עבד אלחלים הגיעה כמורה צעירה לבית-הספר בכפר, ששכן אז בשלושה צריפים רעועים בבית הקברות, ללא חשמל וללא מים. למדו בו כיתות א' - ג' במשך שעתיים בכל יום, כשמעל בית הספר ריחף איום בצו סגירה של משרד החינוך, עקב מחסור בתנאים הולמים. עבד אלחלים קיבלה על עצמה את ניהול בית הספר ב-1984 והחלה בהובלת מאבק להגשמת חזונה והקמת בית-ספר בכפר, שיהווה דוגמה הן ברמה המקומית והן בארצית. עבד אלחלים גייסה את עזרת תושבי הכפר, את המועצה המקומית עמק יזרעאל והעומד בראשה דאז מולה כהן, ואת משרד החינוך, וב-1990 נחנך המבנה החדש של בית הספר. מבנה בית הספר תוכנן בהתנדבות על ידי בעלה של עבד אלחלים המהנדס סאלח עבד אלחלים כך שהוא מקיף במרכזו עץ חרוב עתיק. כך גם המבנה השני שהוקם בהמשך, מקיף במרכזו עץ אלון עתיק. עבד אלחלים הובילה את בית הספר למעמד של בית ספר מדגים ב-1990, בית ספר אוטונומי ב-1992, ולבית הספר הערבי הראשון שנבחר להיות אחד מבתי הספר הניסיוניים של משרד החינוך (1994).
היא שימשה בתפקידים ציבוריים רבים, בהם, במשרד החינוך: חברה במליאה הפדגוגית, בוועדת פרסי החינוך, בוועדה לחינוך לערכים ולדו-קיום, ובפורום לקידום מעמד האישה. כמו גם: חברה בצוות היועצים לראש מועצת עמק יזרעאל, חברה בווקף המוסלמי במשרד ראש הממשלה, חברה בוועד המנהל במכון "אבנה ראשה", וכן לימדה בתוכנית להכשרת מנהלים בסמינר אורנים. עבד אלחלים מחזיקה בשלושה תארים בתחום החינוך: MA ,BA ותואר דוקטור בפילוסופיה של החינוך. נכון לאוקטובר 2014, היא לומדת לקראת תואר במשפטים.
עבד אלחלים גרה במנשייה זבדה, היא אמא לארבעה וסבתא לשמונה.
בית הספר "אַלְרוֹאַא".
בית-הספר "אַלְרוֹאַא", ששמו כולל את המשמעויות של המילים חזון וחלום, הוא בית ספר שמשלב את הילד בעל הצרכים המיוחדים יחד עם תלמידי החינוך הרגיל. בית הספר מהווה גם בית ספר אזורי לילדים בעלי צרכים מיוחדים, והוא "מייצג גישה מערכתית חדשנית לשילוב של תלמידי חינוך מיוחד ותלמידי חינוך רגיל בממדים ובהעמקה שאין להם תקדים." כשליש מאוכלוסיית התלמידים שבו מוגדרת כבעלת צרכים מיוחדים, ו"אין בספרות שום אזכור למוסד חינוכי ממלכתי שמשלב כמות יחסית כה גבוהה של ילדים בעלי צרכים מיוחדים בסביבת לימודים רגילה".
עבד אלחלים הובילה את שיטת השילובים גם בתחומים נוספים בבית הספר: שילוב רב–גילאי בין הילדים, שילוב בין-צוותי בתוך הסגל החינוכי, ושילוב בין הסגל החינוכי לסגל הפרא-רפואי. כמו כן הושם דגש על שילוב אמנויות, מוזיקה, טבע ודרמה בתוכניות הלימודים ובתוכני ההוראה. בנוסף קיים שיתוף פעולה הדוק בין בית הספר להורים ולקהילה.
שינויים במעמדו של בית הספר:
בית הספר זכה כמה פעמים במקום השני והראשון בתחרות "בית הספר היפה" הן במחוז צפון והן במדינה. קיבל את פרס "מגשים ישראל היפה" מאת נשיא המדינה חיים הרצוג, "מגן זהב" על הצטיינות בנושא זהירות בדרכים, ואות בית-הספר הירוק.
בית הספר כולל אשכול גנים מגיל 3 עד 6, בית ספר ממלכתי רגיל (כיתות א' – ו'), ומעון לילדים בעלי צרכים מיוחדים מגיל 5 עד 21.
