הרפובליקה העממית של הונגריה ("Magyar Népköztársaság") הייתה שם המדינה הרשמי של הונגריה משנת 1949 עד 1989 בתקופת הקומוניזם בהנחיית ברית המועצות. בעקבות הכיבוש הסובייטי בהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה הקימו הסובייטים מערכת משטרתית שרדפה את האופוזיציה באמצעות כוח ישיר ותעמולה, בתקווה שזה יוביל לניצחון קומוניסטי בבחירות של 1946. למרות המאמצים הללו, המפלגה הקומוניסטית ההונגרית הגיעה למקום השלישי בבחירות, מה שהניע את הסובייטים לכפות ישירות ממשלת בובות בשנה שלאחר מכן. השנים הבאות הוקדשו לביסוס הכוח, תוך שימוש במשטרה החשאית ההונגרית לדיכוי האופוזיציה הפוליטית באמצעות הפחדה, האשמות שווא, כליאה ועינויים. הדיכוי הגרוע ביותר היה תחת שלטונו של מתיאש ראקושי. בעיצומו של שלטונו פיתח ראקושי פולחן אישיות חזק. Rákosi, המכונה "הרוצח הקירח", חיקה תוכניות פוליטיות וכלכליות סטליניסטיות, וכתוצאה מכך הונגריה חוותה את אחת הדיקטטורות הקשות באירופה. הוא תיאר את עצמו כ"תלמידו ההונגרי הטוב ביותר של סטלין" ו"תלמידו הטוב של סטלין". לאחר ש"הנאום הסודי" של ניקיטה חרושצ'וב הוקיע את פולחן אישיותו של סטלין, ראקושי הודח בסופו של דבר מהשלטון והוחלף על ידי הרפורמיסט אימרה נוג', שניסה להוציא את הונגריה מהגוש הסובייטי. זה הוביל למהפכה ההונגרית של 1956, שנמחצה באכזריות על ידי הסובייטים. לאחר דיכוי המהפכה, מינו הסובייטים את יאנוש קאדאר כמנהיג הונגריה. לאחר תקופה ראשונה של דיכוי נגד המהפכנים, יישם קאדאר צורה מתונה יותר של קומוניזם, שכונתה "קומוניזם גולאש". הוא שלט עד 1988, אז הורחק מהשלטון רגע לפני "המהפכה" שסיימה את הקומוניזם בהונגריה.
יחסי הונגריה–הפדרציה הרוסית.
מאז 1991, היחסים בין הונגריה לרוסיה השתפרו ללא הרף. בעקבות ההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה בשנת 2014, דחה ראש הממשלה ויקטור אורבן את הסנקציות הרוסיות למרות לחץ האיחוד האירופי.
בשנת 2017 ביקר ולדימיר פוטין בבודפשט כדי להיפגש עם אורבן כדי לדון בקשרים הדו צדדיים. כתגובה לתגובה להרעלת סרגיי ויוליה סקריפל בבריטניה, באפריל 2018, גורש אחד משגרירות הונגריה מרוסיה.
היחסים בין המדינות הושפעו מהצורך ההונגרי בגז מחצבים רוסי.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הסכים אורבן להטיל סנקציות כלכליות אך סירב לאפשר העברת נשק קטלני לאוקראינה דרך ארצו.
Just One Night
Just One Night (בעברית: רק לילה אחד) הוא אלבום האולפן הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית סמנתה פוקס. האלבום יצא לאור ב-21 ביוני 1991, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ב-23 ביולי 2012, יצא האלבום מחדש.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-53 במצעד האלבומים הקנדי.
רקע והפקה.
האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון הדאנס-פופ והפופ רוק, המשלבים בתוכו גם את הסגנון האורבני. המהדורה המחודשת של האלבום אשר יצאה ב-23 ביולי 2012, חולקה לשני תקליטורים, אשר הכילו בתוכם את שירי האלבום המקורי בגרסאות שונות.
כמה עשורים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בוסטון פיצה
בוסטון פיצה (BP), הידועה גם כמסעדת הפיצה גורמה והספורט בר של בוסטון, היא רשת מסעדות קנדית רב-לאומית, המחזיקה בזכיינות מיקומים בקנדה, ארצות הברית ומקסיקו.
היסטוריה.
