בנקודה זו, החליט ככל הנראה אטהאולף להדק את קשריו עם בית תאודוסיוס ונישא לגאלא פלקידיה, אחות הקיסר הונוריוס שנשבתה על–ידי אלאריק בעת ביזת רומא. לפי יורדנס, הנישואים נערכו כבר במהלך שהותו של אטהאולף באיטליה וברור כי הקשר ביניהם החל עוד הרבה קודם לחתונה. החתונה נערכה בסגנון רומי בינואר 414, למורת רוחו הגלויה של קונסטנטין, ששאף אף הוא להינשא לה. השפעתה של גאלא פלקידיה ניכרה גם במילים שמייחס פאולוס אורסיוס לאטהאולף בעת הנישואין:
הנישואים בין הגותי לאחות הקיסר, עם זאת, לא התקבלו על דעתה של חצר המלוכה ברוונה, מן הסתם בהשפעתו של קונסטנטין ואטהאולף נקט שוב את המדיניות הישנה של אלאריק: הוא הכתיר את אטאלוס פעם נוספת לקיסר. קונסטנטין, המגיסטר מיליטום של הונוריוס, יצא לדכא את הטוען לכתר והצליח לנתק את אספקת המזון בדרך הים עבור הגותים שישבו בנרבונה. אטהאולף, בתגובה, הוביל את חייליו דרומה, לכיוון ברצלונה, כשהוא מקווה להשתלט על פרובינקיית טרהקוננסיס (תחילת שנת 415, כשבדרכו הוא שם לשמה את דרום אקוויטניה ומעלה באש את בורדו. אטאלוס, הקיסר בשם בלבד, נותר מאחור, ללא תומכים, צבא וכסף.
כאשר הגיע אטהאולף לברצלונה, נולד לו ולפלקידיה בן, שנקרא תאודוסיוס על שם סבו. הבן מת זמן קצר לאחר הלידה ואטהאולף לא האריך ימים אחריו. אחד משומריו, איש בשם דוביוס, היה אחד מחסידי סארוס. כאשר ביקר אטהאולף באורוותיו בספטמבר 415, דקר אותו דוביוס. אטהאולף הגווע עוד הספיק להמליץ לאחיו להשיב את גאלא פלקידיה להונוריוס לפני מותו. בקשתו האחרונה מולאה לבסוף על–ידי יורשו, ואליה.
בית משפט השלום העברי
בית משפט השלום העברי היה מערכת שיפוטית להתדיינות בעניינים אזרחיים בין בעלי דין יהודיים בתקופת היישוב.
בית משפט השלום העברי נוסד ביפו בשנת 1909 על ידי המשרד הארצישראלי. בהיווסדו עמד בראשו ארתור רופין והמזכיר הראשון שלו היה ש"י עגנון.
רוב המחקר התאורטי בוצע במוסקבה, באגודה מדעית שהוקמה ב-1918.
שמו של בית המשפט הוענק לו על מהתנ"ך
ההתדיינות בפני בית משפט השלום העברי הייתה רצונית, לפי דיני הבוררות שנהגו באותה עת. בית המשפט פעל בערי הארץ ומושבותיה והוציא תקנות בדבר סדרי דין ודיני ראיות. רוב השופטים שכיהנו בו לא היו משפטנים, והם פסקו לפי דרכי 'השכל הישר' והמחשבה הפשוטה. בבית משפט זה ניסו להמעיט את ההזדקקות לעורכי דין, ולהפוך את ההליך המשפטי לנגיש ופתוח לציבור. השופטים שאבו את השראתם ממקורות היהדות, ומכאן הכינוי: 'העברי'.
בית משפט השלום העברי פעל בעיקר בשנות העשרים, עת התקיימו בפניו כ-2000 התדיינויות בשנה. עם זאת, לא רכש מעמד רציני במדינה המתפתחת. לא היו בידיו אמצעי אכיפה, והיהודים מיעטו לפנות אליו מיוזמתם: הדתיים בחרו להתדיין בבית הדין הרבני, ואילו החופשיים פנו לבתי המשפט המנדטוריים, אשר דן בהגינות וביעילות בעניינים אזרחיים, שלא היה בהם היבט לאומי או פוליטי. בספר מקיף שנכתב אודות עלייתם ושקיעתם של בתי משפט השלום העברי נטען כי עורכי הדין היהודים היו עוינים כלפיהם מפני שאלו לא חייבו ייצוג משפטי ולא הקפידו על פרוצדורות משפטיות.
