משנות ה-80 הופיעו המרפסות ה"מדורגות". המרפסות המדורגות הן מרפסות הבנויות בחזית הבניין שלא אחת מעל השנייה אלא בדירוג. המראה השכיח ביותר בו נבנו רבים מבתי המגורים בשנות ה-90 הוא בניין מגורים בעל שתי קומות טיפוסיות - טיפוס לקומות הזוגיות וטיפוס לקומות האי-זוגיות בהן המרפסות נמצאות במקום אחר, כך שמעל כל מרפסת יש תמיד מרווח של לפחות שתי קומות עד למרפסת הבאה. טיפוס בינוי זה איפשר מרפסת מוארת יותר ופתוחה יותר לשמיים ומנע אפשרות של סגירת המרפסת. אך הדירוג יצר "מוטציות אדריכליות" וחזיתות בלתי סדורות ולא אסתטיות. עם הזמן הופיעו אלמנטים אדריכליים שונים שבאו לטשטש, לפחות במראה החיצוני, את הדירוג. אלמנט שכיח הוא קורות בלתי קונסטרוקטיביות (שאינן נושאות חלק בשלד הבניין) המשלימות את קווי המרפסות המדורגות בחזית ויוצרות אשליה של כמות כפולה של מרפסות בחזית הבניין אך שומרות על עיצוב מסודר וסימטרי.
בשנת 2008 שונה החוק וכיום מאושרת בישראל שוב בנייה של מרפסות מקורות בלי שתיחשבנה בראי החוק כשטח עיקרי של מגורים. בבנייני המגורים החדשים שנבנים החל מ-2008 מרפסות של עד 14 מ"ר לדירה (ובממוצע 12 מ"ר לכל דירה) הנבנות אחת מעל השנייה.
מרפסת סוכה.
מרכיב אדריכלי אופייני של בניינים המיועדים לאוכלוסייה דתית הוא מרפסת סוכה - מרפסת שאין כל גג מעליה, כך שניתן להקים בה סוכה כשרה בחג הסוכות. לעיתים נבנות מרפסות אלה עם גג נפתח, המספק צל בכל ימות השנה, אך ניתן להסירו לשם בניית סוכה. בערים חרדיות או שכונות חרדיות מוקמות לעיתים קרובות מרפסות סוכה הבנויות על עמודים.
בלשון ההלכה.
כאשר משתמשים במילה "מרפסת" במקורות ההלכה, אין הכוונה בדרך כלל לחלק חיצוני של דירה פרטית, אלא הכוונה היא למפלס עליון אליו עולים במדרגות מהקרקע, הנמצא בבעלות משותפת של כלל הדיירים, ובו פתחים לדירות פרטיות. (כעין חדר מדרגות) כך למשל לגבי עירוב חצרות נחשבת המרפסת כרשות היחיד משותפת, אליה אסור לטלטל חפצים בשבת מהבתים הפרטיים, ללא תיקון עירוב חצרות.
קאזה בטיו
תנוחה (הרלדיקה)
התנוחה ההרלדית היא התנוחה בה חיה הרלדית מצוירת בה כתומכת של שלט אצולה, כחלק מן הציצה או כחלק מהמגן. המונח מגן או זקוף משמש על מנת לשנות את כל אחת מהתנוחות. רוב התנוחות מתארות חיה בעלת ארבע רגלים.
פסיעה.
פסיעה ( "Passant") היא התנוחה בה מתוארת החיה כצועדת ומביטה לכיוונו הדקסטרי של המגן, כפה הימנית מורמת. פסיעה והגנה ("Passant guardant") היא וריאציה של התנוחה בה מתוארת החיה כמביטה החוצה מן המגן (על הצופה).
הזדקפות.
הזדקפות ( "Rampant") היא תנוחה בה מצוירת החיה מזדקפת על רגליה האחוריות. החיה עומדת על רגלה האחורית השמאלית ורגליה הקדמיות מורמות - הימנית מעל השמאלית. הזדקפות והגנה ("Rampant guardant") היא וריאציה של התנוחה בה מתוארת החיה כמביטה החוצה מן המגן (על הצופה). ההזדקפות היא התנוחה הטיפוסית ביותר לתומכים.
ישיבה.
ישיבה ( "Sejant", "Sejeant" או "Seiant") היא תנוחה החיה ישובה על אחוריה, רגליה הקדמיות לפנים וראשה זקוף. חיה ישובה מביטה בדרך כלל לסיניסטר.
