הנערה שקפצה בזמן (ביפנית: 時をかける少女, "טוקי או קאקרו שוג'ו") הוא סרט אנימה יפני שהופק ב-2006, בסטודיו Madhouse, בבימויו של מאמורו הוסודה ועל-פי תסריט מאת סאטוקו אוקודרה. עלילתו של הסרט עוסקת במאקוטו קונו, נערה בגיל תיכון, שמקבלת במקרה את היכולת למסע ("קפיצה") בזמן, ומנצלת אותה לטובתה האישית. הסרט מבוסס באופן רופף מאוד על רומן יפני מ-1967 באותו שם מאת יאסוטאקה טסוטסואי, כאשר הדמות הראשית של הרומן היא דמות משנית בסרט, וקיים בשתי היצירות אותו רעיון כללי. הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2006, וזכה לביקורות אוהדות רבות ולפרס האקדמיה היפנית לאנימציית השנה.
נעימות הרקע בפס-הקול של הסרט, שביניהן עיבוד של אחת מוריאציות גולדברג, הולחנו על ידי יושידה קיושי; זמרת בשם האנאקו אוקו שרה את שני שירי הנושא.
עלילה.
מאקוטו קונו היא נערה בגיל תיכון, שחיה בטוקיו עם הוריה ואחותה הקטנה. דודתה, קאזוקו יושיאמה (הדמות הראשית ברומן עליו מבוסס הסרט), היא משחזרת אמנות במוזיאון הלאומי של טוקיו.
יום אחד מאקוטו מועדת על מכשיר מוזר בצורת אגוז מלך. בדרכה הביתה, כאשר היא נוסעת במורד שיפוע, מאקוטו המבועתת מגלה שבאופניה התקלקלו הבלמים. בלא יכולת לעצור, מאקוטו דוהרת אל עבר מחסום הרכבת שבסוף השיפוע, מתנגשת בו, ונזרקת מאופניה הישר לדרכה של רכבת נוסעת. מיד לאחר מכן, מאקוטו נופלת מאופניה בתחילת הרחוב, זמן קצר לפני מעבר הרכבת. לאחר שהיא מספרת על התקרית לדודתה, דודתה של מאקוטו מסבירה לה שבדרך כלשהי היא קיבלה את היכולת לחזור בזמן.
לאחר מספר ניסויים שהיא עורכת, מאקוטו מגלה שהיא יכולה לחזור בזמן על ידי קפיצה מגובה רב: ככל שתקפוץ מגובה רב יותר, כך תחזור זמן רב יותר לאחור. מאקוטו מנצלת תחילה את היכולת שלה לתועלתה האישית: היא משיגה ציונים מעולים, מונעת מעצמה להיות מובכת בפני חבריה, חוזרת שוב ושוב לזמן בו היא וחבריה שרים קראוקה, ומתחמקת מצ'יאקי, אחד מחבריה, שביקש ממנה לצאת איתו. בשלב מאוחר יותר, מאקוטו מגלה קעקוע בחלקו התחתון של מרפקה, ובו רשום מספר קפיצות הזמן שנותרו לה; קעקוע זה ישמש אותה בהמשך העלילה. עם הזמן, מאקוטו מבינה שמעשיה גרמו לחבריה ולאנשים אחרים להיפגע בדרכים שונות, ומחליטה להשתמש ביכולותיה בשביל לשפר את חייהם ככל האפשר.
בזמן שהיא חוזרת לביתה ברגל, צ'יאקי מתקשר למאקוטו ושואל אותה אם היא קופצת בזמן. היא מנצלת את קפיצת-הזמן האחרונה שלה בשביל להסיט את נושא השיחה בזמן המתאים. מיד לאחר סיום השיחה, מאקוטו מגלה שקוסקה, אחד מחבריה, "שאל" ממנה את אופניה המקולקלים, והרכיב עליהם את חברתו. מאקוטו, שכבר אינה יכולה לחזור בזמן, מנסה לעצור אותם, אך בלא הועיל: שניהם מתרסקים אל תוך המחסום, ועפים מהאופניים הישר אל דרכה של אותה הרכבת שהייתה אמורה להרוג את מאקוטו.
