נולד באוגוסטוב שבפלך סובלק לרב עזריאל זליג נח קושלבסקי, ששימש רבה של העיר, ולשרה, בת יהודה גילדה. בצעירותו למד אצל אביו, שהיה תלמיד חכם ידוע וחיבר סדרת ספרים על הש"ס ("עין צופים", "ממעונות אריות" ו"לבוש עדנים"). לאחר מכן למד בישיבת סלבודקה בקובנה.
בחנוכה תרפ"ה (נובמבר 1924) עלה ארצה עם קבוצת בחורי הישיבה מישיבת סלבודקה אשר היוו את גרעין היסוד של ישיבת חברון בעיר חברון.
בבוקר יום שבת י"ח באב תרפ"ט שהה בביתו של אליעזר דן סלונים, מנהל סניף בנק אפ"ק בחברון ומראשי הציבור היהודי בעיר. בבית התאספו עשרות מיהודי העיר בתקווה למצוא בו מקלט מן הפורעים הערבים. כמו כן התארחו בבית משפחת סלונים הורי אשתו של אליעזר דן סלונים, רבה של זכרון יעקב אברהם יעקב אורלנסקי ורעייתו ובתם מינה חיה. בעיצומה של תפילת שחרית פרצו הפורעים הערבים לבית וטבחו ביושביו. הרב אורלנסקי ואשתו, בתם חנה ובעלה אליעזר דן סלונים ונכדם הקטן אהרון סלונים נהרגו. קושלבסקי הציל את מינה חיה אורלנסקי בכך שהוא דחף אותה לחדר צדדי. הוא עצמו נפגע ברגלו מפגיעת פגיון אולם הוא שרד וכעבור זמן החלים מפצעיו.
לאחר הקמתה מחדש של ישיבת חברון בירושלים המשיך קושלבסקי ללמוד בה. באדר תרצ"א (1931) נשא לאישה את מינה חיה אורלנסקי (נפטרה בי"ט אדר א תשמ"ו). לאחר מכן למד בהיכל התלמוד בתל אביב, וכעבור זמן קצר התמנה בהמלצת הראי"ה קוק לרבה של זכרון יעקב כממלא מקום חותנו שנהרג בפרעות. היה חבר המועצה של מרכז חינוך התורה בארץ ישראל שפעל בתל אביב ואיגד את מוסדות החינוך הדתיים בארץ ישראל.
הרב קושלבסקי שימש רבה של זכרון יעקב במשך כשישים שנה, והיה אחראי על הקמת תשתית שירותי הדת במושבה. בין השאר היה אחראי על כשרות היקב בזכרון יעקב. כמו כן היה חבר הנהלת מדרשית נעם בפרדס חנה הסמוכה. במהלך כהונתו עיברת את שמו מקושלבסקי לעזריאלי, על שם אביו עזריאל.
בשנת 1955 נסע לאנגליה בשליחותו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג לצורך גיוס עזרה ותמיכה למוסדות הדת בארץ ישראל.
לאחר פטירתו מונה לרב העיר הרב מרדכי אברמובסקי, שהיה ממקורביו.
משפחתו.
בניו של הרב עזריאלי עזבו את זכרון יעקב. בנו יהודה אריה עזריאלי היה עיתונאי בעיתון הצופה וחבר מועצת העיר חיפה מטעם המפד"ל. בסוף ימיו התגורר בשכונת רחביה בירושלים. בנו עו"ד ישראל זאב עזריאלי מתגורר ברחובות. נכדו אילון שמואל קושלבסקי (עזריאלי), בן בנו ישראל זאב, שב להתגורר בזכרון יעקב והוא מאברכי הקהילה החרדית במקום.
קבר רבי מאיר בעל-הנס
נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן
נמל התעופה הבין-לאומי טוֹקוּמֵן (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Tocumen) הוא נמל התעופה הראשי של פנמה והגדול ביותר באמריקה המרכזית. הוא ממוקם במחוז טוקומן, כ-24 ק"מ מעיר הבירה פנמה סיטי. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של פנמה, סניף דרום אמריקה של DHL תעופה וכן של קופה איירליינס ושל חברת התעופה הקולומביאנית קופה איירליינס קולומביה.
נמל התעופה מקשר בין נוסעים ל-38 מדינות ו-89 יעדים בכל רחבי העולם. בשנת 2019 הוא הוכר כ"נמל התעופה הטוב ביותר" במרכז אמריקה ובקריביים על ידי פרסי Skytrax. כמו כן, שדה התעופה הבינלאומי טוקומן דורג במקום הראשון בקטגוריית ביצועים בזמן (OTP) מבין שדות התעופה הבינוניים. הוא אחד משדות התעופה הבודדים באזור שיש לו שני מסלולי נחיתה המסוגלים לשרת את המטוס המסחרי הגדול ביותר.
