בית הקברות "בית חיים" בקוראסאו (Beit Chaim Bleinheim) שוכן ליד העיירה בלנהיים שבמערב האי. בית הקברות, כשאר מוסדות הקהילה היהודית, הוקם על ידי מהגרים שהגיעו מהולנד, שניסו לחקות את אורח החיים בקהילה היהודית באמסטרדם. מכאן נלקח שם בית הקברות, וכן סגנון המצבות הדומה בייחודו לבית הקברות "בית חיים" שבאודרקרק. בית הקברות נוסד בשנת 1659 והוא נחשב לבית הקברות היהודי העתיק ביותר בחצי הכדור המערבי. קברי הנפטרים הראשונים לא נשאו אבני מצבות כיוון שהיו צריכים לייבא אותן מאיטליה או מהולנד. הקבורה הראשונה בבית הקברות הייתה של יהודית נוניס דה-פונסיקה שנפטרה בתאריך ה' בשבט תכ"ח. מעריכים שבבית הקברות נקברו כ-5500-5200 איש, אולם רק למחציתם הוצבו מצבות כמקובל.
לקריאה נוספת.
Pieterse, W. C. (ed.), Livro de Bet Haim do Kahal Kados de Bet Yahacob (Original text *),
Assen: Van Gorcum &amp; Comp. N.V, 1970
הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה
הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה (שנקראה גם הרפובליקה הקרואטית של הרצג-בוסניה), הייתה ישות מדינית בלתי מוכרת בבוסניה והרצגובינה, אשר התקיימה
בין 1991 ל-1994 במהלך מלחמת בוסניה. היא הכריזה על עצמאותה ב-18 בנובמבר 1991, וטענה להיותה "מכלול פוליטי, תרבותי וטריטוריאלי" נפרד בשטחי בוסניה והרצגובינה. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר הסיק שהרצג-בוסניה נוסדה במטרה לפרוש מבוסניה והרצגובינה ולהתאחד עם קרואטיה. השאיפות הללו התבטאו, בין היתר, בשימוש במטבע קרואטי ובשפה הקרואטית, ובמתן אזרחות קרואטית לקרואטים בבוסניה והרצגובינה. בית המשפט החוקתי של בוסניה הכריז על הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה כבלתי חוקית ב-14 בספטמבר 1992. לא הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה ולא הרפובליקה שבאה אחריה זכו להכרה בינלאומית. הרצג בוסניה חדלה להתקיים ב-1994 עם חתימת הסכם וושינגטון וההצטרפות לפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
היסטוריה.
מועצת הגנה הקרואטית (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO) הייתה הצבא של הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה במהלך מלחמת בוסניה. ה-HVO יוסד ב-8 באפריל 1992 בעיירה גרודי שבהרצגובינה על ידי מנהיגי הרצג בוסניה. הכוח חולק לארבעה אזורים מבצעיים: צפון-מערב ודרום-מזרח הרצגובינה, מרכז בוסניה ופוסבינה, שבצפון בוסניה והרצגובינה אשר הייתה תלויה בתמיכת קרואטיה. הצבא כלל חמש חטיבות משמר.
Android OS
מגדל אור
רצח ג'ון לנון
רצח ג'ון לנון התרחש ביום שני, 8 בדצמבר 1980: ג'ון לנון נורה למוות בידי מרק דייוויד צ'פמן בפתח הדקוטה, ביתו שבניו יורק; הרצח התרחש עם חזרתו מאולפני "Record Plant", בלווית אשתו יוקו אונו. ג'ון לנון היה מוזיקאי רוק אנגלי שנודע בכל רחבי העולם בזכות השתתפותו בלהקת הביטלס, קריירת הסולו שלו וכן פעילותו הפוליטית.
מותו של לנון נקבע בבית החולים הקרוב, St. Luke's-Roosevelt Hospital Center, שם טענו שאיש לא היה שורד יותר מכמה דקות לאחר ספיגת פציעות כאלו. מעט אחרי שהידיעה על מותו של לנון שודרה בערוצי החדשות, קהל רב התאסף מול הדקוטה ובבית החולים. גופתו נשרפה ב-10 בדצמבר 1980, בבית הקברות פרנקליף, שבהרטסדל, ניו יורק; אפרו נמסר לאונו, שבחרה לא לערוך לו הלוויה.
