בניגוד לאבות כנסייה אחרים, טרטוליאנוס מעולם לא הוכר כקדוש בידי הכנסייה, כנראה מכיוון שבסוף ימיו הוא אימץ את המונטניזם שנחשב למינות.
חייו.
העדויות הנוגעות לחייו של טרטוליאנוס מעטות ומעורפלות. על פי המסורת הנוצרית, הוא נולד והתחנך בקרתגו לאב ששימש כקנטוריון רומי, הוכשר כעורך דין ולאחר מכן הוסמך לכמורה. אך מהימנותן של קביעות אלה, המסתמכות בעיקר על כתביהם של הירונימוס ואוסביוס, שנויה במחלוקת.
חיבוריו של טרטוליאנוס מלמדים כי הוא התחנך על ברכי התרבות הקלאסית וזכה להשכלה מצוינת, שאפשרה לו לכתוב הן בלטינית הן ביוונית, ובקיאותו בחוק הרומי מציעה כי עמדה לרשותו גם השכלה משפטית. משערים כי טבילתו לנצרות התרחשה בין 197 ל-198 לספירה, ושני חיבורים שהקדיש לאשתו מעידים כי היה נשוי לאישה נוצרייה.
טרטוליאנוס חיבר כתבים פולמוסיים רבים נגד קבוצות מינות נוצריות, ובייחוד יצא נגד המינות הגנוסטית. עם זאת, הוא עצמו נמשך לנצרות המונטניסטית, שהוקעה אף היא כמינות על ידי הכנסייה. משערים כי בסביבות שנת 207 הוא פרש מן הזרם המרכזי של הנצרות והצטרף למונטניסטים.
הירונימוס מדווח כי טרטוליאנוס האריך ימים, אך אין כל מקור מהימן המעיד על זמן מותו. מקובל לתארכו לתקופה שבין 225 ל-235.
כתביו והשקפתו.
31 חיבורים מאת טרטוליאנוס הגיעו לידינו בשלמותם, ולצדם השתמרו מחיבורים נוספים. כ-15 חיבורים אחרים פרי עטו בלטינית וביוונית אבדו. כתביו של טרטוליאנוס עוסקים בכל הנושאים התאולוגיים של אותה תקופה - אפולוגטיקה נגד הפגאניות והיהדות, ויכוחים עם קבוצות מינות, פוליטיקה, חינוך, מוסר וארגון מחדש של החיים האנושיים על בסיס עקרונות נוצריים; כתביו מספקים לחוקרים מידע רב על החיים הדתיים ועל ההגות הדתית בת התקופה.
על אף היכרותו עם התאולוגיה הנוצרית שנכתבה ביוונית, טרטוליאנוס היה עצמאי בחשיבתו המטפיזית, והתאפיין בתפיסות ריאליסטיות ומטריאליסטיות. הוא נחשב למבשר הדוקטרינה הקתולית בדבר השילוש, והדגיש בחיבוריו כי האלוהות מורכבת משלוש פרסונות נפרדות, האב, הבן והרוח, המהוות שלושתן מהות אחת. עם זאת, טרטוליאנוס האמין שהפרסונה השנייה (הבן) כפופה לאב, דעה שהוקעה בועידת ניקאה כמינות.
טרטוליאנוס כתב את החיבור "נגד מרקיון" (Adversus Marcionem) שבו הביע את הרעיון שהאל של הברית החדשה זהה לאל של הברית הישנה, להבדיל ממרקיון שהבחין בין האל העליון, הוא אלוהי ישו, לבין האל הנחות, בורא העולם.
לטרטוליאנוס מיוחסת האימרה החשובה Credo quia absurdum ("אני מאמין מפני שזה אבסורד").
ייתכן שטרטוליאנוס הוא הראשון להשתמש באופן שיטתי במילה "יהדות" (᾽Ιουδαϊσμός) כמונח המציין אמונה ודרך חיים. הוא נוקט בה עשרות פעמים בכתביו, בעוד שמחברים נוצרים, יהודים ופגאנים שקדמו לו כמעט ולא השתמשו בה ונטו להתייחס פשוט לארחותיהם של היהודים או היהודאים (᾽Ιουδαῖοι) בלי להיזקק למינוח כזה.