היסטוריה.
נמל התעופה הראשון של טוקומן נפתח לשימוש ב-1 ביוני 1947 והוא החל לפעול אף על פי שהיה עדיין בבנייה, שהסתיימה לאחר 7 שנים. הוא משמש כמסוף מטענים. מסוף הנוסעים הנוכחי נחנך עוד בשנת 1978 ובשנת 2006 הורחב נמל התעופה בהשקעה של 21 מיליון דולר. השלב הראשון בשיפוץ היה הרחבת מסוף הנוסעים. זה לקח שלוש שנים ו-85 מיליון דולר ארצות הברית. השלב הבא הוא עדכון ציוד כגון עליית גשרים, מדרגות נעות, מערכות לעיבוד מזוודות, ומערכות בקרת טיסה. השלב האחרון יהיה שדרוג מסלולי ההמראה ובנייה מחדש של מסוף המטען.
בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 4,748,621 נוסעים.
אדי ואן הלן
ורה זסוליץ'
ורה איוואנובנה זָסוּלִיץ' (ברוסית: Вера Ивановна Засулич; 8 באוקטובר 1849 – 8 במאי 1919) הייתה מהפכנית, מבקרת ספרות וסופרת רוסייה.
תחילת חייה.
ורה זסוליץ' נולדה בכפר מיכאילובקה בגוברניית סמולנסק במשפחת קצין בגמלאות. כאשר הייתה בת 3 נפטר אביה, והיא נשלחה לקרובי המשפחה. בשנת 1864 החלה זסוליץ' ללמוד במוסקבה בבית ספר פרטי לבנות. סיימה את לימודיה בשנת 1867 עם הסמכה למורה, ועבדה כשנה אצל שופט בעיר סֶרְפּוּחוֹב (Серпухов) (בסביבת מוסקבה), ובתחילת שנת 1868 עברה לסנקט פטרבורג.
בסנקט פטרבורג הכירה זסוליץ' נרודניקים מקבוצתו של סרגיי נצ'אייב. בגל המעצרים נגד קבוצה זו במאי 1869 היא נעצרה, ושוחררה רק בשנת 1871 תוך הגליה מסנקט פטרבורג. זסוליץ' התגוררה במספר ערי שדה ובשנת 1873 הגיעה לחרקוב והתחילה ללמוד בקורסים למיילדות. לאחר סיום תקופת הגליה הורשתה זסוליץ' להישאר בחרקוב. היא הייתה חברה בארגון נרודניקים מקומי, ובסתיו 1875 ירדה למחתרת. בשנת 1877, לאחר שרוב חברי הארגון נעצרו על ידי המשטרה, עברה זסוליץ' לסנקט פטרבורג. היא התחילה לעבוד בבית דפוס המחתרתי של זמליה אי ווליה, והפכה להיות חברה בארגון זה.
התנקשות בראש העיר סנקט פטרבורג.
ב-24 בינואר 1878 ניסתה זסוליץ' להתנקש במושל העיר סנקט פטרבורג פיודור טְרֶפּוֹב (Трепов). הסיבה לכך הייתה בפקודתו לתת עונש פיזי לאחד הנרודניקים שהיה במעצר (פקודה זו הייתה בניגוד לחוקי רוסיה). זסוליץ' נכנסה לחדר העבודה של טרפוב וירתה בו. מיד לאחר המעשה היא נעצרה. האירוע קיבל תהודה גדולה בחברה הרוסית. שר המשפטים החליט להעביר את המקרה לדיון במשפט של חבר מושבעים פתוח לציבור. מספר סנגורים סירבו לייצג את המדינה במשפט, לאחר שלא הורשו להתייחס במסגרת המשפט להתנהגותו של טרפוב לפני האירוע. לעומת זאת, בין עורכי הדין היה מאבק קשה על הזכות לייצג את ורה זסוליץ' במשפט. שר המשפטים ראה שעשה טעות בהחלטתו על מתכונת המשפט, אך לא היה ניתן לשנות את ההחלטה. הוא אף פנה לשופט עם בקשה להבטיח שזסוליץ' תואשם. השופט אנטולי קוני סירב לבקשה, וענה שהכול יהיה בידי המושבעים. המשפט החל במרץ 1878. פיודור טרפוב הבריא מפציעתו והיה מסוגל להיות נוכח במשפט. במהלך המשפט הורגש שהשופט, בעל דעות ליברליות, אינו תומך בתביעה. התביעה ביקשה תקופת מעצר ממושכת. חבר המושבעים מצא את זסוליץ' לא אשמה. והיא שוחררה במקום. לדרישת חבריה, היא עזבה את רוסיה מיד ונסעה לשווייץ; וכך, פקודת מעצר חדשה שהחליט הצאר להוציא, כבר לא הייתה ניתנת למימוש.
