יצחק מאיר שירת בשירות הדתי של ההגנה, כעוזרו של ראש השירות נתן גרדי מטעם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל וכאחראי על מערך הכשרות, והיה חבר מפקדת ההגנה בגוש דן. לאחר מכן שירת בצה"ל ברבנות הצבאית, והיה בין מקימיה. הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן הרב הראשי לצה"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים היה אחראי מטעם צה"ל על המקומות הקדושים בירושלים וביהודה ושומרון.
ראשות העיר.
עוד בשנת 1961, בעת שחשבו שראובן אהרונוביץ' עומד לפרוש מראשות העיר, הוצע למאיר לעזוב את צה"ל ולהתמודד על ראשות העיר מטעם פועלי אגודת ישראל, אך הוא סירב והעדיף להישאר בצה"ל.
בנובמבר 1965, עוד במהלך שירותו בצה"ל, נבחר למועצת עיריית בני ברק, מטעם אגודת ישראל שהתמודדה ביחד עם פועלי אגודת ישראל ברשימה התורתית. אחרי שחרורו מהצבא תפקד כמנכ"ל החינוך העצמאי במשך שנתיים.
מאיר שובץ ברשימת המועמדים מטעם "הרשימה הדתית המאוחדת". בעקבות הבחירות בשנת 1974 נחתם הסכם רוטציה בין אגודת ישראל למפד"ל. בשנתיים הראשונות כיהן מאיר כראש העיר ובשנת 1976 העביר את התפקיד לנציג המפד"ל ישראל גוטליב, ומאיר המשיך בתפקיד סגן ראש העיר ומנהל מחלקת החינוך.
מאיר שימש כחבר בוועד המנהל של אגודת החינוך העצמאי, לצד מנחם פרוש ושלמה לורינץ. כמו כן הוא שימש יו"ר גנזך קידוש השם.
משפחתו.
יצחק מאיר נישא לטובה, נכדתו של הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר, רבה השני של בני ברק.
בניו הם יהודה הנשוי למרים לבית בנצלוביץ,
בנו צבי מאיר הוא מראשי גנזך קידוש השם,
בנו ישראל נשוי לדבורה
וביתו היחידה רחל הנשואה לרב משה שטינמץ אשר הוא המשמש של האדמור מגור.
נכדתו נישאה לנכדו של הרב יעקב חנוך סנקביץ, ראש ישיבת שפת אמת.
נכדה נוספת בת לביתו נישאה למשה מאיר יוסקוביץ שאף הוא קרוב משפחה למשפחת מאיר ששמה הקודם היה יוסקוביץ
בן משפחתו הוא סגן ראש עיריית ירושלים לשעבר שמואל מאיר.
חיים דבירי
חיים דבירי (1905 – 21 במרץ 2006) היה מראשוני ברית הבריונים, אצ"ל ולח"י, ומגולי אפריקה.
ביוגרפיה.
חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית. בגיל 12 חצה לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ.
אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי).
דבירי התחנך בבית־הספר תחכמוני, אך לא הסתגל, ועזב. לאחר שרכש את השכלתו בכוחות עצמו, התקבל לסמינר למורים בירושלים.
על רקע מאורעות תרפ"ט, ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו, אותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעולותיו. בעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט.
ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל.
חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שישי בארץ, נכדתו של רב יצחק חשין. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009.
נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה, "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת.
דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק.
ספרים שחיבר.
חיים דבירי פרסם ארבעה ספרים המספרים על תקופת המחתרות:
תחת
דודיק סמדר
דודיק סמדר (1 בינואר 1931 - 6 בנובמבר 2012) היה שחקן טלוויזיה, פזמונאי, איש תיאטרון ומדבב ישראלי, שתפקידו הידוע ביותר היה כמורה הדרך סימנטוב בסדרת הטלוויזיה עברית בסימן טוב ששודרה בשנת 1975 בטלוויזיה החינוכית.
קורות חייו.
דודיק נולד בשנת 1931 כבנם השני של ליה לבית שימנובסקי ואברשה סברנסקי בחיפה. הוא נקרא בקרב משפחתו בשם דודיק להבדילו מסבו דוד. בהיותו תינוק עבר עם משפחתו לתל אביב, כיוון שאביו נמנה עם מקימי מפעל האשלג בקלי"ה, בצפון ים המלח, והיה חוזר הביתה רק בסופי השבוע. כשהיה בן חמש שבה המשפחה לחיפה וסמדר למד בבית הספר הריאלי. בתיכון הלך בעקבות אחיו לבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בנעוריו הצטיין בציור ובמשחק והופיע במסגרת החוג לדרמה במקווה ישראל. במסגרת הנוער העובד הצטרף לגרעין ועבר את הכשרת גבע. באביב 1948 הופסקו הלימודים וסמדר התגייס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בגדוד הראשון של חטיבת יפתח.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף לקיבוץ אבוקה בעמק בית שאן. הקיבוץ שלח אותו לחוג במאים ועם שובו הועסק ברעיית פרות. במקביל ניסה להקים חוג לדרמה. בעקבות התפרקות הקיבוץ בשנת 1952, עבר סמדר לתל אביב והתקבל לחוג הדרמטי של התיאטרון הקאמרי והחל לעבוד כשחקן. הוא שיחק לראשונה בזעקי ארץ אהובה בהבימה ותפקידו הראשון היה באנשי ריב בקאמרי בבימויו של היי קיילוס. לאחר ארבע שנים בקאמרי הפך ב-1958 לשחקן עצמאי. הוא שיחק במגוון תפקידים בתיאטרונים האהל, אשנב, וזירה ובמחזות זמר בתיאטרון גיורא גודיק.
