מלפני אלף שנים, דרך התה הייתה הקישור המסחרי העיקרי מיונאן לבנגל דרך מיאנמר; לטיבט ולמרכז סין דרך מחוז סצ'ואן. בנוסף לתה, שיירות הפרדות שנעו בדרך זו נשאו מלח. אנשים וגם סוסים נשאו מטענים כבדים, כשהם נושאים לעיתים מעל 60–90 קילוגרמים תה, שלעיתים קרובות היה יותר ממשקל גופם. הסבלים נשאו מטות עם מוטה ממתכת, הן לצורך איזון תוך כדי הליכה והן כדי לסייע בתמיכה בעומס בזמן מנוחתם, כך שהם לא היו צריכים להניח את המטען.
מאמינים כי זו הייתה רשת המסחר העיקרית לתה והתפשטה ברחבי סין ואסיה מראשיתה במחוז פואר, ליד מחוז סמאתי ביונאן.
המסלול זכה לשם דרך הסוס-תה בשל סחר נפוץ של סוסים טיבטיים לתה סיני, נוהג שתחילתו לפחות משושלת סונג, כאשר הסוסים החסונים היו חשובים לסין כדי להילחם בנוודים לוחמים בצפון.
תוכניות עתידיות.
במאה ה-21 נעשה שימוש במורשת דרך התה לקידום בניית מסילת ברזל שתקשר בין צ'נגדו ללהאסה. מסילת הברזל המתוכננת הזו, היא חלק מתוכנית החומש ה-13 של הרפובליקה העממית של סין, נקראת מסילת סצ'ואן-טיבט (川藏 铁路) ומתוכננת לחבר בין ערים לאורך המסלול כולל קנגדינג.
יוליוס וגנר-יאורג
יוליוס וגנר, ריטר פון יאורג, או כפי שנודע אחרי 1919 יוליוס וגנר-יאורג (בגרמנית: Julius Wagner-Jauregg; 7 במרץ 1857 - 27 בספטמבר 1940), היה רופא פנימאי, פסיכיאטר ונוירולוג אוסטרי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1927 על הטיפול באמצעות החדרת מלריה בחולי דלקת המוח ודלקת קרום המוח על רקע עגבת (עגבת שלישונית עם "שיתוק כללי מתקדם" או "קיהיון שיתוקי"). וגנר-יאורג היה הפסיכיאטר הראשון שזכה בפרס נובל.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
נולד בשנת 1857 בשם יוליוס וגנר ביישוב ולס באוסטריה העילית כאחד מארבעת ילדיהם של אדולף יוהאן וגנר ושל לודוביקה יאורניג רנצוני.
שם המשפחה שונה לוגנר פון יאורג בשנת 1883 כשהעניק קיסר אוסטרו-הונגריה לאביו את תואר האצולה "אביר פון יאורג".
מאז היה שמו יוליוס וגנר אביר פון יאורג עד להתפרקות האימפריה בשנת 1918 וביטול תוארי האצולה. בהמשך התקצר שם המשפחה ל-"ווגנר-יאורג". האם נפטרה כשבנה יוליוס היה עדיין ילד.
אחרי לימודים יסודיים למד וגנר פון יאורג ב"גימנסיה הסקוטית" (Schottengymnasium) בווינה ואחר כך בשנים 1880-1874 בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה. כסטודנט היה וגנר פון יאורג תלמידו של סלומון שטריקר במכון לפתולוגיה כללית וניסויית, בה התוודע למחקרים על חיות מעבדה. בשנת 1880 סיים את עבודת הדוקטורט שלו ברפואה בנושא "המקור והתפקוד של הלב הטכיקרדי". במכון של שטריקר הכיר וגנר יאורג גם את זיגמונד פרויד והשניים נשארו תקופה ארוכה ביחסי ידידות. בשנת 1882 עזב את המכון.
המשך קריירה הרפואית.
