מוזיאון "קאטי סארק" הפך לאחת האטרקציות התיירותיות החשובות ביותר ברובע גריניץ'. מיקום הספינה לחוף נהר התמזה, בקרבת המוזיאון הימי הלאומי ופארק גריניץ' והגישה הקלה אל הספינה שהוצבה לצד הדרך מהנמל ומתחנת הרכבת הקלה של הדוקלנדס אל שוק גריניץ' היו אחדים מהגורמים לפופולריות זו.
המוזיאון מנוהל על ידי קרן הנאמנות קאטי סארק (Cutty Sark Trust) שבראשה עמד הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. הספינה הוכרזה כאתר לשימור בעל חשיבות עליונה (Grade I listed monument), ועל שמה קרויה תחנת הרכבת הקלה הסמוכה.
במוזיאון מוצגת ההיסטוריה של ספינות הקליפר ויבוא התה לאנגליה, וכן תצוגה של דמויות מחרטומי ספינות.
השרפה.
בשנת 2007 החלו שיפוצים באתר המוזיאון במטרה להגביה את הספינה בכ-3 מטרים על מנת לאפשר בניית אולם תצוגה מתחת לספינה.
בבוקר ה-21 במאי 2007, עת הייתה הספינה בשיפוצים פרצה שרפה באתר הספינה. השרפה נמשכה כמה שעות, ומרבית חלקי העץ שנותרו במבנה עלו באש. מאחר שלמעלה ממחצית מחלקי העץ של הספינה הוסרו ממנה לצורך עבודות שחזור חלקים אלה ניצלו מן האש. כמו כן, רק כ-5% מהמפרשים המקוריים ניזוקו בשרפה (היתרה הורדה לצורך עבודות שחזור). עלויות השחזור של הספינה בשל נזקי האש הוערכו ב-5 - 10 מיליון ליש"ט מעבר לתקציב השיפוץ של המוזיאון (שעמד על 25 מיליון ליש"ט).
תיאור הספינה.
"קאטי סארק" היא אחת משלוש ספינות ששרדו מתקופתה שנבנתה בשיטה של שלד ברזל ופלדה, ודפנות עשויות עץ.
תומס מלורי
הורקהיימר
המפל
מחלף עירון
מחלף עירון הוא מחלף הממוקם מזרחית לקיבוץ ברקאי ומפגיש את כביש 6 (חוצה ישראל) וכביש 65 (כביש נחל עירון. בערבית: ואדי עארה). המחלף נקרא על שם העמק הנמצא על גדותיו של נחל עירון. הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם חנוכת הקטע המרכזי בכביש 6.
היסטוריה.
ב-6 בינואר 2004, עם חנוכת קטע כביש 6 ממחלף ניצני עוז למחלף עירון הוקמה במקום צומת מרומזרת. בשלב זה התאפשרה התנועה מכביש 65 לכביש 6 רק דרומה. המכרז להקמת המחלף פורסם בינואר 2003, על ידי חברת כביש חוצה ישראל באפריל 2003 זכתה חברת סולל בונה במכרז. במרץ 2005, הושלם שלב א' של המחלף. העבודות על שלב ב', נמשכו במקביל והם כללו את העברת כביש 6 מעל כביש 65 והמשך סלילתו צפונה.
המחלף בתצורתו הנוכחית הושלם ביולי 2009.
חברת כביש חוצה ישראל מתכננת לשדרג את המחלף למחלף מערכתי מלא ללא רמזורים על כביש 65.
מבנה המחלף.
תצורת המחלף היא של מחלף יהלום משולב ברמפה של מחלף טורבינה. הפניות שמאלה מתבצעות באמצעות רמזורים למעט הפנייה מכביש 65 מערב לכביש 6 בכיוון דרום, שמתבצעת באמצעות רמפה ארוכה. כל הפניות ימינה הן רציפות, למעט הפנייה מכביש 6 בכיוון דרום לכביש 65 בכיוון מערב, שמתבצעת ברמזור המערבי.
הס (Hess או Hass) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. פירוש המילה "הס" (Hass) בגרמנית היא "שנאה", אולם בהקשר יהודי-אשכנזי סביר להניח שזוהי נגזרת של השם העברי "יחזקאל".
