נולד בפרזנו שבקליפורניה כבנם של מהגרים ממוצא ארמני שהגיעו מטורקיה והתייתם בילדותו מאביו. בגיל 4 הושם בבית יתומים באוקלנד יחד עם אחותו ואחיו, את חוויותיו מתקופה זו תיאר מאוחר יותר בספריו. בגיל 9, אחרי שאמו מצאה עבודה קבועה בבית חרושת לשימורים, התאחדה המשפחה שנית. סרויאן נשלח לבית ספר מקצועי, אותו עזב בגיל 15 לצורך מציאת עבודה כסיוע לכלכלת המשפחה.
סרויאן החליט להיות סופר אחרי שאמו הראתה לו כתבי-יד של אביו. מספר סיפורים קצרים שלו התפרסמו בעיתונים וירחונים. קובץ סיפוריו הראשון "הצעיר המעז על הטרפז המעופף" יצא לאור בשנת 1934. סיפוריו של סארויאן מאופיינים בעיקר בנימה אנושית רכה והומור. גיבוריו האופייניים הם הילד מזה והגבר הנאבק על קיומו מזה. ייחודו כסופר בא לידי ביטוי בחשיפת הרהורים תמימים של ילד. מלבד המאפיינים הללו, סיפוריו מאופיינים גם במשהו מקורי, טבעי, קל וקולח. ביצירותיו יש סגנון אימפרסיוניסטי חסר עלילה.
עיקר סיפוריו נסובים סביב תקופת המשבר הכלכלי של שנות ה-30 בארצות הברית. בין היתר הושפע מכתיבתו של שרווד אנדרסון. סארויאן זכה בשנת 1940 בפרס פוליצר על המחזה "שנותיכם היפות". בתקופה זו, סוף שנות השלושים וראשית הארבעים, נחשב לאחת מהתקוות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. אחרי מלחמת העולם השנייה ירדה קרנו במידה ניכרת. כמה מספריו עובדו לקולנוע - הנודע שבהם - "הקומדיה האנושית".
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס סרויאן לצבא ארצות הברית והוצב בניו יורק. ב-1942 נשלח כחלק מצוות צילום ללונדון וב-1943 נישא. במהלך כל התקופה המשיך בכתיבה ופרסם את כתביו. ב-1943 זכה בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר על עיבוד ספרו לסרט "הקומדיה האנושית". מ-1958, אחרי גירושיו (הוא נישא פעמיים לאותה אשה), התגורר בעיקר בפריז, וחי חיי בדידות ונדודים, מנוכר כמעט לחלוטין לשני ילדיו. אחרי פטירתו, חצי מאפרו פוזר בקליפורניה וחצי בארמניה כסמל לדואליות שבחייו. לילדיו לא הוריש דבר.
בנו, ארם סארויאן הפך לסופר ומשורר בזכות עצמו. לאחר מות אביו פרסם ספר זכרונות מרגש בשם - "פולחנים אחרונים". ובתו לוסי (שנפטרה בגיל צעיר יחסית) הייתה שחקנית שלא זכתה להצלחה ממשית והופיעה בתפקידים קטנים, באופן ארעי.
שמשון מלצר
שמשון מֶלְצֶר (כ"ח בשבט תרס"ט, 19 בפברואר 1909 – 27 באוגוסט 2000, כ"ו באב תש"ס) היה משורר ומתרגם עברי.
ביוגרפיה.
מלצר נולד בשנת 1909 בעיירה טלוסט שבגליציה, אז אוטונומיה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (וכעבור מספר שנים בתחומי אוקראינה הסובייטית). הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד בסמינר למורים בלבוב. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בשנותיו הראשונות בארץ התגורר בקריית מאיר שבתל אביב. עבד בין היתר כסגנו של ברל כצנלסון, עורך "דבר".
בתחילת דרכו בספרות כתב שירים יידיש שנדפסו בכתבי עת שונים ברחבי גליציה. יצירותיו החשובות ביותר הן פואמות ובלדות שנושאיהן עממיים וחסידיים. אחד משיריו המפורסמים הוא "אשירה לרש"י", ובו הוא מקונן על הדור הצעיר ששוב אינו לומד את פירושו של גדול פרשני המקרא. מלצר פרסם מספר גדול של קינות ובלדות שעניינן העולם היהודי שנהרס בשואה. הוא ערך עשרות ספרים, ובהם כל כתבי בנימין זאב הרצל. בין השנים 1949–1954 היה העורך הראשי של השבועון לילדים "דבר לילדים". במשך למעלה משלושים שנה היה חבר האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1949 זכה בפרס טשרניחובסקי מטעם עיריית תל אביב לתרגומי מופת, על תרגום יצירתו של י"ל פרץ מיידיש.
