היסטורית, באזורים שאנו מכירים כיום כאוגנדה, בתקופה הקדם-קולוניאלית הומוסקסואליות לא טופחה אך גם לא דוכאה. לדוגמה, ה"" שחיו בצפון אוגנדה, באזור הלנגי, שנחשבו למגדר נפרד, אך לרוב התייחסו אליהם כאל נשים והם הורשו לקיים מערכות יחסים עם גברים. מערכות יחסים חד-מיניות נראו גם בשבטים אחרים באוגנדה, כולל ה-Bahima וה- Itso Banyoro. אקטים מיניים חד-מיניים באפריקה הטרום-קולוניאלית נראו לעיתים כ"משחק" או ככלי לסוציאליזציה, והיפך תפקידים מגדרי היה נפוץ גם כן.
כאשר הפכה אוגנדה למושבה בריטית, קבעה האימפריה הבריטית חוקים המענישים בני אדם בגין הומוסקסואליות. הקולוניאליזם ייצג את המיניות האפריקאית כמונחים הטרוסקסואליים "טבעיים" ובנה תמונה של אפריקה כיבשת הטרוסקסואלית. החוקים שאוסרים על הומוסקסואליות נשמרו גם אחרי שקיבלה אוגנדה עצמאות, והפכו למקובלים על ידי החברה המקומית באוגנדה, שכאמור טרם הקולוניאליזם היו סבלניים כלפי הומוסקסואליות. מנהיגים אפריקאים עשו אידיאליזציה להטרוסקסואליות כמסורת אפריקאית, כשבמקביל הפיצו פוליטיקאים, חוקרים וכמרים את הרעיון שהומוסקסואליות היא מבנה מערבי שנכפה על האוכלוסייה האפריקאית.
מנהיגים אפריקאים התעלמו מההיסטוריה של מערכות היחסים החד-מיניות באפריקה הקדם-קולוניאלית, וסיווגו את ההומוסקסואליות כלא אפריקאית. אמונה פופולרית באוגנדה היא שתמיכה בסגנון חיים להט"בי באפריקה השחורה היא אידאולוגיה שהושלטה על ידי הלבנים, שערערו את הכוח הגברי ואת ההיררכיה והיחסים המגדריים הקונבנציונליים בין המינים. מחקרים סותרים את אמונה זו, מכיוון שהבריטים הם אלה שחוקקו חוקים שאוסרים על מעשים הומוסקסואליים.
תפיסה של נישואין, משפחה וקהילה באוגנדה.
עיקרון המשפחה באוגנדה הוא מרכזי. לטענתם של אנשי ממשל, החקיקה האנטי-הומוסקסואלית באה לבסס את המשפחה ולמנוע פגיעה במוסד זה. התרבות המסורתית רואה בילודה וביצירת דור המשך מרכיב חשוב, ולכן השבט רואה פגיעה קשה בכך שאדם אינו מביא ילדים לעולם, ובדרך כלל זה יוצר תחושת חרדה בשבט ומאלצים אותו או אותה להתחתן. מכיוון שהומוסקסואלים אינם יכולים להעמיד דור המשך, הם נתפשים כאיום על רווחת המשפחה והקהילה הרחבה.
עבור רבים מהאוגנדים, נישואין הם חובה מכיוון שהם מבטיחים הישרדות כלכלית וחברתית, במיוחד באמצעות הצאצאים. חיים משתלמים הם כאלה שמשכפלים את עצמם – ילדים נתפשים לא רק כברכה מהאל, אלא גם כערובה לרווחה כלכלית. אוגנדים רבים מחשיבים את השימור וההגנה על צורות המשפחה המסורתיות לדבר הכרחי כדי לשמר את ערכיהם ותרבותם.
כסף ומוסר באוגנדה.
בתרבות האוגנדית, כסף הוא אידיאל מרכזי מאוד, כאשר תאוות בצע נחשבת לשורש הרוע. לקהילה הלהט"בית ובאופן ספציפי להומוסקסואלים נוצר דימוי שלילי בהקשר זה, והופצו לאורך השנים ידיעות שליליות אודות הקהילה ההומוסקסואלית על ידי הכנסייה והממשלה. לפי הידיעות, הקהילה הלהט"בית מנסה לשחד צעירים באמצעות כסף כדי שיצטרפו לקהילה ו"יהפכו" להומוסקסואלים.
