נבחרת השליחות ל-100X4 מטרים זכתה אף היא במדליית זהב. בין הרצות היו גם אוולין אשפורד וגוון טורנס, שזכתה גם במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. ג'קי ג'וינר קרסי שמרה על תוארה בקרב שבע, וזכתה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק. גייל דיברס זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר, באחת הריצות הצמודות בהיסטוריה: בין דיברס לג'מייקנית מרלין אוטי, שסיימה במקום החמישי, הפרידו 6 מאיות השנייה בלבד. גוון טורנס סיימה במקום הרביעי, בהפרש של 4 מאיות השנייה מדיברס, ושתי מאיות השנייה מאירינה פריבלובה שזכתה במדליית הארד.
שחייה.
בשחייה זכו האמריקאים ב-27 מדליות, מהן 11 מדליות זהב.
מייק בארומן קבע שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:10.16 דקות), נלסון דיבל קבע שיא אולימפי במשחה לחצי המרחק (1:01.50 דקות) ומלווין סטיוארט קבע שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר פרפר (1:56.26 דקות). דיבל וסטיוארט שיתפו פעולה גם במשחה ל-100X4 מטר מעורב, בו השתתפו גם ג'ף ראוס (שזכה גם במדליית כסף ב-100 מטר גב) וג'ון אולסן. הארבעה זכו במדליית הזהב במשחה השליחים. אולסן היה שותף גם לזכייתה של נבחרת השליחים ב-100X4 מטר חופשי במדליית הזהב, יחד עם מאט ביונדי, טום ג'אגר וג'וזף יודפול. ביונדי זכה גם במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי, וג'אגר זכה בו במדליית הארד. במדליית זהב נוספת זכה פאבלו מוראלס, ב-100 מטר פרפר. נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי, בה היו חברים אולסן, יודפול, סטיוארט, וכן דאג גיירטסן, זכתה במדליית ארד.
ג'נט אוונס שמרה על תוארה במשחה ל-800 מטר חופשי. היא לא הצליחה לשמור על התואר ב-400 מטר חופשי, אך זכתה במדליית הכסף. סאמר סאנדרס זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר פרפר, במדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד ב-400 מטר מעורב אישי. ניקול הייזלט זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר חופשי והייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי. שותפותיה לזכייה זו היו דארה טורס, אנג'ל מרטינו (שגם זכתה במדליות ארד במשחים ל-50 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר) וג'ני תומפסון (שזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי). תומפסון הייתה שותפה גם לזכייתן של השליחות במדליית הזהב ב-100X4 מטר מעורב, יחד עם כריסי אהמן-לייטון (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר פרפר), ליאה מאורר (שזכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר גב) ואניטה נול (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר חזה ובמדליית ארד ב-200 מטר חזה).
כדורסל.
ב-1989 שינתה פיב"א את מדיניותה, ואפשרה את שיתופם של כדורסלנים מקצוענים במשחקים (להבדיל משחקנים חובבנים). נבחרת ארצות הברית, שעד אז התבססה על שחקני כדורסל מכללות, יכלה עתה לשתף גם שחקנים מליגת ה-NBA. כישלונה היחסי של הנבחרת באולימפיאדת סיאול (1988), בה זכתה במדליית ארד, ההישג הנמוך בתולדותיה עד אז, דרבן רבים מהכוכבים הגדולים של ה-NBA להצטרף לנבחרת. אנשי השיווק של ה-NBA מיהרו להדביק לנבחרת את הכינוי "Dream Team" (נבחרת החלומות), והיא נחשבת לאחת הנבחרות הטובות ביותר שהורכבו מעולם, אם לא הטובה שבהן. סגל הנבחרת כלל את צ'ארלס בארקלי, לארי בירד, מג'יק ג'ונסון מייקל ג'ורדן, קלייד דרקסלר, פטריק יואינג, כריסטיאן לייטנר, כריס מאלין, קארל מלון, ג'ון סטוקטון, סקוטי פיפן ודייוויד רובינסון.
במהלך הטורניר הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 73–117 (כולל ניצחון בתוצאה 48–116 על נבחרת אנגולה). בחצי הגמר הביסה את נבחרת ליטא 76-127, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת קרואטיה 85-117. ג'ורדן, יואינג ומאלין, שהיו חברים בנבחרת באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כשחקני מכללות, היו לכדורסלנים הראשונים בהיסטוריה שזוכים במדליית זהב שנייה.
נבחרת הנשים פתחה משחקיה באופן דומה, ובשלב הבתים הביסה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 60–106. עם זאת, בשלב חצי הגמר, הפסידה לנבחרת המשלחת המאוחדת 79-73. היה זה בסך הכל ההפסד השני בתולדותיה. במשחק על המקום השלישי גברה על נבחרת קובה 74-88, וזכתה במדליית הארד.
ענפים אחרים.
שמונה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, שלושה מהם במדליות זהב. ג'ון סמית' שמר על תוארו מסיאול בקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג. ברוס באומגרטנר השיב לעצמו את התואר האולימפי בקטגוריית המשקל של עד 130 ק"ג לאחר שבסיאול הסתפק במדליית הכסף. קווין ג'קסון זכה במדליית הזהב השלישית, בקטגוריית המשקל של עד 82 ק"ג. קווין מאנדיי איבד את תוארו (עד 74 ק"ג), אך זכה במדליית כסף.
