סיאול נמצאת בצפון-מערבה של קוריאה הדרומית. העיר משתרעת על 605.2 קמ"ר, ברדיוס של כ-15 ק"מ, ונחצית באמצע על ידי נהר ההאן לשני חלקים - סיאול שמצפון לנהר, וסיאול שמדרום לנהר. נהר ההאן, וסביבתו היוו חלק מרכזי מאוד במהלך ההיסטוריה הקוריאנית. שלוש הממלכות של קוריאה חתרו להשתלט על האזור הזה, מכיוון שהנהר שימש נתיב סחר מרכזי לסין (דרך הים הצהוב). כיום הנהר כבר לא משמש לתחבורה, מכיוון שהשפך שלו ממוקם על הגבול בין קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית, באזור בו אין כניסה לאזרחים. מרכזה של סיאול היא העיר העתיקה שנבנתה בתקופת שושלת צ'וסון. באזור זה נמצאים הארמונות, משרדי הממשלה, מרכז העסקים הראשי והמלונות של העיר, כמו גם רוב השווקים המסורתיים. מרכז זה נמצא בעמק צ'ונג-גי צ'ון (청계천), בו זורם נהר מלאכותי בתוואי של הנהר הקדום. דרומית למרכזה של העיר זורם נהר האן (한강). מעברו הדרומי של הנהר נבנו שכונות חדשות, וכן מרכז המסחר העולמי של קוריאה. על האי יאידו, במרכז הנהר, נמצא בניין האספה הלאומית, אולפני הטלוויזיה, וכן הכנסייה הפרסבטרית הגדולה בעולם.
האצטדיון האולימפי נמצא אף הוא דרומית לנהר האן.
תשעה קווי רכבת תחתית באורך של 1,131 ק"מ מקשרים את מרכז העיר עם פרווריה.
אחד הרחובות המרכזיים והעתיקים ביותר בסיאול הוא צ'ונג-נו (종로) - רחוב הפעמון, שבו היה ממוקם הפעמון שצלצל בעת פתיחת וסגירת שערי העיר.
אתרים בעלי חשיבות.
בתקופת שושלת צ'וסון נבנו "חמשת הארמונות הגדולים" של סיאול:
וכן ארמון קטן נוסף:
מקדשים בעלי חשיבות בעיר:
מוזיאונים:
מבני ממשל
תרבות.
מוזאונים.
בסיאול נמצאים למעלה ממאה מוזיאונים, ובינם שלושה מוזאונים לאומיים, ותשעה עירוניים. המוזיאון הלאומי של קוריאה, הוא המוזיאון הגדול ביותר מבין מוזיאוני סיאול ומבין מוזיאוני קוריאה הדרומית מאז הקמתו ב-1945 ועד היום. במוזיאון ישנו אוסף של 150,000 ממצאים וחפצי אומנות.
השכלה.
בסיאול שוכנות למעלה מ-30 אוניברסיטאות, שהידועה מכולם היא האוניברסיטה הלאומית של סיאול.
תחבורה.
בסיאול תשעה קווי רכבת תחתית שאורכם הכולל 1,131 ק"מ, וכן 200 קווי אוטובוסים. רשת האוטובוסים משולבת ברשת התחנות של הרכבת התחתית כך ששימוש בכרטיס אלקטרוני מאפשר לשלב נסיעה באוטובוסים וברכבת. סיאול מקושרת עם ערי קוריאה הדרומית באמצעות רכבות, ובכללן ה-KTX - רכבת התותח המהירה.
שדות תעופה.
בסיאול שני שדות תעופה - שדה התעופה גימפו שנבנה עוד לפני מלחמת האזרחים ומשמש בעיקר לתחבורה פנים מדינתית, ונמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון שבנייתו הסתיימה בשנת 2001, ומשמש כיום לרוב התחבורה האווירית הבינלאומית, כגון קוריאן אייר.
קוריאן אייר מפעילה קו ישיר לנמל התעופה בן-גוריון. הקו פועל בתדירות של כ-3 פעמים בשבוע ומבוצע במטוסי בואינג 777-200ER.
זיהום האוויר.
בשל מאמצים רבים של הממשלה להקטנת זיהום האוויר, הצליחו להפחית את זיהום האוויר בסיאול לאותן רמות של טוקיו - ורמות פחותות של זיהום מאשר בבייג'ינג.
פארקים וגנים ציבוריים.
