לאחרונה, הפך החיל למפעיל כח נוסף על היותו בונה כח. זאת לאחר עמ"ט רחב שנעשה בחיל במסגרתו הוקם האגד הארצי בעל חמישה גדודים אשר מחליפים את האגדים שהיו קודם, וכן למחלקת תוא"ם נוספה כעת מחלקת אחזקה. היחידה ההנדסית הגדולה שהייתה כפופה למפקדת החיל, יחט"ל, הפכה לחטיבת הטכנולוגיה (חט"ל) בזרוע היבשה.
תחת פיקוד החיל נמצא בה"ד 20 - בסיס ההדרכה החילי הנמצא בעיר הבה"דים (החל מ-2016). יחידות אחרות הכפופות מקצועית, אך לא פיקודית, לחיל הן:
במסגרת השינוי תפיסת האחזקה ביבשה, בסוף 2017 - תחילת 2018, נסגרים שלושת אגדי הטכנולוגיה והאחזקה המרחביים (650, 651, 653) ובמקומם מוקם אגד ארצי אחד, הכולל תחתיו חמישה גדודים מרחביים (638, 653, 674 ועוד שתיים יוקמו בעתיד הקרוב).
היסטוריה.
בעבר, מפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) הייתה שייכת ביחד עם מפקדת קצין לוגיסטיקה ראשי (מקל"ר) לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בעקבות שינויים ארגוניים בשנת 2006 במהלך כהונתו של הרמטכ"ל דן חלוץ, חילות אלה הועברו לזרוע היבשה ובכך הפכו את אט"ל לאלר"ם (אגף הלוגיסטיקה, רפואה ומרכזים) בנוסף חיילי החיל המשתייכים לחוליות טכניות בפלוגות לוחמות הוכרו כלוחמים והחלו לקבל מענקים של לוחמים כגון תעודת לוחם. החילות הללו הוחזרו בשנת 2008, במהלך כהונתו של רב-אלוף גבי אשכנזי לאגף, אשר חזר לשמו הקודם - אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
בדצמבר 2015 שונה שמו של החיל ל"חיל הטכנולוגיה והאחזקה".
נקודות ציון בתולדות החיל:
אמצעי לחימה בולטים.
אמצעי לחימה, כלי רכב ורק"מ שמפעיל החיל:
אמצעי לחימה בולטים שחיל הטנ"א מופקד על אחזקתם:
הנרי מור
הנרי מור (באנגלית: Henry Moore; 30 ביולי 1898 – 31 באוגוסט 1986) היה פסל ואמן אנגלי.
ביוגרפיה.
הנרי מור נולד בקאסטלפורד שבאזור יורקשייר, כבנה השביעי של משפחת כורים. עבודתו הראשונה הייתה כמורה בבית הספר היסודי שבו למד בילדותו. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל שמונה עשרה ולחם במלחמת העולם הראשונה בקרב קאמבארי.
מור למד בקולג' המלכותי לאמנות (Royal College of Art) בלונדון בין השנים 1925–1921. את תערוכת היחיד הראשונה שלו הציג בלונדון בשנת 1928. בשנת 1946 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובשנת 1948 זכה בפרס הראשון בביאנלה של ונציה.
מור התפרסם לראשונה בסדרה של רישומים שערך במנהרות הרכבת התחתית של לונדון בזמן "הבליץ" - הפצצת העיר על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה. רישומים אלו הציגו דמויות כבדות, פיסוליות באופיין, ושימשו סמל לעמידתם של תושבי לונדון בבליץ הגרמני.
עבודתו הפיסולית של מור שואבת הן מן הנוף האנגלי ומצורותיהן של אבנים, עצמות וכדומה והן מפיסול פרימיטיבי.
עבודתו החדשנית כפסל התבטאה בעיצוב דמויות אשר שילבו את הדמות עם הסביבה על ידי יצירת חללים נגטיביים בפסל המתפקדים כחלק בלתי-נפרד מן העבודה. פסליו הם לרוב מונומנטליים ורבים מהם הוא הציב בטבע.
בישראל מוצג פסל ארד שיצר ברחבה שבחזית מוזיאון תל אביב, וכן כמה מעבודותיו מצויות באוסף של מוזיאון ישראל. בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, מוצג עותק של פסלו "אישה עטויה יושבת" (באנגלית: "Draped Seated Figure") במדשאה המרכזית.
האוסף הגדול ביותר של פסלי הנרי מור נמצא באגף שיוחד ליצירותיו בתוך הגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו בקנדה. בימי חייו יצר הנרי מור קשר מיוחד עם העיר. אחד מפסליו הוצב בחזית בניין העירייה. הוא הוריש לגלריה בעיר, חלק נכבד מאוספיו.
בדצמבר 2005 נגנב פסל של מור באנגליה בעת שאוכסן לצורך שיפוצים. אף שהובטח פרס כספי עצום על השבת היצירה, שערכה לא יסולא, מעריכים שהיא הומסה לצורך שימוש בארד.
יוסף קלאוזנר
אתלט
רואוד איילנד
רווד איילנד
כפר אברהם
כפר אברהם היה מושב עובדים מיסודו של הפועל המזרחי בארץ ישראל, נוסד בשנת תרצ"ב מרץ 1932. המושב צורף לפתח תקווה בשנת 1952 וכיום הוא מהווה שכונה בצפונה של העיר.
מיקום ותיחום גאוגרפי.
גבולות הכפר:
נהוג לראות שכונות נוספות כחלק משכונת כפר אברהם המודרנית אם כי הן לא היוו חלק מהכפר ההיסטורי, אלא השלמת המרקם האורבני עם חיבורו של המושב לתוך העיר ועם התפתחות העיר צפונה:
מקור השם.
הגרסה העממית והנפוצה למדי גורסת שמקור השם בטעות. המושב נקרא על שם הרב ד"ר יעקב אריה אדולף סלבנדי והמייסדים חשבו שהשם אדולף הוא כינוי לאברהם. לימים המתיישבים הבינו את הטעות אך השם נשאר. גרסה עממית נוספת היא שהכפר נקרא על שמו של אברהם אבינו.
היסטוריה.
בשנת 1913 רכש פאול נתן לכבודו של הרב ד"ר יעקב אריה סלבנדי כשמונה מאות דונם אדמה בקרבת הכפר הערבי פג'ה, מערבי שנודע בשם אבו כישכ. סלבנדי ביקש להקים במקום מוסד לילדים יתומים והמקום כונה על שמו "אדמות סלבנדי". את תוכניותיו של סלבנדי קטעה מלחמת העולם הראשונה והוא הספיק להקים במקום רק בניין ובאר מים אחת, ככל הנראה בדרום-מזרח צומת הרחובות ריינס, שטמפפר, הרצוג של היום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה מינה סלבנדי את פרופ' פיק, מראשי תנועת המזרחי בגרמניה אפוטרופוס על האדמות והלה אפשר לקבוצת רודגס להתיישב על חלק מהאדמות עד מעברם לנקודת יישוב הקבע שלהם.
בשנת 1932 הוחכרו חלק מהאדמות ל-25 מתיישבים דתיים שהקימו במקום מושב עובדים דתי שנקרא בתחילה "מושב סלבנדי". המתיישבים היו חלוצים דתיים ששהו אז בפתח תקווה ובמושבות סמוכות והשתייכו לקבוצות שח"ל, הרב ריינס, וחת"ם סופר של הפועל המזרחי. בנוסף היו בהם מספר חברים מקבוצת רודגס, שלוש משפחות שהגיעו ממחנה ישראל ושתי משפחות שהגיעו מכפר חיטים שננטש. על פי חוזי החכירה שנחתמו עם חברת "סלבנדי מושב עובדים" קיבל כל מתיישב בזכות העוברת בירושה, 3 דונמים בכפר למגורים, רפת, לול וגידולי ירקות ועוד כ-13 דונם לצורך עיבוד חקלאי (גידולי שדה או מטעים) מחוץ למושב בצידי הדרך שמובילה לראש העין.
למתיישבים הראשונים הוקמו מספר צריפים גדולים ומקלחת ציבורית (היכן שעומד היום בית כנסת עלומים). בהדרגה הובאו ליישוב פרות והוקמה רפת מרכזית. המים לעיבוד חקלאי סופקו בידי חברת הירקון. לאחר זמן לא רב הוקמו צריפים לכל משפחה. בשנת 1941 הועברו האדמות מידי חברת סלנבדי לידי הקרן קיימת לישראל ללא תמורה. בשנת תש"ב בנתה הסוכנות היהודית לכל משפחה מבנה קשיח שכלל שני חדרים ומטבח ולאחר זמן כל משפחה הוסיפה מבנה שירותים. הוקמה מחלבה בה ריכזו את החלב שנמכר לתנובה. תקופה מסוימת החזיקו אנשי כפר אברהם חנות למכירת חלב בתל אביב. הוקם צריף במרכז המושב ששימש לבית כנסת ובו גם התקיימו אסיפות החברים ונבנה מבנה בית ספר בקצהו הצפון מערבי של השכונה אשר כיום משמש כגן ילדים. בסמוך לגן הילדים הוקם מפעל "נקניק הכפר" שהיה מפעל לנקניקים שבמשך שנים ארוכות משך אליו קונים אדוקים מכל הסביבה וייצר נקניקים על פי מתכונים שהובאו במיוחד מגרמניה על ידי הנס יעקב. לתפקיד רב המושב נבחר הרב דוד סלומון ששימש גם כרב של עין גנים וכראש חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי.
הבניינים והשטח של קבוצת רודגס הועברו לידי הסתדרות נשי המזרחי באמריקה שהקימה עליהם מוסד חלוצי-דתי-חקלאי לקליטת בני נוער מחוץ לישראל, שנקרא מוסד עלייה, שהפך בהמשך לחלק מרשת אמי"ת.
יצחק בן עמי כתב בזכרונותיו על כפר אברהם של אותם הימים:
במלחמת העצמאות סבל המושב מהפגזות קשות של הצבא העיראקי בשל קרבתו לשומרון. בני המושב השתמשו במבנה האבן של בית הכנסת שנקרא על שמו של הרמב"ם כמקלט. במהלך המלחמה פגעה בבית הכנסת פצצת מרגמה פגיעה ישירה אך לא היו נפגעים בנפש.
הכפר כיום.
החל בשנות השישים התחילה העיר הסמוכה, פתח תקווה, "לנגוס" בכפר. הדבר הצריך את חיסול המערכת החקלאית. במהלך השנים הבאות נהרסו מרבית בתי הכפר המקוריים. מבנה בית הכנסת הורחב ושופץ, מבנה בית הספר נהרס ועל חורבות הרפת נבנה בית הכנסת עלומים שהקימו צעירי המושב ומשתייך לזרם ישראל הצעיר.
עד מהרה הפך הכפר לחלק מהעיר שהלכה וסגרה עליו. בשנות השבעים הפך הכפר לחלק רשמי מהעיר, מה שהאיץ עוד יותר את הפיתוח מסביבו ואת בניית השכונות הסמוכות. בכפר נשארה "מועצת הכפר" שמתפקדת כגוף תת-מוניציפלי ונבחרת אחת לכמה שנים. מהצביון המקורי של המושב נותרה בעיקר האוכלוסייה הדתית והחוק שמחייב בנייה כפרית נמוכה.
בשנת 1988 צולם בכפר הסרט הקיץ של אביה על פי ספרה הידוע של גילה אלמגור. הסרט הוא אחד התיעודים היחידים למראה אותנטי של בתיהם של המתיישבים המקוריים. במהלך שנות התשעים נהרסו סופית רוב הבתים ונותרו רק בתים אחדים. את הבתים הצנועים, הפרדסים והשדות החליפה בנייה צפופה יותר של וילות ובתים פרטיים.
בטבת תשס"ט נחנך באולם שליד בית כנסת הרמב"ם קיר זיכרון למייסדים. על הקיר מופיעות תמונות של המייסדים ומתקופות של הכפר וכן רשום תיאור מקוצר של תולדות המקום והמוסדות שפעלו בו.
משפט הירושה.
בשנת 1981 נרשמו הקרקעות במרשם המקרקעין על שם הקרן הקיימת לישראל ובית המשפט המחוזי בתל אביב קבע שחוזה החכירה של המתיישבים נותר בתוקף ולא ניתן לשנותו אלא בהסכמת המתיישבים. על פי הסכמה עם עיריית פתח תקווה הייתה כוונה לשנות את ייעוד הקרקעות החקלאיות לבנייה ולפצות את המתיישבים על פי החלטה 727 של מינהל מקרקעי ישראל. אולם בעקבות בג"ץ הקרקעות נדרשו המתיישבים למסור לידי המדינה את הקרקעות על פי החלטה 969, שקבעה שעל בעלי קרקע חקלאית שייעודה שונה להשיבה למנהל ללא שהושגה הסכמה על פיצוי. יורשי המתיישבים פנו לבג"ץ בדרישה לקבל פיצוי בעת שינוי ייעוד הקרקע אולם בג"ץ דחה את עתירתם והפנה אותם לבית המשפט המחוזי לבירור טענותיהם על זכויות באדמות.
ברייטון