מסתבר שלבאגס באני יש עבר מפואר במרדפים. בסרט זה, הוא נותן לצופה הצצה לכמה מהמרדפים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הלוני טונס, כאשר הצופה מוזמן לאחוזתו, שם באגס מספר על אויביו ועל מרדפים של אחרים, ועוד מתקופת האדם הקדמון. לאחר שנכנסו הצופה האורח לאחוזתו, הוא מציג בפניו את סיפור חייו בעזרת תמונות שתלויות על קיר ביתו. בתמונה הראשונה, מופיע אלמר פאד, אשר ביזבז שנים ארוכות ומתסכלות ברדיפה אחריו. בתמונה השנייה, נמצא יוסמיטי סם, אשר מתגלה שמשום מה הוא שונא ארנבים, ובפרט את באגס. בנקודה זו, באגס מעלה את השאלות: "מה גרם למרדפים הללו?" ו"מתי היה המרדף הראשון?", כדי לגלות את התשובה. באגס לוקח את האורח למסע בזמן לתחילת האנושות.
כעת באגס, אשר מודע לקיומו כדמות מצוירת (ולא מתאכזב מכך ש"אין חיה כזאת"), עובר לאזור אחר בבית, שעליו תלויות תמונות של יוצריו:
לסיום, באגס מציג את תמונותו של מל בלאנק ומתאר אותו כך: "...וכמובן, אב בשם מל בלאנק שהיו לו אלפי קולות, והיה נחמד מצידו לתת לי אחד מהם".
כעת, עוברים לסרטון "Hare-Way to the Stars", שבו באגס מגיע בטעות לחלל ומציל את העולם ממרווין איש המאדים, שבכוונתו הזדונית לפוצץ את כדור הארץ, בטענה שהוא מפריע לו לראות את כוכב ונוס. ואז, חוזרים לאחוזתו של באגס שלוקח אותנו לסרטון נוסף של מרווין: "Duck Dodgers in the 24½th Century". אך הפעם, זה לא באגס שנתקל ביצור הקטן ממאדים אלא דאפי דאק, המכונה "הברווז דודג'רס" ונשלח לחלל ביחד עם פורקי פיג, בחיפוש אחר "אטום קצף גילוח", שנמצא בכוכב X. שניהם נלחמים על הכוכב עד הרס.
בחזרה לאחוזה, באגס מעלה זכרונות מהזמן שבו דאפי טען שהוא יורשו של רובין הוד בסרטון "Robin Hood Daffy". דאפי החליט לנסות פעם נוספת את נושא המוסקיטרים, אבל הוא הסתבך עם יריב מאוד מסתורי בסרטון "Duck Amuck". באגס מקטר על זה שאחת הבעיות שתמיד היו לו עם ציירים היא שנראה שהם אף פעם לא יודעים להבחין בין ארנב לחפרפרת, ובשל כך, דהינו בגלל שהם חושבים שהוא חפרפרת, מאלצים אותו לחפור את דרכו לכל מקום, וכאן נכנס הסרטון "Bully for Bugs". באגס יושב ליד תמונתה של סופי, ואומר שהוא מעדיף לטייל עם "ארנבת חתיכה", כפי שהוא מתאר אותה, אך לעיתים קרובות, לרוע מזלו, מוצא את עצמו נוסע עם דאפי דאק. בשלב זה עוברים לסרטון "Ali Baba Bunny", שבו השניים מגיעים למאורת אוצר. באגס עובר ליד תמונותיהם של וויל אי. קיוטי ואלמר פאד, ומדבר על כך שהוא מרגיש כאילו כל האנשים בעולם מעוניינים בדבר אחד - לירות, לטגן, לבשל ולהרתיח למוות ארנבים ו/או ברווזים, כדוגמת אלמר פאד. פה נכנס הסרטון "Rabbit Fire", שבו באגס ודאפי מוציאים אותו מדעתו בעת שהם מתווכחים אם בעונת הציד הזו המטרה המכוונת היא ברווזים או ארנבים.
