בראשית דרכו פעל בעיקר כצלם ניסיוני, בכך יצר צילומים מטופלים וקולאז'ים, וזאת במקביל לעבודתו במעבדות הצילום במכון ויצמן למדע. את עיקר פרסומו כאמן קיבל שלזניאק הודות לציוריו המתאפיינים במה שמכונה באמנות הישראלית "דלות החומר" ואשר הוא אחד ממייצגיה המרכזיים לצד אמנים כדוגמת רפי לביא ויהודית לוין. כחלק מזה, הוצגו יצירותיו בתערוכה "כי קרוב אליך הדבר מאוד: דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (אוצרת: שרה בריטברג-סמל), אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1986.
בשנת 2005 אצרה גליה בר אור במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד תערוכה רטרוספקטיבית לשלזניאק. התערוכה לוותה בקטלוג אשר הכיל מאמרים מאת בר אור, המשוררים יאיר הורביץ ומאיר ויזלטיר, והאמן והמורה יאיר גרבוז.
יאיר הורביץ הקדיש לשלזניאק שירים בספרו "יחסים ודאגה". ויזלטיר הקדיש לו את שירו "מצוררים".
תערוכות יחיד.
לאחר מותו:
יהודית לוין
יהודית לוין (נולדה ב-1949 בעין ורד) היא אמנית וציירת ישראלית. בשנת 1975 סיימה את לימודיה ב"מדרשה לאמנות", בה היא משמשת כמרצה להוראת הציור החל משנת 1988.
יצירתה.
עבודתה של לוין מזוהה עם סגנון "דלות החומר" הישראלי. בשנות השבעים יצרה לוין אמנות בעלת הקשרים לגוף הנשי ולאופן הצגתו. בסדרת הצילומים "באמת ובתמים" (1976) יצרה לוין סדרה של שבעה תצלומי דיוקן עצמי, אשר חלקים מהם כוסו בקרטון ועליו שם העבודות. בעבודה נוספת "מטוס" (1976) יצרה לוין צילומים מבוימים שלה כשהיא שוכבת על הקרקע ומעליה ניצב מטוס בתנוחה מאיימת המעלה אסוציאציות כגון של משגל או אונס.
סדרת עבודות נוספת של לוין, עשויה מדיקטים, נוצרה בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים של המאה ה-20. בעבודות אלו יצרה לוין קומפוזיציות מופשטות העשויות מעץ לבוד מנוסר וצבוע, לעיתים בשילוב צילומים שנשענו על קיר. שמות העבודות רמזו על שדה התייחסות ביתי כגון "אופניים" (1977) או "נסיכה בארמון" (1978). בשנות התשעים הציגה לוין תערוכה גדולה בגלריה דביר, בה הציגה סדרה של ציורים גדולי ממדים על בד, ובהם דימויים של ילדות ושל כלבים המצוירים בטשטוש על רקע הבד הלבן.
בשנת 2007 אצר האמן והאוצר דוד גינתון רטרוספקטיבה ללוין במוזיאון תל אביב לאמנות בליווי קטלוג מקיף. בשנת 2009 זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי האמנות הפלסטית.
ב-20 בפברואר 2010 נפתחה בגלריה דביר שנמל יפו תערוכת יחיד תחת השם "זרחן" (באנגלית: White Phosphorus). התערוכה הציגה ציורים מופשטים לבנים ועליהם צורות בגווני אפור או צהוב המזכירות אבוקות עשן, סימני מטרות ודימויים נוספים שנוצרו בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
מגדל גאוס
מגדל גאוס (בגרמנית: Gaußturm) הוא מגדל תצפית עשוי בטון בגבעות בדרנספלד, גרמניה. בראש המגדל מצויה מסעדה. המגדל נקרא על שם קרל פרידריך גאוס.
המבנה.
הקמת המגדל נמשכה 11 חודשים ובנייתו הסתיימה בספטמבר 1964. גובה המגדל 51 מטרים, וקומת התצפית שבראשו מצויה בגובה 528 מטרים מעל פני הים.
עומק יסודות המגדל 6 מטרים, קוטר היסודות 13 מטרים וקוטר המגדל עצמו 5 מטרים.
מעלית מביאה את המבקרים במגדל למרפסת התצפית תוך 55 שניות.
אובר דה ז'יבנשי
אובר מארסל טאפין דה ז'יבנשי (בצרפתית: Hubert James Marcel Taffin de Givenchy; 21 בפברואר 1927 – 10 במרץ 2018) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד בית האופנה ז'יבנשי.
קורות חיים.
אובר דה ז'יבנשי היה בנו של טאפן דה ז'יבנשי (Taffin de Givenchy), המרקיז מז'יבנשי, ואשתו ביאטריס באדין ז'יבנשי (Béatrice Badin). ז'יבנשי נולד בבוואה שבצרפת למשפחת אצולה שהגיע לצרפת מוונציה שבאיטליה. המשפחה קיבלה תואר אצולה בשנת 1713.
אביו נפטר משפעת בשנת 1930, ואובר ואחיו הבכור, ז'אן קלוד גודלו על ידי אמו וסבתו מצד אמו.
כשהיה בן 10, אובר דה ז'יבנשי ביקר בתערוכה העולמית של פריז (1937), התרשם עמוקות מהתצוגות שהופיעו בה, והחליט שייעודו בחיים הוא עיצוב אופנה. ז'יבנשי למד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, ובשנת 1945 החל לעצב עבור ז'אק פאת' (Jacques Fath). בהמשך עיצב בגדים עבור לוסיאן ללונג, ועבד לצידם של פייר באלמיין וכריסטיאן דיור. בין השנים 1947–1951 עבד לצד המעצבת האבנגרדית אלזה שאפארלי.
בשנת 1952, בהיותו בן 25, פתח ז'יבנשי את בית האופנה שלו בפריז, והיה הצעיר שבמעצבי האופנה החשובים של פריז. בגדיו, שאופיינו בשימוש בבדים זולים מחד ובעיצובים מודרניים מאידך, עוררו עניין רב.
ז'יבנשי פגש את אודרי הפבורן בשנת 1953 בעת צילומי הסרט סברינה. הופעתה בסרט בבגדיו הביאה לבית האופנה שלו פרסום רב. הפבורן המשיכה להופיע בבגדים בעיצובו של ז'יבנשי בסרטים רבים לאחר מכן. בין לקוחותיו היו גרייס קלי וג'קלין קנדי-אונאסיס.
בשנת 1981 התפצל בית האופנה של ז'יבנשי, כאשר קו ייצור הבשמים נרכש על ידי וו קליקו וקו האופנה נרכש על ידי חברת לואי ויטון. מאוחר יותר רכשה חברת לואי ויטון גם את קו ייצור הבשמים.
אובר דה ז'יבנשי פרש מעסקי האופנה בשנת 1995.
נפטר ב-10 במרץ 2018 בגיל 91.
ג'רון רוברטס
ג'רון רוברטס (אנגלית: Jeron Roberts, נולד ב-10 בנובמבר 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד המחזיק באזרחות ישראלית. גובהו 1.98 מטר. משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בישראל שיחק לראשונה בקבוצת מכבי קריית מוצקין אליה הגיע בשנת 2000. משם עבר לשחק בהפועל לב השרון, אליצור נווה-דוד רמלה, מכבי אשדוד, הפועל תל אביב, עירוני אשקלון, אפואל ניקוסיה ועירוני נהריה. בעונת 2007/2008 שיחק במדי דמון אמסטרדם מהולנד תחת אריק שיבק, אך נכשל בבדיקת סמים (בדמו נתגלו שרידי החומר הכימי הפעיל של קנאביס) והושעה לשנה מפעילות בכדורסל מקצועני.
רוברטס היה שותף לסגל נבחרת ישראל באליפות אירופה 2007 שנערכה בספרד.
בסיום עונת 2011/2012 לאחר 10 עונות בישראל החליט ג'רון לפרוש מכדורסל מקצועני. לאחר מכן הפך למאמן כדורסל באוניברסיטת פסיפיקה בקליפורניה, וכיום הוא העומד בראש תוכנית האתלטיקה של אוניברסיטת בריסטול באנהיים.
רוברטס נשוי לליאורה רוברטס.
אטלנטיק רקורדס
אטלנטיק רקורדס (באנגלית: Atlantic Records) היא חברת תקליטים אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות השפעתה על הסגנונות הפופולריים; החברה הפכה את הסגנונות רית'ם אנד בלוז, רוקנרול וג'אז לסגנונות פופולריים ומצליחים באמצע המאה העשרים. בעבר נחשבה החברה לאחת החברות העצמאיות החשובות באמריקה. כיום החברה נמצאת בבעלות וורנר מיוזיק גרופ.
היסטוריה.
אטלנטיק רקורדס הוקמה ב-1947 על ידי אהמט ארטגון והרב אברמסון.
בתחילת דרכה, שיווקה אטלנטיק בעיקר אמני ג'אז ורית'ם אנד בלוז, כשבין כוכביה נמנה ריי צ'ארלס. על אף התמחותה העיקרית במוזיקה שחורה, הוציאה החברה גם כמה תקליטי קאנטרי. בתחילת שנות ה-50 הצטרף אל ארטגון ג'רי וקסלר ואחריו נסוהי ארטגון.
ב-7 בפברואר 1955 מונה נסוהי למנהל מחלקת הג'אז של החברה והחתים מספר אמנים, ביניהם צ'ארלס מינגוס וג'ון קולטריין; מאוחר יותר החליף אותו ג'ואל דורן.
טום דאוד היה טכנאי ההקלטות של החברה, ומאוחר יותר הוא מונה להיות מפיק מוזיקלי.
החברה הפכה לגורם משמעותי בתעשיית המוזיקה בשנות השישים, עם החתמת אמני פופ מוכרים כמו סוני ושר.
מספר חברות-בנות נוצרו או נקנו על ידי אטלנטיק: אטקו רקורדס נוסדה ב-1955 על ידי הרב אמברסון; ספארק רקורדס (חברת ההקלטה של ג'רי ליבר ומייק סטולר) נקנתה בנובמבר 1955. אחרים, כולל לאווה רקורדס, הפכו לחלק מחברת אטלנטיק. ב-1960 חתם וקסלר על חוזה קשרי הפצה בין אטלנטיק לבין חברת התקליטים מממפיס, סטאקס רקורדס. הקשר עם סטאקס נפסק ב-1968. אטלנטיק נקנתה על ידי האחים וורנר ב-1967, וכיום היא חלק מוורנר מיוזיק גרופ. בשנים 1968–1973, הייתה חתומה באטלנטיק להקת הרוק לד זפלין. ב-1973, ייסדה הלהקה את סואן סונג רקורדס, חברה שאלבומיה הופצו על ידי אטלנטיק.
במאי 1988 חגגה החברה 40 שנים להיווסדה, וערכה הופעה ששודרה ב-HBO. בהופעה בת 11 השעות, ניגנו רבים מאמני החברה וגם כמה להקות רוק אגדיות שהתאחדו, כמו לד זפלין וקרוסבי, סטילס ונאש (בהופעה ראשונה של דייוויד קרוסבי עם להקה לאחר שחרורו מהכלא).
בתחילת שנות ה-90 החזיקה אטלנטיק ב-50% ממניות אינטרסקופ רקורדס, שהוציאה אלבומי גנגסטא ראפ מפורסמים - מהם רבים בשיתוף עם חברת דאת' רואו רקורדס. בעקבות לחץ מקבוצות אקטיביסטיות שהתנגדו לגאנגסטא ראפ, טיים וורנר החליטה למכור את החלק של אטלנטיק באינטרסקופ בשנת 1995.
לחברה היו כמה עסקאות עם חברות עצמאיות כמו מאסט דיסטרוי (שהביאה את גולדי לוקין צ'יין ודה דרקנס לחברה) ותקליטי VP בג'מייקה, הבית של אמני רגאיי כמו שון פול.
קרייג קאלמן הוא כיום היושב ראש של תקליטי אטלנטיק. אהמט ארטגון שימש כ"יושב ראש המייסד" עד מותו ב-14 בדצמבר 2006, בגיל 83.
ב-2006, אסרה החברה על "ווירד אל" יאנקוביק להוציא את "You're Pitiful", פרודיה על השיר של ג'יימס בלאנט "You're Beautiful", בתואנה שזה "מוקדם מדי" בקריירה של בלאנט, ומתוך החשש שבלאנט יהפוך למוזיקאי של להיט אחד.
ב-2007 חגגה החברה 60 שנים להקמתה עם שידור הסרט התיעודי מסדרת "American Masters" שנקרא "תקליטי אטלנטיק: הבית שאהמט בנה", ועל ידי הפצת של הדיסק "חגיגות 60 שנה לאטלנטיק: קלאסיקות רית'ם ובלוז שנבחרו על ידי אהמט ארטגון".
בשנת 2020 חתמה בחברה הזמרת הישראלית נועה קירל.
מוזס
מוזס הוא אופן ההגיה של השם העברי משה במספר שפות זרות, בהן אנגלית וגרמנית.
לוצ'יאנו פברוטי
יעקב בן חביב