חוף החלל (באנגלית: Space Coast) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי. מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי.
הערים העיקריות באזור זה הן טיטוסוויל, קוקה, מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי. האזור נמצא באזור ברווארד.
מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה.
קוד הטלפון של האזור.
קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו). אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל.
רנאטה סקוטו
רנאטה סקוטו (באיטלקית: Renata Scotto, נולדה ב-24 בפברואר 1934) היא זמרת אופרה איטלקייה, הנודעת בעולם בכשרונותיה המוזיקליים והדרמטיים כאחד. מאז פרישתה מן הבימה כזמרת בשנת 2002, פנתה סקוטו לבימוי אופרה ולהוראה באקדמיה שלה לאופרה באיטליה ובניו יורק. לימודי האקדמיה הניו-יורקית שלה מתקיימים בחודש יוני בקונסרבטוריון למוזיקה של ווסצ'סטר בווייט פליינס. רנאטה סקוטו מגישה כיתת אמן פתוחה לקהל ומארחת רסיטל סיום של הסטודנטים. כמו כן מכבדת סקוטו בנוכחותה קונצרט התרמה לתמיכה באקדמיה. בשנת 2006 הופיע בקונצרט זה הטנור מרצ'לו ג'ורדאני.
חייה.
רנאטה סקוטו נולדה בסאבונה, איטליה. הופעתה האופראית הראשונה הייתה בגיל 18, בעיר הולדתה, בערב חג המולד של 1952 לפני אולם מלא מפה לפה, בתפקיד ויולטה בלה טרוויאטה של ורדי. למחרת הייתה הופעתה הראשונה "הרשמית" באופרה, בתיאטרון החדש במילאנו בתפקיד ויולטה. זמן קצר אחר כך שרה את תפקידה הראשון באופרה של פוצ'יני, מאדאם באטרפליי. ההצגה הייתה בסאבונה ושכרה של סקוטו היה 25,000 לירה.
ב-1953 נבחנה סקוטו בלה סקאלה לתפקיד ולטר ב"לה ואלי" של קאטאלאני, עם רנאטה טבאלדי ומריו דל מונקו. אחרי המבחן נשמע אחד השופטים, המנצח ויקטור דה סאבאטה, אומר, "אפשר לשכוח את השאר." "לה ואלי" נפתחה ב-7 בדצמבר 1953 ותשואות הקהל הוציאו את סקוטו אל הבמה חמש-עשרה פעמים. טבאלדי ודל מונקו נקראו לחזור שבע פעמים כל אחד.
פריצת הדרך הגדולה של סקוטו הגיעה בשנת 1957: בפסטיבל אדינבורו העלתה לה סקאלה את "לה סונאמבולה" של בליני עם מריה קאלאס בתפקיד אמינה. ההפקה נחלה הצלחה כה רבה, שלה סקאלה החליטה להוסיף עוד הופעה, אבל קאלאס, שהייתה מותשת והיו לה גם התחייבויות קודמות בוונציה הודיעה להנהלת לה סקאלה שלא תוכל להתפנות להופעה הנוספת. לה סקאלה מיאנה לוותר על תוכניותיה והודיעה על ההופעה הנוספת - עם קאלאס כאמינה - וקאלאס התמידה בסירובה לשיר. בהתראה של יומיים, למדה סקוטו את תפקיד אמינה והחליפה את קאלאס ב-3 בספטמבר 1957. ההצגה נחלה הצלחה רבתי וסקוטו בת ה-23 הייתה לכוכבת אופרה בינלאומית.
כמה מהקלטותיה הטובות ביותר של רנאטה סקוטו מקורן בשלהי שנות ה-50' ושנות ה-60', אף כי לעיתים קרובות מתעלמים מהן (שלא בצדק) לטובת הקלטותיה המחודשות משנות ה-70' וה-80'. דוגמאות לסקוטו במיטבה הן לוצ'יה שלה מ"לוצ'יה די למרמור" לצד ג'וזפה די סטפנו ואטורה באסטיאניני בהקלטה מ-1959 וגם מימי מ"לה בוהם" של פוצ'יני לצד ג'אני פוג'י וטיטו גובי (בניצוח אנטונינו ווטו בחברת דויטשה גראמופון - בהקלטה מראשית שנות ה-60'). הקלטה אחת, מכל מקום, שאי אפשר להתעלם ממנה, היא זו של צ'ו-צ'ו-סאן במאדאם באטרפליי של פוצ'יני מאמצע שנות ה-60', עם קרלו ברגונצי ורולנדו פנראי, בניצוח ברבירולי בחברת EMT.
