התוכנית מביאה לשינוי המתבטא במערך ארגוני רחב המשתף את שלושת המגזרים (ציבורי, שלישי ועסקי) ומאפשר פעולה עם מרב הארגונים ביישוב לקידום התחומים בהם אנו פועלים, תוך איגום משאבים ופעולה מגוונת בה כל מגזר וארגון מביא את יתרונותיו היחסיים. עד היום פעלה ציונות 2000 במסגרת פרויקט "עיר בשינוי" בעשרות יישובים ברחבי הארץ.
"שיתופים" - המרכז לקידום החברה האזרחית.
בשנת 2006 הוקם מרכז שיתופים על ידי רוני דואק ושותפים מציונות 2000, קרן רש"י, ארגון ה-JFNA וקרן גנדיר. בשנת 2011 הצטרפה לשיתופים קרן חרוב ובשנת 2013 הצטרף להנהלת המרכז מריוס נכט.
מרכז שיתופים מהווה בית מקצועי וצומת של מידע וידע לקהילות החברה האזרחית - ארגוני מגזר שלישי, פילנתרופיה, שותפויות חברתיות והתארגנויות אזרחיות. מרכז "שיתופים" פועל לחיזוק החברה האזרחית באמצעות פיתוח הניהול החברתי, הרחבת הפילנתרופיה הפרטית וקידום השיח הבין מגזרי. בתחום הניהול החברתי, מרכז שיתופים מסייע למנהלות ומנהלים חברתיים לממש את ייעוד הארגון באמצעות פיתוח תורת הניהול החברתי, מפגשי למידה מקצועיים והנגשת ידע מעשי. הידע מפותח על-בסיס ניסיונם של מנהלים חברתיים ובשיתוף טובי המומחים בכל תחום. בתחום השיח הבין מגזרי, מרכז שיתופים מספק תשתית לניהול והפעלת שולחנות עגולים, העוסקים בסוגיות חברתיות לאומיות - תוך שמירה על עקרונות השיתוף, השוויון והשקיפות. קידום השיח האפקטיבי, בין שלושת המגזרים - הממשלתי, העסקי והחברתי, מתאפשר בזכות ניסיון מצטבר, ידע ומתודולוגיות ייחודיות שפיתחנו. בתחום הפילנתרופיה, מרכז שיתופים מעודד מעורבות ותרומה פרטית של בעלי הון ישראליים, מתוך תפיסה של השקעה חברתית אחראית ואפקטיבית. זאת באמצעות מפגשי למידה וייעוץ לתורמים, פיתוח ידע מקצועי והעלאת המודעות הציבורית לנושא. שיתופים מקדמת מיזמים לאומיים הפועלים במודל של COLLECTIVE IMPACT ומפתחת מרחבי השפעה המיועדים לארגונים חברתיים.
"עורו".
בשנת 2012 יזם עם מספר שותפים את הקמת תנועת "עורו", תנועה חברתית אשר יצרה קבוצת לחץ לצורך השפעה על קובעי המדיניות וליצירת שינוי בנושאים לאומיים-חברתיים מרכזיים כמו מאבק לשוויון הזדמנויות בחינוך, שוויון בנטל ושלטון החוק. ב-2013 התאחדה ״עורו״ יחד עם ״השדרה״ ו״אג'נדה״ לארגון אנו - עושים שינוי.
הקרן למיזמים לאומיים.
בשנת 2016היה שותף להקמת ארגון שמטרתו טיפול בבעיות מרכזיות הדורשות טיפול עומק, בתקציבים גדולים. הפרויקט הראשון שנבחר לטיפול עומק, הוא מלחמה בזיהומים בבתי חולים.
כרמי ערבה.
בשנת 1991 ייסד את "ענבי אילת", מיזם עסקי ראשון מסוגו בשיתוף קיבוץ אילות במסגרתו הוקמה כרם ענבים בשטח מדברי של כ-500 דונם. כמו כן, הקים דואק את "כרמי ערבה" חברה יזמית שפועלת בתחומים שונים ביניהם שימור מבנים בעלי ערך היסטורי. החברה רכשה בשנת 2008 את בית לודז'יה, הבית האדום, ברחוב נחמני בתל אביב על מנת לשמרו ולהפכו לבניין דירות ואת בית חנה בשדרות בן-גוריון בתל אביב. בנוסף, עוסקת החברה בפיתוח הנגב על ידי יזמות תיירותית ומקימה את פרויקט חאן שחרות הממוקם על גבעה נישאת הצופה על הערבה והרי אדום ומתוכנן להפוך למתחם אירוח מדברי ייחודי במינו.
