ברוולד הוא האדריכל היהודי-ציוני הראשון אשר באופן מודע חיפש מקורות חדשים בניסיון ליצור "אדריכלות ישראלית" חדשה המתאימה לשובו של העם היהודי לארצו. חיפושיו של ברוולד אחר סגנון מקומי חדש נעשו על רקע החזון הציוני של הקמת יישוב עברי חדש בעל תרבות חדשה, המתבססת על תרבות העם היהודי וארץ ישראל. הוא ראה בבנייה האסלאמית על מאפייניה השונים בארץ (כגון אדריכלות ממלוכית) סגנון אליו צריכה תרבות הבנייה היהודית החדשה להתקשר. התוצר האדריכלי של בנייניו של ברוולד הוא אותו סגנון שלימים כונה "הסגנון הארץ ישראלי" אשר שילב בין מזרח ומערב והיה הסגנון השולט ביישוב עד שנות ה-20. בבניין הטכניון, למשל, מתבטא השילוב הזה בקשתות בסגנון מזרחי ומעליהן גמלוני-לבנים בסגנון צפון-אירופי. החיבור למקום בא לידי ביטוי בתכנון בית וגן (לימים בת ים) במסגרתו העניק ברוולד חשיבות לטופוגרפיה המקומית, למאפייני השטח ומתאר קו החוף ובמכוון נמנע משינוי גס של הנוף.
שני בתי הספר שתכנן ברוולד בחיפה, בניין הטכניון ואחריו גם את בניין בית הספר הריאלי הישן, נחשבים עד היום לדוגמה טובה של הסגנון האקלקטי. בתכנון בניין הטכניון נעשה גם מאמץ לתת לו ממד ציבורי וממלכתי באמצעות סימטריה והעמדה מונומנטלית ביחס לסביבתו (בדומה לבניין הגימנסיה העברית הרצליה שנבנה בתקופה המקבילה בתל אביב). על כל פנים, נראה כי בסוף ימיו הפנה ברוולד עורף לעקרונות הסגנון האקלקטי שהנהיג: "בית פיליפס" שנבנה על הר הכרמל בנוי כבר במתכונת הסגנון הבינלאומי. בשלוש השנים האחרונות לחייו תכנן ברוולד בית עבור חיים ויצמן, שנועד להיבנות בהר הצופים, בסמוך לאוניברסיטה העברית. בסופו של דבר סבל הפרויקט דחיות חוזרות ונשנות, ולבסוף לא יצא אל הפועל.
ברוולד הרבה לצייר ולרשום נופים, בני-אדם וקריקטורות, ואף אייר מספר ספרים. הוא היה מוזיקאי חובב אשר ניגן בוויולה, ובעודו בגרמניה ניגן ברביעיית מיתרים שהשתתף בה גם אלברט איינשטיין. הוא נפטר ממחלה קשה ב-1930, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. לזכרו רחוב בהדר הכרמל בחיפה ואנדרטה בכרמל מרכזי במקום שבו נהג לשבת.
בלוק פשוט
בלוק פשוט, הקרוי גם חצי בלוק, הוא קשר שמטרתו מתיחה של חבל, בין שני מקומות מאובטחים.
בשונה מבלוק נהגים שמטרתו דומה, בלוק פשוט הרבה יותר קל ליצירה, אך פחות יציב. הבלוק הפשוט נועד למתיחת מהירה של חבל, ולא ליצירת מתיחה חזקה במיוחד.
על מנת ליצור את הבלוק הפשוט יש לקשור עניבה באמצע החבל (בדרך כלל די בעניבת בהן), ללפף את הקצה הנע סביב אחד המקומות המאובטחים, העברתו דרך העניבה ומתיחתו.
אלכסנדר ברוואלד
בלאנש מקסטיליה
המכון הישראלי לפסיכואנליזה ע&quot;ש אייטינגון
נכים בישראל
כט בנובמבר
סינמה פאראדיסו
ראש כרוב (תוכנית טלוויזיה)
"ראש כרוב" היא תוכנית טלוויזיה ישראלית פופולרית לילדים ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1975, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים. בתוכנית היו פינות שונות ובהן פינת החידון. בפינה זו שאלו המנחים שאלות ושני ילדים מתחרים באולפן ענו עליהן. כל תשובה שגויה אילצה את המשיב לאחוז בידיו בכרוב. המפסיד היה מי שמפיל את הכרובים מידיו.
שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי תלמה אליגון והולחן על ידי קובי אשרת.
