הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944
הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1944 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות הארבעים בתולדות ארצות הברית, והתרחשו ביום שלישי, ה-7 בנובמבר 1944. הנשיא היוצא, פרנקלין דלאנו רוזוולט, שהיה המועמד הדמוקרטי, נבחר לכהונה רביעית בתור נשיא. הוא ניצח את הרפובליקני תומאס דיואי במערכת הבחירות.
הבחירות נערכו לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, ובתקופה טובה לארצות הברית ולבנות בריתה. רוזוולט כבר היה בתפקידו יותר מכל נשיא אחר בהיסטוריה של ארצות הברית, אך עדיין היה אהוד. שלא כמו במערכת הבחירות הקודמת, לא היה ספק שרוזוולט ינסה לרוץ לתקופת כהונה נוספת בתור המועמד הדמוקרטי. יריבו הרפובליקני ב-1944 היה מושל ניו יורק, תומאס דיואי. דיואי התנגד למדיניות הניו דיל ותמך בממשלה קטנה, אבל לא הצליח לשכנע את המדינה להחליף כיוון. השמועות על בריאותו המידרדרת של רוזוולט, שנחלשו בגלל מסע הבחירות הנמרץ שלו, היו נכונות: רוזוולט מת והוחלף בידי סגנו הארי ס. טרומן בתוך חצי שנה מהבחירות.
מועמדים.
מועמדים דמוקרטיים.
הנשיא רוזוולט היה הנשיא הלוחם האהוד ולא היו לו הרבה מתנגדים. אף על פי שמספר הולך וגדל של שמרנים - במיוחד בדרום - התחילו לפקפק במדיניות הכלכלית והחברתית שלו, ובעיקר במדיניותו הגזעית, המלחמה סייעה לדרום וסיימה את השפל הכלכלי. מעטים מהם התנגדו לו פומבית והוא נבחר שוב בקלות בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשיקגו. כמה צירים שתמכו בהפרדה גזעית תמכו בסנאטור מוירג'יניה, הארי בירד, אולם הוא סירב להתמודד מול רוזוולט ולא השיג מספיק צירים.
אף על פי שהשמרנים לא יכלו לעצור את בחירתו מחדש של רוזוולט, הידרדרות מצבו הפיזי והשמועות על בעיות הבריאות שלו הובילו אותם להתנגדות להנרי וולאס, סגן הנשיא. וולאס זכה להתנגדות מצד מנהיגים קתוליים בערים הגדולות ומצד איגודי העובדים. וולאס, שהיה סגן הנשיא השני של רוזוולט, נחשב בידי השמרנים ליותר מדי שמאלני, ולכן הם לא רצו שהוא יהיה הנשיא לאחר מותו של רוזוולט. רבים מהדמוקרטים לא הרגישו בנוח עם אמונותיו המוזרות של וולאס ועם מכתביו לגורו הרוסי, ניקולאי רוריך. אי הצלחתו במשרת מתאם כלכלי גרמה לפיטוריו מהתפקיד. מנהיגי המפלגה אמרו לרוזוולט שלא יסכימו לתמוך בוולאס, והציעו במקום וולאס את הסנאטור ממיזורי, הארי טרומן, שכיהן בראש ועדה לפיקוח על משק המלחמה והייצור המלחמתי בארצות הברית. רוזוולט, שחיבב את וולאס ולא הכיר את טרומן, הסכים לכך בחוסר חשק כדי לשמור על אחדות המפלגה. אך צירים ליברלים רבים סירבו לנטוש את וולאס והצביעו עבורו. למרות זאת, מספיק מדינות צפוניות, מערב תיכוניות ודרומיות תמכו בטרומן והעניקו לו את הניצחון בסיבוב השני. הקרב על התפקיד היה חשוב, כיוון שרוזוולט מת באפריל 1945, וטרומן היה לנשיא ה-33 ולא וולאס.
מועמדים רפובליקניים.
עם תחילת 1944, המועמדים הרפובליקנים המובילים היו ונדל וילקי, שכבר היה מועמד ב-1940, הסנאטור רוברט טאפט מאוהיו, שהיה מנהיג השמרנים, מושל ניו יורק תומאס דיואי, שהיה מנהיג הבסיס המזרחי, המתון והחזק של המפלגה, הגנרל דאגלס מקארתור, שאז עוד שירת בצבא בעלות הברית באזור האוקיינוס השקט, ומושל מינסוטה לשעבר הרולד סטאסן, שאז פיקד על חיל הנחתים באזור הפסיפי. אך טאפט הפתיע רבים כשהודיע שהוא לא מתכוון לרוץ אלא להישאר בסנאט, ושהוא תומך במושל אוהיו השמרן, ג'ון בריקר.
