בתחילה היו בעלי החיים המבויתים מתגוררים בתוך המתחמים השבטיים ובתוך בתי המגורים. בחצר הפנימית של הבתים או מתחת לבתים. דוגמה מובהקת לכך היא מגורי החיות בתוך "בתי ארבעת המרחבים" של תקופת הברזל - היא תקופת השופטים והמלכים של ממלכת ישראל וממלכת יהודה. בבתי ארבעת המרחבים הראשונים היו החיות גרות בחצרות הפנימיות של הבתים ממש כאילו היו הם חלק מהמשפחה והיה להם "חדר משלהם".
האדריכל הרומי ויטרוביוס בן המאה ה-1 לספירה, לפני כ-2000 שנה, הותיר אחריו את ספר האדריכלות הראשון המוכר לנו כיום ובו הציג את רעיון הבקתה הפרימיטיבית. הספר "על אודות האדריכלות" תורגם לעברית ב-1997 בידי רוני רייך.
בהמשך, כאשר צמחה ההתמחות, היו האנשים עובדים בתוך בתיהם ובית המגורים נבנה והותאם למקצוע של בעלי הבית. רק בשלב מאוחר הרבה יותר, החלו להופיע אזורי תעשייה ומסחר שאליהם העובדים היו יוצאים מביתם והולכים לעבוד בהם. ככל שהתופעה הלכה והתרחבה כך בתי המגורים איבדו את התצורה העסקית-מקצועית שלהם והם הפכו ל"יחידות מגורים" בלבד.
כיום בנויים מרבית בתי המגורים מבטון, מלט לבנים וקירות גבס (בשילוב חומרים רבים אחרים), אם כי נמצאים בשימוש גם בתים הנבנים בעיקר מעץ ואף ממתכת.
עבד אל-מאלכ דהאמשה
עבד אל-מאלכ דהאמשה (בערבית: عبد المالك الدهامشة; נולד ב-4 במרץ 1945) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ויו"ר מפלגת רע"ם בכנסות ה-14 עד ה-16.
ביוגרפיה.
עבד אל-מאלכ דהאמשה הוא בעל תואר במשפטים, עורך דין במקצועו.
בשנת 1972, הואשם בגיוס קבוצת ישראלים-ערבים לביצוע פיגועים מטעם הפת"ח ונדון לעשר שנות מאסר, מהן שלוש על תנאי. בעת מאסרו התקרב לדת וחזר בתשובה. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-14 וה-15. בכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-115 והאחרון ברשימת רע"מ-תע"ל לכנסת.
חבר בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.
גר בכפר כנא, נשוי ואב לחמישה.
עמדותיו המדיניות.
כעורך דין ייצג דהאמשה את השייח אחמד יאסין בבתי הדין בישראל. הוא אף תלה את תמונתו בביתו, שיבח את מעשיו וכינה אותו "אדם מצוין" ו"אדם גדול ושוחר שלום". על פעולות הטרור של החמאס אמר דהאמשה, כי הארגון אינו שולח מחבלים מתאבדים משום שהוא ביסודו ארגון פוליטי, ומי שעושה את "הדברים האלה" הם ארגונים צבאיים.
דהאמשה ניהל מאבקים משפטיים למען אסירים ביטחוניים ואנשי חמאס שעתרו לבג"ץ נגד גירושם.
דהאמשה התבטא מספר פעמים בשבח המאבק האלים נגד מדינת ישראל. בביקורו בסוריה ב-1997 "האומה הערבית תנצח בזכות החרב בדרכה לכבוד המיוחל ולניצחון ונחזור לארץ מולדתנו מורמי ראש. הניצחון יגיע בזכות הג'יהאד של האומה הערבית". בריאיון עיתונאי ב-1999 הסביר כי המתאבדים "נאלצים להתפוצץ" משום שהמתנחלים הורגים בהם.
ביולי 2000, בעת ביקורו במסגד אל-אקצא בהזמנת המופתי של ירושלים מטעם הרשות הפלסטינית, הצהיר דהמשה כי הוא מוכן להיות "בראש השהידים בהגנה על אל-אקצה". שבועיים לפני פרוץ האירועים האלימים באוקטובר 2000 השתתף בכינוס של ועדת המעקב בכפר מנדא ואמר בין היתר: "נשבור ידיים ורגליים לשוטר שיהרוס בית ערבי. הציבור הערבי עובר תקופה קשה. אנו עומדים בפתחה של אינתיפאדה חדשה, גדולה ועממית של ערביי ישראל". במהלך האינתיפאדה השנייה השמיע דברים דומים במספר הזדמנויות וחזר על נכונותו להיות שהיד. בעקבות התבטאויות אלה נמנה מחאמיד עם מוזהרי ועדת אור ונמצא אשם במרבית הסעיפים נגדו, אולם בשל היותו בעל תפקיד נבחר לא הוסקו נגדו מסקנות אישיות.
