את שם הבמה אימצה משם המשפחה של סבתה.
למדה בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" תחת חסותם של מומחים מתעשייה ממציא שיטת המשחק לי סטרסברג ואיליה קאזאן. התחילה את דרכה על בימות התיאטרון שבברודוויי בתחילת שנות ה-50, זכתה בפרס התיאטרון העולמי על הופעתה במחזה "המרדף" ולאחר מכן הופיעה בלהיט זוכה פרס פוליצר "פיקניק".
הועמדה ב-1959 לפרס הטוני על תפקידה במחזהו של יוג'ין או'ניל "ניצוץ של משורר" וב-1962 על הופעתה במחזה "מדינה רחוקה".
לעומת קריירת תיאטרון עשירה הקריירה הקולנועית של סטנלי שהחלה ב-1958 בדרמה "אלילה" הייתה דלה בהופעות, מה שלא הפריע לה להיות מועמדת פעמיים לפרס האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתור המדיום מיירה סייבייג' במותחן האימה "סיאנס באחר הצהריים הרטוב" ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה הביוגרפית "פרנסיס" בתור ליליאן אמה של השחקנית פרנסיס פארמר (ג'סיקה לאנג).
התפרסמה בקולנוע גם בדמותה הביוגרפית של הטייסת פורצת הדרך פאנצ'ו בארנס בדרמת ההרפתקאות ההיסטורית "הצוות המובחר".
זכתה בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בשנת 1963 על תפקידה בסדרה "בן קייסי" ובפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר ב-1985 על הופעתה בגרסתו של איליה קאזאן למחזה של טנסי ויליאמס "חתולה על גג פח לוהט".
הייתה נשואה ארבע פעמים: לברוס הול, לשחקן קורט קונויי, לשחקן אלפרד ריידר ולג'וזף סיגל.
לסטנלי נולדו שלושה ילדים אחד מנישואיה לקונרויי, אחד מברוקס קליפט אחיו של שחקן הקולנוע מונטגומרי קליפט ואחד מנישואיה לריידר.
סטנלי ביצעה תהליך גיור במהלך נישואיה לאלפרד ריידר.
נפטרה בשנת 2001 ממחלת סרטן הרחם בגיל 76.
הביוגרפיה על חייה של סטנלי יצאה לאור ב-2006.
דאגלס ראסל
דאגלס אלברט "דאג" ראסל (באנגלית: Douglas Albert "Doug" Russell; נולד ב-20 בפברואר 1946) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה.
ראסל נולד במידלנד שבטקסס. הוא למד באוניברסיטת טקסס שבארלינגטון שם התאמן תחת הדרכתו של דון איסטרלינג.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בשנת 1967 זכה ראסל ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.22 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:59.31 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן שלושה שבועות לאחר מכן, זכה ראסל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. שתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר כשהשווה את שיא העולם של מארק ספיץ מארצות הברית (56.3 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.2 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.0 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 59.5 שניות, אך מספר שעות לאחר מכן בשלב הגמר צ'ארלס היקוקס שבר לו את השיא והעמיד אותו על 59.3 שניות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 55.9 שניות, לפני ספיץ שיאן העולם (56.4 שניות) ורוס וואלס (57.2 שניות) שניהם חבריו לניבחרת השחייה האמריקאית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם היקוקס, דון מקנזי וקן וולש בשיא עולם חדש של 3:54.9 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:57.5 דקות) וברית המועצות (4:00.7 דקות), את סגנון הפרפר הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 55.0 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בשנת 1969 זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
הפסק (הלכה)
בהלכה, הפסק הוא ביטוי למצב בו יש המתנה פסיבית או שנעשית פעולה אקטיבית זרה בזמן עשיית מצווה, לדוגמה המתנה משמעותית בין ברכה על מאכל לבין אכילתו.
הפסקים מפורסמים.
