בה בעת המשיך בפעילותו הציונית, ובשנת 1943 הקים את ארגון PATWA שפעל לעליית בעלי מקצועות שונים לארץ ישראל ("Professional and Technical Workers Aliyah"). דייוויס נבחר להיות יושב הראש הראשון של הארגון. בין המקימים היו גם ד"ר ולטר איתן, אליהו אפשטיין ואברהם הרמן -  לימים נשיא האוניברסיטה העברית. הארגון הצליח להעלות מבריטניה עשרות אלפי עולים בעלי מקצועות, שמילאו תפקידים חשובים במינהל הלאומי בארץ.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל עם אשתו עליזה (Elise) ושימש כסגן מנהל בית החולים הדסה. לאחר שמנהל בית החולים, חיים יסקי, נרצח בשיירת הדסה, מונה למנכ"ל ההסתדרות המדיצינית הדסה ולמנהל בית החולים. תוך זמן קצר, ולאחר משא ומתן מייגע עם ממשלת המנדט, עם הצבא הבריטי ועם ראשי הכנסיות בירושלים, הוביל דייוויס את שיקום הדסה במשכנים זמניים בירושלים בתחילה, עד שהוקם בית החולים החדש בעין כרם. הוא דאג להקמת מערכת רפואית בעיר למתן שירותי הרפואה והאשפוז לאחר סגירת ביה"ח הדסה בהר הצופים בתקופת המצור. בו זמנית דאג להקמה ולפיתוח בתי חולים ומרפאות הדסה ברחבי הארץ (תל אביב, ראש-העין, צפת ועוד).
בשנת 1949, עם תום מלחמת השחרור ושחרור באר שבע, יזם להקים את בית החולים הדסה בבאר שבע - בי"ח הדסה ע"ש יסקי, ממנו צמחו שירותי הרפואה והפקולטה לרפואה באוניברסיטת באר שבע.
בשנת 1951, לאחר ששירותי בית החולים הדסה בירושלים חזרו לתלם, החליט פרופ' דייוויס לשוב ולהתמסר למחקר ולהוראה, ולפיכך התפטר מניהול ההסתדרות המדיצינית הדסה ובית החולים, וחזר לפרקטיקה כראש מחלקה פנימית ג' שכללה את מרפאת החוץ הגדולה ביותר.
על תרומתו החשובה לשמירה ולפיתוח שירותי הבריאות בירושלים בעת מלחמת השחרור ואחריה, החליטה ההסתדרות המדיצינית הדסה העולמית לקרוא את אגף המינהלה בבית החולים הדסה בהר הצופים לאחר שיקומו, ע"ש פרופ' דייוויס.
פרופ' דייוויס היה רופא וחוקר בעל שם עולמי. הוא היה עמית (fellow) של הקולג' המלכותי לרופאים באנגליה (FRCP), וחבר כבוד בארגונים רבים. בשנת 1976 קיבל מנשיאת הסתדרות הדסה העולמית רוז מטצקין את אות ותיקי הדסה כהערכה לפעילותו ועל שירותו הנאמן משנת 1946. בשנת 1993 זכה דייוויס באות יקיר באר שבע. על שמו קרוי רחוב בעיר העתיקה בסמוך לתחנת הרכבת הטורקית. בשנת 2003 קיבל אות הוקרה והערכה מההסתדרות הרפואית בירושלים, עבור פעילותו ותרומתו הציבורית למען הרופאים ותושבי ירושלים.
בשנת 2022 נקראה כיכר בירושלים מדרום לקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים על שמו של דייוויס.
מחקרים.
דייוויס עסק במחקר רפואי ושימש כפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטה העברית. היה מראשוני החוקרים בעולם בתחום המיקרוצירקולציה ובמשך שנים רבות היה גם יו"ר האגודה הישראלית וחבר ועד הארגון האירופי. ב-1982 ארגן את הכינוס הבינלאומי בנושא זה בירושלים. בנוסף, היה בין החלוצים בעולם בשטח הביו-מיקרוסקופיה ומחקר הנימיות. עד ליומו האחרון עמד בראש המעבדה לנימיות בהדסה עין כרם, שהייתה בעלת שם בינלאומי. ב-1966 פרסם את מחקרו בנושא הנימיות בשיתוף רופא העיניים פרופ' יעקב לנדאו. מחקר זה, יחד עם ספרו האחר על קדחת השיגרון (rheumatic fever) (פורסם ב-1969), מהווים עד היום ספרי יסוד בתחומים אלה.