ב-13 באוקטובר 1965 הופיעה סקוטו לראשונה במטרופוליטן אופרה כצ'ו-צ'ו-סאן במאדאם באטרפליי. היא שרה במטרופוליטן במשך שנת 1987 וקבעה את מושבה בסמוך, במחוז וסצ'סטר.
ב-1970 הופיעה סקוטו, לראשונה בקריירה שלה, לפני קהל עוין. כששרה בתפקיד אלנה ב"ערביות סיציליאניות" של ורדי, הפגינה נגדה חבורה קטנה אך קולנית מאוד, שצעקה "בראבו, קאלאס". המפגינים המשיכו לצעוק "מריה, מריה" ו"בראבו, קאלאס" בעוד מריה קאלאס יושבת בתא המרכזי וצופה בהופעתה של סקוטו. קאלאס, לעומת זאת, לא זאת בלבד שלא נתנה דעתה על צעקות המתפרעים, אלא שאף קמה למחוא כף לסקוטו בסוף הופעתה.
במשך יותר מ-40 שנה ביצעה רנאטה סקוטו באופרות פרי עטם של 18 מלחינים והרפרטואר שלה כולל כארבעים וחמישה תפקידים. היא נודעת ביותר בביצועיה את ויולטה ב"לה טרוויאטה", צ'ו-צ'ו-סאן ב"מאדאם באטרפליי", מימי (ולעיתים מיזטה) ב"לה בוהם", לוצ'יה ב"לוצ'יה די למרמור", ליידי מקבת ב"מקבת", של ורדי, אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי, כל שלושת תפקידי הסופרן הראשונים ב"איל טריטיקו" של פוצ'יני ופרנצ'סקה ב"פרנצ'סקה דה רימיני" של ריקרדו זנדונאי.
ליל הפתיחה של סקוטו כנורמה ב-1981 לא היה הצלחה גדולה; הקהל קיבל אותה בקריאות בוז. הופעותיה הבאות במטרופוליטן בעונת 1981-82 היו מוצלחות מאוד, וכך היו גם במסע ההופעות. עוד הופעה במטרופוליטן, שידור חי של "לואיזה מילר", הופרעה בקול מירכתי האולם, שצעק "בראוו מריה קאלאס!" בדממה שלפני האריה הראשונה של סקוטו (השידור הוצא למכירה בקלטת DVD שההפרעה סולקה ממנה).
בשנים הבאות הופיעה סקוטו בתפקידי פדורה (ברצלונה, 1988), המרשלין ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס (פסטיבל צ'ארלסטון ספולטו), 1992), קונדרי בפרסיפאל של וגנר (שוורין, 1995), אלה ב"הקול האנושי" (פירנצה 1993; ברצלונה, 1996; טורינו, 1999), וקליטנמסטרה ב"אלקטרה" (בולטימור, 2000). מאז 1996 הופעותיה הקונצרטנטיות כוללות את "לילות קיץ" של ברליוז, לידר של מאהלר וריכרד שטראוס, כמו גם "ציפייה" של שנברג עם תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ותזמורת RAI של טורינו.
לזכותה של סקוטו כבמאית עומדות "מאדאם באטרפליי" (הארנה של ורונה), גרנד אופרה של פלורידה, האופרה של פאלם ביץ', "שודדי הים" של בליני (פסטיבל בליניאנו, קאטאניה, 1993) ו"לה סונאמבולה" (קאטאניה, 1994), שידור טלוויזיה של "לה טרוויאטה", זוכה פרס אמי (האופרה של ניו יורק 1995), "נורמה" (האופרה הלאומית של פינלנד), "אדריאנה לקוברר" של פרנצ'סקו צ'ילאה (סנטיאגו, 2002), "לה ואלי" (דאלאס, ברן), ו"לה בוהם" (האופרה הלירית של שיקגו, 2007). בימים אלה היא אמורה לביים את "לה סונאמבולה" (תיאטרון האופרה של מישיגן) ו"לה ואלי" (תיאטרו קומונאלה די בולוניה).
הקלטות.
רשימה של הקלטות האופרה של רנאטה סקוטו כאן:
http://www.operadis-opera-discography.org.uk
דוד שטרן
דוד שטרן (29 במרץ 1910 - י' באדר א' ה'תשס"ג, 13 בפברואר 2003) היה מנכ"ל חברת בנייה ישראלית, נשיא התאחדות הקבלנים וחבר הכנסת מטעם הליכוד ב.
קורות חיים.
שטרן נולד בעיירה סובאלק שבצפון-מזרח פולין, (במערב תחום המושב של האימפריה הרוסית). למרדכי, רופא שיניים, ולהדסה-לאה לבית של גרושקין-ליפשיץ, מיילדת. הוא האח הצעיר של אברהם, לימים מפקד הלח"י ("יאיר"). ביתה של משפחת שטרן היה בית יהודי חילוני.
למד בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. היה פעיל בתנועת בית"ר, ארגן את הכינוס הראשון של התנועה בפולין, שימש כחבר המפקדה בפלך ביאליסטוק ונתמנה לקצין נציבות בית"ר בפולין.
בשנת 1929 יצא ללימודי הנדסה בטכניון בברין שבצ'כוסלובקיה. בשנת 1935 סיים את לימודיו בתואר מהנדס, נישא לחברתו הינדה לבית שפרלינג וביחד עלו בשנת 1935 לארץ־ישראל במסגרת פלוגות הגיוס של בית"ר. לאחר עלייתו לארץ שימש כמפקד פלוגת הגיוס של בית"ר בהרצליה ועבר קורס סגנים של האצ"ל.
לאחר מכן עבר לתל אביב ושימש כמפקד הקן בעיר, ממלא מקום נציב בית"ר וכחבר בהנהלת התנועה הרוויזיוניסטית.
לימים הצטרף, כאחיו, לארגון לח"י.
משנת 1942 ניהל שטרן חברת בנייה שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים הלאומית של תנועת החרות. החברה בנתה בנייני מגורים והייתה מהראשונות שבנו באילת, דימונה ובאר שבע, כמו גם בירושלים שלאחר מלחמת ששת הימים, וכן את היכל הספורט יד אליהו.
ב-5 באוגוסט 1947 נכלא במחנה המעצר בלטרון, יחד עם ראשי ערים אחרים ופעילי התנועה הלאומית, בעוון סיוע למחתרות. מאוחר יותר הועבר לעתלית ושוחרר במרץ 1948.
לאחר קום המדינה היה פעיל ב"מפלגת הלוחמים" של יוצאי הלח"י ובארגון רשימת הלוחמים (ט"ו) לבחירות לכנסת הראשונה.
בסוף שנות השישים יזם את הקמת לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים והיה חבר בה.
בשנת 1969 כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב. בשנת 1979 נבחר שטרן לכנסת התשיעית מטעם הליכוד במקום שמואל רכטמן, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
שטרן היה גם חבר הנהלת תנועת החרות ושימש כציר הליכוד לקונגרס הציוני העולמי.
בשנים 1981–1988 כיהן שטרן כנשיא התאחדות הקבלנים. לאחר סיום תפקידו מונה לנשיא כבוד של ההתאחדות. כמו כן היה יו"ר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל.
דוד שטרן נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, בסמוך לקברו של אחיו אברהם. הותיר אחריו בת, אמירה שטרן, ובן, עו"ד אבי שטרן.
רנטה סקוטו
אוריגמי מודולרי
אוריגמי מודולרי הוא כינוי לאמנות בה ניתן ליצור צורות מורכבות מחיבור יחד של יחידות בסיס שכל אחת מהם מורכבת מקיפולי נייר פשוטים. זהו תת-ענף לאוריגמי, אמנות קיפולי הנייר היפנית שבה באמצעות קיפולים בלבד, ללא שימוש במספריים ובדבק, ניתן להפוך פיסת נייר מרובעת לצורות הדומות לפרחים, ציפורים ועוד. באוריגמי מודולרי, נבנות יחידות בסיס בעזרת שיטות של אוריגמי, ומשולבות יחד ליצירת צורות מורכבות. אוריגמי מודולרי מתעסק בעיקר ביצירתם של צורות מתמטיות: פאונים (בעיקר בעלי סימטריות רבות ומורכבות) וריצופים. אוריגמי מודולרי הוא כלי פופולרי להוראת המתמטיקה.
היסטוריה.