בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית מחוז דונצק 4.43 מיליון תושבים, שהיוו כ-10% מכלל האוכלוסייה האוקראינית, מה שהופך אותה לאזור המאוכלס ביותר והצפוף ביותר במדינה. זאת בשל נוכחותן של ערים תעשייתיות גדולות וכפרים רבים שהתאגדו סביבן.
במפקד הלאומי של אוקראינה 2001, הקבוצות האתניות במחוז דונצק היו: אוקראינים - 2,744,100 (56.9%), רוסים - 1,844,400 (38.2%), יוונים פונטים - 77,500 (1.6%), בלארוסים - 44,500 (0.9%), אחרים (2.3%). השפות המדוברות באזור היו: רוסית - 74.9%, אוקראינית - 24.1%. כמו כן, המחוז מכיל גם 21% מהמוסלמים במדינה.
רצח שלושת הנערים
רצח שלושת הנערים היה אירוע טרור, שבו נחטפו שלושה נערים ישראלים בגוש עציון ונרצחו באותו הלילה, ב-12 ביוני 2014 (ט"ו בסיוון ה'תשע"ד) בידי מחבלים פלסטינים מתנועת החמאס. בפיגוע נרצחו: גיל-עד מיכאל שַׁעֶר, בן 16, תושב טלמון, תלמיד ישיבת מקור חיים בכפר עציון; יעקב נפתלי פרנקל, בן 16, תושב נוף איילון, גם הוא תלמיד ישיבת מקור חיים (בעל אזרחות כפולה - ישראלית ואמריקנית); ואיל יפרח, בן 19, תושב אלעד, תלמיד ישיבת שבי חברון.
החוטפים והרוצחים זוהו כמרואן קוואסמה ועאמר אבו עישה. יוזם ומפקד החטיפה הוא מחמוד קוואסמה, מחבל חבר חמאס ממשוחררי עסקת שליט. ב-20 באוגוסט אישר בכיר חמאס סאלח אל-עארורי כי אירוע החטיפה והרצח בוצע על ידי הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
עד למציאת גופותיהם נחשבו הנערים כחטופים, ונלקחה בחשבון אפשרות כי מדובר בפיגוע מיקוח. במשך כשבועיים וחצי, במסגרת מבצע "שובו אחים", השקיעה ישראל מאמצים ניכרים בניסיון לאתרם. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, נמצאו גופותיהם של שלושת הנערים. ב-23 בספטמבר, כשלושה חודשים לאחר החטיפה, אותרו שני הרוצחים בבית בחברון, וחוסלו בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ.
במהלך 18 ימי חיפושים התבלטו בתקשורת דמויותיהן של שלוש האמהות שהעבירו מסר של אמון בדרג המדיני ובכוחות הביטחון. הן הוזמנו לדבר במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה.
משפחות הנערים ייסדו את "יום האחדות", שבו עוסקים בישראל ובתפוצות בנושא האחדות בחברה הישראלית. שיאו של היום הוא טקס חלוקת פרס ירושלים לאחדות ישראל, לאישים, ארגונים או מיזמים בעלי השפעה בתחום זה.
השתלשלות האירועים.
תכנון החטיפה.
החטיפה תוכננה על ידי פעיל חמאס, חסאם קוואסמה. על פי כתב האישום שהוגש נגדו, באפריל 2014 פגש את קרוב משפחתו, מרואן קוואסמה, ויחד איתו תוכננה החטיפה. חסאם קוואסמה היה אחראי על מימון החטיפה, על השגת כלי הנשק ועל מציאת מקומות להסתרת החטופים, כולל אחריות על אספקת מזון ושתייה ומסתור לאחר החטיפה. מרואן קוואסמה היה אחראי על הובלת הפיגוע, כולל רכישת כלי רכב, האחד בעל לוחית צהובה לביצוע החטיפה עצמה וכלי רכב נוספים למילוט. התוכנית הייתה לבצע את החטיפה באזור גוש עציון, בשל קרבתו לחברון, ולאחר מכן להסתיר את החטופים באזור העיר חברון.
אחיו של חסאם קוואסמה, מחמוד, סייע בהשגת הכסף מרצועת עזה. הכסף הועבר לחברון על ידי אמם של השניים. במהלך מאי נרכשו כלי הרכב וכלי הנשק - שני רובי M-16 ושני אקדחים. מועד ביצוע הפיגוע נקבע בתחילה ל-10 ביוני, ואולם המחבלים לא הצליחו למצוא מטרה מתאימה באותו יום, והוחלט על ניסיון נוסף יומיים לאחר מכן, ביום חמישי, 12 ביוני.
החטיפה והרצח.
ביום חמישי בערב המתינו שלושת הנערים לטרמפ בצומת אלון שבות, בדרכם לבתיהם. סמוך לשעה 22:15 הגיעה לצומת מכונית המחבלים, יונדאי i35 שנגנבה ממזרח ירושלים, והנערים עלו עליה.
באמצעות איכון של הטלפונים הסלולריים של החטופים התברר שלאחר החטיפה נסעו החוטפים מערבה, אך קודם שהגיעו לקו הירוק ביצעו פניית פרסה וחזרו לכיוון חברון. לאחר כמה דקות של נסיעה טלפן גיל-עד שער, למוקד המשטרה ולחש "חטפו אותי", ובהמשך נשמעו צעקות במבטא ערבי, וקולות ירי עמומים. במוקד סברו שזוהי הטרדה ולא פעלו.
על פי כתב האישום שהוגש נגד חסאם קוואסמה, מרואן קוואסמה שלף אקדח, הודיע לנערים כי הם חטופים, ודרש מהם לשמור על השקט. אחד החטופים התקשר למוקד המשטרתי, ואז הורו שני החוטפים לנערים להוריד את ראשיהם וירו בשלושתם. החוטפים המשיכו בנסיעה לאזור דורא שבדרום הר חברון, שם העלו באש את המכונית ששימשה לחטיפה (המכונית השרופה נמצאה באותו לילה). את שלוש הגופות העבירו לשקיות פלסטיק שחורות, שהועברו לרכב מילוט שהמתין במקום. החוטפים השליכו את הגופות בוואדי חסכה, והמשיכו לחברון. עמאר ומרואן התפצלו, ומרואן המשיך לפגישה עם חסאם. השניים נטלו כלי חפירה ויצאו לאסוף את הגופות כדי לקבור אותן בחלקת אדמה שהייתה שייכת לעמאר. עמאר לא יכול היה לפגוש אותם בגלל כוחות של צה"ל שהיו באזור, ולכן פעלו השניים בלעדיו. הם קברו את הגופות ליד חלחול, ולידם את בגדי הנערים. את כלי החפירה הסתירו.
הדיווח על החטיפה.
אופיר שער, אביו של גיל-עד, דיווח על היעדרו למשטרה והתקשר במהלך הלילה שוב ושוב למוקדי ביטחון בניסיון לגרום להם לחפש את בנו. בסופו של דבר החלו פעולות חיפוש רק בסביבות השעה 6 בבוקר.
ביום שישי אחר הצהריים הותר לפרסם מידע בדבר היעדרות הנערים, ובשבת אחר הצהריים פורסמו שמותיהם.
מבצע שובו אחים.
את החיפושים אחר החטופים ערכו יחידות צה"ל, מג"ב ושב"כ, ברגל, בכלי רכב ובאמצעי תצפית מתקדמים. לצורך החיפושים רוכזו אלפי חיילים סדירים ובהם חטיבת הנח"ל, חטיבת הצנחנים, חטיבת כפיר וחטיבת גבעתי וגדודי חיל ההנדסה וסיירת סמו"ר. בחיפושים השתתפו גם מתנדבים אזרחים מיחידות חילוץ ואזרחים המכירים את שטח החיפושים. החיפושים נערכו בעיקר בגזרת חברון, עקב הערכה שהחוטפים הם מחבלי חמאס מחברון, מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה. חיפושים מצומצמים יותר נערכו גם בחלקים נוספים של יהודה ושומרון. סגר הוטל בחבל יהודה ומחסומים הוצבו סביב הכניסות לחברון. 20 מחסומים נפרסו גם בכבישים שבין דרום הר חברון לעוטף עזה כדי למנוע את העברת החטופים לרצועת עזה.
מטרות המבצע היו רחבות יותר מאיתור שלושת החטופים, וכללו פגיעה בתשתיות חמאס ברחבי יהודה ושומרון. במסגרת זו נעצרו למעלה מ-400 פלסטינים, מרביתם אנשי חמאס, לרבות כ-50 אסירים ששוחררו במהלך עסקת שליט. בין העצורים היו גם בכירי חמאס, ובהם יו"ר הפרלמנט הפלסטיני, עזיז דוויק, ודובר חמאס לשעבר, חסן יוסף ח'ליל. במהלך המבצע נחשפו מצבורים גדולים של אמצעי לחימה. בשבוע השני של המבצע חשפו לוחמי יהל"ם עשרות מנהרות תת-קרקעיות שחפרו פלסטינים באזור חברון.
