אלתרמן כיהנה במספר משרות בטכניון: מרצה (החל משנת 1976), ראש המסלול לתכנון ערים ואזורים (בין השנים 1982–1985 ו-1988–1989), ראש המרכז לחקר העיר והאזור ע"ש קלצניק (1991–1989), סגנית דיקן לענייני מחקר ולימודי מוסמך (1993–1994), יועצת נשיא הטכניון לנושא מעמד הנשים באקדמיה (1994–2003), נושאת הקתדרה לארכיטקטורה/תכנון ערים על שם דוד עזריאלי (1997–2014) וכן כראש המעבדה לחקר השוואתי בדיני תכנון ובנייה ומדיניות מקרקעין. בין השנים 1994–2014 הייתה פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והחל משנת 2015 היא פרופסור אמריטה בטכניון.
בשנת 2007 יזמה וייסדה במשותף עם פרופסור ירח דויטשר תוכנית לימודים לתואר שני בלימודי מקרקעין בטכניון. התוכנית ייחודית בישראל לתואר אקדמי ללימודי מקרקעין ומטרתה היא להכשיר אנשים לתעסוקה בתחום המקרקעין – יזמות, ניהול חברות בנייה, ניהול נכסים ודיור, הערכת שווי מקרקעין, ומימון של פיתוח מקרקעין.
אלתרמן הנחתה במסגרת הטכניון עשרות סטודנטים בעבודות תזה לתואר שני ודיסרטציה לתואר דוקטור. סטודנטים רבים אותם הנחתה לתארים מתקדמים התברגו עם השנים במשרות בכירות ומשפיעות בחברה: איריס האן, מנכ"לית החברה להגנת הטבע; שירה ברנד, ממלאת מקום ראש מינהל התכנון במשרד האוצר; דורון דרוקמן, סגן ראש מינהל התכנון במשרד האוצר; דורית הוכנר, מנהלת תחום בכירה במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים; ורד סולומון ממן, אדריכלית ראשית במשרד השיכון והבינוי ולשעבר אדריכלית העיר ראשון לציון; חוה ארליך-רוגינסקי, מהנדסת העיר פתח תקווה ולשעבר מהנדסת העיר נצרת עילית; מיכל סופר, מהנדסת העיר עכו; אהוד כרמלי, סגן מנהל אגף תכנון בעיריית תל אביב-יפו; כרמית קניגסברג (אוחיון), מנהלת מחלקת איכות הסביבה בעיריית הוד השרון; שרה גזית ויצמן, מנהלת אגף תכנון ועיצוב עיר בעיריית נתניה; מרים רוזנשטיין, ראש אגף תכנון ברשות שדות התעופה; ניר מועלם, פרופסור משנה בטכניון; סבסטיאן ולרשטיין, מנהל מרכז הגר, למחקר ופיתוח מדיניות דיור חברתי, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב; נורית קורן, ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים במכללת אורט בראודה; ואריאלה ורנסקי, ראש קבוצת המחקר בנושא יישוב סכסוכים בטכניון.
אלתרמן הייתה פרופסור אורחת בארצות הברית באוניברסיטאות הבאות: קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (בין השנים 1981–1982), בניו יורק (בין השנים 1996–1997), בויסקונסין (1992–1993), בפלורידה (בשנת 1993), במישיגן ובמיאמי. בהולנד הייתה פרופסור אורחת באוניברסיטת ניימכן ובאוניברסיטת ווכנינגן.
שימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת פרינסטון (1986–1987) ובמכון לינקולן למדיניות קרקע (1988) וכעמיתת מחקר של אוניברסיטת צקובה ביפן, לאחר שקיבלה מענק מחקר מטעם המכון הלאומי לקידום המדע ביפן (1994).
כיהנה כפרופסור מן החוץ בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת חיפה והרצתה בעשרות אוניברסיטאות, מכוני מחקר וארגונים בינלאומיים ברחבי העולם.
פעילות פוליטית.
הייתה ממייסדי מפלגת רצ ופעילה בשלום עכשיו. חברת המועצה הציבורית של יוזמת ז'נבה. חקרה בהזמנת הבנק העולמי את היישום האפשרי של הניסיון הישראלי בקליטת עלייה המונית לפתרון בעיית הפליטים הפלסטינים בארץ ישראל. בשנת 2003 יזמה, במשותף עם פרופסור מרשל קפלן מהמכון למדיניות ציבורית של אוניברסיטת דנוור, את "פורום השלום" באספן, שבקולורדו אשר בארצות הברית, שהורכב מאנשי עסקים ישראלים, אמריקאים ופלסטינים.
מחקריה.
המחקר של אלתרמן עוסק בכלים אפקטיביים לשמירה על שטחים פתוחים ושטחי חקלאות וזאת במטרה לשפר את המדיניות הציבורית לגבי המרחב. תחומי התמחותה הם:
אלתרמן הציגה את עבודות המחקר שלה בכ-200 כנסים מדעיים בין-לאומיים ב-33 מדינות.
חברויות ציבוריות.
ראש הפרויקט המחקרי "הים שלנו".