רגע לפני ששניהם נהרגים, הזמן מוקפא על ידי צ'יאקי. בזמן שהם הולכים בעיר הקפואה, צ'יאקי מספר למאקוטו שהוא בא מהעתיד, ושאגוז-המלך עליו מעדה הוא מכונת הזמן שלו; הוא ניצל את קפיצת-הזמן האחרונה שלו כדי למנוע את מותם של קוסקה וחברתו. צ'יאקי חזר לעבר מלכתחילה כדי לראות ציור שלא שרד עד לתקופתו, שדודתה של מאקוטו משחזרת; לאחר שגילה שאינו יכול לראות את הציור והתחבר עם מאקוטו ועם קוסקה, הוא נשאר בעבר מעבר לתכנונו המקורי. כעת, לאחר שעבר על החוק ולא הצליח למנוע מאדם מהעבר לגלות על יכולת החזרה בזמן, צ'יאקי עוזב את מאקוטו ליעד לא-ידוע, רגע לפני שהזמן חוזר למסלולו.
מאקוטו מגלה, להפתעתה, שנשארה לה קפיצת-זמן אחרונה לאחר היעלמותו של צ'יאקי. היא משתמשת בה כדי לחזור לזמן בו נותרה לצ'יאקי קפיצת-זמן אחת. צ'יאקי נפרד ממאקוטו, שמבטיחה לו שתדאג שהציור יישמר עד לתקופתו; צ'יאקי אומר לה שיחכה לה בעתיד.
גואידו פוביני
אפי טריגר
אפי טריגר (נולד ב-25 במאי 1977) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה.
טריגר נולד בחולון בשם אפרים יצחק טריגר. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת תל אביב.
בעברו שימש טריגר העורך הראשי של חדשות עשר, בנוסף, הגיש מבזקי חדשות ומהדורות מיוחדות בערוץ. שימש כשדרן ספורט בערוץ הספורט והגיש את התוכנית "עושים ספורט" בגלי צה"ל. ב-2013 ערך את התוכנית "העולם הלילה" בערוץ 2 ועבד במחלקת האקטואליה של mako. הוא שימש ככתב לענייני נדל"ן וצרכנות בתחנה הצבאית.
משנת 2009 מפעיל טריגר את האתר "פופ טארטס", שעוסק בתרבות אמריקנית פופולרית.
בשנת 2017 החל טריגר להגיש את התוכנית "בוקר טוב ישראל", יומן הבוקר של גלי צה"ל, במקומו של אסף ליברמן.
טריגר מתגורר בגבעתיים. אחיו הוא המשפטן צבי טריגר.
פרדס (מאסף ספרותי)
"פרדס" היה מאסף ספרותי בעריכתו של יהושע חנא רבניצקי ובהוצאתו, שפורסם באודסה, 1892–1896. המאסף יצא בשלושה כרכים, וכלל יצירות ספרותיות ועיוניות של טובי היוצרים ואנשי הרוח של התקופה. שירו הראשון של חיים נחמן ביאליק, "אל הציפור", פורסם לראשונה בכרך הראשון של "פרדס".
על המאסף.
בראש הכרך הראשון של "פרדס; אוסף ספרותי" פרסם העורך רבניצקי את מכתבו של אחד העם, המדבר בשבחה של ספרות הומניסטית, ספרות שמדגישה יותר את האדם בשורה הידועה של יל"ג, שהפכה לסיסמת ההשכלה: "הֱיֵה אָדָם בְּצֵאתְךָ וִיהוּדִי בְּאָהֳלֶךָ". אחד העם גרס: "היה אדם באהלך - זאת היא איפוא התורה הגדולה החסרה לנו עד כה וזאת היא גם תעודת הספרות עתה". מכיוון שרבניצקי הדפיס את מכתבו של אחד העם בראש הכרך הראשון, יש לשער שזו גם הייתה כוונתו: לחנך את האדם היהודי גם בכיוון ההומני. ניתן לראות את "פרדס" ככתב העת הראשון של תקופת התחייה.
מאמר הפתיחה של רבניצקי, "החוט המשולש" מתייחס יותר לצד הלאומי-עברי של תפיסתו: "ארץ ישראל, שפת ישראל וישראל חד הוא". שלושה עקרונות היו מול עיניו: תחייה לאומית, השפה העברית ותנועת חיבת ציון, בה הוא היה פעיל. לאורך כל המאמר הוא מדגיש את חשיבות השימוש בשפה העברית ובספרותה. בעוד שכתבי-עת אחרים נמנעו מלהביע עמדה ברורה וחד משמעית בנושא הציונית, בלטה עמדתו של רבניצקי בתמיכה ב"חיבת ציון".
המאסף היה בן דמותו של כתב העת "השילוח", שיצא מאוחר יותר בעריכתו של אחד העם; גם בתוכן, גם בתוכנית וגם בצורה. שניהם כללו מאמרים מחקריים ופובליציסטיים ויצירות ספרותיות בנושאים הקרובים ליהדות. "הפרדס" הצטיין בכך שרבניצקי זיהה יצירות חשובות של סופרים ומשוררים גדולים. היו ב"פרדס" "נטיעות יפות" טוען פישל לחובר. אחד העם ורבניצקי אכן הרבו לשתף פעולה בשני כתבי העת: "פרדס" ו"השילוח"; כל אחד מהם הרבה לפרסם בכתב העת שבעריכתו של חברו.
המשתתפים ב"פרדס".
רבים מסופריה והוגיה החשובים של התקופה פרסמו את יצירותיהם במאסף. אחד העם, מנדלי מוכר ספרים, יל"ג, חיים נחמן ביאליק, שלום עליכם, משה לייב ליליינבלום, יהל"ל, נחמן סירקין, דוד ילין, שמעון דובנוב, שמואל ליב ציטרון, בן-אביגדור, אלחנן ליב לוינסקי, ישראל חיים טביוב ועוד רבים וטובים.
היצירה הידועה ביותר שהתפרסמה בכרך הראשון של המאסף, היא שירו הראשון של ביאליק "אל הציפור". רבניצקי סיפק לביאליק את הבמה הראשונה הפומבית ליוצר, שהפך להיות מאוחר יותר המשורר הלאומי של עם ישראל. ביאליק המשיך לפרסם מפרי יצירתו בפרדס גם בכרכים הבאים. שיתוף הפעולה הפורה שבין רבניצקי לביאליק בהוצאות של מאספים משלהם, כמו למשל "ספר האגדה" - החל כאן. יחד עם זאת פרסם גם מנדלי לא מעט מיצירותיו העבריות במאסף. ביניהן: "הנשרפים", "מסעות בנימין השלישי" ועוד.
בתחום המאמרים, ניתן להתרשם שגם אם הם שייכים לחכמת ישראל, הרי שיש בהם יותר תפיסה חילונית של היהדות. בכרך הראשון פרסם דובנוב את מאמרו "נחפשה ונחקורה", בו הוא קרא אל "הנבונים בעם" לאסוף חומר לתולדות ישראל בפולין וברוסיה. הוא שב ופרסם את קריאתו ב"לוח אחיאסף", ובעקבות כרוזים אלו הוקמה ועדה היסטורית-אתנוגרפית לריכוז החומר שנאסף בתחום, ותרם מאוחר יותר לכתיבת ספרו ההיסטורי המונומנטלי "דברי ימי עם עולם". בכרך השני החלו להתפרסם המכתבים מאלדד למידד, ששמשו בעיתון "המליץ" שמות עט של רבניצקי ושל שלום עליכם. באותו כרך מבקר ציטרון בצורה נוקבת את המהלך החדש בספרות בהשראתו של בן אביגדור, שפשט בקרב הקהילה הספרותית. רבניצקי עצמו כתב ביקורות ספרים בכל הכרכים ופרסם אותם גם תחת שמות עט כמו "בר-קצין", או ב"ק.
תקן ISO 15189 למעבדות רפואיות
תקן ISO 15189: מעבדות רפואיות - דרישות איכות וכשירות (Medical laboratories - Requirements for quality and competence). התקן עוסק באפיון הדרישות הייחודיות למערכת ניהול איכות למעבדות רפואיות.
פיתוח התקן.
התקן פותח על ידי הוועדה הטכנית 212 (ISO/TC 212) של ארגון התקינה הבינלאומי ISO. הוקמה קבוצת עבודה לכתיבת תקן ISO 15189 על סמך הדרישות של תקן  ISO/IEC 17025:1999: "דרישות כלליות למיומנות מעבדות בדיקה וכיול". קבוצת העבודה הזו עסקה בנושאים הבאים: מתן ייעוץ למשתמשים בשירותי המעבדה, אסוף דגימות מהנבדק או החולה, פרשנות לתוצאות הבדיקה, קבילות זמן עד קבלת תוצאה מאיסוף הדגימה, כיצד לספק בדיקות מעבדה בכל מצב חירום רפואי, ותפקידה של המעבדה בחינוך וההכשרה של הצוות הרפואי.
הגרסה הראשונה פורסמה ב-2003, תוקנה ב-2007 והמהדורה השלישית של התקן פורסמה בשנת 2012.
בעוד שהתקן מבוסס על ISO/IEC 17025 ו - ISO 9001, זה הוא מסמך ייחודי הלוקח בחשבון את הדרישות הספציפיות של הסביבה הרפואית ואת חשיבותה של המעבדה הרפואית לטיפול בחולה.
הסמכה.