Yehuda Bauer, American Jewry and the Holocaust : the American Jewish Joint Distribution Committee, 1939-1945, Jerusalem 1981
ארתור הרצברג, היהודים באמריקה - מפגש רב תהפוכות בן 400 שנה, שוקן 1994, פרק 13
אהוד מנור, עיתון למען האנושות: הפארווערטס 1897–1917, הקבוץ המאוחד 2008, פרק 5
ראו גם.
תב"ת (תנופה בתעסוקה)
תורת כוהנים
תלג
Scheme
Scheme היא שפת תכנות וניב מזערי ממשפחת שפות ה־Lisp. היא נבדלת משאר ניבי Lisp התעשייתיים בכך שהיא מצוידת בספריית ליבה קטנה בלבד. בדומה לשאר הניבים, Scheme מצטיינת ביכולת ההרחבה העצמית שלה למרות זעירותה.
היסטוריה.
השפה פותחה בשנות ה־70 של המאה ה־20 במעבדת CSAIL של MIT לבינה מלאכותית על ידי גיא לוּאִיס סְטִיל וגֶ'רָלְד גֵ'יי סאַסְמן שאף כתבו אודותיה בסדרת מאמרים שנודעו אחר כך בשם "מאמרי הלַמְדָּא" ("Lambda Papers"). Scheme קיבלה השראה משפת התכנות ALGOL והשאילה ממנה את ההיקף הלקסיקלי (lexical scope), והייתה לניב הראשון מבין משפחת שפות ה־Lisp עם היקף לקסיקלי.
בין השנים 1975–1980 סאסמן ו־סטיל פיתחו את החידושים שלהם מסביב לשימוש בתחשיב הלמדא בתכנות, ועוד חידושים מתקדמים נוספים כגון מיטוב רקורסיית זנב בשפות תכנות, ופרסמו אותם בסדרת מאמרים שלעת ימים נודעו בשם ”מאמרי הלמדא.“
עיצוב.
Scheme הייתה הניב הראשון מבין ניבי ה־Lisp לבחור בהיקף משתנים לקסיקלי, כלומר היקף המשתנים שפונקציות יכלו לראות ולגשת אליהם היה לפי מבנה התכנה בקוד המקור (כפי שנהוג ברוב שפות התכנות העכשוויות), ולא חיפוש משתנים בעזרת המחסנית בזיכרון (ה־Call stack) בזמן הריצה כפי שהיה נהוג בשפות Lisp קודם לכן.
Scheme הייתה מבין השפות הראשונות שאימצו את העיקרון שכל מבנה בשפה הוא מדרגה ראשונה, כלומר התייחסות שווה לפונקציות, מחלקות, משתנים, ותהליכונים כערכים נגישים בזיכרון מתוך השפה עצמה והשימוש בהם כערכים שאפשר לקלוט למשתנים, לשנות, ולהעביר בין פונקציות. תכונה שאפשר למצוא בשפת התכנות Lua שאינה ניב Lisp, אבל תפסה השראה חזקה מ־Scheme.
Scheme תרמה רבות בחזרה לשפות האחיות שלה ממשפחת השפות של Lisp, ובמיוחד ל־Common Lisp, עבורה גיא סטיל בעצמו השתתף במאמץ הפיתוח והעיצוב.
תחביר.
כללי התחביר של השפה מעטים ולכן היא קלה יחסית ללימוד. Scheme נלמדת בעיקר באוניברסיטאות ומוסדות חינוך, מכיוון שבעזרתה נוח להמחיש עקרונות יסודיים מתחום מדעי המחשב וכן להדגים מודלים שונים לפיהם פועלים מהדרים ומפרשים. עם זאת, החל מתחילת המאה ה־21 היא מוחלפת באטיות בשפות אחרות דוגמת Python.
קל לזהות את תחבירה של שפה זו, אשר בדומה לרוב הניבים של Lisp, מורכב מביטויים עטופים בסוגריים הנקראים ביטויי־S. התחביר מודגם בתוכנית הבאה, המחשבת עצרת:
(if (= n 0)
(* n (factorial (- n 1)))))
תקינה.
Scheme עברה מספר תקינות וביניהן:
GHB (גמא-הידרוקסי-בוטיראט או "gamma-hydroxybutyrate", שנוסחאתו הכימית היא C4H8O3) הוא סם פסיכואקטיבי בעל השפעה מרגיעה ומרדימה, ומוכר כאחד מסמי האונס הנפוצים.
