הספר מתאר ומסווג סוגי הרצאה לפי מטרותיהן ותפקידיהן בדיון ובהידברות. הספר מנתח יצירות מופת באמנות ההרצאה המובאות בתנ"ך וביצירות שייקספיר, לאור הדגם הרטורי ומקדיש פרק לכל אחד מרכיביו: הנושא כשאלה, הטענה המשיבה עליה, ההגדרה של מושגי מפתח, הנימוק לנכונות הטענה, הדוגמה המעגנת את הטענה במציאות, המסקנה הכוללת המלצה, השאלה החדשה הבוחנת את הטעון או מציעה נושא להמשכו. פרופ' עירד מלכין מציע בפרקי הסיום של הספר דרכי יישום שיטת הדגם הרטורי בהכנת עבודות סמינריוניות, עבודות תלמידים והענות למבחנים.
יצירות ספרותיות ויצירות תיאטרון.
מחזה על יונה הנביא ועל קצין אמריקני בשם יונה ג'ונס הממונה על ענישת כל האשמים בקרב העם הגרמני אחרי מלחמת העולם השנייה. המחזה הוצג בתיאטרון חיפה בהצגה יחידה להשקת הספר - בהשתתפות חיים טופול בתפקיד לורד וזהרירה חריפאי בתפקיד מרתה, עם מוזיקה של יוחנן זראי ובבימוי דוד לוין. המחזה תורגם לצרפתית על ידי אלן שטלן והוצג בתיאטרון קפה פריז בשנת 2002.
מחזה: גרסה דרמטית של הטקסט המקורי שבתנ"ך המתגלה כמחזה.
רומן קולנועי. ספורו של גולה ישראלי אנטי-ציוני החי בפריז ועימות חייו בחיי אביו ואחותו העומדת להתגייס לצה"ל אך מתאהבת בקצין צרפתי ובחייו בפריז. עלילות חייהם ואהבתם מתנגשות זו בזו ובגיבורים האחרים ברומן - חברים בקהילת קומוניסטים יהודים בפאריס, שוטר יהודי האינטרפול, ואביהם של רחלי ועמנואל הממשיך להאמין בציונות כהגשמת הבטחת זכויות כל אדם וכל עם לשוויון ועצמאות.
הוצג בתיאטרון הבימה בישראל ב-1956 ובפסטיבל בינלאומי בתיאטרון בפריז, סרה ברנרד, בתפקיד הראשי חנה רובינה, מוזיקה ולחן השירים-פאול בן-חיים.
ספרים שערך.
יהדות.
הגדה של פסח בעריכת מלכין המציעה מודל ומבנה חדש לסדר פסח כאלטרנטיבה להגדה המסורתית שבה אין זכר למשה ואהרון וסיפורם. בהגדה הצעות לרכיבי הטקס וסיפור משה, העומד במרכזה של ההגדה החדשה המוקדשת לחג החירות. הסיפור מדגיש את הזיקה של חופש לחוקה שביסוד העם היהודי על יסוד כללי צדק אוניברסליים כפי שהם מוצגים בעשרת הדיברות. הסיפור מדגיש כי העם היהודי הורכב ביסודו משבטי ישראל מ“ערב רב“ של בני עמים אחרים. ההגדה כוללת דוגמאות של יצירות יהודיות עתיקות וחדשות, נושאי דיון, ומחזה - שיר השירים - לקריאה בקולות משתתפי הסדר (לפי מסורת קריאת יצירה חילונית זו בקהילות דתיות ספרדיות ואשכנזיות בליל הסדר).