הטניסאיות האמריקאיות זכו בשלוש מדליות, מהן שתי מדליות זהב. ג'ניפר קפריאטי בת ה-16 זכתה בתואר האולימפי לאחר שגברה במשחק הגמר על הגרמניה שטפי גראף. מרי ג'ו פרננדז, שהפסידה לגראף בחצי הגמר, זכתה במדליית הארד. פרננדז זכתה גם במדליית זהב בטורניר הזוגות, יחד עם ג'יג'י פרננדז, לאחר שגברו על הספרדיות קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס. הטניסאים הצליחו פחות - ג'ים קורייר ופיט סמפראס הודחו בסיבוב השלישי (למארק רוסה ואנדריי צ'רקסוב, בהתאמה), ומייקל צ'אנג הפסיד לברזילאי ז'יימה אונסינס כבר בסיבוב השני. בטורניר הזוגות הודחו קורייר וסמפראס בסיבוב השני, לאחר הפסד לצמד הספרדי סרחיו קאסאל ואמיליו סאנצ'ס.
בהתעמלות זכו האמריקאים בשש מדליות. בחמש מהן זכתה שאנון מילר. מילר זכתה במדליות כסף בקרב-רב ובתרגיל הקורה (יחד עם הסינית לו לי) ובמדליות ארד בתרגילי המקבילים המדורגים, הקרקע ועם הנבחרת בתחרות הקבוצתית. טרנט דימאס זכה במדליית זהב במתח.
התאומות קארן ושרה ג'וזפסון זכו במדליית הזהב במקצה הזוגות בשחייה צורנית, ובמקצה היחידות חלקה קריסטן בב-ספראג את מדליית הזהב עם הקנדית סילבי פרשט. השייטים זכו בתשע מדליות (בכל תחרויות השיט פרט לתחרות הלכנר לנשים). במדליית הזהב היחידה זכו מארק ריינולדס והרולד האנל, בדגם סטאר. שלושה מתאגרפים זכו במדליות, היחיד מהן שזכה בזהב היה אוסקר דה לה הויה, במשקל קל. גם בקפיצה למים נרשם מאזן דומה, כשמארק לנזי היה היחיד שזכה במדליית זהב, בקפיצה מ-3 מטר. חותרי הקאנו ג'ו ג'קובי וסקוט סטראוסבו זכו במדליית הזהב במקצה הזוגות בסלאלום והקלעית לוני מיילי עשתה זאת בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים. חותר הקיאק גרג ברטון איבד את תואריו מסיאול, והסתפק במדליית ארד במקצה היחידים ל-1000 מטר. מדליות נוספות הושגו בחתירה, ג'ודו, אופניים ורכיבה.
נבחרות הכדורעף זכו שתיהן במדליות ארד. נבחרת הנשים לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת קובה וגברה על נבחרת ברזיל במשחק על המקום השלישי, ונבחרת הגברים לאחר הפסד לנבחרת ברזיל וניצחון על נבחרת קובה. במשחק של נבחרת הגברים בשלב הבתים נגד נבחרת יפן, כאשר חסרה ליפנים נקודה אחת לניצחון, הוציאו השופטים כרטיס אדום לשחקן הנבחרת רוברט סמואלסון, דבר שחייב גם מתן נקודה טכנית ליפנים, שהבטיחה את ניצחונם במשחק. שחקני הנבחרת הביעו את מחאתם נגד החלטת השופטים בכך שגילחו את שערם, כאות הזדהות עם סמואלסון הקירח.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ספרד, ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת המשלחת המאוחדת. גם נבחרת הבייסבול סיימה במקום הרביעי, אחרי שהפסידה לנבחרות קובה ויפן. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השישי ונבחרת הכדורגל הודחה בשלב הבתים.
אולימפיאדת אטלנטה (1996).
ב-1996 אירחה העיר אטלנטה את המשחקים האולימפיים ה-23 במספר. הייתה זו הפעם הרביעית בה ארצות הברית אירחה את משחקי הקיץ. בשלוש הפעמים הקודמות, סבלו המשחקים מהשתתפות חלקית. אולימפיאדת סנט לואיס (1904) נמשכה על פני חודשים ארוכים והוצאות הנסיעה היו כבדות, ולכן 80% מהמשתתפים בה היו אמריקאים, ורק 11 מדינות נוספות שלחו אליהן ספורטאים. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכה בצל השפל הכלכלי הגדול, ומדינות רבות צמצמו את היקפי משלחותיהן או ויתרו על ההשתתפות לגמרי. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבלה מחרם של ברית המועצות ומרבית בנות בריתה מהגוש המזרחי. באולימפיאדת אטלנטה, לעומת זאת, הייתה השתתפות מלאה. מספר שיא של 646 ספורטאים אמריקאים השתתפו במשחקים. הם זכו ב-101 מדליות, מהן 44 מדליות זהב, ולראשונה מאז 1984, ניצבה ארצות הברית בראש טבלת המדליות.
שחייה.
לראשונה מאז 1984, עברה השחייה את האתלטיקה, והייתה לענף הפורה ביותר עבור המשלחת האמריקאית, עם 26 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
אמי ואן דיקן זכתה בארבע מדליות זהב, במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר פרפר, ועם נבחרות השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב. אנג'ל מרטינו, שהשתתפה אף היא בשני משחים אלה, זכתה גם במדליות ארד במשחים ל-100 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר. שותפותיהן למשחה המעורב, בת' בוטספורד ואמנדה בירד, זכו אף הן במדליות נוספות - בוטספורד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב ובירד במדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חזה. במקצה השליחות החופשי היו שותפות לזכייה גם קתרין פוקס וג'ני תומפסון. תומפסון זכתה בזהב גם במשחה ל-200X4 מטר, משחה בו השתתפו גם טרינה ג'קסון, כריסטינה טוישר ושילה טאורמינה. במדליית זהב נוספת זכתה ברוק בנט, במשחה ל-800 מטר חופשי.