לדברי רשב"ם, סדר וחלוקת המכות בנוטריקון מלמד על המשותף להן. לדבריו, מכות דצ"ך הן מכות הארץ (תופעות שמתרחשות על הארץ: דם, צפרדע, כינים); עד"ש – מכות אמצע (ערוב, דבר, שחין); ובא"ח (ברד, ארבה, חושך) – מכות האוויר; ואילו מכת בכורות (הבי"ת שבסוף באח"ב) יוצאת דופן.
הריטב"א מביא פירוש נוסף שמקשר בין חלוקת האותיות ומיקומן בדצ"ך עד"ש באח"ב למשותף למכות שאותיות אלו מייצגות. לפי פרשנותו, חלוקת האותיות ומיקומן קשורה למכות בעלות התראה מוקדמת, ומכות ללא התראה מוקדמת. "שני פעמים היה משה מתרה בפרעה ובשלישי לא היה מתרה, וכן כל בכל שלש מכות. בדם צפרדע התרה בכנים לא התרה, בערוב ובדבר התרה בשחין לא התרה, בברד ובארבה התרה ובחושך לא התרה".
אברבנאל מסביר את החלוקה לקבוצות על פי מגמתן, והדבר מתבטא במכה הראשונה בכל אחת מהקבוצות. במכת דם נאמר: "בזאת תדע כי אני ה'..." . המגמה בקבוצה זו היא להוכיח לפרעה שאלוהים הוא מחויב המציאות. במכת ערוב נאמר: "למען תדע כי אני ה' בקרב הארץ" . המטרה בקבוצה זו היא להוכיח שאלוהים משגיח על ברואיו. ובמכת ברד נאמר: "בעבור תדע כי אין כמוני בכל הארץ" . בקבוצת מכות זו הוכחה יכולתו של אלוהים לשנות את הטבע כרצונו.
פרשנות קבלית.
באגרת רבי שמשון מאוסטרופולי מבואר הסימן על פי הקבלה. לפי האגרת, המלאך הממונה על המלאכים שהכו את המצרים נקרא תקא, כפי הגימטריה של דצ"ך עד"ש באח"ב, והשמות הקדושים על ידם נגאלו ישראל ממצרים הם דע"ב צד"א כשח"ב - כפי האותיות של דצ"ך עד"ש באח"ב על פי סדרן בחלוקה לשלוש מילים. (האותיות דע"ב הם ראשי התיבות של דצ"ך עד"ש באח"ב, האותיות צד"א הם השניות בכל מילה, והאותיות כשח"ב הן האחרונות.)
פרשנות מודרנית.
עוזי אורנן מספק את הרקע ההיסטורי של התקופה, ומבהיר בכך את חשיבות תרגילי השינון. דצ"ך עד"ש באח"ב הם ראשי התיבות של מכות מצרים המהווים מעין שלוש מילים שמקלות על זיכרון של רצף המכות. בתקופת המשנה והתלמוד עדיין לא הודפסו ספרים, ולמלאכת השינון הייתה חשיבות רבה, כדי להעלות את הטקסטים בפני הקהל. תלמידי חכמים היו ניכרים בבקיאותם בעל פה בטקסטים הנלמדים. רבי יהודה מספק מעין תרגיל מסייע, שיעזור למשננים; קל יותר לזכור שלוש מילים ייחודיות מאשר רשימה של 10 מכות.
בניגוד לדבריו, הרב יובל שרלו טוען, שלא בא רבי יהודה לספק טכניקה לזכירת המכות וסדרן, אלא, התכוון בסימנים אלה לרמוז לפרשנות, המבוססת על פשוטו של מקרא, המחלקת את המכות לשלוש קבוצות, שלכל אחת מהן יש מכנה משותף ומטרה המפרידים בינה לבין הקבוצה האחרת. גישה זו דומה לגישת מפרשי ימי הביניים.
שמואל כהן מנתח את שלוש הקבוצות על פי הפגיעה שלהן. הקבוצה הראשונה פגעה במצרים מההיבט התאולוגי (אלוהים מוכיח עליונותו בטקסט וכנגד החרטומים). הקבוצה השנייה גרמה נזק אקולוגי, ואילו השלישית פגעה בבעלי החיים.
