את המניע העיקרי לתהליכים אלו מסביר פרידמן באמצעות התאוריה של ריצ'רד פוזנר, לפיה כל גוף חברתי ופוליטי, כולל בית המשפט, שואף להתפשט ולהגדיל את כוחו על חשבון חבריו. כאשר זרועות השלטון האחרות נחלשות, ינכסו בתי המשפט לעצמם עוצמה נוספת. התנאי שאפשר את התגברות כוחה של המערכת המשפטית בישראל היה התערערות השלטון המרכזי והמפלגות הגדולות בישראל בראשית שנות השמונים והמשך היחלשות המערכת הפוליטית בשל 'שיח השחיתות' שיצר לפוליטיקה תדמית מסואבת ומושחתת.
במטרה לאזן מחדש בין הרשויות ולהשיב לממשלה והכנסת את כוחן הראוי, מציע פרידמן שורה של צעדים להסדרת היחסים בין הרשויות הנבחרות לבית המשפט, בין הממשלה ליועץ המשפטי שלה ובין הממשלה לפקידוּת.
לאורך הספר סוקר פרידמן את תהליכי ההתעצמות של המערכת המשפטית ומנתח אותם. בנוסף הוא מתאר את הניסיונות שנעשו על ידו ועל ידי אחרים להשיב את המצב לקדמותו.
ביקורות ותגובות.
הספר זכה לביקורות חיוביות ותואר כייחודי ודרמטי בשיח המשפטי בישראל, אף שבכירי מערכת המשפט, שרבים ממנה בוקרו בו קשות, לא הגיבו לנאמר בו.
פרופסור מני מאוטנר שיבח את הספר וכתב כי הוא , וכי הפרקים שבהם דן פרידמן באופן שבו טיפלו פרקליטות המדינה ובתי המשפט בדרור חטר ישי ובהסתרת האזנות הסתר שנעשו לשר חיים רמון הם הוא מציג שני ייחודים של הספר, האחד בכך שהוא משלב את תיאור השינוי בהתנהלות בתי המשפט יחד עם שינוי אופני הפעולה של פרקליטות המדינה, ובמקביל לתיאור ההתפתחויות המשלימות במערכת הפוליטית. ייחוד נוסף שמדגיש מאוטנר הוא שהספר מציג את השינויים באמצעות תיאור עשרות רבות של מקרים במערכת המשפט ותוך דיון בדמויות שהובילו את השינויים הללו. מאוטנר מציין כי היה מוסיף לתאוריה של פרידמן את התאוריה שלו, בדבר המשקל הרב של החרדה שאחזה בקבוצה הליברלית בחברה הישראלית, בתמיכתה של זו בהתעצמותו של בית המשפט, בעקבות המהפך בשנת 1977.
גם פרופסור יקיר פלסנר שיבח את הספר וכתב כי "כל הרוצה להבין את המערכת המשפטית בישראל, מאין היא באה ולאן היא הולכת, ראוי שיקרא את הספר המלומד והמלמד הזה." הוא מדגיש כי נושא הספר איננו משפטי אלא שאלת סדרי השלטון במשטר דמוקרטי. לפי פלסנר, הספר הוא "חובת קריאה לכל נבחרי הציבור, שבאוזלת יד מתבוננים בכוח שהופקד בידם נודד לפקידות משפטית הנוגסת עוד ועוד בסמכויותיהם".
ההיסטוריון המשפטי פרופסור רון חריס תיאר את הנרטיב המתואר בספר כשגוי ואמר: "פרידמן ומאוטנר מתמקדים בעיקר בעשורים האחרונים. הם כותבים על תהליכים גדולים במברשת עבה לקהל רחב. הם לא היסטוריונים משפטיים בהכשרתם וכתיבתם לא התבססה על מחקר ארכיוני שהם ביצעו.
פרופסור יובל אלבשן תיאר את הספר ככתוב בזעם רב, הוא מציין כי הספר הוא חלק ממלחמתו של פרידמן במורשתו של ברק. לעומת זאת הוא מציג תאוריה של פרופסור דני גוטוויין, לפיה מהלכיהם של פרידמן וברק אינם מנוגדים זה לזה, אלא מייצגים שני שלבים במהלך שלם שתכליתו פירוק מדינת הרווחה בישראל וביסוס כוחו של 'שלטון ההון'.
עורך הדין אביגדור פלדמן כתב על הספר כי . הוא אף הגדיר את הספר שכמוה לא ספגה מערכת המשפט בישראל מעולם.
