כאשר הוקמה ממשלת הלייבור בראשותו של נאש, נראה היה שמצב הכלכלה אף גרוע יותר מאשר הסכימה הממשלה הקודמת להודות. בראש סולם הדאגות עמד מאזן התשלומים. נאש החליט שיש צורך לנקוט בצעדים דרסטיים כדי להביא את המצב לידי שליטה. צעדים אלו התמצו במה שכונה "התקציב השחור", שהוגש על ידי ארנולד נורדמאייר, שר האוצר החדש. התקציב כלל העלאה משמעותית של המיסים והוא עורר זעם בדעת הקהל. זעם זה לובה על ידיה טענתה של המפלגה הלאומית שנאש ונורדמאייר הגזימו בהיקף הערכת המצב. העובדה שהמיסים הנוספים הוטלו בעיקר על דלק, סיגריות ובירה, תרמה לתדמית הקמצנית של ממשלת נאש. המצב הוחמר עוד יותר על ידי היעדרויותיו התכופות של נאש מניו זילנד, כשהוא משאיר את נורדמאייר ושרים אחרים להגן בעצמם על מדיניות הממשלה.
נאש ספג גם ביקורת על כישלונו בטיפול בנושא השנוי במחלוקת של ביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה ב-1960, על רקע מדיניות האפרטהייד. עקב התעקשותם של הדרום אפריקאים, לא שותפו בנבחרת הניו זילנדית שחקנים מאורים ועל עצומה נגד ביקור הדרום אפריקאים חתמו כמעט 10% מתושבי ניו זילנד. בכל אופן, נאש סירב להתערב בפרשה באומרו שהנושא הוא בסמכות איגוד הרוגבי. החלטה זו עלתה ללייבור בחלק משמעותי של התמיכה בה. בבחירות של 1960 איבדה הלייבור את השלטון למפלגה הלאומית ונאש חזר שוב להיות מנהיג האופוזיציה.
שנותיו האחרונות.
נאש, שהיה כעת כמעט בן 80, לא היה פעיל כפי שהיה בעבר. גם מות אשתו ב-1961 גבה ממנו מחיר. בהדרגה התגברו הקולות שקראו לפרישתו. נאש סירב לרדת מהבמה, בין השאר עקב רצונו להמשיך בעבודתו והן בשל חוסר רצונו לראות את ארנולד נורדמאייר יורש אותו.
בכל אופן, ב-1963 פרש לבסוף נאש מתפקיד ראש מפלגת הלייבור והוחלף בנורדמאייר. נאש העדיף את קלרנס סקינר ולאחר מכן את פרד האקט, אך השניים מתו באופן בלתי צפוי זה אחר זה.
נאש המשיך להיות חבר הפרלמנט עד ליומו האחרון. הוא גם היה פעיל בהתנגדותו למלחמת וייטנאם וגינה את ההפצצות של ארצות הברית על צפון וייטנאם. על שמו נקראה מחלקת הילדים בבית החולים בעיר קואי נהון שבווייטנאם.
וולטר נאש מת ב-4 ביוני 1968.
הנצחה.
רכס נאש שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו של וולטר נאש, בשל תמיכתו בהשתתפות ניו זילנד במשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
יוסף בנימין וואזנר
הרב יוסף בנימין וואזנר הוא אדמו"ר חסידות 'שבט הלוי', גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ומנהיג קהילת שבט הלוי. את התפקידים ירש מאביו, הרב חיים מאיר הלוי וואזנר, עם פטירתו בפברואר 2021, מייסד ישיבת חכמי לובלין וקהילות שבט הלוי הוא סבו הרב שמואל הלוי וואזנר שאף ביקש בצוואתו כי בנו הרב חיים מאיר וואזנר יירש אותו, ולאחר מכן, נכדו הרב יוסף בנימין.
הרב וואזנר כמו סביו, אינו נוקט עמדות פוליטיות, אם כי שומר על קשר עם נציגי הציבור החרדי במערכות המדינה. לעיתים נוטה להזדהות עם הפלג הירושלמי במאבק על גיוס בני ישיבות, אם כי בני ישיבתו וחסידיו הולכים ללשכות הגיוס לחתום על דיחוי ומעמד 'תורתו אומנותו'. כמו כן, בתחילה, נמנה עם המתנגדים לחיסון נגד COVID-19 בניגוד לעמדת מועצת גדולי התורה.
ביוגרפיה.