עלילות דם.
הביטוי, "דצ"ך, עד"ש באח"ב", שימש גם חיזוק, כביכול, לפרשנות אנטישמית עקב חוסר בהירותו. במאה ה-18 "העידו" הפרנקיסטים לאחר שהתנצרו, על המשמעות המוצפנת של הקטע: "דם צריכים כולנו על דרך שעשו באותו האיש חכמים בירושלים". "עדות" זאת עמדה במרכז איגרת ששלחו לאפיפיור בעניין עלילת היעלמותו של הילד שמעון מטריינט. בעקבות האשמות אלו נקראו מנהיגי הקהילות היהודיות לוויכוח בלבוב היא למברג, בו השתתפו ר' חיים הכהן רפופורט, ולפי מקורות אחדים, השתתף גם הבעל שם טוב, והם הזימו את עלילות הדם של הפרנקיסטים.
תרבויות האנדים
המורשת המגוונת של תרבויות האנדים: קאראל, צ'אווין דה ואנטאר, קווי נסקה, מאצ'ו פיצ'ו, טיוואנאקו, וצ'אן צ'אן.
תרבויות האנדים הוא שם כולל לתרבויות ועמים שונים שהתפתחו לאורך רכס הרי האנדים ומורדותיו, במערב יבשת אמריקה הדרומית. הם שכנו באזור שהשתרע מצפון רכס האנדים ודרומה עד אזור צפון ארגנטינה וצ'ילה של ימינו. הציוויליזציה של נורט צ'יקו בפרו היא הציוויליזציה העתיקה ביותר באמריקה, והיא החלה בסביבות 3,200 לפני הספירה.
למרות האתגרים הסביבתיים הקשים, תרבויות האנדים הצליחו לביית מגוון רחב של גידולים, שחלקם הפכו בעידן המודרני נפוצים ברחבי העולם.
פחות ממאה שנה לפני בואם של הכובשים הספרדים, איחדו בני האינקה, שכבר התבססו בפרו, את רוב תרבויות האנדים למדינה אחת, הנחשבת כיום לציוויליזציה האנדית. אימפריית האינקה כללה בפועל שפות, תרבויות ועמים שונים.
השלטון הספרדי שינה באופן ניכר אלמנטים רבים של תרבויות האנדים.
עמים ותרבויות שנחשבים כמשתייכים לתרבויות האנדים:
שיובאבון
רייפור
מתקפת הטרור בסרי לנקה (2019)
צ'נגשה
מגדל שנגחאי
סנטה מריה (קטמרקה)
סנטה מריה (בספרדית: Santa María) היא עיר שנמצאת בפרובינציית קטמרקה שבארגנטינה.
גאוגרפיה.
סנטה מריה נמצאת במרחק של כ-196 קילומטרים מקטמרקה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של כ-1,140 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
תנועה ותחבורה.
העיר נמצאת ליד הכבישים 39, 40, 337 ו-357.
זומו - המוזיאון שבדרך
זומו - המוזיאון שבדרך הוא מוזיאון נייד, המוגדר "מבוסס קהילות". מטרתו היא להציג יצירות אמנות בישובי פריפריה במדינת ישראל, ולתת במה לאמנים מהפריפריה, בנוסף לאמנים הידועים המוצגים בו.
המוזיאון מציג תערוכות אמנות עכשווית מתחלפות בערים ובישובים שבהם הוא מתארח.
את המוזיאון מפעילה עמותה פרטית ללא כוונת רווח בשם "זומו", המורכב מצירוף המילים "זוז" ו"מוזיאון". הכניסה לתערוכות חופשית.
אודות המוזיאון.
המוזיאון נוסד בשנת 2017 ביוזמת האוצרת מילנה גיצין אדירם, אליה הצטרפו שרון גלזברג והלית מיכאלי. שי עיד אלוני עיצב את השפה החזותית, ולאיהם הצטרפו גם המפיק קובי אבן חיים, איש התקשורת אריאל אדירם והאוצרות עפרה חרנם ורות אופנהיים.
בראש מועצת המנהלים של זומו עומדת רונית רייכמן, חברי מועצת המנהלים הם מיקי תירוש, ארז שחר, מלאני ברונפמן, ציפי שטראוס, אורה סטיבה, נויה בכר, מרדכי וולף, גילת בר, פרי גלעדי, רוני גילת בהרב, ותמר לנדסברג.
