מאורעות תרפ"א התחילו ב 1 במאי 1921 בהתנפלות ערבית על יהודים ביפו, תושבי פתח תקווה שהיו מודעים למתרחש ביפו נערכו להגנה על המושבה תחת פיקודם של אברהם שפירא "זקן השומרים" ואבשלום גיסין שהיה קצין בצבא הטורקי כסגנו, המגנים תוגברו באנשי עין חי (לימים כפר מל"ל) וכפר סבא שניטשו מחוסר יכולת להגן עליהם אך עדיין מספרם (כמה עשרות) היה מועט בהרבה ממספרם של התוקפים (כמה מאות).
עם שחר של יום ה-5 במאי 1921 גילו תצפיתנים כוח של כ-400 ערבים מערביי שבט אבו כישכ ותושבי הכפרים הערביים שבסביבה מתקרבים למושבה מצפון לאחר שהעלו באש את עין חי וכפר סבא, במקביל עלו תושבי הכפרים הערבים מבקעת אונו על המושבה מדרום.
בקרב שהתפתח בסביבות התל נפלו 4 לוחמים בניהם אבשלום גיסין שנפל למרגלותיו, המגנים הצליחו לעכב את התקדמות הכוח הערבי עד הגעת פלוגה הודית (בריטית) מתחנת הרכבת בראש העין והיא שהכריעה את הקרב בצפון המושבה.
התל כיום.
התל מוקף כיום בנייני שכונת אם המושבות החדשה, על ראש התל פארק ובו נשמרת הגת מהתקופה הביזנטית.
אולימפיאקוס (אגודה)
אולימפיאקוס, מועדון ידידי פיראוס (ביוונית: Ολυμπιακός Σύνδεσμος Φιλάθλων Πειραιώς) או בקיצור אולימפיאקוס הוא מועדון רב-ספורט יווני הממוקם בעיר הנמל פיראוס, אתונה הנחשב למועדון הספורט האהוד ביותר במדינה.
למועדון ישנם 17 מחלקות ספורט בכללן כדורגל, כדורסל, כדורעף, פולו מים, שחייה ועוד.
היסטוריה.
המועדון הוקם ב-10 במרץ 1925 בנמל פיראוס כאשר שתי קבוצות כדורגל ותיקות, "מועדון הספורט והכדורגל של פיראוס" ו"מועדון אוהדי הכדורגל של פיראוס", החליטו להקים מועדון חדש בשם "מועדון אולימפיאקוס של פיראוס". שם המועדון שואב השראה מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, וחזון המייסדים היה ליישם את ערכי המשחקים האולימפיים בקבוצות הספורט השונות שיקימו חברי האגודה.
קישורים חיצוניים.
פורין (חלבון)
בביוכימיה, פורינים (אנגלית: Porins) הם חלבונים בעלי מבנה "חבית בטא", אשר חוצים ממברנות של תאים ומשמשים כנקבים המאפשרים דיפוזיה של מולקולות. בניגוד לנשאים ממברנליים אחרים, פורינים הם גדולים מספיק כדי לאפשר דרכם דיפוזיה פסיבית.
פורינים מבקרים את הדיפוזיה של מטבוליטים קטנים כמו סוכרים, יונים וחומצות אמינו. ניתן למצוא פורינים בממברנה החיצונית של חיידקים גראם שליליים, במיטוכונדריה ובכלורופלסט.
מבנה.
פורינים בנויים ממשטחי בטא, המחוברים ביניהם על ידי פניות בטא (beta turns) בצד הציטופלסמתי, ועל ידי שרשראות ארוכות יותר בצד החוץ תאי. משטחי הבטא ערוכים בסידור אנטי-מקבילית ויוצרים צינור הנקרא "חבית בטא" (beta barrel).
רצף חומצות האמינו במשטחי הבטא של פורין מאופיין בחזרה של שיירים פולריים ולא פולריים של חומצות אמינו אחד אחרי השני. סידור זה גורם ליצירת מבנה אמפיפטי, כלומר צד אחד של משטח הבטא הידרופובי וצדו השני הידרופילי. השיירים הלא פולריים (הידרופוביים) פונים כלפי חוץ ויוצרים אינטראקציות עם החלק הליפידי (גם כן לא פולרי) של הממברנה, בעוד שהשיירים הפולריים (הידרופיליים) פונים כלפי פנים מבנה החבית ויוצרים בכך תווך הידרופילי, המאפשר את הדיפוזיה דרך הממברנה.
בררניות (סלקטיביות).
במבנה של כל תעלת פורין יש בליטה שסוגרת אותה חלקית. קבוצה זו קובעת את הסלקטיביות של הפורין לגבי סוג המולקולה שתוכל לעבור דיפוזיה דרך חלבון זה. הברירה מתבססת על הבדלי הגודל ולפעמים אף ההבדלים הכימיים של המומס אשר מיועד לעבור דרך הממברנה באמצעות הפורין.
ישיבת התפוצות
ישיבת התפוצות (מכונה לעיתים גם ישיבת הר ציון), ישיבה חרדית, על הר ציון בירושלים, ליד מתחם דורמיציון. הישיבה נוסדה בידי הרב מרדכי גולדשטיין כישיבה לחוזרים בתשובה אמריקאים בשנת תשכ"ה - 1965. עם השנים הפך אופייה ישראלי יותר ונוסדו לצדה גם ישיבה קטנה וישיבה גדולה "תורת ישראל" לישראלים. לאחר פטירת הרב מרדכי גולדשטיין, בכסלו תשע"ז (דצמבר 2016), עומד בראשות הישיבה בנו הרב יצחק, והמשגיח בישיבה הוא בנו הרב יוסף.
תולדות הישיבה ואופייה.
הרב מרדכי גולדשטיין, (יליד 1930), בוגר ישיבות 'חפץ חיים' ולייקווד בארצות הברית, הקים את הישיבה בשנת תשכ"ה. היא שכנה תחילה בעזרת נשים של ישיבת ישיבת חברון כנסת ישראל, בשכונת גאולה, ובהמשך עברה למתחם בית היתומים דיסקין. הייתה זו הישיבה הראשונה שנועדה לתלמידי ישיבות שגרים בחו"ל. בשנת התשכ"ח -­ 1968, לאחר ניסיון קצר של השתכנות בבית כנסת הרמב"ן ברובע היהודי, עברה הישיבה להר ציון, ביוזמת מנכ"ל משרד הדתות שמואל זנוויל כהנא. הישיבה השתכנה במבנה ששימש כבית כנסת. מתחת מבנה זה היה ממוקם מרתף השואה.
הישיבה הוקמה עבור חוזרים בתשובה וכמה מהבולטים בהם בשנות השבעים למדו בה. רבים מהלומדים בשנים הראשונות היו ילדי פרחים. הרב מרדכי גולדשטיין הוביל אווירה ששילבה ערכים אוניברסליים כדוגמת "Peace &amp; love" עם מחויבות לעולם הערכים היהודי ולימוד התורה. הישיבה עודדה מעורבות של תלמידיה בתחומים כמו מוזיקה וקולנוע. אופי זה משך אליה שחקנים, אמנים ואנשי רוח. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, פעלה בישיבה להקת ישיבת התפוצות , מחלוצות ז'אנר הרוק היהודי. הלהקה קיימה מדי מוצאי שבת מסיבות מלווה מלכה רבות משתתפים בקבר דוד.
בין רבני הישיבה בעבר נתן למנות את הרב שרגא פייבל פרנק, רבה של שכונת ימין משה.
לישיבה קשר הדוק עם היישוב מיצד: רבים מתלמידי הישיבה מגיעים משם מדי יום, ובני משפחת גולדשטיין, שהתגוררו ביישוב, נושאים תפקידים בישיבה. ביישוב אף פעלה שלוחה של הישיבה. שלוחות נוספות פעלו בפקיעין ובמתחם מערת אליהו הנביא בחיפה.
מינהל מקרקעי ישראל תבע בבית המשפט את פינוייה של הישיבה מן אחד המבנים שבה הישיבה שוכנת בטענה שהיא פלשה למקום. בית משפט השלום בירושלים דחה בשנת 2012 "צו סילוק פולש" שהגיש המינהל וקבע כי על התביעה להתנהל בהליך משפטי רגיל.
לישיבה נוכחות בתרבות הישראלית. הספר "אל תוך האש" של יאיר דרעי מתרחש ברובו בישיבה ובסביבתה וגיבור העלילה הוא תלמיד בישיבה. גם הרומן "החצי השני של הלילה" של שפרה קורנפלד, שהוריה היו קשורים לישיבה, מתרחש ברובו בסביבתה של הישיבה בשנות השבעים. כמה קטעי סרטים ותוכניות טלוויזיה הוסרטו בישיבה, בהם הסרט "הגונב מגנב פטור" וסדרות הטלוויזיה "פעם בחיים" ו"בני ערובה".
