חיסרון נוסף של מטול ה-M203 נובע ממגבלת המרווח שנוצר, בין הסדן לבית הבליעה, בזמן החלקת הקנה קדימה לצורך הטענת כדור רימון חדש. תכנון המטול מגביל את המרווח שנוצר כך שאורך הרימון שניתן להטעין לתוך בית הבליעה מוגבל אף הוא. מגבלה זו, על אף שאינה מפריעה לטעון לתוך המטול חימוש קיים, איננה מאפשרת לטעון לתוך המטול כדורי רימון ארוכים יותר – כגון רימונים תרמובאריים. מאחר שבשנים האחרונות צבאות רבים בעולם נלחמים בזירות של לחימה בעצימות נמוכה ולוחמה בשטח בנוי, שהן זירות קלאסיות מבחינת יתרונותיו של הנשק התרמובארי האישי, חיסרון זה הופך למכביד יותר ויותר.
אחיעזר
אֲחִיעֶזֶר הוא מושב של הפועל המזרחי באזור המרכז ליד העיר לוד השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד).
היישוב נוסד בי"ב בתמוז ה'תש"י - 27 ביוני 1950 על ידי עולים ביצ'אנים מתימן.
שמו של היישוב הוא כשמו של אחד מנשיאי שבט דן, שהמושב מזוהה כמצוי בנחלתו. אחיעזר נמצאת כ-36 מ' מעל פני הים. היישובים השכנים הם זיתן ממזרח, כפר חב"ד במערב ויגל מצפון.
שטח המושב כ-2,500 דונם, ומונה כ-368 משקי בית (נכון לדצמבר 2015) ו-1872 נפשות (נכון לשנת 2018).
שמן זית
שמן זית הוא שמן המופק מזיתים. משמש בעיקר למאכל, כמרכיב בתבשילים ורטבים ואף לטיגון, והוא מרכיב חשוב במטבח הים תיכוני. לשמן זית יש טעמים וניחוחות אופייניים המשתנים מעט בין זנים שונים של זיתים, והוא נחשב לאחד השמנים האיכותיים ביותר מבחינת טעמו, ערכיו התזונתיים והשפעתו על הבריאות.
ב-2020 הופקו בעולם 3.2 מיליון טון שמן זית. ספרד ייצרה 35% מהייצור העולמי. היצרניות הגדולות הבאות היו איטליה, תוניסיה, יוון, וטורקיה.
שמן הזית שימש בעבר כאחד המקורות העיקריים לתאורה. בבתי כנסת היה מקובל לתרום "שמן למאור", ואף מנורת בית המקדש הודלקה בשמן זית. בימינו משמש שמן הזית להדלקת נרות חנוכה, כזכר לנס פך השמן, בחנוכיות בהן מדליקים פתילים טבולים בשמן, אם כי מקובל גם להשתמש בנרות שעווה.
שמן הזית שימש בימי קדם גם לסיכת הגוף והשיער. בתנ"ך מוזכר שמן המשחה ששימש למשיחת כלי המשכן () וכן מתוארת משיחה בשמן של מלכי ישראל ומלכי יהודה כסמל להמלכתם, ומכאן הכינוי משיח. השימוש בשמן זית למשיחה טקסית היה נפוץ גם ביוון העתיקה ומוזכר בכתבי היפוקרטס, ומשיחה בשמן מתבצעת עד ימינו בכמה מזרמי הנצרות כטיפול טקסי בחולים.
עץ הזית גדל היטב באקלים ים תיכוני, והפקת שמן זית היא קלה יחסית. כתוצאה מכך, לאורך תקופות ארוכות בהיסטוריה היה זה השמן הנוזלי הנפוץ והנגיש ביותר בתרבויות שצמחו על חופי הים התיכון. גם כיום הוא מרכיב חשוב בתזונה הים-תיכונית הנחשבת למועילה לבריאות.
מאפייני שמן הזית.
הרכב כימי.
שמן הזית מורכב בעיקר מטרי גליצרידים, הרכב חומצות השומן האופייני
חומצות שומן רוויות:
חומצות שומן
חומצות רב-בלתי רוויות:
יתרונות תזונתיים.
בשמן הזית כמות גדולה של חומצה אולאית שהיא חומצת שומן חד-בלתי-רוויה, התורמת להקטנת LDL. בכך תורם השמן למניעת מחלות לב, מחלות דם ובעיות בכלי הדם כמו טרשת עורקים.
האיזון בין החומצה האולאית לחומצה הלינולאית דומה לזה המצוי בחלב אם, והוא אופטימלי לספיגת סידן.