הפרשן המשפטי משה גורלי כתב כי . לדבריו: "פרידמן מנתץ בכישרון אנליטי ובלשון סרקסטית כמעט כל קונבנציה ומסורת משפטית שהתקבעה כאן ב־30 השנים האחרונות ... הספר משלב עיון תאורטי, עדות אישית ובעיקר פולמוס. ערבוב הז'אנרים בעייתי, אבל מרתק לראות איך רותם פרידמן את המכלול הזה להוכחת התזה הבסיסית שלו - השתלטות המשפט על חיינו".
לפי יהודה יפרח וליאת נטוביץ קושיצקי הספר הוא
סניה פפיץ'
סניה פפיץ' (בסרבית: Сања Папић; נולדה ב-25 ביוני 1984) היא דוגמנית סרבית.
ביוגרפיה.
פפיץ' נולדה ב-25 ביוני 1984 בנובי סאד שבסרביה.
בשנת 2003 הוכתרה כמיס סרביה ומונטנגרו, בתחרות מיס תבל 2003 שנערכה בפנמה נבחרה לסגנית השלישית מתוך 71 מתמודדות מרחבי העולם, בתחרות מיס אירופה 2003 שנערכה בפריז נבחרה לסגנית השנייה, בנובמבר אותה שנה עברה לניו יורק שם שימשה כמוזה של רוברטו קוואלי.
היא שימשה כשגרירה של שעוני אומגה ביחד עם סינדי קרופורד ואנה קורניקובה, זאת עקב חוזה שחתמה עם חברת אומגה, היא הייתה הפנים של מבשלת הבירה הסרבית "Apatin Brewery" בפרסומת, היא עובדת באגף יחסי הציבור באוניברסיטת ג'ון נייסביט בבלגרד.
מחוזות נפאל
בחלוקה המנהלית, נפאל מחולקת בדרג המשני (לאחר מדינות) ל-77 מחוזות. עד 20 בספטמבר 2015 הייתה נפאל מחולקת לאזורים שחולקו ל-75 מחוזות.
אריק רז
אריק (אריה) רז (נולד ב-8 בנובמבר 1948) היה ראש המועצה הראשון של משגב וכיהן בתפקיד זה כ-14 שנה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1948 בפרדס חנה, שם גר עד שיחרורו מצה"ל ב-1970.
רז הוא בוגר הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון, ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (במסגרת "קרן וקסנר"). מסיום לימודיו בטכניון ועד תחילת פעילותו הציבורית, עבד כמהנדס פרויקטים במעבדת נקבות הרוח בטכניון. בהמשך, עבד בחצי-משרה בטכניון ובחצי משרה נוספת כ"רכז גוש שגב".
בשנת 1974, היה חלק מהגרעין המייסד של מושב יעד. חברי הגרעין עלו ל"מחנה זמני" בחוות יבור, סמוך למושב אחיהוד, והתגוררו במקום במשך כחמש שנים. שם הונחו היסודות הרעיוניים ונקבע המיתווה למושב שבדרך.
פעילות ציבורית.
רז היה לראש המועצה הראשון של "משגב" מיום היווסדה, בשנת 1982. תקופת כהונתו הראשונה נמשכה כ-10 שנים. לאחריהן, הוא נבחר בשנית לתפקיד ב-1992. בשנת 1996 בחר שלא להתמודד שוב ופרש מתפקידו.
במהלך פעילותו כראש מועצה, הקים והוביל צוות מקצועי למועצה האזורית החדשה, ובתנופת הפיתוח האזורית תרמו כולם להקמת יישובים חדשים, מרכז שירותים, מערכת חינוך אזורית, בית הספר האזורי, מרכז רווחה ובריאות, מתקני ספורט ונופש ואזורי תעשייה. בשיתוף עם "מוריו" מיודפת, למד את מצוקת הבדואים באזור משגב, סייע בהקמת היישובים הבדואים החדשים במועצה, ודאג לשלב את הפזורה הבדואית כחלק אינטגרלי מהמועצה.
כחלק מפעילותיו המרובות ויוזמתו, פעל לשילוב כלל יישובי המועצה בפעילויות האזוריות. המועצה נרתמה לעזרת היישובים בפתרון בעיות בנייה, משק וחברה. אריק קשר קשרים עם משרדי הממשלה, הסוכנות היהודית, מינהל מקרקעי ישראל, תורמים שונים וגורמים נוספים.
