במשך שנים היה מרכז הקניות הגדול בעולם - זה שבעיר אדמונטון, בירת הפרובינציה הקנדית אלברטה, שמשתרע על 106,000 מטר רבוע. כיום מחזיקים בתואר "קומפלקס מרכזי הקניות הגדול באמריקה" שני מרכזי הקניות "כיכר מלך פרוסיה" (באנגלית: Plaza) ו"חצר מלך פרוסיה" (באנגלית: Court) שבפילדלפיה, המצויים בפרוור הקרוי "קינג אוף פראשה" (מלך פרוסיה). ברם, הקניון הגדול ביותר כרגע הוא "מרכז הקניות של אמריקה" (Mall of America) הממוקם בבלומינגטון, מינסוטה, ומשתרע על שטח של 309,192 מטר רבוע.
"מרכז הקניות של ערב" נבנה ב"דובאי לנד", דובאי, באיחוד האמירויות הערביות ב-2008 וצפוי להיות לאחר השלמתו מרכז הקניות הגדול בעולם.
קניוני נושא.
לאחר שנות ה-2000 החלו לצוץ קניונים המתמחים בעיקר במוצר אחד, כמו "ביג פאשן", המהווה רשת מרכזי קניות של אופנה וביגוד; בארצות הברית החלה תופעה של "קניוני ספורט" המאופיינים בעיקר ברשתות של חנויות ספורט, וציוד לספורט.
מרכזי קניות בישראל.
היסטוריית מרכזי הקניות בישראל מתחילה בשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1972 הוקמו מרכז כלל בירושלים ולונדון מיניסטורס במרכז תל אביב, כשהיום הם אינם נחשבים עוד לקניונים בעלי המאפיינים המודרניים - אך היוו בזמנם נקודות ציון בהתפתחות טיפוס העסק בישראל. חמש שנים לאחר מכן נפתח דיזנגוף סנטר שהיה למעשה מרכז הקניות הראשון המתפקד ככזה גם היום. "הסנטר" נבנה במרכז העיר, בלב רחוב דיזנגוף שהיה אז המרכז התוסס בעיר, ונהנה ממיקום אסטרטגי ביותר בתקופה שבה עומסי התנועה בעיר היו פחותים מכפי שהם כיום.
שלב נוסף בהתפתחות מרכזי הקניות הייתה התפתחות המדרחובים - (רחובות עם שדרת חנויות, הסגורים לתנועת כלי רכב); הללו היוו שלב נוסף בהתפתחות המסחר העירוני באותם עשורים, ומעבר משווקים וחנויות ברחובות הראשיים למרכזי קניות. הגלגול המודרני שלהם מכונה כיום "קניון פתוח", כמו מרכז הקניות ממילא בירושלים. בשונה מהמדרחובים בעבר, כולל "קניון פתוח" זה גם שטחי חנייה תת-קרקעיים מרווחים (המשרתים גם מטיילים בעיר העתיקה).
רק ב-1985 נפתח קניון איילון ברמת גן שנבנה על פי התפישה של מרכזי הקניות האמריקניים - מתחם קניות מקורה וממוזג מחוץ למרכז העיר עם מגרשי חנייה רחבים סביבו. הקניון הוקם ביזמת דוד עזריאלי שאף חידש את המילה "קַנְיוֹן" שהשתרשה מאז בשפה העברית. על פי אחת הגרסאות, זהו הלחם של המילים "קניות" ו"חניון". השם נקלט בעברית ומשמש כיום לכל מרכז קניות מקורה (Shopping Mall).
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו ברחבי הארץ עוד עשרות קניונים ופאוור סנטרים, כמעט בכל עיר מרכזית בארץ לצד מרכזי קניות שכונתיים קטנים יותר. אחת התופעות הנוספות שהחלו לצבור תאוצה מאז סוף שנות ה-90 היא בנייתם של מתחמי קניות בתחומי מועצות אזוריות הנמצאות בקרבת אזורים עירוניים ופרווריים. מרכזי קניות ומתחמי מסחר אלו נבנו בקני מידה שונים בסמוך לצמתים רבים ברחבי הארץ ונהנו מלקוחות רבים שהגיעו אליהם גם מתוך הערים הסמוכות, ואף בשבתות. בניית קניונים אלו השפיעה רבות על כלכלת הסביבה ובין היתר פגעה, במקומות מסוימים באופן קשה, בעסקים הקטנים של אותן ערים שבסמוך אליהן נבנה מרכז הקניות. בשנים האחרונות הוקמו מרכזים מסחריים אף בערי פריפריה רחוקות. אזורים רבים בארץ סובלים מ"רוויה" בשטחים המסחריים הקיימים בהם ביחס לגודל האוכלוסייה ולעיתים בערים מסוימות כגון באר שבע, נתניה וראשון לציון אף קיימים מספר מרכזי קניות מתחרים המקטינים את הרווחים הפוטנציאלים בשל התחרות דבר שגם יוצר ביקורת על מוסדות התכנון המאשרים הקמת קניונים חדשים באזורים רוויים.
