פסגות הרי נילגירי במרכז דרום תת-היבשת ההודית נישאות לגובה של יותר מ-2,000 מטר. הם מכוסים בג'ונגל סבוך והיו מבודדים עד המאה ה-19. התיישבות בריטית בהרים החלה בסביבות שנת 1820, ועד מהרה החלו קמים בהם בתי קיץ, במיוחד באודהאגאמאנדאלאם בצידם המערבי של ההרים. במחצית השנייה של המאה ה-19 כבר נהגה כל ממשלת מדרס (כיום צ'נאי) לעבור אל ההרים במהלך חודשי הקיץ. הצעות ראשונות להקמת קו הרכבת נוסחו בשנת 1845, וב-1873 הסתיימה הנחתה של מסילת רכבת ברוחב רגיל בין מדרס לעיר מטופלאיאם. כדי להתגבר על שיפועי ההרים צפונית-מערבית לעיר, הוצע להקים רכבת הפועלת על גלגל שיניים, ולבסוף, ב-1882, אומצה השיטה שיושמה בהקמת הרכבת בהר ריגי בשווייץ. עבודות הסלילה החלו בשנת 1891, הקו נחנך ב-1908.
המסילה.
אורכו של קו הרכבת הוא 45.88 ק"מ ובו מסילה בודדת צרה ברוחב של 1,000 מ"מ. בין הפסים מונחות שתי מסילות משוננות שכל אחת מהן מרוחקת מהפס החיצוני הסמוך לה מרחק של 455 מ"מ, והרווח ביניהן הוא 44 מ"מ. שיניהן של המסילות ערוכות לסירוגין כדי להבטיח אחיזה גם בסיבובים.
ניתן לחלק את קו הרכבת לשלושה קטעים. הראשון באורך של 7 ק"מ יוצא ממטופלאיאם, בה ממוקם הדפו של הרכבת, ומטפס 405 מטר אל המישור המרכזי של טאמיל נאדו. בקטע זה אין הרכבת נעזרת בגלגל השיניים והמהירות המקסימלית המותרת לאורכו היא 30 קמ"ש. אורכו של הקטע השני הוא 19 ק"מ, ובמהלכו מטפסת הרכבת 1,330 מטר בעזרת גלגל השיניים ובמהירות מקסימלית של 13 קמ"ש בלבד. השיפוע הממוצע הוא של 1:15 והשיפוע המרבי מגיע ל-1:12. לאורכו של קטע זה 208 עיקולים, 27 גשרים, 13 מנהרות ומנהרה חלקית נוספת. בקטע השלישי שאורכו 18 ק"מ, מטפסת הרכבת את 142 המטר הנותרים במהירות מקסימלית של 30 קמ"ש, וחוצה שלוש מנהרות שבהן המנהרה הארוכה לאורך הקו (282 מטר). משך הנסיעה במעלה ההר הוא כמעט 5 שעות, בעוד שבמורד גומאת הרכבת את המרחק בכ-3.5 שעות.
מארק היוז
מסילת נילג'ירי
דוב ביגון
שיכחון למאוחר
שיכחון למאוחר (נקרא גם אמנזיה אנטרוגרדית Anterograde amnesia) הוא מושג מתחום הפרעות הזיכרון - אובדן זיכרון של מה שקרה לאחר גורם האמנזיה, בשונה משיכחון למוקדם שבה אירועים שלפני גורם האמנזיה נשכחים. שיכחון למאוחר היא אחת המחלות המסתוריות ביותר בתחום הנוירולוגיה מכיוון שהמכניקה המדויקת של זכירת אירועים עדיין לא מובנת כהלכה, למרות שידוע אילו אזורים במוח מעורבים בתהליך זה.
סיבות.
המחלה בדרך כלל נרכשת על ידי שתי דרכים: שימוש בסמים (בנזודיאזפינים לסוגיהם כמו: רוהיפנול, דורמיקום ורסטוריל הידועים בהשפעתם הגורמת לשכחה), או שהיא נגרמת כתוצאה מפגיעה קוגניטיבית במערכת הזיכרון באזור ההיפוקמפוס ( "השער", אזור פנימי במוח, באונות הרקתיות (טמפורליות), שתפקידו קידוד אינפורמציה חדשה).
