חוקרות פמיניסטיות טוענות כי למרות ניסיונו של המדע לעמוד בסטנדרטים של אובייקטיביות, הוא הושפע מתפיסות מגדריות הקיימות בחברה מצד אחד, והצדיק את נחיתותן של נשים מצד שני. הצגת סיפורי הנשים הדגולות של המדע מאפשרת להעלות לקדמת הבמה את סיפורן של מדעניות גדולות לאורך ההיסטוריה, שלא קיבלו הכרה מספקת בימי חייהן. גם הנשים הבודדות שהצליחו להגיע להישגים מדעיים יוצאי דופן זכו ליחס שונה מהיחס לו זכו עמיתיהן הגברים. לא אחת אירע שמדענית שכן הצליחה להביא לפריצות דרך משמעותיות במדע, נותרה בסופו של דבר מחוץ ל"פנתיאון". מרגרט ו' רוסיטר טבעה ב-1993 את המושג אפקט מתילדה והתמקדה במקרים היסטוריים ובמקרים עכשוויים בהם היחס אל מדעניות היה התעלמות, השכחה או מניעת ההערכה והכבוד להם היו ראויות. היא מצאה שהקיפוח הזה התרחש בעיקר ברמה של זוכות פרסי נובל ופרסים יוקרתיים אחרים.
העת העתיקה.
בעת העתיקה ישנן עדויות לעיסוקן של נשים ברפואה במספר תרבויות. במצרים העתיקה (2700 לפנה"ס) תוארה בהקדשה מריט-פתח כ"רופאה ראשית". זוהי העדות הקדומה ביותר למדענית. אצל הומרוס נזכרת אגמדה כמרפאת ביוון העתיקה לפני מלחמת טרויה (1194 - 1184 לפנה"ס). אגנודיקה הייתה הרופאה הראשונה שהתמחתה באופן חוקי באתונה במאה ה-4 לפנה"ס.
לימודי הפילוסופיה ביוון העתיקה היו פתוחים לנשים. ידוע על אגלוניקה, אשר חזתה ליקויים, ותיאנו, מתמטיקאית ורופאה אשר הייתה תלמידתו וכנראה גם אשתו של פיתגורס.
מספר נשים עסקו באלכימיה במאות הראשונות לספירה בעיר אלכסנדריה. הידועה שבהן היא מרים היהודייה אשר המציאה מספר מכשירים כימיים: אמבט מרים (משמש עד היום במעבדות כימיה ולבישול), אמבט חול לחימום (תרמוספוריון), קירוטקיס (זוהי דוגמה ראשונה לריאקציה המבוססת על מחזור סגור של אידוי ועיבוי) ומכשיר זיקוק. למרים יוחסו גם גילוי חומצת המלח ו"חומר ראשוני" זהוב שנוצר מתגובה של סגסוגת עופרת-נחושת עם אדי גפרית בתהליך הקירוטקיס.
היפאטיה הייתה מתמטיקאית, פילוסופית ואסטרונומית יווניה ניאופלטונית אשר פעלה באלכסנדריה. היא הייתה בתו ותלמידתו של ת'און, מנהל ספריית אלכסנדריה. היפאטיה המציאה הידרומטר, אצטרולב ומכשיר לטפטוף מים.
ימי הביניים.
בימי הביניים מנזרים היוו מקום בו נשים יכלו לרכוש השכלה ולעיתים גם לבצע מחקר. אם המנזר הגרמניה, הילדגרד מבינגן (1098 - 17 בספטמבר 1179), כתבה על מספר נושאים מדעיים, כולל רפואה, בוטניקה ובעלי חיים.
במאה ה-11 נוסדו האוניברסיטאות הראשונות. ככלל נמנע מנשים ללמוד בהן, למרות זאת, היו מספר מקומות יוצאי דופן. אוניברסיטת בולוניה התירה לנשים להגיע להרצאות החל מפתיחתה ב-1088. הגישה באיטליה ללימודי נשים בתחומי הרפואה הייתה ליברלית לעומת מקומות אחרים. הרופאה Trotula di Ruggiero, עמדה בראש קתדרה בבית הספר לרפואה בסלרנו במאה ה-11. שם לימדה נשים רבות אשר נקראו לעיתים "הגברות של סלרנו". מספר טקסטים על רפואת נשים העוסקים במיילדות וגינקולוגיה מיוחסים לה. רופאה נוספת היא דורוטה בוצ'ה, אשר החזיקה בקתדרה לפילוסופיה ולרפואה באוניברסיטת בולוניה במשך 40 שנים מ-1390.
