מלבד בית קברות יש בעיר שני אתרים יהודים, שניהם במרכז הגטו ההיסטורי: בית הכנסת ובית הרב. בית הכנסת הנוכחי הוא במבנה של שלוש קומות אשר משנת 1825 שימש כבית אבות. בית הכנסת הוקם בשנים 1899–1902 והוא בקומה השנייה.
"בית הרב" הוא מבנה, שעל פי המסופר היה גר בו הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה־17 ובפנלים עם ציורים מהתנ"ך.
ספר המצבות.
ביוזמת פרופ' מאורו פירני (Mauro Perani), מרצה ליהדות באוניברסיטת בולניה, ובמימון רשויות ממשלתיות ובנקים מקומיים יצא לאור כרך ובו תיעוד של המצבות ב־14 בתי קברות יהודיים במנטובה והסביבה.
הספר כולל את סיפור תולדות הקהילות ותיאור ותעתיק של 250 מצבות שנמצאות ב־14 בתי קברות בעיר ובסביבתה, בהם בערים והעיירות: בוזולו (Bozzolo), גזואולו (Gazzuolo), אוסטיאנו (Ostiano), פומפונסקו (Pomponesco), רוורה (Revere), בוצולוריוולורו מנטובנו (Boozzolorivarolo Mantovano), סביונטה (Sabbioneta ) - שם שוחזר בית כנסת ומשמש כמוזיאון, סרמידה (Sermida), ויאדנה (Viadana) ואדנדום (Addendum).
בניגוד לבתי הקברות הנוצרים, היהודים קברו את מתיהם רחוק מהעיר. אולי בשל כך נשמרו.
מהמצבות ניתן ללמוד על הפיוט והשירה העברית. טובי המשוררים מאותה תקופה חיברו קינות ופיוטים אשר נכתבו על המצבות. לדוגמה, הרב יהודה אריה ממודינה כתב למעלה מ־150 שירים למצבות, כולל למצבה שלו... הייתה זו פרנסה שכן משפחות עשירות נהגו לשלם עבור יצירות אלה.
רבי משה זכות שילב בדברים על המצבה מדרשי חז"ל אשר תיארו את ייסורי חיבוט הקבר, הנכללים בחיבורו "תפתה ערוך".
בילי סיירוס
ריי סיירוס
סיירוס
סיירוס הוא תעתיק מודרני לשם הפרסי כורש
זיגפריד וולף
זיגפריד וולף (בגרמנית: Siegfried Reginald Wolf) (19 בדצמבר 1867 - 5 בינואר 1951), שחמטאי יהודי-אוסטרי שהתחרה בתחרויות צמרת משנת 1890 ועד לתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ואלוף אוסטריה בשנת 1925.
וולף נולד בפראג, עד 1918, בירת מחוז בוהמיה, ושיחק את כל התחרויות בהן השתתף בעיר וינה. הוא הגיע למקום השמיני בתחרות 1893 (ניצח: ז'אק שוורץ), הגיע למקום העשירי בתחרות 1897 (ניצח: גאורג מרקו ), הגיע למקום השני בתחרות 1901 (ניצח: יוליוס פרליס ), הגיע למקום השישי בתחרות 1912 (ניצח: קרל שלכטר ), חלק מקום 9–10 בתחרות 1923 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר), הגיע למקום הרביעי בתחרות 1924 (ניצח: אלברט בקר), חלק מקום ראשון עם אלברט בקר באליפות אוסטריה לשנת 1925, הגיע למקום השישי בשנת 1926 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום 7–8 בשנת 1926 (ניצחו: קארל גילג והיינריך וגנר), חלק מקום 5–7 בתחרות 1927 (ניצח: ארנסט גרינפלד ), הגיע למקום הרביעי בתחרות נוספת בשנת 1927 (ניצחו: הנס מולר ואלברט בקר, חלק מקום 13–14 בתחרות 1928 (ניצח: ריכרד רטי) וחלק מקום 12–13 בתחרות 1929 (ניצחו: הנס קמוך ורודולף שפילמן).
השתתפות באולימפיאדות.
