כאשר הקיסר קונואה נפטר בשנת 1155, הקיסר לשעבר טובה תמך בבנו גו-שירקאווה לרשת את כתר הקיסרות, זאת כנגד רצונו של בנו הבכור, הקיסר לשעבר סוטוקו, אשר ראה בבנו שלו היורש האמיתי. הוא ציפה מגו-שירקאווה להחזיק בתואר הקיסר עד אשר בנו, ניג'ו, יהיה מספיק מבוגר בשביל לרשת אותו. הכתרתו של גו-שירקאווה הגבירה את המתח ששרר בין טובה לסוטוקו. בתחילת תקופת שלטונו של גו-שירקאווה, הקיסר שלעבר טובה עדיין החזיק בסמכויות רבות בחצר הקיסרות.
בשנת 1156 נפטר הקיסר לשעבר טובה, וזמן קצר לאחר מכן פרץ מרד הוגן. גו-שירקאווה נהנה מתמיכתם של מינאמוטו נו יושיטומו וטאירה נו קיומורי, ואלה הביסו את צבאו של סוטוקו. עם תום המרד שלט גו-שירקאווה ביפן לבדו.
בשנת 1158 ויתר גו-שירקאווה על כס הקיסר לטובת בנו, ניג'ו, אך המשיך לשלוט בענייני החצר לאורך תקופת שלטונם של חמישה קיסרים - ניג'וּ, רוֹקוּג'וֹ, טָקַקוּרה, אָנטוֹקוּ וגו-טוֹבָּה - עד מותו בשנת 1192.
בין גו-שירקאווה וקיומורי שררו תחילה יחסים טובים. קיומורי החל במסחר עם סין, והגיש לקיסר תמיכה צבאית וכלכלית.
שבט מינאמוטו הפסיד במרד הייג'י ושבט טאירה נטל את השליטה על הבירה. עם עליית כוחו של קיומורי לשיאים חדשים, נפגמו היחסים הטובים ששררו בינו לבין גו-שירקאווה. גו-שירקאווה ניסה לבצע הפיכה בשנת 1177, אך נכשל, וקיומורי שם אותו תחת מעצר בית בארמונו של אביו הקיסר לשעבר טובה, עד שנת 1179. בשנת 1178 הכיתר קיומורי את נכדו, בנו של הקיסר טטקורה ובתו טאירה נו טוֹקוּקוּ, ככקיסר אנטוֹקוּ.
גו-שירקאווה תכנן לזכות בכוח מחדש, ושלח את בנו, הנסיך מוצ'יהיטו, למסור הודעה לשבט מינאמוטו בה הכריז גו-שירקאווה כי טאירה הם אויבי הקיסר, וקרא לבני מינאמוטו להילחם בהם. בשנת 1180 התחילה מוצ'יהיטו ומינאמוטו נו יורימאסה את ההתמרדות הראשונה. זו נכשלה, אך מספר סמוראים נוספים המשיכו בעקבותיהם. בשנת 1181 נפטר קיומורי, והחלה נפילתו של שבט טאירה. בשנת 1183 מינאמוטו נו יושינאקה הביס את צבא טאירה ונכנס לבירה קיוטו. לאחר מאבק פנימי בתוך שבט מינאמוטו, חיסל מינאמוטו נו יושיטסונה, אחיו של מינאמוטו נו יוריטומו, את שבט טאירה בקרב דאן נוֹ אוּרה בשנת 1185.
יחסיו של גו-שירקאווה עם מינאמוטו נו יוריטומו התדרדרו, ולבסוף יושיטסונה הוקרב. יוריטומו חשד ביושיטסונה כי הוא אינו נאמן לו, ולבסוף נהרג האחרון בקרב בשנת 1189. לאחר מותו של יושיטסונה תוקנו יחסיהם של יוריטומו וגו-שירקאווה, ויוריטומו הורשה לייסד את השוגונות שלו.
