הוציאה שני תקליטים עם סיפורי ילדים: "סיפורים לפני השינה" ב-1985 ו"עוד סיפורים לפני השינה" ב-1987.
בשנת 1987 אובחנה כחולה בסרטן והחלה לעבור טיפולים.
ב-1988 העלתה הצגת יחיד קומית פרי עטה בשם "אחת העם", בה גילמה דמויות סטריאוטיפיות של פולניה, מנחת סדנאות ניו אייג' ועוד.
במהלך חייה השתתפה שפירא בסרטים: "ארבינקא" (1967), "שבלול" (1969), "חדווה ושלומיק" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "עיניים גדולות" (1974), "חגיגה בסנוקר" (1975), "חגיגה לעיניים" (1975), "יופי של צרות" (1976), "לופו בניו יורק" (1976), "סרט וארוחת בוקר" (1977), "בלפר" (1978), "ישו" (1979), "טרנזיט" (1980), "לא לשידור" (1981), "מונולוג של אשה צעירה" (1988) ו"סיפורי תל אביב" (1992).
על משחקה בסרט "חגיגה לעיניים", זכתה שפירא בפרס השחקנית הטובה בקולנוע ב-1975 בפסטיבל הסרטים בצפת. בתחילת שנות השמונים השתתפה שפירא בתפקיד "ביש" בתוכנית הטלוויזיה הלימודית, "חשבון פשוט".
ב-1984 השתתפה בסדרה "קרובים קרובים" בטלוויזיה החינוכית בתור האסטרולוגית תיאודורה בלפור.
ב-1987 השתתפה בסדרת הילדים "הופה היי" לצד ספי ריבלין, יגאל בשן ועוזי חיטמן.
שפירא הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה איש העסקים יורם בן טובים ובעלה השני מפיק הקולנוע יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של הילה אלפרט).
נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן ב-24 בינואר 1992 בגיל 45. נטמנה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
טרם מותה הקדיש לה חברה הקרוב, שלום חנוך, את שירו "את מביאה הכל לידי דמעות".
הותירה אחריה שני בנים. בנה הבכור, יוני בן-טובים, היה לימים הבאסיסט של להקת הרוק "זקני צפת". בנה השני, אורי ליפשין, הוא דוקטור לפסיכולוגיה.
ב-2015 הוקרן הסרט התיעודי "17 התחלות על טליה" במסגרת פסטיבל דוקאביב, שביים בנה, יוני בן-טובים. בן-טובים עבד על הסרט במשך עשר שנים והוא עוסק בפן הפחות מוכר ביצירתה של שפירא - הכתיבה, ומבוסס על יומנים וסיפורים קצרים שכתבה בחייה.
הר יהודה
חוזה פריס
בריאן מקפדן
בריאן ניקולאס מקפדן (באנגלית: Brian Nicholas McFadden; נולד ב-12 באפריל 1980) הוא זמר אירי שהתפרסם בזכות חברותו בלהקת וסטלייף.
ביוגרפיה.
מקפדן נולד בעיר דבלין שבאירלנד. הוא עבד כמאבטח במקדונלד'ס ומארח בבינגו לפני שהצטרף ללהקת "וסטלייף". תחומי התעניינות של מקפדן היו תמיד: שירה, ריקוד וכדורגל.
בנעוריו הוא הופיע בתוכנית טלוויזיה אירית שנקראה "Finbar's Class".
ב-1998, הקים מקפדן עם עוד שני חברים להקת פופ וR&amp;B אשר נקראה "Cartel". הלהקה הופיעה בפאבים ברחבי דבלין.
ביולי 1998, הוקמה "וסטלייף", ותפקידו של מקפדן בלהקה היה סולן משני. ב-2003, הוא הפך לסולן הראשי בלהקה, וב-9 במרץ 2004 הוא עזב את הלהקה כדי לעבוד על אלבום סולו.
ביולי 2004, הוחתם בחברת התקליטים "Sony BMG". בספטמבר הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו "Real To Me", שנכנס מיד למקום הראשון במצעד הבריטי באותו שבוע.
אלבום הבכורה שלו, "Irish Son", יצא ב-29 בנובמבר 2004. הסינגל השני, "Irish Son", יצא גם הוא בנובמבר והגיע למקום השישי במצעדים הבריטים.
הסינגל השלישי, "Almost Here", הוא דואט שבוצע עם דלתא גודרם. הסינגל הגיע למקום השלישי במצעדי בריטניה ולמקום הראשון במצעדי אוסטרליה. ב-2005, יצא מקפדן לסיבוב הופעות עם גודרם.