אחרי שלמשך זמן קצר עבד במחלקה לרפואה פנימית של במברגר, בשנים 1887-1883 עבד בקליניקה הפסיכיאטרית של מקסימיליאן ליידסדורף, אף על פי שהתמחותו המקורית לא הייתה בפתולוגיה של מערכת העצבים ולא חשב קודם לכן לעבוד בתחום רפואת הנפש. ב-1885 עבר בחינת הסמכה להוראה (venia legendi) ונתבקש החל משנת 1888 להרצות על הפתולוגיה של מערכת העצבים, כולל בהתייחסות למחלות הפסיכיאטריות. כשחלה מנהל הקליניקה, ליידסדורף, בשנת 1887, התמנה וגנר פון יאורג במקומו. בסופו של דבר ב-1889 ירש מריכרד פון קראפט-אבינג את ניהול הקליניקה הנאורו-פסיכיאטרית של אוניברסיטת גראץ. שם התחיל מחקרים על הקשר בין הזפקת, לפיגור שכלי וליוד. בשנת 1923, בעצתו התחילה הממשלה האוסטרית לספק מלח עם תוספת יוד באזורים הנגועים בזקפת. בשנית 1892–1893 ניהל וגנר פון יאורג את "מוסד למשוגעים" (Landesirrenanstalt) אם שטיינהוף. ב-1893 התמנה לפרופסור שלא מן המניין לפסיכיאטריה ולנוירולוגיה ולמנהל הקליניקה לפסיכיאטריה ולמחלות עצבים בווינה במקומו של תאודור מיינרט. עם עוזריו באותה תקופה נמנה קונסטנטין פון אקונומו.
כעבור שנתיים ב-1902 עבר וגנר פון יאורג לקליניה הפסיכיאטרית של בית החולים הכללי של וינה. ב-1911 חזר לתפקידו הקודם.
כחבר במועצה לבריאות של הקיסרות קידם וגנר פון יאורג חוק להגנת זכויות חולי הנפש והסדרת התעודות לחולים הפסיכוטיים. כמו כן קידם את הנהגת הפסיכיאטריה כמקצוע חובה בקוריקולום של הרופאים.
מחקריו המדעיים ופרס נובל.
תרומתו המדעית העיקרית של וגנר פון יאורג התמקדה בטיפול במחלות הנפש באמצעות גרימת חום גבוה, גישה טיפולית ידועה כ"פירותרפיה". בשנת 1887 הוא חקר את השפעות מחלות החום על המצבים הפסיכוטיים. בהמשך חקר את השפעת החום נגרם על ידי שושנה או על ידי הטוברקולין (שנתגלה על ידי רוברט קוך בשנת 1890). מאחר ששיטות טיפול אלה לא עבדו מספיק טוב, בשנת 1917 ניסה וגנר פון יאורג להחדיר לגוף החולים את טפילי המלריה - פלסמודיום ויוואקס. שיטה זו הוכיחה את עצמה במקרי "שיתוק כללי", "השיתוק הכללי המתקדם" או העגבת שלישונית הקרויה גם נאורוסיפיליס, שנחשבה באותה תקופה למחלה סופנית. 15% מהחולים המאושפזים במוסדות פסיכיאטריים נשאו אבחנה זאת. גרימת מלריה נחשבה לסיכון מתקבל על הדעת מכיוון שהיה קיים כבר טיפול זמין למלריה באמצעות קינין.
בהמשך בשנים 1917–1940 מלריה הנגרמת על ידי הטפיל הפחות תוקפני - פלסמודיום ויוואקס - שימשה כטיפול בעגבת השלישונית הודות לחום הגבוה והממושך שנגרם - סוג של פירטותרפיה. לפי דיווחיו של וגנר פון יאורג כ-30-40% מהמקרים החלימו.
חולי עגבת טריים יכלו להתרפא לחלוטין על ידי צירוף הטיפול במלריה עם הזרקת סלוורסאן ונאוסלברססן, שתי תרופות ששימשו אז בטיפול במחלה זו.
תגליתו זו זיכתה את ואגנר-יאורג בפרס נובל לרפואה בשנת 1927
וגנר-יאורג הקדיש לטיפול זה ספר - "Verhütung und Behandlung der progressiven Paralyse durch Impfmalaria" (מניעתו וטיפולו של השיתוק המתקדם באמצעות החדרת מלריה) - שהופיע בכרך זיכרון בספר לימוד לטיפול ניסיוני (Handbuch der experimentellen Therapie) (1931).
שיטה זו, שנודעה כמלריותרפיה הייתה בכל זאת מסוכנת. היא גרמה למותם של כ-15% מהמטופלים ולכן איננה יותר בשימוש.
וגנר-יאורג ניסה גם מוצרים הורמונליים ממקור תירואידי או שחלתי בטיפול במצבים פסיכוטיים אצל נערים עם עם עיכוב החביון. הוא דיווח כי טיפולים אלה גרמו להתפתחות האפיונים המיניים המשניים ולשיפור המצבים הפסיכוטיים. חולי סכיזופרניה שיוחסה ל"אוננות מוגזמת" עברו עיקור ולפי דיווחיו של וגנר יאורג מצבם הנפשי "השתפר".
