קל וחומר זה, אינו מסוגי הקל וחומר הרגילים, האומרים שכל מה שישנו ב"קל" ישנו ב"חומר". שכן בקל וחומר ישנן שתי סברות: האחת היא, שכל מה שישנו בקל ישנו בחומר, והשני הוא שעל החומר להיות לכל הפחות בדרגה אחת יותר מה"קל". על כך ישנו כלל אחר, האומר "דיו לבא מן הדין להיות כנידון", שאין ללמוד מהקל וחומר, שיהיה דין ה"חומר" יותר מדין ה"קל".
אם כי, ישנה מחלוקת בכללי ה"קל וחומר", מה יהיה באופן שהסברא הראשונה, שכל מה שיש בקל ישנו ב"חומר", אינו מלמד אותנו מאומה שכן את הדין שניתן ללמוד מה"קל וחומר", אנו יודעים ממקור אחר, כמו פסוק מפורש, למשל. באופן כזה ישנה מחלוקת האם אז ניתן ללמוד מה"קל וחומר" את הדין הנלמד מהסברא השנייה שעל החומר להיות בדרגה אחת יותר מה"קל", ומסקנת הגמרא היא שאז אומרים את הדין הנלמד מהסברא השנייה, ולא מגבילים אותו בטענה "דיו לבא מן הדין להיות כנידון".
מכיוון שכך, סובר רבי יוסי, שמכיוון שדין טומאת שלישי לטומאה, אינו זקוק לקל וחומר שהרי יש עליו פסוק, יש ללמוד מהקל וחומר שיש גם דין "רביעי לטומאה".
לפי רבי עקיבא.
לפי רבי עקיבא שלישי לטומאה נלמד מהפסוקים הבאים:
שיטת רבי עקיבא היא, ששני עושה שלישי גם בחולין. רבי עקיבא דורש את האמור בפסוק "יִטְמָא" למשמעות האחרת, המשתמעת מתוך אותה המילה עצמה רק בנקודות אחרות - "יְטַמֵא", כלומר המשקה שבתוכו מטמא אוכל אחר טומאת אוכלין.
מכאן אנו למדים, שגם בשר קודש הנוגע בשלישי לטומאה הנקרא "טמא", נטמא גם הוא וממילא נהפך ל"רביעי לטומאה". אבל הוא לא יטמא דבר אחר לעשותו חמישי לטומאה שכן הוא עצמו אינו נקרא טמא.
רבי עקיבא אינו סבור שהקל וחומר של רבי יוסי נכון, מטעמיו שלו.
רביעי לטומאה
שבע דנחמתא
במסורת היהודית, שבע דנחמתא (או שב דנחמתא, בארמית: שבע של נחמה) הוא כינוי לשבע ההפטרות שמפטירים בנביא, לאחר קריאת התורה, בשבע השבתות אחר תלת דפורענותא שבין תשעה באב לראש השנה, העוסקות בנבואות נחמה, תשובה, ובחזון הגאולה, כפי שיהיה באחרית הימים. ההפטרות לקוחות כולן מקובץ נבואות הנחמה שבספר ישעיהו, החל מפרק מ'.
על פי מנהג יהודי איטליה קוראים רק שלוש הפטרות הנחמה הראשונות (לפרשות ואתחנן, עקב וראה) ואילו שאר ההפטרות הן מעניין פרשת השבוע (ראו פירוט של ההפטרות בערך הפטרה).
ההפטרות.
האבודרהם חרז את תוכן ראשי ההפטרות למעין דו-שיח בין עם ישראל לקב"ה: בתחילה מצווה ה' על הנביאים לומר לעם ישראל "נחמו נחמו עמי", ועל כך עונה כנסת ישראל בתרעומת "ותאמר ציון עזבני ה'". או אז חוזרים הנביאים ואומרים לקב"ה "עניה סוערה לא נוחמה", כלומר שכנסת ישראל ממאנת להתנחם. אז אומר ה' בעצמו "אנכי אנכי הוא מנחמכם" בנחמות האלה "רוני עקרה לא ילדה" וכן "קומי אורי כי בא אורך". בשלב זה משיבה כנסת ישראל המנוחמת ואומרת "שוש אשיש בה'".
שבת נחמו.
