חלק מאנשי הקולנוע האפריקאים שבחו את הסרט. המבקר ג'ון פרסון מטוגו סבר שמדובר בסרט המבוים יפה ומצולם היטב, וכולל ״דמות ראשית טובה ובימוי שחקנים איכותי". אלפרד אוהוזו, במאי מבנין, גרס כי הסרט עוסק בנושא עולמי אקטואלי, שמעבר לבדיון בו חושף את התשתיות החברתיות של המאפיה שעשויות להיווצר, במעגל קסמים, בין האזרח הפשוט לבין ברוני הסמים הגדולים.
מפיצי הסרט כינו אותו בפרסומים "פני צלקת של מאלי". תומא סוטינל , מבקר הסרטים של היומון הצרפתי "לה מונד" טוען שבהשוואה ל"פני צלקת" מ-1983, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של בריאן דה פלמה, קיים הבדל יסודי ביניהם, בכך שטוני מונטנה, הפליט הקובני, הדמות הראשית ב"פני צלקת", שואף כמו כל הפליטים לאושר. בעוד שב"וולו", לאדג'י, כמו מאות מיליונים צעירים אחרים מדרום לסהרה, שואף למקומו הצודק בחברה האנושית. המבקר ציין לטובה את עלילת הסרט ואת התסריט, אך מצא פגמים בגיבוש הדמויות. הוא ציין את כך שבכל שלב של עלייתו, לאדג'י חייב לוותר על חלק אחר של האנושיות שלו. מבחינה זו, טען, אם רוצים להשוות את וולו ל"פני צלקת", הרי שההשוואה הנכונה היא ל"פני צלקת" מ-1932 בבימויו של הווארד הוקס ובגילומו של פול מוני שבו, כמו ב"וולו" מתואר "אדם ללא רחמים בעולם ללא רחמים".
מבקרת הסרטים של המגזין האמריקאי, "וראייטי", פמלה פיאנצה, טוענת שהסרט לוקה בשאפתנות יתר, אך ברוב הזמן הוא מותחן כובש ורואה את מעלתו המרכזית ב"דופק הגבוה" של הסרט, העומד בניגוד למקובל בקולנוע האפריקאי העכשווי. נקודה נוספת המבדילה את הסרט, לדעתה, מסרטים אפריקאים אחרים, היא בדמות הגיבור המנסה לשפר את חייו במולדתו, בניגוד לסרטים אפריקאים רבים העוקבים אחרי גיבור המנסה לשפר את מצבו על ידי הגירה. היא רואה בכך שיקוף של עמדת הבמאי שמטרתו היא בחינה ביקורתית של ההיסטוריה המערב אפריקאית העכשווית מנקודת מבט מקומית. כשהיא מנסה להשוות את וולו ל"פני צלקת" של דה פלמה, היא מציינת שההבדל המרכזי הוא בדמות ה"אנטי-גיבור" העצור שמגלם איברהים קומה (לעומת טוני מונטנה המוחצן של אל פצ'ינו).
לעומתם, משווה קלייטון דילארד, מבקר הסרטים של מגזין המרשתת "סלאנט" , את סרט לא רק ל"פני צלקת", אלא גם ל"טראפיק" ו"סיקאריו" ומוצא כי "וולו" נשאר ברמה הפשטנית של סרט רגיל על עלייתו של סוחר סמים, כפי שעשו קודמיו ומנסה להתחרות בהם בעיקר במספר היריות והגופות. הוא מוצא כי ההשראה הרבה ביותר לסרט מגיעה מהסרט הסנגלי מ-1973, "טוקי בוקי" של הבמאי ג'יבריל דיופ ממבטי . בהעניקו לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה אפשריים, הוא מסכם ואומר: "בסופו של דבר, חסרות ב"וולו" מספיק נגיעות ברורות ומובחנות שיאפשרו לו לפרוץ את המסגרת של קודמיו העדיפים עליו".
פסטיבלים והקרנות מסחריות.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2016 במסגרת "קטגוריית התגלית" המיועדת לסרט באורך מלא הראשון או השני של הבמאי. בהמשך הוצג הסרט בפסטיבלים רבים ובהם: פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי (AFI Fest), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רייקיאוויק ובפסטיבלים רבים נוספים ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אמיין ב-2016. איברהים קומה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (FESPACO) ב-2017.
הסרט יצא להקרנות מסחריות בצרפת ביוני 2017, אך זכה להצלחה מועטה מאוד ולהכנסות של 37,765 דולר בלבד.
הר הנדרסון (מפרץ הולם)
הר הנדרסון (באנגלית: Mount Henderson) הוא הר הממוקם מצפון לרכס מאסון שבאנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל מדף הקרח, 8 קילומטרים דרומית למפרץ הולם, ו-8 קילומטרים צפונית לרכס מוסון.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר נצפה לראשונה מתורן ספינה ב-3 בינואר 1930, ונצפה שנית ממטוס ב-5 בינואר 1930. ההר מופה לראשונה ב-14 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה.
מקור הם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1929 על ידי דאגלס מוסון שעמד בראש המשלחת. ההר נקרא על שם ו. הנדרסון, מנהל משרד החוץ האוסטרלי, וחבר הוועדה האנטארקטית האוסטרלית.
פולינמיים
פולינמיים (שם מדעי: Polynemidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים החיים בימים ובאוקיינוסים הטרופיים ברחבי העולם. הם קרובים רחוקים של הצניניתיים אך הם מזכירים במראם את הקיפוניים.
מאפיינים.
דגים אלה משתנים בגודלם מאורך 11 סנטימטרים אצל המין "Parapolynemus verekeri" למעל 2 מטר ומשקל 145 ק"ג אצל המין הגדול ביותר, אליותרונמה טטרדקטילום. הם בעלי סנפירים גבוהים ובעלי זיזי סנפירים היורדים מחזם ויוצרים מעין זקן המשתלשל מטה או אצל כמה מינים לכל הכיוונים. לסתותיהם גדולות אך בעלות שיניים לא מפותחות. צבעם אפור כהה, אפור עד כסוף.
מינים אלו חיים ברחבי שוניות אלמוגים וחופים שונים חוליים וסלעיים. כמה מינים חיים גם במים מליחים ואף במים מתוקים. הם חשים בטרף הכולל מיני דגים אחרים וסרטנים בעזרת זיזי הסנפירים.
חלק מהמינים משמשים כדגי מאכל. המינים הגדולים ביותר נידוגים גם למטרות ספורט.
מירב לוין
צנטרופומוס
צנטרופומוס (שם מדעי: "Centropomus") היא סוג של דגי גרם ימיים והסוג היחיד במשפחת הצנטרופומוסיים ("Centropomidae") שבסדרת הדקראים, המקורבת ללטסיים ובעבר היו חלק מהמשפחה. בסוג זה ישנם 12 מינים. דגים אלה הם שוכני ימים טרופיים במערב האוקיינוס האטלנטי ובמזרח/מערב האוקיינוס השקט.
צורת דגים אלה מוארכת והם בעלי מספר סנפירים מצוייצים גבוהים לאורך גופם עם ראש קטן אך חוטם מוארך וכיסוי זימים הפונים מעלה. העיניים גדולות והלסת מלאה שיניים חדות. אורכם 35-125 ס"מ ומשקלם 1 עד 26 קילוגרם. צבעם בדרך כלל כסוף עם כמה סנפירים צבעוניים יותר.
הם שוכנים במגוון אזורים משוניות אלמוגים, שפכי נהרות וביצות מנגרובים. כל מיני הסוג הם טורפים של דגים אחרים ושל סרטנים. גופם מותאם לתאוצה מהירה בעקבות טרף. כמה מהמינים הגדולים הם יעד לדיג למטרת ספורט.
צנטרופומוסיים
בית הוהנצולרן-הכינגן
פרידריך, נסיך הוהנצולרן-הכינגן
פרידריך, נסיך הוהנצולרן-הכינגן (בגרמנית: Friedrich von Hohenzollern-Hechingen; 22 ביולי 1776 - 13 בספטמבר 1838) היה הנסיך הלפני אחרון של הוהנצולרן-הכינגן.
ביוגרפיה.
