ב-1980 נרכש ההרקולס על ידי מועדון הטיס של קליפורניה והוצג בלונג ביץ', קליפורניה. ב-1988, חברת וולט דיסני רכשה את המטוס, ולאחר מכן הודיעה למועדון הטיס של קליפורניה כי אין ברצונה להציג יותר את המטוס בלונג ביץ', אחרי שתכנוניה להקים את המתחם השאפתני "פורט דיסני" ירדו לטמיון. אחרי חיפושים רבים אחר מארח למטוס, העניק המועדון את האחריות על המטוס למוזיאון התעופה והחלל אברגרין. בפיקוח המוזיאון, המטוס פורק והועבר למיקומו הנוכחי במק'מינוויל, אורגון שם הוא מוצג עד היום. המטוס הגיע אל המוזיאון ב-27 בפברואר 1993, אחרי מסע בן 138 יום ו-1,698 ק"מ מלונג ביץ'.
מבצע מרבד קסמים
מבצע מרבד קסמים (באנגלית: Operation Magic Carpet) היה מבצע שנערך לאחר סיום מלחמת העולם השנייה לשם החזרתם לארצם של למעלה משמונה מיליון אנשי הצבא והצי של ארצות הברית, ששירתו בחזיתות המלחמה ברחבי העולם. למבצע שימשו מאות אוניות צבאיות ואזרחיות, החל מחודש יוני 1945. החלק האירופי של המבצע הסתיים באפריל 1946, ואילו חלקו בזירת האוקיינוס השקט נמשך עד ספטמבר 1946.
תכנון המבצע.
כבר במחצית שנת 1943 הבינו בכירי צבא ארצות הברית שכאשר יושג הניצחון במלחמה תהיה החזרת החיילים לארצם משימה בעלת דרגת עדיפות גבוהה: 16 מיליון אמריקנים גויסו לשירות צבאי במהלך המלחמה, ושמונה מיליון מהם היו פזורים בסיומה בחזיתות המלחמה ברחבי העולם. ראש מטה הצבא, הגנרל ג'ורג' מרשל, הקים ועדה שתבחן את ההיבט הלוגיסטי של הנושא. בסופו של דבר הוחלט להטיל את ארגון המבצע על מנהל הספנות המלחמתית (War Shipping Administration).
החזרת החיילים מאירופה.
בשלב הראשון של החזרת החיילים מאירופה לארצות הברית, מאביב 1945, השתתפו הצבא וצי הסוחר האמריקניים, אך לא הצי, מאחר שאז טרם הסתיימה המלחמה נגד יפן. מנהל הספנות המלחמתית הורה להסב באופן מיידי 300 אוניות ליברטי ואוניות ויקטורי לשימוש של תובלת גייסות. בעיות נוספות שעמן היה עליו להתמודד היו הצורך במתקני נמל מתאימים לטיפול באוניות שיובילו את החיילים וכן הובלת החיילים שיגיעו חזרה לארצות הברית אל מחנות שבהם ייערך שחרורם מהשירות הצבאי.
מבצע החזרת החיילים מאירופה החל ביוני 1945 ועד חודש נובמבר באותה שנה הוא הגיע לשיאו. בממוצע הפליגו מדי חודש מאירופה 435 אלף חיילים במשך 14 חדשים (להשוואה, בעת הובלת הכוחות האמריקניים לאירופה במהלך המלחמה הפליגו לשם בממוצע מדי חודש 148 אלף חיילים).
באמצע אוקטובר העמיד הצי לרשות המבצע נושאת מטוסים חדשה (Lake Champlain), שבה הותקנו מקומות משכב ל-3,300 איש. באותה עת השתתפו בהשטת החיילים מאירופה 400 אוניות. הן השיטו מ-300 איש האחת ועד ל-15 אלף באוניות הגדולות ביותר. 29 אוניות תובלה צבאיות הוסבו לצורך השטת כלות מלחמה מאירופה לארצות הברית. כמו כן הובילו 48 אוניות לארצות הברית יותר מחצי מיליון פצועים וחולים.
במהלך המבצע גם הוחזרו מארצות הברית לאירופה למעלה מ-450 אלף שבויי מלחמה גרמנים ו-53 אלף שבויים איטלקים.
