במאי 2014 נחנך בעיר רחובות גשר, בכניסה הצפונית לעיר, הנקרא "גשר ה-44", לזכר הנספים באסון.
ג'ין וולף
ג'ין וולף (באנגלית: Gene Wolfe; 7 במאי 1931 - 14 באפריל 2019) היה סופר מדע בדיוני ופנטזיה ומהנדס מכונות אמריקאי. יצירתו החשובה ביותר היא מחזור "ספר השמש החדשה" (נקרא גם "מחזור אוּרת'" ו"המחזור הסולארי"), סדרה בת ארבעה ספרים, ספר נוסף ומספר נובלות המתרחשים באותו עולם. סדרה זו זכתה בפרס נבולה. סופרת המדע הבדיוני אורסולה לה-גווין כינתה אותו "הרמן מלוויל שלנו", ניל גיימן טען בחייו של וולף שהוא "הסופר החי הטוב ביותר. נקודה." והוא הושווה גם לחורחה לואיס בורחס, לצ'ארלס דיקנס, לוויליאם שייקספיר ולג'יימס ג'ויס, מחבר יוליסס. ב-2013 היה הסופר ה-29, שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
תולדות חייו.
וולף נולד למשפחה קתולית בניו יורק והוא החזיק באמונה הקתולית, שהשתקפה בספריו. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת טקסס A&amp;M ובמקביל החל לחבר ולפרסם סיפורים קצרים ונובלות מדע בדיוני. לפי תיאוריו הוא התמיד מאז בכתיבה יומיומית של לפחות שעה ביום בכל יום. לאחר שתי שנות לימוד עזב את האוניברסיטה ונלחם כחייל במלחמת קוריאה. לאחר מכן השלים את לימודיו באוניברסיטת יוסטון והיה למהנדס מכונות. שיא קריירה זו היה כאשר פיתח את המכונה לייצור החטיף פרינגלס.
בשנים אלה התכתב עם ג'ון רונלד רעואל טולקין, במסגרת התכתבות זו החליט שלא להמציא שפה, כפי שעשה טולקין, אלא להשתמש במילים נידחות ומשלבי-דיבור היסטוריים על מנת ליצור את האווירה הנדרשת לו.
ב-1970 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Operation Ares" וב-1972 פרסם את הספר "ראשו החמישי של קרברוס", שהיה מועמד לפרסי נבולה והוגו. בין 1980 ל-1983 פרסם את ארבעת כרכי סדרת "ספר השמש החדשה" ("צל המענה", "טופר המפשר", "חרב הליקטור" ו"מצודת האוטרך"). בשנת 1980 פרסם גם את ספר הסיפורים "האי של ד"ר מוות וסיפורים אחרים; וסיפורים אחרים", הסיפור "המוות של ד"ר איילנד (אי)" מתוכו זכה בפרס נבולה. בשנים אלה ביסס את סגנונו הייחודי, ששילב חשיבה טכנולוגית ומדעית עם שפה ספרותית ומיתולוגיה עשירה בביטויים ייחודיים ומילים נשכחות באנגלית, לטינית, עברית, יוונית ושפות נוספות.
ב-1978 כתב את הפואמה "The computer iterates the Greater Trumps", הסובבת סביב נושא עשרים ושניים קלפי טארוט. על פואמה זו זכה בפרס ריזלינג.
ב-1982 כתב את "טירת האוטר" וב-1987 פרסם את "אוּרת' של השמש החדשה", שהשלים ופתר חידות רבות בסדרת השמש החדשה, להנאת מעריציו הרבים. בשנת 1994 יצא לאור הספר "Lexicon Urthus: A Dictionary for the Urth Cycle", ספר שנכתב על ידי מעריצים כלקסיקון לעולם שיצר וולף בסדרה זו. הסדרה אף זכתה למחקר אקדמי שיצא בספר "Attending Daedalus: Gene Wolfe, Artifice, and the Reader" בהוצאת אוניברסיטת ליברפול.
בין 1993 ו-1996 כתב את ארבעת ספרי סדרת "השמש הארוכה" ובין השנים 1999 ו-2001 יצאו לאור ספרי סדרת "השמש הקצרה".
וולף התגורר עם אשתו רוזמרי בפרבר של שיקגו. נפטר ב-14 באפריל 2019.
סגנונו.