אמנזיה אנטרוגרדית נצפית גם בחולים שבמסגרת מחלתם נאלצו להסיר אזורים המערבים אגירת זיכרונות חדשים כמו: פגיעה באונה הרקתית שבה מתרחש כל תהליך אגירת הזיכרונות. בדרך כלל חולים עם התקפי פרכוס שהתחילו מהאונה הרקתית, יצטרכו להסיר אזורים אלו במוח, חולים עם גידול באזור זה של המוח יתאפיינו גם הם באמנזיה אנטרוגרדית.
תסמינים.
חולים באמנזיה אנטרוגרדית יכולים להתאפיין ברמות שונות של שכחנות, מקרים נדירים נרשמו שבהם נפגעו אנשים בצורה משולבת של אמנזיה אנטרוגרדית ואמנזיה רטרוגרדית, מחלה זו נקראת אמנזיה כללית שבהם מתקיים איבוד זיכרון מוחלט.
במקרים שבהם האמנזיה נגרמת על ידי שימוש בסמים, המחלה היא קצרת טווח והחולים יכולים להשתקם ממנה. בפגיעה באונה הרקתית, במקרים אלו שנחקרו לעומק מתחילת שנות ה-70, חולים התאפיינו בנזק תמידי, למרות ששיקום הוא אפשרי זה תלוי בנסיבות ובמצב החולה.
תקלה גיורגיס הראשון, קיסר אתיופיה
תקלה גיורגיס הראשון (בעברית: "הצמח של ג'ורג' הקדוש") היה קיסר אתיופיה (הוכתר תחת השם פיקר סגד) ומלך לסירוגין בשנים 20 ביולי 1779- יוני 1800. הוא היה בנו של יוהנס השני מוויזרו סאנצ'יוייר, ואחיו של תקלה היימנות השני.
סוון רובנסון מתאר את תקלה גיורגיס כקיסר האחרון שסמכויותיו עדיין היו בידיו.
QWERTY
QWERTY הוא הסידור הנפוץ ביותר של מקשי המקלדת באנגלית. מקור שמו בסדר קריאת האותיות מהקצה השמאלי של השורה העליונה במקלדת המסודרת בסידור זה.
סידור זה הומצא על ידי הממציא כריסטופר שולס, בשנות השבעים של המאה התשע עשרה. שולס עבד על פיתוח מסחרי של מכונת הכתיבה, שהייתה קיימת בזמנו אך כמעט ולא נמכרה. במכונות הכתיבה הראשונות סודרו המקשים לפי סדר האלף-בית, והמנופים שתפקידם היה להקיש על הנייר, היו חוזרים למקומם לאט. כתוצאה מכך, הקלדה מהירה מדי של אותיות שהמקשים שלהן היו סמוכים זה לזה גרמה לכך שהמנוף של האות הבאה היה נתקל במנוף של האות הקודמת שלא הספיק לחזור למקומו. לכן שולס וויתר על הסדר האלפביתי שניסה בהתחלה, וסידר את המכונה מחדש בצורה שבה האותיות הנפוצות באלפבית הלטיני יהיו רחוקות זו מזו ככל האפשר.
מכונות כתיבה מאוחרות יותר כבר השתמשו בקפיצים כדי להחזיר את המנופים למקומם, אך המומנטום של פריסת QWERTY כבר היה בלתי הפיך.
לאחר הצלחת מכונת הכתיבה של שולס, והיות שכל מי שלמד הקלדה עיוורת למד סידור מסוים זה של אותיות – סידור המקשים בלוח המקשים נשמר גם כשכבר רוב מכונות הכתיבה היו חשמליות וגם כשהן הוחלפו במקלדות המחשבים. אמנם במחשב ובמכונות הכתיבה החשמליות לא היה צורך כבר בהרחקת האותיות זו מזו, אך ההרגל השתמר והמקלדת נשארה נפוצה עד היום.
קיימים סידורים שונים מ-QWERTY, אך אלו לא אומצו על ידי הציבור הרחב. קיימים מחקרים שעל פיהם מקלדת דבוראק מקצרת את זמן ההקלדה בכחמישה עד עשרה אחוזים ומונעת אי דיוקי הקלדה, עייפות וכאב, אך טענות אלו שנויות במחלוקת. עם זאת, האמונה העממית שהפריסה נבנתה כדי להאט את הקצב, במכוון, אינה מנומקת היטב במחקר.
ממכונת הכתיבה עבר סידור QWERTY למכשירים אחרים שבהם יש מקלדת, כגון טלפרינטר, מחשב אישי, מכשיר בלקברי, טאבלט, וטלפון חכם.
88 אף אם
מלמ&quot;ש
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו הוא ביטוי בארמית בבלית המופיע בתלמוד שפירושו המילולי בעברית "טוב לשבת בשניים מלשבת באלמנות".
