ב. ניגודים חריפים של אור וצל. מאנה נטש את השיטה המסורתית של הטלת צללים הדרגתיים.
ג. קומפוזיציה חתוכה (בהשפעת המצלמה).
ד. תאורה חזקה (אור שמש, אור חזק וברור).
רינה מור
רינה מור (גודר) (נולדה ב-16 בפברואר 1956) היא עורכת דין. הייתה מלכת היופי של ישראל ומיס תבל לשנת 1976.
ביוגרפיה.
מור נולדה בשם רינה מסינגר במושב ציפורי לאב מכונאי ששירת בפלמ"ח והיה מראשוני הטייסים של חיל האוויר ולאם גננת. כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לבית שערים ולאחר מכן לקריית טבעון, שם גדלה מור. היא שירתה כמדריכה לבניית טיסנים ואווירודינמיקה בגדנ"ע אוויר, בשעה שהתמודדה בתחרות מלכת היופי הישראלית. לאחר שזכתה במקום הראשון, במאי 1976, טסה להונג קונג כדי לייצג את ישראל בתחרות מיס תבל 1976. ב-11 ביולי 1976 זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה לישראלית הראשונה שזכתה בתואר זה. מיד לאחר הזכייה ביקרה מור בניו יורק ולאחר מכן שבה לישראל, בה התקבלה על ידי נשיא מדינת ישראל וחברי הכנסת. רומן פולנסקי שהשתתף כשופט בתחרות באותה שנה ציין לאחר מכן שלאחר שראיין את כל מתמודדות התחרות התרשם יותר מכולן ממיס ישראל.
לאחר הזכייה שהתה מור במשך שלוש שנים מחוץ לישראל, שנה במסגרת התחייבויותיה כמיס תבל ושנתיים נוספות במסגרת עבודה עבור המגבית היהודית המאוחדת. על חוויותיה מתקופה זאת הוציאה את הספר "מלכה לשנה אחת".
לאחר הזכייה, עבדה כאשת יחסי ציבור ונישאה לאיש העסקים דורון גודר, לשעבר מנכ"ל צים. כמה שנים לאחר הולדת שתי בנותיהם: שרונה, העוסקת בחינוך בבית הספר התיכון על שם רוטברג ברמת השרון ודניאלה, העוסקת במחקר במכון ויצמן, בגיל 35 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמכה כעורכת דין. לאחר סיום לימודיה נסעה המשפחה לשליחות בהולנד לכמה שנים שם סיימה תואר שני ועבדה באיחוד האירופי.
עם שובם לישראל הקימה משרד לעריכת דין והתמחתה בדיני משפחה, ובמקביל התנדבה בש.י.ל (שירות ייעוץ משפטי לאזרח) של עיריית הרצליה. כעורכת דין הייתה מור בעלת פינה קבועה בתוכנית האירוח אודטה. כן שימשה כשופטת בתחרויות מלכת היופי בשנים 1989 ו-2004.
במבט לאחור כתבה רינה מור בשנת 2002:
ספרטקוס
ספרטקוס (בלטינית: Spartacus; ביוונית: Σπάρτακος; לעיתים נכתב כאספרטקוס) היה מנהיג מפורסם של העבדים במלחמת העבדים השלישית ("מלחמת הגלדיאטורים") נגד הרפובליקה הרומית בחצי האי האפניני, בין השנים 73 ל-71 לפנה"ס. צבאו הורכב מגלדיאטורים ועבדים נמלטים. ספרטקוס ניצח במספר קרבות את הצבא הרומי הסדיר. מעט מאוד ידוע על ספרטקוס מעבר לאירועי המלחמה, ותיעודים היסטוריים ששרדו לעיתים סותרים זה את זה. עם זאת, כל המקורות מסכימים כי הוא היה גלדיאטור לשעבר ומנהיג צבאי מוכשר.
המאבק של ספרטקוס, מפורש לעיתים קרובות כדוגמה לאנשים מדוכאים הנלחמים על חירותם נגד האוליגרכיה והעבדות. סיפורו של ספרטקוס סיפק השראה לכותבים מודרניים רבים בנושאי ספרות, פרשנות פוליטית, קולנוע וטלוויזיה.
מקורותיו.
