גשר הבריטי למעבר כלי רכב על נחל הקישון נמצא מדרום לגשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון (גשר ג'למה או גשר העמקים), הוא נבנה בתקופת המנדט הבריטי, כחלק מסלילת קטע כביש 75 מחיפה לרמת ישי, גשר-דרך, המיועד למעבר כלי-רכב. קטע כביש זה נסלל על ידי גדוד שומריה וגדוד העבודה בשנים 1920–1921, וסלילתו הושלמה ב-1922. גשר זה בנוי משלוש קשתות/מרווחים, בני 25 רגל כל אחד.
בניית הגשר.
הגשר נבנה בשנת 1929 על ידי המנדט הבריטי כחלק מהמאמץ של הבריטים לסלילת דרך מחיפה לרמת ישי (שאז נקראה ג'דה), היום כביש 75. קטע הכביש נסלל קודם לבניית הגשר, על ידי גדוד שומריה וגדוד העבודה בשנים 1920–1921 וסלילתו הושלמה בשנת 1922.
כחלק מפארק העמקים.
בשנת 2015 החלה רשות נחל הקישון בהקמת פארק העמקים על גדות הנחל משני צידי כביש 75. בתחום הפארק ניצבים שני הגשרים. בשטח הפארק נסלל שביל נחל קישון העוברת לאורך גדות הנחל ומשמשת כמסלול טיול רגלי ולרכיבה על אופניים.
האוול דייוויס
האוול דייוויס ( אנגלית: Howell Davis ) (בערך 1690 - 19 ביוני 1719) היה פיראט וולשי. הקריירה הפיראטית שלו נמשכה 11 חודשים בלבד, מה -11 ביולי 1718 עד 19 ביוני 1719, אז שמו לו מארב והרגו אותו. ספינותיו היו הקדוגן, באק, סנט ג'יימס ורובר.
דייוויס השתלט/שדד 15 אוניות אנגליות וצרפתיות.
קריירה קצרה.
דייוויס, יליד מילפורד הייבן, פמברוקשייר, ויילס, החל את דרכו בפיראטיות ב־11 ביולי 1718 כאשר ״קדוגן״, עליה שימש כקצין שני, נכבשה על ידי הפיראט אדוארד אנגלנד. דייוויס, החליט להצטרף לפיראטים, וקיבל פיקוד על ״קדוגן״ ויצא לברזיל ב -18 ביולי 1718. עם זאת, צוותו החליט להפליג לברבדוס במקום זאת. כאן נכלא דייוויס באשמת הפיראטיות, אך בסופו של דבר שוחרר וחיפש מקלט באזור הפיראטים של ניו פרובידנס בבהאמה.
כאשר נערכו פעולות נגד הפיראטים, בניו פרובידנס על ידי המושל וודס רוג'רס, דייוויס עזב את הספינה ״באק״ עם שישה אנשי צוות נוספים, שכללו את תומאס אנסטיס וולטר קנדי, כדי להשתלט על הספינה עד מרטיניק. דייוויס נבחר לקפטן וניהל פשיטות מבסיסו בקוקון.
בהמשך הוא חצה את האוקיינוס האטלנטי כדי לשדוד משלוחים באזור באיי כף ורדה. אחת הספינות שתפס שם הפכה לספינת הדגל החדשה של דייוויס, ״סן ג'יימס״ עם 26 תותחים. לאחר מכן הוא הקים שותפות עם שודד ים צרפתי אוליבייה לבאסור, המכונה לה בוזה, וקברניט נוסף באונית פיראטים, תומאס קוקלין. השותפות נמשכה עד שהתפרקה כתצאה מוויכוח ביניהם שהם היו שיכורים. דייוויס עבר לספינה ״רובר״ עם 32 תותחים, והפליג דרומה ותפס ספינות עם מטען עשיר יותר בחוף הזהב (גאנה). אחד מאסיריו היה עמיתו הוולשי ברתולומיאו רוברטס, שנועד להתפרסם עוד יותר כפיראט, כמו גם תומאס סאטון, שהפליג לצד רוברטס במשך כל הקריירה הפיראטית שלו.
תחבולות והונאה.
דייוויס היה אדם פיקח ומקסים, והתחזה לרב חובל פרטי ולגיטימי שהוליך שולל את מפקד המצודה הבריטית שהחזיקה עבדים בגמביה. לאחר שהשתלט על מפקד המצודה בזמן ארוחת קבלת פנים, דייוויס החזיק בו כבן ערובה, עד שקיבל כופר ב -2,000 פאונד בזהב.
