משומד לדבר אחד (בעקבות הצנזורה הנוצרית נקרא גם מומר לדבר אחד) הוא מונח הלכתי תלמודי, המתאר יהודי אשר הוחזק כמשומד, למצווה מסוימת.
מעמדו ההלכתי.
מקור הדין.
הסוגיה במסכת חולין, דנה האם אדם אשר הוחזק (אם על ידי עדים שראו אותו כמה פעמים, או בדרכים שונות) כמשומד על ידי כך שבקביעות הוא עובר על עבירה מסוימת, או אינו מקיים מצווה מסוימת (כדברי רש"י: "מבעט במצווה זו"), נחשב כמשומד לכל התורה, והוא בגדר של משומד לכל דבר (אשר לפי דעות מסוימות אינו תחת ההגדרה של יהודי), או שהוא בגדר של יהודי, רק שהוא משומד לדבר אחד, ומקבלין ממנו קרבן נדבה (על פי דברי הגמרא שם, מפני הסיבה שיחזור בתשובה). מסקנת הסוגיא היא, שמשומד לדבר אחד לא נחשב למשומד לכל התורה כולה.
עוד דנו חכמי התלמוד, רב אחא ורבינא, באדם שעושה עבירה להכעיס את בוראו ולא רק לתיאבון, אם הוא נחשב גם אז למשומד בלבד, או שמא נחשב הוא ל"מין". ההלכה נפסקת כמו הדעה שלהכעיס נחשב למין.
במצוות מסוימות.
שונה היא הסברא במצוות מסוימות אשר לכל הדעות, אם הוא משומד להן, הוא נחשב משומד לכל התורה, ויש שאלה על יהדותו. למשל עבודה זרה, אשר אם אדם מוחזק כמשומד לעבודה זרה, הוא נחשב משומד לכל התורה כולה. וכן המומר ליין נסך, והמשומד לחילול שבת בפרהסיה, אשר דינו הוא כמשומד לכל התורה כולה.
Trouble (שיר של קולדפליי)
Trouble הוא סינגל של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי. הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, Parachutes. השיר חוזר על המילה "trouble" (צרות) לאורך השיר, ופורסמו לו שני קליפים.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-10 במצעד הסינגלים בבריטניה, וזה הפך אותו לסינגל השני של הלהקה שהגיע לטופ 10 במצעד הסינגלים בבריטניה אחרי Yellow. השיר לא הצליח במיוחד במיקום במצעדי הסינגלים העיקריים בארצות הברית, אך עיתוני המוזיקה ראו בו מצליח כמעט כמו "Yellow", והוא קיבל המון ביקורות חיוביות.
לדברי סולן הלהקה, כריס מרטין, הוא כתב את השיר כתוצאה מהתנהגותו. הוא סיפר ש"היו כמה דברים רעים שהלכו בלהקה... השיר הוא על התנהגות קשה כלפי מישהו שאתה באמת אוהב, וזה בהחלט קרה לי עם כמה מחברי הלהקה". ארבעת חברי הלהקה היו שותפים בכתיבת הסינגל כמו בקודמים, שמבוסס על רעיונותיו של מרטין. קליפ השיר בוים על ידי סופי מולר.
Jailbreak
כינוי חבור
המתקפה האווירית המצרית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים
המתקפה האווירית המצרית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים הייתה מתקפה רחבת היקף של מטוסי קרב מצריים על יעדים רבים בישראל ביום ה-6 באוקטובר 1973, יומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים. המתקפה הפתיעה את צה"ל שלא נערך מבעוד מועד לבלימתה וספג את תוצאותיה.
רקע.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל ממצרים את חצי האי סיני. המצרים, שלא השלימו עם הנוכחות הישראלית בסיני, ניסו להשיב חבל ארץ זה לידם ויזמו את מלחמת ההתשה בשנת 1969, אך המלחמה גבתה מחיר כלכלי וצבאי כבד ממצרים. בסופו של דבר, ב-7 באוגוסט 1970, נענתה ישראל בחיוב להצעת ארצות הברית להפסקת אש, שנכנסה לתוקף למחרת.
לאחר מלחמת ההתשה המשיכה מצרים להכין את צבאה לעימות כולל עם ישראל, במטרה להחזיר לעצמה את סיני או לפחות חלק ממנה.
צבא מצרים ביצע רכש נרחב של אמצעי לחימה, ותירגל מתארי תקיפה בהתאם לתוכניות שונות. התוכנית האחרונה שהתגבשה נקראה מבצע באדר, והיא זו שהוצאה אל הפועל ב-6 באוקטובר 1973 ופתחה למעשה את מלחמת יום הכיפורים.