רז הקים את הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה באזור משגב ושימש כיו"ר הוועדה עד 2005. הוא הקים גם את עמותת "משגב הגליל" (למתן שירותי רווחה ובריאות) ושימש כיושב ראש העמותה עד פרישתו מהמועצה.
ב-1988 יזם והקים חברה כלכלית בע"מ (חכ"ל) כזרוע ביצועית למועצה. רז כיהן כיו"ר הדירקטוריון עד לפרישתו מהמועצה.
במהלך לימודיו בהרווארד (1989–1990) מילא את תפקידו במועצה סגנו, זלמן פייגין.
ב-1990 יזם את הקמת "אתגר - בית ראשון במשגב", כפר בו 100 קראוונים, בהם נקלטו עולים מברית המועצות בגל העלייה של תחילת שנות ה-90, לוו על ידי צוות מסור מהמועצה וחלקם ניקלט במשגב ובכרמיאל.
שנה אחר כך, יזם הקמת חממות: טכנולוגית ועסקית במשגב (מט"י ומט"ע) ושימש כיו"ר הדירקטוריון.
מ-1992 עסק רז בהקמת "תרדיון" פארק תעשייה ועסקים ליישובי משגב, ולאחר מכן, בשותפות הדוקה עם מוא"ז מטה אשר, את אזור התעשייה בר לב.
בהמשך דרכו, חבר רז ליזם והתעשיין סטף ורטהיימר ושימש מנכ"ל צור (בי"ס לתעשיות הייצוא) ומנהל הקמת פארק התעשייה בלבון. לאחר מכן, עסק רז בהקמת היישוב הקהילתי שמשית כיו"ר הוועד. משנת 2000 שימש יועץ להקמת אזורי תעשייה, למנהל המינהל לאזורי פיתוח במשרד התעשייה והמסחר.
מאז פרישתו של רז מראשות המועצה לא חדל מפעילות ציבוריות: שימש במשך כ-18 שנים, יו"ר עמותת "קמ"ה" - קהילה מרפאה בהרדוף. הוא חלק מחבר המייסדים של "גליליד" - פיתוח מנהיגות ערבית יהודית בגליל.
רז חבר דירקטוריון ב"אור ירוק", ובעמותות "קרן גליליאו" ו"מקום בגליל". משמש גם חבר וועד המנהל של מכללת תל חי.
בעשור השני של המאה ה-21, משמש כמלווה לתוכנית "צוערים לשלטון המקומי" - פרויקט של משרד הפנים ומשרד האוצר-אשר דואג להשמת בוגרי התוכנית ברשויות המקומיות.
רז ממשיך לעבד כ-7 דונם של עצי זית אותם הוא מטפח. הוא נשוי ואב לשלושה.
אלכסנדר, נסיך הכתר של הוהנצולרן
אלכסנדר, נסיך הכתר של הוהנצולרן (בגרמנית: Alexander Prinz von Hohenzollern; נולד 16 במרץ 1987) הוא נסיך מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה.
אלכסנדר נולד ב-16 במרץ 1987 בניו יורק, לקרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן ולרוזנת אלכסנדרה שנק פון שטאופנברג, בתם של הרוזן קלמנס אנטון שנק פון שטאופנברג (בן דוד ראשון של קולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג) והרוזנת קלמנטינה אליזבת וולף-מטרניך צור גראכט.
אלכסנדר למד בבית הספר אוקהאם בבריטניה, אך עזב לאחר בחינות הבגרות. הוא למד במלבורן קולג' לתקופה קצרה, ולאחר מכן עזב כדי להמשיך את לימודיו במכון Institut auf dem Rosenberg. אחרי שבילה זמן מה בטיבט, הוא התחיל להתאמן באופן קיצוני באמנויות לחימה. בשנת 2010 הוא הצטרף לארגון הנוער הגרמני ארגון "איחוד הצעירים". לאחר מסע ארוך דרך אינדונזיה, הוא החליט לנהל תעמולה למען הארגון "הצילו את יערות הגשם".
אוסטית
אוסטית היא שפה הודו-איראנית מזרחית המדוברת בחבל אוסטיה השוכן במורדות הרי הקווקז. השפה התפתחה ככל הנראה מסיתית, סרמטית ואלאנית, שפות שנכחדו. אוסטית מדוברת בפי 570,000 בני אדם, 60% מתוכם חיים בצפון אוסטיה.
היסטוריה וניתוח.
העת העתיקה.