החצר הקיסרית קבעה את מקדש Hōjū-ji no Misasagi בקיוטו כמאוזולאום הרשמי של הקיסר.
גו שירקאווה
951 (להקה)
951, או "קבוצת 951" היא צמד אינדי ישראלי שאותו מרכיבים אפרת מלר וטיראן מדלסי. השניים, זוג נשוי, עמדו בראש קבוצת מעצבים, אמנים וכותבים שמאז היווסדה עסקה במגוון מיזמים אורבניים שבהם לקחו חלק מוזיקאים ואנשים מתחומים שונים.
הלהקה הוקמה ב-1999 והוציאה מאז ארבעה אלבומים. הסגנונות המאפיינים אותה מקיפים קשת של סוגות מתרבות השוליים והאוונגרד העירוני בישראל, ומשלבים רוק אלטרנטיבי, אלקטרו, דאנס ופאנק, לצד יצירה חוץ-מוזיקלית שבמרכזה עומדת העשייה העצמאית ולעיתים המחתרתית.
מדלסי ומלר כותבים יחד את המילים והלחנים לשירים, ונוהגים להזמין מוזיקאים שונים לנגן ולהקליט עימם; כל אלבומיהם משולבים במולטימדיה, ואחד העקרונות המנחים את שיווק תקליטיהם הוא שהם אינם נעזרים בחברות הפצה ולייבלים, אלא מוכרים את התקליטורים שלהם בעצמם, בין היתר לעוברים ושבים ברחובות תל אביב. בשל סיבה זו מרבית ערוצי התקשורת הממסדיים התעלמו מהם לאורך מרבית דרכם.
התקליט הראשון יצא בפורמט של מיני-אלבום ללא-שם שכלל 5 שירים, ב-1999. ב-2003 יצאה מהדורה מחודשת שלו ושנה אחר כך הופיע התקליט השני, "951 האוסף", ושיריו זכו להשמעות בערוץ 24 הודות להפקה הוויזואלית המעניינת. ב-2006 חל המפנה, כשערוץ MTV החל לשדר את הקליפ של השיר "Missing". באותה שנה ההרכב הוציא את אלבומו השלישי, "פלסטיקו".
"פלסטיקו" הכיל שירים באנגלית, בעברית, בצרפתית ואחד בערבית שלבשו צליל של שנות השמונים ונעו בין מספר סגנונות, ונחשב כאלבום הבשל והמגובש ביותר של הלהקה. ההפקה העצמית של שלושת התקליטים, באולפנים לא קבועים, סגנון הפרסום ומיעוט ההופעות, עמדו מול העובדה שהחבורה צירפה אליה ונעזרה לכל אורך דרכה בשמות כיובל ליבליך (תערובת אסקוט, גן חיות), יובל מנדלסון, יואב קוטנר, עומר ברנע, ישראל אהרוני, פיטר רוט, סיוון "פטיט" מלר, רם אוריון, אייל שוורץ, יוסי למפל, מיכה קרול, שולץ הביוני וחברים ויוצרים מוכרים אחרים. טווח פעילותם ברחוב – שקדמה באופן ניכר להתמקדות במוזיקה – כלל וידאו ארט, הפקות גרפיות מגוונות (מדלסי הוא גרפיקאי), הפצת עיתון עצמאי, בימוי, ופעולות ליליות כצביעת מכסי הביוב בחיפה, עיר מוצאם, בוורוד, וציור מספריים ענקיים על קו ההפרדה בכביש שמול הכנסת.
951 מכרו עד 2008 כ-15 אלף עותקים של אלבומיהם, והם מופיעים בכמה מועדוני רוק בתל אביב ובחיפה.
הזוג חזר בתשובה והביא לעולם 7 ילדים.