ה'הפסק' המפורסם ביותר הוא בין ברכת 'נטילת ידיים' לברכת 'המוציא' ולאכילת הלחם (או החלה בסעודת שבת). למעט קהילת יוצאי תימן, כל הקהילות נוהגות שלא לדבר במילים מפורשות, למעט - "העבירו מלח", עד לאכילת הלחם. בחלק מהקהילות נוהגים שקט מוחלט. אם כי מעיקר הדין מותר להפסיק בין הנטילה להמוציא.
בעת התפילה ישנם חלקים שבהם ההלכה קובעת שאסור 'הפסק' - ומאפשרת זאת רק במקרים קיצוניים של סכנה וכדומה. המשנה במסכת ברכות מדברת על איסור דיבור מרגע שמתחילים בברכות לקראת קריאת שמע ובהמשך עד סיום תפילת עמידה. בגלל הרצון "לסמוך גאולה לתפילה" - כלומר שברכת הגאולה תסתיים ומיד תתחיל תפילת העמידה, ישנם מנהגים שונים באשר לאמירת פיוטים ותוספות לתפילות עתיקות אלו. משום כך, לדוגמה, יש הנוהגים (מנהג ארץ ישראל) שלא לומר בשבת את פסוקי השבת והחג לפני תפילת העמידה בימים אלו.
מה נחשב להפסק.
הפוסקים דנים, בגדר מה בדיוק נחשב להפסק. יש שסוברים, שהפסק נחשב כל דבר המפסיק את הדבר שהיה קודם מכיוון שלא ניתן לעשותם יחד, ובכך הם מסבירים את החילוק שמבואר במסכת חולין בין אדם הנוטל מים אחרונים כדי לברך ברכת המזון, שמכיוון שברכת המזון היא הפסק לסעודה - שהרי לא ניתן לברך ולאכול כאחד, לכן אדם האומר "הביאו מים אחרונים ונברך" הפסיק את סעודתו, ואם רוצה לחזור ולאכול חייב לברך ברכה ראשונה, אבל אדם השוחט בעלי חיים, ומכסה את דמו, אין הדבר נחשב להפסק אם רוצה לשחוט שוב עוד בעל חיים, ואין הוא צריך לחזור ולברך, כיוון שהוא יכול עדיין לשחוט ביד אחת ולכסות את הדם ביד שנייה. לפי זה, נמצא לכאורה, שאדם המתפלל באמצע הסעודה, נחשב הדבר להפסק, והוא צריך לברך שוב.
יש שהסבירו את דברי הגמרא בדרך אחרת; ברכת המזון נחשבת להפסק רק מפני שהיא מפסיקה את האכילה; לעומת זאת, כיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה.
המפסיק בין שתי מצוות.
הראשונים נחלקו, גם האם שחיטה מפסקת בין כיסוי הדם האחד למשנהו, ואם צריך לברך במקרה שהפסיק ביניהם. יש שכתבו שכשם שאין הכיסוי מפסיק בין שחיטה לשחיטה כך אין השחיטה מפסקת בין כיסוי הדם למשנהו ויש שסוברים, שבעוד שכיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה, הרי שהשחיטה אינה מצורכי הכיסוי והיא מפסיקה ביניהם.
בנושא זה נחלקו עוד הראשונים, אם שיחה בין שחיטה לשחיטה נחשבת להפסק ומצריכה לברך שוב. הרי"ף סובר, שדווקא השח בין תפלין של יד לתפילין של ראש חוזר ומברך, מכיוון שהן שתי מצוות שאינן מעכבות זו את זו, ולכן כאשר אדם מפסיק ביניהן בדיבור, הוא גורם לכך שהן יחשבו לשני מעשים שונים, אך אדם המפסיק בין אותה מצווה עצמה, כמו המפסיק בקריאת הלל בין פרק לפרק, אינו חוזר ומברך.