לחיפושים הצטרפו גם אנשי שטח ומומחים אזרחיים. ב-30 ביוני, 18 ימים לאחר החטיפה, מצא אחד המתנדבים האזרחיים, מדריך בית ספר שדה כפר עציון, את גופות הנערים, כשהן מתחת לגל אבנים שהונחו עליו שיחים. הגופות נמצאו בשדה סמוך לח'רבת ארנב, ממערב לעיירה חלחול. שלושת הנרצחים הובאו לקבורה יחד למחרת בבית הקברות במודיעין.
במהלך ימי המבצע התחוללו עימותים בין חיילי צה"ל ובין פלסטינים, שבהם נהרגו ונפצעו מספר פלסטינים, בהם נער בן 13 שנהרג בעיירה דורא.
במקביל למבצע שיגרו פלסטינים מדי יום רקטות קסאם וגראד מרצועת עזה לעבר ישראל. חיל האוויר הישראלי הגיב בתקיפות על מבנים ששימשו לפעילות טרור ועל משגרים מוטמנים.
המשך החיפושים אחר הרוצחים וסייעניהם.
צה"ל והשב"כ המשיכו במצוד אחר מרואן קוואסמה ועמר אבו עישה (שמאז החטיפה ירדו למחתרת) ואחר שותפיהם.
ב-5 ביולי עצר כוח מסתערבים את חוסאם דופש, החשוד במעורבות בחטיפה וברצח של שלושת הנערים. ב-11 ביולי נעצר חוסאם קוואסמה, בחקירתו הודה כי סייע לוגיסטית לחטיפה (גופות הנערים שנרצחו נמצאו בחלקת אדמה שבבעלותו), ונעזר במימון שקיבל מפעילי חמאס ברצועת עזה.
בעקבות החלטתו של המפקד הצבאי באזור יהודה ושומרון להרוס את בתיהם של החשודים ברצח, מרואן קוואסמה, עמר אבו עישה וחוסאם קוואסמה, עתרו משפחותיהם לבג"ץ נגד ההריסה, אך העתירה נדחתה לאחר שבג"ץ קיבל את טענת המדינה שההריסה נחוצה לשם הרתעת תושבי האזור מפני ביצוע פיגועי טרור רצחניים, ובמיוחד מפני ביצוע פיגועי חטיפה ורצח. ב-17 באוגוסט נהרסו בתי הרוצחים ובית אחראי החטיפה. ב-26 באוגוסט הוגש כתב אישום נגד וואיל כראמה, תושב ענאתא החדשה סמוך לירושלים, על שנתן מקלט לחוסאם קוואסמה.
הריגת הרוצחים.
ב-23 בספטמבר 2014 בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ נהרגו שני הרוצחים בחברון. השב"כ איתר אותם במרתף של נגרייה בחברון. את הבית כיתרו לוחמי ימ"מ שהפעילו נוהל סיר לחץ: אחרי שהמבוקשים סירבו להיכנע הופעלו כלי צמ"ה ושופל ממוגן פער חור בקיר ומחפר ממוגן פער חור בתקרת המרתף שבו הסתתרו המבוקשים. אחרי שנחשפו פתחו המחבלים באש אל עבר הכוחות ולוחמי הימ"מ השיבו באש נשק קל ורימונים. בחילופי האש נהרגו המבוקשים.
תגובות מדיניות.
במסיבת עיתונאים ב-14 ביוני 2014 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שארגון טרור חטף את שלושת הנערים. למחרת, ב-15 ביוני, לאחר מעצר מבוקשים לחקירה, האשים נתניהו את חמאס בחטיפה. בנוסף, הטיל נתניהו את האחריות לחטיפה גם על הרשות הפלסטינית, אשר חתמה כשבועיים קודם לכן הסכם עם חמאס על הקמת ממשלת אחדות. ב-22 ביוני אמר נתניהו כי לישראל ישנן הוכחות חד-משמעיות שחמאס אחראי לחטיפה, וכי ההוכחות הוצגו לארצות הברית ולמנהיגי מדינות נוספות.