כשטאפט יצא מהמירוץ, שמרנים רבים העדיפו את דאגלס מקארתור. אך מקארתור נלחם ביפן ולא היה יכול לערוך מסע בחירות. תומכיו כן הכניסו את שמו לבחירות המקדימות בוויסקונסין. באותן בחירות מקדימות דיואי ניצח בהפרש גדול (14 צירים לעומת 4 להרולד סטאסן ו-3 למקארתור). וילקי לא זכה באף ציר באותן בחירות מקדימות והחליט לפרוש. אולם עם מותו הפתאומי באוקטובר 1944, הוא לא הודיע על תמיכה ברוזוולט או בדיואי. בוועידה הלאומית בשיקגו, התגבר דיואי על בריקר בקלות ונבחר כבר בסיבוב הראשון. כדי להפגין אחדות, בחר דיואי המתון יחסית בבריקר השמרן בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא. מועמדו המועדף לתפקיד הסגן, ארל וורן שהיה מושל קליפורניה, הפך לסגנו ב-1948. בריקר נבחר לתפקיד הסגן לא בעזרת הצבעה אלא לפי צעקות הקהל.
הבחירות הכלליות.
מסע הבחירות בסתיו.
הרפובליקנים התנגדו לניו דיל, וביקשו ממשלה קטנה יותר וכלכלה עם פחות רגולציה כשסוף המלחמה נראה לעין. אך הפופולריות של רוזוולט הייתה הנושא המרכזי בקמפיין. כדי להשתיק את השמועות על בריאותו, התעקש רוזוולט לנהל מסע בחירות גדול, כשהוא נוהג במכונית פתוחה ברחובות באוקטובר.
שיא מסע הבחירות הגיע במהלך נאום של רוזוולט לאיגודי העובדים ששודר ברדיו ובו הוא לעג לטענות הרפובליקניות שהממשל שלו היה מושחת ובזבז את כספי משלם המיסים. הוא גם לעג במיוחד לטענות של הרפובליקנים ששלח ספינה מחיל הנחתים כדי לאסוף את הטרייר הסקוטי שלו, פאלא, באלסקה, ואמר שפאלא "זעם" בגלל אותן שמועות. הנאום התקבל בהומור ובתשואות ממנהיגי האיגודים. בתגובה, נאם דיואי באוקלהומה סיטי כעבור כמה ימים נאום ששודר ברדיו, והאשים את רוזוולט בכך שהוא קשור למנהיגים פוליטיים מושחתים ולקומוניסטים. אך ההצלחות בשדה הקרב, כמו שחרור פריז באוגוסט 1944 וקרב מפרץ לייטה בפיליפינים באוקטובר עשו את רוזוולט לבלתי מנוצח.
תוצאות.
במהלך מסע הבחירות, הוביל רוזוולט על דיואי בכל הסקרים שנערכו בהפרשים משתנים. ביום הבחירות, ניצח רוזוולט ניצחון גדול מול המאתגר הרפובליקני. הוא זכה ב-36 מדינות וב-432 אלקטורים (מתוך 266 שהיה צריך לזכות בהן), ואילו דיואי זכה ב-12 מדינות בלבד וב-99 אלקטורים. בספירת הקולות הכללית, השיג רוזוולט 25,612,916 קולות (53.4%) לעומת 22,017,929 קולות (45.9%) לדיואי.
השאלה החשובה הייתה איזה מנהיג, רוזוולט או דיואי, ינהל את ימי השלום והשיקום לאחר סיום המלחמה. רוב האמריקנים החליטו לא להחליף מפלגות ומנהיגים. בנוסף הם הרגישו שלא היה בטוח להתווכח על נושאי פנים בזמן המלחמה.
דיואי הצליח יותר משלושת המועמדים הרפובליקנים האחרונים שהתמודדו מול רוזוולט, והוא אף ניצח את רוזוולט בעיר מגוריו של רוזוולט, הייד-פארק, ניו יורק, ואף ניצח בעיר מגוריו של טרומן, אינדיפנדנס, מיזורי. דיואי יהיה המועמד הרפובליקני גם ב-1948 ושוב יפסיד, אך בהפרש קטן יותר.
בניו יורק, התמיכה של מפלגת העבודה והמפלגה הליברלית סייעה לרוזוולט לזכות במדינה שלו.