מתוך "פתח דבר" לספר "עץ נטוע חזק באדמה ואמיריו בשמים", נכתב על ידי גנית וינשטיין, מנהלת האגף לניסויים ויזמות במשרד החינוך:
תאוריית "נקודת האור".
המשנה החינוכית של עבד אלחלים מושתת על שתי אמונות יסוד: הראשונה היא "כבוד האדם" – כל תלמיד הוא פרט בפני עצמו בעל צרכים ויכולות שונות. על בית הספר מוטלת החובה המוסרית לספק לו מענה מקיף והוליסטי לכל צרכיו: מהפיזיים – סביבה מוגנת, ארוחה חמה. המשך בצרכים החברתיים – אווירה דמוקרטית, החופש לבחור ויחסי חברות עם התלמידים האחרים. ועד לצרכים הנפשיים רוחניים – כבוד ליכולותיו, קבלת השוני, אווירה של אמון ואהבה, ופיתוח חשיבה וסקרנות.
האמונה השנייה היא "תאוריית נקודת האור", שפותחה על ידי עבד אלחלים, שאומרת כי בכל ילד קיימים כישורים המיוחדים לו ושיש לפתחם. ברגע שמגלים נקודת אור אחת היא מאירה נקודות אור נוספות ותהליך זה עוזר לאדם להגשים את עצמו. השיטה שמה דגש על ה"יש" ולא על ה"אין", שקיים בכל ילד. על ידי חיזוק והעצמת הכישורים המיוחדים לכל ילד קרי "נקודת האור", מתחזקים גם כישורים ויכולות בתחומים נוספים ונוצרת דינמיקה של תהליך שיפור כללי בילד. צוות בית הספר עובד ע"פ תאוריה זו, ופועל לאיתור וחיזוק נקודות האור אצל כל תלמיד ובכך עוזר לו לממש את הפוטנציאל האישי שלו. בספרה של עבד אלחלים, "תאוריית נקודת האור: לחפש את הניצוץ שבאדם", מובאות דוגמאות רבות ליישום תאוריה זו.
מתוך מכתבו של פרופ' דוד חן מאוניברסיטת תל אביב - בית הספר לחינוך:
רצועת אריזונה
רצועת אריזונה היא רצועת אדמה במדינת אריזונה שבארצות הברית לאורך נהר קולורדו. הקושי לחצות את הגרנד קניון, גרם לכך שלאזור הזה יש קשרים פיזיים ותרבותיים חזקים עם יוטה ונבדה, יותר מלשאר אזורי אריזונה.
האזור יושב באמצע המאה ה-19 על ידי חלוצים מורמונים תחת הנהגתו של ג'ייקוב המבלין. באותן שנים היה אזור רצועת אריזונה אחד המעוזים האחרונים של הפוליגמיה בארצות הברית של המאה ה-19; אף על פי שכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים התנערה מנישואין פוליגמיים ב-1890. גם במאה ה-20 כיכבה רצועת אריזונה במרכזן של מספר שערוריות סביב קבוצות פוליגמיות שהיו פעילות באזור, אם כי קבוצות כאלו היוו באופן ברור מיעוט.
למשך תקופה ממושכת הייתה רצועת אריזונה גן עדן לבוקרים, כאשר שטחי עשב נרחבים הפרוסים בעמקים והמרחבים הגבוהים של רמת קאיבאב שימשו לבהמות למרעה ולשיטוט אחר מזון. אדמות המרעה ומקורות המים היוו עילה תמידית למחלוקות בין חברות מתחרות ובין בוקרים לרועי כבשים.
רצועת אריזונה הייתה גם במשך המאה ה-19 שדה קרב שראה סכסוכים בין ילידים לבין מתיישבים חדשים, עד שהושג שלום תודות למאמציו הדיפלומטיים של ג'ייקוב המבלין.
לרצועה היה גם היבט תחבורתי חשוב, כאשר היא שימשה כדרך העיקרית מיוטה לאריזונה, מאחר שהגרנד קניון ונהר הקולורדו היו מחסומים כמעט בלתי עבירים לנוסעים דרומה.
אנשים אמיתיים
אנשים אמיתיים (באנגלית: Real Humans, בשוודית: Äkta människor) היא סדרת מדע בדיוני שוודית המתרחשת בגרסה אלטרנטיבית של שוודיה בת זמננו, שבה רובוטים אנתרופומורפים (אנדרואידים) המכונים "הובוטים" (Hubots, הלחם של המילים "Human" ו"Robot") נמצאים בשימוש נרחב. הסדרה עוקבת אחר מספר קונפליקטים בין בני-אדם וההובוטים שבחייהם, כמו גם אחרי קבוצת הובוטים בעלי רצון חופשי הדורשים לקבל מעמד שווה לזה של בני האדם.
