בין השנים 2020–2021, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בישראל, הקים רזיאל את הפרויקט #ביתפזמון, ובו משתתפים אומנים ישראלים ושרים בית ופזמון משירים מוכרים. הפרויקט זכה להצלחה ולעניין רב ברשתות החברתיות, ברדיו ובטלוויזיה.
נשוי ללירון (שם משפחתה הקודם ריפולד) מאז 2013.
האלפים הפניניים
האלפים הפניניים (בגרמנית: Penninische Alpen, בצרפתית: Alpes pennines, באיטלקית: Alpi Pennine) (נקראים גם האלפים הוואליים Valais Alps) הם רכס הרים בהרי האלפים בדרום מערב שווייץ וצפון מערב איטליה.
מקור השם הוא מימי רומא שכינו אותם ההרים הפונים, על שם הצבא הפוני (פיניקי) שחצה את ההרים תחת פיקודו של חניבעל.
מורפולוגיה.
הרכס המרכזי (המהווה גם את קו פרשת המים בין הים התיכון והים האדריאטי) עובר ממערב למזרח לאורך קו הגבול שבין שווייץ (מצפון) ואיטליה (מדרום), מהר מון בלאן המהווה את הפסגה הראשונה הגבוהה ממזרח למעבר סן ברנאר. רוב הרכס הוא גבוה יחסית וחלקו הגדול אף מעל 4000 מטר מעל פני הים, אך מדי פעם יורד הרכס מעט ובנקודות מסוימות אף אל מתחת ל 3000 מטרים.
מהרכס המרכזי יוצאים רכסים רבים נוספים העוברים מדרום לצפון ויורדים בהדרגה אל עמק הרון.
בשונה מרכסי הרים אחרים הפסגות הגבוהות ביותר אינם ממוקמות בהכרח ברכס המרכזי וחלקם (כמו הגרנד קומבין, וייסהורן, מיסצ'בל, ווייסמיס) נמצאות באמצע רכסי המשנה.
גאוגרפיה.
גבולות הרכס הם מעבר סן ברנאר הגדול (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים השבליים (Chablais Alps) ומסיב המון בלאן (Mont Blanc Massif)) ממערב, מעבר סימפלון (Simplon) (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הלפונטיניים (Lepontine Alps)) ממזרח, עמק הרון (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הברניים) מצפון. ועמק אאוסטה (המפריד בקצהו המערבי בין הרכס לבין רכס האלפים הגאריים (Graian Alps)) מדרום.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר המון רוז (Mont Rose), שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון ואלה ובשווייץ כולה, והפסגה השנייה בגובהה בהרי האלפים ובאירופה כולה.
השלגים המפשירים ברכס האלפים הפניניים מתנקזים על ידי נהר הרון מצפון, בצדו השווייצרי של הרכס, אל אגם ז'נבה, ובצדו האיטלקי, על ידי הנהרות דורה בלטאה, ססיה (Sesia) וטוקה (Toce), אל נהר פו והים האדריאטי.
צידו הדרומי של הרכס מהווה לרוב אורכו את קו הגבול שבין שווייץ ואיטליה ובקצהו המערבי נכנס מעט לתוך השטח האיטלקי עד לסיומו בהר גרנד רושר (Grande Rochère).
מתי גרינברג
מתי גרינברג (נולד ב-4 במרץ 1943) הוא פסל ויוצר ספרי אמן ישראלי.
ביוגרפיה.
מתי גרינברג נולד בסקופיה, שבמקדוניה, יוגוסלביה. בשנת 1948 עלה לישראל עם הוריו ואחותו ליאורה וגדל בבת-ים. אביו, לאו, היה מהנדס וממציא ובין השאר תכנן את מפעלי "סיד-מימת" במחצבת שפיה. אמו, בלה, נצר למשפחת קמחי העתיקה שמוצאה מטולדו שבספרד.
גרינברג סיים לימודיו ב"בצלאל" ב-1966 והמשיך השלים לימודי תואר שני ב "Central School of Art" בלונדון בשנת 1971. חי ועבד בלונדון ובניו-יורק במשך 44 שנים. בשנת 2007 גרינברג חזר לישראל ופתח סטודיו בבת-ים. בת זוגו – נעמי ר. עזר, אב לאלונה - מקדמת תרופות למחלת הסרטן, בתו בת-עמי - מורה לדרמה, ובנו דוד - ארכיטקט.
ספרי אמן.