ארכיון בית משפט השלום העברי בירושלים בשנים 1920–1928 נשמר בשלמותו והוא נמצא בארכיון העיר ירושלים.
רות ירון
רות מלכי-ירון (נולדה בשנת 1957) היא דיפלומטית לשעבר בשירות החוץ הישראלי, ששימשה כדוברת צה"ל בדרגת תת-אלוף בשנים 2002–2005 והאישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה, כיום מנכ"לית Ludo Lab Group.
ביוגרפיה.
ביוגרפיה מוקדמת ובשירות החוץ.
ירון נולדה בשנת 1957, בקונסטנטין שבאלג'יריה. עלתה לישראל עם הוריה ואחותה בשנת 1961, והתגוררה בבאר שבע.
ב-1974 התגייסה לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, שירתה כמ"כית ומ"מית במחנה 80. נישאה ועברה להתגורר בירושלים.
בעלת תואר ראשון במדע המדינה וביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במדע המדינה ובביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה. בסיום התואר הראשון התקבלה לקורס הצוערים של משרד החוץ, ושירתה במערך הדיפלומטי של מדינת ישראל. ירון שימשה בין השאר מזכירה ראשונה בנציגות ישראל באביג'אן שבחוף השנהב, יועצת לענייני תקשורת והסברה בקונסוליה הכללית במונטריאול שבקנדה, יועצת בלשכת סמנכ"ל משרד החוץ לענייני צפון אמריקה ופירוק נשק (1987–1989), ציר-יועץ לענייני תקשורת בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית (1989–1995), מנהלת מחלקת ירדן במשרד החוץ בירושלים (1995–1997). כמו כן הופקדה ירון על טיפול ביחסי ירדן–ישראל, כולל יישום הסכם השלום בין ישראל לירדן, השתתפה במשאים ומתנים וחתמה על שורה של הסכמים עם ירדן.
ב-1998 למדה במכללה לביטחון לאומי (מב"ל) ושנה לאחר מכן שימשה מדריכה במכללה, ובשנים 2000–2002 הייתה המדריכה הראשית במכללה.
דוברת צה"ל.
ב-2002 הוענקה לירון דרגת של תת-אלוף והיא מונתה לדוברת צה"ל במקום רון כתרי שפרש מצה"ל. ירון הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. בתקופת כהונתה פרצה מלחמת עיראק, והיא הופקדה על הקשר עם הציבור בכל הקשור להערכות העורף. ב-2005 סיימה את תפקידה כדוברת צה"ל, והוחלפה על ידי מירי רגב.
ירון מונתה לדוברת צה"ל בשנת 2002, אחרי מבצע חומת מגן, בעקבות הצורך בחיזוק הסברת פעולות צה"ל והנזק התדמיתי שנגרם לצה"ל וישראל עקב המלחמה הקשה בערים הפלסטיניות. מבצע חומת מגן עמד בסימן החלטתם של האלוף דן הראל ודובר צה"ל רון כתרי לסגור את ג'נין לתקשורת, שהתגלתה כטעות הסברתית חמורה, בעקבותיה עלו האשמות שקריות על טבח שהופרכו רק אחרי מאמץ רב. ירון נבחרה לתפקיד בין השאר בעקבות ניסיונה הרב בדיפלומטיה מדינית וכן עקב התקווה שהיא תשדר רכות וסימפתיה, וכך תקטין את התדמית של ישראל הכוחנית.
בתקופתה של ירון חל ארגון מחדש במערך חטיבת דובר צה"ל. בין השאר נבנה אתר אינטרנט מחודש (http://www.idf.il) וצורפו צוותי מתעדי וידאו אל הכוחות הלוחמים. למרות השיפורים הללו עדיין היו תקלות בתגובת דובר צה"ל לאירועים בשטח, שנבעו בין השאר מחוסר מקצועיות וחוסר ידע צבאיים.
בתקופתה של ירון היו מספר תקלות/פרשיות בולטות:
בשנת 2006, בעקבות אירועי מלחמת לבנון השנייה, מונתה רות ירון על ידי משרד החוץ לתפקיד יועצת לענייני תקשורת בינלאומית של המועצות ויישובי הצפון.