בנם הבכור של הרב חיים מאיר וואזנר ושולמית בת הרב אברהם אליהו מייזס. למד אצל אביו ואצל סבו. לאחר נישואיו לבת הרב מנחם מנדל הורביץ, רבה של קהילת ראחוב בבני ברק, התמנה לר"מ בישיבת חכמי לובלין. בהמשך כיהן בתפקיד "מנהל רוחני" בישיבה, וניהל את הישיבה בפועל.
מגיל צעיר התפרסם כתלמיד חכם, ובעל כישרון בפסיקות ונאומים. התמנה לרב בעיר אלעד, והקים שם בית מדרש "קהל חסידים" ותלמוד תורה. בשנת תשס"ו הקים את "איחוד אברכים" של תלמידי הרב וואזנר, שאיגד את קהילות שבט הלוי בישראל, פעל בענייני ציבור וצדקה, ארגן שיעורי תורה לבני הקהילה והוציא ביטאון חודשי בשם בית חיינו. כמו כן היה פעיל ביסוד וביסוס בתי המדרש "שבט הלוי" בירושלים אשדוד וביתר והיה חבר ועדת הרבנים לענייני תקשורת.
בשנת 2009 חזר אביו מלונדון, לאחר שכיהן שם כרב קהילת סאטמר. הרב יוסף בנימין נקרא למלא את מקום אביו, כרב קהילת "יטב לב" סאטמר, לונדון. תפקיד אותו מילא עד סוף קיץ 2017- תשע"ז, אז חזר להתגורר בישראל ולסייע לאביו בהנהגת ישיבת "חכמי לובלין" והקהילה.
צאצאיו.
לרב יוסף בנימין 14 ילדים, ובינם:
מיקי גולדמן
גאיוס ליוויוס סלינטור
גאיוס ליוויוס סלינטור, (בלטינית: Gaius Livius Salinator; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי, לקח חלק פעיל במלחמת אנטיוכוס.
ביוגרפיה.
אביו היה מרקוס ליוויוס סלינטור שהביס את עזרובעל ברקה בקרב מטאורוס. שימש כאיידיל בשנת 204 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 202 לפנה"ס, ופיקד על שני לגיונות של בעלי ברית במהלך המלחמה המקדונית השנייה. בשנת 193 לפנה"ס שימש כמפקד פרשים במלחמה נגד הבוים, בשנת 192 לפנה"ס הוא ניסה לקבל את משרת הקונסול אולם נכשל ומונה כפריאטור פעם שנייה. אותה שנה פרצה מלחמת אנטיוכוס וליוויוס נבחר לפקד על הצי הרומאי.
הוא עגן בדלוס במטרה להשתלט על נתיבי הים האגאי ולאפשר נחיתת כוחות באסיה. המלך אנטיוכוס השלישי מיהר לגייס חיילים, ובו בזמן שלח את האדמירל פוליקסינידאס לעצור את ליוויוס בטרם יחברו אליו הציים של רודוס ופרגמון. ליוויוס הצליח להתחבר אל הצי הפרגמוני תחת פיקודו של המלך אאומנס, כעת היו לו 150 אניות. בקרב קוריקוס הביס ליוויוס את פוליקסינידאס, 10 אניות סלאוקיות נלקחו בשבי ועוד 13 טובעו פוליקסינידאס נסוג להתארגנות באפסוס. הצי הרודי התחבר אל ליוויוס גם כן. ובחורף של שנת 191 לפנה"ס כבר שלט הצי הרומאי בים.
עם הגיע האביב של שנת 190 לפנה"ס פנה ליוויוס לכבוש את ההלספונט המפריד בין אירופה לאסיה. העיר ססטוס שנמצאה בצד האירופי נכנעה לו מיד והוא נכנס למשא ומתן עם תושבי אבידוס שבצד האסייתי. אולם אז נודע לו שפוליקסינידאס הטביע שייטת רודית שהייתה בדרכו אליו. ליוויוס מיהר וחזר לסאמוס הוא תכנן לסגור על פוליקסינידאס אולם אז הוחלף בידי לוקיוס אימיליוס רגילוס.
בסוף שנת 190 לפנה"ס נשלח ליוויוס אל ביתיניה כשגריר אל המלך פרוסאוס הראשון במטרה לשכנע אותו לא לסייע לסלווקים.
בשנת 188 לפנה"ס מונה לבסוף לקונסול. יש הטוענים כי הוא ייסד את העיר פורלי באיטליה.