אף על פי שוולף סווג כסופר מדע בדיוני, אופי כתיבתו, סגנונה ותכניה השתרעו הרחק ממגבלות הסוגה ושילבו מיתולוגיה, תאולוגיה ותובנות על פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה וספרות ששולבו בעולמות הייחודיים פרי דמיונו והמצאתו.
רבים מסיפוריו הובאו כדיווחים בגוף ראשון ובשפה עשירה אופיינית. במהלך סיפוריו זרע וולף חידות רבות, רובן נפתרו במסגרת הסיפור, פעמים רבות באופן מפתיע ומקורי, אך חלקן נותרו פתוחות והיוו כר נרחב לדיונים ותאוריות מעריצים (כבר בראשית ימי האינטרנט, ב-1996, נוצר פורום אינטרנטי לדיון ביצירותיו המכיל אלפי דיונים).
וולף תיאר עצמו לעיתים כ"מתורגמן" של כתבי יד שהגיעו אליו (מן העתיד) בשפה לא מוכרת ועל כן הוא "נאלץ" לתרגמם לאנגלית של המאה ה-20 ולהמציא לצורך כך מילים וביטויים. למשל ב"הערה למתרגם" בשולי "צל המענה" כתב וולף לגבי מספר נושאים שהמחבר הדובר בספר בגוף ראשון, סווריאן, אינו יודע או אינו מבחין בנושאים מסוימים ועל כן וולף, המתרגם, נאלץ להותיר את הקורא בחוסר ביטחון לגבי פרטים מסוימים.
עורך אתר המדע הבדיוני הישראלי בלי פאניקה כתב עם צאת התרגום של "צל המענה" לעברית: "הוא [וולף] כותב פרוזה כבדה ועשירה במשמעויות, והמסע ביצירתו תובעני ודורש קשב ספרותי רב אל המהלכים ההולכים ונטווים ביד מיומנת." במקום אחר נכתב: "אפשר לחשוב על סיפור של וולף כעל ציור של אֵשֶר שבו החללים שאינם מצוירים מהווים ציור בפני עצמו, ציור שנוצר באופן עקיף מתוך הנוכחות של הציור ה'מקורי'."
כלא דמון
ארנסט ורנר פון סימנס
ארנסט ורנר פון סימנס (גרמנית: Ernst Werner von Siemens; הגייה: זִימֶנְס; 13 בדצמבר 1816 – 6 בדצמבר 1892) היה ממציא, מהנדס וטייקון מהפכני גרמני. שמו של סימנס אומץ כיחידת SI של מוליכות חשמלית, סימנס, והוא גם מייסד חברת האלקטרוניקה והתקשורת סימנס.
ביוגרפיה.
ורנר פון סימנס נולד בלנתה (Lenthe), שהיא כיום חלק מגרדן (Gehrden), עיירה הסמוכה להנובר שבגרמניה. סימנס היה הילד הרביעי מתוך ארבעה־עשר של איכר אריס והוא אחיהם של היזם קרל היינריך פון סימנס ושל המהנדס קרל וילהלם סימנס.
סימנס עזב את בית הספר מבלי לסיים את לימודיו, אך התגייס לצבא הפרוסי כדי לעבור הכשרה בהנדסה, שעזרה לו באופן ניכר. במסגרת הכשרתו למד במכללה הצבאית פיזיקה, מתמטיקה, כימיה, הנדסה וייצור אמצעי ירייה. סימנס היה חייל מצטיין, שקיבל מדליות שונות. הוא ידוע ברחבי העולם בפיתוחים טכנולוגיים שונים, ובהתמקדותו בשכלול טכנולוגיות קיימות. סימנס המציא טלגרפיה, בעת שהתחבר למהנדס המכונות גאורג הלסקה, שהשתמשה במחט כדי להצביע על האות הנכונה, כתחליף לקוד מורס. פיתוח זה שכלל את הטלגרף החשמלי של צ'ארלס ויטסטון, והיווה חלק חשוב בפיענוח ההודעות המועברות. בהתבסס על המצאתם, סימנס והלסקה ייסדו יחדיו את החברה "מפעל לבניית טלגרפים של סימנס והלסקה" (Telegraphen-Bauanstalt von Siemens &amp; Halske) ב־1 באוקטובר 1847, שהחלה לפעול ב־12 באוקטובר. חברה זו יצרה גם כבלי נחושת, פעמוני אזעקה לרכבות ומדי מים.