הקניונים הפכו לאתרי בילוי מועדפים על ישראלים רבים הנהנים מהקניות והבילוי במסעדות הקניונים והאטרקציות השונות כגון בתי הקולנוע לצד החנייה הזמינה והסביבה המקורה והממוזגת. פרמטר נוסף שהפך לחשוב במרכזי הקניות בארץ הוא הצבת מאבטחים בכניסות לקניונים בשל המצב הביטחוני המתוח מה שמשרה רוגע על המבקרים בקניונים שנחשבים לסביבת בילוי בטוחה.
הקניונים בישראל הסתמכו לא מעט על מוקדים מרכזיים מושכי קהל מלבד תמהיל החנויות והמסעדות שבעבר היו למשל רשת בתי הכלבו המשביר לצרכן ורשתות סופרמרקטים, קומפלקסי קולנוע, משחקיות לילדים ועוד. כמו כן בקניונים רבים מוקצים אף שטחים לשימושים נוספים כגון משרדים ומרפאות. גם חלק מהתחנות מרכזיות בארץ מפעילות שטחים מסחריים במתכונת קניון וכעת אף ברכבת ישראל מתגבשות תוכניות ליצירת שטחים מסחריים בתחנות רכבת מרכזיות כגון הקניון התת-קרקעי שמתוכנן בירושלים בתחנת רכבת האומה.
ב-2013 נפתח בבאר שבע ה"גרנד קניון", המוכתר כקניון הגדול בישראל ובמזרח התיכון וכולל 250 חנויות בשטח של 50 אלף מטר רבוע (ויחד עם שטחים נוספים כגון החניונים משתרע על שטח 160 אלף מ"ר). עד אז נחשבו השטחים הבנויים של הגרנד קניון שבחיפה כמרכז הקניות המקורה הגדול בישראל. הקניונים נוספים הגדולים בארץ הם קניון הזהב בראשון לציון, קניון מלחה בירושלים שאף מיועד להתרחב והקניון במרכז עזריאלי בתל אביב שאף הוא מיועד להרחבה בשנים הקרובות.
רבים מהקניונים ומרכזי הקניות נכללים ברשתות תחת אותם בעלים. בין רשתות הקניונים בישראל ניתן למנות את רשתות קניוני עזריאלי, קניוני עופר, רשת BIG, קניוני One, קניוני G ורשתות קטנות יותר כגון ישפרו סנטר, רשת קניוני R (של רמי לוי) ואחרות.
על אף דעיכת הקניונים בארצות הברית ובקנדה והעלייה בקניות באמצעות אתרי אינטרנט, טרם מורגשת דעיכה בקניונים הישראלים, וקניונים ממשיכים להיבנות ולהיפתח בכל רחבי ישראל. יחד עם זאת, הולכת וגוברת הביקורת של בעלי עסקים על דמי הניהול הגבוהים שגובים בעלי הקניונים ועל העדפת רשתות שיווק גדולות על פני עסקים פרטיים קטנים.
תכנון.
תכנון אדריכלי.
מרכזי הקניות הראשונים בעולם ניסו לספק לצרכן תחליף לרחוב המסחרי באופן אופטימלי - עם הגנה מפני תנאי מזג אוויר לא נוחים, עם שירותים נלווים למסחר ועם מערכת ניהולית המייעלת את תפקוד המסחר של המרכז. ההתפתחות לאורך השנים הביאה עד מהרה לאבטיפוס אדריכלי של הקניון אשר כולל מספר מאפיינים ברורים ובתכנון האדריכלי של קניונים רבים כיום מיושם תכנון שמטרתו הישירה הוא עידוד הצרכנים להגיע אל הקניון והגברת הצריכה של המגיעים אליו.