שמן הזית מכיל פוליפנולים וויטמין E שהם אנטיאוקסידנטים (נוגדי חימצון), שעל פי הערכה משפרים את ההגנה של הגוף מפני התפתחות תאים סרטניים, ומונעים בליה והזדקנות של תאי הגוף.
ייצור שמן זית.
זני זיתים מהם מפיקים שמן זית.
הזנים הנפוצים בארץ ישראל הם:
זנים נוספים של זיתים גדלים בארצות אגן הים התיכון, או ניטעו בארץ לאחר שעברו התאמה:
קיימים זנים רבים נוספים, רובם גדלים בארצות הים התיכון, אך יש גם זנים הגדלים בקליפורניה ובאוסטרליה.
תכונות מבדילות בין סוגי שמן שונים.
לשמני הזית מספר תכונות בהן הם נבדלים זה מזה:
תהליך ההפקה.
הפקת שמן זית נקראת בעברית "עצירה" ונעשית בבית בד. שמן זית איכותי עוצרים בסחיטה במכבש וללא חימום. תהליך זה נקרא "כבישה קרה". בתהליך עצירת השמן שלושה שלבים עיקריים: שבירה וריסוק של הזיתים, סחיטת הזיתים המרוסקים והפרדת השמן מן המוהל. בעבר נעשו שבירת הזיתים וריסוקם במפרכת, מתקן שבו מונחים הזיתים על משטח תחתון עגול, וגלגל אבן גדול וכבד סובב ודורס את הזיתים. את הזיתים המרוסקים מלאו ב'עקלים', סלים שטוחים מיוחדים לעניין זה. העקלים המלאים הוכנסו למכבש לסחיטת השמן מן הזיתים. קורת בית הבד שהועמסה באבנים שמשה כמנוף לסחיטת הזיתים. מאוחר יותר נכנס לשימוש מכבש בורגי ולאחרונה משמש מכבש הידראולי. הנוזל המופק הוא תערובת של שמן ומוהל שהוא בעיקרו מים. לאחר שהנוזל המעורב שוהה זמן מסוים במכלים, נפרד השמן וצף על פני המוהל.
בבתי בד חדישים התהליך מהיר יותר ונעשה במכונות סגורות. הזיתים עוברים במתקן שטיפה והפרדת העלים, משם למכונה המרסקת את הזיתים. דַיסת הזיתים המרוסקים מוזרמת במנות למכבש הסוחט את הזיתים בפעולה מהירה בלחץ גבוה. הנוזל שנסחט מוזרם לצנטריפוגות הפרדה המפרידות את השמן מן המוהל.
אפשר להפיק שמן גם בדרך של חימום הזיתים לטמפרטורה של למעלה מ-35 מעלות ולאחר מכן סחיטתם. תהליך זה נקרא "כבישה חמה" והשמן המופק באמצעותו הוא פחות איכותי. קיימת שיטה אחרת לעצירת השמן ללא כבישה, בה הזיתים מרוסקים עד למצב של עיסה, מוכנסים לכלי ומכוסים במים. לאחר המתנה מספקת, השמן צף על פני המים. ניתן גם להפריד את השמן מן המים בצנטריפוגה, כמו בשיטות אחרות, וכך לחסוך זמן.
דרגות איכות לשמן זית.
מועצת שמן הזית העולמית קובעת רמת איכות לשמן זית לפי תהליך הפקתו ודרגת החומציות שלו. אחוז החמיצות בשמן הזית מציין את אחוז החומצות החופשיות בשמן.
בישראל, איכות שמן זית נקבעה בעבר על ידי ארגון "מועצת הזיתים" ולאחר פירוקו היא נקבעת כיום על ידי ענף הזית במועצת הצמחים (שהיא גוף סטטוטורי). את דרגות החמיצות של שמן זית בישראל קובעות מעבדות במשרד החקלאות ומעבדות המוכרות על ידי מועצת הצמחים.
תקן 191 של מכון התקנים הישראלי היה במקורו תקן ישראלי ייחודי. החל ממהדורת 2016 הוא מבוסס על התקן הבינלאומי של מועצת הזית הבינלאומית IOC.
התקן מגדיר שלוש דרגות איכות של שמן זית הראוים למאכל אדם:
בנוסף, מגדיר התקן סוגים שונים של שמנים שאינם ראויים למאכל ללא עיבוד נוסף, ביניהם שמן זית מזוכך, שמן זית מעורב, ושמן גפת-זית.