השבת הראשונה שלאחר תשעה באב נקראת "שַׁבַּת נַחֲמוּ", כשם ההפטרה שמפטירים בה. בשבת זו ישנם הנהגות מיוחדות, וכן פיוטים מיוחדים שנתקנו:
בראשונים נזכרו הנהגות שמחה שונות שהיו נוהגים בהם בשבת זו, כך למשל נזכר בריטב"א שיש לאכול בשבת זו סעודה מיוחדת כיון שהיא סמוכה לט"ו באב. כעין זה מובא במהרי"ל שיש להתעג בשבת זו יותר מבשאר שבתות השנה.
גם בתפילות השבת ישנם שינוים שנזכרו בפוסקים: יש שכתבו שאין הזכרת נשמות בשבת זו. מנהג וורמייזא היה לנגן בניגון מיוחד את ברכת יוצר אור, מנהג המהרי"ל היה להמתין עם קידוש הלבנה למוצאי שבת נחמו.
פיוטים.
נוהגים לומר פיוטים בשבת נחמו. במנהג אשכנז המזרחי, אומרים יוצר "אל א-ל ש-די אתחנן", אופן "שאו מנחה", שניהם למנחם בן מכיר, וזולת אמת משל היה למאיר ש"ץ. במנהג אשכנז המערבי, אומרים יוצר "ארוממך א-ל חי" למאיר ש"ץ, האופן והזולת כמו במנהג המזרחי, ואומרים פיוט "א-להיכם יוסיף ידו" החתום יהודה בר שמואל בקדושת מוסף. בנוסח איטליה אומרים יוצר "את יום פדותכם" לר' יהודה בר מנחם.
בכתבי יד אשכנזיים, יש פיוטים גם לכמה שבתות אחרות של הנחמה, אבל לא הגיעו למנהגים הנדפסים.
במחזור חזונים כמנהג המערביים שהתגוררו בסיציליה, שקרוב כנראה לנוסח צפון אפריקה הקדום, נמצאים פיוטים אחרים לנשמת ויוצר לשבת נחמו, ובהם בין השאר הפיוט "כל הנקרא בשמי" של רבי משה אבן עזרא והפיוט "" של רבי יהודה הלוי. מנהג זה לא נהוג היום באף קהילה.
קנטאור (קבוצת כוכבים)
קנטאור או קנטאורוס הוא שמה של קבוצת כוכבים דרומית, מהגדולות שבקבוצות הכוכבים, הכוללת את הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש. קבוצות קנטאור היא גם אחת מקבוצות הכוכבים המודרניות וגם אחת מאלו של תלמי.
היסטוריה.
אאודוקסוס ואראטוס במאות הרביעית והשלישית לפנה"ס ציינו את קבוצת קנטאור. תלמי זיהה 37 כוכבים בקבוצה זו.
מיתולוגיה.
כאשר מתבוננים גם בכוכבים החיוורים יותר בקבוצה, היא מזכירה אדם שאחוריו אחורי סוס. לפי המיתולוגיה היוונית קבוצת הכוכבים היא כיירון, הקנטאור (חצי-אדם וחצי-סוס) שחינך את יאסון והרקולס.
קנטאור לפעמים מקושר עם קבוצת הכוכבים חץ, שנראית כאילו נורתה מקנטאור לעבר נשר. יחד עם קבוצת זאב והעובדה שקנטאור נמצא תחת מישור המילקה ייתכן שקנטאור הניחה את הבסיס לאגדה של קטילת החזיר הארימנתי, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
כשהשמש במזל בתולה, היא נמצאת בדיוק מעל קבוצת הכוכבים קנטאור. היוונים האמינו שהקנטאור כירון, שהורעל בטעות למוות על ידי הרקולס כשזה ניסה לצוד את החזיר הארימנתי, הושם בכיפת השמיים כאות לחמלה.
קבוצת הכוכבים זאב היא הבאה אחרי קנטאור במסלול השמש, ובעוד היוונים חשבוה לחיה ניצודה סתמית, הרומאים הפכוה לזאב. קנטאור נראה כיורה חץ לעבר הנשר, שמענה את פרומתאוס, וכך גואל אותו מייסוריו. קנטאור נמצא תחת מישור המילקה ולכן נחשב כבשאול.
שניים מקרא ואחד תרגום
שניים מקרא ואחד תרגום (בראשי תיבות: שמו"ת) היא תקנה הלכתית לקרוא את פרשת השבוע פעמיים בנוסח המקרא ופעם נוספת עם תרגום מדי שבוע.
מקור הדין.
מקור דין זה בתלמוד הבבלי:
הטעמים לקריאה.
בגמרא לא נומקה תקנה זו, אך במפרשים הביאו טעמים שונים לה:
דיני הקריאה.
