ביולי 2011 בחרה בו ועדת המכרזים של רשות השידור לשמש מנהל קול ישראל. בינואר 2012 ביטל בית הדין האזורי לעבודה בירושלים את המינוי, עקב פגם בהליך המינוי. עשרה ימים לאחר מכן בחרה בו שוב ועדת המכרזים לתפקיד. במהלך כהונתו שמרו תחנות הרדיו של קול ישראל על מעמדן בציבור ואף חיזקו אותו, ומאות הופעות זמר ישראלי ובינלאומי הועברו בשידור חי. גולת הכותרת של כהונתו הייתה פתיחת אולפני הרדיו בתל אביב למופעי אמנים בימי העצמאות. לצד אירועי התרבות התקיימו גם משדרי אקטואליה ברחבי הארץ, כינוסים חברתיים ודיווחים בזמן אמת על מה שקורה.
באוגוסט 2012 הודה מירו כי החלטתו לצרף את מנחם בן להגשת תוכנית הרדיו של קרן נויבך הייתה טעות.
מירו התנגד לסגירת רשות השידור ולחוק תאגיד השידור: "אני רואה אותו כחטא היסטורי. פגיעה בדמוקרטיה, ואמרתי את זה מהיום הראשון. לא לוקחים רשות סטטוטורית ומפרקים אותה כדי להרכיב מחדש. לא קיים כזה דבר. אני חושב שחוק תאגיד השידור הציבורי זה דגל שחור מעל התקשורת הציבורית וזו תפיסתי". בעקבות החוק יצר מיכאל מירו את הסרט "והרדיו שתק" שבו הוא מתעד בדרכו, את התחושות של עובדי הרדיו בעקבות ההחלטה לסגור אותו בחוק.
עם כניסת חוק רשות השידור החדש לתוקפו, ביקש מירו לסיים את תפקידו, וב-19 באוקטובר 2014 סיים אותו. הוא המשיך להגיש את התוכניות "שעת חברה" ו"בדרך אל הטבע" וכן שימש בתפקיד הכתב הכלכלי של רשת ב' עד לסגירתה.
ב-2016 פעל שלמה פילבר, מנכ"ל משרד התקשורת, למען שילובו של מירו בתאגיד השידור, אך ללא הועיל. בתגובה לכך מיכאל מירו אמר שבמסגרת המאבק שלו בפירוק רשות השידור "חיפשתי את הדרכים להעביר את המסר הזה גם לאנשים שמקבלים החלטות. אבל המטרה שלי הייתה להסביר למה לא להקים את התאגיד, לא בשביל לחפש תפקידים".
לקראת סוף שנת 2016 פרש מירו מרשות השידור.
מאז פרישתו הקים עם שותפים את מיזם האינטרנט peoplebroadcasting.org, אתר המשמש פלטפורמה חדשה להעלאת תכנים באודיו ובווידאו. מירו משמש עורך ראשי של האתר.
למיכאל מירו תואר דוקטור מהמחלקה למדע המדינה של האוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט היה "בין המגזרים, השתלבות ארגונים אזרחיים בזירה המפלגתית ובכנסת". ב 2021 יצא לאור ספרו "החברה האזרחית - בית ספר לפוליטיקה" בהוצאת רסלינג. הספר עוסק ביחסי הגומלין בין ארגוני החברה האזרחית למערכות הפוליטיות בכנסת ובממשלה. הספר מדגים את המודל האידיאלי של למידה מתמדת של צורכי הציבור כדרך טובה ויעילה להכשרת מועמדים ומועמדות לתפקידים ציבוריים בכלל ובכנסת בפרט. הספר מציע מודל של יחסי גומלין ערכיים בין הארגונים באשר הם לבין הממשל; הוא מספק כלים לארגונים אזרחיים ולמקבלי ההחלטות ביחס לאופן שבו ניתן לקדם אינטרסים אזרחיים באמצעות בניית הסכמות.
מירו מרתה בחוג לתקשורת במכללת הרצוג.
מיקי מירו
מודיעין אזרחי
ג'סיקה צ'סטיין
ג'סיקה מישל צ'סטיין (באנגלית: Jessica Michelle Chastain; נולדה ב-24 במרץ 1977) היא שחקנית ומפיקת קולנוע אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. את פריצתה הקולנועית עשתה בסרט "ג'ולין" (2008), ולאחר מכן שיחקה בסרטים כמו; "סערת רוחות", "עץ החיים" ו"העזרה", שעל האחרון קיבלה מועמדויות לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, ופרס הבאפט"א.
בשנת 2012, עקב ביקורות מהללות, צ'סטיין זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית טובה ביותר, על תפקידה כמאיה, סוכנת ה-CIA בסרט "כוננות עם שחר". היא שיחקה גם בסרטים "בין כוכבים", "שנה קשוחה מאוד", "להציל את מארק וואטני" ו"קרימזון פיק". ב-2012, היא נבחרה על ידי המגזין "טיימס" כאחת האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ביוגרפיה.
צ'סטיין נולדה בסקרמנטו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא בתם של ג'רי רנה צ'סטיין, שפית טבעונית, ושל מייקל אדוארד מונסטריו, מוזיקאי שנפטר ב-2013. היא גדלה עם אימה הביולוגית ואביה החורג, מייקל לירוי הסטאי. יש לה חמישה אחים ואחיות. היא קרובה לסבתה, מרלין, אותה אף לקחה עמה לטקסי האוסקר ב-2012 וב-2013.
קריירה.
צ'סטיין למדה דרמה בניו יורק בבית ספר לאומנויות ג'וליארד. היא החלה את דרכה בתפקידי אורח בסדרות "ER", "המטייל בזמן", "ורוניקה מארס" ו"". היא התגלתה לראשונה ב-2008 בדרמת ההתבגרות העצמאית "ג'ולין", בה שיחקה בתפקיד ראשי בתור ג'ולין, דרומית צעירה ובעייתית.
צ'סטיין זכתה לחשיפה עולמית באמצע 2011, בזכות הופעתה לצדו של בראד פיט בסרטו של טרנס מאליק "עץ החיים". באותה שנה שיחקה בסרטים "החוב" ו"העזרה", המבוססת על הרומן "העזרה", שם שיחקה את סיליה פוט, המעסיקה החייכנית של מיני ג'קסון שגילמה אוקטביה ספנסר. על השתתפותה בסרט "העזרה" הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2012 גילמה את מאיה, סוכנת CIA במרדף אחר המחבל אוסאמה בן לאדן בסרט "כוננות עם שחר" שביימה קתרין ביגלו על פי תסריט של מארק בול. על תפקידה בסרט זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה וקיבלה מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2014 זכתה לשבחים וביקורות מהוללות על הופעתה בסרטו של כריסטופר נולאן, "בין כוכבים", ולאחר מכן בסרטו של ג'יי. סי. צ'נדור "שנה קשוחה מאוד".
בשנת 2016 שיחקה בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף, שיחקה באותה שנה בסרט "". בשנת 2017 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "אשתו של שומר גן החיות", וכן בדרמה "המשחק הגדול" בבימויו של אהרן סורקין.
בשנת 2019 גילמה את קיסרית גזע השי'אר החיצוני, לילאנדרה גראמני בסרט "".
בשנת 2021 כיכבה בתפקיד תמי פיי מסנר בסרט "העיניים של תמי פיי". על תפקידה בסרט זכתה צ'סטיין בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2022 תשחק בסרט "355" שביים סיימון קינברג.
חיים אישיים.
מאז שנת 2012, נמצאת צ'סטין במערכת יחסים עם מנהל מותג אופנה איטלקי בשם ג'אן לוקה פאסי דה פרפוסלו. ביוני 2017 הם נישאו, ובשנת 2018 נולדה להם בת בתהליך פונדקאי. המשפחה מתגוררת בניו יורק.
במשך רוב חייה, ניהלה אורח חיים תזונתי פסקטריאני, אך בעקבות בעיות בריאותיות עברה לטבעונות.
צ'סטיין מגדירה עצמה כפמיניסטית ויצאה בעבר נגד אפליות של נשים ובני מיעוטים בתעשיית הקולנוע של הוליווד.
