייצור צריכים להיות בידי הציבור, בין אם זה בעזרת שליטה ממשלתית (מרקסיזם), או דמוקרטיה.
אינטרנציונליזם מחד והתנגדות לגלובליזציה מאידך.
שמאל רדיקלי בישראל.