סקיילאב 5 יועדה להיות משימה קצרה בת 20 יום בה היו מבוצעים ניסויים מדעיים ומסלול התחנה היה מוגבה. ואנס בראנד (מפקד), דון לינד (טייס) וויליאם לנואיר (טייס משנה) יועדו לטוס במשימה, כאשר בראנד ולינד היו גם הצוות שיועד למשימות החילוץ Skylab Rescue - משימות חילוץ לצוותי התחנה - שמעולם לא נדרשו. בראנד ולינד התאמנו גם למשימה בה הייתה מכוונת סקיילאב להתרסקות מבוקרת.
סקיילאב B.
לסקיילאב נבנתה תחנת גיבוי שהייתה משוגרת אם שיגור סקיילאב המקורית היה נכשל. בנאס"א שקלו לשגר את תחנת הגיבוי בכל מקרה, כדי שתהיה תחנה נוספת בחלל בשם "סקיילאב B", אך התוכנית בוטלה לטובת המשך ההשקעה בפיתוח מעבורות החלל. תחנת הגיבוי מוצגת כיום במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית בוושינגטון די. סי.
עלויות התוכנית.
תוכנית סקיילאב עלתה כ־2.2 מיליארד דולר בין 1966 ל־1974, שהם כ־10 מיליארד דולר בדולרים של 2010. מכיוון ששלושה צוותים בני שלושה אנשי צוות שהו בתחנה סך הכל 510 "ימי־אדם" בתחנה, כל "יום־אדם" עלה כ־19.6 מיליון דולר (בדולרים של 2010), זאת בהשוואה ל־7.5 מיליון ל"יום־אדם" בתחנת החלל הבינלאומית.
מקרורליה
מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
מקסימיליאן השני (בגרמנית: Maximilian II, 31 ביולי 1527 - 12 באוקטובר 1576) מבית הבסבורג היה מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 ועד יום מותו.
שנותיו הראשונות.
מקסימיליאן השני נולד בווינה ב-31 ביולי 1527, לפרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה ולאנה, נסיכת בוהמיה והונגריה, בתו הבכורה של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה. מקסימיליאן התחנך בעיקר בספרד בחצר המלוכה של דודו, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שכיהן גם כמלך ספרד. בגיל 17 כבר התנסה בלחימה במהלך מלחמתו של דודו כנגד צרפת בשנת 1544 וכן במהלך מלחמת ברית שמלקלדן ובמהרה החל לקחת חלק בממשל הקיסרי.
נישואים וילדים.
בשנת 1548 נישא מקסימיליאן לדודניתו מריה, בתו של קרל החמישי. לזוג נולדו בסך הכל שישה עשר ילדים:
המאבק על הירושה.
בשנת 1550, לאחר שנתיים בהן שימש כשגריר הקיסר בספרד, שב מקסימיליאן לגרמניה כדי להשתתף בדיונים על הירושה הקיסרית. קארל החמישי רצה שבנו, פליפה (לעתיד פליפה השני, מלך ספרד) יירש את מקומו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם אחיו פרדיננד ובנו מקסימיליאן התנגדו לכך. לאחר דיונים ארוכים הגיעו הצדדים לפשרה לפיה פרדיננד יירש את הכתר הקיסרי אך לאחר מותו יירש את מקומו פליפה בעוד שמקסימיליאן יוכתר כמלך הרומאים וימשול על גרמניה. סידור זה לא מומש לבסוף, ומאבק הירושה פגע בקשרים בין הענף האוסטרי לענף הספרדי של בית הבסבורג, שהיו טובים עד אז. בשנת 1552 נפל מקסימיליאן למשכב והיו שמועות כי מחלתו נבעה מניסיון הרעלה על ידי תומכי בן דודו.
מקסימיליאן התיישב בווינה, משם ניהל את השטחים האוסטרים והגן עליהם מפני העות'מאנים. לא ידוע מה היו דעותיו הדתיות של מקסימיליאן אולם ידוע כי היו לו יחסים טובים עם מטיפים לותרנים ועם נסיכים פרוטסטנטים. סובלנותו הדתית הדאיגה את אביו, שחשש כי בנו יעזוב את הכנסייה הקתולית ואף תכנן לנשל אותו מסדר הירושה במקרה זה, אולם לבסוף מקסימיליאן דבק באמונתו הישנה, לפחות באופן רשמי, למרות שבסוף חייו דעותיו היו קרובות יותר ללותרניזם.