ינאי
אמסטרדם ארינה
קרב אל-קסר אל-כביר
קרב אל-קסר אל-כביר (בערבית: معركة القصر الكبير) (מבוטא לפעמים גם כאלקסר קיביר, אל קסר אל-קיבְר, אלקאזארקיביר, אלקאסר וכדומה, שפירושם בערבית הוא הארמון הגדול), נודע גם כקרב שלושת המלכים, היה קרב גדול שנערך בצפון הממלכה השריפית, ליד העיירה אל-קסר אל-כביר, הנמצאת בין טנג'יר לפאס, ב-4 באוגוסט 1578. הקרב נערך בין צבאו של אבו עבדאללה השני סעדי, ביחד עם בעל בריתו סבשטיאו, מלך פורטוגל, נגד צבא מוסלמי גדול בפיקודו של הסולטאן החדש של הממלכה השריפית (ודודו של אבו עבדאללה השני סעדי) עבד-אל-מאליק.
מלך פורטוגל המיליטנטי תכנן מסע צלב לאחר שאבו עבדאללה ביקש את עזרתו בהחזרת כתרו, שאותו לקח ממנו דודו עבד-אל-מאליק. בסופו של דבר הפסידה פורטוגל בקרב, ובכך גם הפסידה את עצמאותה למשך שישים שנה, בהן הייתה תחת הכתר הספרדי.
בקרב נהרגו אבו עבדאללה ועבד אל-מאליק, שאת מקומו ירש אחיו אחמד אל-מנסור, והמלך הפורטוגלי נעלם וכנראה נהרג גם הוא.
אנדרה שוורץ בארט
קומלינה זקופה
קומלינה זקופה (שם מדעי: "Commelina erecta") היא מין של צמח בעל פרחים עשבוני רב שנתי. קרויה כך משום צורתה המזדקרת מהקרקע, יחסית לקומלינות דומות, כגון הקומלינה המצויה והיהודי הנודד.
מאפיינים.
עלי הקומלינה הזקופה ארוכים, בעלי שפה תמימה ומסורגים. מגעם דביק מעט כתוצאה מעשרות שערות דקיקות המאפשרות לעלה להיצמד לצמחים סובבים. פרחיו בעלי שלושה חפים (סוג של עלי כותרת) בעלי גוון כחול בהיר ובולט, שניים מהם בולטים וגדלים בזווית של כ-120 מעלות ביניהם, חלקם העליון חופף קלות. החף השלישי מנוון. ביניהם קבוצה של אבקנים צהובים ומתחת להם לשונות השחלה. הוא פורח אך ורק בצל, ולכן ניתן לראות את פריחתו מוקדם בבוקר. בצהריים חפיו מתכווצים והפרח הבולט נעלם לתוך תרמיל מיוחד, עד למחרת.
תפוצה.
המין מקומי באמריקה הצפונית והדרומית, כולל מקסיקו, ארגנטינה וארצות הברית. כמין שורד היטב, הוא התפשט בקלות ופלש לאזורים נוספים, שם הוא נחשב לעיתים כעשב שוטה.
בארץ.
הקומלינה הזקופה היא מין פולש בארץ. נפוץ בגינות מושקות, ולרוב נחשב לטפיל. צומח פעמים רבות בסמוך לחמציצים או במדשאות, ובעל יכולת לטפס על צמחים אחרים. קרוי לעיתים בטעות "היהודי הנודד", אף על פי ששם זה שייך לקומלינה אחרת במשפחתו, בעלת שלושה עלי כותרת.