כמו כן, הופיע בהפקות ישראליות ובינלאומיות (יהודית, אקסודוס) בקולנוע בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70. השתתף בסרט "הצד השני" בבימויו של אורי זוהר (1968).
בטלוויזיה הופיע בסדרה החלוצית חדווה ושלומיק בשנת 1971. הוא כתב גם פזמונים עבור זמרי התקופה כנתן כהן (עוד מעט) ורבקה זהר (צימרמן, סיפורי סבתא).
פריצתו הגדולה לתודעה הייתה בתפקיד מורה הדרך סימנטוב בסדרת הטלוויזיה עברית בסימן טוב ששודרה בטלוויזיה החינוכית החל משנת 1975. לתפקיד נבחר מבין כ-40 מועמדים. הסדרה, בת 20 פרקים, נועדה ללמד את השפה העברית, וסמדר שיחק בה תפקיד של מורה דרך משופם, העובר עלילות מעלילות שונות (הסמובר של אמו נגנב, הוא מבקר בכפר דרוזי וכיוצא בזה), ובמהלכן עולות סוגיות שונות הקשורות לשפה העברית. לצדו של סמדר שיחקה רחל הפלר כמזכירתו אביבית. כן הופיעו בסדרה שחקנים ידועים כמרדכי בן זאב (מר גולומבק). דמותו האבהית של סמדר הגבוה והמשופם זכתה לפופולריות רבה בתקופת ערוץ הטלוויזיה היחיד. הסדרה שודרה בשעת השיא, שמונה ושלושים בערב. הסדרה לוותה בסדרת ספרים שנמכרו לקהל הרחב. הסדרה נחשבת לבעלת ערך נוסטלגי, ובשנת 2008 דמותו של סימנטוב שבה בסדרת פרסומות לבנק.
בשנת 1977 השתתף סמדר בתשדירי הבחירות של הליכוד.
בראיון שהתפרסם בעיתון ידיעות אחרונות ב-13 במרץ 2008 התלונן סמדר כי הזיהוי המוחלט שלו עם מורה הדרך סימנטוב חסם בפניו את הדרך להצלחות נוספות, וכי לאחר ירידת הסדרה מן המסכים, בשנת 1978 התקשה למצוא עבודה כשחקן. בשנות השמונים אף נאלץ להתפרנס כנהג מונית. עם זאת המשיך להופיע על הבמות, במיוחד בתיאטרון לילדים והתיאטרון הקלאסי בהצגות כמו הבית של יעל, פיטר פן, הנסיכה והירח.
הוא השתתף בהקמת תיאטרון הזהב (תיאטרון למבוגרים) והופיע בצמד היוסקעלך של תיאטרון הסימטה ובאסונות וניסים בתיאטרון הנפש. הוא עיבד והופיע במחזה בדיחותא דשידוכין, קומדיה בת המאה ה-17 בסגנון הקומדיה דל ארטה שהועלתה בתיאטרון תאיר. בתיאטרון קרוב הופיע באנטומיה של הנפש.
סמדר עסק גם בדיבוב סדרות לילדים כגון הלב, הקוסם, הדרדסים, מייטי מקס, ופוקימון הדיבוב האחרון שלו היה בתפקיד מאסטר צ'ין בסדרה אגדת הדרקון.
הופיע במספר סרטים - "המרתף" (1963), ארבינקא (1967), "הגלולה" (1972) "ילדי סטלין" (1987), שירת הסירנה (1994), לא לעלות יותר (1979), "לא בת 17" (2003) וקולו נשמע בסרט עץ הדומים תפוס (1994).
בשנת 2005 זכה בפרס אמ"י לעידוד היצירה המקורית על שם אהוד מנור בקטגוריית האמן הוותיק.
בשנת 2007 גילם דודיק מוכר בחנות תכשיטים בסדרה האי.
דודיק נפטר מסרטן ב-6 בנובמבר 2012, בגיל 81 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
הוא הותיר אחריו רעייה ושני בנים.
אלבניה תחת השלטון האיטלקי
אלבניה התקיימה דה יורה כמדינה עצמאית, שרשמית נודעה כממלכת אלבניה, בין השנים 1939 ו-1943 תחת ניהולה של איטליה הפשיסטית.
היסטוריה.