לאחר הפצצת תחנת מכ"ם סורית בה נהרגו שלושה חיילים סורים, שלח דהאמשה מכתב תנחומים לנשיא סוריה חאפז אל-אסד בו הביע את צערו על "נפילתם במות קדושים" של שלושה "מבני העם הסורי... במהלך התקפה נפשעת של הממשלה הפשיסטית בישראל... אשר פניה למלחמה והיא מסרבת ללכת בדרך השלום". הוא הוסיף כי "הדבר הזה מחייב התלכדות ערבית כדי לשים קץ למעשיה הקיצוניים של ישראל". המכתב נשלח על נייר מכתבים רשמי של הכנסת בשם "בני-עמנו 'ערביי הפנים' של 1948". את כתובתו תיאר דהאמשה כ"נצרת, פלסטין 1948". בהמשך פנה דהאמשה למלך ירדן וביקש ממנו לבטל את ביקורו המיועד של שר החוץ הירדני בישראל במחאה על התוקפנות הישראלית.
טלב א-סאנע
טלב א-סאנע (בערבית: طلب الصانع, תעתיק מדויק: טלב אלצאנע; נולד ב-25 בדצמבר 1960) הוא איש ציבור בדואי-ישראלי. בעבר שימש כחבר הכנסת מטעם רע"ם-תע"ל. לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הקים מפלגה חדשה במטרה להתמודד בבחירות לכנסת בשם "הרשימה הערבית", אך פרש ממנה יום לפני הבחירות.
ביוגרפיה.
א-סאנע נולד בשנת 1960 בכפר הבדואי הבלתי-מוכר תל ערד, בקרבת תל ערד ההיסטורי. למד בבית הספר התיכון האורתודוקסי הערבי בחיפה. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, בפקולטה למשפטים, עורך דין במקצועו.
החל בפעילותו הפוליטית בתנועת בני הכפר ובעמותות שפעלו לשיפור מצבם של הבדווים בנגב.
ב-1992 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מד"ע, וכיהן עד לכנסת ה-18. בין תפקידיו הפרלמנטרים: יושב ראש הוועדה למאבק בנגע הסמים בכנסת החמש עשרה, יושב ראש סיעת רע"ם בכנסת ה-16 ויושב ראש סיעת רעם-תע"ל בכנסת ה-17.
ב-2001 נחקר בוועדת אור, שחקרה את אירועי אוקטובר 2000 בעקבות סדרת התבטאויות שהשמיע במהלך האירועים. בחקירתו כינה השופט תיאודור אור ריאיון עיתונאי שהעניק א-סאנע כ"מיליטנטי ממש" ושאל "אם כך, האמירות הקיצוניות הללו הן הליכה אחרי ההמון יותר מאשר ניסיון לכוון אותו?".
ב-22 ביולי 2004 נעצרו שני צעירים בחשד שתכננו לחסל את א-סאנע על רקע סכסוך בין חמולות בנגב.
ב-15 בדצמבר 2005 הודיע היועץ המשפטי לממשלה על פתיחת חקירה פלילית נגד א-סאנע בחשד לביצוע עבירה של יציאה שלא כדין למדינה המוגדרת מדינת אויב, בעקבות נסיעתו לסוריה בחודש נובמבר אותה שנה, אף על פי שנציגי משטרת ישראל במקום הזהירו אותו כי יציאתו מנוגדת לחוק. במהלך ביקורו נאם א-סאנע בפרלמנט הסורי נפגש עם ראשי המשטר ונפגש עם מזכ"ל ארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, נאיף חוואתמה, שהיה אחראי לאסון מעלות. עוד קודם לכן, ב-1 בדצמבר, נמצא ראש של חתול שותת דם בכניסה ללשכתו בבאר שבע.
בימיה הראשונים של הכנסת השבע עשרה, עוד בטרם נקבע הרכב קבוע לוועדת החוץ והביטחון, כיהן כחבר הוועדה. לאחר שא-סאנע ביקר כשבוע קודם לכן את ראשי חמאס שאזרחותם ותושבותם נשללה על ידי ישראל, החליט היושב ראש הזמני של הוועדה, חבר הכנסת יובל שטייניץ לבטל דיון בוועדה בהשתתפות הרמטכ"ל, דני חלוץ, באומרו כי "א-סאנע אינו מחויב לביטחון ישראל", זאת לאחר שלא הצליח למנוע את השתתפותו בדיון.
