ביוגרפיה כללית.
שמואל (ליאו) דויטשלנדר נולד בשנת תרל"ט (1879) בהונגריה. אביו, הרב נתנאל דויטשלנדר, היה רב ומגיד מישרים בבית הכנסת "אהבת רעים" ומנהל בית הספר "רליגיונס שולה" של הקהילה החרדית עדת ישראל בברלין. סבו, שעל שמו נקרא, היה תלמידו של החתם סופר ורב בעיר שבסלובקיה.
דויטשלנדר התייתם מהוריו וגדל בבית יתומים. שירת בצבא בדרגת קצין ולאחר מכן למד באוניברסיטת ברלין, שם קיבל תואר דוקטור.
עסקנות ציבורית.
דויטשלנדר היה עסקן פעיל במגוון רב של תחומים הנוגעים ליהדות החרדית באותה תקופה. לבד מהיותו מחנך הוא עסק רבות בסוגיית החינוך הקשה של התקופה ופעל רבות הן בתרומות והן ברעיונות לקידום החינוך התורני.
בית יעקב.
דויטשלנדר פגש לראשונה את שרה שנירר בתרפ"ד, 1924 בכינוס אגודת ישראל בקרקוב. כיוון שעסק בחינוך בכל רחבי אירופה היה מודע למצב העגום של חינוך הבנות באותה תקופה. מאז אותה פגישה הוא רתם את כל מרצו למען קידום בית יעקב.
ד"ר דויטשלנדר עמל להפוך את בית יעקב למוסד מקצועי שיוכל לעמוד בהצלחה עם שאר מוסדות הלימוד וכך למשוך בנות נוספות. לשם כך הוא הקים את ה'פורטבילדונג'ס קורס', קורס קיץ מרוכז למורות שהתקיים במשך חודשיים ימים בתנאי נופש ונוסד בשנת תרפ"ה, 1925. בקורס זה הוא יצק את התשתית להקמתו של תיכון רשמי וסמינר למורות "בית יעקב" שזכו להכרתו של משרד החינוך הפולני.
בנוסף לכך הוא עבד בשיתוף פעולה יחד עם ד"ר יהודית רוזנבאום באיסוף תרומות עבור בניית בניין חדש לסמינר בית יעקב למורות.
קרן התורה.
ד"ר דויטשלנדר היה פעיל משמעותי באיסוף תרומות לעולם הישיבות וכיסוי חובותיהם. כחלק מפעילות זו עמד בראש קרן התורה, מוסד שעסק בעזרה למוסדות תורה ברחבי העולם.
תפקידו הראשון בקרן היה הצלת הישיבות הגדולות בפולין ובליטא שהיו במצב קשה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בפעילות זו הצליח לאסוף מאות אלפי דולרים.
ד"ר דויטשלנדר חולל גם שינוי משמעותי בגישת איסוף התרומות עד כה: נדבנים רבים שלא היו שומרי תורה ומצוות נטו להשפיע על השקפת המוסדות להם תרמו. עקב בעיה זו שתדלנים רבים העדיפו שלא להתרים נדבנים שאינם שומרי תורה על מנת שלא לפגוע ברמה הדתית של המוסד אליו הם מתרימים. דבר זה גרם לרשימה מצומצמת מאוד של נדבנים שומרי תורה ומצוות ומכאן לירידה בתרומות. דויטשלנדר עמד על כך שניתן להתרים גם תורמים אלו אך התעקש שלא לתת להם דריסת רגל במוסד אליו תרמו. דבר זה עודד מאוד את התרומות והיה לעזר רב לעולם התורה.
אוקה (מכונית)
אוקה (VAZ 1111, רוסית ВАЗ-1111 Ока) היא מכונית שיוצרה על ידי מפעלים שונים ברוסיה (וקודם בברית המועצות) משנת 1988 עד 2008.
היסטוריה.
תכנון המכונית החל עוד בשנות ה-70 במפעל למכוניות בעיר סרפוחוב. בשנות ה-80 המשך התכנון עבר למפעל אווטוואז בעיר טוליאטי.
תכנון הרכב היה מבוסס על מכוניות דומות של היצרן היפני דייהטסו - Daihatsu Cuore. עיצובה החיצוני והמבנה הכללי של אוקה דמו לאלה של המכוניות היפניות, אך המנוע והמרכב פותחו מחדש.
מנוע.
