פעולותו של פסאודו-מריוס הייתה לצנינים בעיניו של הקונסול מרקוס אנטוניוס, הוא לא היה יכול להרשות לעצמו מתחרה בסיעה הקיסרית ובנוסף לכך הוא התנגד להאלהה של קיסר ורצה להאחות את יחסיו עם הסנאט על ידי חיסולו של פסאודו-מריוס. ב-13 באפריל 44 לפנה"ס אנטוניוס הפעיל את הצבא כנגד פסאודו-מריוס ותומכיו, והוציאו להורג ללא משפט. הוצאתו להורג של פסאודו-מריוס גרמו למהומות קשות ברומא ופגעו בפופולריות של אנטוניוס בעיני פשוטי העם.
איליין שאפר
איליין שאפר (באנגלית: Elaine Shaffer; 1925 - 19 בפברואר 1973) הייתה חלילנית אמריקאית, שכיהנה כחלילנית ראשית בתזמורת הסימפונית של יוסטון בשנים 1948 עד 1953.
חייה.
איליין שאפר נולדה באלטונה, פנסילבניה. היא למדה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה והייתה תלמידתו הראשונה במעלה של ויליאם קינקייד, אביהם הרוחני של רוב החלילנים בארצות הברית. העובדה, שציווה לה את חליל הפלטינה שלו לאחר מותו, היא ראיה להערכה הרבה שרחש לכשרונה. קינקייד היה המורה היחיד הרשמי שלה לחליל; לפני שהגיעה אליו למדה כל מה שידעה באופן עצמאי לגמרי, כפי שאמר בעלה, אפרם קורץ, בראיון עמו בביטאון איגוד החליל הארצי בשנות ה-80'.
שאפר ניגנה למשך עונה אחת כחליל שני בתזמורת הפילהרמונית של קנזס סיטי (1947-48). כנראה לא מורך-לב מנע ממנה לקבל את המשרה הקבועה שהוצעה לה, על אף המלצתה של אבובנית בתזמורת, ליילה שטורך, והסתייגותה סייעה לה להשיג לא רק משכורת גבוהה יותר אלא גם אישור למלא התחייבות אחרת לפני שתתחיל בעבודה והופעה כסולנית בקונצ'רטו עם התזמורת. היא הפתיעה את המבקרים, את הקהל ואת קורץ לא רק בנגינתה אלא גם במוזיקליות שלה וכשרונה האמנותי בכלל. היו אלה שנות ה-40'; נשים אך זה החלו לקבל עבודה קבועה בתזמורות, ושאפר הייתה פורצת דרך בתחומה. המנהל המוזיקלי אותו זמן היה אפרם קורץ וכך החלה היכרותם, אם כי הם נישאו רק ב-1955, אחרי ששאפר עזבה את התזמורת הסימפונית של יוסטון.
אחרי שהחזיקה במשרת חלילנית ראשית ביוסטון במשך חמש שנים (1948-1953) עזבה את התזמורת לפתוח בקריירה של סולנית ונגנית מוזיקה קאמרית (שוב, פעם ראשונה לאשה אמריקאית) וזכתה בשבחים על הופעתה ברסיטל בלונדון. היא ניגנה בפסטיבלים רבים באירופה ועבדה עם הכנר יהודי מנוחין, אחותו הפסנתרנית חפציבה מנוחין והצ'מבליסט ג'ורג' מלקולם. המלחין ארנסט בלוך הקדיש לה שתי יצירות: "סוויטה מודאלית" ו"שתי פואמות אחרונות (אולי)"; שאפר ניגנה את זו האחרונה בהופעת בכורה עולמית. כמו כן הייתה ידידה של מארק שאגאל (שצייר תמונה בשבילה), קרל בארת והרמן הסה.
מותו של ויליאם קינקייד, המורה העיקרי שלה, ב-1967 היה קשה מאוד לשאפר, שקיימה קשר מיוחד עמו. ג'ון סולום, חלילן שהתמסר ליצירות בארוק, היה למניע העיקרי (יחד עם קבוצת סטודנטים וחסידי קינקייד אחרים) בפנייה אל אהרן קופלנד לכתיבת "דואו לחליל ופסנתר" לזכרו של קינקייד. סולום, ידיד קרוב ועמית לנגינה של שאפר, הזמין אותה ואת חפציבה מנוחים לנגן את ביצוע הבכורה העולמי של יצירה זו בראשית שנות ה-70' בקונצרט התרמה לבית ספר למוזיקה בפילדלפיה. זמן קצר אחר כך אובחן סרטן ריאות אצל איליין שאפר, אף כי היא לא עישנה מעולם, על פי עדותו של אלברט ות'רלי (מתקן חלילים מניו יורק). עלה בידה להשלים שני מיזמים שהיו חשובים לה: קונצרט של סונאטות לחליל של באך וההקלטה הראשונה של יצירתו של קופלנד. חודשיים אחרי השלמת ההקלטה מתה איליין שאפר בלונדון, ב-19 בפברואר 1973.
