החפצים ההגנה (לבוש ומגנים) מחולקים לשלוש קטגוריות: קלים, בינוניים וכבדים. לחפצים רבים דרישת תכונות מינימליות כדי שהשחקן יוכל להשתמש בהם ביעילות. חפצים בעלי צבע לבן הם חפצים רגילים, חפצים כחולים הם חפצי קסם וחפצים זהובים הם חפצים ייחודיים. חפצים שאינם לבנים הם בעלי תכונות קסם מיוחדות המוגדרות באקראי לכל חפץ. כדי לגלות את תכונות אלו נדרש לזהות את החפצים (identify), אך לפני זיהוי החפץ עדיין ניתן להשתמש בו.
לחפצים עמידות, המיוצגת במספר לכל חפת לו ערך מקסימלי. עם השימוש בחפצים, ערך העמידות שלהם יורד עד שכשמגיע ל-0, החפץ מושמד. את החפצים ניתן לתקן באמצעות תשלום לדמות ללא שחקן בעיר הראשית של המשחק או באמצעות מיומנותו הייחודית של דמות הלוחם.
סוג אחרון של חפצים הם חפצים מתכלים, ספרי ומגילות קסמים, חפצים שניתן להטיל באמצעות קסם פעם אחת בלבד, ושיקויים שונים המעניקים בונוסים לשחקן כגון החזרת נקודות קסם ובריאות ושיפור יכולות השחקן.
הרחבה.
דיאבלו: להבות הגיהנום (באנגלית: Diablo: Hellfire) היא חבילת ההרחבה למשחק אשר שפותחה על ידי חברת Synergistic Software (דינרג'יק סופטוור) והופצה על ידי חטיבת סיירה און ליין מבית חברת Sierra Entertainment.
ההרחבה מוסיפה למשחק דמות נוספת - הנזיר (Monk), אשר מסוגל להילחם ביעילות ללא נשק ולהשתמש במטה על מנת להכות מספר יריבים בו זמנית. להרחבה תוכננו דמויות נוספות, הזמר הנודד והברברי שלא הוכנו בזמן לפרסום המשחק. קובצי דמויות אלו מוכלים בדיסק ההתקנה, כך שניתן לשחק בדמויות אם מעתיקים אותם.
עלילת ההרחבה מתקיימת במקביל למאורעות המשחק המקורי: טריסטרם מותקפת שוב, גם הפעם על ידי יצורים שטניים. זאת כתוצאה מניסיון של מכשף מקומי לבצע קסם שלמעשה פתח פורטל עבור שד בשם נה-קרול (Na-Krul) שגורש על ידי דיאבלו לריק בעקבות בגידתו באדון האימה. השד מביא איתו צבא של יצורים המאיימים על טריסטרם בשני אזורים חדשים, הקן המוגלתי (Festering Nest) וקברי השדים (Demon Crypts).
ההרחבה מוסיפה מספר תכנים למשחק המקורי, מספר חפצים חדשים וגרסאות מחודשות לחפצים קיימים במשחק. מגילות עבור קסמים שהיו קיימים במשחק אך לא בצורת מגילה ומקדשים חדשים בעלי יכולות חדשות. ההרחבה לא מוסיפה מפלצות חדשות למשחק, אלא משתמשת באותו עיצוב מפלצות במשחק המקורי עם שינוי צבעים.
פיתוח.
את הרעיון המרכזי למשחק הגה דייוויד ברוויק בזמן שעבד על פיתוח משחק הלחימה Justice League Task Force בשנת 1995. משחק זה פותח על ידי חברת יפנית בסיוע חברות אמריקאיות, ביניהן משחקי קונדו (Condor Games - אשר עם הזמן תהפוך לבליזרד נורת'), החברה לפיתוח משחקים שהקים ברוויק. בזמן פיתוח המשחק הכיר ברוויק את חברת בליזארד (שבאותו זמן נקראה Silicon &amp; Synapse) ואת עניינם המשותף בפיתוח משחקי מחשב. קונדור הציעה את הרעיון לדיאבלו, שבתחילת דרכו היה משחק תפקידים מבוסס תורות, לחברות רבות אשר דחו אותו בטענה ש"סוגת ה-RPG מתה" לפני שבליזארד הביעה עניין בפיתוח המשחק כשהוצג להם הרעיון בינואר 1995. בליזארד שבאותו זמן נהנתה מהצלחתו של משחק האסטרטגיה בזמן אמת , דרשה שני שינויים למשחק: הראשון שיהיה משחק בזמן אמת והשני שידע לתמוך במשחק מרובה משתתפים.
