היישוב נחשב גדול ואמיד, "מרכז לימוד, ואנשים בקיאים בשפה העברית ובפסוקי המקרא", מסמך מהמאה ה-14 לספירה, שנמצא במסמכי הגניזה הקהירית, מתאר מסע של עולה רגל בין קברי צדיקים וכולל רשימה בה מופיעה השם "כפר מארוס".
הכפר מארוס מוזכר ברשימות עות'מאניות משנת 1596. הוא מוזכר ככפר חרב על ידי ויקטור גרן בשנת 1875, אך שב ואוכלס בימי המנדט הבריטי עד שנהרס במלחמת העצמאות.
ממצאים ארכאולוגיים.
ביצורים.
במרות נחשפו שרידי מערכת הגנה, ייתכן מימי בית שני, הכוללים קטעי חומות, חפיר גדול חצוב בסלע ומערכות מסתור. על דרכי הגישה העולות למרות מדרום מזרח - גשר בנות יעקב ותל חצור, ועל הדרך הישירה למרות ממזרח ועל הר איילת נתגלו מיצדים שולטים עם תצפית לכל העברים. לא ברור אם מערכת המצדים הצופים שייכים לתוקף או מתגונן.
בית כנסת.
בית הכנסת החל להיבנות במאה ה-4, ימי חיבור התלמוד, והושלם במאה ה-7. חזית הבניין הייתה בדרום והיא קושטה באבנים מעוטרות. קירות הבניין היו מטויחים בטיח צבוע בצבע אדום. בחפירות בית הכנסת התגלתה רצפת פסיפס ובה תיאור של לוחם צעיר וסביבו חרב, קסדת נחושת ומגן, המזכיר את תיאורו של דוד בן ישי ועימו כלי הנשק שלקח מגוליית הפלישתי. ברצפה רשומה גם הכתובת: - אולי שמו של התורם או של האמן שהתקין את הרצפה. הפסיפס הוא הקדום ביותר שנתגלה בבית כנסת בגליל. בתקופות קודמות הריצוף בבתי הכנסת בגליל היה באבן. הפסיפס המקורי אינו נמצא בבית הכנסת. במקומו קיים במקום שחזור של הפסיפס המקורי, פרי עמלם של תלמידים מבית הספר אורט חצור-הגלילית בשנת 1989. לפני חזית בית הכנסת נחשפה חצר רחבת ידיים ומבנה נוסף, כנראה בית מדרש. ייתכן גם, שבמרוצת השנים, הכניסה לבית הכנסת הפכה לחדר לימוד לתלמידים. מכלול מוסדות הציבור שהתגלה במרכז אחד: בית-כנסת, חדר לימוד ובית-מדרש במרכז קהילתי, מעידה על אמידותו וחיוניותו של היישוב לפחות עד המאה ה-7.
באתר נמצאו כתובות אחדות הקשורות לבניית בית הכנסת ומטמון גדול.
מטמון מטבעות.
מתחת למחסן בית הכנסת נמצא מטמון בן מאות מטבעות ברונזה וזהב, שהכיל 485 מטבעות, מתוכן 245 מזהב והשאר מברונזה. למעט שלוש מטבעות, האחת, מימי אלכסנדר ינאי במאה ה-1 לפנה"ס, השנייה, מימי הכליף מוחמד אל-מהדי והשלישית, מימי "אלעזיז עות'מן", האיובי, בשנת 1193, כל המטבעות הן מהתקופה הביזנטית עד הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית שמידיו כבשו המוסלמים את ארץ ישראל. במקומות אחרים באתר נמצאו עוד 600 מטבעות, שכללו גם מטבעות מאוחרות יותר, מימי הצלבנים והממלוכים ועד המאה ה-14 וה-15. בעת מציאתו, היה זה האוצר בשווי הגבוה ביותר שנמצא בבית כנסת קדום בארץ ישראל.
קמיע.
מתחת לסף הפתח של בית הכנסת נמצא חפץ ברונזה בצורת גליל קטן במידות 138X26 מ"מ, ובו קמע. על הקמע כתב באורך של 26 שורות, שנכתב על ידי יוסי בן זינוביה (כנראה מראשי הכפר). התוכן הוא בקשה כי יינתן בידו שלטון מוחלט על תושבי הכפר, "קרתה" בלשון הקמיע, כמו ששלטון האל על העולם הוא מוחלט. נוסח הכתובת על הקמיע:
&lt;poem&gt;
על חסדך ועל אמיתך
בשם ה' נעשה ונצליח
אל חזק וגבור, ברוך שמך
וברוכה מלכותך! כשם שכבשת
את הים בסוסיך ורקעת את הארץ
בנעליך, כשם שאתה מכבש
את העצים בחורף ואת עשב
הארץ בקיץ, כן יכבשו
בני הכפר ([קר]תה) הזה
לפני יוסי בנה של זינוביה. יהיו נא
דברי והציות לי עליהם כשם
שהשמים כבושין לפני האל
והארץ כבושה לפני בני
האדם ובני האדם
כבושין לפני המוות,
והמוות כבוש לפני האל.