מלבד הצלחתן של נשים בודדות, הדעות הקדומות התרבותיות מנעו מנשים חינוך מדעי בימי הביניים. דוגמה לכך היא אמרתו של תומאס אקווינס ביחס לנשים ש"היא לא יכולה נפשית להחזיק בעמדת סמכות".
המהפכה המדעית.
תפיסת העולם במאה ה-17 שללה מנשים השכלה בשל החובות שצופו מהן. תרומת המהפכה המדעית ליחס זה הייתה קטנה. יתרה מכך, מדענים השתמשו במדע החדש כדי לבסס את השקפתם כי על פי הטבע נשים נחותות מגברים ועל כן עליהן להיות משועבדות להם וכי הן מתאימות למלאכות ביתיות בלבד. מהפכת הדפוס סייעה להפצת רעיונות אלה. אף אישה לא הוזמנה להצטרף לחברה המלכותית של לונדון או לאקדמיה הצרפתית למדעים עד למאה ה-20.
החוקרות הפסמניסטיות קרולין מרצ'נט ואוולין פוקס-קלר טוענות שהמהפכה המדעית הגבירה וקיבעה את שיעבוד הנשים לגברים. זאת כיוון שהמהפכה המדעית שינתה את תפיסת היחסים בין האדם לטבע, ובהתאם להקבלה העתיקה בין הטבע לאישה, את יחס הגבר לאישה. הקבלה זו בין הטבע לאישה קיימת עוד מיוון העתיקה, לדוגמה בדיאלוג "טימאוס" של אפלטון; הטבע נתפס כאם מזינה, שיש לכבדה.
המהפכה המדעית הובילה ליחס חדש לטבע. דימוי הטבע כאישה הוחלף בדימוי הטבע כמכונה (ראו פילוסופיה מכניסטית). הדבר הוריד את המגבלות המוסריות הקיימות, ותחתיהן התקבעה תפיסה כי הטבע הוא משאב אותו יש לחקור, לנצל ולשעבד. בתאוריהם את הטבע השתמשו פילוסופים במונחי דומיננטיות, שליטה וכוח. פרנסיס בייקון הציע את גישת "האינקוויזיציה לטבע" – יש להפעיל על הטבע, שהובן כישות נקבית, לחץ וכוח, עד שתתרצה ותמסור את סודותיה. מקומו המרכזי של המדע עודד את הזהות בין התכונות הנתפשות כ"גבריות" ובין התכונות הנחשבות "מדעיות". התכונות המתוייגות בחברה כ"נשיות" – אינטואיציה, הזדהות, הוליסטיות ושיתוף פעולה – איבדו את מקומן, והוכללו תחת הקטגוריה "לא-מדעי". דבר זה שלל את מקומן של הנשים בחברה המקדשת את ערכי המדע. ההתבוננות מהצד, הריחוק הרגשי, חוסר ההזדהות והמניפולציות על הטבע, הנחשבים גבריים, תפסו את מקומם ככלי החקירה הלגיטימיים היחידים. משמעות הדבר היא שלשם השתלבות נשים במדע, עליהן לאמץ דפוסי התנהגות וחשיבה גבריים.
מרגרט קוונדיש (1623 - 1673), דוכסית ניוקאסל, לקחה חלק בוויכוחים המדעיים של תקופתה. אולם, אף על פי שהשתתפה בפגישות החברה המלכותית באנגליה, לא הייתה חברה רשמית בה. היא כתבה על מדע ופילוסופיה וביקרה את הדעה כי בני האדם ישלטו בטבע באמצעות המדע. קוונדיש פרסמה תצפיות בהן ביקרה את המדע הניסויי של בייקון ואת המיקרוסקופ.
