לטרומס יש קיץ קצר וקריר, אבל חורפים מתונים למדי לאורך החוף בגלל הים הממוזג. הטמפרטורות בדרך כלל נמוכות מהקפאה במשך כחמישה חודשים (8 חודשים בהרים), מתחילת נובמבר ועד תחילת אפריל, אך אזורי החוף מתמתנים על ידי הים: עם יותר מ -130 שנות הקלטות מזג אוויר רשמיות, טמפרטורת החורף הקרה ביותר אי פעם שנרשמה בטרומס היא -20.1 מעלות צלזיוס בפברואר 1985. השיא בכל הזמנים של טרומס הוא 33.5 מעלות צלזיוס שנרשם בברדופוס ב-18 ביולי 2018. ההפשרה יכולה להתרחש גם באמצע החורף. לרוב היה שלג בשפע, ומפולות שלגים לא היו נדירות בחורף. עם המערביות הרווחות, באזורי השפלה ממזרח לרכסי ההרים יש פחות משקעים מאשר באזורים שממערב להרים.
אור שמש.
זוהר הקוטב הוא מראה שכיח בכל טרומס, אך לא בקיץ מכיוון שאין חושך. כמו בכל האזורים בקווי הרוחב הקוטביים, ישנן שינויים קיצוניים באור יום בין עונות השנה. כתוצאה מכך, אור היום גדל (בסוף החורף והאביב) או פוחת (בסתיו) ב -10 דקות מיום אחד למשנהו.
טבע.
העמקים המוגנים בפנים טרומס הם בעלי קו העצים הגבוה ביותר (החום והאורך בקיץ הם הגורם המגביל), כאשר ליבנה פלומתי מגיע לגובה של 700 מ '(2,300 רגל) במורד הדרומי של נג'וניס; בכל רחבי מחוז טרומס עצי ליבנה יוצרים את קווי העץ, לרוב 200 מטר מעל לעצים אחרים. רוואן, אספן, ערבה, אלמון אפור ודובדבן ציפורים נפוצים בגבהים התחתונים.
כלכלה.
העיר טרומסו, בחלק המרכזי הצפוני, הייתה מושב המחוז ונמל ימי ארקטי, ומקום מושבה של האוניברסיטה הצפונית בעולם, שנודעה במחקר אודות זוהר הקוטב. באוניברסיטת טרומסו נמצא מצפה אסטרופיזי בסקיבוטן. טרומסו הייתה העירייה היחידה במחוז לשעבר עם גידול אוכלוסין חזק; ברוב הנפות הקטנות יותר חלה ירידה באוכלוסיות כאשר הצעירים והמשכילים עברו לערים, לעיתים קרובות בחלק הדרומי של נורווגיה. הרסטאד הוא מרכז מסחרי לחלק הדרומי של המחוז לשעבר, ונבחר על ידי סטטויל כמשרדו הראשי בצפון נורווגיה.
לאורך החוף ובאיים הדיג הוא הדומיננטי. יש גם חקלאות מסוימת, במיוחד בחלק הדרומי של המחוז לשעבר, בו יש עונת גידול ארוכה יותר. בלספיורד נחשבת לעיתים קרובות לעירייה הצפונית ביותר עם פעילות חקלאית משמעותית בנורווגיה, אם כי יש גם חקלאות צפונה יותר.
הכוחות הצבאיים הנורווגיים היו מעסיקים חיוניים בטרומס לשעבר, עם מקום מחלקת הצבא השישי, תחנת האוויר ברדופוס, כנפי המסוקים ותחנות הרדאר במחוז. ישנם בתי חולים בטרומסו (בית חולים אוניברסיטאי ובית חולים ראשי בצפון נורווגיה) ובהרסטאד.
טרומס לא הייתה רכבת, אך בשנת 2013 ממשלת פינלנד הביעה עניין בבניית רכבת מרשת הרכבות הפינית למתקני נמל בסקיבוטן, אם כי הם גם הצהירו כי אינם יכולים לממן הרבה מהעלות.
היסטוריה.
טרומס קיימת מאז תקופת האבן הקדומה, ויש גילופי סלע פרהיסטוריים בכמה מקומות (למשל איבסטד ובלספיורד). אנשים אלה התפרנסו מציד, דיג ומלקט.
