אילן ברוך (נולד ב-1974) הוא צייר ישראלי. עבודותיו עוסקות בסוגיית קו התפר הישראלי-פלסטיני. ברוך מצייר בצבעי שמן, בסגנון ריאליסטי פיגורטיבי מרובה פרטים. נושאי ציוריו הם נופי ירושלים, אדמת הבור של יהודה ושומרון, מאחזים, ברושים, צמח הצבר, וכן דמויות הרועה והערבי לצד דמויות המתיישב-מתנחל והחוזר בתשובה. ציוריו הם פסטורליים, אך מערבים אלמנט של מתיחות; הם מביעים התייחסות מורכבת למציאות הישראלית.
ביוגרפיה.
אילן ברוך נולד ב-1974 למשפחה חרדית ממוצא בוכרי, בשכונת גאולה הסמוכה לשכונת מאה שערים, בירושלים. אביו שאהב אמנות ומוזיקה קלאסית, עודד את ברוך בילדותו לצייר, בניגוד לביקורת החברתית ולהסתייגות המשפחה. כשהיה ברוך בן 15, נסעו שניהם לסיור מוזיאונים באיטליה. בשנת 1988, כשהיה בן 14 עזב ברוך את הלימודים בישיבה. הוא עבר ללמוד בבית הספר לציור ופיסול של הרב עדין שטיינזלץ, שנפתח באותם ימים בשכונת גאולה בירושלים. שם לימדו, בין היתר, האמניות תמרה ריקמן וליליאן קלאפיש.
בגיל 18 החל ברוך להיפרד בהדרגה מן הדת, כאשר הרגיש כי לא יוכל להתמסר לאמנות, במסגרת החיים בחברה החרדית. החל מ-1994 נוצר קשר בינו לבין אספן האמנות הירושלמי אילן שבתאי, שתמך בו. בשנת 2000, פנה ברוך ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה וארכאולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים. ברוך המשיך לצייר והציג את עבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות.
הסטודיו של ברוך נמצא בכפר רות. את עבודותיו ניתן למצוא באוספים ציבוריים ופרטיים בישראל ומחוצה לה; בין היתר, במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון אשדוד לאמנות ובמוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
ברוך חי באזור מודיעין, נשוי לדנה ואב לשלושה.
עבודותיו כאמן.
למן ההתחלה עבודותיו של ברוך נשאו אופי ריאליסטי-פיגורטיבי, ונעשו בטכניקת שמן על בד. ברוך צייר טבע דומם, דיוקנאות עצמיים ואת ירושלים. בשנת 1992 הציג בבית האמנים תערוכה בשם "נדבך", יחד עם חברו ללימודים, האמן החרדי מוטה ברים. את התערוכה אצרה האמנית ליליאן קלאפיש, מורתם בבית הספר לציור ופיסול של הרב עדין שטיינזלץ, אליה נקשר ברוך.
בשנת 2000 השתתף ברוך בתערוכה קבוצתית בשם "זמן התבוננות" במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, שבחנה את היחס בין הציור הפיגורטיבי למציאות. את התערוכה אצרה בתיה דונר, והיא כללה את עבודותיהם של ארבעה אמנים צעירים. ברוך הציג ציורי טבע דומם, דיוקן עצמי, עצים ונופי ירושלים.
בשנת 2004 הציג ברוך תערוכת יחיד בשם "שיח עם צבר" בביתן הלנה רובינשטיין אשר במוזיאון תל אביב לאמנות, באצירת איה לוריא. התערוכה הציגה ציורים של צמח הצבר, בעלי אופי פיגורטיבי, עם דגש על אור וצל והתחקות אחר האקלים המקומי, לצד ביטוי אקספרסיבי של האמן.
בשנת 2005 הציג ברוך בתערוכה "פנים-חוץ" שאצר יונה פישר, כמקבץ תערוכות יחיד, במוזיאון אשדוד לאמנות.
בשנת 2013 נפתחה תערוכת יחיד מקיפה של ברוך, תחת הכותרת "לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל". היה זה במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, כאשר האוצר הוא מאיר אהרונסון. התערוכה כללה כארבעים ציורי שמן של ברוך. מושאי הציורים היו נופים פנורמיים של ירושלים, שטחי הבור של יהודה ושומרון, מאחזים, ברושים, צמח הצבר, וכן דמויות רועים ופלסטינים לצד דמויות מתיישבים-מתנחלים וחוזרים בתשובה. את כלל הציורים צייר ברוך מהתבוננות ישירה ושהייה באתרים, הלוכדות את שינויי התנועה והאור. כותב אהרונסון: "הנוף שמעניין אותו הוא חלקי הבור שעדיין נשארו ואותן דמויות שהם חלק מהנוף. המתנחלים, הערבים, רועי הצאן והפלחים – הכל הופך אחד". כלומר, השממה עבור ברוך היא "אינה שממה כלל"; הוא מוצא בה עושר. הציורים סיפרו את יפי הדמויות והנופים בחזות שלווה, אך אלה הופרו על ידי מוטיבים של מתיחות: עשן ברקע, גדר הפרדה וקקטוס חוצץ. ברוך שתל בהם גם סמלים יהודיים-ציוניים: דגל מקופל, טלית, מגדל שמירה. יש בציורים רמיזה למטען היסטורי-מיתי, וגם לפוליטי, אך לא כעמדה מכריעה. ברוח זה, כתבה איה לוריא בקטלוג לתערוכה, כי אולי "ביכולתו של מעשה הדיוקן הקשוב להציע אלטרנטיבה של דיאלוג".
בשנת 2020 הוצגה תערוכת היחיד "אילן ברוך: מתחת לכסות העלים ממתינה השלכת", בגלריה חזי כהן בתל אביב. בתערוכה הופיעו ציורים חדשים בשמן על בד ושמן על עץ, וגם הפעם נכחו בהם גיבוריו של ברוך: דיוקנאות ערביים במשיכות מכחול עבות, מחזה דיסטופי של רכב נטוש כשברקע קרוואן בשומרון ושיחי צבר היפריאליסטיים. האוצר, אלחי סלומון, הסביר כי אילן ברוך חוזר "אל הריאליזם הקיצוני כדי אולי סוף סוף להפגיש אותנו עם דברים כהווייתם", לפני שהפכו לחלק מהאתוס הציוני או משיח ישראלי-פלסטיני; אל המפגש הראשוני עם המציאות והכאב כפי שהם.
בתחילת 2021 הציג אילן ברוך בתערוכה קבוצתית תחת הכותרת "חברותא", במוזיאון בית המשפט העליון בירושלים. את התערוכה שעסקה במושג חברותא מנקודת מבטם של יוצרים חרדים וחילונים, אצרו במשותף ד"ר אורנה יאיר, אוצרת בתי המשפט, ולאה כהן, אוצרת ומנהלת גלריית המקלט. הוצג בה דיוקן כפול שיצרו אילן ברוך וחברו הוותיק האמן החרדי מוטה ברים, יו"ר גלריית המקלט.
בתחילת 2022 נפתחה התערוכה "אילן ברוך: צייר אל מול ארץ", בגלריה דואק במשכנות שאננים, באצירת עינת אשדות. הופיעו בה הציור "גגות" ובו שכונת ילדותו של ברוך - גאולה - במבט ממעוף הציפור; הציור "חורבה" ובו זוג פלסטינים ליד מדורה, כאשר ברקע סימון שביל ישראל וחורבות כפר פלסטיני; הציור "יוחאי" ובו דמות מתיישב-מתנחל; והציור "זיאד" ובו דמות פלסטיני. בציורים ניכרת אמפתיה כלפי הדמויות והארץ, לצד המורכבות. שם התערוכה משקף את התבוננות הצייר בפני הארץ כהתבוננות עצמית.
הנערה ממחר
האנגמן
מבחן אלן
מבחן אלן (באנגלית: Allen's Test) הוא בדיקה של אספקת הדם המקבילנית לכף היד. המבחן פותח על ידי אדגר ון נאוס אלן, והוא מבוצע טרם פעולות פולשניות הגורמות או עלולות לגרום לפגיעה בעורק החישור. המבחן בודק את האספקה המקבילנית לכף היד באמצעות בחינת פתיחות עורקי החישור והגומד. הוא מסתמך על העובדה כי אצל רוב האנשים, במצב תקין, עורקי החישור והגומד משיקים בקשת כף היד השטחית ובקשת כף היד העמוקה, כך שאם אספקת הדם מאחד מהם נפסקת, השני יכול לפצות על כך ולהזרים דם בצורה מספקת לכף היד. חשיבותו של המבחן היא בכך שפגיעה בעורק החישור, כתוצאה מסיבוכים ניתוחיים, עלולה לגרום לאיסכמיה בכף היד.
שלבי המבחן.
מבחן אלן המקורי.
השלב הראשון במבחן אלן הוא לחיצה על עורק החישור למשך מספר דקות, כך שאספקת הדם ממנו תיפסק, והשוואת צבע כף היד אל כף היד השנייה. אם אין שינוי בצבע, אזי אספקת הדם המקבילנית מעורק הגומד מספיקה. השלב השני הוא שחרור עורק החישור ולחיצה על עורק הגומד למשך מספר דקות, ולאחר מכן השוואה של צבע כף היד. אם אין שינוי בצבע, אזי אספקת הדם מעורק החישור מספיקה, אך אם יש שינוי בצבע, זוהי תוצאה חיובית, אשר עלולה להצביע על כך שישנה חסימה בעורק או שהעורקים אינם משיקים.
גרסה נוספת.
בשלב הראשון מרים הנבדק את היד ועושה בכף היד אגרוף למשך חצי דקה. לאחר מכן, לוחצים על עורקי החישור והגומד יחד, סמוך לשורש כף היד. כאשר הנבדק פותח את כף היד, בעוד העורקים לחוצים, צבעה אמור להיות לבן (חיוור). בשלב זה, משחררים את הלחץ מעורק הגומד. אם הצבע חוזר תוך שבע שניות, אספקת הדם מעורק זה מספיקה, וניתן לפגוע בעורק החישור. אם צבע העור לא חוזר לקדמותו תוך 7–10 שניות, הדבר מצביע על כך שאספקת הדם מעורק הגומד אינה מספיקה, כך שלא ניתן לפגוע בעורק החישור.
מקרים בהם מבוצע מבחן אלן.
אחד הסיבוכים של דגימת דם מעורק החישור או של הכנסת צינורית אליו הוא חסימה של העורק על ידי קריש דם. סיבוך זה, אף שהוא לא נפוץ, עלול לגרום לאיסכמיה של כף היד. אנשים שאין להם אספקה מקבילנית לכף היד, נמצאים בסיכון גבוה יותר לאיסכמיה מסוג זה. יחד עם זאת, היעדר אספקה מקבילנית ביד אחת אינו מעיד גם על השנייה, והפעולות הנ"ל יכולות להתבצע על היד השנייה. מטרתו של מבחן אלן שמבוצע בטרם פעולות אלה היא להפחית את הסיכון לאיסכמיה של כף היד.
במבחן אלן משתמשים גם לפני ניתוח מעקפים בלב, שכן עורק החישור משמש לעיתים כשתל. תוצאה של פחות מ-3 שניות לחזרת הצבע היא משביעת רצון, תוצאה של 3–5 שניות היא גבולית או דו־משמעית, ותוצאה של למעלה מ-5 שניות תביא לבחירת כלי דם אחר לצורך ההשתלה.
מהימנות.
יעילותו של מבחן אלן מוטלת בספק, בשל ריבוי המקרים של תשובה שלילית שגויה (false negative) ובשל כך שטרם נמצא מתאם ישיר בין המבחן לירידה במספר הסיבוכים עקב הכנסת צינורית לעורק החישור. בדיקה חלופית לבחינת אספקת הדם המקבילנית לכף היד היא בדיקת אולטרה סאונד דופלר.
קווי לילה
קווי לילה הוא מיזם של משרד התחבורה שנועד לספק תחבורה ציבורית בטוחה ונוחה ליציאה למקומות הבילוי הליליים, בליל חמישי ובמוצאי שבת, במחירי נסיעה רגילים שהחל לפעול החל משנת 2007.
מאפיינים.
הפרויקט החל בערים המרכזיות תל אביב, ירושלים וחיפה, והתרחב עם השנים לערים נוספות, ובהן נתניה, הרצליה, ראשון לציון, ובאר שבע. בקיץ 2010, הורחבה פעילות קווי לילה לעשרות ערים מחיפה ועד באר שבע.
בשנות העשרים של המאה ה-21 השירות עובד מקצרין בצפון ועד אילת בדרום.