ב-22 במרץ 2007, הפסיקה חברת התקליטים " Sony BMG" את שיתוף הפעולה שלה עם מקפדן לאחר שהתאכזבה מהמכירות של האלבום, ומהכשלות של הסינגל האחרון מהאלבום, " Demons".
ב-20 באפריל 2007, הוציא מקפדן את הסינגל "Like Only a Woman Can" אשר עתיד להופיע באלבום הסולו השני שלו. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלי האירי.
חייו האישיים.
ב-5 בינואר 2002, נישא מקפדן לקרי קטונה, חברה לשעבר בלהקת הנשים אטומיק קיטן. ירח הדבש של הזוג היה במאוריציוס. לזוג שתי בנות: מולי (נולדה ב-2001) ולילי-סו (נולדה ב-2003). ב-2002, נבחר מקפדן ל"אבא המפורסם של השנה", וקרי נבחרה ל"אמא המפורסמת של השנה" ב-2002 וב-2004. בספטמבר 2004, הודיעו בני הזוג על פרידתם, ובדצמבר 2006 הסתיים תהליך הגירושים של השניים.
ב-2004, החל מקפדן לצאת עם הזמרת האוסטרלית דלתא גודרם, וב-29 בנובמבר 2007, הודיע מקפדן כי הם מתארסים. בני הזוג נפרדו במאי 2010.
מקפדן מתגורר כיום בלונדון שבאנגליה.
ווסטלייף
מקף
המקף (־, בחלק מהטקסטים הישנים ⸗) הוא סימן פיסוק עברי שמטרתו העיקרית היא קישור בין שתי מילים. יש המתבלבלים בין המקף לבין הקו המפריד (–), המשמש להפרדה בין חלקי המשפט.
מקורו של המקף הוא טעם מקרא, בניגוד לסימני פיסוק אחרים בעברית מודרנית שיובאו משפות אירופיות, והוא מופיע בראש השורה (ולא באמצעה, כמו המקף האנגלי והקו המפריד).
הקלדה.
ביוניקוד, המקף העברי הוא התו U+05BE; כך מקלידים את המקף בעברית במערכות הפעלה שונות:
אברהם עופר
אברהם עופר (28 בינואר 1922 – 3 בינואר 1977) היה חבר הכנסת ושר מטעם סיעת המערך. הוא התאבד לאחר שהועלו נגדו חשדות לשחיתות.
ביוגרפיה.
נולד בשם אברהם הירש לשלמה ולמרים לבית וידרמן בחורוסטקוב (אז בפולין), ועלה לישראל בשנת 1933. למד בבית הספר התיכון בבית הכרם ובאוניברסיטה העברית. בשנת 1937 הצטרף להגנה ושירת בחיל הנוטרים. במלחמת העצמאות שירת בחיל הים בדרגת סגן קברניט. שימש ראש מחלקת כוח האדם במטה החיל.
במסגרת פעילותו הציבורית היה עופר פעיל בתנועת הנוער המחנות העולים. הוא עבר הכשרה בגבעת עדה, ושם הכיר את אשר ידלין. עופר וידלין נותרו חברים מאז ועד מותו. עופר נמנה עם מייסדי קיבוץ חמדיה ב־1942. בקיבוץ הכיר עופר את שושנה והשניים נישאו באותה שנה. ב־1944 היה בין מקימי המשמרת הצעירה של מפא"י. כמו כן היה ממקימי הכפר הירוק ומנהלו הראשון.
ב־1952 נבחר למזכיר מפא"י במחוז תל אביב. ב־1958 הצטרף למשרד החקלאות. עבד במרכז תנובה והקים את מועצת הלול. היה סגן מנהל כללי לענייני כלכלה. ב־1964 השתתף כחבר במשלחת שניהלה את המשא־ומתן עם השוק האירופי המשותף. בסוף 1964 נתמנה למנהל כללי של "חברת אשדוד". בשנת 1965 נבחר למועצת עיריית תל אביב, וכיהן בתפקיד סגן ראש העיר בשנים 1965–1967. ב־1967 נתמנה כמנהל הכללי של שיכון עובדים.
ב־1969 נבחר לכנסת השביעית מטעם מפלגת העבודה. עיקר פרסומו כחבר הכנסת היה החוק לשינוי שיטת חלוקת עודפי הקולות בבחירות לכנסת, שאותו יזם עם יוחנן בדר מגח"ל. החוק המיטיב עם המפלגות הגדולות, שנקרא חוק בדר־עופר על שם יוזמיו, הוא בעצם תיקון מס׳ 5 לחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], ה׳תשכ״ט–1969, אשר התקבל בכנסת ב־4 באפריל 1973 והופעל לראשונה בבחירות לכנסת השמינית.
ב־3 ביוני 1974 נתמנה כשר השיכון בממשלתו הראשונה של יצחק רבין, לאחר ששימש תקופה קצרה יו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר. תקופתו במשרד השיכון התאפיינה בתנופת בנייה גדולה, שעיקרה היה בניית יותר ממאה אלף דירות לזוגות צעירים ולחסרי דיור והקמת שכונות חדשות ברחבי הארץ.
בשנת 1976, עת כיהן עופר כשר השיכון בממשלתו של רבין, הועלו נגדו חשדות שלפיהם היה שותף למעשי שחיתות בחברת שיכון עובדים. פנייתו ליועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, שיורה על הפסקת החקירה בעניינו, נענתה בשלילה. ב־3 בינואר 1977 נמצאה גופתו במכוניתו, לאחר שהתאבד בירייה. הוא הותיר אחריו מכתב ובו כתב: "זה שבועות וחדשים שמענים אותי[,] שופכים את דמי[,] מעל[י]לים עלי עלילות ומתעללים בי[...] אין לי ספק שהאמת תצא לאור ויתברר שלא מעלתי ולא גנבתי ושהכל הן השמצות ועלילות שוא, אך אין לי כח לשאת זאת יותר ואינני רואה גם טעם בהמשך, גם כאשר צדקתי תצא לאור. הכל נקרע בקרבי, חידה אחת בעיני: בימי חיי רק עזרתי ככל שיכולתי ולא עשיתי עוול לאדם, מדוע כה רדפו אותי כל הזמן? עשיתי משהו בחיי, עמלתי, יצרתי, חיי לא היו לגמרי לריק [...]". עופר הותיר אחריו את רעייתו שושנה ושלושה בנים ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
לאחר מותו.
לאחר התאבדותו נגנז התיק שנפתח כנגדו, והחשדות מעולם לא הוכחו בבית המשפט. הפרשה שימשה השראה לספר "האיש שבקיר" משנת 1981, מאת אריה קרישק. התאבדותו של עופר הביאה להרגשה ציבורית של קבס ומיאוס מן השחיתות השלטונית. הגם שההתאבדות נתפסה כטרגדיה אישית והזעם הציבורי לא הופנה כלפי עופר, שנחשב קורבן, הצטרפה פרשה זו לפרשת ידלין ולפרשת חשבון הדולרים של לאה רבין. אירועים אלו גרמו לתחושה בציבור שלפיה שלטונה של מפלגת העבודה מושחת, ויש להחליפו. לאחר 29 השנים שחלפו מקום מדינת ישראל, עד לבחירות ב־1977, שלטה המפלגה ללא עוררין. בבחירות אלו, בתקדים שתויג "המהפך", ניצח לראשונה הליכוד בראשותו של מנחם בגין.
על שמו של עופר נקראו רחובות באשקלון, בדימונה ובאשדוד. שמה של שכונת תל כביר בתל אביב שונה ל"נווה עופר" ב־1983, וכעבור כשנה הוקמה בבאר שבע שכונה באותו שם. גם שכונת יד אברהם בלוד וגשר בחיפה נקראו על שמו.
בדצמבר 2015 העלה בנו דן לאוויר את אתר האינטרנט "אברהם עופר – בעיני הבן", ובו מסכת שבעיניו מטהרת את שמו. לאחר זמן מה, שונה שם האתר ל"אברהם עופר | הסיפור האמיתי".
קוסקו
קוסקו (בספרדית: Cusco או Cuzco, בקצ'ואה: Qusqu) היא אחת הערים המרכזיות בפרו. העיר הייתה בירת אימפריית האינקה והיא העיר העתיקה ביותר ביבשת. ב-1983 הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. קוסקו שוכנת בגובה רב של כ-3,400 מטר, עובדה המשפיעה על האקלים הקריר של העיר.
היסטוריה.
שמה הילידי של העיר הוא קוסק. השם שימש במחוזות הדרומיים בהם דוברה שפת קצ'ואה, אך מקורו משפת האימארה. המילה נגזרת מהביטוי qusqu wanka ('סלע הינשוף'), הקשור למיתוס ייסוד עירם של האחים - אָיַיר.