רוי מעתיק נתונים שנאספו על ידי צוות פרויקט לימה ומשכנע את קליפורד ללוות אותו חזרה לכדור הארץ. הוא מחמש את המטען הגרעיני שנועד להשמיד את "פרויקט לימה", והם מטפסים על המבנה החיצוני של התחנה כדי לחזור לקפיוס כשלפתע קליפורד משגר אותם לחלל באמצעות מנועי הדחף הרקטי שלו. רוי נאחז בו וקליפורד מתחנן בפניו שישחרר אותו למותו הודאי; רוי עושה זאת באי רצון וצופה באביו מתרחק לחלל. הוא מניע את עצמו חזרה לקפיאוס באמצעות מנועי הדחף שלו. הוא מיישב ליד כיסא הקברניט, ומתכנן מסלול שיוביל אותו חזרה ארצה בעזרת גל ההלם מהפיצוץ הגרעיני בתחנה. התחנה מושמדת.
על פני כדור הארץ, מהנתונים שאוחזרו מבסיס פרויקט לימה עולה כי בני האדם הם החיים האינטליגנטים היחידים בגלקסיה.
מהנתונים שהוחזרו מהבסיס, עולה כי בני האדם הם החיים האינטליגנטים היחידים בגלקסיה. זה מעודד את רוי להתחבר מחדש עם הקרובים לו ביותר והוא חוזר לכדור הארץ באופטימיות חדשה. לאחר שהביע את דעותיו בהערכה פסיכולוגית, הוא מתחבר מחדש לאשתו.
הרברט זוננפלד
הרברט זוֹנֶנפלד (בגרמנית: Herbert Sonnenfeld; 29 בספטמבר 1906, ברלין-נויקלן – 1972, ניו יורק) היה צלם יהודי-גרמני.
ביוגרפיה.
הרברט זוננפלד היה בנם של יוזף ושרלוט זוננפלד, שניהלו חנות סדקית בהרמנשטראסה בברלין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבד זמן מה בחנות הסדקית של דודו, ואז הפך לנציג חברת אזעקה. בשנת 1931 התחתן עם לני והשניים עברו לני לדירה ברחוב יואכימשטאלר, שם הקים חדר חושך, בתור צלם חובב.
תקופת השלטון הנאצי.
זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון, פוטר זוננפלד עקב יהדותו. בני הזוג זוננפלד ניסו להגר לארץ ישראל, אך לא קיבלו סרטיפיקט כיוון שלא היו בעלי מקצוע נדרש או הון מספיק לשם השקעה. עם זאת, זוננפלד יצא למסע לארץ ישראל בשנת 1933 ותיעד את חיי היישוב. אחרי שבועיים שב לברלין.
לני סייע לזוננפלד בצילומיו. היא הציעה את התמונות שצילם לעיתונים יהודיים שונים. התגובה הייתה חיובית, וזוננפלד החל לעבוד כצלם עיתונות בעיתונים יהודיים וכן בארגונים יהודיים. בין היתר תיעד אירועים של האיגוד התרבותי של יהודי גרמניה. הוא צילם בין השנים 1933–1938 את המוזיאון היהודי באורניינבורגשטראסה, בו פעלו אמנים והתקיימו אירועי אמנות של ארגוני צדקה, אירועי ספורט ואירועים שהיו קשורים להכשרה החלוצית. עוד צילם זוננפלד יהודים בדרכם להגר מגרמניה. המוזיאון היהודי בברלין מחזיק בכ-3,000 תשלילים מתקופה זו, שבין השנים 1938–1933. עקב ממדיו של אוסף זה, נחשב זוננפלד כאחד הצלמים החשובים שתיעדו היבטים מחיי היהודים בברלין בתקופת השלטון הנאצי.
עם זאת, צילומיו של זוננפלד היו חד צדדיים באופיים, מכיוון שהעיתונים היהודיים שעבורם סיפק זוננפלד תמונות ניסו - באופן טבעי - לעודד את קוראיהם בתקופה זו, כך שנושא בידודם והפרדתם של היהודים ב בלט פחות בצילומיו, והודגשו הצדדים החיוביים של הקיום היהודי בגרמניה בתקופה זו. על כן, צילומיו - שהיו תיעודיים באופיים - נשאו לעיתים קרובות אופי הסברתי.
צלם עיתונות.
