כיום מקובל להתקין בין מכלולי המטוס, תקשורת נתונים ספרתית רחבת פס. במטוסים אזרחיים, נפוץ ערוץ תקשורת לפי התקן ARINC 629, שפותח על ידי בואינג. בתקן זה, תעבורת המידע היא דו-כוונית ועוברת דרך זוג גידים שזור. במטוסי קרב, נפוץ פרוטוקול 1553 MUXBUS, תקשורת ספרתית בקוד מנצ'סטר.
אוויוניקה בישראל.
ישראל הייתה בין המדינות הבודדות בעולם מלבד ארצות הברית אשר רכשו את היכולת לתחזק אוויוניקה מערבית בחיל האוויר. היא גם פיתחה ושילבה עשרות מערכות במטוסים הכוללות מערכות ל"א, קסדה בעלת כוונת דיגיטלית חימושי אוויר קרקע מתקדמים מתוצרת רפאל וחימושים אמריקאים שונים, ועוד מגוון יכולות ומערכות שונות אשר שימשו את מטוסי הקרב שלה במשך השירות שלהם.
כמו כן ישראל פיתחה ושילבה מערכת תקשורת דיגיטלית אשר שיפרה לאין ערוך את היכולת הקרבית של המטוס, התמצאות הטיס במרחב, שיתוף משאבים ומידע רב ערך בין המטוסים ובין המטוסים לבין השולט בקרקע.
ישראל נחשבת היום למעצמת אוויוניקה בינלאומית, והיא מייצרת מערכות אוויוניות עבור חיל האוויר הישראלי ועבור חילות זרים רבים, בהם חיל האוויר האמריקאי וחיל האוויר הסיני.
בקרת ירי
אז'ן דלקרואה
פרדיננד ויקטור אז'ן דלקרואה (בצרפתית: Ferdinand Victor Eugène Delacroix; 26 באפריל 1798 – 13 באוגוסט 1863) היה צייר צרפתי המזוהה מאוד עם זרם האומנות הרומנטי. נחשב לצייר הרומנטי הצרפתי החשוב ביותר. הוא נהנה ממעמד גבוה בחברה הצרפתית ועסק ביצירותיו באירועים קשים ומטרידים, בין אם התרחשו ממש ובין אם נלקחו ממחזות תיאטרון בתקופתו.
ביוגרפיה.
דלקרואה נולד בסן־מוריס שבמחוז עמק המארן בצרפת, למשפחה בעלת ייחוס רב. אמו, וִיקְטוּאַר, באה ממשפחה מפורסמת של דיפלומטים בכירים ואביו, שרל, היה חבר בממשל אשר הצביע על עריפת ראשו של לואי השישה עשר בשנת 1793. כילד גרה משפחתו בבורדו, עד שאביו נפטר כשהיה בן שבע והמשפחה חזרה לפריז. כבר כילד התעניין במוזיקה ובאמנות. כנער למד רישום וציור אצל דודו ז'אן־אנרי ריזנר (Jean-Henri Riesener) שהיה צייר מוכשר. יחד הם פקדו את הסטודיו המפורסם של פייר־נרסיס גרן (Pierre-Narcisse Guérin) שהיה מוסד מוביל לאומנות הציור. דלקרואה הצעיר אהב גם לבקר בגן החיות של פריז שם תיאר ביומניו את התפעלותו מהחיות האקזוטיות הכלואות. ביקורים תכופים אלו בגן החיות היו לאחר מכן בסיס רחב להשראה בציוריו.
ב-1814 נפטרה אמו והוא עבר לגור עם אחותו אנרייט, וב-1816 עבר לבית הספר לאמניות היפות הבוז-אר (École des Beaux Arts). סטודנט אחר שלמד בבית הספר באותן שנים הוא תאודור ז'ריקו. בשנת 1818 ראה אותו דלקרואה עובד על היצירה הגדולה ביותר שלו – "רפסודת המדוזה".
לאחר ארבע שנות לימודים סיים דלקרואה את "הסירה של דנטה" - היצירה הגדולה הראשונה שלו, ציור שנושאו הלא קונבנציונלי לקוח מ"הקומדיה האלוהית" של דנטה. הציור גרם לסנסציה רבה, והתמונה נקנתה על ידי המדינה ונתלתה בגלריה של ארמון לוקסמבורג. בגיל 24, עזב דלקרואה את אקול בוז-אר כשהוא שופע ביטחון ואמביציות. לאחר שנתיים התפרסם ציורו הגדול השני "מראות הטבח בכיוס" (Scène des massacres de Scio), שעסק במלחמת העצמאות היוונית. הציור התקבל בתגובות צוננות הרבה יותר, אך דלקרואה המשיך באותו קו אמנותי ועד מהרה זכה בהצלחה רבה. עם פריחתו של זרם האומנות הרומנטי זוהה דלקרואה כאחד ממוביליו, אף על פי שסירב לראות עצמו חלק מאסכולה אמנותית כלשהי.&lt;BR&gt;
בשנת 1830 הוצג בתערוכת הסלון ציורו המפורסם ביותר - "החירות מובילה את העם" (La liberté guidant le peuple). הציור מתאר את מהפכת יולי 1830 ונהוג לראות בו דוגמה מובהקת להבדל בין הציור הרומנטי לציור הנאו-קלאסי של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. ממשלת צרפת אמנם קנתה את הציור, אבל העדיפה להרחיק אותו מעיני הציבור, מחשש שרעיון החירות עולה ממנו כ"בוער מדי". למרות זאת עד לסוף חייו קיבל דלקרואה הזמנות רבות לעבודות ממשלתיות בציור ובעיצוב.
אחרי מהפכת 1848 ששמה קץ לשלטונו של המלך לואי פיליפ, הציור הוצג לציבור על ידי הנשיא החדש נפוליאון השלישי. כיום ניתן למצוא אותו במוזיאון הלובר. יש הטוענים שדמותו של הנער האוחז באקדח היא ששימשה השראה לדמותו של גברוש בעלובי החיים של ויקטור הוגו.
בשנת 1832 ערך דלקרואה מסע לספרד ולצפון אפריקה כחלק ממשלחת דיפלומטית וביקר במרוקו ובאלג'יריה. הוא הושפע מהיצירות האוריינטליות הראשונות של דקאן שהוצגו שנה קודם לכן, ואייר הרבה במהלך מסעו ובהמשך השתמש באיוריו כבסיס לציורים רבים. אף על פי שמסעו נמשך רק שישה חודשים הוא השפיע רבות על מכלול יצירתו עד סוף ימיו. על רקע זה הוא התקרב לאדריאן דוזה שטייל הרבה במזרח ובשנת 1844 התגורר על יד דלקרואה.
בשנים 1833–1837 דלקרואה עיצב את סלון דו רואה בארמון בורבון, בין 1838 ל-1847 את הספרייה באותו ארמון ובין 1840 ל-1847 את הספרייה בארמון לוקסמבורג. משנת 1850 עבד על גאלרי ד'אפולון בארמון לובר. עבודתו האחרונה בין השנים 1849 ו-1861 הייתה על קפלת המלאכים (Chapelle des Anges) בכנסיית סן-סולפיס. בכל הזמן הזה דלקרואה צייר מאות תמונות בגדלים שונים, שרובן הגדול הכיל רשמים ממסעו לצפון אפריקה. בין השאר ידוע הדיוקן של פרדריק שופן שצויר על ידו.
בערוב חייו זכה דלקרואה לכבוד ולהערכה רבים. בשנת 1855 הוצגה תערוכה גדולה של ציוריו והוענק לו פרס מדליית הכבוד (Grande Médaille d’Honneur) וב-1857 נבחר לחבר כבוד באקדמיה לאמנויות שבה למד בצעירותו. דלקרואה נפטר ב-13 באוגוסט 1863, כתוצאה ממחלת השחפת, לאחר תלונות על כאבי גרון, והוא בן שישים וחמש. דלקרואה קבור בבית הקברות פר לשז בפריס.
בנוסף לציוריו הרבים אייר דלקרואה גם ספרים רבים, ביניהם עבודות של ויליאם שייקספיר, סר ולטר סקוט והסופר הגרמני גתה. בנוסף ידועים יומנים של דלקרואה שבהם הוא תיאר את דעותיו על האמנות בזמן יחד עם מגוון נושאים נוספים.
חומצה אצטילסליצילית
אקספוננט
באנליזה מתמטית, אֶקְסְפּוֹנֶנְט הוא פונקציה מעריכית עם בסיס e, שלה תכונות מיוחדות רבות ושימושיות. משמעות המילה אקספוננט היא חזקה ולכן בתחומים רבים של המדע המונח אקספוננט משמש לתיאור פונקציה מעריכית כללית (פונקציה מהצורה formula_1, כאשר a נקרא בסיס הפונקציה). בערך זה מתייחס השם "אקספוננט" רק לפונקציה המעריכית עם בסיס e, שהוא בסיס הלוגריתם הטבעי.