יום הרצח.
בבוקר ה-8 בדצמבר 1980, יצאה אנני ליבוביץ' לדירתם של לנון ואונו, כדי לערוך צילומים למגזין הרולינג סטון. היא הבטיחה ללנון שתמונה עם אונו תופיע בשער האלבום, אך החלה בצילומים של לנון לבדו. "אף אחד לא רצה את אונו על השער," היא הסבירה מאוחר יותר. לאחר תצלום התמונות עזבה ליבוביץ' את הדירה, ולנון ערך את הראיון האחרון שלו, לדי ג'יי דייב שולין בתוכנית מוזיקה של תחנת הרדיו RKO. בראיון אמר ג'ון לנון, "אני מאמין באהבה, בשלום. אני מאמין בחשיבה חיובית. [...] אני מעריך שהעבודה שלי לא תגמר עד שאמות ואקבר, אבל מקוה שזה יהיה עוד הרבה, הרבה זמן." בחמש בצהריים עזבו לנון ואונו את דירתם כדי לערוך את שירה של אונו, "Walking on Thin Ice", בו מופיע לנון על גיטרה, באולפני "Record Plant".
בבוקר אותו יום עזב הרוצח, מרק דייוויד צ'פמן, את מלון שרתון בו שהה במשך יומיים, מאז הגיע לניו יורק ב-6 בדצמבר. את חפציו האישיים השאיר בחדרו, מלבד עותק האלבום Double Fantasy והאקדח שלו, כפי שגילו השוטרים. הוא קנה עותק של התפסן בשדה השיפון מחנות ספרים, עליו הוא כתב "זוהי הצהרתי" ("This is my statement"), וחתם בשם "הולדן קולפילד," כשמו של גיבור הספר. את רוב יומו הוא בזבז מול פתח הדקוטה, שם גרו לנון ואונו. בשלב מסוים, מוסח מהספר שקרא, הוא פספס את לנון כשזה יצא ממונית ונכנס לבניין. מאוחר יותר באותו הבוקר הוא פגש במעריצים שונים של לנון וכן במטפלת של שון לנון הקטן.
בדרכם של יוקו וג'ון ללימוזינה פנו אליהם מספר אנשים כדי לקבל חתימות, ביניהם גם מרק דייוויד צ'פמן בעצמו. ההמתנה מחוץ לדקוטה הייתה מנהג נפוץ בקרב מעריצי לנון. צ'פמן, צעיר בן 25 ששימש כשומר בניין דירות בהונולולו, הוואי, הגיע לניו יורק במטרה לרצוח את לנון כבר באוקטובר 1980, לפני יציאת Double Fantasy, אך נמלך בדעתו ושב לביתו. צ'פמן נתן ללנון את העותק של Double Fantasy, ולנון העניק לו חתימה. אחרי שחתם על האלבום, שאל לנון בנימוס, "זה כל מה שאתה רוצה?" צ'פמן חייך והנהן בהסכמה. "אז ניצח החלק הגדול שבי ורציתי לחזור למלון, אבל לא יכולתי. חיכיתי עד שהוא חזר. הוא ידע לאן הברווזים עפים בחורף, והייתי חייב לדעת את זה [בהתייחסות לספר "התפסן בשדה השיפון]," אמר צ'פמן. הצלם ומעריצו של לנון, פול גורש, צילם תמונה של המפגש בין השניים.
בני הזוג לנון שהו מספר שעות באולפן ההקלטות לפני שחזרו לדקוטה, בערך ב-22:50 בלילה. ג'ון החליט שלא ללכת לאכול בחוץ, כדי שיספיק להגיד לילה טוב לבנו שון, לפני שילך לישון. בנוסף, לנון רצה לרצות את מעריציו שחיכו שעות רבות כדי לפגוש אותו. לנון ואונו יצאו מהלימוזינה שלהם ברחוב 72, במקום לצאת בחצר הבניין הבטוחה יותר. אם הזמר המצליח היה בוחר לצאת בחצר הבניין הוא היה נמנע מהמפגש עם צ'פמן.
