בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון. בספר, המיועד לילדים, נכללים הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"קליפת תפוח זהב", והוא מלווה באיורים מאת לי קורצווייל ובהערות וביאורים מאת שי רודין.
תרגום לאנגלית של הסיפור, בשם "The Fable of the Goat", הופיע בגיליון דצמבר 1966 של כתב העת "קומנטרי".
בתחילת המאה ה-21 נוצר סרטון אנימציה ביידיש, בשם "די מעשה פון די ציג", המבוסס על הסיפור "מעשה העז".
הקריקטוריסט שי צ'רקה צייר את המעשייה כקומיקס בעיתון "אותיות" במסגרת סדרת הקומיקס שצייר, "שי ועגנון". הקומיקס יצא לאור גם כספר.
עלילה.
מעשה בזקן חולה, הגר בפולין, שרשמו לו רופאיו שישתה חלב עיזים. קנה עז, וזו נהגה להיעלם מפעם לפעם, וכשחזרה "היו דדיה מלאים חלב מתוק מדבש וטעמו טעם גן עדן". גילה הזקן לבנו את רצונו לדעת לאן הולכת העז. קשר הבן משיחה (חבל דק) לזנבה של העז, וכאשר עמדה ללכת תפס את המשיחה בידיו והלך אחריה. נכנסה העז למערה, והבן אחריה, "וכך היו הולכים שעה או שתים, ואולי יום או יומים" ויצאו מהמערה במקום הרים וגבעות. שאל הבחור עוברי דרכים היכן הוא, ונענה שהוא סמוך לצפת. נח הבחור מעט והתכוון לחזור לביתו כדי להביא את הוריו לארץ ישראל, אך התברר לו שהזמן הוא ערב שבת, ולכן, בשל קדושת השבת, אין מספיק זמן כדי לחזור.
לקח הבחור פתק ובו כתב: "מכנף הארץ זמירות אשמיע כי הגעתי בשלום לארץ ישראל והנה אנכי יושב סמוך לצפת עיר הקדושה ומתבשם מקדושתה. ואל תשאלני איך הגעתי לכאן אלא אחוז במשיחה שקשורה בזנבה של העז וצא לך בעקבי העז אז תלך לבטח דרכך ותבוא לארץ ישראל". את הפתק שם הבחור באוזנה של העז, בהניחו שכאשר העז תחזור אל אביו ילטף האב את ראשה, העז תנענע את אוזניה וייפול הפתק, האב יקרא את תוכנו ויקיים את הכתוב בו.
"חזרה העז אצל הזקן, אבל באזניה לא נענעה והפתק לא נפל". הזקן הבין מחזרתה של העז לבדה שבנו נטרף, וכיוון שהעז הזכירה לו את האסון, הורה לשחוט אותה. לאחר השחיטה פשטו את עורה, ונגלה הפתק. קרא האב את הפתק, והבין את אשר עולל, ואמר "אוי לי שהייתי יכול לעלות לארץ ישראל בקפיצה אחת ועכשיו אקפח את ימי בגלות הזאת".
כדרכן של מעשיות רבות, המעשייה מסתיימת במילים "ואותו בחור אם לא מת, עוד ינוב בשיבה דשן ורענן, בארצות החיים שקט ושאנן".
מקורות לעלילה.
גרשם שלום ציין כי . דברים אלה יפים גם לסיפור שלפנינו.
הרעיון של חלב עיזים כמרפא למי שגונח מלבו מופיע בברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי: . פתיחת הסיפור "מעשה העז" נוטלת לא רק את הרעיון מהברייתא, אלא גם את המילים: "מעשה בזקן אחד שהיה גונח מלבו. באו ושאלו לרופאים".
הרעיון של בהמה המאפשרת את קפיצת הדרך מופיע בתלמוד הירושלמי (), שם מסופר על רועה מארץ ישראל שרץ אחר שורו ומצא עצמו בבבל. המוטיב של מערה או מחילה המובילה מהגולה לארץ ישראל מופיע בסיפורי עם יהודיים רבים.
בשלושה קובצי מעשיות נכללות מעשיות הקרובות לעלילתו של "מעשה העז". הקבצים אמנם יצאו לאור לאחר "מעשה העז", אך הם מכילים מעשיות עממיות שמקורן קדום יותר:
מקורות לטקסט.
מכלול יצירתו של עגנון מתאפיין בקשרים אינטרטקסטואליים. מאפיין זה בולט במעשייה הקצרה שלפנינו.
