בישראל, משרד הבריאות בשיתוף משרד האוצר החליטו על הקמת רשומה רפואית לאומית בישראל, בשנת 2004. כאשר התוכנית הייתה לממש את הפרויקט תוך 3 שנים, אולם התוכנית נזנחה, ובמקומה פותחה מערכת "שיתוף מידע" בין מוסדות רפואיים, על בסיס מערכת "אופק" שפעלה בשירותי בריאות כללית (ר' להלן).
בצה"ל פועלת רשומה רפואית ממוחשבת המכילה את התיקים הרפואיים של כלל חיילי צה"ל. מערכת זו נחשבת לגדולה מסוגה בארץ.
בקופת חולים "שירותי בריאות כללית" פועלת רשומה רפואית ממוחשבת, המאפשר צפייה במידע על המטופלים מגורמי טיפול שונים בבתי חולים ובמרפאות הקהילה, באמצעות תוכנת "אופק" (פיתוח של החברה הישראלית "די בי מושן"). מערכת 'אופק' מהווה כיום את התשתית לפיתוח מערכת לאומית לשיתוף מידע רפואי בין מוסדות רפואיים בישראל, בהובלה של משרד הבריאות.
מערכת שיתוף מידע הלאומית, הושקה בינואר 2014 ופועלת כיום בחלק נרחב ממוסדות הרפואה בישראל, אך עדיין לא בכולם. מערכת שיתוף מידע אינה יוצרת רשומה רפואית אישי מלאה, אלא מאפשרת גישה מנקודת הטיפול גם למידע השמור בתיק רפואי ממוחשב במוסדות רפואיים אחרים, ובכך אינה עונה על ההגדרה של "רשומה רפואית אישית" אך יוצרת פתרון קרוב לכך.
רשומה רפואית ממוחשבת
תולדות מלחמת העצמאות (ספר)
תולדות מלחמת העצמאות היא סדרה בת ארבעה כרכים מתוך שנים עשר (עתידיים) שנכתבו על ידי הסופר אורי מילשטיין. בסדרה סוקר מילשטיין ומנתח את האירועים הישירים שקדמו להחלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, ואת אלה שהתרחשו לאחריה עד מחצית חודש אפריל 1948.
הליך העבודה על הספר.
המחבר מסתמך על חומרים שהועמדו לרשותו מארכיוני מערכת הביטחון, ארכיוני המדינה, הארכיון הציוני, מגנזך המדינה הבריטי ועל סמך עדויות המשתתפים באירועים, ובכך הצליב מילשטיין את הנתונים והוציאם לאור בספר. טרם הדפסת הסדרה, איפשר מילשטיין לאלה שהחומר מתייחס אליהם לעיין בחומר הכתוב, בהם ראשי הצבא ומערך הביטחון מאותו הזמן, אשר היו בחיים בעת הוצאת הספר לאור. הוא קיים עימם מפגשים יומיומיים על מנת לאמת את האירועים, ולהצליב העדויות על פיהם. שחרף כל זאת, כאשר חיבורו הוצג לעין כל היו שטענו כי הצגת האירועים וניתוחם לוקה בחסר.
כרך ראשון: המאבק על מטרה.
הכרך הראשון של הסדרה מתחיל בעת ביקורו של דוד בן-גוריון בקורס השתלמות למפקדים בכירים של ההגנה בג'וערה יחד עם המפקדים הבכירים של ההגנה בשנת 1943, בה מציג בן-גוריון בפני הנוכחים שאלה: "עכשיו הגידו לי. מהי מטרתנו? לשם מה אנחנו מקיימים קורס זה במאמצים כה רבים, ואתם עוברים אותו בתנאים כה קשים? מה תכלית פעילותינו הנוכחית בארץ ישראל?" הנוכחים השיבו תשובות שונות, אך לטעמו אלה לא סיפקו אותו. כתגובה לכך אמר בן-גוריון באקט של יאוש למפקד ההגנה משה סנה: "אף אחד לא אמר שמטרתנו היא מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל". מטרת הסופר בהצגת הסצנה היא בחידוד ההכרה שרק דוד בן-גוריון הכיר במטרה, זה הדבר שהניע אותו לחתור לניצחון רעיון העצמאות היהודי, אליה כיוון את כל תשומת לבו.
מילשטיין עובר לתאר את התקופה שקדמה להקמת המדינה וסוקר את האירועים אשר הובילו להקמתה או פגעו במימוש הרעיון. כדוגמה לכך מציג מילשטיין את הדיונים בלונדון בין הממשל המנדטורי ונציגי הסוכנות היהודית בארץ ישראל שהיו ממנהיגי היישוב, עבור לעמדת מדינות ערב, וכן את הרקע של ערביי ארץ ישראל ואת המעורבות של מדינות ערב השכנות בתקופה שקדמה להקמת המדינה. בהתאם מציג הסופר את מסקנתו כי הנהגתו של המופתי מסייעת לתהליך הקמת המדינה, שכן הוא גורם שלילי בהתארגנות היישוב הערבי.
הספר ממשיך בתיאור הכנותיו של דוד בן-גוריון להקמת צבא ההגנה לישראל בארגון ובחימוש שיתאימו למלחמה הצפויה על הקמת המדינה, מציג את מהות היחסים עם ארגוני המחתרות אצ"ל ולח"י, את פעילות השירותים החשאיים שהיו מרושתים היטב בממשל הבריטי ואצל ערביי ישראל ובכך קיבלה הנהלת היישוב מראש את המידע שהיה דרוש לה. כמו כן מתאר מילשטיין את המאבק לעיצוב דמותו של הצבא הישראלי שהתנהל בין דוד בן-גוריון לבין ראשי ההגנה וראשי מפלגות. לטענתו ניסה בן-גוריון להוביל את הצבא ממיליציה לצבא סדיר. לאור כך העדיף בן-גוריון בפיקוד את יוצאי הצבא הבריטי בעלי הניסיון ממלחמת העולם השנייה.
כרך זה מסתיים בנושא "חלקות העוגה הלאומית" - עד כמה ראשי היישוב היו מוכנים להקציב אמצעים על מנת לממן את ההכנות למלחמה הלא-נמנעת. הפרקים האחרונים דנים ביחס המעצמות החזקות ארצות הברית וברית המועצות להקמת מדינת ישראל, ואת יום ההצבעה על החלטת האו"ם ב-ב-29 בנובמבר 1947, וכן בסוגיית "מחירם של חסידי אומות העולם" אשר תמכו בהחלטת האו"ם על הקמת מדינת ישראל.
כרך שני: החודש הראשון.
הכרך השני סוקר את החודש הראשון לאירועים, לאחר החלטת החלוקה, מ-29 בנובמבר 1947 עד 14 בינואר 1948.
האירוע הראשון ברשימתו של מילשטיין הוא לא כמקובל ההתקפה על אוטובוס 2094 אלא פגיעה של מכונית ערבית בצעירים מחטיבת עציוני ברחביה. האירועים הנוספים קשורים בפגיעות התחבורה הציבורית, ה"חוליה החלשה", אשר הערבים ניסו לפגוע בה. האוטובוסים של אגד התארגנו לנסוע בשיירות מהשפלה לירושלים. פגיעות בתחבורה היו בסביבות באר שבע, בדרך לנגבה, ובמסעף חולדה. ראש אגף המבצעים יגאל ידין מפרסם "הוראות לתכנון הבטחת התחבורה". שיירות האוטובוסים לגוש עציון נפסקות. השיירה לבן שמן הותקפו. השיירות בדרך לבירה הותקפובהתמדה.
בירושלים המון ערבי משתלט על המרכז המסחרי, בלא שימוש בנשק חם. הסחורות נבזזו והועלו באש. בגוש דן פעילות נרחבת של הכפרים הערביים: כפר סלמה ואחרים נגד שכונת התקווה ונגד כפר אז"ר. בגבול יפו-תל אביב ושכונות בגבול יפו סופגים יריות מצלפים ביום ובלילה.
אצ"ל ולח"י נוקטים בפעולות תגמול: בירושלים מפוצץ קולנוע ומוסך. פעולה נוספת נגד בתים בשועפאט ובאזור המרכז. פשיטה על הכפר טירה במשולש ועשרות ערבים נפגעים. התקפה נערכת בשער שכם עם עשרות נפגעים. רימונים נזרקים לבתי קפה ערבים ביאזור וביפו.