המשמר הפרטוריאני
המשמר הפרטוריאני (לטינית: cohortes praetoriae) היה יחידת עילית של הצבא הרומי. במשך 300 שנים שימשו חיילי המשמר כשומרי ראש, ומודיעין צבאי בתחילה עבור בעלי משרות רמות ברפובליקה הרומית ולאחר מכן עבור קיסרי רומא. הקיסר הראשון אוגוסטוס קיסר הפך את המשמר ליחידת שומרי הראש האישית שלו והיחידה נשאה בתפקיד זה בשינויים קלים בשלוש מאות השנים לאחר מכן. כבר בשלב מוקדם יחסית בהיסטוריה של המשמר הפרטוריאני צברו מפקדי המשמר כוח פוליטי רב ולא נרתעו מלהשתמש בכוחם ובהשפעתם על מנת למנות ולהדיח קיסרים, לצבור רכוש ונכסים ומעמד מיוחד בכל זרועות השלטון של האימפריה. על רקע זה היה המוניטין של המשמר וחייליו מפוקפק מאוד, ומקורות היסטוריים בני התקופה ובהשראתם גם מחקרים מודרניים מתארים את חיילי המשמר כמפונקים חסרי יכולת צבאית שנהנו מהחיים הנוחים של עיר הבירה ואת המשמר מתארים כגולם שקם על יוצרו. פעילות מפקדי המשמר ובמידה מסוימת גם חיילי המשמר הייתה בשיאה בתקופת שלטונם של קיסרים חלשים וחסרי יכולת, שהותירו את רסן השלטון בידי דמויות חזקות והתמכרו למנעמי הארמון ולעיתים למעשי שחיתות. בשנת 312, לאחר תפיסת רסן השלטון באימפריה הרומית, פירק קונסטנטינוס את המשמר הפרטוריאני, הרס את מחנה המשמר הקסטרה פרטוריה ברומא, והביא את הקץ על המשמר הפרטוריאני.
רקע.
המשמר הפרטוריאני החל את דרכו כיחידת שומרי ראש של נושאי תפקידים בכירים ברפובליקה. הם היו ידועים בשם ליקטור (לטינית: Lictor), ומשימתם הייתה טיפול במגיסטראטים בעלי "אימפריום". בין השאר נתנו הליקטורים שירותי ליווי, ייצוג והגנה למגיסטארטים, ושימשו כמשרתיהם האישיים ושומרי ראשם. מקור מורשת הליקטורים בהיסטוריה הרומית עתיק מאוד. לפי טיטוס ליוויוס, הליקטורים נשאו עימם מוטות מעוטרים בשבטים (פסקס) ומחוץ לפומריום נשאו גם גרזנים שסימלו את סמכות הביצוע של האימפריום. הם הלכו אחר המגיסטראט בכל אשר הלך, כולל אל תוך הפורום, ביתו, מקדשים ואפילו בתי המרחץ.
כוחם של הליקטורים היה מספיק כדי לשמור על פקידים ונושאי משרות תוך כדי מילוי תפקידם האזרחי, אך הם היו מעטים מדי מכדי שיוכלו להיות יעילים כשומרי ראש למפקדי צבא בקרב. על רקע ליקוי זה החלו קצינים צבאיים להקיף את עצמם ביחידות זמניות של חיילים שנבחרו מבין הלוחמים המצטיינים כדי להבטיח את ביטחונם במהלך מערכה ובמהלך הקרבות. נוהג זה התפשט יותר בצבא הרפובליקה והכה שורש מכיוון שגנרלים נותרו במערכה לתקופות ארוכות יותר. ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס מספר, כי לדיקטטור פוסטומיוס הייתה קוהורטה, ששימשה כיחידת כשומרי-ראש בראשית המאה החמישית לפני הספירה. השימוש הראשון במונח קשור לפובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס – ההיסטוריון הרומאי פסטוס כותב:
ההתייחסות המפורשת הראשונה לקבוצה צבאית המועסקת כשומרי ראש ומוגדרת ספציפית בשם 'פראיטוריאנית' היא משנת 62 לפני הספירה, כאשר מרקוס פטריוס (Marcus Petreius) יצא כנגד לוקיוס סרגיוס קטילינה, שהוכרז כאויב המדינה. ההיסטוריון גאיוס סאלוסטיוס קריספוס כתב:
יחידות משמר אלו היו צמודות למפקד הצבא והתגוררו באוהל שהיה ידוע בשם פרטוריום (לטינית Prætorium - מפקדה צבאית) על שם תואר הפראיטור - תוארו של הקונסול כאשר הוא מוביל צבאות למלחמה.
המשמר ותפקידיו.
ייסוד המשמר הפרטוריאני.