לטענתו הסכים מנתון לדברי היהודים שהם לא היו ילידי מצרים מלכתחילה, אלא באו אליה מארץ נכריה, מָשלו בה ואחרי כן יצאו ממנה, אולם הוא הודה בעצמו, שאת השתלשלות האירועים לאחר הגירוש הראשון של החיקסוס לא לקח מתוך כתבי הקודש המצרים העתיקים, אלא מתוך סיפורים מיתולוגיים "אשר לא נודע מי אביהן" ששמע מאנשים בעל פה. מדובר ב"שיחות הבל ושקרים" שמנתון הוסיף להם "דברים אשר אין להם שחר", כדי לייחס את מוצאם ל"המון מצרים מצורעים ומוכּים בתחלואים רבים", ולפיכך "אין להאמין בדברי שקריו".
הוא טוען שמנתון הוסיף לסיפורים הללו דמות פיקטיבית בשם "אמנופיס המלך" ולכן גם בחר שלא לציין את תקופת שלטונו, למרות שהקפיד לעשות כך לגבי כל שאר המלכים.
נראה שיוספוס לא התכוון לכך שאמנופיס הוא שם בדוי, אלא מלך בדוי, שמנתון שלף את שמו מרשימת המלכים שלו, שבה נזכרו 4 מלכים הקרויים כך.
יוספוס טוען שמנתון עשה "צחוק" מקוראיו בחלק השני של סיפורו ומביע את תמיהותיו בסדרה של שאלות רטוריות עוקצניות ולעגניות, באמצעותן הוא מלגלג על האמונה הדתית ופולחנות בעלי החיים הנהוגים במצרים:
מי הם האלים שאמנופיס רצה לראות? האם היו אלה האלים המצריים – השור (האל אפיס), התיש (ח'נום), הקרוקודיל (אנוביס) והקופים בעלי ראש הכלב (תחות)? הרי ביכולתו לראותם תמיד...ואם התכוון לאלים שבשמים – איך היה מסוגל לראותם? ולמה בכלל רצה לראותם? והרי ראה אותם כבר המלך הוֹרוֹס לפניו ויכול היה ללמוד ממנו כיצד ניתן לראותם, מבלי שיצטרך למצוא לשם כך "תחבולה חדשה". ולמה שיסתירו האלים את פניהם בגלל בני אדם כרותי איברים ומצורעים? הם נוהגים הרי לכעוס על מעשי רֶשע ולא על מומי הבשר. והנה "הקוסם" ציווה לגרש את בעלי המומים ממצרים כדי לטהר את הארץ, ואילו המלך גירש אותם אל המחצבות, כאילו עשה זאת בגלל מחסור בעובדי פרך. ואותו רואה עתידות היה ממש "חכם גדול" - איך זה שלא צפה מראש שהמלך לא יקבל את מבוקשו? הרי הדבר לא התגשם! ומדוע אם כך לא סירב לבקשת המלך לראות את האלים? ואיך זה שהנביא התאבד ולא צפה את מותו מלכתחילה? אולם יש עוד טיפשות גדולה מזאת - המלך שמע את הנבואה הרעה ופחד מהצפוי להתרחש ובכל זאת לא מיהר לגרש את בעלי המומים, אלא להפך, נעתר לבקשתם ונתן להם עיר.
אולם לטענת יוסף, גם בדברים אלה לא היה די ומנתון לא השכיל להבין ש"לא יֵאָמנו כזביו":
גם אם כעסו המצורעים על המלך בגלל מה שעשה להם, אחרי שיצאו לחופשי מהמחצבות וקבלו ממנו את אווריס, היה עליהם למתן את שנאתם אליו. וגם אם רחשו אליו שנאה רבה, היו תוקפים אותו בלבד ולא יוצאים למלחמה על כל העם המצרי, כי ברור שהיו להם קרובים רבים במצרים. וגם אם החליטו להילחם בכל העם, מדוע החליטו להילחם גם באלים שלהם, בכך שתיקנו להם חוקים חדשים הנוגדים את חוקי אבותיהם? יוספוס מוסיף בציניות שיש לזקוף לזכות מנתון על שלא הטיל את האשמה הזאת על אנשי ירושלים, אלא על המצרים עצמם (המצורעים) ובראשם הכוהנים שלהם (אוסרסיף), ותוהה אם לא מוזר הדבר, שאף אחד מקרובי האנשים הטמאים לא הצטרף למלחמתם, עד שהיו צריכים לבקש עזרה מירושלים. ואיזו ידידות או קרבת משפחה הייתה עד אז בין הטמאים ובין בני ירושלים? הרי גם המצורעים היו מצרים ולכן היו אויבים ומנהגיהם היו שונים מאוד. ואנשי החיקסוס מירושלים עטו מיד על הצעת המצורעים לכבוש את מצרים, כאילו לא הכירו כבר את הארץ ממנה גורשו כבר בעבר בכח. אילו היו החיקסוס במחסור ובמצוקה ברור היה מדוע הסכימו לסכן את חייהם, אך הם ישבו בעיר משגשגת ואכלו מפרי אדמה טובה בהרבה מאדמת מצרים, אז מה גרם להם לחרף את נפשותיהם לעזרת מי שרק לא מזמן היו אויביהם, אנשים שאין איבר שלם בגופם שאפילו קרוביהם נטשו אותם? הרי לא יכלו לנחש מראש שהמלך יברח מהם. ולפי הסיפור מסתבר שניתן לכבוש את מצרים בקלות. כובשיה שמעו שאמנופיס עוד חי אך לא דאגו לבצר את מעברות ארץ כוש, למרות שהיה להם צבא עצום לעשות זאת, והנה בסופו של דבר שב אמנופיס, ניצח אותם במלחמה ורדף אחריהם עד סוריה דרך חול המדבר, שקשה לעבור בו גם ללא מלחמה.
יוספוס מסכם וטוען שגם על פי גרסת מנתון מוצא העם היהודי לא מהמצרים (אלא החיקסוס בלבד) ולא התערבו בו ילידי מצרים (המצורעים), ואפילו אם ייחס מנתון את מוצא היהודים למצורעים והחולים, יש להניח שרבים מהם נספו במחצבות אחרי שהתענו שם זמן רב, ורבים מהשורדים מתו במלחמות שבאו לאחר מכן.
הוא גם מפריך את הרמיזה לכך שמשה היה מצורע בעצמו ומדגיש שלפי התורה משה הקפיד מאד בחוקי טומאה ואסר על כל איש שיש בו מום קל לשרת בקודש, ואם היה מצורע בעצמו, הרי שהיה צריך לחוקק חוקים לטובת מצורעים כמותו.
יש לציין שבספר שמות מסופר שידו של משה הפכה "מצורעת כשלג" אך מיד חזרה לאיתנה, אולם עניין הצרעת הועלם בתרגום השבעים וגם על ידי פילון ויוספוס עצמו, שהסתפקו בכך שהפכה ללבנה. ייתכן והדבר נבע מאי נוחות בגלל עלילת המצורעים.
לדברי יוספוס, כל זה מוכיח שמנתון לא סטה הרבה מן האמת כל זמן שנצמד למקורות העתיקים שלו, אך כשפנה לסיפורים שלא ידוע מה מקורם - סמך על "אנשי-שקר אשר סיפרו עלינו דברים בשנאה" או שזייף אותם ללא שום סבירות בעצמו.
הוא טוען שדברי מנתון הם שקר ובמידה והיה בהם יסוד כלשהו של אמת, הם לא היו סותרים בפרטים רבים כל כך את אלה שבאגיפטיקה של כאירמון. לדידו של יוסף, כל אחד מהם "בודה שקרים כטוב בעיניו".
ואנג ג'ג'ה
ואנג ג'ג'ה (בסינית פשוטה: 王治郅, בפין-יין: Wáng Zhìzhì; נולד ב-8 ביולי 1977 בבייג'ינג) הוא כדורסלן עבר ומאמן סיני המאמן כיום את קבוצת באיי רוקטס. וואנג המתנשא לגובה של 2.13 מטר שיחק בעמדת הסנטר, בעיקר בליגות בסין. אך בעברו שיחק אף ב-NBA.
קריירה.
ואנג הצטרף למועדוני צבא השחרור העממי של סין בשנת 1994. כאשר ליגת ה-CBA הסינית הוקמה בשנת 1995, הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת באיי רוקטס מליגה זו, והיה אחד מהשחקנים הצעירים ביותר בליגה. אף על פי גילו הצעיר, הוא נכלל בחמישייה של באיי רוקטס כבר לאחר זמן קצר. הוא זכה עם קבוצתו באליפות הליגה בכל עונותיו במדיה עד עונת . עזיבתו לאחר מכן השפיעה על באיי רוקטס, שאיבדה את האליפות לשאנגחאי שארקס במדיה שיחק יאו מינג.
ואנג נבחר במקום ה-36 בדראפט ה-NBA 1999 על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס, לאחר שנרשם לדראפט להפתעתם של פרשני ספורט רבים. עם זאת, השלטונות ומשרדי הפנים בסין הקשו על מעברו, והוא היה צריך להשיג אישורים מיוחדים למעבר ל-NBA. לאחר שנתיים הסתיים תהליך העברתו, והוא עבר לשחק בדאלאס בעונת ובכך הפך לשחקן הסיני הראשון ב-NBA.
בעונתו הראשונה ב-NBA במדי דאלאס מאבריקס, וואנג התקשה להשתלב בשיטת המשחק בארצות הברית, אף על פי שהיה שחקן מוביל ב-CBA. הוא נכלל בסגל הקבוצה למשחקי הפלייאוף של שנת 2002. בעונה שלאחר מכן עבר וואנג ללוס אנג'לס קליפרס, ולאחר מכן עבר למיאמי היט. הוא לא זכה ב-NBA לדקות משחק רבות, ובחמש עונותיו בליגה קבע ממוצעים של 4.4 נקודות ב-9.9 דקות בממוצע למשחק.
בשנת 2006 ואנג חזר לשחק בליגת ה-CBA בקבוצת באיי רוקטס. במרץ 2007 הוא זכה עם קבוצתו באליפות הליגה לעונת , לאחר ניצחון על גואנגדונג סאות'רן טייגרס בסדרת הגמר, בה נבחר גם ל-MVP. עונות ו- היו מוצלחות פחות, לאחר שבאיי רוקטס לא הצליחה להעפיל לגמר.
לאורך הקריירה שלו שיחק ואנג בכל הנבחרות השונות של סין, והוא נכלל בנבחרת המצטיינים של אליפות העולם לנוער ב-1995. הוא השתתף עם הנבחרת הבוגרת של סין בשלוש אולימפיאדות: אטלנטה 1996, סידני 2000 ובייג'ינג 2008. הוא היה שחקן מוביל בנבחרת בכל אחד מהטורנירים, ובאולימפיאדת בייג'ינג אף היה שותף להעפלתה השלישית בהיסטוריה לרבע גמר הטורניר האולימפי.
לואיזה מילר
לואיזה מילר (Luisa Miller), היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית של סלבטורה קמאראנו. האופרה מבוססת על מחזה מאת פרידריך שילר בשם "מזימה ואהבה" (גרמנית: "Kabale und Liebe"). הופעת הבכורה של האופרה הייתה בתיאטרון סן קרלו בנאפולי ב-8 בדצמבר 1849. אופרה זו מסווגת כאופרה מוקדמת של ורדי.
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה.
אנשי הכפר נאספים סביב ביתה של לואיזה ביום הולדתה, על מנת לחגוג עמה. לואיזה שאוהבת את קרלו, מחפשת אותו בין הנאספים, אך לא מוצאת אותו. מילר, אביה של לואיזה מודאג מקרלו, מאחר שהוא זר בכפר. קרלו מופיע, והשניים שרים דואט ומביעים את אהבתם זה לזו. בהשמע קול הפעמון, נכנסים החוגגים לכנסייה. וורם שראה את המתרחש בין "קרלו" ללואיזה, נכנס בזעם ודורש ממילר את ידה של לואיזה, בטענה כי הוא כבר ביקש את ידה לפני שנה. מילר מסרב, בטענה כי התנאי להסכמתו הוא שלואיזה תאהב אותו (אריה: "Sacra la scelta è d'un consorte", בחירת חתן היא מעשה קדוש). בעקבות תשובה זו, מגלה וורם למילר כי "קרלו" הוא בעצם רודולפו, בנו של הרוזן ולטר. מילר מביע את כעסו ודאגתו ("Ah fu giusto il mio sospetto", הה, חשדותיי התאמתו!).
וורם מספר לרוזן כי רודולפו אוהב את לואיזה. הרוזן מתרגז ושולח את וורם להביא את רודולפו לפניו. הרוזן מביע את תסכולו ("Il mio sangue la vita darei", הכל מאיר לי פנים, ורק הבן שלי מסב לי אכזבה). כשרודולפו מגיע, מודיע לו הרוזן כי הוא צריך לבקש את ידה של הדוכסית, בת דודתו. הדוכסית נכנסת, וכאשר נמצאים הם לבד מספר לה רודולפו כי הוא אוהב אחרת בתקווה שתבין לליבו, אך באהבתה אליו היא לא מסוגלת להבין (דואט: "Deh! la parola amara perdona al labbro mio", סלח לשפתי על המילים המרות).