בוסטון פיצה החלה את דרכה באדמונטון, אלברטה, ב-12 באוגוסט 1964, כאשר מהגר יווני, גוס אג'יורטיס, הקים את בוסטון פיצה ובית הספגטי. עד 1970 היו לבוסטון פיצה 17 סניפים במערב קנדה, 15 מהם בזכיינות.
אחד מהזכיינים הראשונים היה ג'ים טרליווינג, קצין המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה. בשנת 1968 הוא הבחין בפופולריות הגוברת של בוסטון פיצה ורכש את הזכויות לפתיחת מסעדה בפנטיקטון, קולומביה הבריטית. בעודו בפנטיקטון, הוא פגש את ג'ורג' מלוויל, רואה חשבון. הוא שימש כיועץ העסקי של טרליווינג במשך ארבע שנים, ובשנת 1973 הפך לשותף העסקי של טרליווינג. במשך 10 שנים הם פתחו 16 מסעדות בקולומביה הבריטית.
בשנת 1983 רכשו טרליווינג ומלוויל את רשת פיצה בוסטון מרון קויל, שרכש את החברה מאג'יורטיס בשנת 1978. השניים חילקו 15 מהמסעדות שלהם לזכיינים אחרים, הסבו מסעדה אחת למסעדת הדרכה של חברות והתחילו לבסס מערכות ותקני הפעלה כדי לתקנן את פעילות החברה. בתחילת שנות השמונים, בוסטון פיצה התרחבה במזרח קנדה אך בסוף 1985 רובן, אם לא כל המסעדות באונטריו נסגרו. בשנת 1986 הפכה בוסטון פיצה לספקית הפיצה הרשמית של אקספו 86 בוונקובר.
עד 1995 גדלה הרשת ל-95 מסעדות במערב קנדה עם רווח של יותר מ-110 מיליון דולר קנדי. לאורך השנים הרבות המסעדות הפכו להצלחה, והוקמו יותר ברים ספורטיביים כחלק בלתי נפרד מהעסק.
בשנת 1997 נשכר מארק פצינדה להביא את הרשת לאזורים מזרחיים יותר של קנדה. ברגע שנפתח משרד מזרחי במיסיסוגה, נפתחה מסעדה אחרת באוטווה בספטמבר 1998. בהמשך פתחה החברה משרד אזורי בלאוואל, באפריל 2004. נכון לדצמבר 2012, פעילים בקנדה 348 סניפים של בוסטון פיצה, ומעל 40 בארצות הברית ובמקסיקו.
בוסטונ'ס (Boston's).
בוסטונ'ס הייתה הגרסה האמריקאית והמקסיקנית של זיכיון בוסטון פיצה. בשנת 1998 הוקמה מטה אמריקני בדאלאס, טקסס. שמה של בוסטון פיצה שונה ל"מסעדת הפיצה גורמה והספורט בר של בוסטון". לבוסטונ'ס היו מעל ל-30 סניפים בארצות הברית ו-4 במקסיקו.
מיתוג לקידום מכירות.
כחלק מקמפיין פרסום שנוצר על ידי תקשורת ZIP, במהלך המחזור הראשון של פלייאוף סטנלי קאפ 2011, כאשר בוסטון ברואינס שיחקה במונטריאול קנדיאנס, החברה מיתגה מחדש את מיקומיה במונטריאול באופן זמני כ"מונטריאול פיצה". בסיבוב הגמר של הפלייאוף, כאשר הברואינס שיחקו בונקובר קנאקס, החברה מיתגה מחדש את מיקומיה בקולומביה הבריטית כ"ונקובר פיצה".
מחלוקות מסחריות.
בשנת 2002 פיצה בוסטון פתחה בתביעה נגד בוסטון מרקט בבית המשפט הפדרלי של קנדה בגין השימוש בסימן המסחרי במילה "בוסטון" בקנדה. להגנתה טענה בוסטון מרקט כי סימני המסחר של בוסטון פיצה אינם תקפים מכיוון שמתואר סגנון של פיצה מאזור ספציפי. המחלוקת נמשכה לאחר שבוסטון מרקט הפסיקה לפעול בקנדה בשנת 2004. הצדדים סיכמו את המחלוקת בשנת 2008 על פי הסכם לפיו בוסטון מרקט לא תשתמש במילים "בוסטון" או "בוסטון מרקט" בקנדה במשך חמש שנים למסעדות או למוצרי מזון או שתייה (למעט מוצרי מזון ארוזים מראש, אך לא כולל פיצה ולזניה). בוסטון מרקט הסכימה לא להשתמש בשום סימן מסחרי הכולל את המילים או הצירופים "בוסטון" ו"בוסטון פיצה" (למעט מקרים חריגים).
Greatest Hits (אלבום של סמנתה פוקס, 1992)
Greatest Hits (בעברית: הלהיטים הגדולים) הוא אלבום הלהיטים הראשון של זמרת הפופ האמריקאית סמנתה פוקס. אלבום הלהיטים יצא לאור בשנת 1992, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ב-14 בדצמבר 2009, הוציאה פוקס את אלבום הלהיטים השני שלה, Greatest Hits.
האלבום כלל בתוכו את מיטב להיטיה של פוקס, מאז שנת 1986 ועד 1992.
רקע והפקה.
האלבום הופק על ידי טימי אלן, ג'ון אסטרופ, פרדי בולנד, רוב בולנד, ג'ון דייוויד, ג'ון דורנו, אדם פואסט, פול פורס, נייג'ל גרין, פיטר האריס, סטיב לאוול, רלף-רנה מואה, סטיב פאוור וסטוק אייטקן ווטרמן.
כמה עשורים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יחסי הממלכה המאוחדת–יפן
יחסי הממלכה המאוחדת–יפן הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין יפן לבריטניה.
היסטוריה.
ההיסטוריה של מערכת היחסים בין יפן לאנגליה החלה בשנת 1600, עם הגעתו של ויליאם אדמס לחופי קיושו באוסוקי שבמחוז אויטה. בתקופת סאקוקו (1641–1853) לא היו יחסים רשמיים בין המדינות, וההולנדים שימשו מתווכים. האמנה משנת 1854 החלה קשרים דיפלומטיים רשמיים שהשתפרו והפכו לברית רשמית 1902–1922. הכוחות הדומיננטיים בבריטניה לחצו על בריטניה לסיים את הברית. היחסים הידרדרו במהירות בשנות ה-30 של המאה ה-20, על מנצ'וריה וסין, וניתוק אספקת הנפט ב-1941. יפן הכריזה מלחמה בדצמבר 1941 ותפסה את הונג קונג, בורנאו הבריטית (עם הנפט שלה) ומלאיה. הם הטביעו חלק גדול מהצי הבריטי ואילצו את כניעת סינגפור, עם שבויים רבים. הם הגיעו לפרברי הודו עד שנדחקו לאחור. היחסים השתפרו בשנות החמישים וככל שזיכרונות הזוועות בזמן המלחמה דעכו, התחממו. ב-3 במאי 2011 אמר שר החוץ הבריטי ויליאם הייג כי יפן היא "אחת השותפות הקרובות ביותר של [בריטניה] באסיה".
נציגויות דיפלומטיות.
יפן מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בקארדיף ואדינבורו. מאידך, בריטניה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-2 קונסוליות בקיטה קיושו ואוסקה.
גחל&quot;ת
החלום של רד
החלום של רד (באנגלית: Red's Dream) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 1987 שהופק על ידי חברת פיקסאר ובוים ונכתב על ידי ג'ון לאסיטר. בסרט הקצר, שבאורך ארבע דקות, מככב רד, חד-אופן בצבע אדום שחולם על מקום טוב יותר. הסרט הוא הסרט השני באנימציה ממוחשבת של פיקסאר בעקבות הסרט "לוקסו ג'וניור" שהופק בשנת 1986 גם בבימויו של ג'ון לאסיטר.
החלום של רד מוצג בצורה יותר חזקה מדמותו של לוקסו ג'וניור. הסרט נועד להפגין חידושים טכניים בתמונות. הסרט נוצר במחשב של החברה, אך בעקבות הגבלת הזיכרון של המחשב הסרט ננטש לטובת פרויקטים נוספים. שטח החברה הלך וגדל, וכתוצאה מכך לאסיטר וצוותו עבדו מחוץ למסדרון במהלך הייצור, שם לאסיטר ישן לפעמים ימים שלמים.