ממאי ועד ספטמבר 1945 הוחזרו מאירופה לארצות הברית 1,417,850 איש. מאוקטובר 1945 ועד אפריל 1946 הוחזרו עוד 3,323,395. עד לסוף פברואר 1946 הסתיים למעשה השלב האירופי של המבצע.
החזרת החיילים מזירת האוקיינוס השקט.
עם כניעת יפן החלה השבת החיילים מזירת האוקיינוס השקט לארצות הברית. כוח משימה 11 של הצי הפליג מטוקיו לארצות הברית בספטמבר 1945 ובו ארבע אוניות מערכה, שתי נושאות מטוסים וקבוצה של משחתות, שכולן הותקנו להובלת חיילים. שייטת זו עגנה בדרכה באוקינאווה, שם עלו על סיפוניה חיילים נוספים מן הארמייה האמריקנית העשירית.
הצי הסב בחופזה רבות מאוניות הסער שלו לשימוש של תובלת גייסות. בין השאר הותקנו במוסכי המטוסים של נושאות מטוסים ערסלים לשם הובלת אלפי חיילים. בסך הכל העמיד הצי לרשות המבצע 369 כלי שיט, ובהם שש אוניות מערכה, 57 נושאות מטוסים, 18 סיירות ו-12 אוניות בית חולים.
דצמבר 1945 היה חודש השיא של השיבה מהאוקיינוס השקט לארצות הברית, ובו הוחזרו אליה 700 אלף חיילים. באפריל הסתיים עיקרו של המבצע עם הגעתם לארצות הברית של 200 אלף חיילים מחזית סין-בורמה-הודו (CBI). המבצע הסתיים סופית בספטמבר 1946. עד אז חזרו לארצות הברית 127,300 חיילים נוספים.
תובלה אווירית.
יחידות התובלה האווירית של הצבא והצי השתתפו בהשבת החיילים לארצות הברית ומטוסיהן טסו במסגרת המבצע מיליוני שעות. בכל זאת היה מספר החיילים שהוחזרו לארצות הברית בדרך האוויר זעיר ביחס למספרם של אלו שהוחזרו לארצם בדרך הים.
לקריאה נוספת.
Owen Gault, Operation Magic Carpet
באתר Findarticles.com
הבשורות הסנופטיות
פלסטין 194
הקמפיין הדיפלומטי הפלסטיני להכרה במדינה פלסטינית באו"ם (אשר זכה גם לכינויים "פלסטין: חברה מס' 194" ו"פלסטין 194") הוא קמפיין דיפלומטי שמובילה הרשות הפלסטינית במטרה להביא להכרה ברשות הפלסטינית כמדינה (החברה ה-194 באו"ם) במהלך העצרת הכללית ה-66 של האו"ם בספטמבר 2011. הרשות הפלסטינית מבקשת בכך לקבל הכרה חוקית להקמת מדינה פלסטינית, המבוססת על הגבולות שלפני מלחמת ששת הימים, כלומר מדינה שתתקיים ברצועת עזה ובגדה המערבית, שמזרח ירושלים היא בירתה, ללא הסכמה של ישראל, השולטת בחלק ניכר משטחים אלה.
לטענת ההנהגה הפלסטינית, הניסיון להכרה במדינה פלסטינית בקמפיין זה, בא בעקבות המבוי הסתום במשא ומתן עם ישראל, ובעקבות סירובה של ישראל לדרישות הפלסטיניות להמשיך ולהקפיא את כלל הבנייה בהתנחלויות ביהודה ושומרון כתנאי לחידוש המשא ומתן. ההתייחסות הראשונה לקמפיין באמצעי התקשורת הייתה בסוף 2009, והוא זכה לסיקור רב, לקראת הדיון בעצרת הכללית בספטמבר 2011. ב-23 בספטמבר 2011, במהלך הפתיחה של העצרת הכללית ה-66 של האו"ם, הגיש יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס את הבקשה להכרה במדינה פלסטינית, למזכ"ל האו"ם באן קי מון. מועצת הביטחון של האו"ם טרם קיימה הצבעה בנוגע לבקשה.
