מפלגתו מחזיקה כיום (2008) בשבעה מבין שמונת המושבים של האספה הלאומית ודאגלס מכהן זו הכהונה השלישית כראש הממשלה. בממשלה הנוכחית הוא משמש גם בתפקיד שר האוצר, שר ההסברה, שר הפיתוח, שר התיירות ושר התרבות והספורט.
דאגלס פעיל בזירה הבינלאומית במסגרת הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית וארגונים של מדינות האיים הקריביים. בגין פעילותו זו, וכן בנושא מיגור האיידס, הוא זכה להוקרה מצד ארגונים חברתיים ומדינות.
האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן
האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן (אנגלית San Juan National Historic Site) שבפוארטו ריקו הוקם ב-1949 והוכרז כאתר היסטורי לאומי ב-1966. הוא כולל את המרכז ההיסטורי של העיר, מצודות ומגדלי שמירה וחלק מחומת העיר העתיקה. מאז שנת 1983 מוכרז המקום כאתר מורשת עולמית, והוא כולל ארבעה חלקים:
מצודת סן פליפה דל מורו.
מצודת סן פליפה דל מורו (Fuerte San Felipe del Morro; Fort San Felipe del Morro) שוכנת בקצה הצפון-מערבי של חצי האי עליו ממוקמת העיר העתיקה של סן חואן. המצודה שהוקמה החל ב-1539, נקראה על שמו של פליפה השני, מלך ספרד, והיא נבנתה במטרה להגן על הכניסה לנמל הטבעי של העיר. בשנת 1589 החלה הרחבתה של מצודה שהשתרעה על שטח של כעשירית משטח המתחם הקיים כיום. מאז, ובמשך 400 שנים, התרחבה המצודה באופן מתמיד, וכיום והיא משתרעת על-פני שישה מפלסים המגיעים מגובה פני הים ועד לגובה של 44 מטר. שטחו הכולל של האתר הוא כ-2.8 הקטאר, אם כי המצודה עצמה תופסת רק את קצהו של חצי האי. עובי חומות המצודה מגיע ל-6 מטר ולאורכן קבועות עמדות שמירה בולטות ועטורות כיפות המכונות "גריטאס" (Garitas). יותר משני מיליון מבקרים פוקדים את המצודה מדי שנה.
המצודה הופצצה מן הים על ידי פרנסיס דרייק ב-1595, וב-1598 נכבשה מכיוון היבשה על ידי האנגלים שהחזיקו בה זמן קצר. בשנת 1625 פלשו ההולנדים אל סן חואן ובזזו אותה, אך המצודה לא נכבשה. היא הופצצה ב-12 במאי 1898 במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, וכשפוארטו ריקו עברה לשליטת ארצות הברית עם תום המלחמה, היה המקום למחנה צבאי אמריקאי. בשנת 1908 הקימו האמריקאים את המגדלור הנוכחי במצודה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה בנו בה בונקר. הצבא עזב את המצודה בשנת 1961 והיא עברה לרשותו של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
מצודת סן קריסטובאל.
מצודת סן קריסטובאל (Fuerte San Cristóbal; Fort San Cristóbal) שוכנת על מצר היבשה שממזרח לעיר העתיקה של סן חואן. לאחר כיבוש העיר בידי ההולנדים ב-1625 הוקמו במקום ביצורים ראשוניים בשנת 1634, והמצודה הנוכחית הוקמה בין השנים 1765-1783. בשנת 1855 התמרדו חיילי סוללת הארטילריה במצודה למשך 24 שעות והפנו את תותחיה לעבר העיר. ב-1897 נהרס כשליש מהמצודה באופן יזום כדי לאפשר את התפשטות העיר מזרחה, ותותחיה נטלו חלק בקרב שנערך ב-12 במאי 1898 בין הספרדים לאמריקאים. כמו מצודת סן פליפה דל מורו, גם מצודת סן קריסטובאל בוצרה במלחמת העולם השנייה.
אל קניואלו.
מצודת סן חואן דה לה קרוס (Fortín San Juan de la Cruz) הידועה בכינוי "אל קניואלו" (El Cañuelo), ממוקמת על האי "איסלה דה קאברס" (Isla de Cabras - "אי העיזים"), בצידה המערבי של הכניסה לנמל סן חואן, מול מצודת סן פליפה דל מורו. המצודה הקטנה נבנתה בשנת 1610 מעץ, ובמקום נשמרה שרשרת ענקית שנועדה לחסום את הכניסה לנמל בעת הצורך. המצודה חולשת גם על הכניסה לנהר ביאמון (Bayamón) שממערב לה. במהלך הפלישה ההולנדית לסן חואן ב-1625 נשרף המבנה עד היסוד, ומצודת האבן הנוכחית הוקמה על ידי הספרדים בשנות השבעים של המאה ה-17. המצודה רבועה ואורך כל אחת מצלעותיה הוא 24 מטר. מגדל שמירה בודד ניצב בצידה המזרחי ומשקיף אל הכניסה לנמל.
חומות העיר העתיקה.
בין השנים 1634-1638 הוקמו חומות שגוננו על חופה הדרומי של סן חואן הפונה אל הנמל, בעוד שצידה הצפוני של העיר בוצר רק באמצע המאה ה-18. חמישה שערים נקבעו בחומות העיר:
מצודת סן חואן
מצודת סן חואן או הפורטלסה (בספרדית: La Fortaleza, "המצודה") היא מצודה בעיר סן חואן המשמשת כמעונו הרשמי של מושל פוארטו ריקו. המצודה הוקמה בפינה הדרום-מערבית של העיר העתיקה בין השנים 1530 ל-1540 במטרה להגן על נמל העיר, והיא ידועה גם כ"פלאסיו דה סנטה קטלינה" (Palacio de Santa Catalina - "ארמון קטלינה הקדושה") לאחר שקפלה בשם זה ששכנה בסמוך לה נהרסה בשנות הארבעים של המאה ה-17 והוקמה מחדש במתחם המצודה. מאז שנת 1960 מוכרזת המצודה כאתר היסטורי לאומי וב-1983 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית.
המצודה הייתה המבנה המבוצר הראשון שהוקם בסן חואן בהוראתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, במטרה להגן על נמל העיר מפני מעצמות אירופיות אחרות ומפני האינדיאנים המקומיים.
בתחילה כלל המבנה חצר פנימית מוקפת חומות ובה מגדל עגול שנודע כ"טורה דה מנדו" (Torre de Mando). מאוחר יותר הוקם מגדל נוסף שנודע כ"טורה אוסטראל" (Torre Austral - "המגדל הדרומי"). מצודת סן חואן הותקפה ונכבשה פעמיים. בפעם הראשונה כבש אותה ג'ורג' קליפורד האנגלי ב-15 ביוני 1598 והחזיק בה עד חודש נובמבר של אותה שנה, אך נאלץ לעזוב את האי בשל מרי אזרחי. בפעם השנייה נכבשה המצודה על ידי ההולנדים ב-1625, ובעת שאלה נסוגו מהאי, העלו אותה באש.
המצודה שימשה לאורך תולדותיה גם כמחסן נשק וכבית סוהר. היא הורחבה במספר הזדמנויות וב-1846 נערכו בה שינויים מרחיקי לכת, אשר נועדו להקנות לה מראה של משכן רשמי ולא של מצודה צבאית. כיום שוכנים במתחם מספר מבנים שכוללים את מעון המושל הרשמי בקומה השנייה ואת אזור המגורים בקומה השלישית. בחלקו הצפוני של המתחם משתרעים גנים ובריכת שחייה.
קומונה (לוקסמבורג)
הקומונות של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Gemengen, בגרמנית: Gemeinden) הן יחידות הממשל המקומי הנמוכות ביותר בלוקסמבורג, והן מקבילות לדרגה השנייה במערכת יחידות הממשל המקומי
(). נכון ל-2008 יש בלוקסמבורג 116 קומונות המחולקות בין 12 קנטונים.
מערכת הקומונות נוצרה לראשונה כאשר לוקסמבורג סופחה ב-1795 למחוז הצרפתי פורה (בצרפתית: Forêts). למרות העברת הריבונות להולנדים, מערכת הקומונות שמרה על עצמאותה עד ל-1839, כאשר הן הוטמעו בחוק הלוקסמבורגי. כיוון שללוקסמבורג הייתה ריבונות מועטה לפני שזכתה לעצמאות, והיא הייתה חלק מהפרובינציה הבלגית לוקסמבורג, ערך זה עוסק במערכת הקומונות החל כפי שהיא הייתה מאז 1839.
התפתחות הקומונות.
מערכת הקומונות הנוכחית נוצרה בזמן הכיבוש הצרפתי על מנת להתאים למערכת הקומונות הצרפתיות. הקומונות הוגדרו לראשונה ב-1823, אך הפכו לישות ממשית רק כאשר לוקסמבורג זכתה לעצמאות לפי הסכם לונדון. החוק שלפיו מבוקרים יצירת וארגון הקומונות מתוארך ל-24 בפברואר 1843, שהוטמע בחוקת לוקסמבורג ב-17 באוקטובר 1868.
לאחר קבלת העצמאות היו בלוקסמבורג 120 קומונות. בין 1849 ל-1891 התרחשו מספר אירועי פירוק וחלוקה מחדש שהגדילו את מספר הקומונות ל-130. רוב הקומונות הללו נוצרו בגלל גידול האוכלוסייה הלא-סימטרי באזור הדרומי ובשאר אזורי המדינה; חלק מהקומונות הללו הן רומלנג, שיפלנג וולפרדנג. קומונות נורדסטד, ארפלדנג ושיירן הופרדו מקומונת אטלברוק.
אולם, החל מסוף מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה לוקסמבורג הייתה נתונה לשלטון האימפריה הגרמנית, מספר הקומונות הצטמצם. לוקסמבורג התרחבה, והוחלט לספח אליה ארבע קומונות הנמצאות מסביבה. גל מיזוגים נוסף התרחש בשלהי שנות ה-70, כאשר אזורים דלילי-אוכלוסין בצפון ובמערב לוקסמבורג מוזגו. הקומונות שנוצרו לאחר תהליך זה הן לאק דה לה האוט סורה (סורה עילית), רמברוך ווינקרנג'. בשנת 2006 הוקמו הקומונות קיישפלט וטאנדל לאחר מיזוגן של ארבע קומונות קטנות יותר, ומספר הקומונות פחת לכדי 116 שהוא המספר הנוכחי.
סמכויות.
מבחינה ההיררכיה של חלוקות מנהליות, הקומונות נמצאות מתחת לקנטונים, שבתורם מהווים חלוקת משנה של מחוזות לוקסמבורג. הארגון של הקומונות משתנה מפעם לפעם, והם ממוזגות או מחולקות לפי המצב הדמוגרפי. בניגוד לקנטונים, שלא השתנו מאז הקמתם, זהותם של הקנטונים לא הוטמעה בגאוגרפיה של לוקסמבורג. אולם, הקנטונים משמשים למטרות טקסיות, ממשל, וסטטיסטיות, אך הם לא מספקים שירותי ממשל מקומי, המסופקים על ידי הקומונות.
לקומונות אין סמכות חוקתית על עניינים הנוגעים לאינטרסים הלאומיים של לוקסמבורג, הנתונים לסמכותה של מועצת הסגנים. אולם, הקומונות מחויבות על פי החוק לספק שירותים בתחום החינוך, שמירה על רשת הדרכים המקומית, שמירה על בריאות הציבור וביטחון כלכלי. לקומונות יש תפקידים גם בתחום אספקת המים, גז וחשמל, טיפול רפואי בבתי ספר, תכנון השימוש בקרקעות, תרבות וספורט, ודאגה לאוכלוסיית הקשישים.
קומונות לשעבר.
עשרים קומונות שהיו קיימות בעבר אינן קיימות כיום כיוון שהן מוזגו במשך השנים. להלן רשימת הקומונות כולל השנים בהן הקומונות התקיימו:
ערים.
לשתים עשרה קומונות יש מעמד של עיר והן:
נמל התעופה הבין-לאומי טביליסי
נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო აეროპორტი) הוא נמל התעופה המסחרי הראשי של גאורגיה והגדול ביותר בה, הממוקם כ-20 ק"מ מזרחית לעיר טביליסי, בנובו-אלקסייבסקה.
אמצעי התחבורה לשדה.
שדרות ג'ורג' בוש, כביש מהיר ארבע-מסלולי בכל נתיב, מובילות מנמל התעופה למרכז טביליסי. בשדה התעופה עצמו ישנם 1,000 מקומות חניה בחזית אולם הנוסעים הנכנסים והנוסעים היוצאים.
12 ק"מ משדה התעופה מתחילה רשת הרכבת התחתית של טביליסי. קו מסילת ברזל משדה התעופה לטביליסי נמצא בתכנון של רכבת גאורגיה.
היסטוריה.