בשנים 1976–2010 פעל במכון ויצמן למדע המאיץ ע"ש קופלר, במגדל שהפך לסימן היכר אדריכלי של המכון. מאיץ זה הוא מאיץ יונים קווי, שממוקם במגדל. בראש המגדל ממוקם מקור יונים. היונים שהוא מספק מואצים בתוך צינור אופקי על ידי שדה חשמלי חזק. בצינור זה, כמו בשאר הצינור דרכו עוברת קרן היונים, ממוקמות מספר עדשות מגנטיות, מערבלים ומתקני מדידה, לצורך שליטה ובקרה על מיקוד הקרן. שליטה זו מנוהלת מחדר הבקרה. בתחילת המאיץ מסיטים את קרן החלקיקים כלפי מטה על ידי שדה מגנטי חזק ("Injection Magnet"), ובוררים בעזרתו את מסת היונים שימשיכו. במרכז המגדל, מייצרים מטען חשמלי חיובי חזק (על ידי שרשרת נטענת, בדומה למחולל ואן-דה-גראף), אליו נמשכים היונים השליליים. בטרמינל, במרכז צינור, מצוי גם מפשיט יונים - מתקן שבעזרת רדיד מתכתי, או אטומי גז, "מפשיט" את היונים מהאלקטרונים, והופך אותם ליונים חיוביים. כעת משהם חיוביים הם נדחים ממרכז המגדל כלפי מטה, וממשיכים להאיץ כתוצאה מהכוח החשמלי החזק. בתחתית המגדל ישנו מגנט נוסף, מגנט אנליזה, בעזרתו בוררים את היונים הרצויים (בעלי מספר האלקטרונים המבוקש). היונים ממשיכים בצינור ואקום עד לחדר המטרה, בו הם מוקרנים לצורכי הניסוי שנערך. האנרגיה שהמאיץ מעניק ליונים בעלי מטען חשמלי של אלקטרון אחד היא עד , והיונים מואצים בו למהירויות של אחוזים בודדים ממהירות האור.
במרכז למחקר גרעיני שורק פועל מאיץ החלקיקים הקווי שרף (Soreq Applied Research Accelerator Facility). שרף מסוגל להאיץ פרוטונים ודאוטרונים לאנרגיות של עד . בנוסף למחקר בסיסי, יינתנו בו שירותי רדיוגרפיה ודיפרקציה של נייטרונים ויפותחו בו שיטות לייצור איזוטופים לשימושים רפואיים.
מתקן לייזר אלקטרונים חופשיים (FEL) נסיוני ממוקם באוניברסיטת אריאל.
במרכז חמד"ע קיים מאיץ חלקיקים אך הוא קטן יחסית ובשימוש לעיתים רחוקות.
מאיצי חלקיקים זעירים.
האפשרות שמאיץ החלקיקים יהיה נייד, קטן, זול וזמין תנגיש אותו למגוון שימושים וקהילות שכרגע רואים בו טכנולוגיה שאינה בת השגה, לדוגמה: מפעלים קטנים, קהילות עניות, ומדינות עולם שלישי.
רויטרס
רויטרס (באנגלית: Reuters) היא סוכנות ידיעות שבסיסה בבריטניה ושלוחותיה פרוסות במקומות שונים ברחבי העולם. זוהי סוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם (אחרי AP) והגדולה ביותר לפי הכנסות, והיא מספקת ידיעות לרוב אמצעי התקשורת הגדולים, מה שמקנה לה השפעה רבה בתקשורת ועל דעת הקהל בעולם. לפי דו"ח של נציבות אונסק"ו לבעיות תקשורת, לרויטרס מנויים מעל 6,500 עיתונים וכ-400 תחנות רדיו וטלוויזיה ב-153 מדינות. לרויטרס משרדים בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים והמטה הראשי שלה ממוקם בלונדון. החל משנת 2008 היא בבעלות תאגיד Thomson Corporation .
היסטוריה.
המאה ה-19.
מייסדה של הסוכנות היה פאול יוליוס רויטר, יהודי ממוצא גרמני שהתנצר והעתיק את מקום מגוריו ללונדון. הסוכנות הוקמה בעקבות התפתחות הטלגרף, רויטר עבד במשרד בהוצאת הספרים בברלין, והיה מעורב בהפצת עלונים רדיקליים בתחילת אביב העמים. פרסומים אלה הסבו תשומת לב רבה לרויטר, אשר ב-1850 פתח שירות חדשות בעיר אאכן בגרמניה, שהשתמש ביוני דואר על מנת להעביר מסרים מבריסל לאאכן.