בספטמבר 2006 הצטרף לצוות ההגנה על השרים וחברי הפרלמנט הפלסטינים שנעצרו על ידי ישראל, באומרו כי:
משרד החוץ, בגיבוי יו"ר הכנסת, סירב ב-2010 להנפיק לא-סאנע דרכון דיפלומטי, וזאת לאחר שא-סאנע, לדבריו, איבד חמישה דרכונים דיפלומטיים בין השנים 2006–2010.
א-סאנע היה, לצדם של חברי כנסת נוספים, בין יוזמי החוק לביטול איחוד הרשויות בין באקה אל-גרבייה לג'ת.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב א-סאנע במקום החמישי ברשימת רע"ם-תע"ל, אך לא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הקים א-סאנע מפלגה בשם "הרשימה הערבית", שנועדה להתחרות ברשימה המשותפת לאחר שלא שובץ בה. ב-16 במרץ, יום לפני הבחירות, התפטר א-סאנע, והמפלגה התמודדת בראשות מוחמד כנעאן ולא עברה את אחוז החסימה.
עמדותיו המדיניות.
בעקבות פיגוע ירי שהתרחש בתל אביב אמר בריאיון לטלוויזיה של אבו דאבי באוגוסט 2001, כי "מדובר בפעולה בעלת איכות מיוחדת, כיוון שהיא נועדה לא נגד אזרחים אלא נגד חיילים בלב מדינת ישראל. הישראלים צריכים להבין שאם אין ביטחון לפלסטינים לא יהיה ביטחון גם לישראלים. כמו שהם מגיעים לשכם, ככה הפלסטינים מגיעים לתל אביב". הוא הוסיף כי "אין במקרה הזה רגשות אשמה ואנו לא נצטדק. זהו מאבק לגיטימי מן המדרגה הראשונה של הפלסטינים והוא בוצע נגד חיילים ולא נגד נשים וילדים".
במאי 2008 נטל חלק בציון יום הנכבה, וכינה את הציונות גזענית וכוחנית. בהרצאה שנשא באוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין באפריל 2011 האשים את מדינת ישראל בחקיקה של "חוקי גרמניה הנאצית" וטען כי המדינה "מקימה ערים מיוחדות ליהודים כמו הערים שהוקמו בדרום אפריקה לתושבים הלבנים בתקופת האפרטהייד".
א-סאנע מתנגד לשירותם של הבדואים בצה"ל, ובעבר הציג חיילים אלו כ"חלק ממכונת הג'נוסייד" של ישראל נגד הפלסטינים וקרא להם לחזור, כדבריו, למקומם הטבעי בקרב עמם.
חיים אישיים.
א-סאנע מתגורר בעיירה לקיה, נשוי ואב לחמישה.
בתי מגורים
רחבעם
רְחַבְעָם הוא דמות מקראית, מלכה החמישי והאחרון של ממלכת ישראל המאוחדת ומלך יהודה הראשון, בנו של שלמה המלך מאשתו נעמה העמונית. מוזכר בשני מקורות תנ"כיים: מלכים א פרקים יא-יד, ודברי הימים ב פרקים ט-יב. לפי המקרא, רחבעם הומלך לאחר מות אביו, ובתקופתו התפלגה ממלכת ישראל המאוחדת לשתי ממלכות נפרדות: ממלכת יהודה בדרום וממלכת ישראל בצפון.
רקע.
בספר מלכים א' מתואר שבסוף ימיו של שלמה החלה הממלכה הגדולה שהקים דוד אביו להתערער. הסיבה לכך היא ששלמה שנשא נשים נוכריות רבות, תמך בפולחן האלילים שאותן נשים הביאו עמן מארצותיהן. בעקבות כך החליט ה' לקרוע את הממלכה לשתיים, לאחר מותו של שלמה. ה' שולח אויבים מבחוץ להילחם בישראל, את הדד האדומי ורזון בן אלידע הארמי. בתוך ישראל מתארגנת מרידה שמונהגת על ידי ירבעם בן נבט. ירבעם נתמך על ידי הנביא אחיה השילוני. המרידה לא מצליחה וירבעם בורח לשישק מלך מצרים.
שלטון רחבעם.