אנתולוגיה בעריכת יעקב מלכין. נושאי המאמרים: החיים בצל רצח יצחק רבין / מבחן הערכים של החינוך החילוני והדת / הדת היהודית והדמוקרטיה הישראלית / ההלכות המסוכנות והמקודשות / התתכן מדינה יהודית ודמוקרטית / התמורה ביהודיות של ישראל / משיחיות דתית וחילונית / מקורות כוחן של המפלגות הדתיות בישראל / זהות יהודית בעתות שלום / התרבות העברית של תל אביב - בסיס לזהות יהודית חילונית / אלוהים כפיקציה משפטית / התמורה במושג האלוהים בהגות היהדות / גישה רציונלית למושג האלוהות / האמונה האתאיסטית באנושות - יוצרת האלוהים בכל התרבויות / שלושת המעגלים של הזהות הישראלית: הומניסטית, יהודית, ציונית / הצורך בישיבה חילונית / הניגוד בין מחויבות לכל מיצוות הדת לבין הומניזם / הוגים דתיים הומניסטיים / האופציה היהודית החילונית - צורך חיוני ליהדות אמריקה / המכללה ליהדות כתרבות (אשר כונתה אחר כך בשם ”מית"ר“).
אנתולוגיה בעריכת מלכין, בהשתתפות 22 הוגים וסופרים ישראלים. הספר דן בהתפתחות ההגות ביהדות החילונית והאמונות הרווחות בה מאז שפינוזה ובנושאים: מי הוא יהודי / ייחוד היהדות הישראלית / מקורות ההומניזם ביהדות / תנ"ך והאלוהים בהגות ובתרבות היהדות החילונית. דיוקנאות מצוירים של מחברי המאמרים בספר מאת הציירת פליס פזנר מלכין.
1995-2004: כתב עת בדפוס הוצאת ”תחיל"ה - התנועה הישראלית ליהדות חילונית הומניסטית“ (ארבעה כרכים וחוברת קטלוג).
2008: כתב עת אינטרנטי בהוצאת תמורה - המכון הבינלאומי להשכלת רבנים חילונים, ירושלים.
מאות המאמרים בכתב העת דנים ביהדותם של יהודים חילוניים - חופשיים ממחויבות למיצוות הדת, שהיו קרויים בעבר "יהודים חופשיים". המשותף לרוב מגוון האמונות המבוטאות בכתבים שב“יהדות חופשית“ היא האמונה ההומניסטית באדם כריבון לחייו ובמחויבותו לכלל צדק.
אמנות, תיאטרון וקולנוע.
עריכה ושכתוב של הרצאות דב בר מלכין בטכניון העברי על הריאליזם של שלום עליכם, לעומת הנטורליזם והרומנטיות בספרות היהודית על העיירה. גדולתו של האדם הקטן במרכז היצירה - הומור כתנאי לריאליזם כביצירת מארק טויין, צ‘כוב וצ‘פלין. בהרצאותיו בוחן ד.ב. מלכין את טוביה החלבן - רומן אהבה המייצג וחוזה התפוררותה של היהדות המזרח אירופאית.
הוצאת מסדה 1973/1974/1975/1978 (עורך יחד עם אורי קליין, איתן גרין, אירמה קליין, גידי אורשר)
ארבעה קובצי מאמרים בנושאי אמנות הקולנוע בישראל ובעולם, וייחוד אמנות זו מכל האמנויות. כולל תסריטים.
הוצאת מסדה, תל אביב 1975 (עורך יחד עם פליס פזנר מלכין)
לקסיקון ראשון בעברית על היוצרים באמנויות הפיסול, הציור, התיאטרון, הקולנוע, המוזיקה.
רטוריקה, חינוך, לימודי קהילה.
השיטה ודוגמאות של קורסים לפי חוזה לימודים אישי הנהוגים ב"אמפייר סטייט קולג'" של אוניברסיטת מדינת ניו יורק (SUNY) אשר אומצו והותאמו לצורכי סטודנטים בישראל.
הוצאת המכון לתרבות הדיבור בישראל, ירושלים 1990
מאמרים בנושאי הרטוריקה היהודית, העברית והישראלית.
המהפיכה האמריקאית
רחוב 52
רחוב 52 (באנגלית: 52nd Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב נמצא באזור המידטאון של האי מנהטן.
אורכו של הרחוב כ-3 ק"מ; הרחוב חד סטרי והתנועה בו נעה ממערב למזרח.
היסטוריה.