הראשונים מבין הקבוצות האתניות הנוכחיות שהתיישבו במחוז היו העם הסמי, שאכלס את סאפמי, אזור גדול בהרבה ממחוזות נורדלנד, טרומס ופינמרק של ימינו. עדויות ארכאולוגיות הראו כי תרבות מבוססת ברזל נורדית בשלהי תקופת הברזל הרומית (200-400 לספירה), מגיעה עד צפונה עד קרלסוי (ליד טרומסו של ימינו), אך לא צפונית-מזרחית יותר.
הנורדים עם הברזל והחקלאות שלהם התיישבו לאורך החוף ובכמה מהפיורדים הגדולים יותר, בעוד שהסמים חיו באותם אזורי פיורדים, בדרך כלל רק בפיורד ובפנים. החל מהמאה העשירית, יישובים נורדיים מתחילים להופיע לאורך החוף צפונה יותר, ומגיעים אל מה שהוא כיום מחוז פינמרק.
דרום ואמצע טרומס הייתה ממלכה קטנונית בעידן הוויקינגים, ונחשבה לחלק מהאלוגאלנד. אוטאר מהאלוגאלנד פגש את המלך אלפרד הגדול בסביבות 890. המנהיג הוויקינגי טורה הונד היה מושבו בברקוי. על פי הסאגות, Tore Hund חנית את המלך אולב הרלדסון בקרב סטיקלסטאד. הוא גם סחר ולחם בביארלמאנד, כיום אזור ארכנגלסק בצפון רוסיה. [16] טרונדנס (הרסטאד של היום) היה גם מרכז כוח ויקינגי מרכזי, ונראה שהיה מקום התכנסות.
נפות.
במחוז טרומס היו בסך הכל 24 נפות.
Rain (בעברית: גשם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבומה החמישי, Erotica. השיר יצא לאור ב-5 באוגוסט 1993, כסינגל החמישי מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וה-14 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע, כתיבה והצלחה.
השיר נכתב והופק על ידי מדונה ושפ פטיבון. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המושפע מסגנון הטריפ הופ ומוזיקת הגל החדש. בנוסף לכך, תואר השיר כ-"שיר בסגנון המוזיקה העכשווית למבוגרים, שנחשב לידידותי ביותר, ביחס לשאר השירים מהאלבום Erotica, בו הוא נכלל".
במרוצת השנים, נודע על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי כי השיר נמכר בבריטניה בלמעלה מ-130,771 עותקים בסך הכול. באוסטרליה קיבל את תואר הזהב.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מדונה ב-26 באוקטובר 2009. הוא בוים על ידי מארק רומנק וצולם בין ה-16 ל-19 במאי, 1993, בסנטה מוניקה, קליפורניה. בתחילת הקליפ ניתן לראות את מדונה יושבת על כיסא.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7.7 מיליון צפיות.
קרלה דלגאדו גומז
אדוארד בלאמי
אדוארד בלאמי (באנגלית: Edward Bellamy; 26 במרץ 1850 - 22 במאי 1898) היה סופר וסוציאליסט אמריקאי, שהתפרסם בזכות הרומן האוטופי שלו - "מבט לאחור" - סיפור שהתבונן בעתיד הרחוק של שנת 2000. בחזון של בלאמי היה עולם הרמוני. הספר חולל תנועה חברתית שהקימה 165 "מועדונים לאומיים" ברחבי ארצות הברית, שהוקדשו להפיץ את הרעיונות הפוליטיים שלו ולהפוך אותם למציאות מעשית.
ראשית חייו.
אדוארד בלאמי נולד בצ'יקופי (Chicopee) שבמסצ'וסטס. אביו היה רופוס קינג בלאמי (1816-1886), כומר בפטיסטי ומצאצאיו של יוסף בלאמי. אמו הייתה קלווניסטית, בתו של כומר בפטיסטי בשם בנימין פוטנאם, שנאלץ לעזוב את תפקידו הדתי בסאלם שבמסצ'וסטס בעקבות הצטרפותו לבונים החופשיים.