אדולף בוטננדט
אדולף פרידריך יוהאן בוטנאנדט
עוד סרט גאה
עוד סרט גאה (באנגלית: Another Gay Movie) הוא קומדיה הומואית-רומנטית משנת 2006 בבימויו של טוד סטיבנס. הסרט עוקב אחרי ארבעה חברים הומואים: אנדי, ג'ארוד, ניקו וגריף אשר עם סיום לימודיהם בתיכון נודרים שהם מאבדים את ה"בתולים האנאליים" שלהם לפני המסיבה הגדולה ביום העבודה של החברה הלסבית שלהם, מאפלר. כל הבנים מנסים בהזדמנויות שונות לקיים את ההסכם, עד הלילה של המסיבה, כאשר כל אחד מהם אמור למלא את השבועה.
מבחינה מסחרית זכה הסרט להצלחה מתונה בקופות: תקציבו עמד על 500,000 דולר ורווחיו על 745,327 דולר.
עלילה.
העלילה מתרכזת סביב ארבעה חברים הומואים, אשר סיימו לאחרונה את לימודיהם בתיכון. אנדי (מייקל קרבונרו) מביך את עצמו תמידית ולעיתים קרובות מאונן ומענג את עצמו עם הפירות והירקות של אמו. ג'ארוד (ג'ונתן צ'ייס) הוא ספורטאי נאה וחסר ביטחון. גריף (מיץ' מוריס) הוא חנון, לבוש היטב ומאוהב בסתר בחברו הטוב ביותר, ג'ארוד. ניקו (ג'ונה בלצ'מן) הוא הססגוני ביותר, האוחצ'ה של החבורה. הארבעה מחליטים לכרות ברית שעד סוף הקיץ הם מקיימים יחסי מין.
כל אחד מהבנים ממשיך לרדוף אחרי המטרה בדרכים שונות, עם תוצאות מצחיקות וטראגיות בו זמנית. ניקו מסדר לעצמו פגישה מהאינטרנט עם אדם בשם ריידר (Matthew Rush) אבל לאחר התרחשות לא צפויה הוא מנסה את מזלו עם זוכה העונה הראשונה של הישרדות (ריצ'רד האטץ'). אבל גם ניסיון זה לא נוחל הצלחה בעקבות בעיות מעיים. הוא גומר בסופו של דבר עם סבא של מאפלר. ג'ארוד מכיר את ביו (James Getzlaff) בזמן משחק בייסבול וחושב שאיתו תבוא הגאולה. גריף המתוסכל מנסה לשפר את המראה שלו ומצטרף לאימון אירובי. המאמן, אנג'ל (דאריל סטפנס), מזמין אותו למועדון שבו הוא עובד כחשפן. גריף וג'ארוד נפגשים במועדון וגריף מגיע במחשבה שג'ארוד רוצה לבלות איתו אך מתאכזב כשהוא רואה אותו מתנשק עם ביו. ברגע של חולשה, גריף המיואש, מנסה להסיח את דעתו עם אנג'ל אבל בסופו של דבר בוחר להתוודות על אהבתו בפני ג'ארוד בדיוק ברגע שבו הוא עמד לאבד את בתוליו עם ביו. אנדי, שדלוק על המורה למתמטיקה שלו, מר פוקוב (גרהם נורטון), מופתע למצוא אותו בצ'אט גייז, אך הפגישה מגלה צדדים אפלים של המורה ולא מניבה תוצאות נעימות. לבסוף, הוא מסיים באורגיה משולשת עם אנג'ל, שננטש על ידי גריף וביו שנדחה על ידי ג'ארוד.
חלק גדול מההומור בסרט נובע מזה שהבנים תמימים ומתנהלים באופן מוזר בכל הקשור לרומנטיקה ומין. כל אחת מהעלילות והתפניות בסיפור של הבנים מתחילות גרוע והכל משתבש להחריד עד לרגע שבו הם סוף סוף מתחילים לשנות את עמדתם לגבי סקס בסופו של הסרט.
לילי קולינס
לילי ג'יין קולינס (באנגלית: Lily Jane Collins; נולדה ב-18 במרץ 1989) היא שחקנית ודוגמנית בריטית-אמריקאית ממוצא יהודי. התפרסמה בשל השתתפותה בסרטים "באהבה, רוזי" ובסדרה "אמילי בפריז".
ביוגרפיה.