בשנת תרפ"ז השתתף עם הרב קוק, שהיה באותה עת ראב"ד האשכנזים בעיר, והרב מאיר בר-אילן (ברלין) בסיור במושבות ובקיבוצים מטעם המזרחי.
בירושלים הדפיס מהדורה מתוקנת של שני הכרכים הראשונים של הספר "חבל יעקב", ובשנת תרצ"ג הכין לדפוס את החלק השלישי מספרו, שיצא לאור אחרי מותו. שלושת החלקים של הספר נדפסו מחדש בירושלים בשנת 1966.
נפטר בירושלים בה' באייר תרצ"ו ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו.
לבורוכוב היו ארבעה בנים ושתי בנות:
איקארוס
אהוד רזין
אהוד רזין (Razin; נולד ב-1947) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולארית של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, בעל הקתדרה על שם מרקוס רבוין לחקר הסרטן.
ביוגרפיה.
נולד ב-1947 בקיבוץ שמיר לדורה ומוסיא רזין, אשר היו חברים בקבוצת המייסדים של הקיבוץ. שם גר עד תום שירותו הצבאי. בשנת 1980 סיים את עבודת הדוקטור שלו במכון ויצמן בשיתוף עם מכון מקס פלאנק שבגרמניה. בתום פוסט דוקטורט במרכז לחקר הסרטן בניו יורק ובאוניברסיטת הרווארד, הוא הצטרף לקראת סוף שנת 1983 לסגל המורים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1998 ל-2001 היה ראש המחלקה לביוכימיה בפקולטה לרפואה, וב-2005 היה דיקן הפקולטה עד שנת 2009.
מחקריו עוסקים בהבנת המנגנונים המולקולאריים של תהליכי העברת מסרים בתאי פיטום (Mast cells), המשתתפים בתגובה האלרגית בגוף. עמד בראש צוות מחקר מטעם האוניברסיטה העברית אשר נבחרה להצטרף למוסדות אחרים בעולם המשתתפים בתוכנית למצוינות מחקרית בסינגפור.
אחיו, פרופ' אסף רזין, הוא כלכלן ישראלי בולט.
אובדן הטרוזיגוטיות
אובדן הטרוזיגוטיות (Loss of heterozygosity; LOH) הוא איבוד של התפקוד הנורמלי של אלל אחד של גן כשהאלל השני לא פעיל. המונח משמש בעיקר בהקשר של סרטן; מוטציה פוגעת באלל אחד של גן מדכא סרטן (tumor suppressor) בתאי הרבייה של ההורה, ומועברת לזיגוטה וכך לצאצא יש הטרוזיגוטיות לאלל. בצאצא כאשר האלל השני שכן מתפקד נפגע גם הוא ממוטציה בתא סומטי יש אובדן של הטרוזיגוטיות. בעקבות זאת הגן מדכא הסרטן לא מתבטא.
דוגמה קלאסית לכך היא ברטינובלסטומה שבה נפגע הגן Rb1.
פריסטרי אתונה
פריסטרי אתונה (ביוונית: Περιστερίου Αθήνα), היא קבוצת כדורסל יוונית מהפרוור פריסטרי במערב העיר אתונה, המתמודדת בליגת העל היוונית (איי 1 אתניקי) וביורופקאפ.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1971 כחלק מ"מועדון האתלטיקה פריסטרי". בעונת 1983/84 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הבכירה. בעונות 2000/01, 2002/03, הגיעה הקבוצה לפיינל פור היווני.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע היווני והפסידה לקבוצת אולימפיאקוס פיראוס 69-67. למרות שסיימה את העונה במקום ה-7, הורדה הקבוצה לליגה השנייה בעקבות בעיות תקצביות. בסיום עונת 2008/09 העפלה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון.
השתתפות באירופה.
הקבוצה השתתפה במפעלים האירופאים מעונת 1991/92 בגביע קוראץ'. בעונת 1999/00 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע קוראץ' והפסידה לאסטודיאנטס מדריד. בעונת 2000/01 הגיעה עד לשמינית הגמר היורוליג והפסידה לקבוצת טאו ויטוריה. בעונת 2003/04 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט פפנדראו בפרוור פריסטרי, הקרוי על שם אנדראס פפנדראו ראש ממשלת יוון בעבר. ומכיל 4,000 מקומות ישיבה.
