דייוויד רוני מהוליווד ריפורטר נתן ביקורת חיובית אך ביקר את האורך המופרז (כ-3 וחצי שעות) וטען שבסופו של דבר זו חולשה וכי ניתן היה להשתמש בחומר טוב יותר על ידי הורדה של שעה או יותר. לעומת זאת, קארן האן מאתר "פוליגון" הצהירה כי "סקורסזה כל כך מיומן בלסור סיפורים, והקאסט שלו כל כך לא ייאמן, עד ש[...] בקושי מרגישים את אורכו".
אלכסנדר קליין
אלכסנדר קליין (בלועזית: Alexander Klein; 17 ביוני 1879 (ח' בתמוז תרל"ט) באודסה, רוסיה – 15 בנובמבר 1961 בניו יורק, ארצות הברית) היה מחשובי מתכנני הערים בישראל ומחוצה לה. היה פרופסור לאדריכלות בטכניון ומתכנן ערים שסייע לקרן הקיימת ותכנן ביישובים רבים בארץ. חיבר כשמונים פרסומים ובהם ספרים, חוברות, מאמרים ומחקרים בעיתונות המקצועית בשפות שונות משנות פעילותו ברוסיה, בגרמניה ובישראל.
קורות חיים.
אלכסנדר קליין נולד ב־17 ביוני 1879 באודסה שברוסיה (כיום באוקראינה), בן ליונה (מצאצאי הרב יהונתן אייבשיץ) ורוזה בת שמשון פלכסור. ב-1910 נשא לאישה את אליזבט בת איון קפטל. שם בנו סרגיי קליין. הוא נפטר ב־15 בנובמבר 1961 בגיל 82 בניו יורק.
בשנת 1898 סיים את הגימנסיה באודסה. בשנת 1904 סיים את המכון למהנדסים אזרחיים בסנקט פטרבורג והוסמך כמהנדס אדריכל.
עבודה באדריכלות.
פעילות ברוסיה.
בשנת 1904 החל בעבודה פרטית במקצועו בסנקט פטרבורג. בשנת 1906 זכה בפרס הראשון בתחרות לתכנון בית-חולים בן 2,000 מיטות בסנקט פטרבורג ומונה כאדריכל הביצוע הראשי. ב-1910 וב-1912 סייר באיטליה כדי ללמוד את אדריכלות הרנסאנס, ששימשה לו כמקור-השראה באחדים מהבניינים הראשונים שתכנן. ב־1913 הוזמן לשמש אדריכל-יועץ למפעלי תעשייה גדולים ברוסיה להם תכנן שיכוני-פועלים, בתי-חולים, מועדונים ומרכזי צבור. באותה תקופה השתתף בהצלחה בתחרויות ארציות ובינלאומית. בזמן מלחמת העולם הראשונה עמד בראש המחלקה לאדריכלות בבית-הספר הטכני הגבוה בפטרסבורג בין השנים 1915–1917. כמו כן כיהן כחבר הוועד המנהל של האיגוד למלחמה במצוקת הדיור ברוסיה. עם פרוץ המהפכה לא התאפשר לו להמשיך בעבודתו.
פעילות בגרמניה.
ב-1920 הצליחו קליין ומשפחתו לצאת מרוסיה ועברו לברלין. הוא המשיך להשתתף בהצלחה בתחרויות ארציות ובינלאומיות. עסק בעבודה מחקרית ומעשית והתמחה בתחום השיכון העממי. עם עבודותיו המעשיות החשובות באותה תקופה נמנות שיכון בת אלף יחידות דיור עבור עובדי מפעלי לוינה בבאד-דירנברג שליד מרזבורג ותוכניות-שיכון גדולות בברלין ובסביבתה. הוא גם פרסם מחקרים מדעיים בתחום השיכון. תחילה באופן עצמאי, אחר-כך בשיתוף מכון-המחקר הממשלתי למשקיות בבניה ובשיכון. בתקופה מאוחרת יותר הוא יסד מכון מחקר מיוחד לשיכון בתמיכת ממשלת גרמניה.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נאלץ להפסיק את עבודתו הפרטית, לסגור את מכון-המחקר ולהפסיק את פרסום סדרת מחקרי השיכון. רק הכרך הראשון של הסדרה הספיק לצאת שם לאור ("הבית החד-משפחתי - הטיפוס הדרומי", הוצאת יוליוס הופמן, שטוטגרט, 1934). מהחשובים שהתפרסמו בגרמניה בתחום זה.
פעילות בישראל.