פרידריך היה הילד היחיד של הרמן, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ומקסימיליאנה, נסיכת גאבר, בתם של פרנסואה הראשון ז'וזף, נסיך גאבר השני ומארי אמור דזירה דה רובראי. פרידריך התחנך בשטוטגרט, ולאחר מכן למד בכמה אוניברסיטאות גרמניות. בשנת 1800 הגיע פרידריך לווינה, שם היה בן חסותו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1806 הוא ניהל את המשא ומתן עם נפוליאון בשם אביו, ובעקבות כך הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בין השנים 1806–1812 לחם פרידריך לצד הצרפתים במלחמות הנפוליאוניות, ואף נפצע קשה בשנת 1812 במהלך המערכה ברוסיה. בשנת 1810 מת אביו, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1813 בעקבות קרב לייפציג הצטרף פרידריך למחנה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ובשנת 1815 צירף את הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. ב-13 בספטמבר 1838 מת פרידריך בהכינגן, ובנו קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-26 באפריל 1800 התחתן פרידריך בפראג עם הנסיכה פאולינה מקורלנד, דוכסית זאגאן, בתו של הדוכס האחרון של קורלנד, פטר פון בירון, ממנה היה לו ילד אחד:
אנטולי טראסוב
אנטולי ולדימירוביץ' טראסוב (ברוסית: Анато́лий Влади́мирович Тара́сов; 10 בדצמבר 1918 - 23 ביוני 1995) היה שחקן ומאמן הוקי קרח סובייטי/רוסי, מגדולי המאמנים בתולדות ההוקי קרח הבינלאומי. נחשב בעיני רבים לאחד מאבות תוכנית ההוקי קרח הסובייטית ולמי שהפך את נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח לנבחרת השלטת בהוקי קרח הבינלאומי, ולאחד ממייסדי מועדון ההוקי קרח של צסק"א מוסקבה.
ילדותו.
טראסוב נולד במוסקבה כבן בכור להוריו. אביו עזב את הבית כשטראסוב היה בן 10, והוא גדל עם אימו ואחיו הצעיר יורי.
הוקי קרח היה באותה תקופה ספורט זניח בברית המועצות, ללא תוכנית מסודרת, וספורט הקרח הפופולרי היה בנדי. במהלך ילדותו נבנה בית הספר להוקי קרח של דינמו מוסקבה, ויחד עם אחיו יורי החל טראסוב לשחק בקבוצות הגילאים של המועדון ולאחר מכן בקבוצה הבוגרת.
קריירת אימון.
ב-1937 החל ללמוד בבית הספר למאמנים במכון לחינוך גופני של מוסקבה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1939 אימן לראשונה קבוצת הוקי קרח, דינמו אודסה, בה גם שיחק כמאמן-שחקן. במקביל לקריירת ההוקי שיחק גם כדורגל בקבוצה.
עד התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה לא הייתה קיימת למעשה בברית המועצות תוכנית הוקי קרח מסודרת. טראסוב נחשב למי שבנה תוכנית כזו למעשה כמעט מאפס.
הוא התחיל את בניית התוכנית בקבוצת וו"ס מוסקבה שאך זה נוסדה, ושימש בה כמאמן-שחקן. לאחר זמן קצר עבר למועדון הספורט של הצבא האדום, צדק"א (לימים צסק"א מוסקבה) שהקים קבוצת הוקי קרח שטראסוב נחשב לאחד ממייסדיה. עד 1975 שימש כמאמן או עוזר מאמן בקבוצה, למעט הפסקות קצרות, כשעד 1953 גם שיחק בקבוצה כמאמן-שחקן. הוא היה מהגורמים המשמעותיים בהפיכתה לקבוצה החזקה ביותר בהוקי קרח הבינלאומי, תוך שהיא זוכה ב-19 אליפויות של ברית המועצות.
הוא החל לאמן את נבחרת ברית המועצות ב-1958, וב-1960 עבר למשרת עוזר ויועץ למאמן שירש אותו, ארקדי צ'רנישב. בשתי המשרות הוביל את הנבחרת ל-9 אליפויות עולם רצופות, מהן 3 מדליות זהב אולימפיות (בתקופתו של טראסוב האולימפיאדה נחשבה גם לאליפות העולם באותה שנה).