ב-22 באוקטובר פגש אל-חרירי את שגרירי ארצות הברית, צרפת, רוסיה, גרמניה, הממלכה המאוחדת, איטליה והאיחוד האירופי, וכן נציגים רשמיים של הרפובליקה העממית של סין, האומות המאוחדות והליגה הערבית. אל-חרירי עדכן את הנציגים ברפורמות שברצונו לערוך, והביע את הסכמתו למחאות לא-אלימות. הנציגים, שמרכיבים את "קבוצת התמיכה הבינלאומית עבור לבנון" (International Support Group for Lebanon), תמכו ברפורמות כלכליות ובהגנה על המוחים, והאיצו את הממשל הלבנוני לערוך דיאלוג פתוח עם אזרחי המדינה.
המחאות נמשכו; אזרחים קראו, בין השאר, לשקיפות רבה יותר בבנקים.
הנשיא אל-חרירי ערך ב-23 באוקטובר ישיבה עם ועדת השרים האחראית על הרפורמות הכספיות והכלכליות. בפגישה נידונה טיוטת חוק לשיקום אוצר המדינה, ונקבע שהצעת החוק תישלח לוועדת המשפטנים העליונה, שתידרש להשיב את המלצותיה בתוך עשרה ימים. בערבו של היום נפגש אל-חרירי גם עם חברי המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, להידבר בעניין ההתפתחויות האחרונות במדינה.
שייח' דרוזי בכיר בלבנון קרא לממשלה לערוך שיח עם האזרחים, כדי להגן על זכויותיהם לחירות, ליציבות ולביטחון.
ב-24 באוקטובר פנה הנשיא מישל עאון לציבור, והצהיר על נכונותו לפתוח עמם בדין ודברים ולמצוא את הפתרון הטוב ביותר. הוא הביע תמיכה ברפורמות שמוביל אל-חרירי, אך אישר את הצורך "לשקול מחדש" את מקום הממשלה הנוכחית — אך זאת במסגרת המוסדות המדיניים הקיימים, ולא באמצעות הפגנות ומחאות. אל-חרירי תמך בבדק הבית השלטוני דרך "המכניזם החוקתי", אך המפגינים סירבו לכל ניסיון לדיאלוג עד שהממשל יתפטר.
המפגינים חסמו מספר דרכים ראשיות ברחבי המדינה. עימותים קטנים פרצו במרכז ביירות בין המוחים לתומכי חזבאללה; מפגין אחד נפצע.
בדיווח של חברת השירותים הפיננסיים "סטנדרד אנד פורס" הוענק ללבנון בדירוג-האשראי רשימת המעקב (CreditWatch) דירוג שלילי, בשל סיכון אשראי בעייתי ובשל לחץ כלכלי שמקורו במחאות. הבנקים במדינה נותרו סגורים, בעקבות חשש לביטחון.
השבוע השני.
המחאות נמשכו גם ב-25 באוקטובר, למרות קריאות לדיאלוג מהנשיא; דרכים מרכזיות נחסמו, ונשמעו קריאות להתפטרות כוללת של הממשלה. פעם נוספת התעמתו תומכי חזבאללה עם מפגינים במרכזה של ביירות, כשהם קוראים קריאות בשבחו של מזכ"ל חזבאללה נסראללה.
בערב של אותו יום נאם נסראללה, וקרא לתומכיו לעזוב את הרחובות. במהלך הנאום שיבח את המוחים על שהשיגו רפורמות כלכליות, אך העלה חשש שהם מנוצלים בידי כוחות זרים ומקומיים כדי להצית מלחמת אזרחים בלבנון. באותה ההקלטה הוא נראה מצולם על רקע דגל לבנון, מקרה מאוד חריג בהופעותיו של נסראללה שתמיד מופיע בהקלטות שלו כשדגל חזבאללה מונף ברקע - ולכן דבריו התקבלו בחוסר אמון.
על רקע ההפגנות, שנמשכו גם ביום זה, בכפר ירזה שמדרום-מזרח לביירות נערכה פגישת תיאום של מפקדי הצבא הלבנוני, כדי להבטיח את חופש התנועה ואת בטיחות המפגינים. סמיר ג'עג'ע מהכוחות הלבנוניים ביקר את חוסר המענה להפגנות.
בהטפה שערך הפטריארך המארוני של אנטיוכיה, בשארה א-ראעי, הביע הזדהות עם סבל המפגינים וקרא לשתף איתם פעולה, "לפני שזה יהיה מאוחר מדי". בנוסף יצרו מפגינים שרשרת אנושית לאורך 170 קילומטרים, מעכאר שבצפון לבנון לצידון. מטרת אקט המחאה הייתה להראות את אחדותה של לבנון.