אך הרמב"ן ורבינו יונה סוברים שגם כאשר מדובר בשתי מצוות נפרדות, תלוי הדבר: אם מדובר בשתי מצוות ששתיהן מוטלות על האדם כחובה, כמו תפילין של יד ותפילין של ראש, אסור לו להפסיק ביניהן, ולכן אם הפסיק יחזור ויברך; אבל בשתי מצוות שהוא לא חייב לעשותן, כמו שחיטה שאם אינו רוצה יכול לא לשחוט ולא לאכול, לא ניתן לומר שאסור לו להפסיק, וממילא גם לא ניתן לומר שאם הפסיק חייב לחזור ולברך, כשם שהסח באמצע הסעודה אינו חייב לחזור ולברך ברכת המוציא.
ולטר בראק
ולטר בראק (בגרמנית: Walter Brack; 20 בנובמבר 1880 - 19 ביולי 1919) היה שחיין גרמני, אלוף האולימפי הראשון בסגנון גב, בעל 2 מדליות ושיאן עולם.
ביוגרפיה.
בראק נולד בברלין.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה בראק במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 יארד גב בתוצאה של 1:16.8 דקות, לפני חבריו לנבחרת גאורג הופמן וגאורג זכריאס ובמדליית כסף במשחה ל-440 יארד חזה, אחרי חברו לנבחרת זכריאס שקבע תוצאה של 7:23.6 דקות ולפני הנרי ג'יימיסון הנדי מארצות הברית.
בשנת 1919 נפטר בראק בעיר הולדתו.
ארמז
צוללת T
קללת פרח הזהב
קללת פרח הזהב (满城尽带黄金甲) הוא סרט דרמה סיני בבימויו של ג'אנג יי-מו משנת 2006. עלות ההפקה שלו נאמדת ב-45 מיליון דולר, ובזמן יציאתו היה הסרט היקר ביותר להפקה בתולדות סין. הסרט מבוסס על המחזה הסיני הפופולרי "סופת רעמים" משנת 1934 של קאו לי, ומתאר פרשת בגידה וקשירת קשר בבית הקיסר פינג משושלת טאנג במאה ה-10. במקור נקרא הסרט "עיר עטויה שריון זהוב".
אתנובוטאניקה
אלטער בוחר
ליאל דניר
ליאל דניר (נולדה ב-25 בינואר 1985) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
קורות חייה.
דניר נולדה וגדלה בתל אביב והיא בת זקונים למשפחה בת שלושה ילדים. הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש ומאז נותק הקשר עם אביה. מוטי רייף היה זה שגילה אותה במפגש מקרי כשהייתה בת 17 והביא אותה לתחרות "תגלית השנה", בה זכתה במקום הראשון. זמן קצר לאחר הזכייה, השתתפה בקמפיין של מעצב האופנה ג'אנפרנקו פרה בפריז ובהפקות אופנה למגזינים מובילים. ב-2007 השתתפה בקליפ לשיר "מותק את אצלי בראש" שביצע ותרגם שלומי שבן לשיר "Mama, you have been on my mind" של בוב דילן.
בשנת 2006 הייתה מנחה של תוכנית הטלוויזיה "אקזיט", לצד איתי תורג'מן. ב-2008 גילמה את גאיה בסדרה "לאהוב את אנה". בשנת 2009 דניר דיגמנה לקולקציית בגדי החורף של חברת "קאלה".
בשנים 2007 - 2010 למדה דניר בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בכיתתה למדו בין השאר יעל איתן, ג'ייסון דנינו הולט, אריאל וולף, גל לב, מגי אזרזר, יערה פלציג ואיתי זבולון.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "לך יום אף לך לילה" של הבמאי אייל ציון וב"התגנבות יחידים" של הבמאי דובר קוסאשווילי. ב-2011 שיחקה בקומדיה "בובי ואני", והתארחה בסדרה הקומית "החברים של נאור".
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד מאיה ושיחקה לצד הנרי דוד. כמו כן השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" ובסדרה החברים של נאור בתפקיד אורח בפרק "ויפאסנה".