בשנת 1562 נבחר מקסימיליאן בפרנקפורט כמלך הרומאים, שליט גרמניה, לאחר שהבטיח לנסיכים הבוחרים הקתולים כי הוא נאמן לדתם ולנסיכים הפרוטסטנטים כי כשיוכתר לקיסר הוא ירשה את השימוש בוידוי האוגסבורגי (הווידוי של הלותרנים). עם מותו של אביו בשנת 1564 הוא הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה וכן כמלך הונגריה ובוהמיה.
קיסר.
מקסימיליאן שאף לבצע רפורמות נרחבות בכנסייה הקתולית, כמו מתן אישור לכמרים להנשא, אולם נתקל בהתנגדות מצד האפיפיור, פיוס הרביעי, ומצד מלך ספרד ואכזב את הנסיכים הפרוטסטנטים בכך שסירב למנות בישופים פרוטסטנטים באחוזות הקיסריות. למרות זאת הוא הצליח להעניק חופש דת לאצולה הלותרנית באוסטריה וסירב לפרסם בשטחיו את הצווים של ועידת טרנטו שבאו להילחם ברפורמציה. בשנת 1568 חתם מקסימיליאן על הסכם הפסקת אש עם העות'מאנים לפיו הוא המשיך לשלם מס לסולטאן בתמורה לשמירה על השקט בהונגריה.
לאחר מותו של בנו ויורשו היחיד של פליפה השני החל מקסימיליאן להתמתן בדעותיו הדתיות ולשפר את יחסיו עם מלך ספרד, במטרה שהוא או אחד מבניו יירשו בעתיד את הכתר הספרדי. אחת ממחוות הפיוס שעשה הקיסר הייתה כאשר העניק בשנת 1570 לפליפה את בתו הבכורה, אנה, ככלתו הרביעית של המלך.
בשנת 1570 ניסה הקיסר לשכנע את נסיכי האימפריה לספק לו חיילים להגנת האימפריה מפני העות'מאנים, אולם הנסיכים הפרוטסטנטים, שהיו מאוכזבים מהבטחותיו לרפורמה נרחבת, העדיפו לשלוח את חייליהם לצרפת ולארצות השפלה כדי לעזור למרידות הפרוטסטנטיות שם. כוחו של הקיסר ירד ולא היה לו צבא גדול מספיק כדי להצטרף לכוחות האפיפיור בקרב לפנטו, דבר שהוריד את קרנו בעיני הכס הקדוש.
בשנת 1575 נבחר מקסימיליאן לתפקיד מלך פולין על ידי הפרלמנט הפולני, אולם לאחר שלושה ימים בלבד איימה האצולה הפולנית במלחמת אזרחים אם לא ייבחר מלך ממוצא פולני, ואת מקומו של מקסימיליאן תפסה אנה יגיילונקה. הקיסר תכנן לתקוף את פולין במטרה לקחת בכוח את הכתר אולם הוא מת במהלך ההכנות למלחמה, ב-12 באוקטובר 1576 בעיר רגנסבורג. על ערש דווי הוא סירב לקבל את המשיחה האחרונה מידי הכנסייה הקתולית. בנו רודולף, שכיהן משנת 1575 כמלך הרומאים, ירש את הכתר הקיסרי.
יחסו ליהודים היה אוהד, וניתן לראות עדות לכך שביטל את צויי הגירוש של יהודי בוהמיה, והחזיר להם את זכויות היתר העתיקות שלהם. תהלוכה שביצע בשנת 1571 בגטו היהודי של פראג, בלווית רעייתו, נותנת דוגמה נוספת ליחסו האוהד יחסית ליהודי האימפריה.
אמריקן סטפורדשייר טרייר
חברה לשירות ימי עתיד
חברה לשירות ימי עתיד בע"מ הייתה חלוצת חברות הספנות יהודית שפעלה מתקופת היישוב ועד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. מתוך הכרה בצרכי המדינה בדרך הכשירה את מרבית רבי החובלים וקציני המכונה בצי הסוחר הישראלי.
בעלים והנהלה.
חברת עתיד נוסדה בשנת 1934 על ידי משפחת בורכרד מהמבורג בעלת חברת גוררות Fairplay Reederei, Hamburg שהורחבה לעסקי ספנות.
עם עליית הנאצים העבירו חלק מהפעילות לארץ ישראל. עם הפעלת החוקים הנאצים נגד היהודים בגרמניה. הצליחו לעבור עם חלק מספינותיהם לבריטניה לפני מלחמת העולם השנייה.