ישיבה זקופה ("Sejant erect") היא וריאציה לתנוחה בה כפות הקדמיות של החיה מורמות מעלה. רגליהן הקדמיות של בהמות בעלות פרסות מונפות בהנפה כפופה בעוד שחיות אחרות מניפות אותן ישר.
ישיבה והגנה ("Sejant guardant") היא וריאציה לתנוחה בה ראשה של החיה מופנה החוצה.
נפילה.
נפילה ( "Cadēns") היא תנוחה בה מצוירת החיה כהפוכה בייחוד כאשר היא תומכת במגן. לווייתנים, דולפינים ושאר מני דגה מצוירים בדרך כלל בתנוחה זו.
רביצה.
רביצה ( "Couchant") היא תנוחה בה מצוירת החיה כרובצת או שוכבת על ארבע רגליה כאשר ראשה זקוף.
רביצה והגנה ("Sejant couchant") היא וריאציה לתנוחה בה ראשה של החיה מופנה אל חוץ השלט.
שינה.
שינה ( "Dormant") היא תנוחה בה מצוירת החיה כשוכבת על ארבע רגליה וראשה למטה, לעיתים (אך לא תמיד) עיניה סגורות.
קפיצה.
( "Saliēns") היא תנוחה בה מצוירת החיה מוטה בזווית של 45° או פחות. בעוד רגלה הימנית מורמת מעט מעל השמאלית ושתי רגליה האחוריות נטועות בקרקע.
קפיצה והגנה ("Salient guardant") היא וריאציה לתנוחה בה מצוירת החיה כאשר ראשה מופנה אל מחוץ לשלט.
עמידה.
עמידה ( "Statant") היא תנוחה בה מצוירת החיה עומדת על שתי רגליה האחוריות. יונקים בעלי פרסות מצוירים בפרופיל כאשר רגליהן הקדמיות צמודות ורגליהן האחוריות בנפרד (הימנית מעט קדימה מן השמאלית). בחיות מסוימות כגון דובים המונח מתייחס לתנוחה זקופה, דו רגלית. עמידה והגנה ("Statant guardant") היא וריאציה לתנוחה בה מצוירת החיה כאשר ראשה מביט אל מחוץ לשלט. לכל האייליים והאנטילופות תנוחה זו מכונה מבט ("At gaze") עקב שכיחותה.
קטיעה.
קטיעה ("Couped") היא תנוחה בה מופיע ראשה של החיה בפרופיל, קטיעה והגנה ("Couped Guardant"). לראש הקטוע מחובר גם צווארה של החיה אך לראש הקטוע השומר לא. המונח "קטוע" יכול לשמש כל חלק בגוף החיה, אך ללא אזכור שמו של האבר הכוונה היא לראשה.
נלסון רוקפלר
נלסון אולדריץ' רוקפלר (באנגלית: Nelson Aldrich Rockefeller; 8 ביולי 1908 – 26 בינואר 1979) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקני. הוא כיהן כסגן נשיא ארצות הברית ה-41 תחת הנשיא ג'רלד פורד בין 1974 ל-1977, וכמושל ניו יורק ה-49. בנוסף שירת בממשליהם של הנשיאים פרנקלין דלאנו רוזוולט, הארי טרומן ודווייט אייזנהאואר. השתייך למשפחת רוקפלר, אחת המשפחות העשירות בעולם, והיה גם נדבן, אספן אמנות ואיש עסקים. בנוסף ניהל את מרכז רוקפלר.
רוקפלר הנהיג את האגף הליברלי של המפלגה הרפובליקנית ושימש כמושל מדינת ניו יורק בשנים 1959 – 1973, תקופה שבה יזם מפעלי בנייה רבים, מודרניזציה של שירותי המדינה, הרחבת האוניברסיטה של ניו יורק, חוקים למען איכות הסביבה, העלאת תקציב הבריאות והקמת מועצת אמנות.
שלוש פעמים בחייו עשה ניסיונות חוזרים להיבחר כמועמד מפלגתו לנשיאות (ב-1960, 1964 וב-1968), אך נכשל. בשנת 1974 מונה לסגנו של הנשיא ג'רלד פורד, ללא שנבחר על ידי הציבור. פורד מונה להיות סגן הנשיא מכוח התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, ועם התפטרותו של ריצ'רד ניקסון עקב פרשת ווטרגייט באוגוסט 1974, הפך לנשיא ובחר ברוקפלר כסגנו. רוקפלר שירת במשרה זו בשנים 1974–1977. הוא לא הצטרף לניסיונו של פורד להיבחר לתקופת כהונה שנייה בשנת 1976, ופרש מן החיים הפוליטיים. רוקפלר הוא סגן הנשיא היחיד שסירב לנסות להיבחר מחדש.