רוזוולט זכה בבחירות הללו לתמיכת 90% מהמצביעים היהודים, כמו במערכת הבחירות של 1940.
ב-1944, המחאה כנגד רוזוולט בדרום התבהרה בטקסס, כש-135,553 קולות התנגדו לרוזוולט אולם לא תמכו בדיואי. הדמוקרטים בטקסס ביקשו להחזיר את זכויות המדינות שחוסלו בידי הניו דיל ולהחזיר את עליונות הגזע הלבן.
כמו ב-1940, רוזוולט השיג פחות אלקטורים ואחוזים מהקולות מאשר מה שקיבל בבחירות הקודמות - השני מבין שלושה נשיאים שעשה כך, כשלפניו ג'יימס מדיסון ב-1812, ואחריו ברק אובמה ב-2012. אנדרו ג'קסון ב-1832 וגרובר קליבלנד ב-1892 השיגו יותר אלקטורים אולם פחות קולות, ואילו וודרו וילסון ב-1916 קיבל יותר קולות אבל פחות אלקטורים.
איקלנה
אִיקְלֶנָה (ביוונית: Ίκλαινα) הוא כפר בדרום יוון בשטח מחוז מסיניאה, הממוקם 14 קילומטרים צפונית-מזרחית לפילוס. בכפר המצוי בסביבה הררית ומיוערת, התגוררו נכון ל-2001 361 תושבים ובמקום קיימים בית ספר וכנסייה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום על ידי החברה הארכאולוגית של אתונה ואוניברסיטת מיזורי-סיינט לואיס בהנהלתו של פרופסור מייקל קוסמופולוס, התגלו ממצאים חשובים מתקופת הברונזה המאוחרת (1600-1100 לפנה"ס לערך). הממצאים כוללים ארמון מראשית התקופה המיקנית, חומות-ענק מדורגות, ציורי קיר, מערכת ניקוז מתקדמת ולוח חרס מ-1450-1350 לפנה"ס ועליו הדוגמה הקדומה ביותר של כתב ליניארי ב'.
פלירט
פְלִירְט (מאנגלית: Flirt; שם הפעולה בעברית הוא פְלִירְטוּט) הוא סוג של חיזור עדִין המסמן עניין רומנטי או מיני באדם אחר. פלירט נעשה באמצעים מילוליים ובאמצעות שפת גוף. אמצעים מילוליים יכולים לכלול משפטים הנאמרים ברגש, שאלות התעניינות ודברי התגרות. שפת הגוף יכולה לכלול תנועות בשיער, קשר עין, נגיעות קצרות והתקרבות פיזית.
פלירט כולל צורת דיבור והתנהגות שיש בה רמזים מיניים ורומנטיים, בניגוד לשיחת חולין (סְמוֹל טוֹק). בדרך כלל הרמזים מועברים על ידי אמירות משעשעות או אירוניות ומשחקי מילים שבהם יש לכל משפט גלוי גם משמעות אחרת, נסתרת.
המילה "פלירט".
מקור המילה האנגלית "פלירט" איננו ידוע. ייתכן שמקור המילה במילים דומות בשפה האנגלית, כמו flit (תנועה קלה, רפרוף) או flick (פליק, מכה קלה), המשקפות יחס לא רציני. אפשרות נוספת היא שמקור המילה הוא בביטוי הצרפתי conter fleurette, שמשמעותו היא "פיתוי באמצעות השלכת עלי כותרת של פרחים".
בעברית המילה "פלירט" אומצה כבר בתחילת המאה ה-20, ובמהלך השנים קנתה אחיזה של ממש בשפה העברית, בהטיות שונות כמו "פלירטוט", "לפלרטט", "פלרטטנית" וכדומה.
מטרת הפלירט.
פלירטוט מעיד בדרך כלל על עניין בקשר עמוק יותר עם האדם השני. לעיתים ישנם אנשים המפלרטטים ללא סיבה מיוחדת, פשוט כי הם אוהבים להשתעשע אך אינם מעוניינים במערכת יחסים. סוג כזה של פלירטוט נתפס לעיתים כסוג של רמאות, במיוחד במקרים שבהם האדם השני מעוניין במערכת יחסים רצינית.
בנוסף, פלירטוט יכול לשמש מטרה חומרית כלשהי, כדוגמת אדם הרוצה להשיג טובה על חשבון אדם אחר ללא שום התחייבות יכול לפלרטט איתו בשביל לשפר את היחסים לפני הבקשה עצמה. כמו כן, אם האדם המפלרטט נמצא כבר במערכת יחסים, אז הפלירט נתפס כסוג של בגידה באמון.