בינואר 2018 נכנס לתוקף תקן חדש לאיכות שמן זית, המחייב, נוסף על בדיקת רמת החומציות, בדיקה אורגנולפטית (בדיקת טעם וריח). בדיקה זו נערכת כיום על ידי פנל טועמים מומחה, והיא קובעת האם השמן תקין, או האם יש בו פגם סנסורי. פגם כזה עלול לפגוע בדירוג המסחרי של השמן, אף אם רמת החומציות שלו תקינה. תקן זה קיים שנים רבות במדינות אירופה.
הפקת שמן זית בארץ ישראל.
בעקרון העתיקה (על יד קיבוץ רבדים) נתגלתה תשתית שלמה לתעשיית שמן בינלאומית בחסות הממלכה הנאו-אשורית, לאחר שכבשו את העיר הפלשתית, והיא סרה למרותם. לפי הארכאולוגים אשר חקרו את המקום, היה האזור אחד ממקורות השמן לעולם כולו (שמן הזית שימש בתקופה העתיקה בעיקר לתאורה).
בגליל נמצאו רק מעט מתקנים ביתיים לייצור שמן מהתקופה הכנענית ומהתקופה הישראלית הראשונה כלל לא נמצאו עדויות לייצור שמן. מרדכי אבינעם טוען שהייצור התעשייתי של שמן זית בגליל החל בתקופה החשמונאית עם המעבר של יהודים רבים מיהודה לגליל אשר העבירו עימם ידע מקצועי בתחום. בתקופה הרומית התיכונה ובתקופה הביזנטית התקיימה בגליל תעשיית שמן זית רחבת היקף המשתקפת בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמקורות תנאיים ואמוראיים. במאה ה-7, בעקבות המלחמות שקדמו לכיבוש הערבי וכן בעקבות השלטון הערבי שהביא חורבן על היישובים הנוצריים והיהודיים בגליל ירד מעמדה של הגליל כיצרנית שמן זית. מרכז הכובד של ייצור השמן במזרח התיכון עבר באותה תקופה לקפריסין אשר לא נכבשה על ידי הערבים.
בית החרושת המודרני הראשון בארץ לכבישה חמה היה חדיד, שהוקם בשנת 1906 בבן שמן על ידי נחום וילבושביץ ואשר עבר לאחר זמן קצר לבית החרושת שמן תעשיות בחיפה.
בישראל נטועים כיום כ-334 אלף דונם של כרמי זיתים, רובם ככולם להפקת שמן זית. תפוקת השמן בישראל משתנה במחזור דו-שנתי - כאשר החורף מתחיל בשנה אי זוגית (לדוגמה חורף 2015–2016) יבול הזיתים קטן יותר. כמו כן התפוקה תלויה במשקעים השנתיים, מאחר שרוב גידולי הזיתים אינם מושקים.
על פי נתוני מועצת שמן הזית העולמית, בין השנים 2011 ו-2021 נעה התפוקה השנתית בישראל בין 11 אלף ל-19 אלף טון שמן, שהם כחצי אחוז מהתפוקה העולמית, מול צריכה של 15 אלף עד 28 אלף טון שמן.
בישראל יש כ-120 בתי-בד ומפעלי שמן, רובם מתקדמים וגדולים.
הפקת שמן זית ברשות הפלסטינית.
שמן זית הוא מוצר חשוב בכלכלת הרשות הפלסטינית, אך הנתונים על היקף הגידול וההפקה אינם עקביים:
מטעי הזיתים מהווים מדי פעם מוקד לעימותים מתוקשרים בין תושבי הרשות הפלסטינית למתנחלים.
הפקת שמן זית בעולם.
רוב שמן הזית ברחבי העולם מופק בארצות אגן הים התיכון. יצרניות שמן הזית הגדולות בעולם הן ספרד, איטליה, יוון, תוניסיה, טורקיה, מרוקו וסוריה.
מחוץ לאגן הים התיכון מפיקים שמן זית בעיקר באוסטרליה ובצ'ילה. כמויות קטנות גדלות גם בארצות הברית.
בתחרות שמן זית עולמית שנערכה בניו יורק בשנת 2016 זכו ברוב הפרסים יצרנים מתוצרת איטליה. כן זכו יצרנים מספרד, ארצות הברית, פורטוגל ויוון.
שמן הזית ביהדות.
לשמן הזית, כמו לעץ הזית עצמו, נודע תפקיד חשוב בתרבות החומרית בארץ ישראל ובתרבות העברית הקדומה. עדות לכך היא משל יותם, לפיו פנו תחילה לעץ הזית משום זכותו הטבעית כמלך העצים בזכות תנובתו המועילה והחשובה.