כשעבר לשחק בסדרות טלוויזיה, שיחק תחילה בתפקידי אורח בסדרות בריטיות. ב-1993 התארח בסדרת הטלוויזיה הבריטית הוותיקה "טגארט". ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים "מועדון הספר", הפקת של ערוץ 4. ב-2003 גילם את ישו בסרט "הבשורה על-פי יוחנן". ב-2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "רומנטיקה מושלמת" לצד דסטין מיליגן. ב-2005 זכה להכרה כאשר גילם את דמותו של דזמונד יוּם החל מהעונה השנייה של הסדרה הפופולרית "אבודים"; על תפקידו בעונה זו היה מועמד לפרס אמי.
ב-2006 שיחק קיוזיק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "24". ב-2007 שיחק בסרט "היטמן".
משנת 2014 משחק בסדרת הדרמה האמריקאית "המאה" ברשת The CW, שם מגלם את מרכוס קיין בתפקיד ראשי.
בשנת 2017 שיחק בדרמת המסתורין של הבמאי מארק פלנסקי, "זיכרון מחדש" בתפקיד לווטון, ובסדרה "הבלתי אנושיים" שם הוא מגלם את אוון דקלן בתור גנטיקאי .
בשנת 2019 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסדרת המסתורין "המעבר" ברשת FOX ואף בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2020 החל לגלם את ראסל טרוי בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "מקגייוור" ברשת CBS.
חיים אישיים.
קיוזיק דובר אנגלית וספרדית. חונך כנוצרי קתולי. נשוי לאנני ולהם שלושה ילדים. כיום הם גרים בהוואי.
אנדרה דה ואני
אנדרה גיא פורימן דה ואני (באנגלית: André Guy Foreman De Vanny; נולד ב-14 בספטמבר 1984) הוא שחקן אוסטרלי שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידו בתור טובי ג'ונסון בסדרת הדרמה הקומית לבני נוער "אבודים במעבדה".
קורות חיים.
דה ואני נולד במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה.
בשנת 2008 סיים לימודי משחק במרכז לאמנויות הבמה - 16th Street Actors Studio, ולאחר מכן הוזמן ללמוד עם המורה למשחק איוואנה צ'אבק בסטודיו שלה בלוס אנג'לס.
קריירה.
לאחר סיום שנת הלימודים עם צ'אבק בשנת 2011, חזר אנדרה לאוסטרליה לככב בתיאטרון הלאומי של מלבורן במחזה "רד" מאת ג'ון לוגן לצד השחקן קולין פרילס. לאחר מכן הוא המשיך לככב בתיאטרון בתור טוראי דייוויד טיילור במחזה "סוס מלחמה", שהוצג בתיאטרון הלאומי של מלבורן עם יותר מ-300 הופעות ברחבי מלבורן, סידני ובריזביין.
בשנת 2015, זכה אנדרה בפרס השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו במחזה "Glory Dazed" שהוצג בתיאטרון Red Stitch Actors' Theatre.
ז'אן פיגל
ז'אן פיגל (סלובקית: Ján Figeľ; נולד ב-20 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי סלובקי, שכיהן כנציב לענייני חינוך, אימון, תרבות ושפות בנציבות האירופית ובתפקידים נוספים בנציבות. החל משנת 2010 הוא סגן ראש ממשלת סלובקיה ושר התחבורה, הבינוי ופיתוח אזורי.
תולדות חייו.
פיגל נולד בעיר וורנוב נאד טופלו (סלובקית: Vranov nad Topľou) שבמזרח סלובקיה. הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של קושיצה, בין השנים 1978-1983. עם סיום לימודיו הוא עבד במחקר ופיתוח בחברת ZPA Prešov, בעיר פרשוב.
בשנת 1990 הוא הצטרף למפלגה הסלובקית "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (סלובקית: Kresťanskodemokratické hnutie, ר"ת: KDH) ובשנת 1992 נבחר לאספה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית, שם שימש חבר בוועדה ליחסי חוץ. בשנת 1993 מונה לחבר במשלחת הסלובקית למועצת אירופה.
בשנת 1998 פיגל עזב את משרתו הפרלמנטרית ומונה למזכיר המדינה במשרד החוץ. שלא כמו רוב חבריו בנציבות האירופית, פיגל לא הפך חבר קבינט, אולם ניהל את המשא ומתן להצטרפות סלובקיה לאיחוד האירופי עד לשנת 2003. הוא גם ייצג את ממשלת סלובקיה בכינוס האירופי אשר ניסח את חוקת אירופה. הוא שב לכהן באספה הלאומית הסלובקית בשנת 2002 ומונה ליושב ראש ועדת יחסי החוץ, משרה אותה עזב בשנת 2004 לצורך קבלת תפקיד נציב אירופי.
בין השנים 1995-2000 פיגל שימש מרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת טרנבה. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים.
תפקידו כנציב אירופי.
פיגל שימש לזמן קצר חבר בוועדת פרודי. החל מעת שהצטרפה סלובקיה לאיחוד האירופי, ב-1 במאי 2004 ועד למינויו ל"נציבות בארוסו" ( Barroso Commission) הוא החזיק (במשותף עם הנציב הפיני) בתיק היזמות והמידע בחברה. ממשלת סלובקיה בחרה בפיגל לנציבות בארוסו והוא חבר בה מעת הקמתה. בנציבות הוא ממונה על תיק החינוך, אימון, תרבות ושפות. מינויו לתפקיד זה התקבל באכזבת מה בסלובקיה. פיגל עצמו אמר כי התפקיד לא היווה את "בחירתו הראשונה", אולם הוא מקבלו כ"אתגר".
החל מ-1 בינואר 2007, לאחר שהורחבה הנציבות האירופית עם הצטרפותן של בולגריה ורומניה לאיחוד, הועברה האחריות לתיק השפות לנציב הרומני לאונרד אורבן.
שימוע טרם בחירתו.
בעת שנחקר בשימוע שנערך לו טרם בחירתו בפרלמנט האירופי, אמר פיגל כי לצורך מימוש שוק עבודה אירופי אמיתי יש להשקיע יותר בחינוך, באימון מקצועי, בניידות, ובהכרה כלל אירופית בתעודות מקצוע והשכלה. הוא אמר כי קידום החינוך חיוני להגשמת המטרות שהוצבו באסטרטגיית ליסבון, בעת כינוס מועצת אירופה בליסבון בשנת 2000. פיגל אמר לחברי הפרלמנט כי הוא רוצה שכל ילדי האיחוד האירופי ילמדו לפחות שתי שפות זרות בבית הספר, ואף הדגיש את תמיכתו באונסק"ו.
לאחר השימוע קיבל פיגל את תמיכת חברי הפרלמנט במינויו, כאשר הם מתארים את התרשמותם ממנו כ"מספקת בבסיסה" ו"די כדי להעניק לו את תמיכתנו", אולם הוא ספג ביקורת על שלא הרחיק עצמו מן הנוצרים השמרנים ומן הראיה בהם כמסורת התרבותית היחידה.
חזרה לסלובקיה.
עם חזרה לסלובקיה בשנת 2009 הוא התמנה לראש "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (KDH). בהתאם לתוצאות הבחירות של שנת 2010 המפלגה נכנסה לקואליציה ופיגל התמנה לסגן ראש הממשלה ושר בממשלה החדשה.
ישראל טילן
ישראל טילן (1932 – 26 בפברואר 1996) היה מהנדס ישראלי ותת-אלוף בצה"ל, חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1970, מפתח טנק המרכבה וטנק השוט קל.
ביוגרפיה.
טילן נולד בעפולה לאלחנן ולרבקה ליטווין. בהיותו בן עשר, עברה המשפחה לחיות בכפר אונו, בו למד בבית הספר היסודי לילדי עובדים, ולאחר מכן בתיכון חדש בתל אביב. בשירותו הצבאי, שירת כקצין חימוש בחטיבה 7, ולאחר שחרורו למד פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום שנת לימודיו הראשונה, נאלץ להפסיק את לימודיו בשל קשיים כלכליים, ובשנת 1956 הוא נענה להצעת צה"ל לממן עבורו לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בעבור 14 שנות שירות בצבא קבע. בתום לימודיו, הוכשר טילן כמפקד פלוגה, ומונה לראש מדור טנקים בחיל החימוש.
