קישורים חיצוניים.
מכירות
גירלס אלאוד
בארקינג ודאגנהאם
רובע בָּארְקִינְג וְדָאגֶנְהָאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Barking and Dagenham, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא במזרח העיר לונדון.
היסטוריה.
רובע בארקינג ודאגנהאם הוקם בשנת 1965 בעקבות חוק הממשל בלונדון 1963. באותה עת נקרא הרובע בשם "רובע בארקינג של לונדון" (London Borough of Barking), וכלל את שטחי הרובע המוניציפלי של בארקינג והרובע המוניציפלי של דאגנהאם שהיה שייך קודם לכן למחוז אסקס, למעט חלקו הצפוני של הרובע שהפך לחלק מרובע רדברידג'. באותה עת התגוררו באזורי הרובע כ-180,000 תושבים. בשנת 1980 שונה שם הרובע לשמו הנוכחי.
שלטון מקומי.
מועצת הרובע מורכבת מ-51 נציגים הנבחרים מתוך 17 אזורי בחירה.
שכונות.
רובע בארקינג ודאגנהאם גובל ברובע האברינג במזרחו ( הנהר רום מהווה גבול הרבעים). במערב גובל הרובע ברובע ניוהאם (נהר רודינג מהווה הגבול בין הרבעים). בדרום גובל הרובע בנהר התמזה המהווה גבול בינו לבין הרבעים בקסלי וגריניץ' המצויים מדרום לנהר. בצפון גובל הרובע ברובע רדברידג'.
הרובע מכיל את השכונות הבאות:
מרבית שכונות הרובע נבנה ביוזמת מועצת מחוז לונדון בין השנים 1918–1939. לרובע זה עברו תושבים רבים של רובע האיסט אנד של לונדון, אשר רצו לעזוב את שכונות העוני של האיסט אנד ולעבור לבתים מרווחים וחדשים יותר. בניית מפעל של חברת פורד ומפעלים כימיים בדאגנהאם יצרו מקורות תעסוקה חדשים ברובע והביאו לגידולו. בשנות ה-80 נסגרו מפעלים רבים ברובע, דבר שהביא לשינוי בהרכב אוכלוסיית הרובע, שהפך פופולרי בקרב מעמד הביניים.
השכלה.
ברובע פועלות שתי מכללות: מכללת בארקינג ומכללת בארקינג דאגנהאם למבוגרים (Adult College of Barking and Dagenham).
ערים תאומות.
לרובע שתי ערים תאומות:
שירות התקצירים בכימיה
הומארניזם
אנגלה גוסו
אנגלה נטלי גוסו (בגרמנית: Angela Nathalie Gossow, ידועה גם בכינוי סיינט גוסו; נולדה ב-5 בנובמבר 1974 בקלן, גרמניה) היא סולנית בז'אנר הדת' מטאל מלודי. הייתה פעילה בלהקה השוודית ארץ' אנמי. להקותיה הקודמות היו "אסמודינה" ו"מיסטרס". היא אחת ממעט סולניות המטאל שמשתמשות בגראול בסגנון השירה העיקרי שלהן. ג'ף ווקר, דייוויד וינסנט, צ'אק בילי, ג'ון טארדי, קריס בארנס וצ'אק שולדינר הם עיקר ההשפעה עליה.
קריירה.
גוסו הצטרפה לארץ' אנמי בנובמבר 2000 אחרי שהסולן הקודם של הלהקה יוהאן ליווה פרש מהלהקה. היא ראיינה בעבר את הגיטריסט מיקל אמוט עבור מגזין אינטרנטי גרמני. בזמן הראיון גוסו מסרה לאמוט דמו וצילום וידאו שהיא תיארה כ"ווידאו באיכות גרועה" של הופעה שלה במועדון. כשיצא ליווה, ארץ' אנמי קראו לגוסו למבחן בד. אמוט דיווח ש"היא הביסה תבוסה מוחצת את שאר המתמודדים".
ממלכת אבחזיה
ממלכת אבחזיה (בגאורגית: აფხაზთა სამეფო, אפּחאזתא סאמֶפּוֹ) הידועה גם בשם ממלכת אבחזיה-אגריסי או ממלכת האבחזים היא ממלכה פיאודלית מימי הביניים בקווקז, שהתקיימה משנות השמונים של המאה השמינית ועד לתחילת איחוד גאורגיה לממלכה הגאורגית המאוחדת, ברצף שושלתי העובר בתורשה, עם ממלכת הגאורגים בשנת 1008.