הילה רביב
הילה רביב צור
הילה צור
הדרבי של מילאנו
הדרבי של מילאנו, נקרא גם "דרבי דלה מדונינה" (באיטלקית: Derby della Madonnina) הוא השם של דרבי הכדורגל הנערך בין שני מועדוני הפאר מהעיר מילאנו: אינטר ומילאן. משחק דרבי זה נחשב לאחד המרתקים והיצריים מבין משחקי הדרבי כשהיריבות הגדולה והשנאה בין המועדונים קיימת מעל למאה שנים והוא הפך לשם דבר הן בעולם הכדורגל האיטלקי והן בעולם הכדורגל העולמי בנוסף, הדרבי המילאנזי הוא הדרבי היחיד באירופה שבו משחקות שתי אלופות אירופה לשעבר.
הכינוי "דרבי דלה מדונינה" נלקח מאחד האתרים המרכזיים בעיר מילאנו - הפסל המפורסם של המדונה בדואומו די מילאנו. בעבר ייצגה מילאן את מעמד הפועלים הנמוך ואילו אינטר ייצגה את מעמד הביניים והמעמד העליון של העיר. כיום, עניין המעמדות כבר פחות רלוונטי מבעבר, כאשר מילאן בבעלותה של קרן הגידור אליוט, ואינטר שייכת לאיש העסקים האינדונזי אריק טוהיר 31.05%, ולקבוצת סונינג 68.55%.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
מועדון הכדורגל של מילאן נוסד ב-16 בדצמבר 1899 על ידי אלפרד אדוארדס ושמו הראשון היה "מועדון הקריקט והכדורגל מילאן". אדוארדס, סגן הקונסול הבריטי בעיר לשעבר ודמות מוכרת בחברה הגבוהה בה, שימש כנשיאו הראשון של המועדון.
לכבודו של אדוארדס נקרא המועדון מילאן, כשם העיר באנגלית, ולא מילאנו, כפי שהיא נקראת באיטלקית (ראוי לציין שכיום הוגים האיטלקים את שם המועדון עם הטעם על ההברה הראשונה, שלא כמו בהגייה האנגלית של שם העיר). הצבעים הרשמיים של המועדון היו אדום ושחור.
מועדון הכדורגל מילאן הפך לאחד הבולטים באיטליה תוך שנים ספורות. כבר בשנת 1900 זכה המועדון בפרס "מדליית המלך" ובשנים 1901, 1906 ו-1907 זכה המועדון באליפות הליגה הלאומית. זכיית המועדון באליפות הליגה בשנת 1901 קטעה שרשרת של אליפויות בהן זכתה גנואה.
בשנת 1908 פרצה מחלוקת במועדון, על רקע החתמת שחקנים זרים ומן המועדון פרשה קבוצה "פרוגרסיבית" שהקימה את מועדון "אינטר מילאנו". הפורשים, קבוצה של 43 איטלקים ושווייצרים שהבולטים בהם היו הצייר ג'ורג'יו מוג'יאני (שעיצב את הסמל), בוסארד, ברטוליני, אנריקו הינטרמן, ארטורו הינטרמן, פייטרו דלה אורו, קרלו ארדוסי והנשיא הראשון ג'ובאני פארמידיוטי לא אהבו את השליטה האיטלקית במילאן, ולכן פרשו. מימיו הראשונים, היה המועדון פתוח לשחקנים זרים, (הקפטן הראשון של הקבוצה, מאנקטי, היה שווייצרי) מה שהוביל לכינויו באותם ימים - לה בנאמטה, האהובים.
כחצי שנה לאחר הקמתה של אינטר על ידי קבוצת הפורשים, נערך הדרבי הראשון בין שתי הקבוצות ב-18 באוקטובר 1908. המשחק ההיסטורי נערך בעיר קיאסו שבשווייץ, ומילאן ניצחה בו 1-2 תחת הנהגתו של הרברט קילפין הבריטי.
בשנת 1910 זכתה אינטר באליפות איטליה הראשונה שלה, כשנתיים מיום היווסדה תחת הדרכתו של הקפטן והמאמן וירג'יליו פוסאטי (השחקן הראשון של אינטר בנבחרת איטליה), וזכתה באליפות השנייה ב-1920 כשהליגה חודשה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
באותן שנים נחשבו אוהדי אינטר לבני המעמד הבינוני גבוה בעיר ואוהדי מילאן נהגו להקניט אותם ולכנותם בשם baùscia (רברבן באיטלקית) מנגד נחשבו אוהדי מילאן לבני מעמד הפועלים, ואוהדי אינטר נהגו לכנותם בצורה מזלזלת בשם casciavìt (מברג בלומברדית מערבית) כדי לציין את היותם פועלים קשי יום.
אמצע המאה ה-20.
בשנת 1927 עלה לקבוצה הבוגרת של אינטר ג'וזפה מאצה, לאחר שמילאן דחתה אותו בילדותו בטענה שהוא רזה מדי. מאצה הוביל את אינטר לזכייה בשלוש אליפויות (1930, 1938 ו-1940) ולגביע האיטלקי הראשון שלה ב-1939. הוא שיחק באינטר 13 שנים וב-1940 חצה את הכביש ועבר ליריבה מילאן, מאצה הוא היחיד שכמעט הצליח לגשר בין המועדונים ובפברואר 1941, לפני משחק דרבי נגד אינטר, בכה מאצה בחדר ההלבשה ולאחר מכן כבש את שער השוויון במשחק. מאצה שיחק שנתיים במילאן ושיחק גם ביובנטוס, וארזה ואטאלנטה, לפני שנקרא לשוב לאינטר ב-1946 כמאמן-שחקן על מנת להציל את הקבוצה מירידה. לאחר פרישתו ב-1947 הצטער מאצה על המעבר למילאן, ואמר שזאת הייתה הטעות הגדולה בחייו. מאצה הבקיע 13 שערים במשחקי הדרבי, 12 במדי אינטר ואחד במדי מילאן.
בשנת 1979 שונה שמו של אצטדיון הסן סירו, האצטדיון הביתי של אינטר ומילאן ונקרא על שמו של מאצה.
בשנות ה-40 שלטה העיר טורינו בכדורגל האיטלקי, כשטורינו ויובנטוס זכו בתארים רבים. העיר מילאנו חזרה לקדמת הבמה בשנות החמישים כשמילאן זוכה בארבע אליפויות, הראשונות שלה מזה 44 שנים תחת השלישייה השוודית שכונתה שלישיית גרה-נו-לי. אינטר זכתה בשתי אליפויות ב-1953 ו-1954, כשחקניה הבולטים היו בניטו לורנצי, נאקה סקוגלונד השוודי ואיסטבן ניירס הצרפתי-הונגרי שהבקיע 11 שערים במשחקי הדרבי.
מאצולה וריברה.
בשנות ה-60 הגיעו משחקי הדרבי של מילאנו לשיא תפארתם, כאשר שני הכוכבים הכי גדולים בכדורגל האיטלקי דאז, זכו לשחק זה נגד זה. באינטר כיכב הקשר ההתקפי, סנדרו מאצולה (בנו של שחקן העבר, ולנטינו מאצולה, שנהרג עם קבוצתו מועדון הכדורגל טורינו, בתאונת מטוס בשנת 1949) ובמילאן שיחק "נער הזהב", ג'אני ריברה.
היריבות בין מאצולה וריברה נמשכה גם בנבחרת איטליה, כאשר בדרך כלל מאמני הנבחרת נמנעו לשתף אחד משניהם בשעה שיריבו היה על המגרש. בגמר מונדיאל 1970 נגד ברזיל, העדיף המאמן האיטלקי לפתוח בהרכב עם מאצולה, למרות טורניר מצוין של ריברה. החלטה זו התבררה כטעות מרה, והברזילאים הביסו 1-4 את איטליה. התקשורת האיטלקית טענה שריברה האלגנטי היה מצליח לעשות יותר מול הנבחרת הברזילאית הכישרונית, ולכן היה צריך לפתוח על חשבונו של מאצולה.
שנות ה-60 נחשבות לתור הזהב של אינטר שתחת המאמן המצליח הלניו הררה זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעי אירופה לאלופות ושני גביעים בין יבשתיים. אינטר של הררה כונתה לה גרנדה אינטר (אינטר הגדולה) וזכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בהיסטוריה של הכדורגל האירופי. מנגד גם מילאן זכתה להצלחה בעשור זה כשזכתה בשתי אליפויות ושני גביעי אלופות.
אינטר זכתה להוסיף לסמלה כוכב (שמסמל 10 אליפויות באיטליה) בשנת 1966, 13 שנים לפני מילאן שזכתה בכוכב ב-1979.