בשנת 1951 זכה בפס צבי קֶסֶל לספרות עברית (מקסיקו, על ספרו "שירות עם בלדות" (תל אביב תשי"א).
בשנת 1979 זכה בפרס מאנגר על מפעל תרגומיו מיידיש.
מלצר היה נשוי למרים. בשנת 2000 נפטר בישראל בגיל 91, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אלישבע ז'ירקובה
הוצ'קיס (טנק)
הוצ'קיס H39
הוצ'קיס היה טנק קל שיוצר בצרפת בין שתי מלחמות העולם, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
רקע.
כבר במלחמת העולם הראשונה הסתמנה נטייה צרפתית לטנקים קלים. טנק הרנו FT-17 הצרפתי היה תכנון מהפכני, ולאחר המלחמה רצה הצבא הצרפתי בהמשך הייצור של טנקים קלים ומהירים שיתפקדו כחלק מחיל פרשים ממוכן. כך נוצרה תבנית צרפתית של טנק קל, פשוט לייצור, חמוש בתותח קטן, בעל צוות של שניים. נוצרו כמה דגמים על פי תבנית זו, ואחד המפורסמים שבהם היה H-39 הוצ'קיס.
הטנק.
ההוצ'קיס בא לעולם כתוצאה מדרישה של צבא צרפת לטנק קל, בעל שריון בעובי של 40 מילימטר, ומהירות גבוהה משל הטנקים הקלים הקיימים. הטנק היה אחד משלושה טנקים שהחליפו את טנקי רנו FT-17 בשירות צרפת (האחרים היו R-35 ו-FCM 36), ונכנסו לשירות בחצי השני של שנות השלושים. הטנקים הראשונים שיוצרו נקראו הוצ'קיס H35. דגם זה כלל מנוע בהספק 78 כוחות סוס שהעניק לטנק מהירות מרבית של 28 קמ"ש, אך הוא סבל ממספר ליקויים, בהם קשיים בהיגוי ושריון בעובי 34 מ"מ בלבד בתובה. לאחר קליטת ראשוני הטנקים שיוצרו, סירב חיל הרגלים הצרפתי לרכוש טנקים נוספים וטנקי H35 שיוצרו לאחר מכן הועברו לשימושו של חיל הפרשים. בעקבות רצונו של חיל הפרשים בטנק מהיר יותר, החלו בייצור דגמים משופרים, הוצ'קיס H38 והוצ'קיס H39. הדגמים החדשים צוידו במנוע חזק יותר בהספק 120 כוחות סוס שהביא את הטנק למהירות מרבית של 36 קמ"ש וחלקם כללו גם תותח משופר. לטנק היה מיגון טוב יחסית לטנק קל, תותח יעיל יחסית, ומהירות מקסימלית טובה. חיסרון ידוע ועיקרי הוא תקלות מרובות במזקו"ם. למעשה הוא היה שווה לכל טנק קל בעולם באותה תקופה.
הטנק במלחמת העולם השנייה.
כפי שנאמר, תכנונו של ההוצ'קיס היה מצוין, ועמד בכבוד מול כל טנק קל בעולם. הבעיה של ההוצ'קיס, ולמעשה של כל השריון הצרפתי במלחמת העולם השנייה הייתה נעוצה לא בגורם הטכני אלא בשני גורמים עיקריים:
כשלים אלה בכח השריון הצרפתי הם חלק מהגורמים לתבוסת צרפת. ההוצ'קיס מעולם לא נבחן בידי כח שריון מקצועי ובנוי היטב, ולכן לא ידוע מה הייתה איכותו האמיתית בקרב. הוצ'קיסים רבים שנפלו לידי הגרמנים שולבו בצבא הנאצי, קודם בתפקידי אימון ואחר כך גם בתפקידי שיטור ולחימה (כאשר האבדות בחזית המזרחית היו גבוהות). בטנקים הותקן קשר חיצוני. הגרמנים גם הסבו את הטנק לתפקידים שונים:
הצריחים שהוסרו מהטנקים שימשו לגרמנים הן לביצורים נייחים והן למיגון רכבות.
מלחמת העצמאות ובשירות צה"ל.