טרטוליאנוס דגל בפציפיזם והתנגד להגנת עצמית באומרו: .
ג'ון דאנסטפל
ג'ון דאנסטפל (באנגלית: John Dunstaple or Dunstable; סביבות 1390 - 24 בדצמבר 1453) היה מלחין אנגלי של מוזיקה פוליפונית בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס. הוא היה בין המלחינים המפורסמים ביותר שפעלו בחלקה הראשון של המאה ה-15, כמעט בן-זמנו של ליונל פאואר והשפעתו הייתה רבה, לא רק באנגליה אלא גם ביבשת אירופה, בייחוד בסגנון המתפתח של האסכולה הבורגונדית.
בדרך כלל ניתנת עדיפות לאיות "דאנסטפל", השכיח כמעט כפליים בהתייחסויות מוזיקליות מ"דאנסטבל". במקורות האנגליים המועטים קיימת התפלגות שווה בין b ל-p; עם זאת, המקורות החוץ-מוזיקליים של התקופה, ביניהם כאלה הטוענים להיכרות ישירה עם המלחין, מאייתים את שמו ב-p.
חייו.
דאנסטפל נולד ככל הנראה בדאנסטבל, בדפורדשייר. תאריך הולדתו משוער, בהסתמך על המוקדמות ביותר בין יצירותיו ששרדו עד היום (מסביבות 1410 - 1420), שמצביעות על תאריך לידה בסביבות 1390. רבים מפרטי חייו משוערים. דבר אינו ידוע על הכשרתו המוזיקלית ועל הרקע שלו. ברור שהיה אדם משכיל מאוד, אם כי אין תיעוד לקשר עם אוניברסיטת אוקספורד או קיימברידג'. מקובל על רבים, שעבד בשירותו של ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד, בנו הרביעי של הנרי הרביעי ואחיו של הנרי החמישי. במסגרת זו שהה תקופת מה בצרפת, בחצר של בורגונדיה, שם התקבלו הוא והמוזיקה שלטו בברכה, הואיל והדוכס היה עוצר של צרפת משנת 1423 עד 1429, ואחר מושל נורמנדיה משנת 1429 עד מותו בשנת 1435. השפעתו של דאנסטפל הייתה רבה על גיום דופאי, שהיה המלחין הבא אחריו בחשיבותו. דאנסטפל החזיק בנחלה בנורמנדיה, כמו גם בקיימברידג'שייר, אסקס ולונדון, על פי רישומי מס משנת 1436. אחרי שבשנת 1437 הלכה לעולמה עוד פטרונית שלו, המלכה האם ג'ואן, היה כנראה בשירותו של המפרי, דוכס גלוסטר, בנו החמישי של הנרי הרביעי.
שלא כמלחינים רבים באותה תקופה, נראה שדאנסטפל לא היה איש דת, אם כי יש קישורים למנזר סנט אלבנס (ראו להלן); כנראה היה נשוי, על סמך רישום של נשים שנשאו את שמו באזור הכמורה שלו, והייתה לו גם אחוזה בהרטפורדשייר.
נוסף לעבודתו כמלחין, יצא לו בתקופתו שם של אסטרונום, אסטרולוג ומתמטיקאי (לדוגמה, ספר בספריה הבודליאנית, כתוב ברובו בכתב ידו של ויליאם וורסטר, מאשר כי מידע מסוים הכלול בו הועתק מכתבי דאנסטפל). כמה מעבודותיו האסטרולוגיות השתמרו בכתב יד, כנראה שלו.
לקשרים של דאנסטפל עם מנזר סנט אלבנס יש לפחות שני אזכורים:
דאנסטפל מת בערב חג המולד של שנת 1453, כפי שמצוין בכתובת על גבי לוח המצבה שלו, שהיה במקום קבורתו, כנסיית סנט סטיבן וולברוק בלונדון עד שזו נהרסה בשרפה הגדולה של 1666. הכתובת, הקובעת גם שהיה לו "ידע נסתר בכוכבים", תועדה ברשומות של ראשית המאה ה-17 ונקבעה מחדש בכנסייה ב-1904.
מוזיקה והשפעה.
מעט מאוד כתבי-יד מקוריים של יצירות דאנסטפל עודם קיימים באנגליה, והדבר נכון גם לגבי מלחינים אחרים בני המאה ה-15. אנגליה הייתה אומנם מרכז של פעילות מוזיקלית, שתפוקתה אף עלתה, במובנים מסוימים, על זו של האסכולה הבורגונדית, אך כמעט כל המוזיקה הושמדה בין 1536 ל-1540 כשהמנזרים פורקו בצו הנרי השמיני. כתוצאה מכך, היה הכרח לשחזר את יצירותיו של דאנסטפל ממקורות ביבשת אירופה (שהעיקריים בהם צפון איטליה והאלפים הדרומיים). מן העובדה, שהעתקים רבים מספור של יצירותיו נמצאו בכתבי יד איטלקיים וגרמניים אפשר להסיק, שתהילתו נפוצה ברבים. המשורר הצרפתי מרטין לה פרנק דיבר בשבחו כשכתב בפואמה המחורזת שלו Le Champion des Dames שה-contenance angloise ("קלסתרו או המסווה האנגלי") של דאנסטפל השפיע על דופאי ובנשואה. כמה עשורים אחר כך, בסביבות 1476, הציגו המלחין והתאורטיקאי הפלמי יוהנס טינקטוריס כ-fons et origo, התומך העקרי, באמנות החדשה שמקורה באנגליה.
ה"קלסתר האנגלי", שמרטין לה פרנק לא הגדיר, התייחס מן הסתם לסגנונו האופייני של דאנסטפל, שעשה שימוש בהרמוניה משולשת מלאה, לצד נטייה ברורה למרווח הטרצה. בהנחה, שדאנסטפל עשה כמה שנים ביבשת עם הדוכס מבדפורד, הרי שהתוודע אל הפובורדון הצרפתי; הוא שאל לעצמו כמה מן המצלולים ויצר הרמוניות אלגנטיות במוזיקה שלו עצמו, בשימוש בטרצות וסקסטות. מאפיינים אלה, כשמתייחסים אליהם כמכלול, מגדירים לכאורה את המוזיקה של הרנסאנס המוקדם ודברי הפרשנות של לה פרנק ושל טינקטוריס מרמזים לאפשרות, שרבות מן התכונות האופייניות האלה צמחו באנגליה והכו שורש באסכולה הבורגונדית בסביבות אמצע המאה.
שתי בעיות גדולות ניצבות לפני מוזיקולוגים החוקרים כיום את המאה ה-15: ראשית, הקביעה אילו מן היצירות האנונימיות הרבות שנותרו לפליטה נכתבו על ידי אילו מלחינים ושנית, התרת הסבך של ייחוסים סותרים. משימה זו קשה כפליים כשמדובר במלחינים אנגלים כמו דאנסטפל: מעתיקי תווים באנגליה העתיקו לעיתים קרובות מוזיקה ללא כל ייחוס ובכך גזרו עליה אנונימיות מיידית; ובעוד שמעתיקים בני היבשת היו חרוצים יותר במובן זה, יצירות רבות שהתפרסמו בשם דאנסטפל נושאות ייחוסים אחרים, תקפים לכאורה לא פחות, במקורות שונים למלחינים אחרים, ביניהם ז'יל בנשואה, ג'ון בנט, ג'ון בדינגהם, ג'ון פורסט וכן, בתדירות הרבה ביותר, ליונל פאואר.
מן היצירות שיוחסו לדאנסטפל נותרו רק כחמישים, ביניהן שתי מיסות שלמות, שלוש מיסות לא מלאות אך מרובות-פרקים, ארבעה-עשר פרקי מיסה נפרדים, שנים-עשר מוטטים מושווי-קצב שלמים (ביניהם המוטט המפורסם, המשלב את מזמור התפילה Veni creator spiritus ואת המשכו Veni sancte spiritus והמוטט Albanus roseo rutilat שנזכר לעיל), וכן מוזיקה לעשרים ושבעה טקסטים ליטורגיים שונים, כולל שלושה מגניפיקטים ושבעה אנטיפונים מריאניים, כמו Alma redemptoris Mater ו-Salve Regina misericordie.
דאנסטפל היה אחד הראשונים שחיברו מיסות תוך שימוש במלודיה יחידה בתור קנטוס פירמוס. דוגמה טובה לטכניקה זו היא Missa Rex seculorum שלו.