לאחר פרישתה מדובר צה"ל.
לאחר פרישתה מתפקיד דוברת צה"ל שימשה כמנכ"לית המכללה לאיכות השלטון ובמקביל כעמיתת מחקר בכירה במכון לתכנון מדיניות של העם היהודי (2007–2009).
כיום משמשת מנכ"לית קבוצת המעבדה להתנסות אסטרטגית (Ludo Lab Group).
בשנת 2010 נקראה רות ירון על ידי נציב שירות המדינה משה דיין להקמתה של הכשרה חוץ אקדמאית של תוכנית עתודה ניהולית לשירות המדינה "צוערים לשירות המדינה", אשר הוקמה מתוקף החלטת הממשלה.
התכנים של ההכשרה הוקמו על ידי ירון מיסודם והיא שימשה כראש המערך החוץ אקדמי של התוכנית עד לתחילת 2018.
ב-2018 הצטרפה ירון למפלגת אחי ישראלי, ולקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום השלישי ברשימה שפרשה לפני הבחירות.
ב-5 בינואר 2021 הודיעה על הצטרפותה למפלגת "תנופה" בראשות עפר שלח.
ירון מתגוררת בעיר מודיעין עם בעלה אבנר. לזוג שני ילדים.
חוליגנים
שמחה גדולה בשמים
שמחה גדולה בשמים הוא רומן שנכתב בידי אמונה אלון, ויצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2004. הרומן מתאר את סיפור אהבתה הגדולה של שלומציון, צעירה דתית רדיקלית וחולמת חלומות, ליאיר, תלמיד שקדן ועילוי בישיבת מרכז הרב בתקופת התחלת ההתנחלויות לאחר מלחמת יום הכיפורים. הספר תורגם לאנגלית על ידי דוד חזוני תחת השם If You Awaken Love והיה מועמד לפרס הספר היהודי הלאומי בשנת 2007.
עלילה.
בירושלים של סוף שנות השישים נרקם סיפור אהבה בין שלומציון, בתו של מבקר מקרא מפורסם, לבין יאיר, בחור ישיבה צעיר בישיבה הגדולה. לאחר שהתברר כי ראש הישיבה הכריזמטי מתנגד לשידוך זה, בשל סיבה שאינה ברורה, שלומציון עוזבת את הדת ויורדת לסיני. יאיר, שמשלים עם גזרתו של ראש ישיבתו הנערץ, מתחתן עם לאה'לה - בתו של אחד מסגניו של ראש הישיבה, והולך לגור בהתנחלות תרצה צפונית לירושלים. שלומציון נישאת למרדכי רוזנברג, אחד ממפקדיו של יאיר, שלאחר מלחמת יום הכיפורים "התנחל" בסיני, ויולדת את מיה. שנים לאחר מכן, שלומציון הגרושה מבוססת בקהילה התל אביבית השמאלנית ועובדת כמעצבת על. בתה מיה חוזרת בתשובה לאחר שירותה הצבאי, מתאהבת בבנו של יאיר, אריאל, ומחזירה את אמה למערבולת רגשית גדולה.
הסיפור מסתיים ב-4 בנובמבר 1995, בסיומה של עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, רגע לפני רצח יצחק רבין.
על הספר.
רומן זה הוא כנראה הרומן הראשון המתייחס לקהילת מרכז הרב וגרעין מייסדי ההתנחלויות, מתוך מבט פנימי ואישי. בספר זה מובעת ביקורת עזה ונוקבת על ישיבת מרכז הרב ואנשיה בהיבטים שונים, מהיוהרה המשיחית של גאולת העם והעולם, דרך חינוך לצייתנות עיוורת, ועד העדפת התפיסה ההלכתית הטכנית על פני רומנטיקה ואהבה גדולה. אף כי כתוב בתחילת הספר כי הדמויות הן פרי דמיונה של המחברת, יש הרואים בו רומן מפתח ומזהים את הנפשות הפועלות (ראש הישיבה, למשל, מזוהה עם הרב צבי יהודה קוק). אנשי מרכז הרב קיבלו ספר זה בתרעומת ובעלבון, אם כי בסיומו של הספר מובעת דווקא החזרה, למרות הכל, לאותה קהילה והשתחררות מהנטל הנפשי ביחס אליה.
מטבע זר
שיטיון