החברה נעשתה לבינלאומית זמן לא רב לאחר שהוקמה. אחיו, קרל וילהלם, ייצג אותו באנגליה (שם מכר את זכויות השימוש בפטנט ליצרנים בריטיים) ואח אחר, קרל היינריך, בסנקט פטרבורג שברוסיה, כשכל אחד מהם זכה להכרה נפרדת בזכות עצמו.
ב־1848 הניחו סימנס ואחיו קו טלגרף בין ברלין לפרנקפורט, שהיה באורך של כ-500 קילומטרים, הארוך ביותר באירופה באותה תקופה. ב־1850 התגלע סכסוך שכמעט וגרם לקריסת החברה, עם ממשלת פרוסיה. לאורך השנים חתם סימנס הסכמים עם ממשלות שונות לבניית קווי טלגרף, ששברו שיאים זה אחר זה: עבור רוסיה הוא הניח קו טלגרף באורך של כ-10,000 ק"מ, מפינלנד, לחצי האי קרים, דרך רוסיה. הפרויקט המהפכני הבא היה בניית כבל טלגרף תת-ימי, באורך של כ-11 אלף קילומטרים, בין אנגליה לקולקטה שבהודו. באמצעות כבל זה, הודעה טלגרפית בין הודו לאנגליה הועברה בזמן שיא של כ-28 דקות.
המצאתו הבאה של סימנס הייתה הגנרטור החשמלי, שהיוותה מפתח עבורו לתחילת הפיתוחים בתחום הנדסת החשמל, עמה איפשר הזרמת אנרגיה מקומית חסכנית. בשנת 1875 סיים סימנס להרכיב את הכבל התת-ימי הארוך בעולם, בין אירופה לאמריקה.
ב-29 באפריל 1882 הציג סימנס את ה-טרוליבוס הראשון בעולם שפיתח אשר היה קרוי אלקטרומוטה.
סימנס זכה בתואר אצולה ב־1888. הוא התפטר מהחברה שייסד ב־1890 ונפטר ב־1892 בברלין.
החברה, המוכרת בשם סימנס והלסקה אה.גה. (Siemens &amp; Halske AG) או סימנס-שוקרט (Siemens-Schuckert) והחל מ־1966 רק סימנס, נוהלה לאחר מותו בידיו אחיו, בניו (ארנולד, וילהלם וקרל פרידריך) ואחייניו (הרמן, ארנסט ופטר). כיום, סימנס היא עדיין אחת מחברות האלקטרוניקה והתקשורת הגדולות בעולם.
מלבד הטלגרף שהמציא, סימנס תרם תרומה ניכרת לפיתוח הנדסת החשמל ועל כן הוא ידוע כאחד האבות המייסדים של הדיסציפלינה בגרמניה. הוא בנה את המעלית החשמלית הראשונה בעולם ב־1880. חברת סימנס יצרה את השפופרות איתן חקר וילהלם רנטגן את קרני הרנטגן.
חיים אישיים.
סימנס היה נשוי פעמיים. בראשונה נישא למטילדה דוּמאן ב־1852. לזוג היו שני ילדים, ארנולד (1853-1918) וגאורג וילהלם (1855-1919). כשנתיים לאחר פטירתה שאירעה ב־1 ביולי 1867, נישא לקרובת משפחתו אנתוני סימנס (1840-1900). לזוג היו שני ילדים, הרתה (1870-1939) וקרל פרידריך (1872-1941).
הנצחה.
לאות הוקרה על תרומתו לתחומי המדע והחברה החליט פרידריך השלישי, קיסר גרמניה להנציח את שמו על יחידת SI (מערכת היחידות הבינלאומית) של מוליכות חשמלית, בשם סימנס.
ורנר פון סימנס
ורנר פון זימנס
ארנסט ורנר פון זימנס
רומאלו לוקאקו
שדה משמר
וילי ברגר
וילי (זאב) ברגר (1908 - 1 ביולי 1986) היה כדורגלן יהודי הונגרי ששיחק בעמדת השוער בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ברגר נחשב לשוער הטוב ביותר בארץ ישראל בתקופה זו, והוא שיחק במדי מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, מכבי פתח תקווה, הכח תל אביב ונבחרת ארץ ישראל.
קריירה.