על פי הכתובים, ספרטקוס היה תראקי שבוי או עריק של הצבא הרומאי. אחת התאוריות טוענת שהוא שרת כחייל בחיל העזר, שכוחותיו הורכבו מנתיני מדינות כבושות, בעלות ברית או שכירי חרב אשר הסכימו להילחם למען רומא. פלוטרכוס מתאר אותו כ"תראקי ממלאי הנוודים". אפיאנוס כתב כי הוא היה "תראקי מלידה, ששירת פעם כחייל עם הרומאים, אבל מאז הפך לאסיר ונמכר כגלדיאטור". פלורוס תיאר אותו כ"אחד משכירי החרב התראקים, שהפך לחייל רומאי, מחייל לעריק ושודד, ולאחר מכן מתוך התחשבות בכוחו, לגלדיאטור". כמה מחברים מתייחסים לשבט תראקיה של מאדי, אשר בזמנים היסטוריים היה חלק מן האזור שבשוליים המערביים של תראקיה (דרום מערב בולגריה של ימינו). כמו כן פלוטרכוס כתב כי אשתו של ספרטקוס, נביאה של שבט מאדי, הייתה משועבדת איתו.
השעבוד והבריחה.
במקורות שונים נטען כי ספרטקוס נידון לאחר שירותו כחייל לעבדות, או שהיה שבוי שנלקח על ידי הלגיונות. ספרטקוס הוכשר בבית הספר לגלדיאטורים (לודוס) ליד קָפּוּאָה, שהיה שייך ללנטולוס בטיאטוס.
בשנת 73 לפנה"ס, לקח ספרטקוס חלק בקבוצת גלדיאטורים שזממה לערוק מאדונם. המזימה נחשפה, אך בכל זאת הצליחו 70 מחבריה, שנלחמו בעזרת כלי מטבח, להשתחרר לחופשי מהלודוס, לאחר שהשתלטו על מספר קרונות של נשק ושריון. בעודם נמלטים הם ניצחו את הכוח הקטן שנשלח אחריהם. בתחילת דרכם ביצעו מעשי שוד באזור קפואה, בעודם מגייסים עבדים רבים לשורותיהם למעין צבא סדיר. בהמשך נסוגו למקום מוגן יותר, והתבססו באזור הר הגעש וזוב שבסמוך לנאפולי.
לאחר שיצאו לחופשי, בחרו הגלדיאטורים הנמלטים בספרטקוס ובשני עבדים גאלים: קריקסוס ואוינומאוס בתור מנהיגיהם. עם זאת, מעמדם של קריקסוס, אוינומאוס ומאוחר יותר קסטוס, אינו חד משמעי, כפי העולה מן המקורות. אף על פי שהמחברים הרומיים הניחו כי העבדים היו קבוצה הומוגנית, אשר ספרטקוס שימש כמנהיגם, ייתכן כי הם קיימו מבנה היררכי, ששיווה להתארגנות העבדים הספונטנית אלמנטים צבאיים.
ההיסטוריון אפיאנוס העריך את כוחם בכ-70,000 עבדים נמלטים.
מלחמת העבדים השלישית.
צבאו של ספרטקוס הביס שני לגיונות רומאים אשר נשלחו לחסלו. כוחותיו של ספרטקוס בילו את החורף על החוף הדרומי בייצור נשק. בשלב זה, רבים מהולכי דרכו של ספרטקוס לא היו לוחמים כשירים. חלקם היו נשים, ילדים וזקנים אשר הצטרפו במהלך מסעו. מטרתם העיקרית של העבדים והעריקים הייתה לחזור לארצות מוצאם אשר שכנו מצפון לאיטליה או שהיה ניתן להגיע אליהן דרך צפון איטליה. לכן, באביב, צבאו של ספרטקוס צעד צפונה לאזור גאליה. בדרך הוא הביס עוד שני לגיונות. במוטינה (כיום מודנה שבאיטליה), הובס עוד לגיון של גאיוס קסיוס לונגינוס, המושל של גאליה קיסאלפינה (הממוקמת דרומית להרי האלפים).