GHB נמצא באופן טבעי בגוף האדם בכמויות מזעריות וקשור למערכות נוירולוגיות של דופמין במוח, כמו גם למערכות הורמונליות של הורמון הגדילה. כתרופת מרשם, GHB משמש לטיפול בהפרעות שינה קשות כדוגמת נרקולפסיה או דאבת השרירים (פיברומיאלגיה).
השימוש בסם.
במדינות בהן נמכר GHB כתרופת מרשם הוא מצוי תחת פיקוח הדוק. בעבר ניטל הסם על ידי מפתחי גוף במטרה להגדיל נפח שריר ולשפר שריפת שומן, בשנים האחרונות צבר פופולריות בסצנת המועדונים כסם מסיבות בשל תחושת האופוריה והעלייה בחשק המיני שהוא גורם. בסוף שנת 2003 GHB הוכנס לפקודת הסמים המסוכנים בישראל.
בשל עקומת המינון-השפעה התלולה שלו, GHB יכול לגרום בקלות רבה יחסית לשינה עמוקה, עילפון, תרדמת ואפילו מוות, במיוחד בשילוב עם חומרים מדכאים אחרים כגון אלכוהול.
לעיתים משמש שילוב זה כדי לאפשר לעבריין לנצל מינית את הקורבן וזאת מבלי שהוא או היא יוכלו לגלות התנגדות, ולכן קיבל GHB את הכינוי "סם האונס", וזאת בנוסף להתפגגות מהירה של הסם בדם ואי השארת שרידים הנתינים לגילוי לאחר זמן מועט.
כמו כן, סם זו אינו גורם לתופעות לוואי כמו הנגאובר וכדומה.
היסטוריה.
ה-GHB סונתז לראשונה בשנת 1874 על ידי ד"ר אלכסנדר זייצב, אולם החוקר הראשון שבדק את השפעותיו על בני-אדם היה ד"ר אנרי לבורי, בשנות ה-60 של המאה העשרים.
עד מהרה, נמצאו ל-GHB מגוון רחב של שימושים תרופתיים בזכות מיעוט תופעות הלוואי וטווח ההשפעה קצר הזמן, הקשיים היחידים שצצו בשימוש של ה-GHB היו טווח המינון הצר וגם ההשפעות של הסם ביחד עם אלכוהול ותרופות מדכאות. GHB היה בשימוש נרחב במשך מספר עשורים ושימש לטיפול בבעיות שינה, להקלה בעת לידה, ובשימוש ספורטאים.
בשנות ה-90, השימוש הגובר בחומר כסם במסיבות ופיתוח תרופות שינה וטשטוש יעילות יותר הביא להגבלת השימוש החוקי בו במדינות רבות.
חוקיות.
בארצות הברית ורוב מדינות אירופה GHB נחשב לסם מסוכן ומצוי בפיקוח מאז סוף שנות ה-90.
בישראל הוכנס GHB לפקודת הסמים המסוכנים בסוף שנת 2003, יצורו, החזקתו והשימוש בו אסורים על פי חוק.
סכנות.
GHB הוא בעל עקומת מינון-השפעה חדה, בדומה לאלכוהול. משמעות הדבר היא שתוספות במינון מעבר לרמה הרצויה מביאות להחרפה משמעותית של ההשפעות.
מאפיין זה של החומר מביא לכך שיש סכנה בצריכתו ממקור לא מבוקר ובריכוז לא ידוע.
טוקסיקולוגיה.
לפי גיליון בטיחות חומרים של GHB ומחקרים נוספים רעילותו של החומר נמוכה מאוד, והוא מתפרק בגוף לתוצרים שאינם רעילים. ערכי LD50 שנמדדו בניסויים מעידים על רעילות נמוכה משל מלח בישול בבליעה, אולם אובחן ש-GHB בחשיפה ישירה גורם לגירוי בעיניים ובדרכי הנשימה והבליעה.
במינונים גבוהים נמצא שההשפעה המדכאת על מערכת העצבים המרכזית וההאטה של קצב הלב והנשימה הנובעת ממנה יכולה להוות סכנת חיים, בייחוד בשילוב עם צריכת חומרים מדכאים נוספים כגון אלכוהול, כדורי הרגעה ואף כדורים לטיפול באלרגיות. תופעות אלו מסוכנות במיוחד לבעלי נטייה מוקדמת לבעיות לב ונשימה.
חלק מחומרי היסוד ביצור GHB הם רעלים ובסיסים מסוכנים. ייצור פיראטי לא מבוקר מביא לעיתים להימצאות שרידי חומרים אלו במנה הנצרכת.
השפעות פסיכואקטיביות.
במינונים נמוכים GHB משרה רוגע, נימנום וריפיון שרירים. נהיגה או הפעלת מכונות מהוות סכנה חמורה החל ממינונים זעירים.
במינונים גבוהים גורם החומר לתרדמת עמוקה עד כדי רמה 3 במדד גלאזגו החולפת לאחר מספר שעות. כאשר המשתמש נמצא במצב של חוסר הכרה או תרדמת הוא נמצא בסכנה חמורה לחנק כתוצאה מצניחת בסיס הלשון או הקאה, בייחוד לאחר צריכת אלכוהול.
התמכרות.
בדומה לסמים מרדימים אחרים (כמו אלכוהול ובנזודיאזפינים) נטילת GHB לאורך זמן גורמת להתמכרות. תהליך הגמילה אורך 5–15 יום והנגמל סובל מהפרעות רפואיות (טכיקרדיה, התכווצויות שרירים, רעד בלתי רצוני) ופסיכיאטריות (הזיות, הפרעות חרדה ופסיכוזה).
השפעות בזמן היריון.
אין ממצאים חד משמעיים, אולם בניסויים בבעלי חיים נמצאו פגיעות שונות בעוברים.
קוניוגציה
קוֹניוּגציה (Conjugation, בעברית חֲבִירָה או הִזְדַּוְּגוּת) היא תהליך של העברה גנטית אופקית שבו חד-תא מעביר פלסמיד, ולעיתים גם חלק מהכרומוזום, לחד-תא אחר. החומר התורשתי מועבר מ "חיידק תורם +" ל"חיידק מקבל -" על ידי מגע ישיר שנוצר באמצעות גשר ציטופלסמתי.
תהליך הקוניוגציה מתרחש בחיידקים שבהם נמצא פלסמיד מיוחד הנקרא פלסמיד F (או גורם F או פקטור F, מן המילה Fertility באנגלית, "פוריות"), שמספר גנים הנמצאים עליו מאפשרים יצירת שערית זוויג (Sex pillus) - אברון שדרכו עובר החומר הגנטי של החיידק התורם לחיידק המקבל (שבו אין את גורם הפוריות). החומר הגנטי המועבר הוא לעיתים קרובות הפלסמיד, לפעמים קטעים מכרומוזום החיידק התורם. לעיתים רחוקות עובר הכרומוזום כולו. החיידק המקבל רוכש בדרך זו את תכונות החיידק התורם שהועברו אליו.
קוניוגציה תוך מינית יכולה להתקיים בין זנים רבים של החיידקים, כגון: "salmonella", "Escherichia coli" ו-"Streptococcus", כל עוד נמצא באחד מהם פלסמיד F.
קיימת גם קוניוגציה בין מינים שונים של חיידקים אך המנגנון המדויק העומד מאחריה אינו מוכר עדיין.
מחקר איכותני
מחקר איכותני הוא שיטת מחקר במדעים, כגון מדעי החברה ומדעי הרוח. מובן שכיח למונח הוא התבוננות בהתנהגות האנושית במטרה להבין אותה; ובמובנו המצומצם הוא כינוי לסוגי המחקר שאינם משתמשים בנתונים מספריים ובניתוחים סטטיסטיים של אותם הנתונים, וזאת בניגוד לשיטות מחקר כמותיות. המחקר האיכותי כולל בתוכו מספר זרמים מתודולוגים, בין השאר - אתנוגרפיה, תאוריה מעוגנת בשדה, מחקר נרטיבי, סיפורי חיים וחקר מקרה.
הנחות יסוד.
ד"ר אשר שקדי מציג ארבע הנחות יסוד, אותן הוא בונה מתוך דיון על הפרדיגמה המחקרית הייחודית למחקר האיכותני/איכותי:
ההיסטוריה של המחקר האיכותני.
דנזין ולינקולן מחלקים את התפתחות המחקר האיכותני לשבע תקופות:
שתי התקופות האחרונות, התקופה הבתר-ניסויית (postexperimental) (2000-1995) ותקופת העתיד (2000- ), מתרכזות בשיח המוסרי של המחקר האיכותני.
גישות למחקר האיכותני.
ניתן להבחין בין שתי גישות שונות למחקר איכותני: האחת רואה בו מחקר משלים למחקר הכמותי, המתאים לשדות מחקר שונים או להיבטים שונים של אותו המחקר. לעומתה, הגישה השנייה רואה במחקר האיכותני מחקר המפצה על בעייתיות הקיימת באופן מובנה במחקר כמותי, ולכן טוענת כי יש לזנוח את המחקר הכמותי ולהתרכז באיכותני.
מחקר איכותני כמשלים למחקר כמותני.