על פי התוכנית, תותקף ישראל באותה העת מצפון על ידי סוריה ומדרום על ידי מצרים בכוחות קרקעיים עדיפים משמעותית מכוחות צה"ל שפרושים בסיני וסיוע נרחב ביותר של ארטילריה ומתקפה אווירית. המתקפה האווירית כללה את הפצצת בסיסי חיל האוויר, הפצצת מפקדות מרכזיות בסיני והנחתה מסיבית של כוחות קומנדו באמצעות מסוקי סער לעומק סיני, לשם פגיעה בכוחות מתארגנים ובמפקדות.
המתקפה.
המתקפה תוכננה כך שהמטוסים המצריים יחצו את הגבול בשעה 13:55, בדיוק כאשר מתחילה ההתקפה הקרקעית רחבת ההיקף לכל אורכו של הגבול המצרי והסורי. המטוסים חדרו בגובה נמוך בנתיבים שבהם כיסוי המכ"ם הישראלי חלקי ונהנו מהפתעה מוחלטת (תכנון זה דומה למבצע מוקד שיזמה ישראל ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים). המטוסים התקיפו בו זמנית את היעדים הישראלים, כאשר לצד מטוסי התקיפה הוזנקו מטוסי ירוט שתפקידם להגן על מטוסי התקיפה עמוסי הפצצות מפני מטוסי ירוט ישראליים.
גורם משמעותי נוסף שסייע למצרים בתקיפה היה המצב שבו היה שרוי חיל האוויר הישראלי. החל בבוקר אותו היום הוכנו מטוסי חיל האוויר לתקיפת שדות התעופה בסוריה, אך בשעה 11:30 לערך הודיע הרמטכ"ל דוד אלעזר כי הממשלה אינה מאשרת את התקיפה, ולכן בזמן התקיפה המצרית היה חלק גדול ממטוסי חיל האוויר בשלבי פרוק מטען הפצצות ולא יכול היה להגיב למתקפה.
סך הכל השתתפו במתקפה 222 מטוסי קרב מצריים. להלן יעדי התקיפה:
המטוסים והמסוקים שהשתתפו בגל התקיפה לא היו יכולים להשתתף בגל תקיפה נוסף מאחר שבשעה 17:25 ירדה החשיכה ולא ניתן היה להספיק לחמש, לתדלק ולהזניקם שוב למשימות נוספות אלא רק למחרת היום.
תגובת חיל האוויר הישראלי.
החל מהשעה 13:50 החלו לזרום למפקדת חיל האוויר ידיעות בדבר המתקפה המשולבת של חיל האוויר המצרי והסורי.
הדווח הראשון היה על המראות מטוסי קרב רבים משדה התעופה דמייר בסוריה. חמש דקות לאחר מכן, בשעה 13:55 התקבלו ידיעות על הזנקות נוספות מסוריה ומצרים לכוון ישראל. בשלב זה הורה מפקד חיל האוויר בני פלד להזניק מטוסים להגנת שמי המדינה.
לאחר דקות אחדות החלו לזרום ידיעות על הפצצות בבסיסי חיל האוויר בסיני. מאחר שהתקיפה המצרית הקיפה כמעט את כל מרכזי השליטה והבקרה של חיל האוויר בסיני היו שיבושי תקשורת ובערפל הקרב הוזנקו מטוסי ירוט ישראלים בבהילות מבלי שנמסרו להם מטרות. הפגיעה הישירה של טיל שיוט מדגם קלט ביב"א 528 השביתה את פעולתה וכך לא היה לחיל האוויר כיסוי מכ"ם בחלקים מסיני. חלק מהמטוסים הישראלים המריאו מבלי שצוותי הקרקע יספיקו להסיר מהם את החימוש שהוכן למבצע תגר והם נאלצו להטילו מעל לים ללא תכלית. בהיעדר הכוונה אפקטיבית רוב רובם של מטוסי הירוט לא הצליחו ליצור מגע עם המטוסים התוקפים שפעולת חלק מהם נמשכה ללא התנגדות ישראלית.