באזור חיפה מתרחשים סבבים של פעולות תגמול: 39 יהודים נרצחים בבית הזיקוק במפרץ חיפה כתגמול לזריקת מטען חבלה על פועלים ערבים. בתגובה נגדית, נכבש בלד א-שיח' (אחר כך תל חנן והיום כלול בתחומי העיר נשר).
התקפות מסיביות על גוש עציון:
בגליל יש פעילות מסוריה אך בעיקר מערביים מקומיים: התקפה על כפר סאלד ועל עין זיתים. בנגב הוצב הגדוד השביעי של הפלמ"ח ומונה מפקד לכל גזרת הנגב.
אחד מממצאי אורי מילשטיין בכרך זה היה כי "רוב אנשי הש"י העריכו כי הערבים ישלימו עם תוכנית החלוקה וזו הייתה אחד הסיבות להערכות הלקויה לקראת המלחמה. "רובם לא הביאו בחשבון את השפעת מדינות ערב על ערביי ארץ ישראל ולא ניתחו נכון את השפעת ה"פלסטינות" כגורם לאומי-מרכזי בעולם הערבי... כמו 26 שנה לאחר מכן במלחמת יום הכיפורים" (עמ' 25). היו גם שהעריכו שמדינות ערב, מלבד הלגיון הערבי, לא יבואו לעזרת ערביי ארץ ישראל.
הספר דן בנושא שכבר החל בו בכרך הראשון והוא השפעת הרקע התנועתי של הנהגת היישוב: תנועת הפועלים מצד אחד וה"אזרחים" מצד שני על ניהול המערכה הצבאית ועל הרכב ההנהגה הביטחונית. כך למשל בתל אביב, העירייה ה"אזרחית" עמדה מאחורי מפקד מחוז הנאמן לה ובקשה להגיע להסדר עם ערביי יפו על מנת למנוע פגיעה אנושה בענף הפרדסנות.
כרך שלישי: הפלישה הראשונה.
הכרך השלישי סוקר את תחילת הלחימה בארץ ישראל לאחר ה"יריות הראשונות". הנושא המרכזי של הכרך הוא פלישת הערבים מהמדינות השכנות לעזרת התושבים הערבים בארץ. לערביי הארץ יש שני מנהיגים המנהלים את המערכה נגד היישוב היהודי: המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני ו-פאוזי קאוקג'י, מפקד צבא ההצלה.
המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, בתוקף מעמדו גיבש סביבו את הנהגת הוועד הערבי העליון ולמעשה היה אמור לעמוד בראש המערכה. לעומתו, פאוזי קאוקג'י, הועמד על ידי הליגה הערבית בראש צבא ההצלה, שהיה כח של מתנדבים ערבים עיראקים, סורים ודרוזים שהוקם בסוריה כדי לסייע לערביי ארץ ישראל. בעצם מינוי קאוקג'י כמפקד צבא ההצלה היה משום קריאת תִּגָּר של ממשלות ערב על מנהיגותו של המופתי.
התקופה הנסקרת בכרך זה היא מיום 15 בינואר 1948, כאשר הטייס עזר ויצמן יחד עם ארבעה טייסים אחרים, הטיל אספקה לגוש עציון ועד ליום 1 באפריל 1948 כאשר חיילים בריטים ירו לעבר בתי היהודים ברובע היהודי בעיר העתיקה. במשך כל התקופה נמשכת "מלחמת הדרכים" לירושלים וליישובי הדרום בעיר. מפורטת המערכה על טירת צבי שסיכומה היה "הרושם על הסביבה, גם על היהודים וגם על הערבים - כביר".
הפרק הראשון זועק את גורל הל"ה וכותרתו "הפצועים הולכים למוות". הוא מנתח את מה שהתרחש ורואה באירוע את כל מרכיבי הטרגדיה הקלאסית: קטסטרופה שאין מפלט ממנה, קרב חסר סיכוי, טוהר נשק עד אבסורד, חטא ההיבריס, וכישלון קטן המוביל לכישלון גדול. הוא מסכם: במלחמת העצמאות היו פרשיות גבורה עם סממנים טרגיים, בפרשת הל"ה נמסכו כולם. ההגנה נטלה יוזמה והחליטה על 35 פעולות תגמול כנקמה על רצח הל"ה. אחת מהן המתוארת בספר היא ההתקפה על הכפר הערבי "סעסע".