אם formula_67 מעלות, אז formula_68, לכן הזווית שיוצר וקטור מהירות הטיל עם קו הראייה היא: 50.91 מעלות באזימוט, וזווית ההגבהה היא 11.1 מעלות, והיא מחושבת באופן דומה לזה שבדרך הקודמת.
סלע עיטם
סֶלַע עֵיטָם, הוא אתר מקראי אשר בו הסתתר שמשון מפני פלשתים, שמו של האתר נזכר ב ו.
זיהוי המקום.
בשופטים ט"ו, ח' כתוב סעיף הסלע הוא נקיק, וכך גם רש"י
סלע עיטם לא זוהה. אך לדעת יאירה אמית, יש קשר בין סלע עיטם לשם עיטם המופיע ברשימת היחס של יהודה המתייחסת לאזור צרעה. לשיטתה זיהוי האתר עם עיטם שמדרום לבית לחם המופיעה ב ועיטם אשר בנחלת שמעון ב אינו נכון. אחרים דווקא מזהים את סלע עיטם עם תל עיטון מצפון לבית מירסים.
ויקטור גרן שסייר בארץ ישראל במאה ה-19 סבר כי העיר עיטם שכנה בקרבת הסלע על יד בריכות שלמה. יש הטוענים כי זהו מקום מסתור מבודד, אך לדעת ישראל רוזנסון מקומו של האתר בשפלה למרגלות העיר צרעה.
אזכור לסלע מופיע במסכת מאת אורי צבי גרינברג, "התבודדות בסעיף סלע עיטם".
סונטה בשם 'שמשון' מאת יעקב כהן משנת 1927 מספרת את המתרחש בלבו של שמשון בעת שישב בודד במחבוא בסלע עיטם.
שלזיה (פירושונים)
חמציציים
משפחת החמציציים (שם מדעי: Oxalidaceae) היא משפחה טקסונומית של 4–8 סוגי צמחים בעלי פרחים שכוללים צמחים עשבוניים, שיחים ועצים קטנים. הסוג המגוון ביותר במשפחה זו הוא החמציץ (שם מדעי: "Oxalis") המונה כ-900 מינים, והם למעשה מרכיבים את רוב המשפחה. המשפחה קרויה על שם הסוג חמציץ והתפתחה לפני 50 מיליון שנה בתקופת האאוקן.
נציגים בולטים של משפחה זו הם הפרח חמציץ נטוי (שם מדעי: "Oxalis pes-caprae") שהפך למין פולש נפוץ ברחבי העולם, כולל בישראל, ועץ הקרמבולה (שם מדעי: "Averrhoa carambola") בעל פרי בצורת כוכב, אם כי יש בוטניקאים שסבורים שיש לשייך אותו למשפחה נפרדת.
אורי נעמתי
אורי נעמתי (יליד 24 במאי 1950) הוא פעיל ציבור ישראלי. כיהן כראש מועצה אזורית אשכול בשנים 2002–2007.
ביוגרפיה.
נעמתי נולד וגדל בקיבוץ נען. לאחר סיום בית הספר התיכון התגייס לחיל השריון, וכשסיים את שירותו כמפקד מחלקת טנק הגיע לקיבוץ רעים במסגרת גרעין בנים, שם הכיר את אורנה, אשתו. לשניים ארבעה ילדים.
לנעמתי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנוסף סיים קורס לניהול פיננסי, קורס דירקטורים, קורס גישור, קורס לבוררים ועוד.
בנו, גיל, נפצע מירי של חיילי צה"ל בהפגנה של "אנרכיסטים נגד גדרות" כנגד גדר ההפרדה.
פעילות ציבורית.
נעמתי שימש במשך שלוש קדנציות (11 שנים) כמרכז משק ברעים. בשנות ה-80 נשלח כנציג תנועת נוער לאוסטרליה, ולאחר מכן לארצות הברית כשליח מרכזי של התק"מ. בשנת 2002 נבחר לראשות מועצה אזורית אשכול, וכיהן בתפקיד עד שנת 2007. החל משנת 2009 ועד היום משמש כמנכ"ל ארגון מגדלי הפלחה, דירקטור בהנהלת מתנ"ס קריית מלאכי, בקרן לנזקי טבע ובמועצת הכותנה.
ביוני 2015 התמודד שוב בבחירות לראשות המועצה האזורית אשכול אך נוצח על ידי גדי ירקוני.