האקספוננט מופיע בתחומים רבים באנליזה מתמטית, כאשר בכל תחום האקספוננט מוגדר מכיוון אחר. האקספוננט הממשי הוא הפונקציה formula_2. האקספוננט הממשי (וכן גם האקספוננט המרוכב) מאפשר לבנות את פעולת החזקה ואת הפונקציות המעריכיות בכלל, ולהוכיח את תכונותיהן.
האקספוננט הממשי.
פונקציית האקספוננט הממשי היא אחת הפונקציות הבסיסיות שנלמדות בחדו"א. ניתן להגדיר את האקספוננט במספר דרכים שקולות, כאשר כל אחת מהן מבליטה תכונה אחרת שלו.
ניתן להגדיר את האקספוננט כפונקציה המעריכית formula_2, כאשר את הקבוע e מגדירים באמצעות הגבול
formula_4 (או בדרכים אחרות; ראו הערך על הקבוע e). הגדרה זו מתבססת על הגדרה קודמת של חזקה בין מספרים ממשיים כלשהם.
פונקציית האקספוננט היא הפונקציה האנליטית היחידה שכל הנגזרות שלה ב-0 מקבלות את הערך 1, ולכן אפשר להגדיר אותה גם כטור חזקות:
formula_5
מן ההגדרה הזו, על ידי האריתמטיקה של מכפלת טורים, נובעת התכונה היסודית של האקספוננט:
formula_6תכונה זו נובעת מהגדרת הטור ומן הבינום של ניוטון, ואין צורך בעובדה שהטור מתכנס לפונקציה מעריכית כדי להוכיח אותה.
פונקציית האקספוננט היא גם הגבול של הסדרה הבאה:
formula_7
למעשה, באופן כללי בכל אלגברת בנך הפונקציה הזו וטור החזקות שהוצג לעיל תמיד מתכנסים לאותו גבול.
תכונות.
הפונקציה formula_2 פונקציה רציפה וגזירה (משום שהיא ניתנת להצגה כסכום של טור חזקות מתכנס בכל הישר). בנוסף, הנגזרת של האקספוננט היא שוב האקספוננט -
formula_9
כאשר המעבר מהשוויון הראשון לשני נעשה על פי כללי גזירה בטורים, והמעבר מהשוויון השלישי לאחרון נעשה על ידי ההחלפה formula_10.&lt;br&gt;
תכונה זו כמעט ייחודית לפונקציית האקספוננט, כלומר אם formula_11 לכל formula_12 אז formula_13 כלומר formula_14 היא פונקציית האקספוננט עד כדי כפל בקבוע ממשי. לכן, ניתן להגדיר את האקספוננט כפונקציה (היחידה) שמקיימת את המשוואה הדיפרנציאלית:
קל לראות מהתכונה היסודית של האקספוננט שכל הערכים שלו הם חיוביים. הסיבה היא שאם היה לו ערך שלילי - אז ממשפט ערך הביניים, היה קיים מספר ממשי c כך שמתקיים לגביו formula_18. אבל זה לא ייתכן כי אם נניח בשלילה שקיים מספר כזה, אז היה מתקבל מיד:
כלומר קיבלנו formula_20 לכל מספר ממשי. ממשפט הערך הממוצע נובע שהפונקציה היא מונוטונית עולה בכל תחום הגדרתה, ובפרט חד-חד-ערכית. בנוסף, formula_21 ולכן הסדרה הגאומטרית formula_22 שואפת לאינסוף, ולכן האקספוננט הוא פונקציה על כפונקציה מהמספרים הממשיים למספרים החיוביים. למעשה, הוא הומומורפיזם של חבורות בין החבורה formula_23 והחבורה formula_24.
כיוון שהאקספוננט הוא פונקציה חח"ע מהמספרים הממשיים, קיימת לו פונקציה הפוכה, מהמספרים החיוביים שמסומנת formula_25 או formula_26, ונקראת הלוגריתם הטבעי. ניתן גם להגדיר את הלוגריתם הטבעי קודם להגדרת האקספוננט (בתור האינטגרל הלא מסוים של formula_27) ולאחר מכן להגדיר את האקספוננט כפונקציה ההופכית ללוגריתם הטבעי.
formula_2 כשבר משולב.
באמצעות נוסחת אוילר לשברים משולבים ניתן לקבל שבר משולב ל-formula_2:
מהצבת x = 1 מתקבלת ההצגה המפורסמת של e כשבר משולב אינסופי שאינו מחזורי:
האקספוננט המרוכב.