פעם אחרת, תפס ספינה צרפתית חזקה וגדולה, כאשר הניף להפחידה, את דגל הפיראטים השחור שנלקח מספינה גדולה שתפס. שהייתה חמושה מאוד. הצרפתים הניחו שזאת הספינה השנייה והם נכנעו במהירות.
עם זאת, כשניסה שוב לבצע את העמדת הפנים הזאת, כשהוא התחזה לצייד פיראטים של הצי המלכותי כדי לחטוף את מושל האי הפורטוגלי פרינסיפה, המושל הבין זאת. דייוויס הוזמן להגיע למבצר להרמת כוס יין. בדרך לשם, המושל ארגן מארב לפיראטים, ודייוויס נורה למוות ב -19 ביוני 1719. ברתולומיאו רוברטס נבחר כמחליפו על ידי צוות הספינה, והוא פשט על האי כנקמה בהמשך הלילה.
קפטן ויליאם סניילגראב, שנלכד על ידי הפיראטים בשנת 1719, כתב מאוחר יותר סיכום על ניסיונו הימי, על נפילתו בשבי שודדי ים. הוא הגיע למסקנה שדייוויס ״היה אדם אנושי נדיב ביותר".
בתרבות הפופולרית.
האגדה של האוול דייוויס העניקה השראה ליצירות בדיוניות כמו ״שודדי האצולה״ מאת ר. ל. ז'אן.
דמותו של האוול דייוויס מופיעה כדמות משנית במשחק .
מייקל שרמר
מייקל בראנט שרמר (באנגלית: Michael Brant Shermer; נולד ב-8 בספטמבר 1954) הוא סופר מדע אמריקאי, היסטוריון מדע, מייסד האגודה הספקנית והעורך הראשי של מגזין "סקפטיק" () אשר מוקדש ברובו לחקירת טענות פסאודו-מדעיות ועל-טבעיות. אגודת הספקנים מונה למעלה מ־55,000 חברים. שרמר עוסק בוויכוחים בנושאים הקשורים לפסאודו-מדע ודת בהם הוא מדגיש את הספקנות המדעית.
שרמר הוא המפיק והמגיש המשותף של סדרת הטלוויזיה בת 13 השעות "Exploring the Unknown" (חקר הלא נודע) ששודרה בשנת 1999 בערוץ Fox Family. מאפריל 2001 עד ינואר 2019, כתב טור חודשי למגזין "סיינטיפיק אמריקן" בטור על ספקנות. הוא גם יועץ מדעי של (ACSH).
שרמר היה בעבר נוצרי פונדמנטליסטי, אך חדל להאמין בקיומו של האל במהלך לימודיו לתואר שני. הוא מקבל את התוויות אגנוסטיקן, לא תאיסט, אתאיסט, ואחרים. עם זאת, הוא הביע הסתייגות מתוויות כאלה מחוסר אמונתו באלוהים, מאחר שהוא רואה שהם משמשים כסטראוטיפים ומעדיף פשוט להיקרא ספקן. הוא גם מתאר את עצמו כמצדד בפילוסופיה הומניסטית, כמו גם מדע המוסר.
רקע.
ראשית חייו.
נולד ב־8 בספטמבר 1954 בלוס אנג'לס. שרמר הוא רבע יווני דרך סבו, בעוד סבתו הייתה מקלן שבגרמניה.
כבן יחיד גדל בדרום קליפורניה, בעיקר באזור . הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע. בהמשך נישאה אימו בשנית, עם גבר בעל שלושה ילדים, שהפכו לאחיו החורגים, ואביו נישא לאישה שאיתו נולדו לו שתי בנות. אביו נפטר מהתקף לב בשנת 1986, ואמו מסרטן המוח בשנת 2000.
שרמר אמנם למד בבית הספר ביום ראשון, אך הוא אומר כי הוריו הביולוגיים, החורגים וכן אחיו לא היו דתיים ולא חילוניים, מכיוון שהם לא דנו בנושא זה לעיתים קרובות, והם גם לא הגיעו לכנסייה או התפללו יחד. שרמר החל את לימודיו בתיכון בשנת 1971, כאשר התנועה האוונגליסטית בארצות הברית החלה לצבור פופולריות. לילה אחד בהשפעתו של חברו הטוב ג'ורג', שהוריו היו נוצרים, שרמר התנצר. למחרת למדו שני החברים בכנסיית גלנדייל, הפרסביטריאנית, שם ניתנה דרשה על ידי מה ששרמר מתאר כ"מטיף מאוד דינמי ותאטרלי, שהיווה לי השראה לגשת בסוף הדרשה כדי להינצל". במשך שבע השנים הבאות הוא הטיף מדלת לדלת כחלק מאמונותיו העמוקות.