בלאמי למד בבית הספר הציבורי בעיר מולדתו, ועבר לקולג' במדינת ניו יורק, שם למד רק שני סמסטרים. עם עזיבתו את הקולג', בלאמי נסע לאירופה למשך שנה, ושהה בגרמניה. בלאמי למד משפטים אבל נטש את התחום בלי שעסק כעורך דין, במקום זה הוא נכנס לעולם העיתונות. בתפקיד עיתונאי שירת זמן קצר את צוות ה"ניו יורק פוסט" לפני שחזר אל מסצ'וסטס.
בגיל 25, חלה בלאמי במחלת השחפת - המחלה שבסופו של דבר תהרוג אותו. הוא סבל מהשפעותיה לאורך כל חייו הבוגרים. במאמץ לשקם את בריאותו, בילה בלאמי שנה באיי הוואי (1877 עד 1878). בשובו לארצות הברית, החליט לנטוש את העיתונות היומית לטובת יצירה ספרותית, אשר תשפיע פחות על זמנו ועל בריאותו.
בלאמי נישאה לאמה אוגוסטה סנדרסון בשנת 1882. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
קריירה ספרותית.
הרומנים הראשונים של בלאמי, כולל "ששה לאחד" (1878), "התהליך של ד"ר היידנהוף" (1880) ו"אחותה של מיס לודינגטון" (1885) היו יצירות בלתי-מובנות, תוך שימוש במזימות פסיכולוגיות סטנדרטיות.
כאשר פנה למדע בדיוני אוטופי עם ספרו "מבט לאחור - 2000-1887", שפורסם בינואר 1888, תפס את הדמיון הציבורי והזניק את בלאמי לתהילה ספרותית. הוצאת הספרים לא יכלה לעמוד בביקוש. הוא מכר למעלה מ 200 אלף עותקים, ורק שני ספרים בארצות הברית של סוף המאה ה-19 מכרו יותר: "אוהל הדוד תום" ו"בן-חור". בלאמי אסף גם כמה סיפורים קצרים שכתב במשך הזמן, ופרסם אותם בשנת 1898.
תנועה חברתית.
אף על פי שבלאמי טען בדיעבד כי לא כתב את הספר "מבט אחורה" כמתווה לפעולה פוליטית, אלא ביקש לכתוב "פנטזיה ספרותית, אגדה של צדק חברתי" הספר עודד הקמת מה שנקרא "מועדונים לאומיים", שהחלו להיווסד בבוסטון בסוף 1888. בלאמי בספרו מתאר את ארצות הברית העתידית כזונחת את הרעיון של תחרותיות דבר היוצר רווחה חברתית ויחסי אנוש שונים לגמרי ממה שהכיר בתקופתו. רעיון זה תפס את החוגים האינטלקטואלים בארצות הברית והוקמו מועדונים חברתיים שקראו ליישם רעיון זה. בשנת 1891 היו 165 מועדונים לאומיים.
בלאמי השתמש במונח "לאומיות" ולא במונח "סוציאליזם" כמתאר את החזון, זאת מתוך מחשבה שבדרך זו הוא יגביר את המכירות של הספר, והרעיון עצמו לא יידחה על הסף מבחינה פוליטית. במכתב משנת 1888 למבקר הספרות ויליאם דין האוולס כתב בלאמי:
כל אדם רגיש יכול להודות שנושא השם הוא בעל חשיבות גדולה, במיוחד ברושם הראשוני.. מנקודת מבט רדיקלית, אני עשוי להחשב כסוציאליסט, אבל עם הכינוי "סוציאליסט" מעולם לא חשתי טוב. מלכתחילה - היא מילה זרה בפני עצמה, וזרה גם בכל משמעותיה. לכל אמריקאי היא מעלה דימויים של ריח של נפט עם דגל אדום, ועם כל מיני חידושים מיניים. כמו כן מעלה בעיניו נימה המתעלמת מאלוהים ומהדת. בארץ הזאת (ארצות הברית) מתייחסים אליהם לפחות בכבוד. מה שיכולים להרשות לעצמם הרפורמים הגרמנים והצרפתים - לקרוא בארצם לתנועות חברתיות בשם סוציאליסטיות, באמריקה הוא נשמע ככינוי שלילי לתנועה פוליטית. אף מפלגה כזו לא יכולה להצליח באמריקה כי איננה משדרת רוח התלהבות ופטריוטיזם.