בשנת 1851 נוסדה חברת רויטרס סמוך לבורסה המלכותית של לונדון, לאחר מעברו של רויטר לבריטניה. בתחילה החברה סיקרה חדשות מסחריות, ושירתה בנקים, ברוקרים וחברות. בשנת 1858 חתמה הסוכנות הסכם עם עיתון ראשון ובו התחייבה לספק לו ידיעות. מאז הלכה וביססה את מעמדה כסוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם ובעלת ההכנסות הגבוהות ביותר. רויטרס חתמה הסכמים לחלוקת הפעילות עם סוכנויות מתחרות שקמו בגרמניה ובצרפת.
הסוכנות בנתה את המוניטין שלה בכך שהיא הייתה הראשונה שפרסמה ידיעות מחו"ל. כך למשל היא הייתה הראשונה שדיווחה על רצח אברהם לינקולן באירופה, ב-1865. בשנת 1872 התרחבה רויטרס למזרח הרחוק, וב-1874 גם לדרום אמריקה. ההתרחבות התאפשרה בזכות התקדמות הטכנולוגיה והטלגרף. ב-1883 החלה רויטרס להעביר מסרים אלקטרוניים לעיתונים בלונדון.
בשנת 1925 עברה רויטרס, תחילה באופן חלקי ולאחר מכן בצורה מלאה, לבעלות של התאגדות עיתונים בריטיים. מאז 1947 נמנו עם בעליה גם עיתונים מאוסטרליה ומניו זילנד.
המאה ה-20.
בשנת 1923 החלה רויטרס להשתמש ברדיו על מנת להעביר חדשות בעולם, והייתה חלוצה בתחום זה. ב-1925 איגוד העיתונות של בריטניה (PA), רכש את רוב מניות הסוכנות, וכעבור כמה שנים השלים את הרכישה והפך לבעלים היחיד. במהלך מלחמות העולם עיתון הגרדיאן דיווח כי רויטרס "משרתת את האינטרסים הלאומיים בלחץ ממשלת בריטניה. בשנת 1941 רויטרס השתחררה מעול הלחצים על ידי ארגונה מחדש כחברה פרטית". הבעלים החדשים הקימו את קרן רויטרס. באותה שנה מכר PA מחצית מרויטרס לאגודת בעלי העיתונים, והבעלות המשותפת הורחבה ב-1947 לאגודות המייצגות עיתונים יומיים בניו זילנד ובאוסטרליה. עקרונות אמון רויטרס נכתבו באותה עת כדי למנוע פגיעה בעצמאות החברה. בשלב זה כבר הייתה רויטרס לאחת מסוכנויות הידיעות הגדולות ביותר בעולם, שסיפקה טקסט ותמונות לעיתונים, סוכנויות ידיעות אחרות וגופי שידור ברדיו ובטלוויזיה.
בשנת 1984 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון ובנאסד"ק, והיא הפכה לחברה ציבורית. בשנים אלו 90% מהכנסותיה של רויטרס הגיעו מתעשיית המידע הפיננסי, באמצעות מסופי מידע להם היו מנויים כ-600,000 איש בחברות פיננסים ובנקים.
בשנת 1987 רכשה את הבעלות בחברת אינסטינט , שפיתחה שירות למסחר אלקטרוני במניות, ולא באמצעות ברוקרים. בשנת 2002 רכשה גם את יריבתה, איילנד-ECN, בעסקת מניות בשווי כ-508 מיליון דולר. ב-2008 מכרה את אינסטינט לקבוצת הבנקאות היפנית נמורה.
בשנת 1998 הואשמה רויטרס, בגנבת טכנולוגיות מחשוב מיריבתה האמריקנית, בלומברג. בלומברג הוקמה ב-1981 והתחרתה בהצלחה במסופי המידע של רויטרס. על פי החשד היא שכרה חברה שתגנוב עבורה טכנולוגיות ותוכנות של בלומברג, כדי להוציא גרסה משופרת של המסוף שלה.
המאה ה-21.
במהלך תקופת בועת הדוט-קום עלה מחיר המניה ולאחר מכן נפל בשנת 2001. ב-2002 כתבה בריטניקה כי רוב החדשות בעולם הגיעו משלוש סוכנויות עיקריות: AP, רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית. בתחילת 2003 החברה נקלעה למשבר כספי חמור והודיעה על פיטורי 3,000 עובדים (כ-20% מכוח העבודה שלה אז), לאחר שדיווחה על הפסד שנתי של 394 מיליון ליש"ט (631 מיליון דולר). בתגובה, צנחו מניותיה ב-14% לשפל של 14 שנה. בשנת 2004 הפסיקה אספקת חדשות בחינם לפורטלי אינטרנט, דוגמת האתר הפיננסי של Yahoo! (Yahoo Finance), שלמעשה החל להתחרות במסופי המידע הפיננסי שלה וסיפק מידע פיננסי בחינם.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, פיטרה הסוכנות צלם לבנוני, לאחר שגולשים חשפו כי הוא "הוסיף" עשן מעל בניינים שחיל האוויר הפציץ, בעזרת תוכנה גרפית.