בני-ימינה
סמי ווינדר
סמי ווינדר, (באנגלית: Sammy Winder; נולד ב-15 ביולי 1959 במדיסון, מיסיסיפי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. ווינדר החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת דרום מיסיסיפי. ב-1982 נבחר על ידי דנוור ברונקוס בדראפט. ווינדר יחד עם ג'ון אלווי היו סיבה מרכזית להצלחת הברונקוס ולהעפלתם לשלושה משחקי סופרבול. ב-1990 פרש ולאחר פרישתו הקים עסק אותו מנהל עד היום.
המכון הגיאולוגי
שלומי אזולאי
נחום קומרוב
המכון הגאולוגי לישראל
המכון הגאולוגי
21 בדצמבר 2012
סוף העולם 2012
אחרית הימים 2012
הבקטון ה-13
נבואות 2012
נובלה קליגאריס
נובלה קליגאריס (באיטלקית: Novella Calligaris; נולדה ב-27 בדצמבר 1954) היא שחיינית עבר איטלקייה, בעלת 3 מדליות אולימפיות, אלופת עולם ושיאנית עולם. קליגאריס זכתה להיות השחיינית הראשונה באיטליה שזכתה במדליית אולימפית.
ביוגרפיה.
קליגאריס נולדה בפדובה בת למשפחת שחיינים. ואחיה הבוגר, מורו, השתתף יחד איתה באולימפיאדת מינכן (1972) כשחיין מעורב אישי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותה רק בת 13 וחצי סיימה קליגאריס במקום 26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:26.3 דקות, במקום 17 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:59.4 דקות ובמקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:21.0 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכתה קליגאריס במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:38.8 דקות, אחרי קרין נויגבאואר ממזרח גרמניה (9:29.1 דקות) ולינדה דה בור מהולנד (9:35.7 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.7 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.9 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.9 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה קליגאריס ב-3 מדליות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.44 דקות, אחרי הכוכבת של התחרות שיין גולד מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 4:19.04 דקות ולפני גודרון וגנר ממזרח גרמניה (4:23.11 דקות). שתי מדליות ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.46 דקות, אחרי קינה רותהמר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:53.68 דקות וגולד (8:56.39 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.99 דקות, אחרי גייל ניל מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 5:02.97 דקות ולזלי קליף מקנדה (5:03.57 דקות).
תחרות השיא.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה קליגאריס בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:52.97 דקות, לפני ג'ו הרשברגר מארצות הברית (8:55.56 דקות) ווגנר (9:01.82 דקות) ובשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.79 דקות, אחרי הת'ר גרינווד (4:20.28 דקות) ורותהמר (4:21.50 דקות) שתיהן מארצות הברית ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:02.02 דקות, אחרי וגנר שקבעה שיא עולם חדש של 4:57.51 דקות ואנגלה פרנקה (5:00.37 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה קליגאריס במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.93 דקות, אחרי קורנליה דור ממזרח גרמניה (8:52.45 דקות) ולפני וגנר (8:59.79 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.92 דקות, אחרי פרנקה (4:17.83 דקות) ודור (4:19.72 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:08.20 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.76 דקות.
איתן ששינסקי
איתן שֵׁשִׁינסקי (נולד ב-29 ביוני 1937) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית. עמד בראש ועדות ציבוריות אחדות הקרויות על שמו.
ביוגרפיה.
איתן ששינסקי נולד בקיבוץ עין חרוד להורים יוצאי גרמניה וגדל יחד עם אחותו בחיפה. הוא למד בבית הספר הריאלי ואת שרותו הצבאי עשה במסגרת גרעין נח"ל של מחנות העולים. לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון ושני ב-1961 ו-1963, שניהם בהצטיינות יתרה. הוא המשיך את לימודיו ב-MIT וב-1966 קיבל תואר דוקטור בכלכלה בנושא: "תאוריה של ייצור ושנויים טכנולוגיים".
ב-1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, במחלקה לכלכלה, וב-1974 מונה לפרופסור מן המניין. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות ומ-1997 הוא מבקר קבוע באוניברסיטת פרינסטון. מופקד הקתדרה ע"ש סר אייזיק וולפסון באוניברסיטה העברית בירושלים.