הקריירה של זוננפלד כצלם עיתונות החלה ברכישה של תמונותיו מארץ ישראל על ידי רוברט ולטש, העורך הראשי של העיתון הציוני "יודישה רונדשאו". בהמשך פרסמו את תמונותיו עיתון משפחתי, עיתון הקהילה היהודית בברלין, ועיתונים יהודיים אחרים. עם זאת, זוננפלד הוגבל ללקוחות יהודיים בלבד, כעמיתיו היהודיים, בהם הצלמים ארנו קיקולר (Arno Kikoler), אברהם פיזרק ואחרים. משנת 1936 העביר זוננפלד קורסי צילום; לני זוננפלד עבדה בתחילה כעוזרת בלבד, אך החלה לצלם בבית אבות יהודי בשנת 1934 ותיעדה את פעילותו של מחנה מהגרים בשוודיה בשנת 1936. עד נובמבר 1938 עבדו בני הזוג זוננפלד בצילום. אחרי "ליל הבדולח" בנובמבר 1938 פורסמו רק תמונות מעטות של זוננפלד, ויום לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין הגיעה אל בני הזוג הידיעה שהם קיבלו ויזה לארצות הברית, אותה ביקשו מאז אמצע שנות ה-30.
בסוף 1939 היגרו הרברט ולני זוננפלד לניו יורק, וברשותם רק חלק קטן מהתמונות שצילמו. הם עלו על רכבת לטריאסטה ועלו על סיפון ספינה שהובילה אותם לארצות הברית. להרברט זוננפלד היה אח נשוי בניו יורק. הזוג נתמך גם על ידי הקונגרס היהודי האמריקני, שסיפק להם דירה וסטודיו לצילום. בני הזוג המשיכו בפעילותם בניו יורק, בעיקר בנושאים יהודיים. הרברט זוננפלד היה הצלם היחיד בוועידת ארגון ציוני אמריקה במאי 1942 במלון בילטמור בניו יורק. כעבור כמה חודשים זומן לשירות צבאי ונשלח לאנגליה, שם צילם במחנה המגויסים בליכטפילד. לני זוננפלד פיתחה קריירה של צלמת בניו יורק. בין היתר תיעדה את מרכז הפליטים בפורט אונטריו באוסווגו בשנת 1944. בהמשך עבדה בעיתונים "הניו יורק טיימס ו"לייף מגזין", וכן עבור ארגונים יהודיים רבים. היא צילמה תמונות רבות מראשית ימיה של מדינת ישראל.
בשנותיו המאוחרות התעניין הרברט זוננפלד גם בציור. לאחר מותו ניהלה לני זוננפלד את ארכיון התשלילים שצברו השניים. לני זוננפלד מכרה חלק מהיצירות ל. היתר נותרו בניו יורק. לני זוננפלד חייתה שנים רבות אחרי בעלה ונפטרה בשנת 2004 בגיל 96.
מורשתו.
בשנת 1988 קנה המוזיאון היהודי בברלין חלק מאוספיו של זוננפלד, בתמיכת הקרן הגרמנית Stiftung Deutsche Klassenlotterie Berlin . שנתיים לאחר מכן ארגן המוזיאון תערוכה בשם "הרברט זוננפלד: צלם יהודי בברלין, 1938–1933". לאחר פתיחת המוזיאון היהודי בברלין בשנת 2001, הועבר לשם האוסף ועבר דיגיטציה בהדרגה. אוספי המוזיאון הועלו לאינטרנט ב-2012 ובהם תצלומיו של זוננפלד.
תאגיד התעשייה האווירית של סין
תאגיד התעשייה האווירית של סין (במנדרינית: 中国航空工业集团公司, פין-יין: Zhōngguó hángkōng gōngyè jítuán; ידוע בראשי תיבות כ-AVIC משמו באנגלית: Aviation Industry Corporation of China) הוא קונגלומרט סיני בבעלות המדינה לתעופה, חלל ומערכות הגנה. החברה מדורגת במקום 159 ברשימת Fortune Global 500 והיא מונה מעל 100 חברות בת, 27 חברות רשומות וכ-500,000 עובדים ברחבי העולם.
אף שהתאגיד מחזיק בכמעט 30% ממניות חברת COMAC השתיים פועלות באופן עצמאי זה מזה.
היסטוריה.
מאז שהוקמה ב-1 באפריל 1951 במלחמת קוריאה כנציבות מינהל תעשיות התעופה, עברה התעשייה האווירית של הרפובליקה העממית של סין 12 רפורמות מערכתיות.
AVIC רכשה את יצרנית מנועי המטוסים האמריקנים קונטיננטל מוטורס, בע"מ בשנת 2010, את יצרנית המטוסים האמריקאית Cirrus בשנת 2011, ואת ספקית החלקים האמריקאיים Align Aerospace בשנת 2015.
פיצול.
תאגיד התעשייה האווירית של סין היה קונסורציום סיני של יצרני מטוסים. ב-1 ביולי 1999, קונסורציום זה חולק לחברת התעשייה האווירית הסינית 1 וחברת התעשייה האווירית של סין 2.
מיזוג.
ב-28 באוקטובר 2008, שתי החברות התמזגו רשמית מכיוון שההפרדה הקודמת גרמה למשאבים מפוצלים והובילה לפרויקטים מיותרים. המוקד העיקרי של התאגיד הוא פיתוח יעיל של טכנולוגיות צבאיות ובסופו של דבר להתחרות עם איירבוס ובואינג בתעשיית התעופה האזרחית.
במהלך תערוכת Airshow China 2008, התאגיד הוצג בפני הציבור לראשונה.
פיתוח עסקי.
בשנת 2014 החברה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם תאגיד המטוסים המאוחד של רוסיה ושתי החברות משתפות פעולה בבניית מטוס נוסעים חדש מדגם CR929.
מגזרים עסקיים.
בשנת 2015, תאגיד שיתף פעולה עם BHR Partners, ברכישת ספק הרכב האמריקני Henniges, באמצעות מבנה של מיזמים משותפים. ב-Henniges כינו את העסקה "אחת הרכישות הגדולות ביותר בהיסטוריה של חברה סינית של חברת ייצור רכב אמריקאית."
חשד לריגול.
באפריל 2009 דווח ב"וול סטריט ג'ורנל" כי מרגלים ממוחשבים, כביכול סינים, חדרו למאגר התוכנית Joint Strike Fighter ורכשו טרה-בייטים של מידע סודי על המפציץ, מה שעלול לפגוע ביעילותו העתידית. מאוחר יותר שילב התאגיד את הידע הגנוב במטוסי צ'נגדו J-20 ושניאנג FC-31 בסין.
איתמר רייכל
איתמר רייכל הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מכהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר.
ביוגרפיה.
רייכל סיים קורס טיס במגמת תובלה. הוא שירת באימון מתקדם בטייס תובלה בטייסת הנחשון ושימש סגן מפקד טייסת 120. ב-2011 מונה למפקד טייסת 100 ולאחר מכן פיקד על טייסת 120. כמפקד הטייסת השתתף ב-2015 במבצע הסיוע לאחר רעידת האדמה בנפאל, כמו כן הוביל את הטייסת שהשתתפה בתרגיל רד פלאג בארצות הברית. הוא פיקד על מגמת תובלה ויסודות בבית הספר לטיסה. ב-2016 מונה למפקד בסיס עובדה. ב-2018 מונה לראש מחלקת ארגון באגף התכנון.
בדצמבר 2019 מונה לראש להק כוח אדם בדרגת תת-אלוף.
חיים אישיים והשכלה.
רייכל נשוי ואב לשניים. הוא בעל תואר ראשון במשפטים.
תאגיד המטוסים המאוחד
תאגיד המטוסים המאוחד (ברוסית: Объединённая авиастроительная корпорация, ידוע בראשי תיבות באנגלית כUAC, מתוך השם המלא באנגלית: United Aircraft Corporation) הוא תאגיד ממשלתי רוסי לייצור מערכות חלל ותעופה. מרבית המניות הם בבעלות ממשלת רוסיה והוא מאגד חברות ייצור רוסיות פרטיות ומממשלתיות שמייצרות כלי טיס ועוסקות בייצור, תכנון ומכירה של מטוסים צבאיים, אזרחיים וכלי טיס בלתי מאוישים. רבים מנכסי התאגיד ממוקמים באזורים שונים ברוסיה, עם מיזמים משותפים עם שותפים זרים מאיטליה, הודו וסין.
מטה התאגיד שוכן במחוז המשנה קרסנוסלסקי, במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי שבמוסקבה.
היסטוריה.
קודם להקמת התאגיד.