נראה היה שספרטקוס התכוון להצעיד את צבאו אל מחוץ לאיטליה לתוך גאליה. אולם, הוא שינה את דעתו, כנראה בלחץ מקורביו, אשר רצו עוד שלל וביזה. יש תאוריות הגורסות כי חלק מן ההולכים בדרכו, שלא היו לוחמים, חצו את הרי האלפים וחזרו לביתם. השאר צעדו בדרכם חזרה דרומה והביסו שני לגיונות נוספים תחת פיקודו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, אשר באותו הזמן היה האיש העשיר ברומא. לקראת סוף 72 לפנה"ס חנה ספרטקוס בעיר רגיום (כיום רג'ו די קלבריה שבאיטליה) השוכנת על מיצרי מסינה ומשקיפה על סיציליה.
ספרטקוס ניסה להגיע לעסקה עם שודדי הים הקיליקיים כדי שיעבירו את אנשיו לסיציליה, אולם הדבר לא עלה בידו. בתחילת 71 לפנה"ס כיתרו שמונה לגיונות של קראסוס את צבאו של ספרטקוס בקלבריה. לפי בקשתו של קראסוס הזעיק הסנאט לשם כך את המצביאים גנאיוס פומפיוס מהיספניה (כיום ספרד) ואת מרקוס טרנטיוס וארו לוקולוס ממוקדון.
ספרטקוס הצליח לפרוץ את שורות קראסוס ולברוח לכיוון ברונדיסיום (כיום ברינדיזי שבאיטליה). צבאו של קראסוס הצליח לעצור את צבא ספרטקוס בלוקניה, וספרטקוס עצמו נהרג בקרב ליד הנהר סילרוס (כיום סלה). הניצולים האחרונים ברחו צפונה אך נהרגו בידי פומפיוס, אשר בא כאמור מהיספניה.
כששת אלפים מהעבדים שנלכדו נצלבו לאורך ויה אפיה מקפואה עד רומא. קראסוס מעולם לא נתן את הפקודה להסיר את הגופות, ולכן העוברים בדרך זו נאלצו לראות את הגופות זמן רב לאחר סיום הקרב.
במחנה של ספרטקוס נמצאו כ-3,000 שבויים רומאים בריאים ושלמים. גופתו של ספרטקוס לא זוהתה מעולם.
מטרותיו.
היסטוריונים קלאסיים היו חלוקים בדעותיהם בנוגע למה היו המניעים של ספרטקוס. בעוד פלוטרכוס כותב כי ספרטקוס רק רצה לברוח צפונה אל גאליה קיסאלפינה ולפזר את אנשיו בחזרה לבתיהם, אפיאנוס ופלורוס כתבו כי בכוונתו לצעוד אל רומא עצמה. אפיאנוס גם הוסיף, כי לאחר מכן הוא נטש את המטרה הזאת, שייתכן והייתה לא יותר מאשר ההשתקפות של הפחדים הרומיים. אף אחת מהפעולות של ספרטקוס אינה מצביעה על כך כי התכוון לבצע רפורמה בחברה הרומית, או שהתכוון לבטל את העבדות.
בהתבסס על האירועים בשנת 73-72 לפנה"ס, המרמזים כי קבוצות של עבדים פעלו באופן עצמאי.י וכן הצהרה של פלוטרכוס כי חלק מהעבדים הנמלטים העדיפו לבזוז את איטליה, במקום לברוח דרך האלפים, החוקרים המודרניים הסיקו כי היה פיצול בין הפלגים, בין אלה תחת ספרטקוס, שביקש להימלט דרך האלפים לחופש, ובין אלו תחת קריקסוס, שרצה להישאר בדרום איטליה להמשיך לפשוט ולבזוז.
ספרטקוס בזמנים מודרניים.
ספרטקוס שימש השראה רבה למהפכנים ולתנועות מהפכניות בזמנים המודרניים, הידועה מביניהם היא הליגה הספרטקיסטית ברפובליקת ויימר הגרמנית.
ברוק טיילור
ברוק טיילור (באנגלית: Brook Taylor; 18 באוגוסט 1685 - 29 בדצמבר 1731) היה מתמטיקאי בריטי. טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.
חייו.
טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה. הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה. התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714.
למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין וג'ון קייל . את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714.
הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון.
בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט. הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718.