לאחר המשפט הועבר השופט מתפקידו; השלכות משפט זה הורגשו במהלך כל הקריירה שלו. תוך מספר חודשים פוטר גם שר המשפטים.
בשנת 1879 שבה זסוליץ' לרוסיה באופן לא לגאלי, והצטרפה לארגון "החלוקה-מחדש השחורה" (Чёрный передел) בהנהגת גאורגי פלכנוב. ארגון זה התנגד נמרצות לפעולות טרור, כך ששזסוליץ', שבעצמה הייתה טרוריסטית, התאכזבה מדרך פעולה זו ולא תמכה בפעילות של נרודניה ווליה.
הגירה.
בשנת 1880 עזבה זסוליץ' את רוסיה פעם נוספת. באירופה היא הייתה פעילה בארגון שעזר למהפכנים הרוסים. בשנת 1883 הפכה זסוליץ' למרקסיסטית, תרגמה את עבודות של קרל מרקס ופרידריך אנגלס לרוסית והתכתבה איתם. היא הייתה בין מקימי ארגון "שחרור העמל" (Освобождение труда) – ארגון מרקסיסטי ראשון של מהפכנים רוסים. זסוליץ' השתתפה באופן פעיל באינטרנציונל השני, והייתה נציגת הארגונים הרוסים בוועידות של 1896, 1900 ו-1904.
החל מתקופה זו היא הייתה תומכת נלהבת של קרל מרקס, והתנגדה לטרור בכל תוקף.
בשנת 1894 עברה זסוליץ' ללונדון, ושם החלה את פעילותהּ הספרותית. זסוליץ' כתבה ספרים על ז'אן-ז'אק רוסו ווולטר, שאף פורסמו ברוסיה לאחר מספר שנים. בנוסף לכך היא הייתה מבקרת ספרות פעילה מאוד.
בשנת 1899 ביקרה זסוליץ' ברוסיה עם דרכון בולגרי על שם וליקה דמיטרייבה. בהיותה ברוסיה היא הכירה את הנהגת המהפכנים החדשה שצמחה ברוסיה, ובה ולדימיר איליץ' לנין.
בשנת 1900 היא התמנתה לאחת העורכות של עיתון "איסקרה" ("הניצוץ").
החל משנת 1903 הייתה זסוליץ' בין מנהיגי המנשביקים. בשנת 1905, לאחר שקבלה רשות באופן רשמי, היא חזרה לרוסיה. זסוליץ' הייתה בין תומכי הפסקת כל פעילות מחתרתית והקמת מפלגות לגאליות. בהיותה ברוסיה התפרנסה מתרגומים של רומנים של ה"ג ולס.
זסוליץ' תמכה במהפכת פברואר. ביחד עם גאורגי פלכנוב ולב דייטש תמכה בחתימת הסכם עם הממשלה החדשה והמשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה.
במרץ 1917 היא הייתה בקבוצה שתמכה בהמשך השתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1917 תמכה בכל הפעולות של הממשלה הזמנית. זסוליץ' ראתה במהפכת אוקטובר מעשה שמחזיר את רוסיה אחורה; היא טענה שהשלטון הבולשביקי דומה מאוד לשלטון הצאר. לפעמים היא אף הציגה את עמדותיה בפומבי. לנין מתח ביקורת קשה על עמדותיה, אך ציין שהיא מהפכנית בעלת זכויות גדולות.
בשיחות עם חבריה ציינה זסוליץ' שהחיים קשים ושהיא אינה רואה סיבה להמשיך. נפטרה בשנת 1919 לאחר מחלה קשה.
סופיה פרובסקיה
ג'ייק סווירבול
לאון א. "ג'ייק" "צפרדע-השור" סווירבול (באנגלית: Jake Swirbul, 18 במרץ 1898 - 28 ביוני 1960) היה פורץ דרך ותעשיין בתחום התעופה ונמנה בין מייסדי החברה גראמן איירקראפט אינג'ינירינג קורפוריישן