פומרניה (פירושונים)
סנט לושיה
סנט קיטס נויס
אקודור
מיאנמר (בורמה)
סוג'ו
סוג'ו (מקוריאנית: 소주) הוא משקה אלכוהולי מזוקק חסר צבע ובעל טעם נייטרלי; הוא נצרך בדרך כלל כשאינו מהול, בכוסיות מיוחדות.
הסוג'ו נחשב כ"משקה האלכוהולי הפופולרי ביותר בקוריאה" נכון לשנת 2010. רוב מותגי הסוג'ו מיוצרים בקוריאה הדרומית. באופן מסורתי הוא מותסס ומזוקק מאורז, חיטה או שעורה, אך יצרנים מודרניים לעיתים קרובות מחליפים את האורז בעמילנים כגון תפוחי אדמה, בטטות או טפיוקה.
הסוג'ו הוא משקה אלכוהולי חסר צבע אשר רמת האלכוהול שלו משתנה מכ -16.7% ל-45% אלכוהול ל Soju Andong המסורתי, לבין 20% למשקה הנפוץ ביותר כיום. על ידי שימוש בזיקוק בהקפאה, ניתן להגדיל את האחוז הרצוי. נהוג לזקק סוג'ו גם בזיקוק דודי וגם בזיקוק רציף.
משמעות השם.
פירושו המילולי של סוג'ו (燒酒) הוא "משקה שרוף". בשנת 2008, נכללה המילה סוג'ו במילון Merriam-Webster.
מותגים.
יצרן הסוג'ו הגדול בעולם כיום הוא Jinro ומכירות המשקה עמדו בשנת 2008 על 76 מיליון בקבוקים.
משולם זישא לנגרמן
גינאה המשונית
משולם זושא לנגרמן
קונגו (זאיר)
אל סולודור
אל חודיידה (עיר)
בוטסונה
יחסי החוץ של איראן
מאז המהפכה האיראנית של 1979, ידעו יחסי החוץ של איראן עליות ומורדות ביחסיה עם שכנותיה, עם שאר מדינות העולם ועם הגופים הבינלאומיים. לאורך תקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי יחסי החוץ של איראן היו פרו-מערביים, אך עם עלייתו לשלטון של רוחאללה ח'ומייני, חלה נסיגה לכיוון אנטי-מערבי. מדיניות החוץ של הרפובליקה החדשה כללה את קידום המהפכה האסלאמית בעולם, תוך שילוב פרגמטיזם; פיתוח ונורמליזציה של יחסיה הכלכליים עם מדינות שונות כשהתאפשר הדבר. כיום איראן מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם 97 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה.
האיראנים באופן מסורתי רגישים להתערבות זרה במדינתם. זאת לאור היסטוריה ארוכה וכואבת של אירועים מסוג זה: החל מכיבושי אלכסנדר הגדול, הכיבושים האסלאמיים של איראן, הכיבוש הרוסי של חלקיה הצפוניים של איראן, מרד הטבק באיראן, הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן במלחמות העולם הראשונה והשנייה והגליית רזא ח'אן, מבצע אג'אקס לחבלה בממשלת מוחמד מוסאדק, העזבת שלטונו של השאה, פרשת איראן-קונטראס ועוד.
מאז הכיבוש האסלאמי (ערבי) של פרס, יחסי איראן-מדינות ערב מעורבים. כשהערבים והאיראנים חולקים יריבות תרבותית, היסטורית, פוליטית וכלכלית, המעורבות בבוז הדדי. לאיראן היסטוריית קונפליקטים ארוכה יותר עם ערביי המזרח-התיכון ולכן יחסיה עם ערביי צפון אפריקה, בדרך כלל קרובים יותר.
בתקופת המהפכה.
תחת שלטונו של ח'ומייני מדיניות החוץ הרשמית הייתה קידום המהפכה האסלאמית ברחבי העולם כולו, תוך מחיקת כל אלמנט להשפעה זרה באיראן. בתקופה זו הושעו תוכניות פיתוח גרעין, והוקמו משמרות המהפכה האסלאמית ובהן כוח קודס, שמונו על הפצת המהפכה בעולם.