הקלטות.
כמה מהקלטות אלה ניתנות כיום להשגה בתקליטורים. שאפר ניגנה גם את עיקר הרפרטואר הסטנדרטי של המאה ה-20, כולל סונאטות של הינדמית, פרוקופייב ופולנק, והקונצ'רטי לחליל של איבר ונילסן. היא ניגנה בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטו לחליל של וירג'יל תומסון וכן הופיעה בחמישה קונצרטים עם תזמורות איטלקית בנגינת קונצ'רטו של פרנקו מאנינו לחליל, טרומבון אובליגטו (חובה) ותזמורת.
גדעון שמר
גדעון שמר (24 במאי 1928 - 21 בפברואר 2008) היה שחקן, במאי, מפיק, מדבב וקריין ישראלי. חתן "פרס מסקין" ו"פרס שייבר" לתיאטרון.
ביוגרפיה.
שמר נולד, גדל והתחנך בתל אביב, למד ב"גימנסיה הרצליה" ולאחר לימודי התיכון היה חבר "ההגנה". בזמן מלחמת העצמאות היה חבר בלהקה הצבאית כרמל. לאחר המלחמה למד משחק ובימוי באנגליה. שמר היה הבמאי הראשון של להקת פיקוד מרכז, שם ביים את הקומדיה המוזיקלית "חמש חמש". מאוחר יותר ביים את אותה הצגה גם בתיאטרון "האהל".
בשנת 1953 פגש את הפסנתרנית נעמי ספיר (לימים - היוצרת, הזמרת והמלחינה נעמי שמר) בעת שעבדו במשותף על עצרת של חטיבת בני איחוד הקבוצות והקיבוצים בנצר סרני. ב-1954 הם נישאו, וב-1956 נולדה בתם, הללי. ב-1962 נפרדו השניים, וב-1968 התגרשו רשמית.
תיאטרון.
שיחק בזווית, בקאמרי, בבאר שבע, בחיפה, בסמטה ובפרינג' בתפקידים רבים: קוונטין ב"לאחר הנפילה"; האיש ב"איש פשוט ורעשן"; פול ב"הכתבנים"; פרופ' היגינס ב"גבירתי הנאווה"; אוטו פרנק ב"יומנה של אנה פרנק"; לוובורג ב"הדה גאבלר"; הרופא הצרפתי ב"נשי וינדזור העליזות"; התובע ב"פרשת אופנהיימר"; מבקר האמנות ב"תוציא את השטקר"; איש משרד החוץ ב"הכושי עשה את שלו"; דוקטור דורן ב"השחף"; ברנארד שאו ב"שקרן יקר"; ויקטור פראנץ ב"המחיר"; הגבר ב"נדנדה בשניים"; המלך איגנציוס ב"הנסיכה איבון", שפירא ב"קשה להיות יהודי"; טורוואלד ב"בית הבובות"; דוכס העיר ב"מידה כנגד מידה"; המספר ב"זינגר"; האב ב"מעקב באפלה"; בנימין ב"פגישה בסופר"; פליקס "בדו-קרב בסלון"; אדגר ב"מחול המוות"; קליפורד ווב ב"טיפול"; הרב פוקס ב"שלייפר"; הדוד ב"פולארד"; ג'ונסון ב"הלפרין וג'ונסון"; שאול ב"המורדים"; ווילקה ב"דמוקרטיה".
בתיאטרון תמונע שיחק בהצגות: "הסתברות"; "כשהחביתה נוגעת בסלט".
יזם, הפיק ושיחק בהצגות היחיד "אהבה וג'אז", "טוביה החלבן", "שלוש אלמנות", השיבה לשום מקום" ו"אני (לא) יהודי".
ביים את ההצגה "קטרינה" על פי הנובלה של אהרון אפלפלד בפסטיבל עכו ב-1997.
קולנוע.
שיחק בסרטים: "אשת הגיבור", "איריס", "האם תל אביב בוערת", "פיצוץ בחצות", "דרך הנשר", "התרנגול", "בלומפילד", "ללכת על המים".
טלוויזיה.