מקורות מקראיים.
על בחירתם של מקורות אלה מעירה פנינה שירב:
מירי ברוך מוצאת רמז אפי באזכור של קינת יעקב, .
הסיפור כמעשייה.
ל"מעשה העז" מאפיינים מקובלים של מעשייה:
פרשנות.
האב והבן.
דבורה ברגמן רואה ב"מעשה העז" סיפור של שכר ועונש, ושואלת מדוע זכה הבן לנס שהביאו לארץ ישראל, ואילו האב לא זכה לכך. היא רואה את הסיבה לכך בעובדה . הבן תמים ואופטימי ופעולותיו ספונטניות ועל כן מאפשרות לו לנצל את שעת הכושר שהזדמנה לידו. האב, לעומתו, הוא אדם הגיוני וחקרן. , מסבירה ברגמן.
פנינה שירב, לעומתה, רואה את האב והבן כמשלימים זה את זה:
היא מוסיפה ומציינת:
את ההבדלים בין האב לבן היא מייחסת לעיצובם , ומבהירה:
הלל וייס מציג מסקנה מהסיפור:
יסוד מיסטי.
דבורה ברגמן מוצאת בסיפור גם יסוד מיסטי, וכותבת: .
ברגמן מציגה במאמרה איתותים אחדים המבצבצים מהעלילה ונקשרים במיסטיקה היהודית. בין השאר היא מציגה זיקה הדוקה בין "מעשה העז" ובין אגדת רבי שמעון בר יוחאי שהסתתר במערה, כפי שהיא מופיעה בספר האגדה (סימן רכ"א).
המילה "משיחה", שפירושה חבל דק, מופיעה בסיפור קצר זה שמונה פעמים. פנינה שירב רואה בכך רמז למשיח. , מציינת שירב, ומוסיפה כי .
חוקר הקבלה משה חלמיש אף מוצא בסיפור מוטיבים קבליים שונים.
כיצד ישראל נגאלין?
ברגמן רואה ב"מעשה העז" התייחסות למחלוקת המתקיימת ביהדות עד היום (ראו אתחלתא דגאולה), האם שיבת ציון תבוא בדרך נס או בפעולה אנושית לא פלאית, וכותבת:
בסיפור אחר שלו, "בלבב ימים", מספר עגנון על חבורה של חסידים שקמה ועלתה לארץ ישראל, בלי להמתין לנס. עם זאת גם בסיפור זה לנס ולהשגחה האלוהית מקום מרכזי:
זיוה שמיר מציינת שבסיפור
והיא מסכמת שהסיפור הוא משל שנמשלו:
ההיסטוריה היהודית.
פרשנות נוספת שניתנה למעשייה שלא בדרך הניתוח הביקורתית היא פרשנות אומנותית, באיורים המלווים את הסיפור ב'שי ועגנון', מאת שי צ'רקה. בשלב המעבר במנהרה, הקומיקס נפרד מן הטקסט ובסדרת איורים מתואר המעבר במנהרה כהיסטוריית עם ישראל מתחילתה ועד ימינו, בדגש על הגלויות שפקדו את העם.
האיורים כוללים את עקדת יצחק (עם האיל שנאחז בסבך בקרניו), שעבוד מצרים ויציאת מצרים (עם שה הנלקח כקרבן פסח), הגזירות ההלניסטיות (עם צפיר עיזים, המסמל לפי ספר דניאל את מלכות יוון), הרדיפות והגירושים באירופה של ימי הביניים (עם 'חד גדיא' מההגדה של פסח, והומאז' להגדת הציפורים מאותה התקופה), האינקוויזיציה הספרדית (עם דמות בפומט במגן דוד, שמציגה את פני היהדות בראייתו של אינקוויזיטור), והאנטישמיות הנאצית (בתחילת התיאור המאויר, שמסמל את רדיפות היהודים שקדמו לשואה, עם גזיזת זקנה של העז).
שני איורים התוחמים לפניה ואחריה את הסדרה ההיסטורית-סמלית של ציורים 'אילמים', ומלווים את מעט הטקסט של עגנון על ההליכה במנהרה, כוללים שני מוטיבים של ימים נוראים: שילוח השעיר לעזאזל (שבו העז עצמה היא המשולחת, והבחור עוקב אחריה כשהוא אוחז במשיחה. צ'רקה צובע את המשיחה באדום, רמז ללשון של זהורית שהיו קושרים את חציה לשעיר וחציה לדלתות העזרה בבית המקדש, כדי לראות אם תלבין כשלג), ושופר - שנכרת מאחת מקרני העז על ידי הצורר הנאצי.