חיים אישיים.
בשנת 1938 נישא באנגליה לעליזה-שרה ׂ(Elise-Sara) לבית רוזנבלום (נפטרה 1994). בני הזוג עלו לארץ בשנת 1946, והתגוררו בשכונת טלביה-רחביה בירושלים יחד עם שני ילדיהם, נעמי פרנקל (אשת שפה ומקרא), וחיים דיבון (איש משרד החוץ, כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ, ראש מש"ב ובין יתר תפקידיו כיהן כשגריר ישראל באתיופיה, בקנדה ובהולנד). הותיר אחריו שמונה נכדים (ביניהם השופט צבי פרנקל). נוסף לעבודתו הרפואית הענפה התעניין פרופ' דייוויס גם בתחומים אחרים, ובראשם נושא היודאיקה. דייוויס הקדיש חלק ניכר מזמנו לבניית אוסף אמנות יהודית, ממנו תרם למוזיאונים שונים. גם בנושא זה (אמנות ופולקלור יהודי), פרסם שלושה ספרים ומאמרים רבים. בנוסף כתב רומנים רפואיים על חיי הרפואה בעת המצור בירושלים, על הקמת בית הספר לרפואה ועוד.
נפטר בשנת 1997 בגיל 89 בירושלים, העיר בה התגורר מאז עלייתו לישראל ב-1946.
ספרים.
פרסם כ-130 ספרים ומאמרים מקצועיים וכן מחזות וספרי אמנות.
בין ספריו:
רופרט אוורט
רופרט ג'יימס הקטור אוורט (באנגלית: Rupert James Hector Everett; נולד ב-29 במאי 1959) הוא שחקן אנגלי. התגלה לראשונה ב-1981 כשלוהק למחזה "ארץ אחרת" מאת ג'וליאן מיטשל בתפקיד הסטודנט ההומוסקסואל בפנימיה באנגליה. בהמשך הופיע בסרטי קולנוע רבים בהם "החתונה של החבר שלי", "הדבר הטוב הבא", "בעל אידיאלי" ובסרטי ההמשך לסרט "שרק".
קורות חייו.
רופרט אוורט נולד בנורפוק, אמו היא שרה לבית מקלין ואביו מייג'ור אנתוני מייקל אוורט, היה איש עסקים ושירת בצבא הבריטי. מצד אמו הוא צאצא למשפחת הברונט ויוויאן מטרלווארן ומשפחת הברון הגרמני פון שמידרן. הוא אחיין של דונלד מקלין שהיה מרגל וסוכן כפול עבור הסובייטים, ושל הפוליטיקאי סר דונלד מקלין.
מגיל שבע התחנך בבית הספר פארלי שבהמפשייר, מאוחר יותר למד ב"אמפלפורת' קולג'" בית ספר של נזירים בנדיקטים ביורקשייר. בגיל 15 נשר מבית הספר ונסע ללונדון כשבכוונתו להיות שחקן. בריאיון ל- US magazine סיפר שעבד למחייתו כזונה ממין זכר עבור כסף וסמים. הוא סולק מבית הספר "Central School of Speech and Drama" בגלל מרדנות, נסע לסקוטלנד ומצא עבודה ב"תיאטרון סיטיזן" בגלאזגו.
קריירה.
הפריצה בקריירה שלו הייתה ב-1981 כששיחק במחזה "ארץ אחרת" בתפקיד תלמיד הומוסקסואל, לצידו של קנת בראנה. אחר כך גילם את אותה דמות בסרט הקולנוע באותו שם בהשתתפות קולין פירת'. ב-1985 שיחק בסרט "לרקוד עם זר" ועתידו הקולנועי נראה מבטיח. ב-1987 השתתף בסרט "לבבות האש" שהיה כישלון קופתי. באותה תקופה הקליט אוורט אלבום פופ בשם "Generation Of Loneliness" הקהל לא קיבל את השינוי בברכה. עד מהרה עזב את עולם הפופ, וחזר אליו רק בעקיפין כשהקליט קולות רקע לביצוע של מדונה לשיר "American Pie" ולשירו של רובי ויליאמס "They Can't Take That Away from Me".
ב-1989 עבר אוורט להתגורר בפריז שם כתב רומן בשם "Hello, Darling, Are You Working?". ב-1990 חזר לקולנוע בסרט "תשוקה זרה", ובהמשך הופיע במספר סרטים נוספים במידה שונה של הצלחה. בשנות התשעים שימשה דמותו של אוורט השראה לקומיקס האיטלקי דילן דוג, של טיציאנו סקלאבי. ב-1995 פרסם רומן נוסף בשם "The Hairdressers of St. Tropez".