כן יהיו העם
של הכפר הזה כבושים,
ניגפים ונופלים
לפני יוסי בנה של זינוביה.
בשם חטועע המלאך
שנשלח לפני ישראל
אני עושה סימן צלח
צלח אמן
אמן סלה
הללויה
&lt;/poem&gt;
שחזור היסטורי.
בהנחה שמערכות ההגנה והמסתור שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות הן מסוף ימי בית שני, אפשר שהימצאות מערכות המסתור באתר מלמדת, שראשית השימוש בהן הייתה בגליל ולאחר מכן, בימי מרד בר כוכבא (135-132 לספירה), התרחב השימוש במערכות מסתור לחבל יהודה.
על סמך מטמון המטבעות וממצאים אחרים, משערים שבמקום התקיים ברציפות יישוב יהודי על פני התקופה הביזנטית, התקופה הערבית הקדומה, התקופה הצלבנית ועד התקופות הממלוכית ותחילת תקופת האימפריה העות'מאנית.
מעריכים כי היישוב השתרע על פני 40–50 דונם, וחיו בו עד 1,200 נפש. כלכלתו התבססה על גידול זיתים להפקת שמן, כרמי גפן, גידול תבואה וכן קיום מקנה צאן.
מחקר.
צבי אילן גילה בשנת 1977 את השם "כפר מארוס" במסמכי הגניזה הקהירית באוניברסיטת קיימברידג'. אילן עמד על הדמיון בשם ובמיקום, על פי מפה עתיקה משנת 1584, עם הכפר מרות המופיע בכתבי יוסף בן מתתיהו (בכתיב Meroth). כאשר חזר לישראל סייר בשנת 1981 במקום עם הארכאולוג יוסי סטפנסקי והם מצאו בחלק הצפוני של חורבות הכפר הנטוש "מארוס", ראשים של 2–3 עמודים ערוכים בשורה שכיוונה צפון-דרום, דהיינו לירושלים, והניחו שמדובר בבית כנסת.
כאשר פנה אילן בבקשה לסיוע בחפירות נתקל בהתנגדות מפני שבאותה תקופה הזיהוי המקובל של Meroth היה עם היישוב מירון. לבסוף קיבלו אילן ועמנואל דמתי תקציב לסקר ראשוני, גייסו מתנדבים, קיבלו סיוע לוגיסטי מקיבוץ כפר הנשיא והחלו בחפירה בשנת 1983. בסתיו 1985 נמצא מטמון המטבעות.
חבורת תלמידים של צבי אילן ניקתה את האתר בתחילת 2008 והכינה אותו לביקורים. הממצאים העיקריים של המקום, כולל הפסיפס, מוצגים במוזיאון ישראל ובפארק הנופש של קיבוץ כפר הנשיא, מזרחית לראש פינה.
האתר נמצא בשטח אש ופתוח למבקרים בשבתות. הגישה אליו היא בדרך עפר המסתעפת מכביש ראש פינה - קריית שמונה, מדרום לתל חצור. דרך נוספת לאתר היא מכיוון עלמה. המוסדות האחראיים על אתרים ארכאולוגיים (רשות הגנים הלאומיים ורשות העתיקות) לא קיבלו את האחריות על שימור האתר.
ה'תק&quot;מ
תק&quot;נ
ה'תק&quot;נ
ה'תק&quot;פ
תק&quot;פ
ה'תק&quot;צ
ת&quot;כ
ה'ת&quot;כ
ת&quot;מ
ה'ת&quot;מ
ת&quot;נ
ה'ת&quot;נ
ת&quot;פ
ה'ת&quot;פ
ת&quot;צ
ה'ת&quot;צ
בית הכנסת של קהילת מרות
1791 במוזיקה
שרשור
המרכז הבריטי הלאומי לחלל
המרכז הבריטי הלאומי לחלל (באנגלית: The British National Space Centre, המוכר בראשי התיבות BNSC, הוא התאחדות התנדבותית של משרדי ממשלה בריטיים שונים ומרכזי מחקר אקדמיים. לבריטניה לא הייתה סוכנות חלל, במובן המקובל של ההגדרה, וגוף זה מהווה מעין סוכנות חלל. ב-23 במרץ 2010 נוסדה רשמית סוכנות החלל הבריטית.