וולף ייצג את אוסטריה בשלוש אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בלונדון שיחק וולף בלוח הרביעי וצבר +2 -2 =7 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
באולימפיאדת השחמט 1928 אולימפיאדת השחמט השנייה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהאג שיחק וולף בלוח הרביעי וצבר +3 -3 =6
באולימפיאדת השחמט 1930 אולימפיאדת השחמט השלישית שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהמבורג שיחק וולף בלוח המילואים הראשון וצבר +4 -2 =3 (בגיל 63)
קריירת השחמט של וולף הסתיימה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר היה במחצית שנות השישים. לאחר עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה וסיפוח אוסטריה בשנת 1938 הצליח וולף להגר לארץ ישראל. וולף נפטר בחיפה שבועיים לאחר יום הולדתו ה-83.
עגבנייה
עגבנייה (שם מדעי: "Solanum lycopersicum") היא צמח ממשפחת הסולניים. צבע הפרי שלו הוא לרוב אדום, אם כי ישנם זנים צהובים, לבנים, ירוקים, כתומים ואף סגולים.
העגבנייה היא אחד הגידולים החשובים בחקלאות. בתחום הקולינריה, פירות העגבנייה מסווגים כירקות, הנצרכים בכמויות גדולות ונאכלים טריים וכמרכיב בתבשילים רבים וכן בתעשיית שימורי רסק העגבניות. עגבניות ירוקות לפני הבשלתן ניתן להחמיץ.
העגבנייה תורמת לבריאות. אמנם קיים בחלקי הצמח - בגבעולים ובעלים, רעל הסולנין, אך אין הסולנין נמצא בפירות עצמם.
פרי או ירק.
מבחינה בוטנית, חלקה האכיל של העגבנייה הוא פריה של העגבנייה, מכיוון שהוא מכיל זרעים ומתפתח מהשחלה. מבחינה קולינרית, לצורכי בישול והכנה, העגבנייה מוגדרת כירק.
בארצות הברית, הגיעה השאלה האם עגבנייה היא פרי או ירק לבית המשפט, עקב סוגיה של מיסוי. בשנת 1893 הגיע הנושא לדיון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, בתביעה שהוגשה נגד גובה המיסים של נמל ניו יורק בקשר למכסי מגן שהוטלו על יבוא עגבניות. בפסק דינו (ניקס נגד הידן) קבע בית המשפט שהעגבנייה היא ירק, בהתבסס על הדרך שבה משתמשים בה והתפיסה הכללית בקרב הציבור.
היסטוריה.
מקורה של העגבנייה באמריקה התיכונה. כמו פירות וירקות אחרים (כגון תפוח אדמה ותירס), העגבנייה לא הייתה ידועה לאירופאים עד אשר הגיעו לאמריקה.
האירופאים התייחסו לעגבנייה בחשדנות וחלקם סברו שהיא רעילה ונהגו להשתמש בה כקישוט בלבד. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 הפך גידול העגבנייה לנפוץ בעולם.
העגבניות המשמשות היום בחקלאות הן ככל הנראה זן תרבותי (אשר עבר הכלאות למען השבחתו בידי בני אדם). קיימים כעשרה מינים של עגבניות בר, חלקן בעלי פרי ירוק וקטן שאינו ראוי למאכל וחלקן בעלי פרי אדום או צהוב הניתן לאכילה. מקורה של העגבנייה התרבותית הוא ככל הנראה מין הבר "Solanum pimpinellifolium" בעל הפרי האדום.
מקור השם.
השם "עגבנייה", שמקורו בשורש ע-ג-ב המתקשר בחיזור, בהתעלסות ובתשוקה, ניתן לה על ידי הרב יחיאל מיכל פינס בהקבלה לכינויהּ העממי באירופה "תפוח אהבה". במשך כעשרים שנה, עד ימי העלייה השנייה, הוחרמה המילה "עגבנייה" על ידי כמה ממחדשי השפה העברית, ביניהם אליעזר בן-יהודה, עקב אופייה המיני. עם בוא העליות המאוחרות יותר נקלט השם עגבנייה בפי כל, ככל הנראה בשל הקרבה הלשונית לשפות האירופיות - "תפוח אהבה" כאמור. הצעות נוספות לשם הירק ניתנו על ידי הרב קוק שהתנגד לשם בעל האופי המיני והציע "אדמונייה", ואליעזר בן-יהודה שהציע את השם "בַּדּוּרָה", צורה עברית למילה הערבית "בנדורה" (بَندُورَة), אשר גם היא למעשה שערוב המילה פומודורו (Pomi D'oro - תפוח־זהב) מהשפה האיטלקית.
ערך תזונתי.
העגבנייה בעלת ערך תזונתי רב, והצבע האדום מקורו בריבוי צבען מקבוצת הקרוטנואידים. בעגבנייה בשלה כמות גבוהה יחסית של נוגד החמצון (אנטיאוקסידנט) ליקופן שנחשב כמסייע במניעת סוגי מחלות סרטן. קליפת העגבנייה מכילה תאית, אשר מתעכלת באופן חלקי בגוף האדם.
זני העגבנייה.
חברות שונות מפתחות זנים רבים של עגבנייה לגידול ושיווק. כך ישנם זנים בהם הפירות קטנים במיוחד, הנקראים לרוב "עגבניות שרי" (עגבניית דובדבן), זן שצורת העגבניות בו פחוסה, כמו פרי התמר, ועל שום כך נקרא "עגבניית תמר", וזנים רבים אחרים. זני העגבנייה נבדלים גם באופי הצימוח - צימוח מסיים, חצי מסיים או בלתי מסיים.
היבטים חקלאיים.
צמיחה בלתי מסיימת (Indeterminate).
צמח בעל גדילה מתמשכת, תפרחת ראשונה מופיעה בפרק 7–8 ולאחר מכן מופיעה תפרחת כל פרק רביעי - שלושה עלים, תפרחת, שלושה עלים. צורת גידול זו ממשיכה תאורטית עד אין סוף כשהגידול נקטע עקב מגבלות אקלים או הגנת הצומח. זנים בלתי מסיימים מיועדים לגידול מתמשך בהדליה בבתי צמיחה או בהדליה בשטח פתוח.
צמיחה חצי מסיימת (Semi determinante).
הענפים מסיימים צמיחתם בתפרחת קודקודית אבל בשלב צמיחה מתקדם יחסית. בזנים אלו יש על פי רוב שני עלים בין תפרחות. זנים חצי מסימים מיועדים לגידול בהדליה בשטח הפתוח מכיוון שהם יוצרים צמח מרוסן יחסית לצמחים הבלתי מסיימים ולכן נוח יותר לגידול ושליטה.
צמיחה מסיימת (Determinente).
הגבעול הראשי והגבעולים המשניים מסיימים גדילתם לאחר מספר תפרחות בתפרחת קודקודית. זנים אלו יוצרים תפרחת ראשונה לאחר כ־5 פרקים, ממשיכים בתפרחת ועלה לסירוגין - עלה-תפרחת-עלה-תפרחת ולאחר כ-4–5 תפרחות מסיימים את גידולם.
זנים אלו מתאימים לגידולים שרועים בשטח פתוח ומאפיינים בעיקר את זני התעשייה.
מאפייני פריחה.
העגבנייה אינה בעלת מאפיינים של צמח יום קצר או לחלופין של צמח יום ארוך. ככל הנראה היא פורחת ללא כל תלות באורך היום (כלומר, אין לה אורך לילה קריטי לפריחה).
מחלות ומזיקי העגבנייה.
צמח העגבנייה ופירותיו עשויים להיפגע ממגוון מחלות ומזיקים. חלקם אופייני לעגבנייה בלבד וחלקם פוגע במיני ירקות אחרים גם כן. התמודדות עם פגעים היא מורכבת ומושפעת מגורמים רבים. השאיפה היא יצירת סביבת גידול בריאה שתמנע או תקטין את הצורך מהתערבות כימית. כדי להתמודד עם הפגעים בהצלחה דרושים ניסיון חקלאי, הכרת תגובות צמח העגבנייה והבנת תכונות הפגעים.
פגעים אגרוטכניים הם פגעים שאינם נובעים מגורם ביולוגי חיצוני אלא ממחסור במרכיב הזנה חיוני או מהשפעה שלילית של תנאי סביבה. ההתמודדות בפגעים אלו היא בביטול העקה שגורמת לפגע או בזנים עמידים לו עמידות מוחלטת או חלקית.
מוצרי העגבנייה.
רסק עגבניות.
רסק עגבניות הוא תוצר בתעשיית המזון המיוצר מעגבניות מבושלות, ומשמש כמרכיב במתכונים שונים. הרסק הוא מעין משחה סמיכה בצבע אדום כהה.
קטשופ.