שיחק בסדרות: "רמת אביב גימל", "זהב של שוטים", "סיטון", "סיבת המוות – רצח", "קו 300". האלופה עונה 3
בנוסף, השתתף שמר בתסכיתי רדיו; הופיע פעמים רבות כקריין עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורות אחרות, וביניהן במעשה בחייל מאת איגור סטרווינסקי.
הקריינות האחרונה שלו הייתה בדיבוב הסרט "כוורת בסרט".
כתיבה.
כתב תסריטים שהופקו לטלוויזיה ושודרו: "אהבה וג'אז" - מופע ייחודי (בעריכת אריה סתיו) של שירי אהבה, בליווי ג'אזי (מל קלר) - שרץ מאות פעמים, לאורך שנים. וכן - "אהבתי הראשונה", "שלוש אלמנות".
חיים פרטיים.
בשנת 1954 נשא שמר את הפזמונאית נעמי שמר, ובשנת 1956 נולדה בתם הללי (ללי) שמר. ב-1962 נפרדו השניים, והם התגרשו רשמית ב-1968. לאחר מספר שנים נשא את לבנת שמר, ונולד בנם יונתן.
שמר נפטר ב-21 בפברואר 2008 בגיל 79. הוא נטמן בבית העלמין ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב אדולף כרמייה 8.
יבגני סווטלנוב
ארמון וויטהול
לודוביק ברוקשטיין
לודוביק ברוקשטיין (Ludovic Bruckstein; 27 ביולי 1920 מונקאץ' - 4 באוגוסט 1988 תל אביב) היה מחזאי, סופר ופובליציסט יהודי רומני וישראלי, שכתב בשפה הרומנית וביידיש. חלק מיצירותיו תורגמו לעברית. החל משנת 1972 חי בישראל.
קורות חייו.
שנותיו המוקדמות.
בילדותו חי ברוקשיין בחבל מרמורש, ברומניה. הוא נולד בשנת 1920 בשם יוסף לייב אריה ברוקשטיין בחבל רוסינסקו, בעיר מונקאץ' (שהסתפחה ב-1918 לצ'כוסלובקיה, היום באוקראינה). הוא היה נינו של הרב החסידי חיים יוסף ברוקשטיין, (1864-1775) אב בית דין בפיסטין ובקישווארדה, בעל "תוספות חיים". גם הסב מצד האב היה רב ידוע, ישראל נתן אלטר ברוקשטיין, בעל "מנחת ישראל" ו"אמונת ישראל". על משפחתו כתב לימים הסופר בספרו "גורלו של יעקב מגיד".
בגיל 4 עבר ברוקשטיין עם משפחתו לגור בסיגט שם לאביו, מרדכי, היה בית חרושת למקלות הליכה. המשפחה עסקה גם בייצוא צמחי מרפא מן האזור. ברוקשטיין סיים לימודים בבית ספר התיכון למסחר בסיגט והתכוון לנסוע ללמוד משפטים בשווייץ. נסיבות משפחתיות אילצו אותו לדחות את התכנית ולעבוד בינתיים בעסק המשפחתי.
השואה.
צפון טרנסילבניה, כולל סיגט וכל האזור מרמורש, הועבר לידי הונגריה בשנת 1940 בהתאם לתכתיב וינה. בנסיבות אלה בימי השואה במאי 1944 נשלחה משפחתו של לודוביק ברוקשטיין לאושוויץ. מאושוויץ הוא הועבר לברגן-בלזן ואחר כך למחנות אסירים ועובדי כפייה נוספים בהילדסהיים, הנובר, גרוס-רוזן, וולפסברג ו-ויסטגירסדורף (כיום גלושיצה בפולין) שם שוחרר על ידי הצבא הסובייטי במאי 1945. אחרי שהחלים מטיפוס שב לסיגט חזרה לשליטה רומנית. בסיגט מצא את אחיו, ישראל, ששרד גם הוא בשואה. שניהם התכוונו לעלות לישראל. אולם לודוביק התחתן אשתו צ'יפי שרולטה (שיינדל) לבית ציג, גם היא ניצולת שואה בת 17. מכיוון שהיא חלתה בשחפת ונזקקה לטיפולים בבית מרפא בקלוז' שני בני הזוג נשארו ברומניה.
פעילותו הספרותית.
לודוביק ברוקשטיין התחיל להוכיח את עצמו ככותב בשפות רומנית, יידיש והונגרית. החל את דרכו הספרותית בסיפורים שפרסם בעיתון Viaţa Românească (החיים הרומניים) ב-1945,