מוזיקה.
למשחק מוזיקה ייחודית שהולחנה על ידי מאט אולמן, מלחין שעבד רבות עם חברת בליזארד וזכה בפרס למוזיקה הטובה ביותר במשחק מחשב עבור דיאבלו 2 בשנת 2000. הפסקול כולל 6 רצועות. הפסקול שוחרר אחרי 15 שנים.
ביקורות והשפעה.
מכירות.
הערכות הראשוניות למכירות המשחק נעו בין 100,000 ל-500,000 עותקים, כהשפעה על אהדת התקשורת על המשחק והצלחתו. הזמנות מקדימות של המשחק הגיעו למעל 450,000 ב-17 בדצמבר 1996, וכששוחרר היה המשחק הנמכר ביותר בינואר 1997, עמדה בה החזיק שלושה חודשים נוספים. במאי 1997 הודח למקום השני ברשימת המשחקים הנמכרים ביותר על די משחק מסדרת סטאר ווארס, שם נשאר עד ספטמבר, במהלכו הודח למקום החמישי. דיאבלו יצא מרשימת עזרת הנמכרים ביותר באוקטובר 1997. המשחק חזר לרשימת עשרת הנמכרים ביותר ביולי 1998 והגיע למקום ה 3 באוגוסט.
המכירות העולמיות של המשחק הגיעו ל-500,000 עותקים באפריל 1997, 750,000 ביוני ומיליון עותקים עד סוף נובמבר. עד סוף שנת 1997 נמכרו 670,155 עותקים מהמשחק בארצות הברית בלבד. בשנה זו היה המשחק הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית. מפתחי המשחק ציינו שלדעתם מועד הפרסום של המשחק, 27 בדצמבר, יומיים לאחר חג המולד, היווה חלק גדול מהצלחת המשחק. באוגוסט 1998 קיבל המשחק את פרס הזהב מ-Verband der Unterhaltungssoftware Deutschland (VUD), פרס המעיד על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. בספטמבר של אותה שנה הגיעו מכירות העולמיות של המשחק לכ-2 מיליון עותקים. עד שנת 2000 נמכרו בארצות הברית 1.3 מיליון עותקים, ועד שנת 2001 2.5 מיליון עותקים בעולם כולו.
ביקורות.
דיאבלו התקבל בביקורות חיוביות מאוד. אתר Metacritic מתעד ממוצע של 94/100 למשחק. רבים העריכו את המשחקיות הממכרת של המשחק, את אקראיות השלבים במשחק, הגרפיקה המתקדמת, מוזיקת המשחק והמבחר הרב של חפצים, מפלצות, שלבים ומשימות. מבקרים רבים ציינו כי העובדה שאף על פי ששחקן עלול לסיים את המשחק, הוא לא יראה את כלל התכנים הקיימים בו, ובכך שחקנים החוזרים לשחק במשחק בפעם השנייה והשלישית יחוו חוויה שונה. מבקרים לרוב מציינים את האפשרות לשחק במשחק מרובה משתתפים כאחת מנקודות החוזקה המשמעותיות ביותר של המשחק.
דיאבלו זכה בתואר "משחק השנה 1996" של המגזינים Computer Gaming World, GameSpot ו-Computer Game Entertainment, והגיע למקום השני בתחרות שניהל מגזין Computer Games Strategy Plus.
השפעה.
רבים מחשיבים את המשחק לאחד ממשחקי התפקידים הממוחשבים המוצלחים בכל הזמנים, ולמשחק קאלט, כך למשל הוקמו מאות אתרים העוסקים בסדרת משחקי דיאבלו, כמו גם מספר רב של קהילות שחקנים, המאוגדים למשל ל"שבטים" (Clans).
מדרכה
מדרכה היא שטח המוקצה להולכי רגל לצד כביש, בתוך דרך או רחוב. מלבד לתנועה משמשת המדרכה לצרכים שונים, והיא עשויה להכיל ריהוט רחוב הכולל פנסי רחוב, פחי אשפה, ספסלים ועוד.
מדרכה עשוי בדרך כלל מאספלט, מבטון, ממרצפות או מלבנים. עד סוף המאה ה-19 היו נפוצות גם מדרכות עשויות עץ. המדרכה לרוב גבוהה במעט (ב-15 ס"מ לערך) מהכביש שלצידה, כדי ליצור הבחנה ברורה בין המדרכה לכביש. בסמוך למעברי חציה נהוג לבטל הגבהה זו באמצעות מדרון, כדי לאפשר ירידה ועלייה נוחות לעגלות תינוק וכיסאות גלגלים.