יצר למעלה מעשרים וחמישה ספרי אמן בשיתוף פעולה עם כותבי טקסטים מהטובים בעולם. הספרים ראו אור במהדורות מצומצמות. התמחה בטכניקות שונות – תחריט, הדפסי משי, חיתוכי עץ והדפסים דיגיגרפיים. המרכזיים שבספרי האמן:
שלושה מספריו עוסקים במבט עכשווי על מסורת יהודית:
שלשת הספרים הוצגו בגלריה המרכזית של ספריית "בית אריאלה" שליד מוזיאון תל אביב, בחודשים מרץ – יוני 2015.
בשנת 2008 יצר את ספר האמן "ירושלים: צבעוני ההרים והגדילן הקוצני" בו נכללים גם קטעים מספרו של עמוס עוז "סיפור על אהבה וחושך".
ספרי האמן הייחודיים של מתי גרינברג נמצאים בין השאר באוספים הבאים: מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, המוזיאון הבריטי, לונדון, קולג' ליאו בק, לונדון; מוזיאון ישראל, ירושלים; הספרייה הציבורית ניו-יורק, המוזיאון היהודי, ניו-יורק, היברו יוניון קולג', ניו-יורק ובאוספים פרטיים.
ספרי אמן נוספים:
הסתחפויות בנייר.
עבודות פיסול בנייר. הוצגו לראשונה בלונדון בשנת 1977. מאז במשך עשרות שנים ממשיך מ.ג. ליצור עבודות אלו. בארץ הוצגו לראשונה ב"בית האמנים" בתל אביב בשנת 2012.
פרויקט מיוחד.
2015 - "פסל הכלב" - פרויקט מיוחד, מחווה לפסל המנוח מנשה קדישמן, חברו הקרוב של מ.ג., התחיל בחייו של מ.ק. יצירת 10 פסלי כלבים, עשויים גרניט, על פי פסל הברונזה שיצר קדישמן - "כלב 1957".
"הכלב", מנשה קדישמן, 2015, סין (You Tube)
זליג אקסלרוד
זליג אקסלרוד (1887 – 30 ביוני 1953) היה אדריכל שפעל בארץ ישראל בתקופת היישוב ותכנן מבני ציבור בעלי ערך אמנותי.
קורות חיים.
זליג אקסלרוד נולד בשנת 1887 בעיר ויניצה שבאוקראינה. למד באקדמיות לאמנות בקייב ובאודסה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. התגורר בירושלים ועסק בתכנון בתים ומבני ציבור מסוגננים.
בשנת 1923 הגיש הצעה לתוספת של 15 חנויות בחזית מתחם בצלאל בירושלים. התוכנית לא בוצעה אך ההצעה המשורטטת נשמרה, ובמהלך השנים הפכה להיות לפריט לאספנים.
בשנת 1925 סיים אקסלרוד ביחד עם האדריכל בנימין צ'ייקין את עבודות התכנון, לבית החולים על שם שוויצר ב-טבריה, לאחר שהנדבן פטר שוויצר תרם 25,000 דולר לפרויקט. נחתם חוזה עבודה עם חברת סולל בונה. עלות הבניה הסתכמה ב-9,800 ל"ימ. סגנון הבנייה של בית החולים היה שונה לחלוטין מסגנון הבנייה שרווח בטבריה באותה תקופה.
בשנת 1926 רכש היזם שלמה פיינגולד מגרש בטבריה בשטח של 5 דונם על מנת להקים עליו מלון מפואר. את תכנון המלון מסר פיינגולד לאקסלרוד, אך לאחר מספר חודשים הסתכסכו השניים. בדצמבר 1926 שלח פיינגולד מכתב באמצעות הנוטריון הציבורי של טבריה לאקסלרוד. במכתב טען כי אקסלרוד הזניח את מחויבותו לבניית המלון, ואם ימשיך בכך יאלץ פיינגולד להפקיד את המשך הבנייה בידיו של אדריכל אמין יותר. פיינגולד הקציב לאקסלרוד 48 שעות מקבלת המכתב להגיע למלון ולהמשיך בפיקוח על הבנייה. אקסלרוד לא הגיב לפנייה, פיינגולד מינה אדריכל אחר לפקח על הבנייה וכך הוקם "מלון אליזבת".