ב-1935, בגיל 56, הוזמן לעלות ארצה על ידי המוסדות הלאומיים והתחיל לעבוד כיועץ לתכנון ערים של הקרן הקיימת לישראל. מעט אחר כך מונה לפרופסור לבניין ערים ושיכון בטכניון בחיפה. בשנת 1943 יסד ועמד בראש המכון למחקר בנין עיר ושיכון שליד הטכניון. בשנות הארבעים הוא שימש גם כחבר ועדת התיכון, שהייתה ועדת משנה של ועדת התכנון הארצית של הסוכנות היהודית בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1951 נוסד המדור לבינוי ערים בפקולטה לאדריכלות בטכניון ופרופסור אלכסנדר קליין מונה לעמוד בראשו. הוא גם כיהן כחבר הסנאט של הטכניון עד פרישתו בשנת 1956. במקביל עסק בעבודה מעשית באדריכלות ובבינוי ערים. ערך כ-70 תוכניות בינוי ושיכון לפרברי חיפה, המפרץ והר הכרמל, ובהן תוכניות הפיתוח של קרית-הטכניון החדשה על הכרמל. תוכניות בטבריה, באר שבע, ים המלח, נתניה, ירושלים ואזורים אחרים בארץ, בתי דירות, בניינים ציבוריים, בתי עסק ועוד. הוא קיבל את תואר אזרח-כבוד של טבעון כאות הוקרה על עריכת תוכנית הראשונה של היישוב, ששנחשבה בשעתו למוצלחת בערי הגנים בארץ.
פרופסור אלכסנדר קליין ייצג את ישראל בכינוסים ובקונגרסים של אדריכלים ובוני-ערים בחוץ לארץ: בשנת 1948 היה נציג מדינת ישראל בהופעתה בפעם הראשונה בקונגרס האיגוד הבינלאומי של האדריכלים בלוזאן; בשנת 1953 ייצג את ממשלת ישראל ואגודת המהנדסים והאדריכלים בקונגרס העולמי של האיגוד בליסבון ונבחר בו לסגן יושב ראש הוועדה לבינוי ערים. באותו קונגרס הניח את היסוד לארגון ארצות מזרח הים התיכון לחקר בעיות בינוי ערים והדרישות הארכיטקטוניות לפי תנאי ארצות אלו וייצג את ישראל בכינוסו הראשון של ארגון זה במאי 1954. הוא הוזמן כמרצה-אורח בבתי-ספר גבוהים ובארגונים מקצועיים בארצות הברית ובארצות אחרות, ותערוכות עבודותיו הוצגו באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק. ב-1949 וב-1953 קיבל תואר דוקטור-כבוד למהנדסים.
מרצין לוונדווסקי
המשחתות מסדרה 45
סדרת המשחתות סוג 45 (באנגלית: Type 45 Destroyer, מכונה גם מחלקת Daring או D) היא סדרה של שש משחתות שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי.
סדרת המשחתות מיועדת בעיקר ללוחמה נגד מטוסים וטילים, ונועדה להחליף את המשחתות מסדרה 42 המיושנת. עלות כל משחתת כמיליארד וחמישים מיליון לירות שטרלינג והיא כוללת כיום שש משחתות המשרתות בצי פני הים של הצי המלכותי בתור כוח המשחתות של הצי המלכותי ומרכיב חשוב ביכולת התקיפה הימית העיקריים של הצי.
מבנה.
המשחתות פותחו והורכבו על ידי חברת BAE סיסטמס מ"בלוקים" טרומיים שנבנו במספנות שונות. הסוג 45 עוצב באופן שמקטין מאוד את חתימת המכ"ם של המשחתות, כאשר מעט מאוד ציוד נמצא חשוף מחוץ למבנה האוניות. משחתות אלו יוצאות דופן בצי המלכותי גם בכך שעוצבו כדי לאפשר יותר גמישות בשירות של נשים וגברים יחד.
המשחתות כוללות את מערכת ההגנה האווירית PAAMAS (הנקראת בשירות בריטי "צפע ים"), זו מורכבת ממערכות המכ"ם SAMPSON ומערכת S1850M המסוגלות לזהות מאות מטרות אוויריות בטווח של עד 400 ק"מ. מבחינת תקיפת מטרות אוויריות, כוללות המשחתות את מערכת השיגור האנכי "סילבר" עם עד 48 טילי אסטר 15 (טווח 1.7 - 30 ק"מ) ואסטר 30 (טווח 3 - 120 ק"מ). בנוסף, המשחתות כוללות שני מערכות שיגור טילי ים-ים הרפון (כל מערכת שיגור עם ארבעה טילים) כנגד מטרות ימיות. חימוש נוסף המותקן על המשחתות כולל תותח ימי 4.5 אינץ' (קוטר 113 מ"מ) סימן 8 תוצרץ BAE עם טווח של 27.5 ק"מ, זוג תותחים אוטומטים נגד מטוסים "אורליקון" 30 מ"מ, זוג מערכות הגנה פלנקס, זוג מקלעי M134 מיניגאן ושישה מקלעי מאג.