במאי 2007 חברת המחקר הקנדית תומסון קורפוריישן הציעה לרכוש את רויטרס תמורת כ-8 מיליארד ליש"ט (17.5 מיליארד דולר). בפברואר 2008, אישרו הרגולטורים את המיזוג והא הושלם באפריל 2008.
בשנת 2012, שני צלמי רויטרס הותקפו והופשטו בחברון, בידי חיילי צה"ל.
בתחילת 2015 השיקה את שירות Reuters.TV , מיזם המספק תוכני ודיאו בהתאמה אישית ומוצע בתשלום בפלטפורמות דיגיטליות.
במאי 2019, שוחררו, אחרי 500 יום בכלא, שני עיתונאי רויטרס שנכלאו במיאנמר, בעקבות דיווחם על דיכוי המיעוט המוסלמי במדינה.
באפריל 2021, הודיעה רויטרס כי תתחיל לגבות כסף עבור גישה לתכנים באתר האינטרנט שלה מהקהל הרחב, באמצעות חומת תשלום, ותשיק גם עיצוב חדש של האתר, המכוון לקהל מקצועני שמחפש פרשנות עסקית ופיננסית. באופן מסורתי, עיקר הכנסות החברה הגיעו מדמי מינוי לשירות החדשות שלה, שרכשו כלי תקשורת ועסקים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סוכנויות ידיעות]]
[[קטגוריה:חברות תקשורת]]
[[קטגוריה:תקשורת המונים]]
[[קטגוריה:אתרי אינטרנט שצונזרו בסין]]
משפטו של פאריס
בוזון כוח
רוזן
רוזן (בלטינית: Comes) הוא המונח העברי לתואר אצולה אירופי שמקורו באימפריה הרומית, נמוך בחשיבותו מהמרקיז וגבוה מהוויקונט, והוא מקביל לתואר הגרמני גראף (Graf).
מקור שמו במרבית השפות הוא במילה הלטינית Comes שמשמעותה בעברית בן לוויה. בן הלוויה של השליט, שהיה חבר ויועץ, הפך במרוצת הזמן לתואר שלטוני עם הגדרות הקובעות את מיקומו בסולם דרגות האצולה האירופי-פיאודלי, ואת סמכויותיו וחובותיו של בעל התואר.
המלה "רוזן" אשר אומצה כמקבילה העברית מקורה בתנ"ך ( "שִׁמְעוּ מְלָכִים, הַאֲזִינוּ רֹזְנִים", : "הַנּוֹתֵן רוֹזְנִים לְאָיִן שֹׁפְטֵי אֶרֶץ כַּתֹּהוּ עָשָׂה", : "יִתְיַצְּבוּ, מַלְכֵי-אֶרֶץ, וְרוֹזְנִים נוֹסְדוּ-יָחַד").
שם המשפחה "רוזן" אינו קשור לתואר האצולה, אלא מקורו במלה הגרמנית Rosen (ורדים).
רחל אטאס
רחל אטאס-ברוך (24 ביולי 1934 – 25 בנובמבר 2004) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, זמרת ומדבבת ישראלית.
אטאס-ברוך, מי שהייתה מכוכבות הבמה והבידור הבולטות בישראל בשנות החמישים והשישים, נודעה הודות לנוכחותה הבימתית וקולה הרועם והחם, והיא זכורה על ידי רבים כאחת הדמויות המיוחדות של הבמה והזמר העברי בארץ.
ביוגרפיה.
רחל אטאס נולדה וגדלה בתל אביב, והייתה לבכורה במשפחה בת חמישה ילדים. היא החלה לשיר ולשחק עוד בגיל צעיר, ועלתה על הבמות כבר בגיל 16. היא למדה בקונסרבטוריון "שולמית" בתל אביב.
בסוף שנות החמישים הייתה חברה בתיאטרון הסאטירי "סמבטיון", ושם היא התבלטה לצידם של אריק איינשטיין, יוסי פרוסט ומרדכי בן-זאב.
ב-1953 שיחקה ב"זעקי ארץ אהובה" שהועלה בתיאטרון "הבימה".