בעיה היסטוריוגרפית.
מקורן של העדויות על ההיסטוריה המוקדמת של הממלכה הן בעיקר מהרשומות הגאורגיות, הארמניות, הביזנטיות והמוסלמיות, הנתמכות בממצאים ארכאולוגיים ואפיגרפיים חדשים.
בעיית המחקר ההיסטוריוגרפי לגבי הממלכה האבחזית, היא במיוחד השאלה לגבי אופי המשפחות השליטות וההרכב האתני שלהן. זו גם הנקודה העיקרית הנתונה במחלוקת בין ההיסטוריונים הגאורגים המודרניים לבין ההיסטוריונים האבחזים. הסיבה למחלוקת נעוצה בעובדת מיעוט המקורות הראשוניים בנושאים אלה. רוב ההיסטוריונים האבחזים טוענים כי הממלכה נוסדה כתוצאה מהתגבשות מוקדמת של שבטים אבחזים, שאיפשרה להם להגדיל את שליטתם על האזורים השכנים. מאידך, מפריכים ההיסטוריונים הגאורגיים את הטענה, וחלקם אף טוענים שהממלכה הייתה לגמרי גאורגית.
את הזהות האתנית של חלקי האוכלוסייה השונים בממלכה ניתן לייחס בראש ובראשונה לעובדה כי המושג "אבחזים" (או "אבחזיה") היה בשימוש, באותה תקופה ואף מאוחר יותר, עבור כלל תושבי הממלכה, שכללו גאורגים, מגרלים, לאזים וסוואנים, וכנראה גם את האבחזים המודרניים, אבסגוי, אפסילה והזיגים. נראה כי, אחוז משמעותי (אולי אף הרוב) של דוברי גאורגית (או ליתר דיוק שפות כרתווליות), התחברו לשלטון המלכים האבחזים, במטרה להיפטר מהשליטה הפוליטית והתרבותית של הביזנטים, הביא את הגאורגים לידי זניחת השפה היוונית כשפת הנאורות ההשכלה והתרבות.
היסטוריה מוקדמת.
אבחזיה או אבסגיה, כפי שמופיעה במקורות הקלאסיים, הייתה, בימים שקדמו לממלכה, חלק מקולכיס ומאוחר יותר אגריסי (לזיקה), עד לשנות התשעים של המאה השביעית. לאחר מכן נסיכות תחת המרות של האימפריה הביזנטית. היא השתרעה בעיקר לאורך חוף הים השחור בצפון-מערב גאורגיה וכללה את סמגרלו ואבחזיה של היום, וצפונה לתוך שטחי מחוז קרסנודר שברוסיה של היום. בירתה של הממלכה הייתה אנאקופיה. הגבול בין הממלכה לאגריסי נמשך לאורך נהר קליסורה.
הממלכה האבחזית נשלטה על ידי ארכון (או על פי מקורות גאורגיים אריסתווי), ששלטונו עבר בירושה, שתפקד בפועל כמשנה למלך של הביזנטים. הממלכה הייתה בעיקרה נוצרית והעיר פיטיוס הייתה מקום מושבו של הארכיבישוף והיה תחת חסותו הישירה של פטריארך קונסטנטינופול.
בשנת 736, רדפו הערבים אחר הנסיכים הגאורגים הנמלטים, האחים מיר מאגריסי וארצ'יל מכארתלי והגיעו לאבחזיה. בבואם נתקלו בדיזנטריה שיטפונות ובהתנגדותו העקשנית של הארכון, לאון הראשון ובעלי בריתו, מכארתלי ואגריסי, שגרמו לנסיגתם. לאון הראשון נישא לביתו של מיר, ויורשו, לאון השני ניצל את איחוד השושלות כדי להשיג, בשנות השבעים של המאה השמינית, את השליטה על אגריסי. כנראה בדרך של המשך רציף של השלטון בלזיקה. הממשל החדש נחשב בחלק מהרשומות הגאורגיות (כמו למשל בחיבורו של לאונטי מרובלי, "חיי המלכים הגאורגים") והרשומות הארמניות (כמו למשל בחיבורו של הובאנס דראסחננאקרצי, "ההיסטוריה של ארמניה").
