סדרת סיירות קלות נקראה על שם אה"מ בירקנהד: אה"מ בירקנהד ואה"מ צ'סטר. זו הייתה למעשה תת-סדרה של סדרת הסיירות הקלות "טאון" (Town), שנבנתה במקור עבור חיל הים היווני, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נרכשה על ידי הצי הבריטי. שתי האוניות השתתפו בקרב יוטלנד ב-1916. עם סיום המלחמה הוצע ליוון לרכוש מחדש את האוניות, אך היא סירבה והאוניות נגרטו ב-1921.
שכונת מולדת
סייפן מצוי
סייפן מצוי (שם מדעי: "Xiphophorus hellerii") הוא דג מים מתוקים ממשפחת הגמבוזיים. מוצאו מאמריקה המרכזית אך כיום הוא מיובא לכל חלקי העולם.
לסייפן יש הרבה מוטציות צבע, אך המוכר ביותר הוא הסייפן האדום, ישנם אף סייפנים שסנפיריהם שחורים. אף במראיהם שונים הם הסייפנים זה מזה, ישנם זנים בעלי סנפירים ארוכים מאוד וישנם זנים בעלי סיף כפול. אורכו יכול להגיע עד ל-10 סנטימטרים. לזכר יש גונופודיום, שהוא איבר הזדווגות שהתפתח מסנפיר השת.
לנקבה יש סנפיר שת הדומה למניפה וגופה גבוה מגופו של הזכר, בקצה בטנה כתם חום, שבהריונה אף ניתן לראות בתזוזת הדגיגונים במעיה. הנקבות משריצות בין 10 ל-200 דגיגים חיים. ניתן לזהות נקבה הרה לפי בטנה התפוחה. דגיגונים שזה עתה הושרצו יודעים להסתתר עם הוולדם כדי להימנע מטריפתם על ידי בוגרים, ואף על ידי אמם.
הסייפן ניזון מאצות ומתולעי דם.
ג'ון פיליפס (צלם)
ג'ון פיליפס (אנגלית: John Phillips, 13 בנובמבר 1914, אלג'יר - 22 באוגוסט 1996, ניו יורק) היה צלם עיתונות אמריקאי, עבד בעיקר עבור השבועון לייף בין שנות השלושים ושנות החמישים.
משנות השלושים ועד תום מלחמת העולם השנייה.
ג'ון פיליפס נולד ב-1915 באלג'יר לאב ממוצא וולשי ולאם אמריקאית. הוא גדל באלג'יר בסביבה בינלאומית דוברת צרפתית וערבית. בנובמבר 1936 החל לעבוד כצלם השבועון לייף, שבועון חדשות אמריקאי נחשב באותה עת. עבודתו הראשונה הייתה תיעוד פתיחת מושב הפרלמנט הבריטי על ידי המלך אדוארד השמיני בדיוק בעת בה התפוצצה פרשת נישואיו לאמריקאית ווליס סימפסון והתמונות שצילם הופיעו על שער הגיליון הראשון של המגזין. אולם עיקר עבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה התרכזה בצרפת, באותה תקופה התיידד עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, מחבר הספר הנסיך הקטן.
בשנת 1943 ביקר פיליפס בירושלים ככתב רשמי של המגזין לייף. הפרויקט החשוב הראשון שלו במלחמת העולם היה צילום הכניסה הנאצית לווינה, הוא צילם גם את הקמת גטו ורשה ועוד.
ירושלים.
בשנת 1948 הגיע פיליפס לירושלים ונלווה, תחת מסווה של קצין בריטי, לכוחות הערביים בעיר העתיקה ולאחר מכן לכוחות הלגיון הערבי. הוא צילם תמונות יחידות במינן של כיבוש הרובע היהודי, תוך גילוי אהדה ליהודים. צילומיו של בתי הכנסת החרבים ושל יהודי הרובע המובלים לשבי הירדני הכו גלים בעולם. בשנת 1976 ביקר פיליפס שנית בירושלים ונפגש עם מושאי תצלומיו מ-1948.
שנות החמישים ואילך.
בשנות החמישים שהה פיליפס ביוגוסלביה של טיטו והרבה לתעד את המדינה היוצאת דופן דאז. כמו כן נסע בארצות ערב וצילם רבים ממנהיגי ערב של התקופה כעבדאללה הראשון, מלך ירדן, פארוק הראשון, מלך מצרים ועוד.
בתחילת שנות החמישים התפטר מהשבועון לייף והחל לעבוד עם במאי הסרטים ז'אק טאטי.