בנוסף למטוסי הירוט הוזנקו גם עשרות מטוסי סקייהוק שהם מטוסי תקיפת קרקע אך מאחר שלא ניתנו לחלק מהם משימות לתקיפה שהו הסקייהוקים באוויר ללא משימות וביצעו "מעגלי המתנה" ולבסוף חזרו לנחיתה. שיבושי הקשר וערפל הקרב פגעו במבצעיות סוללות טילי ההוק הישראליות, שלחלקן הייתה נעילת מכ"ם על מסוקי הסער המצריים ועל מטרות אחרות, ובשל כך בקשת מפעילי ההוק לאישור פתיחה באש לא נענתה.
בשעה 14:40 הגיעו ידיעות ראשונות על מטסי מסוקי סער שמנחיתים כוחות חי"ר בעומק סיני. מטוסי ירוט הוזנקו לחפש אותם ולירט אותם. לאחר מכן נוספו ידיעות על סגירת שדה התעופה רפידים עקב הפצצה וידיעות נוספות שיצרו אווירת חרום.
על אף ערפל הקרב וההפתעה הצליח חיל האוויר לשבש חלקים של המתקפה המצרית ולהפיל מספר מטוסים ומסוקים בקרבות אוויר ובאש נ"מ. אך בשל ערפל הקרב עוצמתו של חיל האוויר לא באה לידי ביטוי ביום הראשון למלחמה.
הנצחה.
באוקטובר 2014 לציון 41 שנים למלחמה, שודר בטלוויזיה המצרית סרט תעודה בשם "אבאביל - האמת על המתקפה האווירית המצרית". בסרט רואיינו 17 מפקדי חטיבות אוויריות שהעידו על זכרונותיהם מהמתקפה.
המועצה המוסלמית העליונה
המועצה המוסלמית העליונה (בערבית: المجلس الإسلامي الاعلى, אל-מָגְ'לִס אל-אִסלָאמִי אל-אַעְלָא) הייתה הגוף האסלאמי העליון לניהול כל העניינים הדתיים של הציבור הערבי בארץ ישראל המנדטורית מ-1922 ועד 1948 וגוף יציג של ציבור זה מול שלטונות המנדט. המועצה ניהלה את נכסי הווקף, שלטה במערכת המשפט המוסלמי (שריעה), מינתה בעלי תפקידים דתיים וניהלה מוסדות חינוך וסעד שונים. עד המרד הערבי הגדול (1936–1939) התקיימה המועצה כממשלתו של הציבור הערבי וזכתה לשיתוף פעולה ואמון הממשל הבריטי. לאחר המרד ובמהלך מלחמת העולם השנייה צומצמה פעולתה של המועצה לטיפול בנושאי דת פנימיים בלבד, אך מ-1946 שבה לפעילות כמו-ממשלתית. לכל אורך פעולתה הטיפה המועצה להתנגדות פעילה לציונות ותמכה בארגוני ההתנגדות ערביים.
רקע.
עם תחילת המנדט, ביקשו שלטונותיו לפעול בארץ מול גופים יציגים של אוכלוסי הארץ. בעוד שאת היהודים הציונים ייצגו על פי הנחיות כתב המנדט ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית, הערבים היו ללא גוף יציג כתוצאה מפיצול פנימי. גוף כזה היה חיוני לשלטון כיוון שהן לפי כתב המנדט והן לפי שיטת שלטונם לא היו הבריטים מעוניינים ליטול חלק בהחלטות דתיות-פנימיות כגון מינוי מופתי לכל אחד מאזורי הארץ (חמישה עד שמונה). מיד לאחר כיבוש הארץ הורכבה על ידי השלטון הצבאי ועדה להנהלת הווקף על מנת למלא את החלל שנוצר עקב הנתק מהנהלת ההקדשים המוסלמיים שמקום מושבה היה בקושטא לאורך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. הבריטים זיהו בארץ את משפחת חוסייני כאצולה טבעית, בעלת יכולת הנהגה מחד ונטייה לפרגמטיזם מאידך והפקידו את תפקיד המופתי של ירושלים בידיו של בן המשפחה חג' אמין אל-חוסייני. אחד מתפקידיו היה לרכז מופתים ונכבדים לצורך הקמת ועדה ליצירת חוקה למועצה מוסלמית עליונה.
בדצמבר 1921 פורסם צו בדבר הקמת המועצה. בינואר 1922 היא הוקמה, ולנשיאה נבחר המופתי אמין אל-חוסייני.
מזכיר הוועד הפועל הערבי, ג'מאל אל-חוסייני, הגדיר את המאורע "ניצחון של התנועה הלאומית", וגם העיתון האופוזיציוני "אל-כרמל" ראה במוסד הזה "ראש תנועתנו הלאומית למרות היותו גוף דתי".