אקסלרוד הגיש תביעה משפטית נגד פיינגולד בטענה כי לא קיבל תמורה עבור עבודתו. הוא זכה בתביעה וקיבל פיצוי כספי ומגרש לבנייה בשדרות רוטשילד בתל אביב. בעיריית טבריה לא נמצאה התוכנית המקורית של הבנייה, אך מתוך ההתכתבות בין פיינגולד לאקסלרוד ומהעובדה שזכה בתביעה המשפטית שהגיש נגד פיינגולד בעניין החוב הכספי, מקובלת ההנחה כי אקסלרוד היה זה שקיבל עליו את התכנון והביצוע הראשוני של בניית המלון
על המגרש שקיבל בשדרות רוטשילד בתל אביב הקים אקסלרוד בהמשך שנת 1926 מלון יוקרתי שנקרא אז "מלון ניו יורק".
בשנת 1928 תכנן אקסלרוד ביחד עם האדריכל בנימין צ'ייקין עבור אלפרד מונד - הלורד מלצ'ט, שהיה תעשיין ומדינאי יהודי-בריטי ופעיל ציוני, בניית וילה בסגנון קולוניאלי הידועה כ"וילה מלצ'ט" במושבה מגדל על שפת הכנרת. הווילה נועדה להיות האחוזה בה ישתקע הלורד מלצ'ט בבוא היום, אולם הלורד לא זכה להתגורר בווילה משום שנפטר טרם הסתיימה בנייתה.
בסמוך לכך תכנן את בית הכנסת הגדול בעפולה, שהיה בזמנו אחד מבתי הכנסת המפוארים בארץ ישראל. בניית בית הכנסת, שהחלה בשנת 1928, ארכה ארבע שנים, משום שבמהלך הבנייה אזלו כספי תרומות בסך 3,000 לירות ארץ ישראליות, שאסף בארצות הברית הרב אהרן טיטלבוים. לבסוף הצליחו תושבי עפולה לאסוף את הסכום שהיה חסר להשלמת הבנייה ובית הכנסת נחנך בשנת 1932.
בשנת 1930 עבר אקסלרוד לתל אביב ובשנת 1936 יצא לדרום אפריקה כדי לתכנן את הביתן הארץ ישראלי בתערוכה הקולוניאלית שהתקיימה ביוהנסבורג. משם המשיך לארצות הברית ובחודש יולי 1938 הגיע לניו יורק לצורך הכנת דגמים של מבנים היסטוריים מתולדות ירושלים ביריד העולמי של ניו יורק שעמד להיפתח בשנת 1939. המשיך להתגורר בארצות הברית עד למותו בשנת 1953. הוא הובא לקבורה בבית העלמין "אהבת ישראל" במדינת ניו יורק.
תיאור המבנים הנודעים שתכנן בארץ.
מלון אליזבת.
הבניין המפואר הבנוי בסגנון מיוחד של "מלון אליזבת" נחנך בחורף 1929, בחגיגה רבת משתתפים ובהם גם הנציב העליון הרברט סמואל. המלון המפואר היה בן 3 קומות ויועד לאירוח ולבידור. בפתח המלון היה גרם מדרגות מהודר. על גג המלון נבנתה כיפה. האגף הימני כלל 80 חדרי אירוח ובאגף השמאלי הוקמו אולם תיאטרון ובית קולנוע ובו 500 מקומות ישיבה, שעם הקמתו הוצגו בו סרטים אילמים. המלון כלל טרקלין שבמרכזו מזרקת שיש מפוארת, אולם מפואר עם כיסאות מרופדים בקטיפה אדומה, אולם סעודות, חדרי עישון וחדרי ברידג' וביליארד מעוטרים. בימי מלחמת העולם השנייה השתכנו בבניין קצינים בריטים. בשנות החמישים התחדשה פעולת המלון ושמו הוסב ל"מלון גנוסר", ולצדו המשיך לפעול בית הקולנוע. בסוף שנות השישים נסגר המלון סופית ומאז הוא עומד שומם. לאחר שפרצה שרפה במקום יזמו המועצה לשימור אתרים ועיריית טבריה שיפוץ חיצוני למבנה. הכיפה שהיוותה את סמלו של המלון הוסרה.
מלון ניו יורק.
"מלון ניו יורק" הוקם כבניין דו קומתי. הוא תוכנן בהשפעת הסגנון שהיה מקובל אז אצל ערביי יפו. היו בו שישה חדרים מסביב לחלל מרכזי המשמש למעבר ואירוח. בתחילת שנות השלושים נוספה לו קומה וכן שתי מרפסות בולטות בחזית. הבניין בשדרות רוטשילד 25 בתל אביב משמש כמשכנה של חברה למיתוג בשם "פירמידה" אשר בחרה לשמר את הבית מתוך כבוד למורשתו העיצובית.
וילה מלצ'ט.