מנוע בנזין בעל שני צילינדרים וארבע פעימות מקורר מים. מכוניות ראשונות יוצרו רק עם מנוע בנפח 0,644 ליטר, מספק 29,7 כ"ס. באמצע שנות התשעים הוגדל המנוע לנפח 0,749 ליטר עם 33 כ"ס.
היו ניסיונות להתקין גם מנועים אחרים תוצרת סין וגם אוקראינה.
הפסקת הייצור.
ייצור מכוניות מדגם זה באווטוואז הופסק בשנת 1995 אך נמשך במפעל בעיר סרפוחוב (מחוז מוסקבה).
בשנת 2005 הביקוש למכונית זו ירד כתוצאה מהתיישנות טכנולוגית ואי-יכולת להתחרות עם מכוניות מיובאות. גם תקן זיהום אוויר חדש תרם להפסקת הייצור, כי התאמת המנוע לדרישות התקן גרמה להתייקרותה של המכונית. בהתאם לכך החל ייצור מכוניות עם מנוע מתוצרת סין. הייצור הופסק כליל בשנת 2008, בין היתר בעקבות סגירת המפעל.
Man in the Mirror
Man in the Mirror (האיש במראה) הוא הסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השביעי Bad, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא בינואר 1988.
מילות השיר מדברות על כך שאם אנו רוצים להפוך את העולם למקום טוב יותר, ללא מלחמות ורעב יש להתחיל את השינוי עם עצמנו, מול האדם במראה.
"Man in the Mirror" היה מועמד לפרס גראמי בשנת 1989.
וידאו קליפ.
הוידאו קליפ הוא מונטאז' המשלב בין הופעה חיה של ג'קסון לבין אירועים חדשותיים מרכזיים כמו פיצוץ גרעיני, ההתנקשות בג'ון קנדי ואחיו, משבר בני הערובה באיראן, הסכם השלום בין ישראל למצרים, רעב באפריקה ומציג מנהיגים בולטים ואנשים משפיעים כדוגמת לך ואלנסה, אמא תרזה, ג'ון לנון, מהטמה גנדי, אנואר סאדאת, מנחם בגין, ג'ימי קרטר, מיכאיל גורבצ'וב, רונלד רייגן, מועמר קדאפי, אדולף היטלר ואחרים.
כתיבה ולחן.
השיר נכתב והולחן על ידי סידה גרט, אשר השתתפה עם ג'קסון בדואט I Just Can't Stop Loving You, וגלן באלארד. ג'קסון הוסיף קולות רקע של מקהלת כנסייה אשר נתנו לשיר את צלילו הייחודי.
מצעדים ודרוגים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ולמצעדים נוספים ברחבי העולם.
לאחר מותו של ג'קסון ב-2009, חזר השיר למצעדים והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, גבוה יותר מדירוגו הקודם, למקום הראשון במצעד הרית'ם אנד בלוז הבריטי, למקום הראשון בהורדות iTunes בארצות הברית ובריטניה.
ממלכת מייסור
ממלכת מייסור (מקאנדה: ಮೈಸೂರು ಸಂಸ್ಥಾನ מַייסוּרוּ סַנְסְטְהָנָה) הייתה ממלכה ויותר מאוחר נסיכות בדרום תת-היבשת ההודית. הממלכה הוקמה ראשית כמדינה וסאלית של אימפריית ויג'איאנגר בשנת 1399 ועם היחלשות האימפריה בסביבות 1565, הפכה לממלכה בפני עצמה.
היסטוריה.
בתקופת מלוכתם של נרסרג'ה וודיאר הראשון וצ'יקה דוורג'ה וודיאר במאה ה-17, הורחבו גבולות הממלכה בסדרת מערכות וקרבות כנגד הממלכות השכנות והיא הפכה לממלכה בעלת כוח ונוכחות בדרום הודו. במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה ממלכת מייסור בנקודת השיא של הכוח הצבאי ושטח הממלכה, תחת שלטונם של הסולטאן חיידר עלי (سلطان حیدر علی) ובנו טיפו סולטאן. בתקופה זאת הממלכה נכנסה לעימות עם האימפריה המראטהית, הניזאם של הידרבאד והבריטים שכבר החלו לבסס את נוכחותם באזור, עימותים אלו הובילו לארבע מלחמות האנגלו-מייסוריות. בשתי המלחמות הראשונות ניצחה מייסור, אך בשתיים האחרונות הובסה, ולבסוף במלחמה הרביעית בשנת 1799 כבשו הבריטים את עיר הבירה המבוצרת סרירנגפטנה, והמלך טיפו סולטאן סאהיב נהרג אף הוא בקרב. כך הגיע לקצו שלטונה של הממלכה המייסורית.
