בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1916–1918 ההפך בית החולים לשית חולים צבאי תחת חסות הנסיכה מריה.
התקופה שבין מלחמות העולם.
אחרי המלחמה, בשנת 1920 פנה ד"ר סיג'יסמונד קוהל (1939-1880) רופא נשים, ליו"ר קהילה היהודית בממלכה, ד"ר וילהלם פילדרמן עם בקשה לקנות מגרש לבית חולים חדש עם מחלקת יולדות ומרפאת נשים וילדים..למימון בניית בית היולדות דאגה הקהילה היהודית שהפכה לבעלת בית החולים וחברת "Noua Maternitate ("בית היולדות החדש") שהוקמה על יד דר קוהל ועל ידי תרז באלי ממשפחת אנשי העסקים באלי.
הבניין החדש נחנך ב־23 ביוני 1933 בנוכחות המלך קרול השני, מלכת יוון, אליסאבטה, מלכת יוון ושר העבודה והבריאות ד.ר. יואניצסקו.
לבניין החדש של בית החולים היו שתי קומות ו-150 מיטות, במחלקות לרפואה פנימית, יולדות וכירורגיה ובסנוף שירותים מרפאתיים.
בגלל מיקומו וגישתו נודע בית החולים קאריטס כ"בית החולים של העניים" שבו קיבלו טיפול תושבים רומנים, צוענים, יהודים, ארמנים, ואחרים ללא הבדלי מוצא, רבים מהם עניים. לפי ההסכם בין חברת Noua Maternitate הקהילה היהודית קיבלו החולים חסרי אמצעים טיפול חינם.
בשנים 1936–1940 מיוזמת רופא הילדים ד"ר מרקו קאז'אל בעזרת מימון ממשפחת פלאקס נבנה לבית החולים ביתן חדש בן ארבע קומות.
ימי מלחמת העולם השנייה והמשטר הצבאי-פשיסטי.
בימי מלחמת העולם השנייה (עבור רומניה - 1941–1945) שוב שימש בית החולים כבית חולים צבאי. לפי חוקי הגזע נסגרו שערי בתי הספר והאוניברסיטאות הציבוריות בפני היהודים. לרופאים היהודים נאסר לטפל בלא-יהודים ולעבוד במוסדות בריאות ציבוריים.
בית הספר קאריטס ללימודי רפואה ליהודים.
במרץ 1941 אישר משרד החינוך של המשטר אנטונסקו לימודי רפואה ליהודים גם בבית החולים קאריטס. באמפיאטראות, במעבדות ובמחלקות התארגנו בשנים 1942–1944 מיוזמתו של המרצה מרקו קאז'אל לימודי רפואה ליהודים בכל 28 המקצועות שהיו כלולים בקוריקולום של השנים ג-ו של הפקולטות לרפואה.
בסגל בית הספר שנודע כ"בית הספר של קאריטס" או "בית הספר קאז'אל" השתתפו מרצים בכירים כמו מ. בלומנטל, מקסימיליאן פופר, א. רדוביץ', המרצים ס. בירמן -ברה, י. דניאל, מינה גולדנברג-ביילר, סימיון יאגנוב, או. מיליאן, אוסקר זאגר, א. טייטל, הרופאים הבכירים ל. אדלרסברג, ה. אסכנזי, סיג'יסמונד קוהל, ה. אליאס, פ. גוטליב, א. לובל, או. מלר,ג. רוזנטל, אוג'ניה סורו וב. ויזנר.
למדו בקורסים אלה 50 סטודנטים, חלקם שסולקו מבתי הספר לרפואה בבוקרשט, יאש וקלוז'.
בית הספר קיבל תמיכה מכמה מבכירי הרפואה הרומנית, כמו הפרופסורים נ.ג. לופו, קונסטנטין פארחון, שטפאן ס. ניקולאו, י. קוסטינסקו וס. מנואילה.
9 מחברי הסגל של בית הספר זכו אחרי הדחת הדיקטטורה של אנטונסקו באוגוסט 1944 להתקבל כפרופסורים ומרצים בפקולטה לרפואה בבוקרשט.
בתקופת המלחמה נוסף לבית החולים עוד ביתן שלגבי נסיבות בנייתו אין פרטים בתעודות.
בתקופת המשטר הקומוניסטי 1989-1947.