דרך הקריאה.
בגמרא ובפוסקים אין הגבלה על הדרך בה תעשה תקנה זו. עם זאת, ישנן דעות הלכתיות שונות בסוגיה זו וכן מנהגים בקרב חלק מהעדות:
קריאת המקרא והתרגום לתקנה זו אינה צריכה להיות קריאה מיוחדת, ועל כן מלמד תינוקות המלמד במשך השבוע מקרא או בעל קורא המכין את קריאת התורה, יוצאים בקריאתם במהלך השבוע ידי חובת תקנה זו. ישנה אפשרות לקרוא בלחש יחד עם בעל הקורא בזמן קריאת התורה בשבת ובכך לצאת ידי חובת קריאת המקרא פעם אחת. קיימת מחלוקת בין הפוסקים אם שמיעה בלבד של הקריאה מספיקה לצורך קיום חלקי של התקנה.
זמן הקריאה.
במקור הדין בגמרא נאמר כי לעולם ישלים אדם פרשיותיו עם הציבור. על כן, ההבנה המקובלת היא כי יש להסמיך תקנה זו לפרשת השבוע. וכתבו הפוסקים, שהזמן הוא החל מיום ראשון בשבוע ועד לסעודת בוקר שבת הבאה ולכל היותר עד תפילת מנחה שלה, בה כבר קוראים את תחילת הפרשה הבאה בסדר הפרשיות. גם לאחר השבת ישנה אפשרות להשלים את הסדרה הקודמת עד יום רביעי בשבוע שלאחר מכן, או עד שמחת תורה בה מסיימים את המחזור השנתי של הקריאה בתורה. אמנם בסדור רב עמרם גאון (סדר שחרית של שבת) נראה שהיה המנהג בזמן הגאונים שהיו מסדרים הפרשה מיד אחרי שחרית של שבת קודם קריאת התורה, ולפי מנהג זה דברי התלמוד לעולם ישלים פרשיותיו עם הציבור הם כפשוטם קודם שקורין הציבור בתורה.
בסדר הלימוד של חוק לישראל ישנה חלוקה של הפרשה לכמה חלקים לפי ימות השבוע. יש שנהגו להשלים את קריאת הפרשה ביום שישי, ויש שנהגו לקרוא הכל ביום שישי אחרי שחרית. מנהג חב"ד לחלק את הקריאה לשלש זמנים: ביום חמישי בערב קטע אחד, ביום שישי אחרי חצות שוב פעם את כל הפרשה מתחילה ועד סוף, וביום שבת שוב חזרו על החלק השביעי של הפרשה.
תחליף לתרגום אונקלוס.
בתקופת האמוראים הייתה שפת העם ארמית, וקריאת תרגום אונקלוס אפשרה גם לפשוטי העם להבין את הפסוקים. בתקופות מאוחרות יותר, כאשר חדלה הארמית מלשמש כשפת העם, קריאת תרגום אונקלוס לא סייעה עוד לפשוטי העם בהבנת המקרא. בעקבות כך החל פירוש רש"י לתורה להחליף את תרגום אונקלוס בחלק התרגום של תקנה זו, היות שמטרת חלק התרגום היא לסייע להבנת המקרא. לפי מנהג זה, פסוק שאין בו פירוש רש"י נקרא שלוש פעמים.
עם זאת, יש המקפידים לקרוא דווקא תרגום אונקלוס, גם כאשר שפת העם אינה ארמית, ומנמקים שתרגום אונקלוס מיוחד – אם מבחינת תוכנו ואם מבחינת לשונו – הואיל וניתן בסיני.
בשולחן ערוך נפסק כי "ירא שמיים יקרא תרגום וגם פירוש רש"י".
ישנן דעות שונות בשאלה האם תרגום לשפות לעז יכול להוות תחליף לתרגום אונקלוס לארמית. לדעת התוספות והרא"ש 'תרגום' הוא דווקא תרגום אונקלוס, אך הביאו דעה לפיה שגם תרגום לשפות לעז יכול להחשב כתרגום. הט"ז כתב כי מי שאינו מבין עברית וארמית יקרא פירוש אותו הוא מבין, כגון צאינה וראינה שנכתב ביידיש, או פירוש דומה אחר, והובאו דבריו במשנה ברורה. על פי זה יש שכתבו שגם פירוש בן ימינו יכול להוות תחליף לתרגום אונקלוס.
עטרות ודיבון.