ההגנה המוצלחת מהערבים והניצחונות הטריטוריאליים החדשים הביאו את הנסיכים האבחזים מספיק כוח כדי לתבוע אוטונומיה מהאימפריה הביזנטית. לקראת שנת 786 לערך, השיג לאון את עצמאותו בעזרת הכוזרים. הוא הכתיר את עצמ ובתואר "מלך האבחזים" והעביר את בירתו לקוטאטיסי ( כיום כותאיסי), שבמערב גאורגיה. על פי הרשומות הגאורגיות, חילק לאון את ממלכתו לשמונה דוכסויות (סאאריסתוו): אבחזיה האמיתית, צחומי, בדיה, גוריה, רצ'ה, טאקוורי, סוואנתי, ארגוותי וכותאיסי.
התקופה המשגשגת ביותר של הממלכה האבחזית הייתה בין השנים 850-950. בשנים הראשונות של המאה העשירית השתרעה הממלכה, על פי המקורות הביזנטיים, לאורך חופי הים השחור לאורך שלוש מאות מיילים יוונים, מגבול התמה של כשדים ועד לפתח נהר ניקופסיס, כשהרי הקווקז מאחריה. הנטייה ההולכת וגוברת של הממלכה להתפשטות הובילה להתרחבות הממלכה ממזרח. החל מתקופת שלטונו של גיאורגי הראשון (872/873-878-879) שלטו המלכים האבחזיים גם על כארתלי, שבחלק המערבי של מזרח גאורגיה, והתערבו במערכת היחסים שבין הבגרטידים הגאורגיים לבין הבגרטידים הארמניים. בסביבות שנת 908 סיפח, המלך קונסטנטין השלישי (898/899-916/917), לבסוף חלק ניכר מכארתלי, והביא את ממלכתו עד כדי שכנות לשלטון הערבי בטביליסי. תחת שלטונו של בנו, גיאורגי השני (916/917-960), הגיעה הממלכה האבחזית לשיאה. במשך תקופה קצרה הכירו קאחתי, המחוז הגאורגי המזרחי ביותר, והרתי ה שנמצא בגבול גאורגיה ואלבניה, בריבונות האבחזית עליהן. כבעל ברית זמני של הביזנטים, שימש גיאורגי השני כפטרון הפעילות המיסיונרית של ניקולס מיסטיקוס (Νικόλαος Α΄ Μυστικός) באלאניה (אלאנים).
אף על פי כן, יורשיו של גיאורגי, לא היו מסוגלים לשמור על כוחה ושלמותה של הממלכה. בתקופת שלטונו של לאו השלישי (960-969) שיחררו את עצמן מעול השלטון האבחזי. מלחמת אזרחים מרה, ומרידות של האצילים, שהחלו בתקופת שלטונו של דמטריוס השלישי (969-976), הביאו את הממלכה לאנרכיה מוחלטת בתקופת שלטונו של המלך האבחזי האומלל, תאודוריוס השלישי העיוור (976-978). במקביל, עברה ההגמוניה על עבר הקווקז לידי הבגרטידים הגאורגיים מטאו-קלארג'תי. בשנת 978, תפס הנסיך הגאורגי, אחיינו (בן אחותו) של תאודוריוס חשוך הבנים, בגרט, בעזרת אביו המאמץ, דוד השלישי קורופלאטס. בשנת 1008, ירש בגרט את התואר "מלך מלכי הגאורגים" מאביו הביולוגי שנפטר. כך אוחדו שתי הממלכות תחת שלטון הבגרטיונים, ויסדו בפועל את הממלכה הגאורגית המאוחדת, שנקראה בשלב זה ממלכת הגאורגים והאבחזים.
הפלישה הסלג'וקית.
המחצית השנייה של המאה האחת עשרה הייתה בסימן הפלישות ההרסניות של הממלכות הסלג'וקיות, שעד לסוף שנות הארבעים של אותה מאה הצליחו בבניית אימפריית נוודים נרחבת שכללה בתוכה את רוב מרכז אסיה ואיראן. בשנת 1071 הרסו צבאות הסלג'וקים, בראשות אלפ ארסלאן, את הצבא הביזנטי-ארמני בתגבור של כוחות רוסים, כוזרים, אלאנים, אוזסים, קומנים, פרנקים, גותים קרימנים, בולגרים, פצ'נגים, חלק מהמשמר הורנגי, צרפתים וגאורגים, בקרב מנזיקרט. ועד שנת 1081, נכבשו ונחרבו בידיהם ארמניה, אנטוליה, מסופוטמיה, סוריה ורוב גאורגיה.