BNSC נוסד בשנת 1985, על מנת לתאם את הפעילויות השונות בבריטניה בתחומי חקר החלל ויישומיו האזרחיים. פעילות החלל האזרחית בבריטניה עוסקת במדעי החלל, ניווט לווייני, תקשורת וחישה מרחוק.
הגופים החברים ב BNSC.
גופים ממשלתיים:
מכוני מחקר:
ציידים לקטים
1597 במוזיקה
רעוא דרעוין
קרמטים
הקָרַמָטִים (בערבית: قرامطة, מילולית: הכותבים באותיות הקטנות) הם חברי כת מוסלמית שנוסדה במאה ה-9 לספירה על ידי מוסלמים פרסים ששילבו בין הזרם האיסמאעילי לבין מיסטיקה פרסית.
תיאורים מסוימים על חיי הכת אומרים כי הקרמטים חיו חיי שיתוף בסגנון קומונה, הם הנהיגו בעלות משותפת על הרכוש והחזיקו בקופה משותפת שאליה הוכנסו כספי חברי הכת. הקרמטים נקראו "הירקנים", מפני שהיו צמחונים.
על-פי חברי כת זו, אללה נטש את הערבים, שדתם הייתה האסלאם, מפני שרצחו את חוסיין, בנם של עלי בן אבי טאלב ופאטמה בת מוחמד. במקום זאת הם טענו כי כעת תומך האל בפרסים ובצאצאי מלכם חוּסרַו, המלך הפרסי. מקורות מוסלמיים מתארים את הכת ככזו שזנחה את האסלאם לחלוטין. פעילותם של הקרמטים החלה להתבלט במיוחד בשנת 890, כאשר מנהיגם, חמאדן קרמט (קרמט מלשון מורה סוד בניב ארמי שהיה מדובר באזור איראן ועיראק) הקים, תוך ניצול היחלשות הח'ליפות העבאסית עקב מרד הזאנג', בסיס בסביבת כוּפָה וקרא לו "דאר אלהג'רה" (בית ההג'רה), על שם ההגירה של מוחמד מחוץ למכה. בכוונה ראשונית להדגיש את פרישתו שלו, כלומר של מנהיג הכת ואת הקמתו של סוג חדש של אסלאם. ראש הכת זכה לתמיכתם של איכרים ושל שבטים ערביים מהאזור. ב-899 הקימו הקרמטים רפובליקה אוטופית דתית במזרח חצי האי ערב (אזור אל-אחסא).
הקרמטים פשטו על אזורים שונים: החל עם הקמת הרפובליקה החלו בפשיטות על העיר כופה, ובשנת 906 ארבו לשיירה החוזרת ממכה, והרגו 20,000 מאמינים. בשנת 930 פשטו הקרמטים על הערים מדינה ומכה, ואף שדדו את האבן השחורה, אותה לא החזירו עד שנת 951, תמורת כופר. ב-964 פשטו על ארץ ישראל.
במשך מרבית המאה העשירית היוו הקרמטים הכוח השליט במפרץ הפרסי ובחופי עומאן, וגבו מכס הן מבית עבאס והן מהשושלת הפאטמית במצרים.
בשנת 931 אירע מאורע בעל חשיבות רבה לקרמטים: צעיר פרסי טען שהוא המהדי המצופה. מנהיג הקרמטים קיבל את מרותו, בהתאם לאמונה כי המהדי עתיד להיות פרסי. אך הצעיר הורה על סדרת פעולות יוצאות דופן: הוא ביטל את האסלאם, הנהיג את פולחן האש והוציא להורג רבים ממנהיגי הקרמטים. אחרי 80 יום בלבד הוצא הצעיר להורג.
הקרמטים נעלמו לחלוטין לפני המאה ה-14, כשכבר ב-1078 קרסה מדינתם לחלוטין.
מנשנגלדבך
מֶנְשֶׁנְגְּלַדְבָּךְ () היא עיר במדינה הפדרלית נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. היא שוכנת מערבית לנהר הריין, באמצע הדרך בין דיסלדורף לגבול ההולנדי.
שמה המקורי היה גלדבך, שם שעד היום נמצא בשימוש לצד השם הרשמי. עם זאת, כדי להבדיל עיר זאת מעיר אחרת בשם גלדבך (שגם שמה שונה והוא כיום ברגיש-גלדבך (Bergisch Gladbach)), שינו את השם בשנת 1888 למנשן-גלדבך. שם זה היווה בעיה מסוימת עבור תיירים וזרים, שנטו לחשוב כי זהו פרבר של מינכן (מנשן בגרמנית). ב-1960 שונה שמה שנית למנשנגלדבך על מנת שטעות זאת לא תישנה.