חיים אישיים.
דואק אב לחמישה ילדים, ארבעה מנישואיו לאוולין ממנה נפרד בשנת 2003, וילד אחד מהשחקנית יעל אבקסיס עמה היה בזוגיות בשנים האחרונות עד פרידתם. מתגורר ברשפון.
ימת קארון
תל א-סעידיה
תל א-סעידיה הוא תל גדול בעבר הירדן המזרחי, בגובה 232 מטר מעל פני הים, כקילומטר וחצי ממזרח לנהר הירדן, בין 60 ל-150 מטר (לפי פיתולי הנחל) דרומית לוואדי כופרנג'ה, מזרחית ליישוב חמדת.
מידותיו של התל.
אורכו של התל (בין מזרח למערב) כ-415 מטר ורוחבו (בין צפון לדרום) כ-200 מטר. שטחו הכולל של התל הוא כ-61 דונם. הוא מתחלק לשני חלקים: חלקו המזרחי שמהווה כשני שלישים ממנו, מתנשא לגובה של 40 מטר מעל פני השטח, ואילו חלקו המערבי מתנשא לגובה 25 מטר.
זיהוי התל.
הכומר אבל וויליאם אולברייט ובעקבותיהם יוחנן אהרוני וכנראה אף שמואל ייבין וכן בצלאל בר כוכבא מזהים את תל א-סעידיה עם היישוב צפון, שלידו התחולל קרב צפון בין צבאו של תלמי התשיעי לתירוס לצבאו של אלכסנדר ינאי בשנת 103 לפנה"ס.
לעומת זאת נלסון גליק זיהה את התל עם צרתן, על פי : " בֵּין סֻכּוֹת וּבֵין צָרְתָן", יצק שלמה את הנחושת לכלי המקדש.
ממצאים.
במקום נמצאו שכבות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. בקברים נמצאו גופות חנוטות בביטומן.
GIOVE (ראשי תיבות של: Galileo In-Orbit Validation Element) הוא שמה של סדרת לוויינים. הלוויינים נבנו עבור סוכנות החלל האירופית לשימוש צוותי מחקר ופיתוח כדי לבחון טכנולוגיות למערכת הניווט הלוויינית גלילאו
באיטלקית "Giove" הוא יופיטר.
משלחת לואאיסה
גארסייה חוֹפְרֶה דה לוֹאַאִיסָה (בספרדית: García Jofre de Loaísa; 1490 - 30 ביולי 1526) היה מגלה ארצות ספרדי מן המאה ה-16, שהצטווה על ידי המלך קרלוס הראשון לפקד על משלחת לאסיה, שנודעה בשם "משלחת לואאיסה". בשנת 1525 נשלחה בנתיב המערבי ליישב את איי התבלינים באיי הודו המזרחית, וכך חצתה את האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט. יותר מ-450 איש הפליגו במשלחת, בהם בעלי מלאכה שונים וצוות מנהלי, במטרה להקים מושבות ספרדיות קבועות באיי הודו המזרחית.
היסטוריה.
צי של שבע ספינות השתתף במשלחת: "סנטה מריה דה לה ויקטוריה", "אספיריטו סנטו", "אנונסיאדה", "סן גבריאל", "סנטה מריה דל פאראל", "סן לסמס" ו"סנטיאגו". חופרה דה לואאיסה התמנה לרב חובל יחד עם חואן סבסטיאן אלקנו, שהגיע אל איי התבלינים בשנת 1521 במשלחת של מגלן.
הצי הפליג מלה קורוניה ב-24 ביולי 1525, והגיע לחופי פטגוניה בינואר 1526. בשבועות הבאים, התכנס הצי והתפזר לחלופין עקב רוחות עזות, בשעה שניסה ללא הצלחה להיכנס אל מצר מגלן. שתי ספינות נטרפו ואחת שינתה כיוון אל האוקיינוס האטלנטי וערקה מן המשלחת. בסופו של דבר הגיעו ארבע הספינות הנותרות, במזג אוויר סוער, אל האוקיינוס השקט במאי, שם נפוצו שוב, הפעם לצמיתות, בעוד סופה.
"סן לסמס", ספינה תלת-סיפונית, נעלמה כליל בשעת הסופה. ה"סנטיאגו" הפליגה צפונה ובמסע מדהים של 10,000 ק"מ הגיעה לחוף האוקיינוס השקט של מקסיקו ביולי 1526, ובכך ביצעה את השיוט הראשון מאירופה לחוף המערבי של צפון אמריקה.
הספינה השלישית, "סנטה מריה דל פאראל", הפליגה באוקיינוס השקט והגיעה אל איי סאנגיר סמוך לחוף הצפוני של סולאווסי, שם עלתה הספינה על שרטון ואנשי צוותה נקטלו או נשבו לעבדות בידי הילידים. משלחת ספרדית אחרת, שהגיעה ממקסיקו ב-1528, הצילה ארבעה מהם. התלת-סיפונית "סנטה מריה דה לה ויקטוריה" הייתה היחידה שהשלימה את הקפת העולם והגיעה אל איי התבלינים בספטמבר 1526.
לואאיסה עצמו מת מצפדינה ב-30 ביולי 1526, אלקנו הלך לעולמו ימים ספורים אחריו, ואלונסו די סאלאסאר שלושה שבועות לאחר זאת. אינייגס הגיע אל איי ויסאיאס ומינדנאו בפיליפינים ואל איי מולוקה, אבל מת מהרעלת מזון. רק אנדרס דה אורדאנטה ועוד 24 אנשים שרדו ונחתו בשלום על איי התבלינים. הם חזרו לספרד בשנת 1536, בארמדה של הודו הפורטוגזית ותחת משמר פורטוגזי.
בתרבות.
המותחן של גרג סקואן, "הקסדה הספרדית", מתחקה לכאורה אחר גורלה של "סן לסמס". הספר מתבסס על התאוריה של החוקר האוסטרלי רוברט לנגדון , לפיה עלתה הספינה על שרטון באי האלמוגים אמאנו (חלק מפולינזיה הצרפתית של ימינו), שם השליכה לים חלק מתותחיה כדי לצוף ואז עשתה דרכה אל טהיטי, שם נותרו חלק מאנשי הצוות, כאשר האחרים המשיכו בדרכם וגילו את ניו זילנד.
גביע דייוויס 1952
גביע דייוויס 1952 הייתה התחרות ה-41 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך באדלייד, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 26 נבחרות שחולקו ל-3 בתים- "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח" שכלל נבחרת הודו בלבד. בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-31-29 בדצמבר 1952 באדלייד, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם ה-10 בסך הכל.
משחקי פלייאוף.
בית אמריקה.
בית הזה כלל 5 נבחרות כולל יפן, אשר הפסידה לארצות הברית במשחק המוקדם.
בית אירופה.
הבית כלל 22 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ומצרים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחקים בין מנצחי הבתים.
המשחקים נערכו במהלך דצמבר 1952 באוסטרליה.
משלחת לואאסה
בולם זעזועים
בולם זעזועים הוא התקן מכני או הידראולי שמשמש לריסון הלמים, ומטרתו מזעור התנודות שחשה מערכת עקב עירור חיצוני. עקרון הפעולה של בולם זעזועים הוא המרת אנרגיה קינטית בכניסה לבולם הזעזועים, לצורת אנרגיה אחרת (בדרך כלל חום) אשר לאחר מכך יוצאת מהמערכת.
בולמי זעזועים נמצאים בשימוש במגוון רב של יישומים, כאשר הנפוץ בהם הוא ריסון תנודות ברכבים. יישומים נוספים כוללים אופניים, מכונות כביסה, טנקים וכלי רק"מ, מערכות תצפית מגומבלות ועוד.
מבחינה פיזיקלית, בולם זעזועים הוא מתנד הרמוני מרוסן המורכב ממסה, קפיץ ומרסן. המסה היא הרכיב אותו יש לרסן, כגון רכב. על ידי בחירת קפיץ ומרסן בעלי מאפיינים שונים ניתן לרסן תנודות בתדרים ומשרעות שונות. בעת בחירת מרסן חשוב שהתדר העצמי של המרסן יהיה רחוק מזה של המערכת אותה יש לרסן, אחרת המרסן עלול לגרום דווקא לגידול במשרעת של התנודות עקב תופעת תהודה.
וויצ'יץ'
וויצ'יץ' (בקרואטית: Vujičić, בסרבית: Вујичић) הוא שם משפחה.
קווייק (קומיקס)