באגס מביא אותנו עד לצרפת בעקבות פפה לה פיו, אשר מתאהב בחתולת רחוב וחושב אותה לבואשית בסרטון "For Scent-imental Reasons". באגס מנגן על פסנתר, ונזכר במעלליו עם בן אדם ששונא מאוד מוזיקה. מיד אחרי זה, נראה הסרטון "Long-Haired Hare" ולאחר מכן "What's Opera, Doc?", שבו באגס לוקח אופרה שלמה של 18 שעות ומקצר אותה ל-7 דקות. באגס מאיר את עינינו ומספר שלזכותו של אלמר יאמר כי "הוא לא באמת רוצה לאכול את החיות אותן הוא צד ושהוא עושה את זה רק בשביל הספורט, בניגוד לכמה אחרים שצדים בגלל שהם רעבים...", כמו זאב הערבות, ווייל אי. קיוטי, שיאכל כל דבר, כולל את עצמו בסרטון "Operation: Rabbit". בסרטון זה, קיוטי, שבדרך כלל רודף אחרי רוד-ראנר, מתפנה לנסות לתפוס את באגס ולאחר שהוא מבין שכנראה זה לא רעיון טוב, חוזר לרדוף אחרי הקוקייה הרצנית. לסיום, באגס מסכם את הסרט באמרו שאם האדם הראשון לא היה מתחיל את המרדף הראשון, אולי לא היו ממציאים גם את הצחוק ושזה היה הפסד גדול באמת.
Bob Marley and the Wailers
אנדריי ז'דאנוב
אנדריי אלכסנדרוביץ ז'דאנוב (ברוסית: Андре́й Алекса́ндрович Жда́нов; 26 בפברואר 1896 - 31 באוגוסט 1948) היה פוליטיקאי סובייטי בברית המועצות תחת שלטון סטלין ושימש בתפקיד קומיסר התרבות. שמו הפך למונח - ז'דאנוביזם - המשמש לתיאור הכוונה שלטונית של התרבות, האומנות והאמנים לאידאולוגיה המשרתת את המשטר. לאחר מותו, בין השנים 1948–1989 נקראה עיר הולדתו, מריאופול, על שמו.
חייו.
האידאולוג העתידי של הריאליזם הסוציאליסטי נולד בפברואר 1896 במריאופול, במשפחה משכילה. אביו עבד כמפקח בתי הספר הציבוריים; סבו של אנדריי ז'דאנוב מצד האם, פאבל פלטונוב-גורסקי, היה חוקר ומפקח אורתודוקסי של האקדמיה התאולוגית במוסקבה; סבו מצד אביו היה כומר בכפר במחוז ריאזאן. אביו של ז'דאנוב הלך באותה דרך וסיים סמינר תאולוגי ואחר כך אקדמיה תאולוגית בעיר הבירה.
ז'דאנוב נרשם כחבר המפלגה הבולשביקית ב-1915 והתקדם במנגנון המפלגה. בקיץ 1918 מונה למפקח-מארגן בלשכת התעמולה של מפקדת הצבא במחוז אוראל. כאידאולוג נוקשה, אנדריי ז'דאנוב שרת במחלקה הפוליטית של הצבא, אחר כך בחזית המזרחית של הצבא האדום שכלל פועלים ואיכרים. שנה לאחר מכן הוא הופקד על הוראת אוריינות פוליטית בקורסי פיקוד הפרשים של הצבא האדום. ב-1922 עמד בראש הממסד המפלגתי בטבר, ב-1924 עבר לניז'ני נובגורוד והיה לראש המפלגה באזור במשך כעשור. אחרי רצח סרגיי קירוב ב-1934 מונה ז'דאנוב למזכיר המפלגה בלנינגראד במקומו, כשזו הייתה המשרה השנייה בחשיבותה במנגנון המפלגה. לימים הוא נעשה הממונה הפוליטי (פוליטרוק) של חזית לנינגראד במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נהנה ז'דאנוב מחסותו של סטלין כיורשו המיועד, והיה אחראי על תחום המדע והתרבות מטעם המפלגה. ז'דאנוב הנחה קו אידאולוגי אורתודוקסי נוקשה ברוח משנתו של לנין. הוא הנהיג את הטיהורים בקרב הגורמים היותר ליברליים במפלגה, והכתיב את הסגנון שאפיין את האומנות והתרבות הסובייטית בתקופתו. ב-1946 ז'דאנוב ניהל את המערכה נגד אנה אחמטובה ומיכאיל זושצ'נקו, וב-1948 הוא היה בין מובילי תעמולת המאבק נגד קוסמופוליטיות.
מותו והנצחה.
ז'דאנוב מת במפתיע ב-1948 בגיל 52. ב-1952 נטען שהוא היה בין קורבנות "הרוצחים בלבן", וזאת כחלק מפרשת משפט הרופאים היהודים.
