תהליך המיוזה הוא אחד התהליכים המרכזיים להגברת השונות בין יצורים המתרבים ברבייה זוויגית.
שחלוף.
האירוע הראשון מתרחש בפרופאזה I והוא השחלוף. בתהליך זה מוחלפים בין כרומוזומים הומולוגים קטעי DNA. בכל כרומוזום הומולוגי ייתכנו גרסאות שונות לאותו גן הנקראות אללים. כאשר מתרחש השחלוף נוצרים צירופי אללים שונים מבתא ההורה. כך הצאצא הנוצר בתהליך ההפריה, המקבל כרומוזום הומולוגי אחד מהאב וכרומוזום הומולוגי שני מהאם, יהיה בעל צירופי גנים שונים מאשר אצל הוריו. ראו גם: תאחיזה.
היערכות הכרומוזומים.
האירוע השני מתרחש במטפאזה I. בעת המטפאזה, הכרומוזומים ההומולוגיים מסתדרים במישור המשווה, אך הם לא עושים זאת תחת מבנה קבוע. זאת אומרת שכרומוזומים הומולוגיים יכולים להסתדר כך שכל הכרומוזומים מהאב ינועו לגמטה אחת וכל הכרומוזומים מהאם ינועו לאחרת, אך הדבר לא סביר כלל. למעשה, אם נחשב כמה צירופי כרומוזומים ייתכנו באדם נקבל 8,388,608 צירופי כרומוזומים שונים. אם כך הצאצא שיתקבל בהפריה לאו דווקא יקבל צירוף כרומוזומים מסוים, מה שבהחלט יגביר את השונות בין צאצאים, גם כשהם אחים.
שיבוש במיוזה.
ביצוע לא תקין של חלוקת ההפחתה מתקשר לבעיות כרומוזומליות שונות, כגון עודף וחסר בכרומוזומים אצל הצאצא. הדבר קורה למשל כאשר אחד מסיבי הכישור לא נקשר לכרומוזום נכון או לא נקשר בכלל, וגורם בכך משיכה של כרומוזום לקוטב לא נכון ובכך לתא לא נכון. כך קורה שבגמטה אחת (או יותר) ישנם כרומוזומים עודפים, ובאחר - חסרים. הדבר מתבטא במספר תסמונות: תסמונת קליינפלטר, תסמונת טרנר, תסמונת דאון ועוד.
הליקון (עמותה)
הליקון היא עמותה לקידום השירה בישראל, שהוקמה בשנת 1990 על ידי אמיר אור ואירית סלע, וכן כתב עת והוצאת ספרים הפועלים במסגרת העמותה.
מטרות העמותה הן: להנחיל את תרבות השירה בישראל, לקרב קהלים חדשים אל השירה ואת השירה אליהם, לתת במה קבועה והולמת למשוררים ושירתם, לטפח את דור העתיד של השירה ולשלב את השירה במסגרת החינוך והתרבות המקומית.
בשנת 2011 פרש אמיר אור מתפקיד העורך הראשי בעמותה ומנהל בית הספר לשירה. דרור בורשטיין החליף את אור בתפקיד עורך כתב העת עד שנת 2020. נוית בראל החליפה את בורשטיין והתמנתה בתחילת שנת 2020 לעורכת כתב העת ולעורכת ראשית של הוצאת הספרים "הליקון".
כתב עת והוצאה לאור.
כתב העת "הליקון" יוצא כרבעון. בעבר, הכיל אנתולוגיות שירה על פי נושאים, קובצי שירה חדשה בעברית ובערבית, וקובצי "רשות היחיד" אשר הוקדשו לתשעה משוררים ואמן פלסטי אחד. באנתולוגיות השירה שולבו שירים של משוררים ותיקים, כגון ט. כרמי, רוני סומק, נורית זרחי ורבים אחרים, עם שירים של משוררים צעירים (שזה להם פרסום ראשון), תרגומים ממגוון שפות - מערבית עד פינית - ויצירות פלסטיות בנושא שבו עסקה האנתולוגיה. יציאת רוב האנתולוגיות לוותה באירוע שירה רב-תחומי בנושא האנתולוגיה, ובקובצי השירה החדשה פורסמו שירים של בוגרי כיתת השירה של 'הליקון' באותה שנה.