בסיאול שישה פארקים, והעיר מוקפת בחגורה ירוקה. הפארקים הם אתרים פופולריים לנופש של אנשי העיר ולמקום מנוחה בסופי שבוע. בעיר שלושה פארקי שעשועים: פארק לוטה, אוורלנד, וסיאול לנד. במהלך חודש מאי 2017 נפתח במרכזה של סיאול גן תלוי בחדש בשם Seoullo 7017 בהשקעה של למעלה מ-30 מיליון דולר.
מנהל מקומי.
סיאול מחולקת ל-25 רבעים - "גו" (구), שמתחלקים ל-15267 שכונות "דונג", ואלה מחולקים ל-112,734 "באן".
הדף היומי
הדף היומי הוא יוזמה שהגה הרב מאיר שפירא מלובלין, ושהכריז עליה ביום ט' באלול ה'תרפ"ג (21 באוגוסט 1923), בכנסייה הגדולה הראשונה של תנועת אגודת ישראל בפולין. יוזמה זו מבוססת על מספר הדפים שבכל מסכתות התלמוד הבבלי בדפוס וילנא – 2,711 – ומצמידה לימוד דף לכל יום במחזוריות של כ-7 שנים וחצי. בשבעת המחזורים הראשונים היו רק 2,702 דפים, משום שנעשה אז שימוש בחלוקה לדפים של מסכת שקלים בדפוס סלאוויטא שבה ישנם 12 דפים. החל מהמחזור השמיני עברו לחלוקה של 21 דפים.
היסטוריה.
רעיון הדף היומי הוכרז על ידי הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין, לאחר שנועץ בחפץ חיים, והאדמו"ר מגור (האמרי אמת).
ההכרזה הייתה ביום ט' באלול ה'תרפ"ג (21 באוגוסט 1923), בכנסייה הגדולה, כינוס רבנים מרכזי של תנועת אגודת ישראל. הוחלט להתחיל את הלימוד בראש השנה, א' בתשרי ה'תרפ"ד (11 בספטמבר 1923). לפי המסופר בספר תולדותיו של רבי מאיר שפירא, היה חשש להתחיל ליישם את תוכנית "הדף היומי" עד שהתקבלה דחיפה משמעותית ליוזמה מכיוון האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, מהמנהיגים הבולטים של היהדות האורתודוקסית באותם ימים, שהכריז בליל ראש השנה "אני הולך ללמוד דף יומי".
מאז ההכרזה נחגגו סיומים של 13 מחזורי לימוד הדף היומי. סיום המחזור השלושה-עשר היה ביום ז' בטבת ה'תש"ף. לימוד המחזור ה-14 החל למחרת, ביום ח' בטבת ה'תש"ף.
היוזמה הפכה נפוצה בקרב עשרות אלפי יהודים, ומתקיימים אלפי שיעורים יומיים על הדף היומי. עם השנים הוקמו ארגונים במטרה להפיץ את לימוד הדף היומי, בהם מאורות הדף היומי המפעיל מגידי שיעור לדף היומי; מערכות טלפוניות כמו קול הדף, המפיצות שיעורים מוקלטים, וכן האתר פורטל הדף היומי המרכז תוכני עזר ללומדים. בעקבות המפעל נוסדו יוזמות דומות של לימוד ספרי יהדות, כמו משנה יומית (כהשלמה לדף היומי על מסכתות שאין עליהן תלמוד בבלי, או בלי קשר אליו) והלכה יומית, אך הפופולריות שלהן פחותה.
מחזורי הלימוד של הדף היומי במהלך השנים.
היום ()
סיומי הש"ס.
סיומי הש"ס נחגגים בטקסים גדולים, המלווים בתעמולה לחזק את לימוד הדף היומי ולהוסיף עוד שיעורים.
מאז הסיום שבסוף המחזור השני והלאה נהוג לערוך בסיום הטקס תפילת אל מלא רחמים לרבי מאיר שפירא, שנפטר ללא ילדים. מאז הסיום השלישי, נהגו לערוך גם תפילת אל מלא רחמים על נרצחי השואה.
הסיום הראשון.
הסיום הראשון נערך בליל ט"ו בשבט תרצ"א בישיבת חכמי לובלין. רבי מאיר שפירא ערך את הסיום ואמר הדרן על הש"ס בדרך פלפול ואגדה. תלמידי הישיבה חיברו שיר על המילים 'הדרן עלך כל הש"ס' והחוגגים רקדו עד אור הבוקר.
בירושלים נערך סיום הש"ס בישיבת מאה שערים בהשתתפות של כ-6,000 איש. הרב יוסף חיים זוננפלד סיים את הש"ס, והרב פנחס אפשטיין אמר הדרן.