בשנת 1948 הלאים המשטר הקומוניסטי החדש את בית החולים, שינה לו את שמו ל"בנארט אנדריי" לזכר אחד הפעילים הקומוניסטים שהוצא להורג בטרנסניסטריה ובשנת 1950 העניק לו מעמד של בית חולים אוניברסיטאי. מאוחר יותר חזר בית החולים לשם "קאריטס".
בביתן האחרון שנבנה אורגנה הקליניקה לפתיזיולוגיה בהנהגת הפרופסור מקסימיליאן פופר.
החל משנות ה-1950 פעלו בבית החולים ארבע קליניקות, שלוש מהן מסונפות לאוניברסיטה לרפואה ולרוקחות בבוקרשט:הקליניקה לפנאומולוגיה - פתיזיולוגיה - עד 1960 בראשות מקסימיליאן פופר, הקליניקה לרפואה פנימית ולמחלות לב וכלי דם בראשות קונסטנטין איליאסקו, ובעקבותיו פ. תאודורסקו,
ו. ניקולאיסקו, ק. קארפ, אלכסנדרו קמפיאנו, טיבריו נאניה, הקליניקה לכירורגיה בראשות הכירורג הנודע יון ז'ובארה, ואחר כך בורלוי, קונסטנינסקו וברטוקו,
ב[שנים 1977–1979, הקימה הממשלה הרומנית במתחם בית החולים מבנה נוסף בן ארבע קומות, שפעלו בו מחלקות לקרדיולוגיה, רפואה פנימית, טיפול נמרץ ונאונטולוגיה, עם סך הכל של 150 מיטות. בבית החולים היו 700 מיטות והוא המשיך לשרת אוכלוסייה גדולה וענייה, כולל צוענים רבים בסביבה. בבית החולים היו נולדים כ-2500 ילדים בשנה והיו מתאשפזים כ-20,000 אנשים.
בשנות ה-1980 בית החולים נועד להריסה במסגרת התוכנית לבניית שדרת ניצחון הסוציאליזם והמתחם מסביב לארמון הנשיאותי הענק הקרוי בית העם שתוכננו על ידי הזוג הנשיאותי ניקולאיה ואלנה צ'אושסקו. פעם כשאושפזה בו סגנית ראש הממשלה אלכסנדרה גיינושה (חברה שממשלת קונסטנטין דסקלסקו), הפציר בה מנהל בית החולים, פרופ' קארפ, לבקש מהנשיא לחמול על בית החולים ולפטור אותו מהריסה מכיוון שהוא משרת אוכלוסייה גדולה מאוד. בהמשך הנשיא ערך ביקור בו והבטיח שבנייניו (להבדיל מבית החולים ברנקובנסק שנהרס) יישארו על כנם.
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי.
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במהפכת 1989, בשנת 1999 בהתאם לצו החירום 93 להשבת רכושן של קהילות אתניות ודתיות ברומניה עמדה הממשלה הרומנית להחזיר את בית החולים לבעליו הקודמים, הקהילה היהודית. הנהלת בית החולים ערערה על ההחלטה בבית משפט בטענה כי מדובר במוסד המשרת את האינטרס הציבורי. בשנת 2004 ניתן לבית החולים את שם הפרופ' ניקולאיה קאז'אל, בנו של מרקו קאז'אל, יושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ומיקרוביולוג יהודי רומני ידוע, שנפטר באותה שנה.
סגירת בית החולים. הדיור המוגן לקשישים.
באותה שנה, 2004, החליטה ממשלת קלין פופסקו-טריצ'אנו כי ניתן להחזיר גם מוסדות ציבוריים ובית המשפט הגבוה אישר החלטה זו.
בשנת 2005 בית החולים הועבר לידי "קרן קאריטאטיה" שהוקם על ידי הקהילה היהודית בשיתוף עם "הארגון היהודי העולמי להשבת רכוש שמושבו בירושלים. בו זמנית נחתם חוזה השכרה של בית החולים לעיריית בוקרשט.
חוזה השכירות לעשר שנים קבע דמי שכירות קבועים לחמש שנים עד שנת 2010 (בית החולים נדרש לשלם 2000 אירו לחודש - 24000 אירו לשנה) כשדמי השכירות היו צריכים לעלות בהתאם לכללי השוק.
הרשויות הרומניות דרשו שהקרן קאריטאטיה תישא בהתאם להסכם את הוצאות הביטוח נגד רעידות אדמה המגיעים ל-70,000 אירו לשנה. מצד שני השמאי של הקרן קבע כי דמי השכירות צריכים להיות 62,000 אירו לשנה. הערכות ממשלתיות משנת 2007 דיברו על אפשרות של 40,000 אירו לשנה.
בינתיים תנאי התחזוקה של הבניינים הלכו וירדו.
לא השוכר, עיריית בוקרשט, ולא הבעלים מחויבים חד משמעית בחוק לשקם את מבני בית החולים שתחזוקתם לקויה. הבניינים לא הוכרו כמורשת היסטורית ולא נהנו מחובת השימור.
בין הקרן קאריטאטיה לעיריית בוקרשט מתנהלים דיונים משפטיים. לדברי הקרן אף משקיע לא היה מעוניין לקנות את הנכסים בנסיבות אלה. גם החרבת הבניינים דורשת מימון של מאות אלפי אירו. בשנת 2007 התחילו לעזוב ראשי הקליניקות השונות לבתי חולים אחרים ובשנת 2011 באפריל פונה בית היולדות הגדול .
עד נובמבר 2011 פונה כל בית החולים פרט לבניין החדש יותר משנות ה-1970, בצבע כתום, המנוהל על ידי עיריית בוקרשט, והפך לדיור מוגן לקשישים על שם ניקולאיה קאז'אל.
שאר מבני בית החולים הגיעו למצב של חרבן והזנחה . ונהרס בשנת 2021.
לקריאה נוספת.
(גאורגה ברטסקו - רפואה - פרק 10 ב:ניקולאיה קאז'אל, הרי קולר - תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה, הספר, בוקרשט 2004
קישורים חיצוניים.
מקומות נטושים:בית החולים קאריטס Locuri părăsite - Spitalul Caritas כתבה מאת Alex Iacob עם צילומים, 7.6.2013
Al.Câmpeanu S"pitalul Clinic Caritas la 120 de ani", "Viața medicală" nr.8 (1102) Februarie 2011
הכוכב של אנדרה וטאטי
הכוכב של אנדרה וטאטי (באיטלקית: La Stella di Andra e Tati) הוא סרט שואה מונפש איטלקי לילדים, מסוגת דרמה היסטורית, שמספר את סיפורן של האחיות אנדרה וטטיאנה בוצ'י, אחיות יהודיות-איטלקיות שגורשו לאושוויץ כשהיו בנות 4 ו-6. הסרט בוים על ידי אלסנדרו בלי ורוזלבה ויטלאו, כאשר האחרונה כתבה את תסריט הסרט בשיתוף ולנטינה מצולה ואלסנדרה ויולה. הסרט הופק על ידי Rai Fiction ו-Larcadarte בשיתוף משרד החינוך, האוניברסיטה והמחקר האיטלקי.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בפסטיבל Cartoons on the Bay ב-13 באפריל 2018, לצד תערוכה המוקדשת לשמונים שנה לחוקי הגזע באיטליה. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית ב-1 במאי 2019 בערוץ כאן חינוכית לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאשר יום לפני, ב-30 באפריל, פורסם בערוץ היוטיוב של הערוץ. אורך הסרט הוא כ-28 דקות, ושפת המקור שלו היא איטלקית.
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחר סיפורן האמיתי של אנדרה וטטיאנה בוצ'י, אחיות יהודיות-איטלקיות בנות 4 ו-6 שבמהלך מלחמת העולם השנייה מופרדות באלימות מאימן, דודתן וסבתן ונשלחו אל אושוויץ יחד עם בן דודן הצעיר סרג'יו. בסרט ניתן לראות כיצד האחיות שרדו את מחנה ההשמדה, בזכות תושיה ובזכות אהדת המשגיחה הגרמנייה שמונתה לפקח על הילדים האסירים. לאחר שהמלחמה נגמרת, האחיות הועברו אל פראג ומשם לאנגליה, כאשר בסופו של דבר הן התאחדו באיטליה עם הוריהן שגם שרדו את המלחמה. הסיפור של האחיות מסופר באמצעות סיפור מסגרת דמיוני של ביקור תלמידי בית ספר 75 שנה לאחר מכן באותו מחנה, כאשר אחד מהם הוא קרלו שמציק לאחד הילדים ומתייחס בזלזול לשואה. בסיום הסרט האחיות משתתפות בסיפור המסגרת של הסרט שצולם בלייב אקשן.
מדבבים.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי תמי ברק ואפרת קרצמן, והופק על ידי עדי וולוצקי.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי לורן סביר, מייה קדוש, ספיר דרמון וערן מור.
הפקה.