בירכתי הספינות ישנו מנחת למסוק ימי עם תא פנימי לאחסון כלי הטיס, הן מסוגלות לשאת מסוק אחד מסוג AW101 "מרלין" (מסוק רב-תכליתי\לוחמה נגד צוללות), או זוג מסוקי AW159 "ויילדקט" (סיור\לוחמה ימית\חילוץ והצלה). מסוקים אלו מגבירים משמעותית את הגמישות של המשחתות לביצוע מגוון משימות, בנוסף הם מגבירים את יכולות התקיפה והסיור הימי של המשחתות באופן ניכר. המנחת עצמו מסוגל לשמש גם מסוק בואינג CH-47 צ'ינוק לפי הצורך.
אוניות הסדרה.
הסדרה כוללת כיום שש משחתות שהורכבו בין השנים 2003–2010 והוכנסו לשירות בהדרגה החל מיולי 2009 ועד קליטת האחרונה שבהן בספטמבר 2013.
מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית (2012–הווה)
מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית היא מלחמת אזרחים מתמשכת ברפובליקה המרכז אפריקאית (CAR) בה מעורבים הממשלה, מורדים מקואליציית "סלקה" (Séléka) המוסלמית ומיליציות "אנטי בלאקה" הנוצריות.
רקע.
כח שמירת השלום הרב לאומי במרכז אפריקה (The peacekeeping force Multinational Force in the Central African Republic ,FOMUC) הוקם באוקטובר 2002 על ידי קהילת המטבע הכלכלית של מרכז אפריקה (CEMAC). ונועדה לסייע בשמירה על הסדר לאחר מלחמת האזרחים שפרצה בשנת 2004.
הסכסוך התחיל ב-2012 כשמורדים מוסלמים הדיחו את הנשיא פרנסואה בוזיזה (Bozizé) והעמידו נשיא חדש, מוסלמי, במדינה שרובה נוצרית (90%). ב-2013 החלו מליציות מוסלמיות לתקוף קהילות נוצריות ללא מענה מצד הרשויות. הקהילות הנוצריות הקימו בתגובה מליציות משלהן בשביל להגן על עצמן. שתי הקבוצות, מוסלמים ונוצרים, תקפו אחת את השנייה תוך ביצוע של פשעי מלחמה נוראיים, הכוללים שריפת כפרים שלמים על יושביהם, עינוי עצורים ואונס. בין 2013 ל-2016 נהרגו במדינה כ-6,000 איש, ועוד 450 אלף איש הפכו פליטים.
במלחמה הקודמת (2004–2007), ממשלת הנשיא פרנסואה בוזיזה נלחמה עם מורדים בממשלו עד להסכם שלום שנחתם בשנת 2007. הסכסוך הנוכחי נוצר כאשר קואליציה חדשה של קבוצות מורדים מגוונות, המכונה "סלקה" (Séléka), האשימה את הממשלה בכך שלא עמדה בהסכמי השלום וכבשה ערים רבות בסוף 2012. הבירה נתפסה על ידי המורדים במארס 2013, בוזיזה נמלט מהמדינה ומנהיג המורדים מישל דג'וטודיה הכריז על עצמו כנשיא. הלחימה המחודשת החלה בין סליקה למיליציות המכונות נגד בלאקה. בספטמבר 2013 פירק הנשיא "ג'וטודיה" את קואליציית "סלקה", שאיבדה את אחדותה לאחר עלייתו לשלטון ובינואר 2014 התפטר דג'וטודיה. במקומו מונתה קתרין סמבה-פנזה לנשיאה, אך הסכסוך נמשך. ביולי 2014, פלגים לשעבר של סליקה ונציגי המיליציות נגד באלקה חתמו על הסכם הפסקת אש ברזוויל. בסוף 2014 חולקה המדינה בפועל בין האנטי-בלאקה השולטים בדרום ובמערב, ממנה פונו מרבית האוכלוסייה המוסלמית וקבוצות סלקה לשעבר ששולטות על צפון ומזרח המדינה.