יוג'ין בורוביץ
יחיאל (יוג'ין ברנרד) בורוביץ (אנגלית: Eugene B. Borowitz, 20 בפברואר 1924 - 22 בינואר 2016) היה תאולוג יהודי ורב רפורמי, אחד המשפיעים במחצית השנייה של המאה ה-20, חוקר מחשבת ישראל, מייסד ועורך כתב-העת "שמע".
קורות חיים.
בורוביץ נולד בעיר ניו יורק למשפחת מהגרים ממזרח אירופה: אביו גדל בסוקולי שליד לומז'ה, ואמו נולדה סמוך ליאשי. שניהם היו בעלי השקפה סוציאליסטית וחברים בקהילה הקונסרבטיבית המקומית. שמו היהודי הut יחיאל. הוא גדל בקולומבוס, אוהיו וסיים את לימודיו לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת מדינת אוהיו (Ohio State University) בשנת 1942. הוסמך לרבנות על ידי ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי בשנת 1948 וסיים את לימודיו לתואר שלישי (DHL) בספרות רבנית ובתאולוגיה, גם כן בהיברו יוניון קולג', בשנת 1952 כמו כן, בורוביץ סיים לימודי תואר שלישי בחינוך (Ed.D.) בשנת 1958 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בורוביץ כיהן כרב בסנט לואיס, מיזורי, שירת כקצין דת בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה, והיה הרב המייסד של בית הכנסת הקהילתי בפורט וושינגטון, ניו יורק. בשנת 1957 מונה למנהל המחלקה לחינוך דתי ב איחוד הקהילות העבריות האמריקניות. מ-1962, שימש בורוביץ פרופסור למחשבת ישראל ולתאולוגיה בהיברו יוניון קולג' בניו יורק.
הגות.
תרומתו העיקרית של בורוביץ לתאולוגיה היהודית היא ניסוח הרעיון של "תאולוגיית הברית" בהקשר הלא-אורתודוקסי העכשווי. הוא מכונן תפיסה של היהדות כ"ברית" – להבדיל מהלכה (חוק), מעקרונות מוסר מקבוצה אתנית או מלאום. בכל כתביו נדון מעמדו של היהודי הפוסט-המודרני כיחיד אוטונומי אך אחראי בתוך מסגרתה של ברית. בכך הוא מבקר הן את הגישות הרווחות ששררו בהגות הרפורמית ה"קלאסית" במאות התשע-עשרה והעשרים, והן את הנחות היסוד של האורתודוקסיה.
חידושה של הברית.
ספרו העיקרי של בורוביץ, "חידושה של הברית: תאולוגיה ליהודים הפוסט-מודרניים" (Renewing the Covenant: Theology for the Postmodern Jew) ראה אור לראשונה בשנת 1991. מהדורתו העברית (בתרגומם של מנשה ארבל ואילון שמיר; עורכים אילון שמיר ויהוידע עמיר) ראתה אור בשנת 2014 בספריית היהדות המתקדמת (הוצאת הקיבוץ המאוחד). הספר מכונן את הקשר בין אדם לאלוהים, ובין יהודי ליהודי כברית בעלת שני מעגלים: הברית הכלל אנושית, ברית נוח, והברית הלאומית, ברית האל עם האבות. ברית לאומית זו היא קשר של מחויבות הדדית כפולה: מחויבות בין עם ישראל לאלוהים; מתוך כך, מחויבות בין הפרטים המרכיבים את עם ישראל ומבקשים לשמֵר את הברית עם אלוהים. בכך הוא ממיר את אמונת האדם בתבונתו וביכולתו לגאול את עצמו, אמונה שעמדה במרכז ההגות הדתית המודרנית, באמונה באל, בדיאלוג עמו ובעמידה תחת מצוותו; זאת בעיקר בעקבות הגותו הדיאלוגית של מרטין בובר, מזה, ומחשבתו הקהילתנית של מרדכי קפלן, מזה. לצידם מנהל בורוביץ שיחה ערה עם פרנץ רוזנצוויג, אברהם יהושע השל ורבים אחרים. אלוהיו של בורוביץ הוא אל אישי, קרוב; אל מולו עומד האדם שאינו נכון ואינו רשאי לוותר על עצמיותו ועל האוטונומיה המוסרית והרעיונית שלו.
כאן נעוצה מחלוקתו עם תפיסת ההלכה האורתודוקסית. בעיניו, למרות כל הכשלים הכרוכים בסגידה המודרנית ל"עצמי", עצם גילויו של ה"עצמי" והעמידה על חירותו ועל אחריותו – נושאת בשורה גדולה. הנאמנות לאל עניינה אמנם עמידה תחת מצוותו, אולם יש והיא מתבטאת דווקא בסירוב לציית למצווה המנוסחת במסורת היהודית לדורותיה. שהרי בלבו של רעיון הברית עמדת האמונה שהאל ברא את האדם חופשי; הנאמנות לו – כאדם חופשי האחראי להכרעותיו – נעלה אפילו על הנאמנות הנתבעת לסמכותן של המסורת או הקהילה. ברית היא אפוא מערכת יחסים של נאמנות בין עם ישראל לאלוהים, ובין עם ישראל לעצמו ולשליחותו. עולה ממנה ההינתנות לחיי תורה. מטרתה – טיפוח קהילה המקדשת את אלוהים במעשיה היום יומיים. עניינה נאמנות הן לעָבר והן לשותפי הברית בהווה, קרי ליהודים באשר הם. מתוך כך היא נושאת בחובה נאמנות גם לבשורת העתיד של עם ישראל ושל האנושות.
אלקטרו-אוסמוזה
אלקטרו-אוסמוזה (או זרימה אלקטרו-אוסמוטית) היא תנועה של זורם עקב הפעלת שדה חשמלי בצינור קפילרי, ממברנות או מיקרו-תעלות. חשיבותה של תופעה זו נובעת מכך שגודל המהירות בזרימה אלקטרו-אוסמוטית תלוי באופן ליניארי בעוצמת השדה שהופעל, בחומר ממנו עשויה התעלה ובתכונות של הנוזל, אך לא בממדי התעלה. אלקטרו-אוסמוזה היא מרכיב חיוני בטכניקות הפרדה כימיות, בעיקר באלקטרופורזה קפילרית. אלקטרו-אוסמוזה יכולה להתרחש במים לא מסוננים טבעיים, וגם בתמיסות בופר.
היסטוריה.
תופעת אלקטרו-אוסמוזה תוארה לראשונה בשנת 1809 על ידי פ. פ. רויס מאגודת מוסקבה לחקר טבע (רוסית: Московское общество испытателей природы).
הוא הראה כי מים יכולים לזרום דרך פקק העשוי מחרסינה כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי.
חרסינה מורכבת מחלקיקים צפופים של סיליקה ומינרלים אחרים, ומים זורמים ברווחים הצרים שבין חלקיקים אלה בדיוק כפי שזה היה קורה דרך שפופרת זכוכית. כל שילוב של אלקטרוליט (נוזל המכיל יונים חופשיים) ומוצק מבודד יגרום לאלקטרו-אוסמוזה, אך לשילוב של מים וסיליקה ההשפעה של האפקט היא ניכרת במיוחד, אם כי מתקבלות בדרך כלל מהירויות זרימה נמוכות- רק כמה מילימטרים לשנייה.
הגורם להיווצרות הזרימה.
בגלל שיווי המשקל הכימי הקיים בין משטח המוצק ותמיסת האלקטרוליט נוצרת שכבה של יונים ניידים בעלי מטען חשמלי קבוע קרוב למשטח המוצק, המכונה השכבה החשמלית הכפולה (ראו ).
כאשר מופעל שדה חשמלי המטען החשמלי בשכבה החשמלית הכפולה מתחיל לנוע הודות לכוח קולון וגורם לזרימה של כל הנוזל.
זאת הסיבה למקור השם: אלקטרו-אוסמוזה.
משוואות הזרימה לזרימה אלקטרו-אוסמוטית.
נכתוב את משוואות נאוויה-סטוקס ואת משואת הרציפות למקרה של אלקטרו-אוסמוזה. עבור נוזל בלתי-דחיס :
משוואת הרציפות היא:
משוואת התנע, בכתיב וקטורי, קרוב למשטח:
כאשר formula_3 מהירות הנוזל, formula_4 צפיפות הנוזל, formula_5 צמיגות הנוזל,
formula_6 נגזרת מלווה, formula_7 צפיפות מטען החשמלי בשכבה חשמלית הכפולה
וformula_8 עוצמת השדה החשמלי ו p הוא הלחץ כמו כן מתקיים: formula_9 כאשר formula_10 הוא פוטנציאל חשמלי הודות לשדה חיצוני שהופעל וformula_11 הוא פוטנציאל זטה על פני המשטח המוצק.
בנוסף מתקיימת משוואת לפלס המתארת את הפוטנציאל החשמלי הודות לשדה חיצוני שהופעל:
formula_12
כמו כן, מתקיימת משוואת פואסון המתארת את הפוטנציאל החשמלי הודות לשדה הפנימי שנובע מפוטנציאל זטה:
formula_13 כאשר formula_14 הוא קבוע דיאלקטרי.
formula_15 כאשר formula_16 הוא סימון חילופי לפוטנציאל זטה. הביטוי האחרון נקרא משוואת הלמולץ-שמולוצ'ובסקי.
formula_17 ואז מקבלים שעבור מוביליות קבועה - המהירות יחסית לעוצמת השדה שהופעל: formula_18.
שימושים.
בתופעת הזרימה האלקטרו-אוסמטית נעשה שימוש במכשירים של מיקרו-זרימה (ראו מיקרופלואידיקה), אנליזה ועיבוד של קרקע ואנליזה כימית, והמאפיין המייחד של כל המערכות האלו הוא נוכחות של משטחים טעונים, העשויים בדרך כלל מתחמוצת. להלן מספר שימושים:
מילדורה
מילדורה (באנגלית: Mildura) היא עיר בצפון-מערב מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. העיר שוכנת על גדות נהר מארי במרחק 550 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה מלבורן ובמרחק 400 ק"מ מצפון-מזרח לעיר אדלייד. אוכלוסיית העיר מנתה 31,361 תושבים במפקד 2011.
העיר משמשת כמרכזו של אזור חקלאי גדול שענף גידול הגפנים הוא העיקרי שבו והמספק כ-80% מתצרוכת הענבים של ויקטוריה. יקבים רבים מפיקים יין מהענבים מתוצרת מילדורה.
היסטוריה.
לפני הגעת ההתיישבות האירופאית התגוררו באזור שבטים אבוריג'ינים שנמשכו אליו בזכות אדמתו הפורייה ושפע המזון שהניבה. האירופאים הראשונים הגיעו לאזור ב-1857 והקימו חוות גידול כבשים. בין השנים 1877-1884 היו בוויקטוריה שנות בצורת. הדבר הניע את אלפרד דיקין (Alfred Deakin), אז שר בממשלת אוסטרליה ולימים ראש הממשלה, לנסוע לקליפורניה ולבחון את נושא ההשקיה. שם הוא פגש את מהנדסי ההשקיה, האחים ג'ורג' וויליאם צ'אפי (Chaffey). ב-1886 הגיע לאוסטרליה ג'ורג' צ'אפי ובחר באתר של חוות הכבשים הנטושה של מילדורה כדי להקים את העיירה הראשונה שאדמותיה יושקו באופן מלאכותי. לצורך כך הוא חתם עם ממשלת ויקטוריה על חוזה בהיקף של 300,000 ליש"ט לעשרים שנה. לאחר ויכוחים פוליטיים הוקם היישוב מילדורה ב-1887 ושנה לאחר מכן נפתח במקום סניף הדואר.
בשנות התשעים של המאה ה-19 שגשגו העיירות השכנות למילדורה. באותה תקופה התפתחה באוסטרליה מכת הארנבים. הדבר גרם מכה קשה למגדלי הצאן, בעיקר מדרום לנהר המארי. במקביל היה באותה תקופה שפל כלכלי. שני הגורמים הללו האטו את התפתחותה של מילדורה. לאחר תקופה זו היישוב התאושש והתפתח. עד מהרה הפכה מילדורה לעיירה המרכזית במחוז. נבנו בה פרברים והוקמו יישובים בסמוך לה. החל משנות העשרים של המאה ה-20 התפתחה באזור רשת קרוניות רכבת אזורית. ב-1934 הוכרזה מילדורה כעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה קלטה מילדורה גל גדול של מהגרים, בעיקר מיוון ומאיטליה שנמשכו לענפי החקלאות שהיו זקוקים לעובדים בלתי מקצועיים לקטיף הפירות.
The Hub
ליפניק (גמינה שצ'וצ'ין)
ליפניק (בפולנית: Lipnik) הוא כפר בגמינה (קהילה עירונית-כפרית) שצ'וצ'ין, במחוז גרייבו, בפרובינציה פודלסיה שבצפון-מזרח פולין.
בשנים 1975-1998 השתייכה העיר מנהלית לפרובינציית לומז'ה.
דיוניסיוס מהליקרנסוס