ב-1975 יצא תקליט ב'הד ארצי' עם שירי התוכנית, כולל תרגום לעברית של "על גג העולם" של הקרפנטרז שיצא גם על גבי תקליטור. יעל בר זוהר ביצעה מחדש את שיר הנושא של הסדרה בקלטת הילדים "רדיו גן" (1997).
אוליביה מסיאן
קירק דגלאס
בתיה
מזבח הר עיבל
מזבח הר עיבל הוא שם רווח לאתר הר עיבל, המכונה גם האתר הפולחני בהר עיבל, או "מזבח יהושע". זהו אתר ארכאולוגי, השוכן על השלוחה הצפונית-מזרחית של הר עיבל, בגובה 785 מטר מעל פני הים (הפסגה היא בגובה כ-940 מטר מעל פני הים). האתר התגלה ונחפר במהלך סקר הר מנשה בין השנים 1982–1989 על ידי משלחת בניהולו של פרופ' אדם זרטל, שתיארך את האתר לרבע האחרון של המאה ה-13 לפנה"ס. זרטל הגיע למסקנה שהאתר הוא שריד של מזבח, וזיהה אותו עם המזבח המתואר ב, וב כחלק מרכזי ממעמד הברכה והקללה, ולכן קרא לו 'מזבח יהושע'. הדעות בקהילת הארכאולוגים חלוקות לגבי השאלה האם המבנה הוא אכן מזבח, אולם רוב החוקרים מסכימים שמדובר באתר פולחני מתקופת הברזל ה-I. בשלהי 2020 טחן קבלן של הרשות הפלסטינית חלק מחומת האתר לשימוש בסלילת כביש. בתחילת 2022 הושחת חלק מהמבנה על ידי אלמונים.
לפני פרופ' זרטל, חיפשו ארבע משלחות את המזבח בהר עיבל, בין השנים 1870 ל-1922. שתי משלחות הגיעו מאנגליה (הסקר הבריטי בראשות צ'ארלס וילסון, ואנדרסון) ושתיים מצרפת (ויקטור גרן וטונו). לדברי פרופסור זרטל, הן ייחסו חשיבות למציאת המזבח כמו למציאת הר סיני. לדבריו הסיבה לכך שלא מצאו, היא שחיפשו רק בצד הדרומי של הר עיבל מתוך קונספציה שהמזבח אמור להיות ממוקם לכיוון הר גריזים.
הממצא הארכאולוגי.
האתר נתגלה לראשונה על ידי קבוצה בראשותו של אדם זרטל במהלך סקר ארכאולוגי שיטתי, ב-6 באפריל 1980. המשלחת הבחינה במראה מוזר על ההר שהיה נראה כמתחם בעל צורה מוזרה הבולט בשל מראהו הבהיר, וכמות אדירה של כלי חרס. החפירות באתר החלו בסתיו 1982. לאחר החפירות התברר כי המראה הבהיר נבע מ"גניזת" האתר - כיסויו כדי שלא יימצא במטרה למנוע את חילולו. לדברי זרטל זהו האתר הראשון שנמצא שכולו גנוז.
בטרם נחפר, זוהה באתר קיר מקיף של המתחם, המזכיר בצורתו את הספרה 8 המשתרעת לאורך השלוחה על גבי אוכף. אורכו של המתחם כ-230 מטר ורחבו בין 100 ל-25 מטר וכיוונו הכללי צפון מערב - דרום מזרח. בחלקו הצפון מערבי של המתחם זוהה מתחם פנימי קטן יותר, שבמרכז חלקו הדרומי נמצאה ערימת אבנים בקוטר 30 מטר וגובה 4 מטר. המתחם, וערימת האבנים, היו זרועים שברי חרסים מתקופת הברזל 1.
האתר זוהה כחד שכבתי, ומיקומו יוצא דופן.
המבנה המרכזי.
החלק העליון של המבנה היה מרוצף אבני גוויל בינוניות. על הריצוף הזה נבנה 'מקעד' - מבנה אבן חצי עגול לא גדול שהיווה מחסה לרועים בשומרון בימי גשם. מתחתיו נתגלו שרידיה של עמדת תצפית עות'מאנית מימי מלחמת העולם הראשונה.
בשלב הראשון של החפירה, "קולפה" ערימת האבנים ומתחתיה התגלה מבנה בגודל 9 על 7 מטר, אליו צמודות שתי חצרות אבן, מרוצפות, המופרדות על ידי קיר משופע (כבש) שעלה אל ראש המבנה. כל המבנה והקירות היו בנויים אבני גוויל.