כאיש עסקים היה נשיא ויושב ראש מרכז רוקפלר, והקים את תאגיד הכלכלה הבסיסית הבינלאומי ב-1947. רוקפלר היה אספן אמנות ידוע וקידם את האמנות בתפקידיו. הוא היה נאמן, אוצר ונשיא המוזיאון לאמנות מודרנית, והקים את המוזיאון לאמנות פרימיטיבית ב-1954. בתחום הנדבנות, הקים את קרן האחים רוקפלר ב-1940 עם ארבעת אחיו, והקים את האיגוד האמריקני הבינלאומי לפיתוח כלכלי וחברתי ב-1946.
ראשית חייו ולימודיו.
רוקפלר נולד בעיירה בר הארבור שבמדינת מיין ב-1908. הוא היה בנם השני של איש העסקים והנדבן, ג'ון דייווידסון רוקפלר הבן, ושל הנדבנית ואשת החברה הגבוהה, אבי אולדריץ' רוקפלר. לרוקפלר היו ארבעה אחים ואחות: אבי (1903-76), ג'ון השלישי (1906-78), לורנס (1910–2004), וינטרופ (1912-73) ודייוויד (1915-2017). אביהם ג'ון היה בנו היחיד של מייסד חברת הנפט סטנדרד אויל, ג'ון דייווידסון רוקפלר האב והמורה לורה סלסטיה "קטי" ספלמן. אמם אבי הייתה בתו של הסנטור נלסון אולדריץ', חבר המפלגה הרפובליקנית מרוד איילנד, ואביגיל פירס טרומן "אבי" צ'פמן. רוקפלר למד בבית הספר לינקולן בניו יורק סיטי, בית ספר ניסיוני שנוהל בידי מורים מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1930 הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' עם תואר בכלכלה והיה חבר באחוות פי בטא קפא.
תחילת הקריירה העסקית.
לאחר לימודיו, עבד רוקפלר תקופת מה בחברות ובמפעלי צדקה השייכים למשפחתו בטרם החל בפעילות ציבורית. הוא עבד בבנק המשפחתי. לאחר מכן הצטרף לחבר הנאמנים של מרכז רוקפלר ב-1931, וכיהן כנשיאו בין 45–1938 ו-51–1948, וכיושב הראש בין 53–1945 ו-58–1956. לאחר מכן עבד בסניף של חברת הנפט המשפחתית בוונצואלה בין 40–1935. בין השנים 1932–1979 שימש כנאמן המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, שאותו יסדה אמו. בין 1935 ל-1939 כיהן כאוצר, ובין השנים 1939–1941 ו-53–1946 שימש כנשיא המוזיאון. הוא וארבעת אחיו הקימו את קרן האחים רוקפלר, ארגון נדבות, ב-1940, בו שירת כנאמן בין 75–1940 ו-79–1977, וכנשיאו ב-1956.
תחילת דרכו הפוליטית.
רוקפלר היה חבר במועצת הבריאות של מחוזו בין 53–1933. שירותו בחברת הנפט הוביל לעניין רב שגילה באמריקה הלטינית, והוא ידע לדבר ספרדית באופן שוטף. ב-1940, לאחר שהביע את דאגתו בפני הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לגבי ההשפעה הנאצית באמריקה הלטינית, מינה אותו הנשיא למתאם מבצעים בין-אמריקניים. רוקפלר היה אמון על פיקוח על תוכנית אמריקנית לשיתוף פעולה עם מדינות אמריקה הלטינית כדי להעלות את רמת החיים ולהשיג יחסי חוץ טובים שימנעו השפעה נאצית באזור.
באותה התקופה, אימץ ממשל רוזוולט את מדיניות השכן הטוב ועודד את הוליווד להפיק סרטים שיעודדו מערכת יחסים טובה עם אמריקה הלטינית. רוקפלר דרש שינויים בסרטים שנחשבו בעיניו לפוגעניים כלפי מדינות אמריקה הלטינית. כך, למשל, נאסרה הקרנתו של הדיקטטור הגדול, סרטו של צ'ארלי צ'פלין, בכמה מדינות.
באביב 1943, תמך רוקפלר במשא ומתן ובפועלה נרחבת לשיפור היחסים עם אמריקה הלטינית. הוא שכנע את אביו, ג'ון, לתרום אדמות בניו יורק למדינה, ואלו הפכו בעתיד למשרדי האומות המאוחדות.