ניהול החברה נעשה בשותפות עם חברת האחים ברנט מבריטניה בשם BARNET BROS &amp; BORCHARD. המשרד הראשי היה בחיפה, משרדים נוספים ביפו תל אביב ובאלכסנדריה. סוכנים בנמלי הים התיכון במדינות הדנובה ובאירופה.
החברה נרשמה במרשם של ממשלת המנדט. דירקטורים לוסי בורכרד מלונדון, א ברנט מלונדון, קורט בורכרד מבריסטול וינס בורכרד מחיפה.
מנהל החברה היה ינס בורכרד והיו לו שלושה סגנים: ליאו מייזל, סול אדלר וולפגנג לצרוס, שניהל את סניף אלכסנדריה. מנהל סניף תל אביב היה אהרון עירוני. מזכירת החברה אסתר דיאמנט.
המשרד הראשי שכן ברחוב המלכים 41 כיום דרך העצמאות קומה ב' וג'. שנמצא מעבר לרחוב נמצאו משרדי הבולשת הבריטית. ב-29 בספטמבר 1947 בפיצוץ בית הבולשת הבריטית בחיפה נפגע קלות משרד החברה. המזכירה אסתר דיאמנט שירדה לרחוב איבדה בפיצוץ את אחת מעיניה.
פעילות.
קווי החברה בתחילת פעולתה היו במזרח הים התיכון. החברה עמדה בתחרות קשה מול חברות אחרות ומול ספנות החופים בספינות קטנות.
במלחמת העולם השנייה - חלק מהצוות על האניות, ובעיקר הפיקוד, היה גרמני. בימי מלחמת העולם השנייה הוחלף הצוות הגרמני בעיקר ביהודים מארץ ישראל, והאוניות גויסו לשירות הצבא הבריטי. אוניות החברה השתתפו בשיירות אספקה בים התיכון, תוך כדי ספיגת התקפות מצוללות ומפציצים איטלקיים וגרמניים- הובילו אספקה לארמייה השמינית בצפון אפריקה ממצרים, והובילו חזרה שבויים. בין השאר השתתפו אוניות החברה בהובלת אספקה לטוברוק שנשארה נצורה זמן רב על חוף צפון אפריקה מעבר לקווי האויב.
שירות למדינה בדרך.
בהתנהלותה סייעה משפחת בורכרד והנהלת חברת עתיד ליישוב היהודי ולמדינה בדרך.
הכשרת ימאים - הצוותות של אניות החברה אוישו בחלקם הגדול על ידי חלוצים שעברו הכשרה ימית בגרמניה.
הצלת הון - יהודים ברומניה מסרו לקברניט האנייה "עתיד" כמות גדולה של מטבעות זהב אשר העביר אותם ליעדם בארץ.
ביסוס נמל תל אביב.
עם יסוד נמל תל אביב בשנת 1936 מילאו אניות החברה תפקיד לאומי בכך שביקרו בקביעות בנמל החדש. בשנה הראשונה לקיומו ביקרו אניות החברה בנמל תל אביב 62 פעמים.
תרומתה של חברת עתיד לביסוס הנמל הוכרה עד כדי כך שיו"ר ועד העובדים ברוך רוזנפלד הפיק בשנת 1938 חוברת תחית הספנות העברית המספרת רבות על החברה.
סיוע להעפלה.
הסיוע ל נעשה בכמה צורות:
סיוע לרכש.
האנייה "עתיד" הייתה ספקית גדולה של תחמושת להגנה. הברחה נעשתה בארגזים שלמים דרך שובר הגלים של נמל חיפה לנגרית "העוגן" במערב הנמל. או שהוצאה ישירות דרך השער המערבי של הנמל שהיה מרוחק ממגורי ערבים.
נתיב אחר להעברת תחמושת היה מאגם תמסח בתעלת סואץ. שם רוכזה תחמושת מעודפי המלחמה ומשלל איטלקי. התחמושת מהאנייה נמסרה לנהגים ארץ-ישראליים מגויסים בפלוגת מובילי המים שהעבירו אותה לארץ ישראל.
פעילות.
בתקופת החירום של מלחמת עצמאות ישראל, הייתה החברה חלק מאיחוד חברות הספנות למען המאמץ המלחמתי. האיחוד לא החזיק מעמד. צים נהפכה לגורם הדומיננטי ועתיד דעכה.