לאחר מותו שונה שמה של עיר הולדתו, מריאופול, לז'דאנוב על שמו. בכיכר המרכזית בעיר הוצב פסל של ז'דאנוב, והמוזיאון לאתנוגרפיה בעיר נקרא גם כן על שמו "מוזיאון אנדריי ז'דאנוב". שם העיר שונה חזרה למריאופול בשנת 1989 והפסל פורק בשנת 1990.
משפחתו.
בנו, יורי ז'דאנוב, היה פרופסור לכימיה, רקטור אוניברסיטת רוסטוב ולזמן קצר היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. ב-1949 הוא נישא לבתו של סטלין, סבטלנה אלילויבה, והייתה להם בת, יקטרינה. הם התגרשו בשנת 1952.
הליוס דומז'אלה
הליוס דומז'אלה (בסלובנית: Košarkarski klub Helios Domžale) היא קבוצת כדורסל סלובנית מהעיר דומז'אלה, המשחקת בליגה הסלובנית ובליגת האלופות.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1949 והשתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית. ובליגה הסלובנית שהוקמה בשנת 1991. לאחר פירוקה של יוגוסלביה. היריבות העיקריות שלה בצמרת הן קבוצות אולימפיה ליובליאנה וקרקה נובו מסטו. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הסלובני ונוצחה על ידי אולימפיה ליובליאנה 69-52.
מאז עונת 2004/05 משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית.
ציונות ברוסיה
התנועה הציונית ברוסיה, הייתה חלק נכבד מן התנועה הציונית בכללה; שכן, במחצית המאה ה-19, כאשר החלה ראשית הציונות התגוררה רוב יהדות העולם במזרח אירופה, וחלק ניכר ממנה באימפריה הרוסית.
ציוני רוסיה היו גורם מרכזי ובעל משקל בהסתדרות הציונית העולמית, ומספר נציגיה בקונגרסים ציוניים היה רב מאשר נציגי התנועות הציוניות ממדינות אחרות. אצל רבים מציוני רוסיה, כמו בשאר מדינות מזרח אירופה הייתה הציונות מעשית כיוון פעולה מועדף; אולם מנגד נשמעו בה גם קולות הציונות הרוחנית בעקבות אחד העם. בשנת 1881, לאחר רצח הצאר והסופות בנגב, התעוררה תנועה ציונית לאומית ברוסיה, ובכללה הארגונים: "חובבי ציון" וביל"ו, שחבריהם באו לארץ ופתחו את גל העלייה הראשונה.
רקע.
האמונה בגאולה לאומית הייתה מושרשת בעם ישראל תמיד מאז אובדן העצמאות המדינית. ישנן דעות שונות בדבר שורשיה של הלאומיות היהודית המודרנית, אך ישנה הסכמה לגבי השפעתה של הלאומיות האירופאית במאה ה-19. בשני קוטבי קשת הדעות, יש הטוענים כי לאומיות היא נטע זר ביהדות, ואילו אחרים טוענים כי הציונות נוצרה ברציפות ההיסטורית.
בין 1772 ל-1795 חולקה פולין בשלושה שלבים בין האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית ופרוסיה. בפולין הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה. הכניסה לתחומי רוסיה של היהודים הייתה מוגבלת מאוד עד חלוקת פולין ונאסרה ישיבתם שם, פרט לבעלי אישורים מיוחדים. חלוקת פולין גרמה להעברת רוב יהודי פולין לגבולות רוסיה. אולם הותר להם לשבת רק באזור הפולני לשעבר, שנקרא על כן "תחום המושב".
"תחום המושב" עבר שינויים רבים מעת לעת, ובוטל למעשה בעקבות מהפכת אוקטובר. עד השואה חיה בו הקיבוץ היהודי הגדול בעולם.
הלאומיות היהודית מאז המאה ה-19, הציעה שני פתרונות עיקריים:
בימי הצהרת בלפור וזכויות מיעוטים היו ללאומיות יהודית שתי מטרות:
לאחר השואה חל שינוי גדול בלאומיות היהודית, הציונות הפכה לצורת הלאומיות היהודית הכמעט יחידה; רבים טענו כי כבר אין מקום לטיפוח חיים לאומיים בגולה, המטרה היחידה הייתה הקמת מדינה יהודית.
שלבים בהתפתחות התודעה הלאומית היהודית.
בהיסטוריוגרפיה הישראלית נקבעה התפתחותה של התנועה הלאומית היהודית במזרח אירופה, על פי שלושה שלבים: