עם תחילת התפוגגות הסכסוך בין הצפון לדרום החל עימות נוסף בחבל דארפור שנמצא במערב סודאן. בניגוד לסכסוך בין הצפון לדרום, סכסוך זה הוא על רקע אתני בלבד ולא על רקע מלחמת דת. תחילת הסכסוך בפברואר 2003 בין הג'נג'וויד (Janjaweed), מיליציה מזוינת המגויסת מקרב שבטים ערבים אשר נתמכת על ידי הממשלה הסודאנית, לבין ארגוני מורדים משבטי השחורים. ארגוני המורדים האשימו את הממשלה באפליה לטובת הערבים ולכן הם החלו מאבקים צבאיים בין הממשלה לקבוצות המורדים. מאמצי הממשל בסודאן לדיכוי קבוצות המורדים הובילו לטבח של כוחות הג'נג'וויד באלפי אזרחים שחורים מוסלמים. דיווחים שהגיעו מהשטח מדברים על בין 200 אלף ל-400 אלף הרוגים בעקבות המלחמה והמצב הכלכלי הקשה שהוביל לרעב בקרב האוכלוסייה באזור. ממשלת סודאן מכחישה את המספר שדווח ועל פי דיווחיה בסכסוך נהרגו פחות מ-10000 תושבים. בפברואר 2010 נחתם הסכם הפסקת אש בין הצדדים אולם למרות זאת עדיין לא פסקה האלימות ובחלקים מסוימים בחבל דרפור עדיין מתקיימים מאבקים צבאיים קשים.
האשמות בינלאומיות.
במרץ 2005, פנתה מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לחקור את פשעי המלחמה המתבצעים בדארפור. משימה זו הוטלה על התובע בבית הדין הבינלאומי לצדק, לואיס מורנו אוקמפו.
ב-14 ביולי 2008, הגיש אוקמפו בקשה לבית הדין הפלילי הבינלאומי להוצאת צו מעצר בינלאומי נגד אל-באשיר, בחשד שהיה אחראי לרצח עם, לפשעים נגד האנושות ולפשעי מלחמה נגד הקבוצות האתניות האפריקאיות בדרפור. בתגובה, גינו אל-בשיר וממשלת סודאן את הבקשה וציינו כי לא ישתפו פעולה עם בית הדין. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות בית הדין בה הוגשה דרישה למעצר כנגד ראש מדינה מכהן. במסגרת הבקשה טען אוקמפו כי אל בשיר פתח בקמפיין רצחני לגירוש תושביו האפריקאים של חבל דרפור מבתיהם ו"להביא להשמדת חלק גדול מהם", לאחר שנכשל בניסיון לדכא את המרד שפרץ באזור בשנת 2003. עוד טען אוקמפו כי אל בשיר דאג לכך שהמצב במחנות העקורים העצומים בדרפור, בהם חיים 2.5 מיליון בני הקבוצות האתניות האפריקאיות שנמלטו מבתיהם בעקבות ההתקפות, "יביא להשמדתם" של הניצולים.
ב-4 במרץ 2009, הוצא צו מעצר והוגש כתב אישום כנגד אל בשיר בבית הדין בהאג, כתב האישום כלל 7 סעיפים של פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה אולם הוא לא כלל אישומים בעבירות רצח. השופט בבית המשפט ארקי קורולה (Erkki Kourula) הורה לבחון מחדש את האישומים והראיות על רצח העם. התובע אוקמפו, ציפה כי לאחר בחינת הראיות מחדש, ממצאים אילו עשויים להביא להאשמות בזמן קצר. בתגובה להוצאת צו המעצר, נשא אל-בשיר נאום בו יצא בביקורת כנגד אוקמפו וזילזל בהחלטת בית הדין.
במהלך הדיונים שהתקיימו בשנת 2009, נמנע בית הדיון הבינלאומי מלהאשים את אל-באשיר ברצח עם, בטענה שאין לכך ראיות מספיקות. אוקמפו, ערער על ההחלטה וזו התקבלה על ידי בית המשפט, שהורה על חידוש הדיונים בפברואר 2010.
ב-12 ביולי 2010, הוציא בית הדין הבינלאומי צו מעצר שני כנגד אל-באשיר, אליו נוספו שלושה אישומים בגין רצח עם. בפסיקתם קבעו השופטים כי "יש לנו סיבות הגיוניות להאמין שאל-באשיר אשם בשלושה סעיפים של רצח עם שבוצע נגד שלוש קבוצות אתניות שונות בדרפור: פור, מסליט וזגהוואה. מדובר ברצח עם שבוצע במעשי הרג, ורצח עם שבוצע באמצעות פגיעות נפשיות ופיזיות קשות ומכוונות כדי להרוס חיי הקבוצות האתניות האלה". מדינות "הליגה הערבית" הביעו תמיכה באל-בשיר והתנגדות להסגרתו, וכך עשתה גם סין, החברה במועצת הביטחון של האו"ם ובעלת זכות ווטו בהצבעה.
ב-2017 נשמעו קולות בקרב מדינות ערביות ואפריקאיות הקוראות להסיר את צו המעצר כנגד אל באשיר. במרץ 2017 סירבה ירדן לעצור ולהסגיר את אל-באשיר לבית הדין הבינלאומי. שגרירי מצרים ואתיופיה באו"ם קראו לעצור את ההליכים כנגד אל-באשיר.
בדצמבר 2018 החלו להתעורר מהומות בסודאן, כשראשיהן דורשים להדיח את אל-בשיר. רופאים בבתי חולים ממשלתיים פתחו בשביתה, ולטענת האופוזיציה נהרגו למעלה מ-22 מפגינים.
ב-11 באפריל 2019 הודח אל-בשיר בהפיכה צבאית והוחלף על ידי שר ההגנה אחמד עווד בן עוף.
חיים אישיים.
לאל-בשיר שתי נשים, ואין לו ילדים משלו.
עומר חאסן אחמד אל-באשיר
האחים יונאס
קונקרי
CAMP ROCK
מחוגג
צ'אנגשו
צַ'אנְגְשׁוּ (במנדרינית תקנית: 常熟; בפין-יין: Chángshú; מילולית "צמיחה תמידית") היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית סוּג'וֹאוּ במחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנפה שוכנת באזור שאקלימו נוח ואדמתו פורייה, ולכן התאפיינה בתרבות חקלאית מפותחת עוד מימי קדם ומכאן שמה. שלא במפתיע, עיירת הנמל הסמוכה מכונה טַאיצַאנְג (太倉) שפירוש שמה "הממגורה הגדולה ביותר".
בנפת צ'אנגשו 21 עיירות ופלכים ושתי מועצות מחוזיות לאזורי פיתוח כלכלי וטכנולוגי. צ'אנגשו היא אחת הנפות העשירות ביותר בסין, התמ"ג של הנפה מדורג לעיתים קרובות בין 10 הנפות העשירות ביותר בסין.
היסטוריה.
צַ'אנְגשׁוּ קיבלה מעמד של נפה עצמאית בשנת 540, אך ב-1581 היא הוכפפה לסוג'ואו. האזור קודם למעמד של נציבות מלאה ב-1295, והעיר נבנתה מחדש ובוצרה במאה ה-14, אך ב-1370 הורדה שוב לדרגת נפה. במאות ה-15 וה-16 הותקפה העיר כמה פעמים על ידי פיראטים יפניים.
גאוגרפיה.
נפת צַ'אנְגשׁוּ שוכנת בפינה הדרום-מזרחית של מזרח מחוז ג'יאנגסו בתחומי הדלתה של היאנגצה וגובלת בנהר היאנגצה בגבולה הצפון מזרחי, בנפה גַ'אנְגגְ'יַאגַאנְג (张家港) בגבולה הצפון מערבי, בנציבות סוג'ואו בגבולה הדרום מערבי ובנפה טַאִיצַאנְג (太仓) בגבולה הדרומי. העיר צַ'אנְגשׁוּ שוכנת כ-20 קילומטרים דרומית לנהר היאנגצה, כ-50 ק"מ צפונית מזרחית לעיר סוג'ואו ו-72 קילומטרים צפונית מערבית לשאנגחאי.
רוב שטח הנפה מישורי וגובהה הממוצע בין 3 ל-6 מטרים מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בנפה היא גבעת יוּ, 261 מטרים. הנפה זוכה לכמות גבוהה של משקעים, כ-1,000 מ"מ לשנה (בין השאר בהשפעת המונסון של מזרח אסיה), ולכן יש בה גופי מים רבים: שלושה אגמים, וארבעה נהרות. אקלים הנפה לח, אך נוח יחסית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 20°C, ועונות השונות מובחנות.
כלכלה.