חוזה פרדומו, שוער הבניין, ונהג מונית שעמד בסמוך הבחינו בצ'פמן, שעמד בצל הכניסה לבניין. אונו התקדמה לפני לנון, ועברה בכניסה. כשלנון עבר, הוא הביט לשנייה בצ'פמן והמשיך בדרכו. בתוך שניות, צ'פמן כיוון את אקדחו הישר אל גבו של לנון וירה חמישה קליעי הולופוינט מאקדח התופי 0.38 ספיישל שלו, מתוצרת צ'רטר ארמס. מספר דיווחים מהטלוויזיה, הרדיו והעיתונות טענו שלפני שירה קרא צ'פמן "מר לנון?" ועבר ל"אחיזת קרב" ("combat stance"), אך טענות אלה לא עלו בשימועים ובראיונות עם העדים שערך בית המשפט. צ'פמן אמר שהוא לא זוכר שקרא בשמו של לנון לפני שירה. קליע אחד החמיץ את מטרתו, חלף מעל ראשו של לנון ופגע בחלון. שני קליעים פגעו בשמאל גבו של לנון, ושניים אחרים חדרו לכתפו השמאלית. ארבעת הקליעים גרמו לפצעי ירי חמורים, במיוחד הקליע הראשון שפילח את אבי העורקים של לנון. לנון החל לדמם, התקדם חמישה צעדים, מלמל "נוריתי," והתקפל, פניו לרצפה. השומר ג'יי האסטינג ניסה לבצע חסימת עורקים, אך משראה כמה חמורים פצעיו, כיסה את לנון במדיו, והסיר את משקפיו מלאי הדם. לאחר מכן הזמין את המשטרה.
מחוץ לכניסה, השוער פרדומו חטף את האקדח מידיו של צ'פמן ובעט אותו לאורך המדרכה. צ'פמן הסיר את כובעו ומעילו, והתיישב על המדרכה, מחכה להגעת השוטרים. השוער פרדומו צעק עליו, "אתה יודע מה עשית?", שאלה שעליה השיב צ'פמן ברוגע, "כן, בדיוק יריתי בג'ון לנון." שני השוטרים הראשונים שהגיעו, סטיב ספירו ופיטר קאלן היו בהמשך רחוב 72, כאשר שמעו את הדיווח על היריות בדקוטה. כשהגיעו הם מצאו את צ'פמן ישוב, "רגוע מאוד," על המדרכה. הם דיווחו שצ'מפן הניח את האקדח, והחזיק בספר בכריכה דקה, "התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינג'ר.
כמה דקות מאוחר יותר הגיעו לזירה השוטרים ביל גמבל וג'יימס מוראן. הם סחבו את לנון אל ניידת המשטרה ונסעו לבית החולים רוזוולט. מוראן סיפר שלנון הושם במושב האחורי. מוראן שאל את לנון "אתה יודע מי אתה?", ומכאן יש לסיפור כמה גרסאות. לפי אחת, לנון הנהן בראשו וניסה לדבר, אבל הצליח להפיק רק קול גרגור. הוא איבד את הכרתו מעט לאחר מכן.
ד"ר סטפן לין קיבל את לנון בחדר המיון בבית החולים. כשהגיע, כבר לא היה לו דופק והוא לא נשם. ד"ר לין ושני רופאים נוספים עבדו למשך 20 דקות, פותחים את חזהו של לנון ומעסים את לבו כדי להפעיל מחדש את מחזור הדם, אך הנזק שנגרם לכלי הדם סביב הלב היה חמור מדי. לין קבע את מותו של לנון באחת עשרה ורבע, מוות שנגרם בשל איבוד כ-80% מנפח הדם שלו. ד"ר אליוט מ' גרוס אמר שאיש לא יכול היה לשרוד יותר מכמה דקות עם פצעי ירי כה רבים. השימוש בקליעי הולופוינט, גרם לפגיעה קשה יותר בכלי הדם והרקמות, למעשה חיסל את איבריו של לנון. אונו נלקחה לבית החולים ונתקפה הלם כששמעה שבעלה מת. היא יללה "הו לא, לא, לא, לא... תגידו לי שזה לא נכון". למחרת הוציאה אונו הודעה: "לא נערוך הלויה לג'ון. ג'ון אהב והתפלל למען הגזע האנושי. אנא עשו אותו דבר למענו. אוהבים, יוקו ושון." צ'פמן נעצר, והצהיר בתחנת המשטרה, "אני משוכנע שחלק גדול ממני הוא הולדן קולפילד, הדמות הראשית בסיפור. חלק קטן ממני הוא כנראה השטן."
לאחר הרצח.