בשנת 2013 נבחרה אלתרמן לעמוד בראש פרויקט בין לאומי תלת-שנתי, "הים שלנו" (Mare Nostrum), שזכה למימון של 4.3 מיליון אירו מהאיחוד האירופי. מטרת העל של התוכנית הייתה לייצר ארסנל פתרונות, דרכים וכלים לשיפור הקיימות הסוציו-כלכלית והסביבתית של החופים לאורך אגן הים התיכון ולחזק את עמידותם בפני פגעי טבע ונזקים הנובעים מפיתוח סביבתי. עם 11 השותפים לפרויקט נמנו נציגים מארצות שונות השוכנות לחופי הים: הערים חיפה, קוולה ואלכסנדרופוליס שביוון, משרד מולנסיה שבספרד המתמחה בנמלים; החברה להגנת הטבע; ו"המרכז לשלום" בעקבה, שבירדן. את הפרויקט ליוו מומחים מגרמניה, טורקיה ואיטליה.
תומאס טראסק
תומאס "טום" ג'י. טראסק (באנגלית: Thomas "Tom" J. Trask; נולד ב-1961) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. טראסק עוטר בכוכב הכסף על גבורתו כטייס מסוק במהלך מלחמת המפרץ.
ביוגרפיה.
טראסק גדל בבוסטון בנה של קרולין לואיס ובנו החורג של מאסטר סרג'נט רוברט לואיס. הוא למד לתואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת אמברי-רידל בפרסקוט שבאריזונה, במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. הוא סיים לימודיו בפברואר 1984 ושירת כקצין בכוחות המילואים.
בספטמבר 1984 התגייס לשירות סדיר בחיל האוויר, עבר קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים.
שירת כטייס UH-1N בטייסת החילוץ וההצלה 40. עבר הסבה למטוסי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים 20. הוא השתתף בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ. במהלך המלחמה השתתף כקברניט MH-53 במשימת חילוץ של טייס F-14 טומקט שהופל בסמוך לבגדאד. על משימת החילוץ המורכבת והמסוכנת בתנאי מזג אוויר ושטח קשים ובשטח רווי כוחות אויב, עוטר בכוכב הכסף. כמו כן הוא וצוות המסוק זכו בפרס מק'קיי המוענק על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה, לטיסה הראויה לשבח לשנת 1991. לאחר המלחמה שימש עוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר בטרם חזר לטייסת המבצעים המיוחדים 20. לאחר תקופת לימודים שירת כקצין תכנון במפקדת כוחות האוויר של נאט"ו בנאפולי שבאיטליה. בשנים 1998–2001 שימש קצין מבצעים ומפקד טייסת המבצעים המיוחדים 20, הוא השתתף במבצעים בקוסובו. ב-2001 מונה לראש מחלקת מבצעים מיוחדים בלשכת קצין האג"ם של המטות המשולבים.
באוגוסט 2002 מונה למפקד להק המבצעים 347 שהיה משויך לכנף החילוץ וההצלה 347 בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2004 מונה לעוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. במאי 2005 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים 58, בפברואר 2007 מונה למפקד בית הספר לקציני טייסות בבסיס חיל האוויר מקסוול שבאלבמה.
ביולי 2008 מונה למפקד חיל האוויר ה-23 של ארצות הברית וכקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2009 מונה לראש ענף תכנון והערכה בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד לענייני תכנון ותיאום בפיקוד מרכז של ארצות הברית. באוקטובר 2011 מונה לראש ענף בניית הכוח, משאבים, דרישות והערכה אסטרטגית בפיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, שירת בתפקיד עד יולי 2017 ולאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.
במהלך שירותו צבר טראסק למעלה כ-3,200 שעות טיסה, על מסוקי ומטוסי MH-53, HH-60, UH-1, CV-22, MC-130, HC-130 וכלי טיס נוספים למבצעים מיוחדים.
טראסק בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי באלבמה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני בלימודי כוח אווירי מבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר, והוא בוגר המכללה לביטחון של נאט"ו ברומא שבאיטליה. הוא נשוי לקארין והם הורים לבת ובן.
Erfreut euch, ihr Herzen, רי&quot;ב 66
Erfreut euch, ihr Herzen (בעברית: שמחו, הלבבות), רי"ב 66, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השני של חג הפסחא, שחל ב-10 באפריל 1724.
היסטוריה.
קנטטה זו הייתה העשירית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. ביום הראשון של הפסחא ביצע את רי"ב 4 וביום השלישי ביצע את רי"ב 134.
הקנטטה מבוססת על יצירה קדומה שלו, רי"ב 66א', קנטטה חילונית שהלחין באך ב-1718 בהיותו בקטן ושהמוזיקה שלה אבדה. הוא ביצע שוב את היצירה לכבוד אותו מועד ב-1731 וב-1735.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 7 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים ממעשי השליחים העוסקים בדרשת פטרוס ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המספרים על פגישת ישו עם תלמידיו בדרך לאמאוס. הלברית שנכתבה על ידי מחבר לא ידוע מתארת דיאלוג אלגורי בין קול הפחד לקול התקווה, ומקשרת בין נושא זה לתחיית ישו.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של חצוצרה, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו הכולל בסון. לקנטטה שישה פרקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1972), גוסטב ליאונהארדט (ב-1976), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
נמל התעופה הבין-לאומי אורלנדו
נמל התעופה הבינלאומי אורלנדו הוא נמל תעופה גדול הממוקם שישה קילומטרים דרום מזרחית לאורלנדו, פלורידה בארצות הברית. נמל התעופה הוא השני בעומסו בפלורידה וה-14 בגודל תעבורת הנוסעים בארצות הברית. הנמל שימש בראשיתו כבסיס צבאי ולאחר מכן הפך לנמל תעופה אזרחי. בתוך נמל התעופה קיים בית מלון.
טיסות לישראל וממנה.