בשנת 1960 נשא לאישה את אנה-מריה בורלטי ועמה המשיך לנסוע ולצלם ברחבי העולם כולו.
פיליפס נפטר בביתו במנהטן באוגוסט 1996, כחצי שנה לאחר מות אשתו.
באתר האינטרנט של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון נאמר עליו שהוא "הסנדק של העיתונות המצולמת (photo-journalism). מאסטר של העדשה ושל ריבוי שפות".
בובה פראית
בובה פראית (בספרדית: Muñeca Brava) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה בת 270 פרקים, שהופקה על ידי חברת ההפקה בין השנים 1998- 1999. כוכבי הטלנובלה הם נטליה אוריירו ופקונדו ארנה.
עלילה.
העלילה עוקבת אחר מילגרוס "מילי" אספוסיטו, נערה רומנטית ורגשנית, אשר אמה מתה לאחר לידתה. בשל היותה יתומה, היא גדלה במנזר שבו נולדה בידיעה שאמה מתה משברון לב, ללא ידיעה מי הוא אביה. המנזר שופע בנזירות אוהבות וטובות לב ואב מנזר דואג, אך אהבתה הגדולה היא לכדורגל. בהגיעה לגיל 18, נאלצת מילי לעזוב את המנזר, ולחפש מקום אחר לחיות ולעבוד בו. היא מגיעה לבית משפחת דיקרלו, המכונה "אחוזת הבדידות", כדי להיות המשרתת האמונה על הטיפול באנחליקה הזקנה - אם בעל האחוזה, פדריקו. במהלך הזמן סופגת מילי עלבונות רבים ויחס מבזה מבני משפחת דיקרלו. היא מתאהבת באיבו - בנם של פדריקו ולואיסה, שגם מתאהב בה, אך הקשר ביניהם עובר תלאות רבות, בעיקר בשל הבדלי המעמדות ביניהם.
לעלילה קווים רבים, והיא עוקבת אחר דמויות משניות נוספות המוצאות אהבה. קו העלילה המרכזי עוסק ביחסי אהבה-שנאה ומריבות בין מילי ואיבו, בניסיונם לגשר על הבדלי המעמדות. קו העלילה המשני הוא חיפושה של אנחליקה אחר נכדה האובד, פרי רומן של בנה פדריקו עם רוסריו, משרתת שעבדה באחוזה שנים רבות קודם לכן. עם סירובו של פדריקו להינשא לה, כתוצאה מלחצו של אביו, היא ברחה מהאחוזה שבורת לב. אב המנזר, האב מנואל, אם המנזר והנזירה קטלינה "לחיים" מגלים כי מילי היא נכדתה של אנחליקה, והם דואגים מכך שהיא מאוהבת באיבו, שהוא למעשה אחיה למחצה.
בשלב מסוים מגלה מילי כי היא אחותו למחצה של איבו, ומנסה למצוא כל דרך אפשרית להתרחק ממנו, אך במהרה מתגלה סוד עמוק: איבו אינו בנו של פדריקו, לכן מילי ואיבו אינם אחים.
קווי עלילה נוספים: עסקיהם המפוקפקים של פדריקו ודמיאן (אחיה של לואיסה) בחברת הבנייה המשפחתית, הכוללים שחיתות, שוחד, שימוש בחומרי בנייה סוג ב' ויחס משפיל לעובדים. הקשר הרומנטי המתפתח בין רמון, גנן באחוזה, לבין סוקורו, הטבחית באחוזה. ה"רומן" בין דמיאן לבין מרתה (בתה של סוקורו) העובדת כמשרתת באחוזה וחושבת שהכסף הוא כל מה שחשוב. פבלו, בנו של דמיאן, המעמיד פני נכה, ואהבתו למילי. בובי, חברו הטוב של איבו המנסה לכבוש את ליבה של ויקטוריה, אחותו היפה וקרת הלב של איבו. רוקי (מורגן), נהגה האישי של ויקטוריה, המאוהב בה גם הוא, ומנסה להרשים אותה. לינה, משרתת נוספת באחוזה הלומדת עיצוב שיער, מאוהבת בבובי, חברו של איבו. אנדריאה, בת חסותה של אנחליקה, עובדת כמזכירה בחברת הבנייה וחברה לפרקים של איבו, המנסה להפריד בינו לבין מילי. ברנרדו, רב המשרתים באחוזה ואחיה של רוסריו, ומכאן הוא דודה של מילי.