בגרמניה, השתתפות נשים במלאכות ייצור שונות, אפשרה לחלקן לעסוק בתצפיות מדעיות ובמיוחד באסטרונומיה. בשנים 1650–1710 היוו נשים 14% מכלל האסטרונומים בגרמניה. הנודעת שבהן הייתה מריה וינקלמן (1670 - 1720). וינקלמן חונכה על ידי אביה ודודה ולמדה אסטרונומיה בעצמה. נישואיה לגוטפריד קירך, האסטרונום הראשי של פרוסיה, אפשרו לה לעסוק באסטרונומיה. היא התמנתה לעוזרתו בתצפיות שבוצעו בברלין על ידי האקדמיה למדעים. היא ביצעה מספר תצפיות מקוריות בהן גילתה כוכב שביט. כאשר נפטר בעלה, הגישה בקשה להתמנות לעוזרת אסטרונום באקדמיה של ברלין. היא נדחתה מאחר שלא הייתה בוגרת אוניברסיטה, דבר שנאסר עליה כאשה. חברי האקדמיה חששו שהיא תהווה דוגמה רעה לנשים. מקרה זה מדגים את הקושי שעמד בפני נשים להתקבל לעבודה מדעית.
המאה ה-18.
ניתן לאפיין את המאה ה-18 על ידי שלוש השקפות שונות ביחס לנשים:
בעוד שרוסו סבר כי תפקיד הנשים הוא אמהות ושירות בעליהן הרי שעידן הנאורות פתח לנשים דרכים להשתלב במדע. תרבות הסלונים באותה תקופה אפשרה לגברים ונשים להיפגש יחד ולדון באופן אינטימי בנושאים פוליטיים, חברתיים ומדעיים. רוסו תקף מגמה זו וטען כי שליטת הנשים בסלונים מונעת שיח רציני. הסלונים ועבודות במתמטיקה, פיזיקה, בוטניקה ופילוסופיה, החלו להשפיע באופן משמעותי על היחס לנשים וגם לא נחסמה לחלוטין האפשרות לקבל הכרה רשמית. בשנת 1748 הייתה האסטרונומית אווה אקבלד (1724 - 1786) לאישה הראשונה שהתקבלה לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים. למרות חוקי המגדר הנוקשים במאה ה-18, ניתן לומר כי נשים הצליחו להתקדם במדע במאה זו לקראת שוויון.
אמילי דה שאטלה (1706 - 1749) הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית. היא הייתה עמיתה אינטלקטואלית ומאהבת של וולטר. היא תרגמה את פרינקיפיה של ניוטון מלטינית לצרפתית. זהו התרגום הראשון של הספר והיחידי המלא. דה-שאטלה כללה בתרגום הערות, הצעות וניתוחים בהם השתמשה בקלקולוס "חדש" (גאומטריה ישנה). היא פרסמה גם ספר פיזיקה. דה-שאטלה נבחרה לאקדמיה למדעים של בולניה וטירתה הייתה למרכז אינטלקטואלי.
מריה גָאֶטנה אַנְיֶיזי הייתה מתמטיקאית ופילוסופית איטלקייה אשר הייתה הראשונה לחבר ספר שעסק בחשבון אינטגרלי ובחשבון דיפרנציאלי גם יחד. חברה של כבוד באוניברסיטת בולוניה. את ארבעת העשורים האחרונים לחייה הקדישה ללימודי תאולוגיה (בעיקר פאטרולוגיה) וכן לצדקה וסיוע לעניים ובהמשך סיוע לחולים, לאחר שהפכה את ביתה לבית חולים. על שמה של אנייזי נקראים מכתש על נוגה, אסטרואיד, ועקומה בשם "עקומת אנייזי" או "המכשפה של אנייזי". בערים מילאנו, מונצה ומשאגו (Masciago) שבאיטליה נקראו רחובות על שמה במלאת מאה שנים לפטירתה. ליום הולדתה ה-296 הוקדש לה דודל, שהציג את תמונתה ואנימציה של יצירת "המכשפה של אנייזי".
מריה סיבילה מריאן (1624 - 1674) תרמה לייסוד הבוטניקה והזואולוגיה המודרניים. בגיל 30 גידלה זחלים וחקרה את הפיכתם לפרפרים. היא תיארה את חקירותיה בטבע בספר לימוד שכתבה. בספרה הראשון "ספר הפרחים החדש" השתמשה באיורים כדי לקטלג צמחים וחרקים. תקופה קצרה לאחר מות בעלה נסעה יחד עם בתה לפרמריבו. במסע זה צפו בחרקים, ציפורים, זוחלים ודו-חיים. לאחר כשנתיים חזרו לאמסטרדם ושם פרסמה את "מטמורפוזה של חרקים בסורינאם". ספר זה "גילה לאירופים בפעם הראשונה את המגוון המדהים של יער הגשם".