חניית מכוניות על המדרכה אסורה בדרך כלל, ובמקומות המועדים לפורענות מוצב בשולי המדרכה מחסום שימנע עליית מכוניות. במקומות שבהם יש מצוקת חניה גדולה, מותרת לעיתים חניה של מכוניות בשולי המדרכה. מותר מעבר מכוניות על המדרכה בדרכן מהכביש אל מגרש חניה שמעבר למדרכה.
במאה ה-20 החלו להוסיף בערים, לצד מדרכות להולכי רגל, גם מדרכות לרוכבי אופניים, שבהן התנועה משותפת לעיתים הן להולכי רגל והן לרוכבי אופניים.
הרוחב המקובל של מדרכה בישראל הוא 1.3 מטרים, אולם מדרכות יכולות להיות צרות יותר או רחבות יותר, ורהיטי רחוב (כגון: ספסלים, תאורת רחוב, שלטי רחוב וכדומה) יכולים להצר את רוחבן האפקטיבי.
בדרך כלל המדרכה אינה מקורה, ולעיתים נטועים בה עצים, לצל ולנוי. לעיתים חלק מהמדרכה הסמוך לבתים מקורה באמצעות בתים אלה, שהמדרכה עוברת מתחת להם.
בנוסף למטרתן העיקרית, תנועת הולכי רגל, משמשות המדרכות להצבתם של מתקנים שונים, לשימושם של הולכי הרגל ולמטרות נוספות:
לעיתים מתגוררים על המדרכות דרי רחוב, וכן יושבים עליה קבצנים.
מתחת למדרכה עוברים פעמים רבות אמצעי תשתית שונים, כגון רשת הטלפון, רשת המים העירונית ורשת הביוב. פתחי גישה (מנהול) לתשתיות אלה נמצאים על המדרכה, ומכוסים במכסה מתאים.
הכביש והמדרכה.
באזורים בנויים, הרוחב הכולל המוקצה לכביש ולמדרכות מוגבל על ידי המרחק שבין שורות הבניינים שמשני צדי הכביש. הגידול בתנועת כלי הרכב גורם לעיתים להחלטה להרחיב את הכביש, לרוב באמצעות הקטנת רוחב המדרכה. עם זאת, רוחב צר של מדרכה מול כבישים רחבים, נחשב כגורם שפוגע באיכות ההליכה ומביא לכך שפחות אנשים יבחרו בהליכה על פני אמצעי תנועה אחרים. משום כך, יש לעיתים מתח בקרב אנשי התכנון העירוני בין מתן עדיפות לרכב הפרטי לבין עדיפות לקידום הנגישות להולכי רגל.
במרכזי הערים נעשה לעיתים צעד הפוך, של הכרזת כביש כמדרחוב וסגירתו לתנועת כלי רכב. לדוגמה, רחוב בן יהודה במרכז ירושלים, אשר נסגר בשנות ה-80 לתנועת כלי רכב. בפרויקט המרכז החדש של הרצליה, שהחל בשנת 2006, הוקטן במידה ניכרת רוחב הכביש של רחוב סוקולוב שבמרכז הרצליה, והוגדל בהתאם רוחב המדרכות, מתוך כוונה להפוך את הרחוב לאטרקטיבי להולכי רגל.
פרנק למפארד
פרנק ג'יימס למפארד ג'וניור (באנגלית: Frank James Lampard ; נולד ב-20 ביוני 1978 בסולסברי) הוא מאמן כדורגל ושחקן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקשר המרכזי והקשר ההתקפי, וכיום משמש כמאמנה של אברטון. לאחר שהחל את הקריירה בווסטהאם יונייטד הגיע למפארד לצ'לסי ב-2001, והיה בורג חשוב בזכייתה בגביע האלופות, שלוש אליפויות של הפרמייר ליג (בשנים 2005, 2006 ו-2010), בארבעה גביעים אנגליים ובשני גביעי הפוטבול ליג, והפך למלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים. למפארד הוא הקשר בעל מספר השערים הגבוה ביותר בתולדות הפרמייר ליג, ומדורג במקום ה-5 בין כלל השחקנים. בנוסף, מדורג במקום גבוה בדירוג הבישולים של הליגה. ב- עבר לניו יורק סיטי מליגת ה-MLS, שם שיחק עד פרישתו ב-, עם תקופת השאלה למנצ'סטר סיטי.