מטרות המוזיאון.
מטרת המוזיאון היא להשתלב בקהילות השונות שבהן הוא מתארח, להפוך את האמנות לשפה משותפת ומחוללת שינוי חינוכי, חברתי וכלכלי. המוטו של המוזיאון הוא: "אמנות מגיעה לכולם, ואמנות יכולה וצריכה להפוך לשפה, שאיתה מייצרים שינוי חברתי בישראל." באופן זה אמנות גבוהה או איכותית משתלבת עם עבודה מבוססת קהילה, ותורמת לה. לדברי מילנה גיצין אדירם, המשימה שלה היא לחבר בין תרבות לבין קהילות מקומיות ולהביא את האמנות הכי טובה בארץ למקומות המרוחקים, וגם לעבוד עם אמנים מקומיים בכל אחת מהתחנות.
פעילות המוזיאון.
בשנתיים הראשונות לקיומו התארח המוזיאון בירוחם (דצמבר 2017), בערד (נובמבר-דצמבר 2018), בחצור הגלילית (מאי-יוני 2019), בקריית ים (דצמבר 2019-ינואר 2020), לוד (החל ממאי 2021). ב-2022 פעל המוזיאון במבנה ששימש את מפעל זוגלובק בנהריה.
תקציב המוזיאון נתמך על ידי הממשלה, וכן על ידי גופים ותורמים פרטיים כמו מפעל הפיס, קרן אריסון, קרן עזריאלי, שגרירות ארצות הברית, סאנו, מכון גתה ועוד.
לצורך הקמת תערוכה, מאתרים תחילה אמנים מקומיים אליהם מצרפים אמנים, שעוברים לגור במקום לכמה שבועות במטרה ליצור בו. בהמשך, מביאים גם אמנים מן השורה הראשונה בישראל.
הוקרה.
בדצמבר 2018, זכה זומו בציון לשבח מאת בית המכירות העולמי סותבי'ס, במסגרת תחרות בינתאומית למיזמים ולתערוכות פורצות דרך בתחום האמנות העכשווית.
מלחמת העצמאות של אינדונזיה
מלחמת העצמאות של אינדונזיה (באינדונזית: Perang Kemerdekaan Indonesia) היה סכסוך מזוין ומאבק דיפלומטי בין הרפובליקה של אינדונזיה לממלכה ההולנדית כמו גם מאבק סוציאלי פנימי בתקופת אידונזיה הפוסט-קולוניאליסטית של אחרי המלחמה. המלחמה החלה עקב הכרזת העצמאות של אינדונזיה ב-1945 ונמשכה עד הכרתה של הולנד באינדונזיה בסוף 1949. המאבק בן ארבע השנים כלל לחימה ספורדית אך עקובה מדם ושינויים בחברה האינדונזית ושתי התערבויות דיפלומטיות בינלאומיות משמעותיות. כוחות צבא הולנדיים הצליחו לשלוט בערים הגדולות ובמרכזי תעשייה חשובים אך נכשלו מלעשות כן באזור הכפרי. עד 1949, הלחץ הבינלאומי על הולנד כמו גם הקיפאון הצבאי הוביל להכרה בעצמאות אינדונזיה. מלחמת העצמאות סימנה את סוף השלטון הקולוניאלי באיי הודו המזרחיים ההולנדיים חוץ מגינאה החדשה ההולנדית. המלחמה גם שינתה את המבנה החברתי באינדונזיה והובילה להפחתה בכוח של חלק מהשליטים המקומיים, הרג'ה.
פוז'ו
שאיואצ'ג
שאיואצ'ג (בהונגרית: Sajóecseg) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי שאיואצ'ג.
בשאיואצ'ג חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
שרולטה שטיינברגר
שרולטה שטיינברגר (בהונגרית: Steinberger Sarolta; 12 בספטמבר 1875 – 24 בנובמבר 1966) הייתה רופאת נשים הונגרייה-יהודייה, הרופאה הראשונה שסיימה את לימודיה והוסמכה באוניברסיטת בודפשט.
ביוגרפיה.