שרמר השתתף בקבוצת מלגות לימודים נוצרית בלתי פורמלית במקום שנקרא "האסם" בלה קרסנטה, קליפורניה, אותו מתאר שרמר כ"להקה משוכללת של תקופת שנות ה-70 עם מנהיג נגן גיטרה היפי ארוך שיער, שקרא קטעי תנ"ך עליהם דיברנו בהרחבה". שרמר נהנה מההיבטים החברתיים של הדת, והתענג במיוחד על דיוניה התאולוגיים.
שרמר גדל עם רובים. אביו החורג היה צייד שלקח את שרמר וכלבי הציד שלהם לטיולי ציד חצי תריסר פעמים בשנה, עם משחקי יריות כמו ביונים, ברווזים ושליו. הם אכלו את כל מה שהרגו, שלהם הציג גם אביו החורג כישורים קולינריים. כשגדל והתבגר, שרמר היה בעל רובה אוויר, אחר כך רובה כדוריות, אחר כך רובה ציד בקליבר 20 ואז רובה ציד בקליבר 12.
שרמר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Crescenta Valley בשנת 1972. בתשוקה להכשרה תאולוגית רצינית, הוא נרשם לאוניברסיטת "פפרדין" מתוך כוונה להפוך לתאולוג. בתחילה עסק בתאולוגיה נוצרית. בנוסף ללימודי קורסים בתנ"ך, שרמר למד את כתביו של ק"ס לואיס. הוא השתתף בקפלה פעמיים בשבוע, מה שהיה נדרש מכל הסטודנטים. למרות המגבלות שהוטלו על סטודנטים, כמו איסור על ריקוד וביקור בחדרי המעונות של המין השני, שרמר מצא את האוניברסיטה כחוויה טובה, והוא קיבל את משנתה כמדריך להתנהגות. אולם כשנודע לו שלימודי דוקטורט בתאולוגיה מחייבים בקיאות בעברית, יוונית, לטינית וארמית, שרמר, שלא מצא שפות זרות כאחת החוזקות שלו, עבר לפסיכולוגיה.
הוא הצהיר כי בשלב זה הוא "שולט באחת משפות המדע: סטטיסטיקה", וכי הוא למד על גיבוש השערות, השערת האפס ובדיקת השערות, שהובילו לשינוי במחשבתו. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה ב"פפרדין" בשנת 1976.
לימודים מתקדמים ושינוי אמונות.
התואר השני של שרמר בפסיכולוגיה ניסיונית באוניברסיטת קליפורניה, פולרטון, הוביל לדיונים רבים לאחר השיעור עם הפרופסורים בייארד ברטסטרום ומג וייט בפאב מקומי - מועדון 301 - שהתמשכו לתוך הלילה. דיונים אלה, יחד עם מחקריו באנתרופולוגיה תרבותית, הובילו אותו לפקפק באמונותיו הדתיות. הוא נטש את השקפותיו הדתיות האדוקות, כשהוא מונע על ידי מה שהוא תפס כחוסר הסובלנות הנוצרת על ידי המוסריות המוחלטת שלימדו אותו בלימודי הדת הצביעות במה שמאמינים רבים הטיפו ובמה שהם נהגו; והמודעות הגוברת שלו לאמונות דתיות אחרות, וכיצד נקבעו על ידי הנסיבות הזמניות, הגאוגרפיות והתרבותיות בהן נולדו תומכיהם. מכאן, שרמר הגיע למסקנה כי "ברור שאלוהים נעשה בדמותנו ולא ההפך." באמצע הכשרתו לתואר שני, הוא הסיר את מדליון הכוכבים הנוצרי של הכיתות הנוצריות שהוא לבש סביב צווארו במשך שנים. הוא סיים את התואר השני מאוניברסיטת קליפורניה בפסיכולוגיה בשנת 1978.
הצעד האחרון בנטישת הדת של שרמר הגיע כאשר אהובתו מהמכללה, מורין, נפגעה בתאונת דרכים ששברה את גבה והפכה אותה למשותקת מהמתניים ומטה. שרמר מספר: