הטיל נועד לשם החלפת הטילים המיושנים (R-12 Dvina (SS-4 Sandal ו- (R-14 Chusovaya (SS-5 Skean, שיוצרו בין 1958 ל-1961. פיתוח הטיל נמסר למכון מוסקבה להנדסה טרמית (Московский институт теплотехники, МИТ) ב-1968. הטיל יוצר באיגוד המפעלים הפדרליים בווטקינסק () ואת המשגרים ייצרה חברת כלי הרכב של מינסק (בבלארוסית: Таварыства Мінскі аўтамабільны завод). באוגוסט 1976, לאחר ניסויים באתר קפוסטין יאר, סופקו הטילים המבצעיים הראשונים לחיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה. עד 1986 נפרסו הטילים ב-48 אתרי שיגור בברית המועצות.
מומחים במערב נחלקו באשר לצורך הסובייטי בפיתוח הטיל והכוונה המסתתרת מאחוריו. החוקר הנאו-שמרני ריצ'רד פרל סבר שהטילים הם חלק מתוכנית סובייטית לביסוסה כמעצמה עולמית, בעוד חוקרים אחרים סברו שהטילים בישרו נסיגה מגישת ההשמדה הטוטלית באמצעות אימוץ אסטרטגיה מתוחכמת יותר ופניה לכיוון של נשק גרעיני טקטי, המייצר איום ופגיעה מוגבלת ("דוקטרינת אוסטינוב"). נוסף על כך, לאחר שהסכמי סאל"ט הטילו מגבלות על הצבת טילים בליסטיים לטווח ארוך, עלתה חשיבותם של טילים לטווח בינוני, שלא נכללו בהסכם.
Sunycom
ניוז לטר
ניוז לטר (באנגלית: The News Letter) הוא אחד העיתונים היומיים הראשיים בצפון אירלנד היוצא לאור בעיר בלפסט בין הימים שני עד שבת. זהו העיתון היומי הוותיק ביותר בעולם בשפה האנגלית שעדיין יוצא לאור, החל משנת 1737.
עמדתו הפוליטית המקורית של העיתון הייתה רפובליקנית כמו קהל קוראיו, אך כיום היא יוניוניסטית באופן מובהק. מתחריו העיקריים הם ה"בלפסט טלגרף" וה"אייריש ניוז". הניוז לטר החליף בעלים כמה פעמים מאז אמצע שנות התשעים ומאז 2005 הוא נמצא בבעלות חברת התקשורת הבריטית, "ג'ונסטון פרס". השם המלא הרשמי של העיתון הוא "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter), אף שהמילה "בלפסט" כבר לא מופיעה על העמוד הראשי שלו.
היסטוריה.
העיתון החל לצאת לאור ב-1737 בשם "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter) בעיר בלפסט על ידי משפחת ג'וי, משפחה ממוצא הוגנוטי בעלת מעמד בבלפסט של המאה ה-18 ושבלטה במיוחד באיסוף חומרים היסטוריים. פרנסיס ג'וי, אביהם של הנרי ורוברט ג'וי, הגיע לבלפסט בראשית המאה ה-18 מכפר במחוז אנטרים. לאחר הגיעו לבלפסט, הוא נישא לבתו של מושל העיר והחל לעסוק בעריכת דין. ב-1737 הוא קיבל בית דפוס קטן במסגרת הסדר חוב והשתמש בו כדי לפרסם את העיתון הראשון בעיר תחת הכותרת "הטווס" (The Peacock). מאוחר יותר רכשה המשפחה טחנת נייר בעיר ביילימנה שמדרום-מזרח לבלפסט וכך התאפשר לה לייצר מספיק נייר לא רק לצורכי הפרסום שלה, אלא גם לכל הפרובינציה של אלסטר. בתחילת דרכו יצא לאור הניוז לטר בתדירות של שלוש פעמים בשבוע וב-1855 הוא החל להיות עיתון יומי. לפני חלוקת אירלנד ב-1922 הוא היה נפוץ בכל רחבי האי.
העיתון פרסם את החדשות על הכרזת העצמאות של ארצות הברית במהדורה שלו מה-23 באוגוסט 1776 עם זאת, העיתון "לונדון כרוניקל" היה הראשון שהדפיס את נוסח ההכרזה במהדורתו מה-15 באוגוסט אותה שנה. עותקים היסטוריים של העיתון, החל משנת 1828 ניתנים לחיפוש ולצפייה בארכיון העיתונות הבריטית (British Newspaper Archive). נכון לשנת 2011 עמדה תפוצתו של הניוז לטר על 23,492 עותקים יומיים.
