כיום, רבי אהרן נוקט בקו מתון יחסית ואף השלים עם גיסו רבי ישכר דב רוקח האדמו"ר מבעלז. הבן השני, רבי זלמן לייב, נחשב כקנאי יחסית ואף רבים מ"בני יואל" שבו והכירו בהנהגתו. חצרו בוויליאמסבורג תומכת בקנאי ירושלים.
חסידי סאטמאר נמנעים מלבקר בכותל המערבי, לאחר כיבושו ב-1967 תשכ"ז בשל חשש שהדבר יהווה הכרה במדינה ומתן לגיטימציה.
קהילה.
בזמנו של רבי יואל, התבססה החסידות על הערצה כלפיו. בהתאם לדעתו "שנשתכחה תורת הבעל שם טוב", התאפיינו חסידיו כהתארגנות של אנשים ההולכים בדרכו האידאולוגית ומחזיקים מוסדות לצורכי הקהילה, ולא חסידות, שבה העיקר הוא עצם ההתקשרות לאדמו"ר העומד בראשה. בדומה לכך נוסדו בארצות הברית קהילות נוספות שאנשיהן ראו בו "גדול הדור". במרכזי סאטמר נפתחו בתי כנסת רבים, ולא הייתה חובה להתפלל עם האדמו"ר בכל שבת וחג. לאחר פטירתו, החל אחיינו רבי משה טייטלבוים להפוך את הקהילה לחסידות מן המניין, שבה הציבור מחויב לתקנותיה ומרוכז סביבו. בנו רבי אהרן טייטלבוים היה מהגורמים הדומיננטיים שפעלו בכיוון זה.
כיום הפלג של רבי אהרן מבוסס כחסידות בדגם המקובל, אף יותר מזו של אביו. לעומת זאת רבי זלמן לייב שואף להשיב את הסגנון שרווח בימי האדמו"ר הראשון. רוב הקהילות הקשורות לסאטמר, כמו שאפראן ופאלטישאן, מזוהות כיום עם חצרו או עם בני יואל. בית הדין "קהל יטב לב" של חצרו של רבי זלמן לייב מעורב בהנהגת הקהילה, ורבי זלמן לייב מעביר החלטות להכרעתם או מתייעץ בדעתם.
רבני בית הדין "קהל יטב לב" הם הרב ישראל חיים מנשה פרידמן (ראב"ד), הרב משה מנחם טירנואר (רב הקהילה במונטריאול), הרב חיים דוד כ"ץ, הרב יקותיאל יהודה (זלמן לייב) פיליפ, הרב שלמה יהודה (לייב) וינברגר והרב אריה רוזנפלד (רב הקהילה במונרו).
רבי יואל עודד את חסידיו לצאת לעבוד. במקום הלימוד הקבוע בכולל הוא הדגיש את מצוות החסד ותבע מחסידיו לתת צדקה ככל יכולתם. חסידות סאטמר הקימה בארצות הברית ובישראל ארגוני חסד העוסקים בסיוע למאושפזים בבתי חולים ולבני משפחותיהם ובעזרה רפואית מקצועית. חלק מחסידי סאטמר תורמים אף מחוץ לקהילה.
חסידי סאטמאר נוהגים להתכנס במרכז החסידות בשמחת תורה ובכ"א בכסלו, יום הצלתו של רבי יואל מהנאצים. כמו כן נערכים טישים בכ"ו באב, יום פטירת רבי יואל, בכ"ו בניסן יום פטירת רבי משה ובכ"ה באייר, יום ההצלה של רבי משה מהשואה.
החסידות בישראל.
כל אחד משני הפלגים של חסידות סאטמר בישראל מונה כחמש מאות בתי אב. בירושלים משתייכת רוב הקהילה לפלג של רבי זלמן לייב ורוב הקהילה בבני ברק משתייכת לפלג של רבי אהרן. לחסידות תלמודי תורה וישיבות בשתי הערים. קהילות קטנות יותר קיימות באלעד ובבית שמש.
בירושלים נבנה שיכון סאטמר בין השכונות עזרת תורה ותל ארזה ובו מתגוררות מאות משפחות. השיכון שייך לפלג של רבי זלמן לייב.
בבני ברק נמצא שיכון סאטמאר ברחוב קדושת יום טוב (בין רחוב חזון איש לרחוב עזרא) ובו מתגוררות כ-500 משפחות.