היפר-ריאליזם
"היפר-ריאליזם" הוא כינויו של זרם אמנות שהתפתח בעיקר בארצות הברית ואירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20. הסגנון, הבא לביטוי בציור ובפיסול פיגורטיבי, מאופיין בניסיון להשגת מראה מציאותי.
היסטוריה.
סוחר האמנות הבלגי, איסי ברכאו (Isy Brachot) טבע בשנת 1973 את המונח "Hyperréalisme" כשם תערוכה שהתקיימה בגלריה בעיר בריסל. התערוכה הציגה ציירים כראלף גוינג , צ'אק קלוז , דון אדי , רוברט בצ'טל וריצ'רד מק'לין . כמו כן, היו גם אמנים משפיעים חשובים מאירופה כגון Gnoli, Richter, Klapheck, Delcol. מאז, אמנים מאירופה אימצו לעצמם את הזרם ההיפר-ריאליסטי המושפע מהפוטו-ריאליזם.
המניע להתפתחות סגנון זה היה כפול. מצד אחד ביקשו האמנים לחזור אל תיאור החיים הממשיים, על רקע הדומיננטיות של ז'אנר האמנות המופשטת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 ופריחתו של ה"פופ ארט" בשנות ה-60 של המאה ה-20. מצד שני ביקשו האמנים להגיב אל הפופולריות ההולכת וגוברת של מדיום הצילום, שהפך למדיום אמנותי מרכזי החל משנות ה-70.
פעמים רבות התבססו האמנים, כקלוז או גרהרד ריכטר, על הצילום כבסיס לציור, כשהם מחקים את הקומפוזיציה או אפקטים אופטיים הנובעים מן השימוש בו. אחרים התבססו על ציור מתוך הסתכלות, שאימץ מאפיינים דומים.
זרם זה נפוץ גם בקרב מאיירים, וניתן לראות ציורים רבים מסוג זה באיורי טבע, אמנות פלאונטולוגית והיסטוריה צבאית. ההיפר-ריאליזם נפוץ במיוחד באמנות פלאונטולוגית בה יש דגש על ריאליזם ודיוק מדעי שכן אי-אפשר לצלם יצורים פרה-היסטוריים שנכחדו (כגון דינוזאורים) ולכן ציור או פיסול ריאליסטיים או היפר-ריאליסטיים הם הדרך היחידה לשחזר כיצד נראו כשהיו בחיים. דוגמה לאמנים פלאונטולוגיים היפר-ריאליסטיים: ג'וליוס צ'וטוני וראול מרטין.
ג'יאנגסו סיינטי
צ'אנדלר פארסונס
סטפן קארי
דניאל ורוז'אן
דניאל (או טניאל) ורוז'אן בשמו בלידה דניאל צ'יבוקריאן (בארמנית: Դանիէլ Վարուժան, שמו בלידה - Դանիէլ Չպուքքարեան; 20 באפריל 1884 פרקניק - 26 באוגוסט 1915 טונה על יד צ'אנקירי) היה אחד המשוררים הארמנים החשובים במאה ה-20, נציג הסימבוליזם האירופי. בגיל 31 כשהגיע למעמד מוערך, נעצר, גורש ונרצח בימי רצח העם שביצעו השלטונות העות'מאנים נגד העם הארמני בשנים 1915–1916. הושווה, בין היתר, לפדריקו גארסיה לורקה, "לורקה של המזרח" (אנטוניה ארסלן).
חייו.
דניאל או טניאל צ'בוקריאן נולד בבית עשוי אבן, שנבנה על יד נחל, כ-125 שנה קודם לכן, ביישוב ברגניק או פרקניק (בימינו - הכפר צ'איבויו, בטורקיה) בנפת סיוואס במרכז אנטוליה. הכפר שכן קילומטרים ספורים מן העיר סיוואס והיה מיושב על ידי בארמנים בני המיעוט ה קתולי המחיטריסטי אביו, גריגור (קריקור) צ'בוקריאן היה איכר עני. על מנת לשפר את פרנסת המשפחה היה האב ל"פאנדוחט" (בארמנית - מהגר עבודה) ועבר לעבוד באיסטנבול. בילדותו ספג דניאל את האווירה הכפרית, על נופיה הצבעוניים, העבודות העונתיות בחקלאות, והאגדות מפי אמו וזקני הכפר. כל אלה הטביעו חותם לימים על השקפתו ושירתו.