מקטע הרחוב 52 שבין השדרה החמישית והשדרה השביעית נודע באמצע המאה ה-20 בשם "מרכז הג'אז" (Jazz center) בשל מועדוני הג'אז הרבים שהיו בו, וכן בשל אולפני CBS אשר הקליטו רבים מאמני הג'אז. בין השנים 1930–1960 ניגנו במועדוני הג'אז הרבים ברחוב האמנים צ'ארלי פארקר, בילי הולידיי, מיילס דייוויס, לואיס פרימה, דיזי גילספי, ארט טייטום, ת'לוניוס מונק, פאטס וולר, צ'ארלס מינגוס והארי גיבסון. אף שמועדוני הרחוב התמחו בסוגים רבים של ג'אז, במרביתם ניגנו בעיקר את סגנון הבי בופ, ויצירת הג'אז של ת'לוניוס מונק שנקראת על שם הרחוב "תמת רחוב 52" הפכה לאחד מסמלי סגנון זה.
בין השנים 1960–1968 עברו מועדוני הג'אז לאתרים אחרים בעיר, ואחרון המועדונים ברחוב נסגר בשנת 1968.
אתרים בעלי חשיבות.
במפגש הרחוב עם השדרה התשיעית עמד בעבר אולפן ההקלטות בו הקליטה להקת הרולינג סטונז כמה מתקליטיה. בהמשך, לכיוון מערב, מהווה הרחוב חלק מאזור התיאטראות של ברודוויי וברחוב נמצאים תיאטרון ניל סיימון ותיאטרון אוגוסט וילסון. בין שדרת ברודוויי והשדרה השביעית נמצאים מרכז אקסה, בניין קרדיט ליונז, ובניין שדרת האמריקות, בהמשך לצד הרחוב בין השדרה השביעית לשדרה השישית נמצאים בניין CBS, בניין רחוב 52 מערב 31, ומרכז רוקפלר.
מזרחית לשדרה החמישית, ברחוב 52 מזרח נמצאים (ממערב למזרח): בניין בנק האנובר, בניין סיגראם (במפגש הרחוב עם שדרת פארק), בניין גרולייר ובניין רחוב 52 מזרח 150 (במפגש עם שדרת לקסינגטון) ובניין מקמילן (במפגש הרחוב עם השדרה השלישית). בבניין 450 ברחוב 52 מזרח התגוררו גרטה גרבו וג'ון לנון.
אזכורים תרבותיים.
מפגש הרחוב עם שדרת לקסינגטון היווה רקע לסצנה המפורסמת של מרילין מונרו בסרטה חטא על סף ביתך ("The Seven Year Itch") משנת 1955 בה היא עומדת מעל פתח אוורור של הרכבת התחתית של ניו יורק, והרוח מהרכבת החולפת מניפה את שמלתה.
ב-1978 הוציא בילי ג'ואל אלבום מצליח בשם "רחוב 52". השם מנציח את מיקום אולפן ההקלטות של חברת התקליטים קולומביה.
אליאס האו
אליאס האו הבן (אנגלית: .Elias Howe, Jr; 9 ביולי 1819 - 3 באוקטובר 1867) היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה.
חייו.
האו נולד בספנסר, במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס. ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול. ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים. לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת. לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה.
מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.
עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.
ב-1865 הקים האו חברה משלו.
רוב פלין
קמאגואיי
טארנוב
ואלינור
ארגון המטאורים הבין-לאומי
ארגון המטאורים הבין-לאומי (IMO) נוסד בשנת 1988 ויש לו כמה מאות חברים. הארגון נוסד כדי לענות על צורך גובר והולך לשיתוף פעולה בין-לאומי בתצפיות ומחקר מטאורים על ידי חובבים. מאגר נתוני התצפיות של הארגון מכיל כמות גדולה של נתונים משיטות תצפית שונות וממקומות שונים ברחבי העולם. ריכוז מידע זה מבטיח יעילות רבה יותר במחקר על מטרי מטאורים ועל הקשר ביניהם לשביטים ואבק במערכת השמש.
הארגון מפרסם עיתון דו-חודשי בשם WGN וכן מקיים בספטמבר את כנס המטאורים הבין-לאומי, בדרך כלל בכפר באחת ממדינות אירופה.
טרנוב