הסיום השני.
תאריך סיום היה ביום ב', כ"ח בסיוון תרצ"ח. קודם לכן היו ספיקות אם לערוך את הסיום עקב הפרעות ביהודי גרמניה, האנשלוס באוסטריה ורדיפת היהודים בפולין. לבסוף הוחלט לקיים שוב את החגיגות, על אף המצב הקשה, בישיבת חכמי לובלין. כבר בשבת הגיעו יהודים רבים אל לובלין, בהם האדמו"רים רבי משה פרידמן מבויאן-קראקא, רבי דוד בורנשטיין מסוכטשוב והרב מנחם זמבה. הרבי מבויאן-קראקא סיים את הש"ס ואמר הדרן ורבי אריה צבי פרומר, ראש הישיבה, התחיל את המחזור החדש. נאומים ודברי ברכה הושמעו על ידי רבי אברהם יעקב פרידמן מבויאן למברג, רבי דב בריש וידנפלד מטשיבין ועוד. לאחר האירוע נערכה הכנסת ספר תורה לעילוי נשמת רבי מאיר שפירא. האדמו"ר ממודז'ץ כובד באמירת פסוקי "לדוד מזמור" ובסיום האמירה הלחין במקום מרש על פרק זה. להערכות העיתונים השתתפו בחגיגות כ-20,000 איש.
הסיום הרשמי בירושלים נערך בבית הכנסת המרכזי בשערי חסד. בפתיחתו נאמרה תפילה להצלת שלמה בן-יוסף. את ההדרן אמר הרב יוסף צבי דושינסקי. משה בלוי, מנהיג אגודת ישראל בירושלים, נשא נאום ובו העלה זכרונות מרבי מאיר שפירא. למחרת נערך באותו מקום טקס תחילת לימוד המחזור השלישי על ידי הרב זליג ראובן בנגיס. חגיגות הימים הבאים נערכו בצמצום עקב העוצר שהוכרז על ידי הבריטים מחשש למהומות עקב הוצאתו להורג של בן יוסף.
תגובות למיזם.
יש שהתנגדו לשיטת לימוד זו. אחת הטענות שנשמעה, היא כי לימוד מעין זה גורם לכך שישנם שמסתפקים בשעת לימוד זו וזונחים את לימוד ההלכה המעשית. טענה נוספת, היא כי לימוד של שעה ביום ללא חזרה על הנלמד אינו מעמיק דיו ואינו מאפשר זכירה משמעותית של החומר הנלמד.
רבנים בהונגריה וגליציה התנגדו ללימוד הדף היומי, גם מחמת זיקתו לאגודת ישראל. בהם: הרב חיים אלעזר שפירא, הרב ישכר דב רוקח (הזקן) והרב יואל טייטלבוים.
גם בחסידות חב"ד לא לומדים את הדף היומי מטעם שהלימוד צריך להיות בהבנה ולכן אופן הלימוד הראוי הוא לפי סוגיות, וכשלומדים לפי דף נעצרים באמצע עניין ומתחילים באמצע סוגיה וכתוצאה נוצר מצב של קריאה ללא הבנה.
בחסידות תולדות אברהם יצחק הוחל בשנת ה'תש"ס, על פי קריאתו של האדמו"ר רבי שמואל יעקב קאהן, בלימוד "דף הקהילה", בקצב של דף ליום במשך חמישה ימים בשבוע, וימי שישי ושבת מיועדים לחזרה על הנלמד במהלך השבוע. כשנה וחצי לאחר מכן החל בחסידות תולדות אהרן לימוד של עמוד יומי (ולא דף). גם אחד משני אדמו"רי סאטמר, רבי אהרן טייטלבוים, הנהיג בקרב חסידיו לימוד במתכונת דומה ל"דף הקהילה".
"דף יומי" בספרים אחרים.
הרעיון של המהר"ם שפירא הוביל לקביעת מיזמים ומסגרות ללימוד תקופתי עם מטרה לסיים ספרים נוספים מארון הספרים היהודי. מסגרות אלו לא קיבלו תהודה ציבורית כמו הדף היומי, אם כי הן מקובלות בחוגים מסוימים. בהן:
ציפור האש (בלט)
ציפור האש היא יצירת בלט מ-1910 המבוססת על סיפור עממי רוסי. את המוזיקה הלחין איגור סטרווינסקי, את הכוריאוגרפיה המקורית יצר מיכאל פוקין.
סיפור העלילה.