האפיפיור פרנציסקוס פנה אל המפגינים במסר מצולם, שבו הביע את רצונו לשוב לראות מדינה שקטה ושלווה, ודחק במנהיגים להקשיב לחששות העם.
ב-28 באוקטובר סירב אל-חרירי לכנס ישיבה של שרי הממשלה.
תומכי אמל וחבאללה לבושי שחורים תקפו מפגינים בביירות, קרעו ושרפו אוהלי מחאה ופגעו במתנגדי משטר. בעקבות המשבר הפוליטי והכלכלי וההפגנות המתמשכות, הודיע ראש הממשלה סעד אל-חרירי בנאום שנשא אחר הצהריים על התפטרותו.
בניסיון לפתוח מחדש דרכים חסומות, ירו חיילי צבא לבנון לעבר מפגינים גז מדמיע בנפת עכאר הצפונית. מפגינים חסמו דרכים גם בצידון ובקאע שבדרום, במרכז ביירות חסמו עשרות מפגינים את "גשר הטבעת", והפגנות נמשכובכיכר א-נור בטריפולי. הצבא הלבנוני התערב במקומות רבים כדי למנוע הסלמה.
הנשיא עאון נאם על המשבר הכלכלי שבו נתונה לבנון. הוא דיבר על מחויבותו למאבק בשחיתות, להבטחת יציבות פוליטית, פגיעה בטרור והשבת פליטים סוריים למדינה. הוא הבטיח גם שהממשלה הבאה תוקם על ידי מומחים, ולא בידי בעלי נאמנויות פוליטיות. מיד לאחר נאומו של הנשיא החלו הפגנות, בדרישה לבחירות מוקדמות לפרלמנט ולהקמת ממשלה טכנוקרטית. הם מנעו מעבר בכבישים בערים בכל רחבי המדינה – כולל צידון, בקאע וח'אלדה – בשל צמיגים שנשרפו או בשל כמות המפגינים העצומה. בטריפולי נאספו אלפי מפגינים בכיכר א-נור, ובביירות נחסם הכביש המהיר ג'ורג' חדד, המחבר את "גשר הטבעת" לכביש החוף. הכוחות לפיזור הפגנות של המשטרה והצבא פעלו ברחבי לבנון כדי לפתוח את הדרכים שנחסמו.
השבוע השלישי.
הבנקים בלבנון נפתחו מחדש ב-1 בנובמבר לאחר שבועיים – פרק הזמן הארוך ביותר בתולדות לבנון שבו היו סגורים. בקרת הון בלתי-רשמית – שכן לא היה מדובר בפיקוח ממשלתי, אלא בבקרה של בנקים פרטיים – הוטלה במספר בנקים כדי למנוע הסתערות משיכות ; משיכות אישיות מן החשבון הוגבלו ל-3,000 דולרים בשבוע או בחודש, תלוי בבנק. פעילות הבנקאות התאגידית הוגבלה באופן דומה, והעברות בנקאיות בינלאומיות מלבנון הופסקו כמעט לחלוטין, בכפוף לאישור ידני לכל העברה. מזכ"ל חזבאללה נסראללה הביע בנאום ביום זה רצון להקמת ממשלה ריבונית, שלא תסתייע בארצות הברית או במדינות אחרות לפני שתחליט. מדבריו לא היה ברור האם חזבאללה תומכת בתנועת המחאה הכלל-ארצית. הוא הטיל ספק במניעים של המפגינים במהלך נאומו, ורמז כי השפעות זרות אחראיות לפעילותם.
ב-3 בנובמבר נכחו אלפים מאנשי הזרם הפטריוטי החופשי בהפגנת תמיכה בפעילות הממשלתית ובנשיא מישל עאון, מקים המפלגה. במהלך ההפגנה הצהיר מנהיג המפלגה ג'בראן באסיל כי "עלינו לחסום רחובות לחברי פרלמנט שמונעים חוקים ללחימה בשחיתות, פוליטיקאים שבורחים מאחריות ושופטים שאינם מוציאים לפועל את החוק". הוא דרש גם להסיר את הסודיות הבנקאית מחשבונות פקידים פוליטיים ולחייבם לשאת באחריות, וקרא להשיב כספי ציבור שנבזזו. אחר הצהריים הציפו את הרחובות ברחבי לבנון עשרות אלפי מפגינים נגד הממשלה במה שכינו "יום ראשון של אחדות". המפגינים התכנסו בשבוע השלישי ברציפות ביום ראשון מאז החלו הפגנות המוניות נגד הממשל ב-17 באוקטובר, ומילאו את הרחובות והכיכרות המרכזיות של ערים מרכזיות כולל ביירות, טריפולי וצור. בשל שריפת צמיגים, תילי חול וכמות המפגינים העצומה נסגרו עשרות דרכים ראשיות, למרות איום מתמשך של אלימות מצד האופוזיציה המפלגתית.