יחסיה של איראן עם עיראק מעולם לא היו טובים; עם זאת, בשנת 1980 חלה הרעה ביחסים כשעיראק פלשה לאיראן. הסיבה המוצהרת לפלישה הייתה מחלוקת על ריבונות תעלת המים בשט אל-ערב. סיבה נוספת וכנראה משמעותית יותר הייתה התמיכה המחודשת של איראן בלוחמי הגרילה הכורדים בעיראק. בעקבות הפלישה, איראן דרשה את נסיגת הכוחות העיראקיים מאדמת איראן על פי הסכם אלג'יר. בתקופת מלחמת איראן–עיראק הגיעו לאיראן מתנדבים רבים מרחבי העולם כולו ובהם מתנדבים ערבים ומוסלמים. מתנדבים אלו הוכשרו במחנות שנוהלו על ידי משמרות המהפכה. בסיסי האימון העיקריים היו בטהראן, ואחרים באהוואז, אספהאן, קום, שיראז, משהד ובושהר. בתקופה זו יחסיה של איראן מול המדיניות המערביות נחלו משבר זאת לאור החלטתה להשתמש ולעודד גיוס ילדים לשדות הקרב במלחמת איראן–עיראק. ל"ילדי מפתחות גן-העדן", ששולבו בחייל הבסיג', ניתן מפתח פלסטיק בצבע זהב והובטח להם שאם ימותו בקרב כשהידים, מפתח זה ישמשם בכניסה לגן-העדן. ביולי 1988 נפסקה הלחימה, לאחר ששני הצדדים חתמו על החלטה 598 של מועצת הביטחון. ההחלטה יושמה ב-20 באוגוסט 1988, לאחר שארצות הברית וגרמניה החלו לספק לעיראק נשק כימי.
בשנת 1983 הביעה איראן תמיכה פוליטית בשיעים שהפציצו שגרירויות מערביות בכווית. בתקופה זו החלו מדינות בעלות תנועות פונדמנטליסטיות חזקות, כמו מצרים ואלג'יריה, לדגול בחוסר אמון באיראן.
מדיניות עכשווית.
בעשור השני של המאה ה-21, איראן נחשבת לאחת המדינות הדומיננטיות בעולם הערבי מבחינה דיפלומטית, ולמנהיגה של מחנה הכולל מספר מדינות, ומתנהל כנגד מחנה מקביל בהובלת ערב הסעודית ואיחוד האמירויות. בעשור זה איראן ניצלה סדרת משברים בחלק ממדינות העולם הערבי כדי להדק את השפעתה על מספר מדינות ביניהן לבנון, סוריה, עיראק ותימן, וכן ברצועת עזה - מתוך אסטרטגיה רחבה ליצור מסדרון מאיראן עד לים התיכון.
לפי הערכות אמריקאיות מסוף העשור הראשון של המאה ה-21, איראן צפויה הייתה להיות בין המדינות העתידות לעלות עד לשנת 2025 על אירופה בכוחן הצבאי ולהפוך לגורם אזורי הרבה יותר משמעותי. מספר אנשים חזו את הפיכתה של איראן למעצמה, זאת לאור יכולתה להשפיע על אירועים בינלאומיים. אחרים, כמו רוברט בר, טענו כי איראן כבר מעצמת אנרגיה ונמצאת בדרכה להפוך לאימפריה. פלינט לוורט מכנה את איראן ככוח עולה שעשוי להפוך למעצמה גרעינית בשנים הקרובות, אם ארצות הברית לא תמנע זאת ממנה.
הערכות אלו לצד הצלחותיה הדיפלומטיות במזרח התיכון הובילו למספר עימותים דיפלומטיים בינה לבין המערב, שבעשור השני של המאה ה-21 נסבו בעיקר סביב סבבי הסנקציות על איראן, כנגד פעילות הגרעין שלה, שפגעו בכלכלה שלה וכפועל יוצא מזה פגעו במידה מסוימת ביכולתה לממן יחידות צבאיות במדינות שתחת השפעתה. נכון לשנת 2019 איראן עדיין מצליחה להדק את השפעתה על המדינות שבינה לבין הים התיכון, למרות הסנקציות, והמומחים חלוקים בדעותיהם כמה תוכל איראן להמשיך ולהיות דומיננטית במזרח התיכון תחת לחצים כלכליים כבדים, מבלי לאבד באופן דרמטי את יציבות הממשל שלה עצמה באיראן.
איראן מעניקה עדיפות ליחסיה עם המדינות הקרובות אליה גאוגרפית וכן עם יתר מדינות האסלאם. עניין זה כולל מחויבות חזקה לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC) ולמדינות הבלתי-מזדהות. כמו גם למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC) ובפרט לכווית וסעודיה. עם זאת, מחלוקות טריטוריאליות עם איחוד האמירויות הערביות בנוגע לשלושת איי מפרץ הפרסי ממשיכים להעכיר את יחסיה עם המדינות אלו.