כראש מדור טנקים, ולאחר מכן כראש ענף, היה טילן אחראי על מכלול תוכניות ההסבה שביצע חיל החימוש בטנקים, שנמצאו באותה תקופה ברשות צה"ל. עבודות ההסבה והשדרוג כללו פריצות דרך טכנולוגיות, אשר נרשמו כפטנטים על שמו של טילן, ובהן פיתוח השוט קל מטנק הצנטוריון, על ידי החלפת מנוע הבנזין של הטנק במנוע דיזל. בשנת 1970 הוענק לצוות בראשותו פרס ביטחון ישראל. טילן היה ידוע כמהנדס מוכשר ובשנת 1972 הוצעה לו משרה בטכניון כראש המחלקה להנדסת מכונות. הוא בחר להמשיך בשירותו הצבאי, ובאוגוסט 1970 קודם לדרגת אלוף-משנה, והיה לראשון שעמד בראש הרשות לפיתוח טנקים. בתקופה זו פותח טנק המרכבה. הבסיס לרעיון הפיתוח מיוחס לטילן ולאנשי צוותו, לצד האלוף ישראל טל.
בשנת 1975 הודיע טילן על פרישתו מצה"ל, לנוכח עיכוב קידומו. בשנים 1976–1981, עבד כמהנדס התיכון הראשי של חברת "נאפקו" במיניאפוליס שבמינסוטה, ותכנן כלי לחימה כבדים עבור צבאות ברחבי העולם. לאחר שובו לישראל המשיך לשמש יועץ לחברות בישראל ומחוץ לה, והועסק במפעל ביטחוני לייצור חלקים לטנק המרכבה. בשנת 1984 חזר למשך שנה למיניאפוליס.
בשנת 1971 נשא טילן לאישה את רעיה מני, בתם של שופט בית המשפט העליון אליהו מני וציפורה לבית גמזו (אחותו של ד"ר חיים גמזו), ונולדו להם שלושה ילדים. אחד מילדיו הוא יואב טילן. במקביל לשירותו הצבאי, הוא הקים וליווה את התפתחות קבוצת הכדורעף של קריית אונו.
טילן סבל משורת אירועים מוחיים בשנת 1987, ונותר משותק עד למותו בשנת 1996. נטמן בבית העלמין ירקון.
רובים ושושנים
זניט לניגרד
קייפסייז
קייפסייז (אנגלית: Capesize) היא קטגוריית גודל של אוניות משא אשר בסיווג המקורי היו גדולות מכדי לעבור בתעלת סואץ או בתעלת פנמה (דהיינו, גדולות יותר מקטגוריית פנמקס וסואצמקס). לכן, כדי לעבור בין האוקיינוסים הקיפו אוניות אלה את כף התקווה הטובה, או את כף הורן. מאז תחילת המאה ה-21 חלק גדול מהאוניות בקטגוריית קייפסייז יכולות לעבור בתעלת סואץ כל עוד הן עומדות בשוקע המרבי (18.91 מטר נכון לשנת 2008).
סקירה כללית.
אוניות קייפסייז הן בדרך כלל במעמס העולה על 150,000 טון והן בדרך כלל מכליות נפט או אוניות צובר המובילות עפרת ברזל, פחם וחומרי גלם אחרים בתפזורת. המונח "קייפסייז" (מילולית: "גודל כף") מתייחס בדרך כלל לאוניות צובר יותר מאשר למכליות. אוניית קייפסייז אופיינית היא במעמס של 175,000 טון, אף שקיימות גם אוניות גדולות בהרבה, עד 400,000 טון מעמס. ממדיהן העצומים והשוקע הרב של גופן מגביל את נתיבי המים והנמלים בהם הן יכולות לבקר.
Skidrow
אוקלנד אתלטיקס
אוקלנד אתלטיקס (באנגלית: Oakland Athletics; מכונים ה-A's, האייז) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1901 בעיר פילדלפיה והייתה אחת משמונה הקבוצות שייסדו את ליגת האמריקן ליג. עד 1955 שיחקה הקבוצה בפילדלפיה, תחת השם פילדלפיה אתלטיקס, העפילה 9 פעמיים לוורלד סיריס, וזכתה בתואר האליפות 5 פעמים. ב-1955 עברה הקבוצה לשחק בקנזס סיטי וב-1968 עברה למשכנה הנוכחי בעיר אוקלנד, העפילה שש פעמים נוספות לוורלד סיריס מתוכן זכתה בארבע אליפויות, האחרונה שבהן ב-1989.