תנועות סטודנטים הפגינו ב-6 בנובמבר, וסירבו לשוב ללימודים כל עוד דרישותיהם לא ממולאות. מספר תנועות סטודנטים הוקמו מאז החלו ההפגנות. הם קראו לחוזה פיננסי עבור הסטודנטים, לביטול ההחלטה לשנות את שכר הלימוד למטבע הדולר באוניברסיטאות מסוימות, למועצות סטודנטים עצמאיות בכל אוניברסיטה, ולתמיכה כלכלית באוניברסיטאות הלבנוניות. הם ביקשו רפורמה חברתית, פוליטית וכלכלית ברמה הלאומית, ועבודה לאחר שיסיימו את לימודיהם, בלי נפוטיזם או אפליה בשל העדה שאליה הם משתייכים. הדרישות כללו גם תוכניות פנסיה ופרישה, כמו גם שירותי בריאות נאותים. אחר הצהריים החלה כמות המפגינים ברחבי לבנון לגדול בהדרגה, אלפים החלו להפגין מול חברות פרטיות מרכזיות ומול מוסדות ממשלתיים, ואילצו חלק מהם לסגור את דלתותיהם.
השבוע הרביעי.
ב-9 בנובמבר 2019 נשמע דיווח כי מדיניות הקצבת הדולרים שהפעילו בנקי לבנון עלולה לגרום למחסור גדול ולהעלאות מחירים בדלק, בבנזין, באוכל ובציוד חיוני אחר. סוליימאן הארון, ראש התאגדות בתי החולים הלבנונית, אמר כי הציוד הרפואי במדינה "לא יספיקו ליותר מחודש" אלא אם יימצא פתרון.
מיס ונג'י
שלומי דאקס
שלוימי דקס הוא זמר חסידי אמריקאי של מוזיקה יהודית חסידית, עם כמה אלבומים רבי מכר. הוא גם מייסדה של התזמורת של שלוימי דאקס, המופיעה בחתונות, קונצרטים ודינרים.
ביוגרפיה.
דאקס נולד בניו יורק והחל לשיר בגיל 7 עם מקהלת בית הספר של "ישיבה תורה ודעת" והצטרף לשלוש המקהלות העיקריות של התקופה: מקהלת הילדים פרחי מיאמי, צליל וזמר ועמודי שש.
בשנת 1996 התחיל בקריירת סולו, והוציא אלבום בכורה בשם "One Day at a Time" שהפך ללהיט מיידי, עם המפיק יוחי בריסקמן, בין השירים התפרסם הלהיט "חמול", בלחנו של ר' עקיבא המניק - השיר מושר בהמון בתי כנסיות ברחבי העולם בתפילת יום כיפור.
בשנת 2001 הוציא אלבום בשם "כאיש אחד בלב אחד" ובארצות הברית בלבד נמכרו מעל 25,000 עותקים.
בשנת 2003, הוציא אלבום בשם "אבינו" אלבום שלם בלחניו של ייצי בולד, היה מהראשונים במוזיקה החסידית שכלל סרטון מחשב אינטראקטיבי, באותה שנה כשהוא רכוב על פסגת הפופולריות, הוא הרכיב את "התזמורת של שלוימי דאקס". להקה זו הופיעה ומופיעה במאות חתונות, בר מצוות והופעות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2007, הוציא אלבום בשם "השם אחד", סימן את הופעת שירת הבכורה של בנו דוד דאקס כשהוא מצטרף בשירה לאביו בשיר "תורה", דואט נוסף התקיים בשיר עם הזמר המזרחי חיים ישראל בשיר "יגדל אלוקים חי".
בשנת 2019 התקיים אירוע סיום הש"ס באצטדיון מטלייף בניו יורק עם למעלה מ-100,000 צופים, התזמורת הייתה מי שליוותה מוזיקלית את האירוע ושרו בו גדולי המוזיקה החסידית, לרגל האירוע הוציא קליפ בשם "תורה", לשיר שיצא בשנת 2007 באלבום השם אחד.
הופעות וחזנות.