כמו כן הוסרט במתחם הישיבה הסרט "סיפור אחר" של אבי נשר.
טום לנטוס
תומאס פיטר "טום" לנטוס (באנגלית: Thomas Peter Lantos; 1 בפברואר 1928 – 11 בפברואר 2008) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוזות ה-11 וה-12 של קליפורניה, החל משנת 1981 ועד ליום מותו. הוא היה נציג חלקו הצפוני של מחוז סן מטאו בקליפורניה וכן חלק קטן מדרום מערב סן פרנסיסקו.
לנטוס, יהודי יליד הונגריה, היה ניצול השואה היחיד בקונגרס האמריקאי.
קורות חייו.
טום לנטוס נולד בשם תמש פטר לנטוש (הונגרית: Lantos Tamás Péter) למשפחה יהודית בבודפשט, הונגריה. בעת מלחמת העולם השנייה היה לנטוס חבר בתנועת מחתרת אשר לחמה נגד הנאצים בעת הכיבוש הגרמני של הונגריה. בנאומיו בבית הנבחרים הוא התייחס לעצמו לעיתים כאחד מחברי הקונגרס המעטים אשר לחמו בפשיזם.
הוא מצא מקלט בבית מוגן שאותו הקים ראול ולנברג בהונגריה. בשנת 1981 יזם לנטוס חוק אשר הכריז על ולנברג כאזרח כבוד של ארצות הברית. בשנת 1947 היגר לנטוס לארצות הברית, לאחר שהוענקה לו מלגת לימודים ולשארית חייו בלט בדיבורו באנגלית מבטאו ההונגרי. לנטוס ראה עצמו יהודי חילוני. לאחר הגירתו למד באוניברסיטת וושינגטון שם סיים תואר ראשון ושני בכלכלה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ממנה הוענק לו תואר דוקטור לכלכלה בשנת 1953. בעת לימודיו הוא היה חבר בארגון הסטודנטים היהודים הלל.
בין השנים 1950–1980 שימש לנטוס כמרצה לכלכלה, פרשן בנושא יחסים בינלאומיים בתחנת טלוויזיה ציבורית ויועץ למספר עסקים. הוא אף שימש כיועץ בכיר למספר חברי הסנאט של ארצות הברית.
בשנת 1980 ניסה לראשונה להיבחר לקונגרס, והצליח להביס נציג רפובליקני ממחוז בחירתו בהפרש קטן של 5,700 קולות. מאז נבחר מחדש למשרתו 13 פעמים רצופות, תמיד בפערים ניכרים על פני יריביו. הוא היה ניצול השואה היחיד שנבחר אי פעם לקונגרס האמריקאי.
לנטוס נישא לאנט טילמן, גם היא גם היא ממוצא יהודי-הונגרי ובת דודתן של האחיות לבית גאבור (ז'ה ז'ה, אווה ומגדה). אף אשתו ניצלה בזכותו של ראול ולנברג. ללנטוס ואשתו אנט שתי בנות, אנט וקתרינה, ושבעה עשר נכדים; עשרה מבתו אנט ושבעה מבתו קתרינה. אשתו אנט ובנותיהן המירו את דתן והן חברות בכנסייה המורמונית.
פרישתו ומותו.
ב-2 בינואר 2008 הכריז לנטוס כי לא יתמודד בפעם ה-15 על משרתו בבית הנבחרים, זאת לאחר שאובחן כחולה סרטן הוושט. אולם, הוא תכנן להשלים את תקופת כהונתו האחרונה. בעת ההודעה על פרישתו אמר לנטוס: "רק בארצות הברית יכול ניצול שואה חסר פרוטה ולוחם במחתרת האנטי-נאצית לקבל השכלה, להקים משפחה ולזכות לשרת משך שלושת העשורים האחרונים לחייו כחבר קונגרס. אני לעולם לא אוכל להביע את עומק תודתי למדינה האדירה הזו."
לנטוס נפטר ב-11 בפברואר 2008, בבתסדה, מרילנד.
בטקס שנערך בבית הלבן לאחר מותו של לנטוס, העניק לו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את מדליית החירות הנשיאותית במוסרה אותה לאשתו.
עיריית נתניה החליטה לקרוא לאחד מרחובותיה הראשיים במזרח העיר - שד' לנטוס טום. ב-19 בדצמבר 2016 הוצב ברחוב פסל הנצחה לזכרו.
עמדותיו הפוליטיות.