המבנה התנשא לגובה של כ-4 מטרים, ורוצף באבני גוויל. לא נתגלה פתח כניסה למבנה.
קירות המבנה היו ברוחב 1.4 מטר. פנים המבנה היה ממולא בשכבות של אפר ואבנים. מהמסגרת החיצונית של המבנה יצאו שני קירות שאינם נפגשים לכיוון מרכזו. גם הקירות היו שקועים בתוך שכבות האפר והאבן.
המילוי.
מילוי המבנה היה עשוי שכבות של אבן ואפר. שכבת האפר הייתה בעובי של כ-1.5 מטר אפר נקי, שכלל בתוכו כמות גדולה של אפר עצמות.
הכבש.
בין החצרות הפריד קיר משופע כפול ולו שני מפלסים. הכבש הראשי, שעלה למלוא גובה הבמה, היה באורך 7.5 מטר ורחבו 1.2 מטר, ואליו צמוד היה כבש "משני", נמוך יותר, שעלה רק עד ה"סובב". העלייה למזבח בכבש מזכירה את הסגנון המצרי, לדוגמה בהקפלה הלבנה בכרנך (תבאי): העלייה בכבש ואילו הירידה באמצעות מדרגות משני צידי הכבש.
ה"סובב".
הסובב הוא מעין מדרגה רחבה המקיפה את המבנה המרכזי משלשה צדדים ונמוכה ממנו. רוחב המדרגה כמטר אחד והיא נמוכה מהמבנה המרכזי במטר אחד. הסובב מהווה המשך של קירות החצרות הפנימיות.
סלע האם והמבנה הקדום.
מתחת למבנה המרכזי נמצאו שרידיו של מבנה קדום, קטן יותר, אשר נהרס כנראה על ידי בוני המבנה. המבנה כלל מעגל אבנים בקוטר של כ-2 מטר על גבי סלע היסוד. גם במעגל אבנים זה נתגלו אפר ושרידי עצמות, מה שמעיד שמבנה זה שימש כנראה כבמה פולחנית. תיארוך המבנה הפנימי בעייתי כיוון שחלה בו התערבות מאוחרת על ידי בוני המבנה החיצוני. ההשערות הן שהוא מאותה התקופה של המבנה הגדול או שהוא קדם לו בכמאה וחמישים שנים.
ממצאים קטנים.
באתר נתגלו שברי חרסים מתקופת הברזל 1, כלי חרס שלמים מאותה תקופה, פיסות טיח קלופות, כלי פולחן ובכללם כלי קטורת, אלפי עצמות בעלי חיים כשרים, קוביות גורל, שני עגילים מצריים ושתי חרפושיות. החרפושיות תוארכו על ידי ברוך ברנדל לרבע האחרון של המאה ה-13 לפנה"ס, זמנו של רעמסס השני. אחת מהחרפושיות מכילה עיטור שמזכיר בצורתו סגנון חיקסוסי ועל השנייה נחרט בתוך כרטוש שמו של תחותמס השלישי, שזמנו המאה ה-15 לפנה"ס, ולפי זיהויו של ברנדל מדובר בחרפושית זיכרון שהנפיק רעמסס השני לזכרו של תחותמס. חרפושיות זהות המתוארכות לזמנו של רעמסס השני נתגלו במקומות אחרים. בין כלי החרס שנמצאו היו גם סירי בישול וקנקני שפת צווארון, שמאפיינים אתרים מתקופת הברזל 1, ויש הסבורים שגם מעט קודם לכן. בדיקת פחמן שבוצעה בעצמות מתארכת אותן לתחילת תקופת הברזל, אך כיוון שקו עקומת הכיול בתקופה זו בעייתי ומשום שהדגימות סבלו מתנאי אחסון בעייתיים הבדיקה איננה וודאית. כמו כן נתגלה חותם אבן דמוי טרפז המתוארך לסוף תקופת הברונזה המאוחרת. על החותם נחרטו קווים ונקודות בסגנון שנתגלה גם על גבי ידיות כלי החרס שהובאו למקום עם המנחות לאל. זרטל חשף עשרות דגמים כאלה. הסגנון הזה זוהה בכל חלקו המזרחי של הר מנשה ובצפון הר אפרים. לשיטת הסימון הזאת אין מקבילות באזורים אחרים באותו הזמן. הסימונים האלה נוצרו, לפי השערת החופר, כדי לזהות את מגישי המנחה - המשפחה או השבט שהניחו אותם באתר המזבח.