הקריירה שלו קבלה חיזוק כשגילם את החבר ההומו בסרט "החתונה של החבר שלי" בכיכובה של ג'וליה רוברטס. ב-1999 שוב שיחק כהומוסקסואל בדמות ראשית בסרטה של מדונה "הדבר הטוב הבא". מאז הופיע בסרטים בדרך כלל בתפקיד ראשי.
בשנות האלפיים חזר אוורט לכתיבה. הוא כותב ועורך במגזין "ואניטי פייר". עוד כתב תסריט ומחזה על שנותיו האחרונות של אוסקר ויילד. בשנת 2006 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "Red Carpets and Other Banana Skins", בו סיפר בין השאר על מערכת היחסים שהייתה לו עם שדרנית הטלוויזיה הבריטית פאולה ייטס.
ב-2007 הוביל אוורט את המצעד של המרדי גרא ההומו-לסבי בסידני. הוא השתתף בתפקיד כפול בסרט "טירוף של קולג'", והופיע בתוכניות טלוויזיה אחדות. ב-2009 הנחה תוכנית דוקומנטרית על המשורר לורד ביירון ששודרה בצ'אנל 4, בתוכנית הוא משחזר את צעדי המשורר בארצות הים התיכון ובאירופה. עוד ב-2009 שיחק בקומדיה "Wild Target" בכיכובו של ביל ניי.
הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה בתיאטרון שוברט, במחזה "Blithe Spirit" מאת נואל קאוורד לצידה של אנג'לה לאנסברי.
מי השילוח
מחמוד מע'זנה
מחמוד מע'זנה (בפרסית: محمود غزنوی; 2 בנובמבר 971–30 באפריל 1030), הידוע גם כימין א-דוולה מחמוד, היה השליט הידוע ביותר מן השושלת הע'זנווית ששלט בין 997 ל-1030. מחמוד הפך את העיר ע'זנה (ע'זני באפגניסטן) לבירה עשירה של אימפריה שהשתרעה, במובנים של ימינו, מאפגניסטן לתוך שטחי איראן ופקיסטן, כמו גם לשטחים של צפון-מערב הודו. מחמוד מע'זנה היה הראשון שנשא בתואר סולטאן לתיאור עוצמתו, אף על פי ששמר על כפיפות נומינלית לח'ליפה.
מחמוד היה בנו של סבוכ תגין , שירש את הממלכה העצמאית למחצה שהקים אלפ תגין, שהיה מצביא ממלוכי חשוב של האמירות הסאמאנית. סבוכ תגין שמר על כפיפות נומינלית לממלכה הסאמאנית. ב-994 הצטרף מחמוד לאביו במסע הצבאי לכיבוש ח'וראסאן, שמרדה במרות הסאמאנית, ולסיוע לאמיר הסאמאני נוח השני. האמירות הסאמאנית נחלשה מאוד בתקופה זו ועמדה מול האיום המתגבר של התפשטות הקראח'אנים. בעקבות הצלחתם של סבוכ תגין ושל מחמוד קיבל האחרון אחריות על ח'וראסאן ועל העיר המרכזית נישאפור.
בן זוגו של מחמוד היה מאלכ איאז (). איאז היה עבד גאורגי שנלקח בקרב על ידי הסולטן. לאחר שהסולטן התאהב בו הוא שחררו מעבדות וקידם אותו לדרגת קצין וגנרל בצבא הסולטן, שם הוכיח את עצמו באופן מרשים. הזוגיות בין השניים היוותה השראה לשירים וסיפורים שונים. יחסיהם של מחמוד ואיאז הושוו לסיפורי אהבה מפורסמים בתרבות הפרסית, דוגמת לילא ומג'נון.
לשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה
אליפות אירופה בכדורסל 1993
יורובאסקט 1993, ובשמה המלא אליפות אירופה בכדורסל היא אליפות הכדורסל ה-28 לנבחרות לאומיות שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. התחרות נערכה בברלין, קארלסרוהה ומינכן, שבגרמניה בתאריכים 22 ביוני 1993 - 4 ביולי 1993. נבחרת גרמניה זכתה בתחרות לראשונה בתולדותיה, לאחר שניצחה בגמר את נבחרת רוסיה.
שלב הבתים הראשון.
16 הנבחרות חולקו לארבעה בתים של ארבע נבחרות. שלוש הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבא.