בנוסף למרה, צינור המרה מוביל לתריסריון גם אנזימים המיוצרים בלבלב.
מרבית (כ-95%) מיצי המרה ממוחזרים דרך וריד פורטלי לכבד ואינם מופרשים מהגוף, כאשר כ-5% מהם מופרשים בצואה.
מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים (ספר)
מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים, מימי הביניים ועד ראשית שיבת ציון הוא קובץ חיבורים על מסעות: יומנים וזיכרונות, של 33 נוסעים יהודים בארץ ישראל, בעריכתו של הביבליוגרף אברהם יערי. המקורות, שחלקם נכתבו בעברית וחלקם תורגמו משלל שפות, נוצרו מאמצע המאה ה-12 ועד סוף מאה התשע עשרה. הם מתארים את האוכלוסייה וחיי החברה, אורח החיים והמנהגים, הנופים והמסורות של אתרים בארץ ישראל ובסביבתה.
הנוסעים המתוארים בקובץ הגיעו מארצות שונות, מאירופה: ספרד, צרפת, איטליה, גרמניה, בוהמיה, כרתים, קרים, פולין, גליציה, ליטא, אוקראינה, רומניה ואנגליה ומאסיה: תימן,
יערי כותב במבוא כי שלא כבחיבורים דומים, שנכתבו על נוסעים יהודים ומסעותיהם בעבר, הקפיד הוא ביותר על הגהת הנוסח וברובם הביאם על פי מהדורות ביקורתיות או דפוסים ראשונים לאחר שנוסחם נבדק היטב ואף הושווה לכתבי יד במקום שהיה אפשר.
בכל מקור הקדים יערי מבוא, בו תיאר את הרקע ההיסטורי, תולדות הנוסע ותיאור דמותו. על הטקסט עצמו הוסיף הערות וביאורים בכל מקום שנדרש, כגון פתיחת ראשי תיבות, הוספת תאריכים לועזיים, ומראי מקומות לפסוקי המקרא ומאמרי חז"ל.
הנוסעים ותאריכי מסעיהם בארץ ישראל.
חיבורי המסעות הם מקורות רבי ערך בהיסטוריוגרפיה של היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, בשל המידע המובא בהם על המצב החומרי, התרבותי והפוליטי בארץ ישראל וסביבותיה. במקרים רבים רשמו נוסעים אלו את אשר ראו בכל אתר ואתר ובמיוחד כתבו על קהילות ואתרים יהודים אשר נמצאו להם בדרכם בכלל ובארץ ישראל בפרט.
דרך הילוכו
בית הממשלה הישן (אוקלנד)
בית הממשלה הישן (באנגלית: Old Government House) הממוקם באוקלנד שבניו זילנד שימש כבית ממשלה - בית המגורים הרשמי של המושל הכללי של ניו זילנד מאז שהושלם בשנת 1856 ועד שנת 1966 עת הוחלף בבית הממשלה הנוכחי.
בית הממשלה הישן היה בית הממשלה השני בעיר אוקלנד. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ויליאם מייסון ובניתו הושלמה בשנת 1856. באותה עת הייתה אוקלנד בירה בפועל של ניו זילנד. לאחר שבשנת 1865 נבחרה העיר ולינגטון כבירת המדינה, הפך המבנה למבנה משני, והמושל התגורר בעיקר בבית הממשלה שבבירה.
המלכה אליזבת, מלכת ניו זילנד ובני משפחתה התגוררו במבנה שש פעמים, ובשנת 1953 שידרה אליזבת השנייה את נאום חג המולד שלה לכל ממלכותיה.
בשנת 1969 הועבר המבנה לידי אוניברסיטת אוקלנד, המשמשת בו כחדר לצוות המרצים, וכחדר הרצאות.
אימפריית הטיילת
בית הממשלה הישן
2006 בארצות הברית
2006 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 230 שנה מיום היווסדה.
אירועים בולטים.
פברואר - המירוץ הראשון של הטור של קליפורניה
האיזור המערבי של אנגליה
יוז מסוקים
יוז מסוקים (באנגלית: Hughes Helicopters) הייתה אחת החברות האמריקאיות העיקריות ליצור מסוקים צבאיים ואזרחיים בין השנים 1950 ל-1980.
החברה החלה את דרכה בשנת 1947 כמחלקה בחברת "יוז איירקראפט" (Hughes Aircraft). לאחר מכן, בשנת 1955, הייתה לחלק מ"חברת כלי יוז" (Hughes Tool Company). בשנת 1972, הפכה ל"חטיבת מסוקי יוז" של "תאגיד סומה" (Summa Corporation) ושמה שונה מאוחר יותר, בשנת 1981, ל"יוז מסוקים בעʺמ". עם זאת, לאורך כל ההיסטוריה שלה, הייתה החברה ידועה באופן לא רשמי כ"יוז מסוקים". היא נמכרה ל"מקדונל דאגלס" בשנת 1984 והפכה לחברת־בת תחת השם "מקדונל דאגלס מערכות מסוק" (McDonnell Douglas Helicopter Systems). חברת האם "מקדונל דאגלס" עצמה, נקנתה בשנת 1997 על ידי יריבתה בואינג ומוזגה לתוכה.
היסטוריה.
בשנת 1947, ניתב הווארד יוז מחדש את מאמציה של "יוז כלי טיס", ממטוסים למסוקים. המאמץ הראשון הרציני בכיוון זה, החל בשנת 1948, כאשר יצרנית המסוקים "קלט אאוטוג'ירו" (Kellett Autogiro Corporation) מכרה ליוז את הדגם האחרון והעדכני שלה לייצור, את ה- "XH-17 Sky-Crane" ("עגורן-שמיים"). המסוק טס לראשונה באוקטובר 1952, אך היווה כישלון מסחרי. בשנת 1955, פיצל הווארד יוז את "יחידת ייצור המסוקים" מ"יוז כלי טיס" והגדיר אותה מחדש כחלק מ"חברת כלי יוז", בשם "חברת כלי יוז - חטיבת כלי טיס" (Hughes Tool Co. Aircraft Division), תוך התמקדות בייצור מסוקים קלים.
יוז דגם 269 היה עיצוב המסוק הראשון שהיה מוצלח. הוא נבנה בשנת 1956, ולאחר כניסתו לייצור סדרתי בשנת 1957, שימש את חברת יוז לתפיסת חלק גדול מהשוק המסחרי. הדגם הפך בסופו של דבר לחלק ממלאי הצבא האמריקאי, כמסוק אימון עיקרי (דגם "TH-55 Osage"). בחודש מאי 1965, זכתה החברה בחוזה לייצור מסוק תצפית חדש עבור צבא ארצות הברית וייצרה את ה- "OH-6 Cayuse" (יוז דגם 369). ה- OH-6 פוּתח מאוחר יותר לדגם האזרחי יוז-500, שגרסאות ממנו מיוצרות עד עצם היום הזה.
בשנת 1972, מכרה יוז את "חטיבת הכלי" של "חברת כלי יוז", וגיבשה מחדש את החזקותיה הנותרות תחת השם "תאגיד סומה", שכלל את רכושו ועסקיו של הווארד יוז. "חטיבת כלי הטיס" הפכה ל"חטיבת הליקופטר יוז - תאגיד סומה". באותה השנה, פרסם הצבא האמריקאי, בקשה לקבלת הצעות עבור "מסוק תקיפה מתקדם". מתוך רשימה התחלתית של 5 יצרנים, נבחרו לבסוף 2 מועמדים סופיים: חברת בל, ו"חטיבת טוּלקוֹ כלי טיס של יוז כלי טיס" (Hughes Aircraft's Toolco Aircraft Division), שהפכה מאוחר יותר ל"יוז מסוקים". בשנת 1975, הועדף ונבחר הדגם YAH-64A/77 של חב' יוז, על פני הדגם YAH-63 של חברת בל. טיסתו הראשונה של האבטיפוס, התרחשה בשנת 1977.
בשנת 1981, אורגנה "חטיבת הליקופטר יוז - תאגיד סומה" והוגדרה מחדש כ"יוז מסוקים בעʺמ". עד לדצמבר אותה השנה, נבנו 6 אבות־טיפוס של המסוק AH-64A, והצבא האמריקאי העניק לחברה חוזה רכישה בגינו. עד לשנת 2005, הגיע ייצור דגם זה, ליותר מ-1100 יחידות. בשנת 1983, ירד דגם הייצור הראשון (AH-64) מפס הייצור במתקן החדש של החברה שבמסה (אריזונה). באותה שנה, זכתה החברה לציון לשבח מההתאחדות הלאומית לאווירונאוטיקה () והוענק לה גביע קולייר () היוקרתי. החברה גם העניקה רישיון ייצור לחברה "שווייצר כלי טיס" () לייצר את דגם 300C.
בחודש ינואר 1984, נמכרה "יוז מסוקים בעʺמ", ל"מקדונל דאגלס" על ידי "תאגיד סומה", בשל מאמצי התאגיד לפשט ולייעל את התמקדותו ועניינו בפיתוח נדל"ן. "מקדונל דאגלס" שילמה 470 מיליון דולר $ עבור החברה והפכה אותה לחברת־בת. שמה של "יוז מסוקים" הוחלף ל"מקדונל דאגלס מערכות מסוק" מאוחר יותר, באוגוסט 1984. על אף שהקשר הישיר עם "יוז" נקטע, המשיכו וממשיכים עיצובי המסוקים שנוצרו על ידי "יוז מסוקים", להיות מיוצרים על ידי "בואינג מערכות כלי טיס סובבי־כנף" (), "מ.ד. מסוקים" (), ו"שווייצר כלי טיס".
שלמה הכהן קוק
יגאל ארד
יגאל ארד (6 ביוני 1940 – 24 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו כחובש במהלך הקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. נהרג במלחמת יום הכיפורים.
ראשית חייו.
יגאל ארד (ששמו המקורי היה פאבלו בוקסר) נולד בפולין הכבושה בידי הנאצים. אביו שירת בצבא הפולני, בעוד אמו הסתתרה עמו בכפר בגבול רוסיה עד תום המלחמה. ארד ואחיו הצעיר למדו בבית ספר פולני ולא קיבלו חינוך יהודי. בעקבות מבצע סיני החליט ארד לעלות לישראל. בשנת 1959, בן 18, הגיע לבדו לישראל לקיבוץ דברת. אז שינה את שמו. לאחר חצי שנה התגייס לצה"ל כחייל בודד, כשהעברית בפיו דלה.
לאחר סיום שירותו הסדיר, גר בחיפה והתפרנס מעבודה כמפעיל ציוד מכני הנדסי. לאחר מכן עבד בחברה לקירור ובהמשך למד בקורס טכנאי ייצור והחל לעבוד בחברת החשמל. בשנת 1964 נשא אשה, ונולדו להם בת ובן.
מלחמת ששת הימים.
לאחר שירותו הצבאי הסדיר הוצב בחטיבה 55, חטיבת מילואים של הצנחנים. במסגרתה יצא לקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. הוא שימש כחובש פלוגתי בפלוגה ב' של גדוד 66 בפיקודו של סגן-אלוף יוסי יפה, שעליו הוטלה משימת כיבוש בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת. במשך כל הקרב על גבעת התחמושת טיפל ארד בעשרות פצועים מאנשי הגדוד. הוא עשה זאת תחת אש ירדנית מטווח קצר, כאשר הלחימה מתנהלת סביבו ולאחר שהחובשים האחרים נפגעו. על פעולתו זו הוענק לו ציון לשבח מטעם הרמטכ"ל. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז.
במלחמת ההתשה שירת ארד עם יחידתו בחזית תעלת סואץ ובארץ המרדפים בבקעת הירדן, ובסיומם התנדב לשירות מילואים נוסף של 40 יום בעיר עזה.
מלחמת יום הכיפורים.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התייצב ארד ביחידתו, על אף שבאותה תקופה אובחן כסובל מכיב קיבה חמור ונזקק בשל כך לניתוח. ב-24 באוקטובר 1973 השתתף עם גדודו בקרב העיר סואץ. ארד נהרג בראשית הקרב מפגיעה בנגמ"ש שבו נסע. כאשר חבריו הצנחנים שנלכדו בעיר נחלצו ממנה רגלית באישון לילה הושארה גופתו מאחור. היא הוחזרה על ידי מצרים לידי צה"ל לאחר מספר חודשים.
ארד היה נשוי ולו בן ובת, בן 33 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
הרצן
לוקר (פירושונים)
גרשון סלומון
גרשון סלומון (נולד ב-1935) הקים את "תנועת נאמני הר הבית וארץ ישראל" ומשמש יו"ר התנועה. היה חבר מועצת עיריית ירושלים, חבר הנהלת תנועת החרות וממקימי תנועת התחייה.
חייו עד לפעילות הפוליטית.
ילדות ונעורים.