הישועים שהתבססו בסין יידעו את עמיתיהם בגואה (הודו הפורטוגזית) ובאירופה על גילוי זהותם קתאי-סין. הדבר נאמר, למשל, במכתב משנת 1602 של חברו של ריצ'יו דייגו דה פנטוג'ה, שפורסם באירופה יחד עם מכתבי ישועים אחרים בשנת 1605.&lt; לעומת זאת, הישועים בהודו לא היו משוכנעים, מכיוון שלדעתם של המודיעים שלהם (סוחרים שביקרו בבירות המוגול אגרה ולאהור), שקתאי - היא מדינה שאפשר היה להגיע אליה דרך קשגר - והייתה בה אוכלוסייה נוצרית גדולה, ואילו הישועים בסין לא מצאו שם נוצרים.
בדיעבד, הרעיון של הכותבים המוסלמים ממרכז אסיה על היותה של מינג סין מדינה נוצרית, עשוי להיות מוסבר על ידי קווי דמיון רבים בין טקסים כנסייתיים נוצריים לבודהיסטיים - החל בגלימות פסלון וכנסייה מפוארים ועד לשירה גרגוריאנית - מה שיגרום לשתי הדתות להיות דומות באופן חיצוני לסוחר מוסלמי.
כדי לפתור את מחלוקת סין-קתאי, ישועי הודו שלחו מסיונר פורטוגזי, בנטו דה ג'ו למסע יבשתי צפונה ומזרח, במטרה להגיע לקתאי ולברר אחת ולתמיד אם זו סין או מדינה אחרת. במשך שלוש שנים ( 1603-1605) הוא חצה את אפגניסטן, בדחשן, קשגריה וממלכת סיאליס עם שיירות סחר מוסלמיות. בשנת 1605, בסיאליס, גם הוא השתכנע שיעדו הוא סין, כאשר פגש את חברי השיירה שחזרו מבייג'ינג לקשגר, וסיפרו שהיו באותו אכסניה בבייג'ינג עם הישועים הפורטוגזים. דה ג'ו נפטר בסוג'ואו, גאנסו - עיר הסינית הראשונה אליה הגיע - בזמן שחיכה לאישור כניסה לעבר בייג'ינג. אבל, לדבריו של הנרי יול, המסע שלו הוא שגרם ל"שם קתאי ... סוף סוף להיעלם מהעין".
עם זאת, מסקנתו של ריצ'י ודה גו לא הייתה משכנעת לחלוטין באירופה. סמואל קופס, שפרסם בשנת 1625 תרגום לאנגלית למכתבו של פנטוג'ה ולכתביו של ריצ'י, חשב שאולי עדיין ניתן למצוא את קתאי אי שם בצפון סין. בתקופה זו, קרטוגרפים רבים מיקמו את קתאי בחוף האוקיינוס השקט, צפונית לבייג'ינג (פקין) שכבר היה ידועה לאירופאים. הגבולות המצוירים בכמה מהמפות הללו הפכו תחילה את קתאי לקטע הצפון-מזרחי של סין (למשל מפת 1595 על ידי ג'רארדוס מרקטור), או, מאוחר יותר, אזור שהופרד על ידי סין בעזרת החומה הגדולה ואולי כמה רכסי הרים (כמו במפה משנת 1610 מאת ג'ודוקוס הונדיוס, או מפה משנת 1626 מאת ג'ון ספיד).
המסמר האחרון בארון הרעיון של היותה קתאי מדינה נפרדת מסין היה אולי, בשנת 1654, כאשר ההולנדי יעקובוס גוליוס נפגש עם ישועי סין, מרטינו מרטיני, שעבר בלידן. גוליוס לא ידע סינית, אך הוא הכיר את זיג'י אילחאני, יצירה מאת האסטרונום הפרסי נסיר אל-דין אל-טוסי, שהושלמה בשנת 1272, בה תיאר את לוח השנה הסיני ("הקתאי"). בפגישה עם מרטיני, החל גוליוס לדקלם את שמות 12 הפרקים בהן, על פי נסיר אלדין, "הקתאים" חילקו את היום - ומרטיני, שלא ידע פרסית, הצליח להמשיך ברשימה. גם שמות 24 המונחים האסטרונומיים התאימו. הסיפור, שפורסם עד מהרה על ידי מרטיני בהסבר "Additamentum" לאטלס שלו מסין, שכנע את מרבית החוקרים האירופאים כי סין וקתאי זהים.
אפילו אז, רבים עדיין ראו בקתאי מקום נבדל מסין, וכך גם ג'ון מילטון בספר ה-11 של "גן העדן האבוד" שלו (1667).
כביש 768
כביש 768 הוא כביש אורך אזורי במזרח הגליל התחתון. הוא נמתח לכל אורכו של רמת פוריה, במדרונו המערבי. הכביש מתחיל בצומת אלומות במפגש עם כביש 767 והכניסה לאלומות ומסתיים בצומת פוריה במפגש עם כביש 77. אורכו של הכביש הוא 10.3 קילומטרים.
קטע ארוך משביל ישראל עובר במקביל אליו, ממזרח לו.
האישה בחלון
האישה בחלון (באנגלית: The Woman in the Window) הוא סרט פשע אפל אמריקאי משנת 1944.
התסריט מבוסס על הנובלה Once Off Guard של ג'.ה. וואליס , בשינויים קלים כדי שיתאים לקוד הייז באותה תקופה.
רוב הסרט מצולם ברחובות ואתרים אפלים כפי שמתאים לסרט אפל. העלילה היא על פרופסור מכובד החולם שאישה פאם פאטאל מושכת אותו להסתבך בפשע. חלק מהשחקנים מופיע בתפקידים שונים במציאות ובחלום.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, דרמה או קומדיה.
תקציר העלילה.
ריצ'רד ונלי (אדוארד ג'י רובינסון) הוא פרופסור מכובד במכללת גוטהם בניו יורק. הוא נפרד מאשתו וילדיו היוצאים לחופשה במיין ופוסע לעבר המועדון הקבוע שלו. ליד המועדון הוא נתקל בחנות שבחלון שלה מוצג דיוקן של אישה יפה. הוא מתבונן בהערצה בציור ונכנס למועדון לשיחה עם חבריו, התובע המחוזי פרנק ללור (ריימונד מאסי) וד"ר ברנקסטין (אדמונד בריאון).
לאחר שתיית מספר כוסות הם נפרדים מוונלי והוא נשאר במועדון ומעיין בשיר השירים. הוא יוצא משם ונתקל שוב בדיוקן המצויר בחלון. לידו מופיעה אישה נאה (ג'ואן בנט) בשם אליס ריד הדומה לזו שבציור. היא משוחחת איתו על בדידות והוא מסכים להצעתה להיכנס לבר לשתייה ואחר כך לדירתה.
לפתע מתפרץ לדירה קלוד מאזרד (ארתור לופט) שהוא אדם עשיר בעל תאגיד ובן זוגה של אליס. כשהוא רואה אותה עם ונלי הוא תוקף אותה ואחר כך מנסה לחנוק את ונלי. בעזרת מספריים שמגיעה לו אליס, מצליח ונלי לדקור אותו ולהרגו.
ונלי גורר את הגופה למכוניתו בלילה גשום וזורק אותה בשדה נטוש. מאזרד הוא אדם ידוע ומיד מתחילים חיפושים אחריו. ונלי נפגש מדי פעם עם חברו פרנק וזה מדווח לו על התקדמות החקירה. פרנק לוקח אותו גם לזירת מציאת הגופה וונלי מרגיש שהטבעת מתהדקת מסביבו.
העלילה מסתבכת כששומר הראש של מזארד, אדם מפוקפק בשם היידט (דן דוריה) יודע על קשריו של הבוס שלו עם אליס ומתחיל לסחוט אותה. הוא מבקש 5,000 דולר דמי שתיקה והיא נותנת לו בעזרתו של ונלי חלק מהסכום. בינתיים מקבל ונלי מחברו הרופא מרשם לסם שינה בצורת אבקה. הוא מוסר זאת לאליס בתקווה שתמהל זאת בכוס היין של היידט. היידט שב לקבל את יתרת הכסף אך לא מתפתה לשתות. הוא לא יודע שהמשטרה מחפשת אותו בתור הרוצח וכשהוא יוצא הוא נתקל בשוטרים שיורים בו לאחר שניסה לברוח. הידיעה מגיעה לאליס והיא מתקשרת לונלי להודיע לו שהיידט נהרג והסכנה חלפה. הטלפון מצלצל וונלי שקוע בשינה עמוקה וכאן יש קטע של ג'אמפ קאט. וונלי מתעורר במועדון ולאט לאט מתחיל להבין שכל הסיוט הזה היה חלום.
הוא עוזב את המועדון ונעצר ליד הדיוקן בחלון. אישה נעצרת לידו ומבקשת ממנו אש לסיגריה. הוא בורח מהמקום במהירות וקורא לעברה: לא, אפילו לא עבור מיליון דולר".
כביש 866
כביש 866 הוא כביש אורך אזורי בגליל העליון המקשר בין צומת חנניה בכביש 85 לבין צומת מירון בכביש 89. אורכו של הכביש הוא 11.4 ק"מ. הכביש מהווה את ציר התנועה הראשי אל קבר רבי שמעון בר יוחאי.
תולדות הכביש.
הכביש נסלל בראשית שנות ה־30 כדי לחבר את כביש 85 לכביש 89 ובכך ליצור את כביש עכו-צפת. בצפת התחבר כביש 89 לכביש ראש פינה - צפת שנסלל כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה, והסתיים בצומת עם כביש 90 בראש פינה. סלילת קטע זה סייעה לקישור בין צפת לחיפה, בעקבות קיצור מסלול הנסיעה שעבר קודם לכן דרך טבריה, או בשיירות גמלים בנתיב צר.
בראשית שנות ה־50 אירעו בכביש שני פיגועי ירי בקטע הכביש הסמוך למירון, בהם נהרגו 3 אנשים ונפצעו נוספים.
בשנות ה־50 הוקמו בצד הכביש היישובים פרוד, שפר ואמירים.
ורנר בסט
קארל רודולף ורנר בסט (בגרמנית: Karl Rudolf Werner Best; 10 ביולי 1903 – 23 ביוני 1989) היה גרמני נאצי, משפטן, מפקד משטרה, אובר-גרופנפיהרר באס-אס מנהיג במפלגה הנאצית ותאורטיקן נאצי מדרמשטאדט, הסן. הוא היה ראש מחלקה 1 של הגסטפו, המשטרה החשאית של גרמניה הנאצית, ויזם מרשם של כל היהודים בגרמניה. כסגנו של אובר-גרופנפיהרר ריינהרד היידריך ארגן בסט איינזצגרופן שהיו אחראיות להרג המוני.
בסט שירת בממשל הכיבוש הצבאי הגרמני של צרפת (1940–1942) והיה המנהל האזרחי של דנמרק הכבושה (1942–1945). הוא הורשע בפשעי מלחמה בדנמרק אך שוחרר בשנת 1951. הוא נמלט מתביעה נוספת במערב גרמניה בשנת 1972 בגלל בריאות לקויה ומת בשנת 1989 בגיל 85.
ראשית חייו.
בסט נולד ב-10 ביולי 1903 בדרמשטאדט אך הוריו עברו לדורטמונד כשהיה בן תשע. הם התיישבו במיינץ, שם רכש את השכלתו. אביו היה עובד בדואר ונהרג בצרפת בראשית מלחמת העולם הראשונה. בצעירותו הקים בסט את ליגת הנוער הלאומית הגרמנית והצטרף למפלגת העם הלאומית של מיינץ. בין 1921 ל-1925 למד משפטים בפרנקפורט, פרייבורג, גיסן ואוניברסיטת היידלברג, שם השיג דוקטורט בשנת 1927.
בשל התנגדותו לכיבוש הצרפתי של הרוהר נעצר בסט ונכלא לזמן קצר. בשנת 1930 הצטרף למפלגה הנאצית וב-1931 - לפני שהנאצים עלו לשלטון - כבר היה חבר באס-אס. בשנה זו נאלץ לפרוש מהשירות המשפטי במדינת הסן בעקבות גילוי מסמכים שכתב, שהיו תוכניות לפוטש נאצי.
בתקופת גרמניה הנאצית ומלחמת העולם השנייה.
בסט היה עורך דין מיומן, והיידריך והימלר סמכו לאורך שנות השלושים על כישוריו בהמשגת והצדקת החוק הנאצי. חוק זה סייע לספק לאס-אס את כוחו בחברה הגרמנית. בסט הקדיש עצמו למטרה הגזעית-לאומית של הנאצים. בדמותו אפיין בסט את איש המנהל האידיאלי למנגנוני הטרור של האס-אס. בסט עלה במהירות לדרגת בריגדפיהרר באס-אס והפך לראש מחלקה 1 בגסטפו - המחלקה האחראית על ארגון, מינהל וענייני משפט. הוא היה סגנו של היידריך וכהיידריך, ראה גם הוא את הגסטפו כפועל מטעם העם הגרמני באמצעות "טיהור אתני ופוליטי כאחד". ב-1934 דחף ארנסט רהם להשפעה פוליטית גדולה יותר של ארגונו, האס-אה. היטלר ביקש לחסל את האס-אה ככוח פוליטי עצמאי. ב-30 ביוני 1934 פעלו האס-אס והגסטאפו במעצרים המוניים מתואמים שנמשכו יומיים. היידריך ריכז את המבצע מברלין ובסט נשלח למינכן "לפקח על גל מעצרים" בדרום גרמניה. הטיהור נודע כ"ליל הסכינים הארוכות".