לאחר המלחמה הרביעית סיפחו הבריטים חלקים נרחבים מהממלכה המייסורית, אך העניקו לה עצמאות בתור מדינת נסיכות. נסיכות מייסור המשיכה להתקיים לצד הנסיכויות העצמאיות הנוספות ולצד הודו הבריטית עד אשר סופחה להודו כאשר זו קיבלה עצמאות מהאימפריה הבריטית בשנת 1947. במהלך 148 השנים שבהן התקיימה מייסור בתור נסיכות עצמאית, היא נחשבה למרכז תרבותי ואמנותי חשוב בתת-היבשת ההודית, ושליטיה היו פטרוני אמנות, מוזיקה ושירה גדולים.
בשורות הלוחמים והגדודים הבריטיים שירתו חיילים יהודים רבים מקרב עדת בני ישראל ההודית, בפרט בדרגות קצונה, ופיקדו על פלוגות של חיילים מקומיים, מהם בולטים הקצינים ממשפחת דיווקר ובפרט שמואל יחזקאל דיווקר ואחיו יצחק יחזקאל דיווקר, אשר נפלו בשבי במלחמת מייסור השנייה ואמו של טיפו סולטאן שכנעה את בנה לא להוציאם להורג.
פנטום האופרה (סרט)
פנטום האופרה (באנגלית: The Phantom of the Opera) הוא סרט מוזיקלי משנת 2004, הסרט הוא עיבוד למחזמר משנת 1986 בעל אותו שם של אנדרו לויד ובר, שבתורו מבוסס על הרומן הצרפתי "פנטום האופרה" מאת גסטון לרו. הסרט בוים על ידי ג'ואל שומאכר שכתב את התסריט יחד עם לויד ובר. בסרט מככבים ג'רארד באטלר בתפקיד הפנטום ואמי רוסום בתפקיד כריסטין דאיי.
עלילה.
הווה.
בשנת 1919, בית האופרה של פריז עורך מכירה פומבית. ראול וויקונט דה שאניי, קשיש בכיסא גלגלים, רוכש תיבת נגינה. הוא מבחין בקהל בדמות מוכרת - מאדאם ז'ירי, לשעבר מנהלת בלט. תשומת הלב שלהם מופנית לפריט מס' 666 במכירה הפומבית - נברשת, אשר נשברה לחתיכות אך שוחזרה באופן חלקי לצורך המכירה הפומבית. בעוד הנברשת מועלת אל תקרת בית האופרה הישן, הסרט חוזר בזמן לשנת 1870, כאשר בית האופרה היה בשיאו.
עבר.
הפנטום, גאון מוזיקלי מעוות פנים אשר מסכה מכסה את פניו, מסתתר בקטקומבות של בית האופרה ורודף אותו. הוא מתאהב בזמרת סופרן צעירה, כריסטין דאיי, ובסתר חונך אותה להפוך לכוכבת הבאה של בית האופרה. כריסטין סרה למרותו של הפנטום כי היא מאמינה שהוא בעצם רוח של אביה המנוח במסווה של מלאך מוזיקה.
לאחר שהפנטום מבריח מבית האופרה את זמרת הסופרן הראשית קרלוטה, כריסטין נקראת להחליף אותה וזוכה לביקורות נלהבות על השירה שלה. כעבור כמה חודשים נראה לכולם כי הפנטום נעלם, וכריסטין וראול מתארסים, אבל הפנטום מפתיע את כולם בהופעה בלתי צפויה בנשף מסכות, והודיע שכתב אופרה חדשה, תובע ממנהלי בית האופרה להעלות אותה ואז נעלם שוב. מאדאם ז'ירי מגלה לראול שהיא הביאה את הפנטום לבית האופרה, לאחר שהצילה אותו, כשהיה עדיין ילד, מקרקס נודד שכלל אותו במופע "פריק שואו". כריסטין נקרעת בין אהבתה לראול ובין רגשותיה כלפי הפנטום המסתורי. היא הולכת לבקר את קברו של אביה, והפנטום עוקב אחריה לשם. ראול מגיע זמן קצר לאחר מכן, וקרב אכזרי פורץ בין השניים. בסופו של דבר, כריסטין וראול נמלטים מהמקום.