פשוט קשר סמי מקומית
אלכסנדר קוסביצקי
אלכסנדר (סאשה) קוסביצקי (Alexander Koussevitzky; 8 באפריל 1927 – כ' באייר תשל"ה, 1 במאי 1975) היה חזן בארצות הברית.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1927 בווילנה, בנו של החזן משה קוסביצקי. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה עם משפחתו בברית המועצות. בשנת 1947 היגר עם משפחתו לארצות הברית. בוגר הישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנת 1956 התמנה כחזן ב"אוטופיה ג'ואיש סנטר" וכיהן בתפקידו 19 שנה.
הופיע עם אביו בקונצרטים ברחבי ארצות הברית. ביצע בדואט עם אביו את היצירה "מגן אבות". עוד מיצירותיו: "רצה ה'", "כי כשמך".
נפטר בארצות הברית בשנת 1975, בגיל 48.
היה נשוי לקרובת משפחתו הדסה לבית קוסביצקי (בתו של משה קוסביצקי מירושלים, בן דודו של אביו משה קוסביצקי). היה אב לבת ושני בנים.
פרפטום ג'זילה
פרפטום ג'זילה (Perpetuum Jazzile) היא להקה סלובנית שהוקמה בשנת 1983 תחת שמה הקודם "המקהלה הקאמרית של גאודאמוס" (Gaudeamus Chamber Choir). חבריה הם גברים ונשים. הם מופיעים לעיתים יחד עם נגנים של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של סלובניה, אך הם מבצעים בעיקר שירים בסגנון א-קפלה כשאחד מחברי הלהקה, סאסו וורביץ' (Sašo Vrabič), מבצע את קולות כלי ההקשה בסגנון ביטבוקס. הלהקה ידועה בעיקר עקב גרסת כיסוי שביצעה בשנת 2009 לשירה של להקת הרוק האמריקאית טוטו, "אפריקה", שביולי 2017 חצה הסרטון שלו ב-YouTube את רף 20 מיליון הצפיות.
פרפטום ג'זילה מושפעת בעיקר מהמוזיקאי ג'ין פרלינג (Gene Puerling) ולהקתו, The Singers Unlimited ומהרכב הא-קפלה סווינגל סינגרס, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים בסגנונות הבוסה נובה, סווינג, פאנק (Funk), גוספל ומוזיקת פופ, תוך כדי שימוש במאפיינים של הרמוניה צפופה.
מראשית ההקמה שלה היה המנהל המוזיקלי של הלהקה מארקו טיראן (Marko Tiran), אשר שימש בתפקידו עד שנת 2001. עד שנת 2011 שימש בתפקיד תומאש קוזלבצ'ר (Tomaž Kozlevčar) ומאז מנהל את הלהקה פדר קרלסון (Peder Karlsson).
היסטוריה.
בשנת 2006 הקליטה פרפטום ג'זילה את האלבום Čudna noč (בסלובנית: "לילה מוזר") וקיימה הופעה בקייב אוקראינה עם להקת מנסאונד (Mansound). סמינר ג'אז ווקאלי אורגן על ידם בליובליאנה יחד עם וורד סווינגל, שהקים את להקת סווינגל סינגרס.
הביצוע של הלהקה לשיר "אפריקה" זיכה אותה בתשבחות מאחד הכותבים של השיר דייוויד פייץ' ולהקת טוטו הזמינה את פרפטום ג'זילה להופיע אתה בקונצרט שנערך ליד אודינה, איטליה ב-2011.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיור עולמי וכל הכרטיסים להופעותיהם נמכרו עד האחרון. הלהקה הופיעה בקרואטיה, בצ'כיה, בגרמניה, בקנדה ובארצות הברית.
במאי 2015 הוציא הצמד מראיה, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2015 בשיר Here for You, וידאו קליפ של השיר בהשתתפות הלהקה. ביוני אותה שנה הופיעה הלהקה ביום העצמאות של סלובניה במסגרת התערוכה העולמית אקספו 2015. בסתיו אותה שנה ערכה הלהקה את סיורה הראשון לסין והופיעה בקונצרט גדול בבית האופרה של גואנגג'ואו.