עם חילופי העורכים השתנה אופי כתב העת ונכון ליוני 2021 אינו כולל גליונות על פי נושא. הגיליונות כוללים בעיקר שירה עברית חדשה, מקורית ומתורגמת, לצד סיפורים קצרים וקטעים מתוך רומאנים שטרם ראו אור, מסות ורשימות. על כריכת כל גיליון מוצגת יצירת אמנות ישראלית ודבר העורכת מובא בגב הכריכה.
במסגרת העמותה פועלת גם הוצאה לאור, במסגרתה התפרסמו כ-30 ספרי שירה, ביניהם של משוררים ותיקים כחזי לסקלי, נורית זרחי, אגי משעול ואחרים, וכן ספרי ביכורים למשוררים כשי שניידר-אילת, יונתן קונדה, נדיה עדינה רוז, אלון בר ואחרים.
פעילויות הוראה וחינוך.
החל משנת 1993 מנהלת העמותה בית ספר למשוררים בתחילת דרכם, במסגרתו מתכנסים המשתתפים לשבעה סופי-שבוע מרוכזים וזוכים להדרכה בכתיבה, בעריכה, בקריאת שירה על במה ובתרגום. כיתת השירה ניתנת חינם ל-16 המשוררים הלוקחים בה חלק. כיתת השירה פעלה תחילה במשכנות שאננים, ירושלים, אך מאוחר יותר עברה לזכרון יעקב. החל מ-2001 מופעלת כיתת השירה במתכונת עברית-ערבית המיועדת למשוררים צעירים בשתי השפות ועוסקת גם בתרגום הדדי. את הכיתה מנהלים במשותף המשוררים אמיר אור וסיהאם דאוד, ועם מנחיה נמנים אגי משעול, אמיר אור, ויויאן אדן ובסיליוס באווארדי. בסיום הכיתה נערך אירוע סיום שבו קוראים המשוררים משיריהם ויוצאת חוברת מיוחדת של "הליקון" המוקדשת לכיתת השירה. בשנים שחלפו זכו בוגרי כיתות השירה של הליקון בפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס ראש הממשלה ליצירה, פרס שר החינוך והתרבות למשוררים בתחילת דרכם ועוד. כמו כן יזמו בוגרי כיתות השירה פעילויות ברחבי הארץ והיו ממקימי עמותת כתובת לשירה, שפעלה במרכז העיר ירושלים.
בנוסף לכיתות השירה ארגנה "הליקון" פעילויות הוראה שונות נוספות, ביניהן סדרת "רביעי" בהליקון, פרויקט לתלמידי תיכון בשיתוף עם עיריית ראשון לציון, והחל מ-2006 גם סדנאות שירה ופרוזה בתחומים שונים, הנערכות מדי שבוע ב"בית הליקון" בתל אביב. בשנת 1998 הקימה הליקון את אתר שירשת בשיתוף עם מערכת המידע והחינוך להוראה "סנונית" של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אירועי שירה ופסטיבלים.
החל משנת 2001 מפיקה הליקון מדי שנה את "פסטיבל שער לשירה חדשה", אירוע המספק במה למשוררים צעירים, יהודים וערבים, במקביל למשוררים ותיקים ומוכרים יותר. הפסטיבל שם דגש על שילוב בין שירה עם אומנויות אחרות כגון תיאטרון, מחול, מוזיקה, וידאו-ארט ועוד, ומלווה בתערוכה של אמנות פלסטית העוסקת בשירה ובדיאלוג בין שפות שונות ובאירועים נוספים (מפגשים עם משוררים, פאנל בנושאים שונים בהשתתפות הקהל, סדנאות 'פגוש את העורך ועוד). עם האמנים שהופיעו בפסטיבל נמנים מיכה שטרית, יאיר דלאל, אתי אנקרי, רונה קינן, חנה מרון, רננה רז, אהוד מנור ועוד. החל משנת 2005, הפך הפסטיבל לבינלאומי, וקיבל את השם "שער - פסטיבל בינלאומי לשירה". בשנה זו התארחו בו משוררים מתשע מדינות שונות, ביניהם המשוררת הבריטית פיונה סאמפסון, וב-2006 - משוררים מעשר מדינות שונות, ביניהן ניגריה, סין ומקדוניה. בשנת 2007 הורחב הפסטיבל, ונערך בנוסף ליפו גם בערים נצרת וירושלים. הפסטיבל המשיך להתקיים בשנים 2008–2010, כשב-2010 התקיים בסימן 20 שנה להליקון.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:ישראל: כתבי עת לשירה]]
[[קטגוריה:ישראל: עמותות]]
[[קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות]]
ז'אנר מוסיקלי
הליקון
ענת מאור
ד"ר ענת מאור (נולדה ב-28 במאי 1945) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ.