צ'אנגשו הייתה מסורתית עיר שוק לתוצרת החקלאית המקומית העשירה: אורז, תירס, חיטה, תה, ירקות, צמחי מרפא ועלי תות, ומאז המאה ה-13 היה אזור מרכזי לגידול כותנה. בהיותה אזור עשיר בגופי מים מהווה הדיג ענף חשוב בחקלאות הנפה: דגים, חסילונים, סרטנים, ומגוון צמחי מים נמכרים בשווקים. סוג סרטן ("Eriocheir sinensis"), המכונה "סרטן סיני שעיר", שגדל במקור באגם יַאנְגצֶ'נְג שבשטח הנפה, נחשב למעדן מבוקש והוא מיוצא לשאנגחאי והונג קונג. עם זאת, התיעוש המהיר של הנפה גרם לכך שהחקלאות, שמילאה תפקיד חשוב בכלכלת צ'אנגשו בעבר, היא כיום מגזר קטן שמהווה כ-2% ופחות מהכנסות הנפה. בשנת 2006 הגיע ההכנסה מתעשייה ל-30 מיליארד דולר (גידול של 24% בהשוואה לשנה קודמת). התיעוש המהיר גבה מחיר אקולוגי יקר, בעיקר בזיהום הנהרות והאגמים. לדוגמה, בתעשיית הלבנים נפלט פלואוריד שנטמע על ידי תות העץ ומופיע בעליו. טוואי המשי, שהמזון היחיד שלהם הוא עלי תות העץ, הורעלו ומתו. כיום הנפה עושה מאמצים גדולים בקביעת מדיניות להגנת הסביבה ואף זכתה במספר פרסים בתחום.
אף על פי שמנהלתית צַ'אנְגשׁוּ כפופה לסוג'ואו, היא הבסיס המחוזי לסחר החוץ. בשנים האחרונות מפותח נמל על נהר היאנגצה על מנת לשרת את סוג'או וווּשִׂי.
חינוך.
צ'אנגשו מתגאה ברמת אוריינות גבוהה. 99% מהילדים בגילאי בית הספר לומדים. ובעיר יש שני מוסדות להשכלה גבוהה:
תחבורה.
קשרי התחבורה של צ'אנגשו עם ערים אחרות כוללות כבישים, ונתיבי מים ומתוכננת מסילת ברזל:
תיירות.
מוקדי המשיכה העיקריים הם:
אנטוניו די נטאלה
אנטוניו די נטאלה (איטלקית: Antonio Di Natale; נולד ב-13 באוקטובר 1977 בנאפולי שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. קבוצתו האחרונה הייתה אודינזה. די נטאלה הוא מלך שערי אודינזה בכל הזמנים עם 227 שערים במדיה.
קריירה.
בצעירותו שיחק די נטאלה בקבוצת הנוער של אמפולי. הוא הושאל למספר קבוצות קטנות לפני שהפך לשחקן קבוע באמפולי ב-1999. בזכות יכולתו הטובה במדי אמפולי בסרייה א' זומן לסגל נבחרת איטליה. די נטאלה האריך את חוזהו בקבוצה ב-2003, אך לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השנייה, הוא עבר לאודינזה. בעונת חבר די נטאלה לוינצ'נצו יאקווינטה ולדויד די מיקלה בחוד הקבוצה, ויחד הם עזרו לאודינזה לסיים את העונה במקום הרביעי ובכך להעפיל לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בעונה זו הבקיע די נטאלה שבעה שערים ב-33 משחקי ליגה. בעונת הופיע די נטאלה ב-36 משחקי ליגה, בהם הבקיע 17 שערים. בעונות ו- זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, לאחר שהבקיע 29 ו-28 שערים בהתאמה.
די נטאלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בנובמבר 2002 במשחק מול נבחרת טורקיה. בשנים שלאחר מכן שותף במספר משחקי ידידות נוספים. ב-2007 זכה די נטאלה למקום בהרכב הנבחרת במוקדמות יורו 2008. בקיץ 2008 שיחק עם הנבחרת ביורו. בדו-קרב בעיטות העונשין ברבע הגמר מול נבחרת ספרד החמיץ די נטאלה את בעיטתו, ונבחרתו הודחה מהטורניר. הוא הופיע בהרכב הנבחרת גם בטורנירי מונדיאל 2010 ויורו 2012, שלאחריו הודיע על פרישתו מהנבחרת.
אישטואן האמר
ישראל יצחק גרינץ
ישראל יצחק גרינץ (1907 – 25 בדצמבר 1982) היה איש ציבור, בנקאי ומחבר ספרים בתחום הבנקאות.
חייו.
גרינץ התחיל בפעילות ציבורית כמזכיר תנועת המזרחי בעיר הולדתו ראדום שבפולין, כבר בגיל 16.
בגיל 18, יסד ספרייה ציבורית לספרות עברית ויידיש, ובאותו זמן נבחר ליו"ר צעירי התנועה בעיר.