הפרשנות הזו של יצירה אמנותית מילולית, באמצעות יצירה אמנותית חזותית, אינה מפורשת וספציפית כביאורים אחרים של המעשיה. בעקבות כך לפירוט שלה באופן מילולי תידרש פרשנות שניונית על טיבה.
המעשייה כסיפור לילדים.
מרבית הפרשנים מתייחסים ל"מעשה העז" כאל סיפור למבוגרים, ומנתחים אותו בהתאם. כאמור לעיל, "מעשה העז" פורסם, באותו הנוסח אך בלוויית איורים, גם כמעשייה לילדים. מירי ברוך בחנה את הסיפור מנקודת מבטו של הקורא הצעיר, ומנקודת מבט זו היא רואה בו סיפור חניכה, מעשיית התבגרות, שבמסגרתו רוצה הבן להיות עצמאי וליזום דברים חדשים. היא מציינת:
עיבוד לתיאטרון.
בשנת 2007 העלה "תיאטרון מראה" את ההצגה "מעשיות ומעשים", על פי שלושה סיפורים של עגנון: "הפרוטה", "מעשה העז" ו"מאויב לאוהב".
ראש השב&quot;כ
ראש המוסד
עזיז ביי
עזיז ביי (בערבית: عزيز بك, תעתיק מדויק: עזיז בכ) היה מפקד המודיעין הצבאי של האימפריה העות'מאנית בלבנט בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
עזיז ביי נולד ברומליה (כיום יוון) בשנת 1883. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למנהל באיסטנבול עבד כעיתונאי אך במהרה עבר לתפקידים פקידותיים בכירים בגליפולי, אדירנה ובסמסון. עזיז בק הגיע לתחום המודיעין בזכות היכרותו עם דר' נאט'ם פאשה (לימים שר הצבא), נאט'ם פאשה מינה את עזיז ביי לחקור את מעורבותו של הסולטאן עבדול חמיד השני (שהיה מנהיג בשם בלבד מאז מהפכת הטורקים הצעירים) בניסיון להפיכת-נגד כושלת נגד המשטר המהפכני. בעקבות החקירה הוחלט שנוכחותו של הסולטאן המודח בבירה איסטנבול מסכנת את יציבות השלטון לכן הוחלט להדיחו רשמית והגלותו מן הבירה. בתפקידו כאיש מודיעין פנים המשיך לעקוב אחרי פעילות הסולטאן המודח ואף לסכל מזימה להפיכת-נגד ביוזמת אנשיו.
עזיז ביי עקב אחרי פעילים ערבים שביקשו להגדיל את השלטון העצמי בלבנט, ביניהם שארל דבאס (לימים נשיא לבנון) ושאפיק אלחמיד שחשף במכתב לצרפת את שלל הארגונים בהם צרפת מעורבת. עזיז ביי גם ריכז מודיעין על ארגוני מהגרים סורים ולבנוניים הפועלים במצרים (שהיה אז תחת שלטון בריטי בפועל). בראשית 1914 מונה עזיז בק למפקד משטרת איסטנבול ובתפקידו חשף מזימה להתנקש בחייו של שר הפנים טלעת פאשה.
בחודשים הראשונים לפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה עזיז ביי לראש המודיעין של הארמייה הרביעית בפיקודו של אחמד ג'מאל פאשה- היחידה הצבאית שהגנה על הלבנט והחג'אז בפני הצבא הבריטי. בתפקידו עסק בחשיפת מרגלים וניטרול רשתות ריגול ברחבי הלבנט. גורמי הריגול נגד המאמץ המלחמתי העות'מאני היו ערבים לאומנים ששאפו לעצמאות ערבית, מיסיונרים מרונים שביקשו לקדם את האינטרסים של צרפת בלבנון ויהודים שביקשו להיעזר בבריטניה לקידום הציונות (כדוגמת פעילי ניל"י). בזיכרונותיו מפרט עזיז ביי את דרך איסוף המודיעין והחקירות בהם השתתף. המרגלים אותם חשף עונו קשות על מנת שיסגירו את חבריהם ולאחר מכן נשפטו בבית משפט צבאי בעיירה הלבנונית עלייה ובמקרים רבים הוצאו להורג בדמשק או בעיירה עלייה עצמה.