הקמפיין הדיפלומטי זכה לעידוד ולגיבוי מצד הליגה הערבית, ואושר ב-26 ביוני על ידי אש"ף. הקמפיין גונה על ידי ממשלת ישראל, שראתה בו צעד חד-צדדי. מספר מדינות אחרות, בהן גרמניה וקנדה, גינו אף הן את הקמפיין, וקראו לפלסטינים לחזור לאלתר למשא ומתן עם ישראל. מדינות אחרות, בהן נורווגיה ורוסיה, אימצו את התוכנית, והמזכיר הכללי של האו"ם הצהיר ש"חברי האו"ם זכאים להצביע בעד או נגד הכרה במדינה פלסטינית באו"ם".
הקמפיין הדיפלומטי והגשת הבקשה לאו"ם.
המאמצים הדיפלומטיים הפלסטיניים להשגת תמיכה להכרה במדינה פלסטינית באו"ם, תפסו תאוצה בתחילת שנת 2011, לאחר שמספר רב של מדינות בדרום אמריקה הביעו תמיכה מפורשת בכך. במקביל, החלו הפלסטינים לקיים משלחות דיפלומטיות, שערכו ביקורים במדינות רבות. בראשות המשלחות הדיפלומטיות עמדו בין היתר מחמוד עבאס, יאסר עבד רבו, ריאד אל מאליכי, סאיב עריקאת, נביל שעת' וריאד מנצור. השגרירים הפלסטינים, בסיוע שגרירי מדינות ערביות אחרות, החלו לגייס תמיכה בקרב ממשלות שונות. לקראת ספטמבר הצהירו רוסיה, ספרד והרפובליקה העממית של סין בפומבי, כי הן תומכות בהכרה במדינה פלסטינית באו"ם.
ב-16 בספטמבר הכריז עבאס כי בכוונתו להגיש בקשה לחברות מלאה באו"ם. ב-23 בספטמבר הגיש את הבקשה למזכ"ל האו"ם באן קי מון, מיד לפני שנשא את נאומו בפני העצרת הכללית של האו"ם. הבסיס הטריטוריאלי למדינה הפלסטינית, כפי שפירט עבאס בבקשה שהוגשה למזכ"ל האו"ם, הוא הגבולות שקדמו ל-4 ביוני 1967, כאשר "אל קודס אל שריף" (מזרח ירושלים) תהיה בירת המדינה.
הבקשה הופנתה למועצת הביטחון של האו"ם ב-28 בספטמבר.
השפעה.
במהלך הפגישה ה-187 של מועצת ארגון אונסק"ו של האו"ם, שהתקיימה בספטמבר 2011, הוצגה בקשה מטעם 24 מדינות, המבקשות להעניק למדינת פלסטין חברות בארגון. לאחר התייעצויות בין נציגי 58 החברים במועצת המנהלים של הארגון, הועלתה ההצעה להצבעה ב-5 באוקטובר. ב-5 באוקטובר 2011 החליט ארגון אונסק"ו ברוב קולות לצרף אליו את פלסטין כחברה מלאה, החברה ה-195 באונסק"ו. מתוך 185 חברי הארגון בעלי זכות ההצבעה, היו 107 בעד, 14 נגד, 52 נמנעים ו-12 נעדרו. קבלתה של הרשות הפלסטינית לאונסק"ו הפכה אותה לחברה השלישית בארגון שאיננה מוכרת כמדינה חברה באו"ם. בתגובה הודיעה ארצות הברית על הפסקת העברת כספים לארגון, ולאחר מכן הכריזה קנדה אף היא על הפסקת העברת כספים לאונסק"ו.
ב-31 באוקטובר 2011, בעקבות קבלת הרשות הפלסטינית לאונסק"ו, הודיע שר הבריאות הפלסטיני פתחי אבו מוגלי, כי הרשות הפלסטינית תנסה כעת להתקבל כחברה בארגון הבריאות העולמי.
התייחסות לקמפיין הדיפלומטי.
התייחסות פלסטינית.
ברצועת עזה הוחרמו כל גילויי תמיכה או גינוי בנוגע לאפשרות קבלתה לאו"ם של מדינה פלסטינית, על מנת להימנע מכל פעולה שתעמיק את המחלוקות בין הפלגים הפלסטינים. סקר שנערך על ידי מרכז מחקר פלסטיני מצא כי 86 אחוז מתושבי עזה תומכים בקבלתה לאו"ם של מדינה פלסטינית – יותר מאשר בגדה המערבית.