הביטוי מופיע בגמרא במספר מקומות בשם ריש לקיש הקובע כי האישה תעדיף לחיות עם בעל, גם אם יש בו פגמים שונים, מבחינה חיצונית, בריאותית או התנהגותית, ובלבד שלא להישאר במצב של רווקות.
הבסיס לקביעה זו.
לדעת הרב יוסף דב סולובייצ'יק חזקת "טב למיתב טן דו" איננה קביעה היסטורית, השייכת לתחום הפסיכולוגיה או הסוציולוגיה, הנתונה בתקופות שונות לשינויים, אלא יש להתייחס אליה כעמדה על-היסטורית מטאפיזית, השייכת בכל הזמנים ובכל המקומות.
אלה הם דבריו בחוברת זה סיני - שיחה לפרשת קורח (עמ' 2–3):
"אשה מעדיפה לחיות בשניים מאשר לבד. לחזקה זו אין כל קשר עם הסטטוס החברתי והפוליטי של האשה בזמן העתיק. אין החזקה בנויה על גורמים סוציולוגיים. זהו פסוק בבראשית: 'אל אישך תשוקתך'. זו היא קללה מטפיזית מוטבעת בשורש האישיות הנשית. האשה - כשהיא בודדה - סובלת ללא השוואה יותר מהאיש... וזה לא ישתנה לעולם - 'כימי השמים על הארץ'. אין זו עובדה פסיכולוגית אלא עובדה אקזיסטנציאלית. אין זו תוצאה של סטטוס נחות של האשה, אלא זה מתחייב מההבחנה היסודית בין אישיות האשה ובין אישיות האיש. חיי רווקה זקנה הם הרבה יותר אומללים וטרגיים מחיי רווק זקן. זאת הייתה אמת בזמן העתיק, וזו עדיין אמת בהווה, וזו תהיה אמת גם בעוד אלף שנה מעכשיו".
ישנם אחרים שאינם מקבלים את השקפתו של הרב סולובייצ'יק בעניין זה, ורואים בחזקה זו קביעה התלויה במצב פסיכולוגי-חברתי שהיה קיים בתקופת חז"ל, העשוי להשתנות ממקום למקום ומתקופה לתקופה.
נגזרות הלכתיות.
לדוגמה במסכת כתובות מובא, כי במידה והבעל התנה לפני החתונה כי הוא נושא את אשתו "על מנת שאין עליה מומין" כשהכוונה למומים הפוסלים כהנים מעבודת המקדש כגון: איטרת יד ימין, צליעה וכדומה ובנוסף אליהם גם ריח גוף לא נעים, ריח זיעה והזעת יתר, ריח פה דוחה ועוד. ולאחר החתונה התברר כי קיימים באישה מומים אלו או אחד מהם והבעל לא יתרצה לכך, אלא יחליט שאין הוא חפץ בהמשך הנישואין אפילו אם תלך לרופא שיצליח לרפא אותה, אזי האישה לא תזדקק אפילו לגט, מאחר שבכך התברר למפרע שהיא כלל לא הייתה נשואה מאחר שהתנאי לא התקיים בזמן החתונה. אולם לעומת זאת, אם נשא אותה הבעל על מנת שאין עליו מומים אלו והלך לרופא וריפא אותו, הנישואין יהיו תקפים, זאת משום שעל פי הכלל "טב למיטב טנדו", אנו אומרים שהאישה לא מקפידה על כך.
שימוש נוסף בנימוק מופיע בהלכה הבאה: "אמר רב יהודה אמר רב: אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו ורחמנא אמר ואהבת לרעך כמוך". התלמוד מסביר שאיסור זה חל על הבעל, אך לא על האישה, וממילא אין איסור שהיא תקבל קידושין על ידי שליח מטעמה (למרות שיש לכך עדיפות כי "מצווה בו יותר מבשלוחו"). הטעם להבדל זה הוא דברי ריש לקיש לפיהם "טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו".
אופק מאורעות
אופק ארועים
העיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו
העיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו (בספרדית: Ciudad Colonial או Zona Colonial - "האזור הקולוניאלי") היא הרובע ההיסטורי של העיר סנטו דומינגו ברפובליקה הדומיניקנית, הממוקם על חוף הים הקריבי ועל הגדה המערבית של נהר אוסאמה. הרובע משתרע כיום על שטח של כ-5 קמ"ר ומאז שנת 1990 הוא מוכר על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.