הקהילה הלהט"בית נתפשה כמי שמנסה להבטיח דור המשך באמצעות כסף, כיוון שהם אינם יכולים להתרבות ולהבטיח משפחה. בכך, הם הוצגו ככאלה שכופים על צעירים עניים להצטרף אליהם, ובמיוחד ילדים קטנים ופגיעים. האשמה זו כלפי ההומוסקסואלים יוצרת חרדה בקרב הציבור, במחשבה שעלול להיווצר משבר קיומי לשבט ולמוסד המשפחה האוגנדית.
הומופוביה ככלי למאבק פוליטי ותרבותי נגד המערב.
בעקבות החקיקה האנטי-הומוסקסואלית באוגנדה, מדינות וארגונים לא-ממשלתיים החלו לעתור נגד הממשלה כדי להביא לביטול הצעת החוק באמצעות איומים בהפסקת הסיוע הכלכלי למדינה. בתגובה, אמר שר המדינה לאתיקה ויושרה כי המדינה נחושה להעביר את החוק, גם אם פירושו הוא לפרוש מאמנות בינלאומיות ולאבד את המימון והעזרה ממדינות מערביות.
ניסיונות החקיקה האנטי-הומוסקסואלית גרמו לסכסוך עם גופים בינלאומיים ועם ארגוני זכויות אדם, שקראו לביטול החקיקה. האוגנדים הבהירו כי אף על פי שהיו כפופים ללחצים על ידי תורמים כלכליים שרצו לאפשר את ההומוסקסואליות במדינה, "הם יכולים לשמור על כספם, כי ההומוסקסואליות לא תתאפשר על חשבון הצדק המוסרי של העם האוגנדי".
ניתן לטעון כי ניסוח החוק נגד הומוסקסואליים מבטא ניסיון של אוגנדה לדחות קטגוריות של מוסר מערבי. חלק מהניסיון להילחם בהומוסקסואליות באוגנדה תבוע במערכת הגומלין בין זהות ומוסר. כלומר, ההתנגדות להומוסקסואליות במדינות אפריקאיות רבות מונעת מהעבר הקולוניאלי וממושגים כמו אוניברסליזם ורלטיביזם לאורך ההיסטוריה של היבשת. הניסיון של מדינות המערב להחדיר את ערכיהן למדינה נתקלו בחומה מצד אוגנדה. כלומר, החקיקה נגד הומוסקסואליות מבטאת מלחמה נגד הקולוניאליזם המערבי הכובש, שאינו יכול עוד לעצב ולכפות את עצמו ואת המוסר שלו על אוגנדה בכלל, ובפרט בשאלה על ההומוסקסואליות.
חקיקה אנטי להט"בית.
חוקים אנטי-להט"בים.
חוקים שאסרו על פרקטיקות חד-מיניות נחקקו לראשונה תחת השלטון הקולוניאלי הבריטי במאה ה-19. חוקים אלה היו מעוגנים בחוק העונשין משנת 1950 שנשתמרו לאחר קבלת העצמאות. סעיפי החוק הרלוונטיים הם:
סעיף 145. עבירות לא טבעיות. כל מי ש-(א) יש לו מודעות חושנית כלפי אדם אחר כנגד סדר הטבע; [או] (ב) יש לו מודעות חושנית של בעל חיים; [או] (ג) שמתיר לגבר להחזיק במודעות חושנית כלפיו או כלפיה נגד סדר הטבע מבצע עבירה ודינו מאסר עולם.
סעיף 146. ניסיון לבצע עבירות לא-טבעיות. כל אדם שמנסה לבצע עבירה שצוינה בסעיף 145, מבצע עבירה פלילית; דינו – מאסר של שבע שנים.
סעיף 148. פרקטיקות מגונות. כל אדם שמבצע, בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה עם אדם אחר, או מסרסר באדם אחר לבצע כל מעשה מגונה חמור איתו, או מנסה לבצע מעשה כזה עם עצמו או עם כל אדם אחר, ייחשב הדבר עבירה עליה ישנו עונש מאסר לשבע שנים. לפני התיקון לחוק העונשין שעבר בשנת 2000, רק מעשים חד-מיניים בין גברים נשפטו בדין הפלילי. כאשר החוק עבר, השתנתה החלתו מ"כל זכר" ל"כל אדם". כך הפכו גם פרקטיקות מיניות בין נשים לעבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שבע שנות מאסר.
הצעת החוק נגד הומוסקסואליות, 2009.
ב-13 באוקטובר 2009, חבר הפרלמנט דייוויד בהטי הציג את החוק נגד הומוסקסואליות, אשר הרחיב את הפיכתם של יחסים בין בני אותו מין באוגנדה לעבירה פלילית, וקבע עונש מוות לעבריינים סדרתיים, לנשאי HIV שיזמו יחסי מין עם בני אותו מין ואנשים שיזמו יחסי מין חד-מיניים עם אנשים מתחת לגיל 18.