מרבית הקניונים כוללים חלל מקורה, לרוב ב"סקיי-לייט", הבנוי כרחוב בן קומה אחת או מספר קומות. לאורך החללים המרכזיים של מרכז קניות בנויות חנויות לכל האורך בדומה לחנויות ברחוב אלא עם מספר הבדלים. רוחב החנויות נקבע בדרך כלל על פי מפתחי העמודים התומכים את המבנה אשר אחד השיקולים המרכזיים לתכנונם הוא אפשרויות ארגון החניון התת-קרקעי שנמצא לרוב מתחת למבנה. החנויות הן לרוב צרות ועמוקות וכוללות בחלקן האחורי, בניגוד למסחר עירוני טיפוסי, מעבר נסתר המאפשר פריקת סחורות מאחור מבלי להפריע למתן השירות בקדמת החנות. תכנון זה מביא בסופו של דבר למערכת חללים מופנמת, כלומר פונה אל מרכז המבנה ועוטף עצמו בפונקציות לוגיסטיות המשרתות את המרכז. מסיבה זו, קירותיו החיצוניים של מבנה קניון הם בדרך כלל קירות גדולים ואטומים - עם מעט מאוד פתחים ואינטראקציות עם הרחוב.
תכנון מוטה-צרכנות.
כאמור, בתכנון האדריכלי של הקניונים מיושמים כמה עקרונות שמטרתם עידוד הצריכה. לדוגמה:
השפעות.
השפעות אורבניות.
כמבנים גדולים מאוד, ומרכזים מסחריים בהם מספר גדול מאוד של חנויות, למרכזי הקניות השפעה רבה על הכלכלה העירונית ועל התפתחותה של הסביבה העירונית בה הם נמצאים. לא ניתן להפריד בין תהליכי פרבור של מגורים בעיר לבין "פרבור המסחר" בעיר - שמרכזי הקניות הם סימניו הבולטים ביותר. לפי חוקר האורבניזם ויקטור גרין (Gruen) הקניון היה המצאה שנועדה להתקיים במרכז העיר ולתפקד כ"קירוי" של האזור העירוני האורגני במחשבה להעניק ביטחון לקונים במרכזי הכרכים שנהיו מקומות סוציאליים קשים בארצות הברית של שנות ה-50. עם הזמן "נדדו" הקניונים אל שולי הערים. בימינו, קיימת הסכמה רחבה בקרב מתכנני ערים בעולם לגבי השפעות שליליות ואף הרסניות שיש למרכזי הקניות על העיר המודרנית, אותן ניתן לחלק להשפעות מקומיות על הרקמה העירונית בה נמצא מרכז הקניות ולהשפעה כללית על העיר כולה.
השפעה רחבה.
השפעות אלו מתייחסות באופן כוללני למרכז הקניות הטיפוסי אך ישנם מרכזים רבים שתכנונם מבוסס על עקרונות ורעיונות שונים וישנם יוצאי דופן רבים. אחת הדוגמאות למרכז קניות בישראל הנחשב יוצא דופן מבחינה זו היא "קניון ערים" בכפר סבא שבו יושמו מספר עקרונות תכנוניים המחברים את הקניון עם מרקם העיר אשר יוצרים באופן יוצא דופן סינרגיזם בין המסחר העירוני והמסחר בקניון. כך גם בדיזנגוף סנטר הוותיק, בו לחנויות רבות יש חזית אל הרחוב. בדומה אליו פועלים עוד קניונים רבים הבנויים בתוך מרכזי ערים.
הקניון וגלובליזציה.
הקניונים נתפסים כמרחב הארכיטיפי של התרבות הגלובלית, זהים בכל מקום ומציעים אותה תרבות צריכה. בקניון באות לידי ביטוי הנטיות ההומוגניות של תרבות הצריכה הגלובלית.
יש הטוענים, מנגד, כי הקניון הוא אחת מזירות הקרב האחרונות שנותרו בין הנטיות לגלובליזציה הומוגנית, זאת שהסופר בנג'ימין בארבר מכנה "אמריקניזציה", לבין הנטייה למקומיות, שבארבר מכנה "ג'יהאד". לטענת חוקרים אלה, כל קניון הוא תוצר של שילוב בין הנטיות הקפיטליסטיות של היזמים ובין הצרכים החברתיים של המקום. כך, למשל, ניתן למצוא בקניונים ישראליים בתי כנסת. דוגמה נוספת היא מיקום מספר מרפאות של שירותי בריאות כללית בקניון הצפון בנהריה.
ברב הקניונים ניתן למצוא עמדות כספומט למשיכת מזומנים ובחלקם ניתן למצוא תיבה להחזרת ספרים לספרייה הציבורית.