אחרי הפרישה.
בשנת 1928 פרש וגנר-יאורג מתפקידו אך נשאר פעיל ובבריאות טובה עד למותו בספטמבר 1940. אחרי פרישתו עוד כתב כ-80 מאמרים מדעיים.
שנה לפני מותו נתגלה הפניצילין, הטיפול האנטיביוטי החדש שהפך לטיפול היעיל לעגבת והסיר את הטיפול במלריה מן הפרק.
מורשתו.
שיטת הטיפול הקרויה "מלריותרפיה" או "שיטת וגנר-יאורג" בנוירו-עגבת נפוצה למשך שנים רבות. חוקרים ניסו להחליף את ההדבקה במלריה על ידי אמצעים אחרים כמו הזרקות גופרית קולואידית, אמבטים במים חמים מאוד, ו"מרפאות חום" המבוססות על חשיפה לגלים קצרים, ומיקרוגלים, או חימום על ידי מיזוג אוויר. בסופו של דבר גילוי הפניצילין שם קץ לשיטה זו בטיפול בעגבת המתקדמת. לעומת זאת המשיכו החיפושים אחרי טיפולי שוק בתחום הפסיכיאטריה - פותחו השוק באינסולין, השוק בקרדיאזול והנזע החשמלי, ששרד עד לרפואת בת זמננו.
חייו האישיים.
וגנר-יאורג היה נשוי עם אנה קוך ולזוג נולדו שני ילדים:יוליה, לימים נשואה הומאן (ילידת 1900) ותאודור וגנר-יאורג, (יליד 1903) לימים מרצה לכימיה באוניברסיטת וינה.
השקפותיו.
בשנים האחרונות לחייו ולפעילותו הושפע וגנר-יאורג מהלאומנות הגרמנית הקיצונית והאידאולוגיה האנטישמית ואהד את מדיניותו של אדולף היטלר. נמצא תיעוד לתמיכתו בנאציזם זמן קצר אחרי הסיפוח אוסטריה לגרמניה בשנת 1938. הוא ביקש להתפקד למפלגה הנאצית אך ככל הנראה בקשתו נדחתה בגלל נישואיו הראשונים ליהודיה בשם בלבינה פרומקין ממנה ההתגרש בשנת 1930).
כמו רופאים רבים בתקופתו תמך וגנר-יאורג בתורת ה"היגיינה הגזעית" המכונה "אאוגניקה" והשפיע על תלמידים כמו אלכסנדר פילץ, שחיבר ספר לימוד לפסיכיאטריית הגזע שבו הוצגו היהודים כנושאים נטייה למחלות נפש. עוד כחבר בשנת 1935בחברה האנתרופולוגית האוסטרית הוא צידד בעיקור כפוי של חולי נפש ושל פושעים, בנוסף לכך הוא כיהן כיושב ראש הליגה האוסטרית לתורשה וריענון גזעיים שתמכה בעיקר כפוי של בעלי "נתונים גנטיים נחותים".
חקירה שנפתחה לגביו בשנת 2004 בנוגע למקום המכובד שהוקצה לו בבית הקברות המרכזי של וינה הגיעה למסקנה שעל אף השקפותיו לא היה המדען חבר במפלגה הנאצית וגם ההשקפות האואגניסטיות לא היו חריגות מאוד לעומת המקובל אז בחוגים רפואיים נרחבים.
עם זאת בעקבות יוזמת מפלגת הירוקים והקומוניסטים שם הרחוב שנשא את שמו בעיר הולדתו, ולס, הוסב בשנות ה-1990 לשם אחר.
קישורים חיצוניים.
Tonse Raju Pediatrics. 117 (2): 2006.
יוליוס וגנר פון יאורג
עונת 2007/2008 בליגת כדורגל נשים
עונת 2007/2008 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה ה-10 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-20 בנובמבר 2007 והסתיימה ב-22 באפריל 2008.
הליגה הסדירה כללה 12 קבוצות, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 11 מחזורים כל אחד - 22 מחזורים בסך הכל.
מכבי חולון, אלופת העונה הקודמת, הגנה על תוארה וזכתה באליפות בפעם החמישית בתולדותיה.
מרינה צווטאיווה
שון מרפי