מלבד האיסור על כל צורה של יחסים מיניים בין בני אותו המין, החוק אסר על קידום ההכרה בסוג זה של יחסים על ידי כל גוף ממשלתי או חוץ-ממשלתי באוגנדה.
לחוק ארבע מטרות מוצהרות:
1.לקבע את מוסד הנישואין באוגנדה כחוזה בין גבר ואישה.
2. לאסור ולהעניש התנהגות הומוסקסואלית ופרקטיקות קשורות, תוך מתן דגש לכך שהם מהווים איום למשפחה המסורתית.
3. לאסור אישור כל אמנות, ועידות, שיחות, פרוטוקולים, הסכמים והצהרות בינ"ל שמנוגדים או לא עולים בקנה אחד עם הוראות החוק.
4. לאסור נתינת רישיון לכל ארגון שמקדם הומוסקסואליות.
לפי הנוסח, החוק יטיל את העונשים הבאים על עבירות המוגדרות בחוק,
החוק המוצע העניק סמכות שיפוט חוץ-טריטוריאלית, לפיה להט"בים יהיו אחראים לעבירות על החוק גם אם הפעולות בוצעו במדינות שבהן נישואים חד-מיניים והתנהגות חד-מינית הם חוקיים. הרבה מההוראות בחוק מציירות את האנשים שמבצעים אקטים מיניים עם בני מינם כמי "שטורפים" קורבנות, ויש התעלמות מהאופי ההסכמתי של רוב המעשים המיניים שמתקיימים בין בני אותו המין.
הצעת החוק הוגשה ב-2009 והועלתה בכל ישיבה חקיקתית מאז, בעיקר בתקופות שבהן המדינה הייתה במשבר. יש ראיות לכך שפוליטיקאים השתמשו בהצעה זו כדי להסיט את תשומת הלב הציבורית מבעיות אחרות במדינה, כולל שחיתות. בחודש נובמבר 2012, הבטיחה יו"ר הפרלמנט להעביר חוק מעודכן נגד ההומוסקסואליות באותה השנה, וטענה כי "אוגנדה רוצה את החוק הזה כמתנה לחג המולד, הם ביקשו את זה [...] ניתן להם את המתנה הזו". לדבריה, לאוגנדה יש את הזכות ליצור את חוקיה כדי להגן על הערכים המסורתיים והתרבותיים של אוגנדה. למרות זאת, הפרלמנט סיים את כהונתו בדצמבר 2012 מבלי לעדכן את החוק.
ב-17 בדצמבר 2013 עברה הצעת החוק עם עונש מאסר עולם במקום עונש מוות על "הומוסקסואליות מחמירה", והחוק החדש הוכרז בפברואר 2014. בחודש יוני 2014, בתגובה להעברת חוק זה, הודיעה מחלקת המדינה האמריקאית על מספר סנקציות כלפי אוגנדה, הכוללות קיצוצים תקציביים, חסימת הכניסה לארצות הברית עבור פקידים אוגנדיים מסוימים, ביטול תרגילי תעופה באוגנדה ותמיכה אמריקאית בארגונים לא-ממשלתיים שפועלים לקידום זכויות לקהילה הגאה.
באוגוסט 2014 פסל בית המשפט החוקתי של אוגנדה את החוק וביטל אותו עקב סיבות טכניות ומפני שלא מספיק מחוקקים היו נוכחים בעת ההצבעה.
ההצדקות לחוק.
בראיון שנערך באוקטובר 2010, הצהיר חבר הפרלמנט האוגנדי שיזם את חוק עונש המוות להומוסקסואלים ולסביות, דייוויד בהטו, כי "אני לא שונא גייז, אני אוהב אותם. אבל חייבים להגן על ילדים מפני גיוסם להומוסקסואליות. זו בעיה עצומה בארצי והיא אינה זכות אדם. הומוסקסואליות זו זכות אדם באמריקה, אבל לא באוגנדה".
לשאלה כיצד מגייסים ילדים להומוסקסואליות, השיב בהטי: "הם הולכים לבתי הספר ומרעיפים עליהם כסף. המתנגדים לחוק השקיעו 15 מיליון דולר כדי להילחם בו וכדי לגייס אנשים צעירים... מלמדים אותם איך ללכת, שגבר שמקיים יחסים עם גבר זה בסדר. זה דבר שצריך להטריד כל אחד. אנחנו רואים את זה כפשע, כהפרת חוק אלוהים".