הטלנובלה מתובלת בחוש הומור, בדיחות ומעשי קונדס, כשברקע מתנגנים שיריה של נטליה אוריירו. כמו כן משובצים שירים שונים במועדון אליו הדמויות נוהגים להגיע לתחרויות, ריקודים, ובעיקר להשתחרר.
הצלחה.
גרסאות מסביב לעולם.
לסדרה זו יצאה גרסה במקסיקו, פרו, פורטוגל, אינדונזיה והודו
בישראל.
בעת שידור הסדרה בערוץ "ויוה", שהיה בתחילת דרכו, זכתה להצלחה מסחררת והפכה את שחקניה הראשיים: נטליה ופקונדו (שהיה מוכר לקהל גם מ"קטנטנות") - לכוכבי ענק בישראל. רגע השיא היה במסגרת טקס ששידר הערוץ, "ויוה 2000", בו זכו השחקנים והטלנובלה עצמה בארבעה מתוך חמשת הפרסים שהוענקו באותו הערב: ארנה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, נטליה בפרס השחקנית, שיר הנושא אותו שרה זכה אף הוא בקטגוריית השירים - והסדרה "בובה פראית" עצמה זכתה בפרס טלנובלת השנה. שרית חדד אף הקליטה גרסה עברית לשיר הנושא בשם "קח את הכל", למילותיו של יוסי גיספן.
הסדרה שודרה בפעם החמישית בשנת 2018 בערוץ ויוה.
קריית קריניצי
קריית קריניצי היא שכונה ברמת גן, הצמודה לתל השומר מצפון.
גבולות השכונה.
השכונה נמצאת בין שדרות בן-גוריון במזרח, שכונת גבעת הברושים בצפון, ורחוב מנדס בדרום. לעיתים מחשיבים כחלק מהשכונה גם את בתי תל ליטוינסקי אשר בין רחוב מנדס ורחובות עמק האלה וגילדסגיים.
בשנות ה-2000 הוקמה שכונת גבעת הברושים מצפון לקריית קריניצי.
בשנת 2013 הוחל בבניית רובע עמית, המוכרת כ"קריית קריניצי החדשה", השכונה נמצאת ממערב לקריית קריניצי, בצדו השני של שדרות קציר. מוקם שם רובע על שם מאיר עמית.
בסמיכות לשכונה נבנת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול שעתיד להיפתח מערבית לשכונה.
באוגוסט 2021 התקבלה החלטה במועצת העיר רמת גן על הקמת קריית הביוטק שהולכת לצמוח בדופן של ביהח שיבא בחלקה הדורמי של השכונה
תולדות השכונה.
השכונה קרויה ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי.
קריית קריניצי הוקמה החל משנת 1971 על ידי חברה קנדית, בראשות ברני שטרטהאל. השכונה תוכננה לכ-400 בתים פרטיים בשלב הראשון. בהמשך, נבנו בשכונה, בין רחוב ספיר לשדרות בן-גוריון, עשרה בניינים של שמונה קומות.
בשנת 1975 נפתח בשכונה בית ספר ויצמן לכתות א' עד ח' על שם חיים ויצמן. בשנות ה-70 עבר הכביש המחבר בין תל אביב וקריית אונו בתוך רחובות השכונה, באופן שהטיל עומס תנועה כבד בתוך השכונה. פתיחת כביש עוקף שנועד להסיט את התנועה מתוך השכונה התעכב בגלל מחלוקת בין רמת גן וקריית אונו על מימון רמזור בצומת החיבור.
בסקר שנערך בשנת 2013 זכתה השכונה במקום הראשון בקטגוריות בתי הספר הכי טובים, בעלת השטח הירוק הכי גדול או זו עם הנגישות הגבוהה ביותר למקומות העבודה. הסקר בוצע על ידי "פרופיל סביבת מגורים", ערכו אלון גרינברג, מתכנן ערים ואזורים ומנכ"ל סביבות מגורים, וישראל קורץ, כלכלן אורבני ומנכ"ל י.ק. תכנון כלכלי בע"מ-
אנשים ידועים שהתגוררו בשכונה.
השכונה מאופיינת בריכוז תושבים שביניהם רופאים ואנשי צוות רפואי אשר מועסק בבית חולים שיבא תל השומר, אנשי סגל אקדמי מאוניברסיטת בר-אילן וקציני צבא. למרות גודלה הלא גדול התגוררו ומתגוררים בשכונה מספר לא מבוטל של אנשים ידועי שם, רבים בתחומי היצירה והרוח ביניהם: