כאשר אין שדה כבידה חוק פסקל קובע כי לכל נקודה של גוף או נוזל אי-דחיס יש לחץ השווה ללחץ בו נמצא הנוזל. לחץ זה מופעל בצורה שווה לכל הכיוונים. חוק זה בעצם מאפיין נוזל אי-דחיס כתווך שמעביר את הלחץ בשלמותו, ללא תלות בצורת הנוזל. חוק זה מבהיר את הסיבה לכך שרקמות פנימיות בגוף הנמצאות בלחץ מגיבות לשינויי לחץ חיצוניים הקיימים על הגוף כולו. בנוסף, חוק זה מהווה את היסוד לפעולתה של בוכנה הידראולית, הנפוצה בציוד מכני הנדסי ומכונות גדולות שונות.
להמחשה, נוכל לקחת דוגמה מחיי היום יום, כאשר אנו מנפחים בלון (בין אם במים או באוויר), הנוזל מפעיל לחץ שווה בכל נקודה על פני השטח של הבלון.
לעומת זאת, בנוכחות שדה כבידה, חוק פסקל טוען, שנוזל מפעיל לחץ שפועל כלפי מטה ואשר תלוי בגובה עמוד הנוזל ואינו תלוי בנפחו.
נוסח החוק הוא כדלקמן:
כאשר:
חוק פסקל מתקבל מן המשוואה ההידרוסטטית:
עבור מקרה של נוזל בלתי דחיס (formula_9), ועבור פוטנציאל גרביטציוני מן הצורה formula_10.
חוזה פאריס (1783)
הומיאוסטזיס
אונטריו (פירושונים)
ז'בוטינסקי
המגיד ממזריץ'
המגיד ממעזריטש
דאסטין הופמן
ציוני דתי
חסידי
כת מדבר יהודה
כת קומראן
יוזמת ז'נווה
קפיצה לרוחק
קפיצה לרוחק, או קפיצה למרחק, היא מקצוע באתלטיקה קלה, שמטרת האתלט שמתחרה בו היא לעבור מרחק גדול ככל האפשר בקפיצה אופקית. מרחק הקפיצה מושפע מתנע הריצה שלפני הקפיצה, מעוצמת הניתור, ומסגנון הקפיצה. הקפיצה לרוחק נעשית על גבי מסלול ריצה, שמסתיים בקרש קפיצה. לאחר קרש הקפיצה ישנו ארגז חול, המסומן במטרים.
מקורה של הקפיצה לרוחק כענף ספורטיבי הוא ביוון העתיקה, שם נהגו המתחרים היוונים במשחקים הפאן-הלניים ובכללם גם המשחקים האולימפיים לקפוץ למרחק כשהם אוחזים במשקולות. יש הסוברים שמטרת המשקולות הייתה להקשות על הקפיצה ובכך להוסיף עניין בתחרויות.
תחרויות קפיצה לרוחק נכללות בתוכנית האולימפית לגברים החל מהאולימפיאדה הראשונה ב-1896 ולנשים מאולימפיאדת אמסטרדם (1928).
סגנון בסיסי.
למרות שקיימים כיום שלושה סגנונות קפיצה עיקריים, סגנון הקפיצה הבסיסי הוא כדלקמן: כאשר מגיע הקופץ לקרש הקפיצה, הוא מצמיד את רגל הריצה שלו לבטנו, בעודו מזנק עם רגלו החזקה. לאחר שהקופץ באוויר, הוא מצמיד את רגל הזינוק לרגלו השנייה, ומכדר את גופו ואת גפיו. עם ההתקרבותו לקרקע שולח הקופץ את גפיו לפנים ככל האפשר, על מנת להעביר את מרכז הכובד שלו קדימה, ולהשיג בכך מרחק גדול יותר.
קפיצה למרחק
אימונוגלובולין
הפרובינציות והטריטוריות של קנדה
קנדה מורכבת מעשר פרובינציות ושלוש טריטוריות. הנקראות גם מחוזות, ההבדל בין פרובינציה לטריטוריה הוא בהיקף סמכויות השלטון המקומי:
השלטון הפדרלי והפרובינציות.
לפרובינציות סמכויות רבות ביחס לממשל הפדרלי – סמכויות בנושא בריאות, חינוך, סעד. הממשל הפדרלי מעביר חלק מהמסים שהוא גובה לפרובינציות על מנת לממן נושאים אלה, וכן הפרובינציות יכולות לגבות בעצמן מיסים נוספים.
הפרובינציות והטריטוריות הן בעלי בית מחוקקים אחד (בניגוד לבית המחוקקים של קנדה הכולל בית תחתון (בית הנבחרים הקנדי) ומעליו בית עליון (הסנאט הקנדי).
במקור היו לחלק מהפרובינציות בתים עליונים, אולם אלה בוטלו במהלך השנים (המועצה האחרונה, זו של קוויבק בוטלה בשנת 1968).
החל מזמן ייסודה של קנדה ועד היום אחת השאלות המרכזיות בפוליטיקה הקנדית היא שאלת היחס בין הממשל הפדרלי לבין הפרובינציות השונות. החוקה של 1867 הגדירה מהם התחומים להם הפרובינציות אחראיות ומהם התחומים להם הממשל הפדרלי אחראי. עם זאת, ביומיום בפועל מתברר כי הגבולות אינם ניתנים תמיד להגדרה ברורה, וכך אף שנושא הבריאות למשל הוא בעיקרו בתחום הפרובינציאלי, מעורבת הממשלה הפדרלית ביוזמות שונות לקידומו בכל קנדה.
תוארי בעלי תפקידים.
תארים ושמות גופים בממשל בהשוואה בין הממשל הפדרלי הקנדי לבין הפרובינציות והטריטוריות:
פרובינציות קנדה.
(אם לא נאמר אחרת - נתוני אוכלוסין הם נכון לשנת 2016).
הערות:
טריטוריות.
בקנדה שלוש טריטוריות, כולן נמצאות מערבית למפרץ הדסון וצפוניות לקו רוחב 60° צפון.
הערה: טריטוריות אלה היו שטחה של קנדה ונקראו כולן יחד הטריטוריה הצפון-מערבית . מאוחר יותר הופרדו לטריטוריות נפרדות.
פרובינציות וטריטוריות קנדה לפי אוכלוסין.
זוהי רשימה של פרובינציות קנדיות ואוכלוסייתן, המבוססים על המפקד לסטטיסטיקה של קנדה (נכון ל-2011).
בקנדה יש עשר פרובינציות ושלוש טריטוריות. השטח של שלוש הטריטוריות של נונאווט, יוקון, והטריטוריות הצפון-מערביות מהווה יותר משליש שטחה של קנדה, אך הוא מאוכלס בדלילות, מה שמקטין את צפיפות האוכלוסין הכללית בקנדה.
אוכלוסיית קנדה מתרכזת באזורים הסמוכים לגבול ארצות הברית. כתוצאה מכך, רוב הקנדים חיים באזורים עם צפיפות גבוהה יותר מהממוצע הארצי של 3.7 נפשות לקמ"ר.
פרובינציות וטריטוריות קנדה לפי שטח.
שטחי מים מתוקים.
שטחי המים המתוקים בקנדה כוללים אגמים, נהרות ומאגרי מים, אך לא כוללים את השטחים השונים שקנדה טוענת לבעלות עליהם באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאוקיינוס הארקטי. אין בקנדה אגמי מים מלוחים או ימות מים מלוחים.
שטח כולל של הפרובינציות והטריטוריות.
הפרובינציות והטריטוריות לפי שטח כולל של פרובינציה וטריטוריה (הן שטח יבשתי והן שטחי מים מתוקים).
המקרא
יחיאל חגיז
יחיאל מיכל חָגִיז (22 בנובמבר 1912 – 3 באוגוסט 1960) היה פזמונאי עברי, מורה ומתרגם ישראלי. נודע בעיקר בפזמונו "צאנה צאנה" (1941).
ביוגרפיה.
יחיאל בן מרדכי חגיז נולד בירושלים, בן ליוצאי מרכז אירופה (סבו, יצחק חגיז, אימץ עם עלייתו לארץ ישראל בימי העות'מאנים שם משפחה של ידידים יוצאי מרוקו). אמו, שרה פייגה, הייתה בתו של הרב רפאל יונה ראם.
למד בבית המדרש למורים העברי בעירו. בבחרותו הצטרף לתנועת החוגים המרקסיסטיים של מפלגת פועלי ציון שמאל והיה חבר קיבוץ חפציבה. עבד מספר שנים כפועל בניין וחקלאי, ומשנת 1949 היה למורה.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי וניהל את להקת הבידור של פלוגת ההסוואה מס' 1 (פלוגת ההסוואה העברית הראשונה) בחיל ההנדסה הבריטי, בצפון אפריקה ובאיטליה. הוא חיבר פזמונים רבים. הִרבה לכתוב גם חיקויים לשירי משוררים ידועים, פרודיות היתוליות ושירי זמר ברוח שירים מפורסמים. בעיקר התפרסמו הפרודיות שלו על שירי אברהם שלונסקי, שזכו בשעתו לתהודה רבה.
פזמונו הידוע ביותר, שנכתב בעת שירותו, הוא "צאנה צאנה" (1941). השיר, שהולחן על ידי יששכר מירון (מיכרובסקי), היה ללהיט בארצות הברית ולאחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם. עוד מפזמוניו: "שיר הבאר" ("נרקוד ונבשר / מים מים בבאר") (גם הוא הולחן על ידי מירון).
לאחר שחרורו התגורר ברח' מאפו 24 בתל אביב. ב-1946–47 היה (בין היתר לצד המלחין מירון) ממייסדיה ומנהליה של "גחלילית", להקת התיאטרון העממי מיסודם של החיילים המשוחררים.
בתקופת מלחמת העצמאות היה ממחברי תוכניותיה של הלהקה הצבאית בשירות התרבות של צה"ל; בין היתר היה ממחברי התוכנית "אין ספק!". ועיבד את "חופשה במחנה" על פי "שתי שבתות" למשה שמיר (תש"ט)
ב-1950 הקים ביחד עם הבמאי יעקב מנסדורף (מאנסדאָרף) את "תע"ז" (תיאטרון עממי זעיר) קצר-הימים, מקרב העולים החדשים, שהפיק את הקומדיה "הפונדקאית" ("מירַנדולינה", "שונא הנשים") לקרלו גולדוני בתרגומו של חגיז (השחקנית מרים זוהר, שגילמה תפקיד ראשי בהצגה, התקבלה בעקבות זאת לתיאטרון הבימה).
במחצית השנייה של 1951 ייסדה קבוצת עולים חדשים את תיאטרון "זיקית" להומור וסאטירה, שחגיז חיבר את פזמוניו ותוכניותיו (בהן "בליצנות גמורה").
חגיז חיבר, עיבד ותרגם שירים, פזמונים ומערכונים. בראשית שנות ה-50 היה חבר הנהלת אקו"ם.
בשנת 1951 ראה אור בהוצאת נ' טברסקי הקובץ "בקצב הזמן", שכינס כמה מפזמוניו.
חגיז פרסם גם תרגומים מיידיש בעיתונות העברית ובקבצים. כמו כן תרגם את כרך ב' של ספרו הנודע של משה גרוסמן, "בארץ האגדית הכשופה: שבע שנות-חיים בברית-המועצות" (1952).
חיבר שיטה מיוחדת להוראת כתיב עברי למבוגרים ("שיטת חגיז").
באמצע שנות ה-50 לימד אותה בבית הספר לפקידוּת "אלפא" בתל אביב.
בשנת תשכ"ה, לאחר מותו, ראה אור ספר הלימוד "תורת הכתיב העברי", שחיבר עם ידידו נח גרינשטיין ושהושלם על ידי האחרון.
יחיאל חגיז נפטר ב-1960, בגיל 48. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו.
חגיז היה נשוי לברכה לבית יעלי (גרינשְפּוּן) (1916–1981) ואב לבן, גיל חגיז (Gil Hagiz; 1940–2007), ולבת, רננה (נני) ורד (1943–2003).
אביה של אשתו ברכה, אברהם יעלי (גרינשפון) (1893–1966), היה איש העלייה השנייה, המזכיר הראשון של מועצת פועלי תל אביב וחבר מועצת עיריית תל אביב בשנות ה-20. דודתה (אחות-אביה), חוה יואלית-ורדי (1894–1978), הייתה שחקנית, מורה למשחק ולדיקציה בארץ, ואשתו של דוד ורדי (רוזנפלד) (1893–1973), שחקן, במאי ומורה למשחק, משחקניו הראשונים של תיאטרון הבימה במוסקבה.
פרסומיו.
קובץ פזמוניו:
ספר לימוד:
תרגום:
קישורים חיצוניים.
מתרגומיו:
איורוודה
סכום ישר
סכום ישר (סימון: ⊕) הוא אובייקט מתמטי המורכב מכמה אובייקטים מאותו סוג ללא "הפרעות" הדדיות ביניהם. אפשר להגדיר סכום ישר של מבנים אלגבריים כמו מרחבים וקטוריים או מודולים, אבל גם של מטריצות, גרפים, קבוצות סדורות או מרחבים טופולוגיים.