עוד טרם קום מדינת ישראל נוצר צורך חמור בנשק כבד. צורך זה הובא לביטוי בעיקר על ידי יצחק שדה.
עוד בסתיו 1947 ניתנה הוראה לפעילי הרכש לרכוש טנקים. היקף הטנקים שאנשי היישוב היהודי פעלו לרכישתם ולהבאתם לארץ עמד על 100 טנקים כאשר רק 40 מהם הגיעו לארץ.
בפועל כמות הטנקים שהופעלו בזירות הקרב השונות הייתה מועטה מאוד כדלהלן:
במחצית הראשונה של 1948 נרכשו מעודפי הצבא האמריקאי 38 טנקים קלים מסוג סטיוארט M5A1 במחיר של 8,800 דולר לטנק. בשל האמברגו האמריקאי, נעשה ניסיון הטעייה (שכשל) להראות כאילו הטנקים מיועדים לצבא מקסיקו.
לאחר ניסיון כושל זה הצליח יהודה ארזי לרכוש בצרפת 10 טנקים קלים מסוג הוצ'קיס 39-H במחיר של 41,000 דולר לטנק. הטנקים הגיעו ארצה ב-15 ביוני 1948. בדיקה טכנית מקצועית העלתה שמצבם הטכני גרוע. במשך שלושה שבועות עד למבצע "דני" הצליחה הסדנה החטיבתית של חטיבה 8 להכשיר מבצעית חמישה טנקים.
הפעולה הראשונה הגדולה הייתה אמורה להיות ההתקפה על עיראק אל-מנשייה במסגרת מבצע יואב. כתוצאה מיכולת הפעלה גרועה שגרמה לנפילת חלק מהם לתעלה, יחד עם תפעול שגוי והתנגדות עיקשת של המצרים, נותרו ארבעה בשדה הקרב. האכזבות מטנקי ההוצ'קיס גרמו להוצאתם משימוש לחלוטין ולשימוש רק בתותחים שלהם בשריונית וייט.
לפחות אחד מהטנקים האלה היה בשימוש בצבא הרייך. הדבר נתגלה כאשר נחשף חותם נאצי על טנק ההוצ'קיס המוצג במוזיאון יד לשריון בלטרון. לעומת זאת טנק אחר מאותו משלוח שצריחו הוצב באזור בית ג'וברין כמטרה לאימונים (מספר 2415 טבוע בצריח), לא נפל שלל ולא שירת בצבא הגרמני כמו זה שבלטרון.
הארי מארק פטראקיס
הארי מארק פטראקיס (באנגלית: Harry Mark Petrakis; 5 ביוני 1923 – 2 בפברואר 2021) היה סופר אמריקאי ממוצא יווני. כתב רומנים וסיפורים קצרים, רובם על חיי המהגרים מיוון. נולד בארצות הברית לכומר אורתודוקסי. את רוב ימיו עשה בשיקגו ובסביבתה.
פיקוד המרכז
פיקוד המרכז (בראשי תיבות: פַּקְמָ"ז) הוא פיקוד מרחבי בצבא ההגנה לישראל. הפיקוד אחראי לכל היחידות והחטיבות הממוקמות באיו"ש (אזור יהודה ושומרון), ירושלים, השרון, גוש דן והשפלה.
מפקדת הפיקוד ממוקמת בצפון ירושלים בין השכונות נווה יעקב ושועפט. מחנה המפקדה נקרא בעבר "מצודת כפיר", אך כיום שמו הוא "מחנה נחמיה", על שם האלוף נחמיה תמרי, שנהרג במקום בהתרסקות מסוק בשנת 1994.
מפקד הפיקוד הנוכחי הוא האלוף יהודה פוקס.
היסטוריה.
במלחמת השחרור היה הפיקוד אחראי למלחמה נגד ירדן, בעיקר לדרך לירושלים ולעיר עצמה וכן לכיבוש המשולש הקטן, לוד ורמלה. במלחמת ששת הימים היה הפיקוד אחראי לכיבוש יהודה ושומרון מירדן. לאחר המלחמה נטל הפיקוד חלק במלחמת ההתשה בבקעת הירדן, במסגרתה הרבה לעסוק במרדפים אחר מחבלים שחדרו מירדן, וכן הוביל את פעולת כראמה. החל מהאינתיפאדה הראשונה מתמקד הפיקוד בעיקר בביטחון שוטף בגזרתו, שכולל אבטחה של ההתנחלויות והמאחזים שבתחומי הפיקוד, אבטחת התנועה בכבישים והתמודדות עם פיגועים.