חכים
מוסא אלסדר
דליפת הנפט בשמורת עברונה
דליפת הנפט בשמורת ערבת עברונה התרחשה בלילה שבין 3 ל-4 בדצמבר 2014. כחמישה מיליון ליטרים (5,000 קוב) של נפט גולמי דלפו מקו צינור אילת-אשקלון באזור היישוב באר אורה שבדרום הנגב. הנפט הגולמי זרם לשמורת ערבת עברונה הסמוכה וגרם לזיהום חמור בתוכה. האירוע הוערך על ידי המשרד להגנת הסביבה כאחד האסונות הסביבתיים החמורים שאירעו בישראל.
הדליפה.
הנפט דלף מתוך צינור חדש של חברת קו צינור אילת-אשקלון הנמצא בבנייה. הצינור נבנה במסגרת העבודות לקראת הקמת שדה התעופה החדש מצפון לאילת. מיד כשזוהתה הדליפה נסגרו מגופים בצינור כדי לעוצרה, אך הנפט שכבר היה מעבר להם המשיך לדלוף וזרם עד למרחק של שבעה קילומטרים ממקום הדליפה, כשהוא יוצר ערוצי משנה. פני השטח השטוחים של השמורה הקלו על התפשטות זרמי הנפט בה. גודל השטח שנפגע באופן כולל הוערך באלף דונמים, ומתוכו פגיעה מכתמי נפט בשטח בגודל של 130 דונם. הנפט שדלף גרם גם נזק לקטע מכביש 90 לאילת.
אדי הנפט שזרם יצרו מפגע ריח חזק. בירדן דווח כי עשרות תושבים פונו לבתי חולים בשל קוצר נשימה. כמו כן, נוצר חשש לפגיעה בצבאים החיים בשמורה ובעופות דורסים וכן לזרימת הנפט למפרץ אילת במקרה של שיטפונות חורף בשמורה.
על פי הערכה יארך שיקום השמורה חודשים רבים ואולי אף שנים. המשטרה הירוקה ורשות הטבע והגנים החלו לחקור את נסיבות דליפת הנפט ולאמוד את הנזק שנגרם לחי ולצומח באזור. נמצא כי 430 עצי שיטה נפגעו מהזיהום.
הנזק לשמורת הטבע הוערך על ידי משרד הגנת הסביבה וחברת תבור כלכלה ופיננסים בכ-111 מיליון ש"ח. כנגד קצא"א הוגשו ארבע תביעות ייצוגיות שאוחדו לתובענה ייצוגית אחת בסך מאות מיליוני שקלים. במהלך הדיונים בתביעה עודכנה חוות הדעת הכלכלית של המשרד: הנזק לשמורה נאמד בכ-216 מיליון ש"ח, ועלויות השיקום נאמדו בכ-65 מיליון ש"ח. נכון לאוקטובר 2019 החקירה הפלילית נגד קצא"א נמשכת. בנובמבר 2019 הגיעו פרקליטות המדינה והצדדים האחרים לתביעות הייצוגיות להסכם פשרה עם קצא"א שבמסגרתו נדרשה החברה לשלם 100 מיליון ש"ח, מהם 32 מיליון ש"ח שהוציאה עוד קודם לכן במסגרת שימור השמורה ולמחקר. בנובמבר 2021 הוגש כתב אישום נגד קצא"א ושלושה מראשיה בגין זיהום הנחל. בכתב האישום נקבע כי יש לשלושה "אחריות למחדלים ולכשלים שגרמו לפגיעה אקולוגית, מהגדולות שאירעו במדינה".
פעולות הניקוי והשיקום.
שאיבה.
חברת קו צינור אילת-אשקלון החלה לשאוב את הנפט שזרם בשמורה ולפנות ממנה אדמה שזוהמה בנפט. ביממה הראשונה נשאבו 2000 מ"ק של נפט. לאחר מכן החל תהליך של שאיבת נפט שנקווה בשלוליות, ובהמשך, בעקבות הקמת סכרים זמניים, נשאבו הנוזלים (מים מזוהמים ונפט) שנקוו בהם. בהנחיית המשרד להגנת הסביבה ורשות הטבע והגנים, ביצעה קצא"א סקרי קרקע ובחינת טכנולוגיות לשיקום הקרקע
פינוי קרקע מזוהמת.
בימים הראשונים שלאחר האירוע, הוצאו מאות טונות של קרקע מזוהמת, ופונו לאתר הפסולת נימרה, הסמוך לבאר אורה. בשל הנזק העצום שפעולות אלה גורמות לשטח השמורה, הן הופסקו מיד כשהוברר שהסכנה למפרץ אילת חלפה.
בהמשך, הוחלט במשרד להגנת הסביבה וברשות הטבע והגנים לטפל במרבית הקרקע המזוהמת בשטח, מבלי לפנות אותה. לשם כך הוציאו רשות הטבע והגנים וחברת קצא"א קול קורא, במסגרתו כ-30 חברות בינלאומיות בעלות ידע בתחום התבקשו להציג את יכולותיהן בטיפול בקרקע מזוהמת בנפט, בשטח שהוקצה לכך מראש. בשנת 2019, כחלק מבחינת טכנולוגיות לטיפול בנפט בוצע פיילוט, במסגרתו יצרו מהנדסים כימיים תהליך המפחית את הזיהום בקרקע באמצעות בקטריות. הפיילוט הראה שנביטה של צמחים חדשים אפשרית.
שיקום מרקם החיים.
בדצמבר 2014, מונה סגן השר אופיר אקוניס לאחראי על המשרד להגנת הסביבה והועמד בראש מנהלת שיקום השמורה. תגובת המשרד ורשות הטבע והגנים לאירוע כללה מספר פעולות: מניעת כניסת מטיילים ומבקרים לשמורה, הגבהת סוללות הסכרים בה ושיפור דרכי הניקוז. פעולות אלו סייעו במניעת התפשטות הנפט ובהסרת החשש לזיהום מפרץ אילת. בסוף אותו החודש אישרה הממשלה את תוכנית השיקום של המשרד, ולפיה נקבע כי טיהור הקרקע ימומן כולו על ידי קצא"א, וכי הממשלה תקצה כ-17 מיליון ש"ח ותוספת של כוח אדם לטיפול בקרקעות שזוהמו ולשיקום בעלי החיים שנפגעו.
עד מחצית ינואר 2015, בדיקות איכות האוויר בשמורה הצביעו על ירידה של יותר מ-90% בזיהום האוויר במקום. באפריל 2015, ארבעה חודשים לאחר הדליפה, נפתחה השמורה למבקרים לאחר שלא נמצאו מזהמי אוויר החורגים מהתקנים.
שנה לאחר הדליפה, פרסם המשרד להגנת הסביבה כי דיגומים וניטורי האוויר שנערכו מעידים על איכות אוויר טובה באזורים שנפגעו ועל שיפור במצב אוכלוסיית הצבאים. מבדיקה שנערכה נמצא כי אוכלוסיית הצבאים באזור לא נפגעה ונצפו אף מספר פרטים חדשים
תגובות לאירוע.
בתחום המשפטי הוגשו מספר תביעות ייצוגיות נגד חברת קו צינור אילת-אשקלון ונגד המשרד להגנת הסביבה בסכום כולל של יותר ממיליארד שקלים. תביעה שהוגשה בשם 13 אלף תושבי אילת והערבה כללה גם את ראש הממשלה ושר האוצר בפועל בזמן שהדליפה התרחשה-בנימין נתניהו.
חברת הכנסת תמר זנדברג פנתה ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה להסיר את החיסיון ממנו נהנית קצא"א. במקביל לכך החלה פעילות ציבורית על ידי עמותת אדם טבע ודין ומתנדבים שונים, במטרה להסיר את החיסיון מפעילות קצא"א, תוך דרישה להעמיד את בכיריה לדין. לצורך כך נפתחו עצומות מחאה.
בעקבות החלטת בג"ץ, בשנת 2017 הותקן צו חיסיון חדש שנועד לתקן את החיסיון הקודם משנת 1968. הצו אושר על ידי ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, והתיר פרסום ללא הגבלה של כל מידע אודות החברה הנוגע לענייני איכות הסביבה. במסגרת דיוני וועדת החוץ והביטחון טען מנכ"ל החברה, כי "כבר היום כל עובד של המשרד להגנת הסביבה יכול להיכנס למתקני החברה ולפקח. אנו גם לא נהנים משום הקלה בפיקוח הסביבתי – לא בנושא רישיון עסק ולא בנושא היתר רעלים"
בנובמבר 2021 הוגש כתב אישום נגד חברת קצא"א וארבעה בעלי תפקידים בחברה בגין אחריות למחדלים ולכשלים שגרמו לדליפה.
Frère Jacques
דליפת הנפט בשמורת עין עברונה
Ars Poetica
אמנות הפיוט
אין מדיאס רס
הר תור
ספקטרה
ספקטרום (סרט)
שלום-עליכם
יחסי ישראל רומניה
יוסף רובין