ביוגרפיה.
מאור נולדה בקיבוץ נגבה, לצילה וצבי הרפזי, ושירתה בצה"ל כקצינה בדרגת סגן. בעבר הייתה פעילה בתנועת "השומר הצעיר".
בעבר כיהנה במספר תפקידים ציבוריים: מזכירת קיבוץ נגבה, מנהלת משרד עלייה ציוני-קיבוצי בארצות הברית, מנהלת בית ספר תיכון ופעילה בארגונים שלום עכשיו ו"בת שלום".
בשנת 1992 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מרצ (במסגרת מפלגת מפ"ם) וכיהנה כסגנית יו"ר הכנסת, והייתה חברה בוועדת העבודה והרווחה, ועדה לקידום מעמד האישה, וכיהנה כיו"ר שדולת ח"כים למען הילד. בשנת 1996 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה. בקדנציה זו הצטרפה לוועדת החינוך והתרבות, וועדת הקליטה והעלייה. בשנת 1999 נבחרה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, בקדנציה זו הצטרפה לוועדה לענייני ביקורת המדינה, וועדת חוקה, חוק ומשפט.
נכון ל-2010 היא מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת רופין ובאוניברסיטת בר-אילן.
היא השתתפה בטקס "אמנת ז'נבה",עורכת סיורים בכנסת ומשתתפת בוועדה למעמד האישה, והיא פעילה במסגרת המפלגה.
במשך 11 שנים היא נחשבה לאחת הפרלמנטריות הפעילות ביותר בכנסת, בשנת 2000 זכתה בתואר רשמי לצד הח"כים תמר גוז'נסקי מחד"ש ואברהם פורז משינוי.
היא יזמה 34 חוקים והייתה שותפה בלמעלה מ-11 חוקים אחרים, אשר ביניהם נוגעים למעמד האישה בישראל וזכויותייה.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-111 הסמלי ברשימה זו.
בשנת 1981 סיימה לימודי תואר שני בלימודי עבודה. עבודת הגמר שלה נשאה את השם "שוק העבודה בין ישראל ומצרים בימי שלום: שיקולים ואסטרטגיות אפשריות". בשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור מטעם החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההגיון והפוליטיקה של היזמות הפרלמנטרית: החקיקה הפרטית בכנסת - 2003-1992".
פלמנקו
פלמנקו הוא סגנון מוזיקה צועני שהתפתח באנדלוסיה אשר בדרום ספרד בתקופות שלפני הרקונקיסטה ולאחריה, וספג השפעות תרבותיות של העמים השונים שחיו אז באזור: ספרדים, צוענים, מוסלמים ואף יהודים, והביא לידי ביטוי מאפיינים תנועתיים ומוזיקליים מכל העמים.
הפלמנקו נודע בהיותו סגנון מוזיקלי מורכב, אשר מבוסס על כ-60 סוגי מקצבים, שחלקם מורכבים ביותר – 12 פעימות בעיקר, ובנוסף 5,6,4,2.
מקורו של הפלמנקו בשירת הרועים בהרים. בהמשך התפתחותו צורפה הגיטרה, כיוון שהייתה כלי ליווי פופולרי בספרד דאז, יחד עם מחיאות הכפיים (פאלמאס) ורקיעות קצביות. מאוחר יותר התפתח הריקוד. כך נוצר השילוש המפורסם – שירה, גיטרה וריקוד (Cante, Guitarra y Baile). לבסוף, בשנות השבעים של המאה ה-20, הצטרף הקחון – תוף הפלמנקו.
מקור השם פלמנקו אינו ידוע, ישנה סברה הקושרת אותו למילה הערבית פאלח וישנה סברה הקושרת אותו למילה הלטינית פלמה (בעברית אש) בגלל האמוציות הרבות המובאות בריקוד.
לפלמנקו המודרני – בהשפעתו של פאקו דה לוסיה – נוספו כלים מודרניים כגיטרה חשמלית, באס, חליל צד, סקסופון ועוד. שילובים אלה ואחרים גוררים בימינו מצב בו הפלמנקו "מתובל" באלמנטים של ג'אז וקיים דיון אסתטי-תרבותי על מהות הפלמנקו.