חסידי סאטמאר מבני ברק מפעילים ארגון חסד בשם "התמר" המחלק אוכל ומצרכים בבתי חולים. במאי 2020 נוצר פיצול בקהילה זו, בין תומכי האדמו״ר הרב אהרן לבין תומכי אחיינו הרב חיים הערש מייזליש. המתח בין הצדדים גלש לעימותים פיזים.
בית הכנסת הישן של החסידות בירושלים ("אוהל רחל", על שם בתו של רבי יואל) השוכן על גבול מאה שערים, שייך לחסידי רבי זלמן לייב. הוא מפורסם בשל ההפגנות היוצאות ממנו, ובפרט עקב תקרית בשנת 2005 שבה פרצו שוטרים למקום בעקבות הפגנה על חילול קברים בכביש 6. בית הכנסת שופץ בשנת תשע"ז.
רבני החסידות בישראל הם:
בעבר כיהן רבי זלמן לייב (האדמו"ר הנוכחי) כרב הקהילה בירושלים. הרב משה אריה פריינד היה מנהיג הקהילה בירושלים והשפיע רבות על אופי החסידות בישראל.
אולימפיקוס
מוצא המינים
מוצא המינים, ובשמו המלא "על מוצא המינים בדרך הברירה הטבעית או השארת גזעים מועדפים במאבק החיים" (באנגלית: On The Origin of Species By Means of Natural Selection or the Preservation of Favoured Races in the Struggle For Life) הוא ספר מדעי אשר עומד בבסיסה של תורת האבולוציה המודרנית. הספר, אשר פורסם ב-24 בנובמבר 1859, נחשב לאחת מיצירות המופת של המדען הבריטי צ'ארלס דרווין ולאחד מספרי המדע החשובים ביותר שנכתבו.
התאוריה המוצגת בספר גורסת כי האורגניזמים השונים בכדור הארץ נתהוו וממשיכים להתהוות באמצעות שינויים קטנים והדרגתיים, המצטברים במשך הדורות באמצעות מנגנון של ברירה טבעית (natural selection). מנגנון זה הוא שמסביר את הגיוון הרב של המינים והזנים (תת-מינים) שבעולם החי והצומח. המונח "ברירה טבעית" מציין שאין בתהליך זה התערבות אלוהית, או התפתחות מתקדמת לקראת אורגניזם משוכלל או טוב יותר. לפי התאוריה, שינויים קטנים של אורגניזמים שונים בני אותו מין או זן הם דבר שכיח. באמצעות מנגנון הברירה הטבעית, נשמרים ומתפתחים אך ורק אותם שינויים שמועילים לאורגניזם במסגרת "מלחמת הקיום" - מלחמתם המתמדת של האורגניזמים בטבע על המשאבים ועל הרבייה. דרווין ניסה להראות כי המינים כולם מוצאם מאב קדמון משותף, אשר שינויים שבאו בדרך הברירה הטבעית לאורך אלפי דורות הביאו אותם למצבם המודרני.
בקהילה המדעית זכה הספר לפרסום רב מיד עם צאתו. אולם, בתחילה הייתה תאוריה זו רק אחת, גם אם מרכזית, מני תאוריות מדעיות שונות בנוגע להיווצרות המינים השונים על פני כדור הארץ. רק החל מראשית המאה ה-20 הפכה התאוריה לבסיסה של תורת האבולוציה המקובלת במדע המודרני. מבחינה חברתית, היה זה אחד מספרי המדע הראשונים שהדיון בו חרג מגבולות המדע בלבד, וזאת כיוון שעלו ממנו שאלות בנושאי מוסר, דת, חברה ומדיניות כלכלית.
הרקע לפרסום הספר.
התפתחויות קודמות לתאוריה של דרווין.
תאוריות טרנסמוטציה, שטענו שהמינים משתנים ואינם קבועים, קנו להן אחיזה מסוימת טרם צאתו של "מוצא המינים": המרכזיות שבהן היו זו של ארסמוס דרווין, סבו של צ'ארלס, וזו של ז'אן-בטיסט דה לאמארק, שתזכה בהמשך לשם "לאמארקיזם". אולם, התאוריות שהיו מקובלות בקהילה המדעית בבריטניה בראשית המאה ה-19 היו ברוח ה"תאולוגיה הטבעית" – הן גרסו כי מוצאם של המינים בבריאה אלוהית או במספר בריאות אלוהיות.
התגבשות התאוריה של דרווין.
דרווין רכש את השכלתו גם באוניברסיטת קיימברידג', מרכז הממסד האקדמי הבריטי, וגם באוניברסיטת אדינבורו, שנחשבה לאוניברסיטה חתרנית יותר. כתוצאה משילוב זה, נחשף דרווין הן לרעיונות הטרנסמוטציה והן להשקפת התאולוגיה הטבעית.
מסע ה"ביגל".
בשנים 1831–1836 שהה דרווין, על פי המלצת המרצה שלו לבוטניקה מקיימברידג', פרופסור ג'ון סטיבנס הנסלו, על אונית הוד מלכותו "ביגל" (HMS "Beagle"), ושימש בה כחוקר הטבע של הספינה. "ביגל" הפליגה מסביב לעולם בטרם שבה לבריטניה. היא עברה בין היתר במרכז ודרום אמריקה, באוסטרליה ובניו זילנד. המסע סיפק לדרווין הצצה נרחבת לעולם שלא היה מוכר כמעט לחוקרי הטבע בתקופתו: איים בתוליים, יערות גשם וג'ונגלים. במהלך המסע נחשף דרווין למערכות אקולוגיות רבות ולתופעות שונות בעולם החי והצומח. הוא הקפיד לתעד ולחקור את אותן תופעות לכל אורך חמש השנים שבמהלכן שהה על הספינה. במבוא ל"מוצא המינים" מציין דרווין כי מספר תופעות שהיה עד להן במהלך המסע ב"ביגל" מהוות את 'נקודת המוצא' לתאוריה שלו – בראשן מאובנים שגילה ב"ארץ האש" (פטגוניה) ומבניהם של יצורים באיי גלאפגוס והרגלי חייהם.
מחברות הטרנסמוטציה.
כשחזר דרווין מהמסע ב"ביגל", המשיך במחקר ובניתוח הממצאים מהמסע, תוך שיתוף הידע עם מדענים מובילים באותה התקופה. בשנת 1837 החל לכתוב את מחברות הטרנסמוטציה, שמהוות למעשה את הבסיס לתאוריה שתופיע בהמשך ב"מוצא המינים". במחברות אלו כבר באה לידי ביטוי אמונתו בנוגע לשינויים ההדרגתיים ולהשתנות המותאמת האחראית לקיומם של מינים וזנים שונים.
מחקרים שהשפיעו על התפתחות תאוריית מוצא המינים.
"עקרונות הגאולוגיה" של צ'ארלס לייל.
מדע הגאולוגיה התפתח מאוד במהלך המאה ה-19. אחת השאלות המרכזיות שבהן עסק אז מדע זה הייתה גילו של כדור הארץ. עם יציאתו למסע ב"ביגל" קרא דרווין את "עקרונות הגאולוגיה" של צ'ארלס לייל, מבכירי הגאולוגים באותה תקופה. בספרו, טען לייל כי התהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים: הארץ עוברת אינספור שינויים זעירים, אשר לאחר תקופות ארוכות ביותר באים לידי ביטוי נראה לעין. לפי תאוריה זו, שכונתה אוניפורמיזם, כדור הארץ הוא עתיק מאוד, ולפיכך לשינויים הקטנים יש די זמן על מנת להצטבר לכדי שינויים גדולים המופיעים בטבע. בנוסף, ספרו של לייל ביטא השקפה שלפיה השינויים שמתרחשים על פני כדור הארץ אינם פרוגרסיביים מטבעם. עקרונות אלו נמצאים בבסיס התאוריה של דרווין ב"מוצא המינים". דרווין אף הקדיש פרק שלם להצגת תופעות גאולוגיות התומכות בתאוריה שלו, והתייחס לרעיונותיו של לייל לאורך פרקים נוספים. באוטוביוגרפיה שלו ציין דרווין את השפעתו הגדולה של לייל על התאוריה שלו: .
"המסה על עקרון האוכלוסייה" של תומאס מאלתוס.
בספטמבר 1838 קרא דרווין את "המסה על עקרון האוכלוסייה" של תומאס מאלתוס. במסה זו מצא דרווין את הכוח המניע את תהליך השתנות המינים, שעליו פירט במחברות הטרנסמוטציה. ב"מוצא המינים" מדגיש דרווין את חשיבות הרעיון של מאלתוס בתאוריה שלו; לאחר שהוא מציין כי על הקוראים "לשוות לנגד עיניהם" תמיד את הרעיון של מלחמת הקיום, הוא כותב: