המים החמים של זרם הגולף נבדלים משאר מימי האוקיינוס האטלנטי בצפיפותם, מליחותם וצבעם. ז'ול ורן תיאר את זרם הגולף כ"נהר בתוך האוקיינוס".
בשל האנרגיה הרבה שהוא צובר באזור החם של מפרץ מקסיקו, זרם הגולף הוא זרם עצום בעל הספק של כ-1.4 פטא-ואט (מיליארד מגה-ואט). בזרם עצמו עוברים בין 30 ל-80 מיליון מטרים מעוקבים של מים בשנייה, כמות הגדולה פי כמה וכמה מסך המים הזורמים בכל הנהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי.
השפעותיו.
אף על פי שחלק נכבד מהמים הזורמים בזרם הגולף מתאדים עם זרימתו והוא עצמו מתקרר בהשפעת סביבתו, השפעתו מורגשת ביותר באזורים שהוא מגיע אליהם – דרום מסצ'וסטס, בריטניה ונורווגיה. כך, בחורף בערי החוף של בריטניה וצרפת הטמפרטורה אינה יורדת מתחת לאפס, מי הים אינם קופאים והנמלים פעילים כל השנה. אפילו בעיר הצפונית נרוויק שבצפון בנורווגיה מי הים אינם קופאים בחורף וכך גם סביב החופים של קבוצת איי פארו. לעומת זאת, זרם הגולף אינו מגיע לים הבלטי, ושם בחודשי החורף קופאים מי הים ומתכסים בשכבה עבה של קרח. הספינות אינן יכולות להפליג בים, והנמלים בו – נמל סטוקהולם שבשוודיה ונמל סנקט פטרבורג שברוסיה – מושבתים. דוגמה נוספת המבהירה את השפעתו של זרם הגולף היא שלמרות שקנדה ונורווגיה נמצאות באותם קווי רוחב לערך, הפרש הטמפרטורות ביניהן מגיע לכ-30 מעלות צלזיוס.
זרם הגולף וההתחממות הגלובלית.
לאור הפשרת הקרחונים המואצת בשל ההתחממות הגלובלית קיים חשש כי זרם הגולף ישנה את אופיו ואולי אף את כיוונו, כפי שקרה כמשוער בסוף תקופת הקרח האחרונה. עלו טענות שלשינוי כזה תהא השפעה מהותית על האקלים במערב אירופה, שעשויה להוביל אף להיווצרות עידן קרח חדש באירופה, אך מדובר במיתוס לא מבוסס. מקורו של המיתוס הוא קביעתו של איש הצבא האמריקאי מת'יו מוריי במאה ה-19 שזרם הגולף הוא הגורם לאקלים החמים יחסית במערב אירופה לעומת צפון אמריקה.
משקעים אטמוספיריים
משקעים (באנגלית: Precipitation) הם מים שמגיעים לאדמה מן האטמוספירה: מהעננים בצורת גשם, ברד או שלג, או ממגע של אדי מים בגוף קר - טל או כפור. המשקעים יכולים לרדת כמים נוזלים או קפואים (קרח). כמות המשקעים באזור מסוים היא נתון גאוגרפי חשוב לאפיון האזור, ומדידתה מתבצעת באמצעות מד גשם. באזורים שונים בעולם ישנן כמויות שונות וצורות שונות של משקעים.
תנועת המשקעים.
רוב המשקעים היורדים על היבשה מתאדים מפני הקרקע ומהצמחים וחוזרים לאוויר. שאר המשקעים מחלחלים לעומק הקרקע ונאגרים במי תהום או ניגרים על פני הקרקע אל הנחלים והנהרות הזורמים אל אגמים, ימות או אוקיינוסים. בישראל החלוקה היא: 60% ממי הגשמים מתאדים, 35% מחלחלים אל תוך הקרקע, 5% זורמים כנגר עילי.
הסיבה לירידת משקעים נעוצה בעליית אוויר מאסיבית כלפי מעלה ועקב כך עיבוי הלחות שבו - לטיפות גשם. על מנת שתתקיים עלייה מאסיבית יש צורך באילוץ מכני שיגרום לכך. השקע הברומטרי מכנס את האוויר בתנועה סיבובית אל מרכזו ומעל אותו מעלה. זוהי התמיכה הקרקעית. המערכת שיוצרת את השקע הקרקעי נקראת אפיק רום וצורתה כצורת קערה.
האטמוספירה מורכבת מ-78% חנקן ו-21% חמצן. השאר הוא גזים נוספים וכן אדי מים. אדי המים באטמוספירה הם מרכיב חשוב במזג האוויר. אדי מים עשויים להימצא עד לגובה של 14 ק"מ מעל לפני הים. מעל מדבריות, שיעור אדי המים באטמוספירה שואף לאפס. מעל אזורים טרופיים ומעל אוקיינוסים יכול אחוז אדי המים באטמוספירה להגיע ל-5%.
בשכבה התחתונה של האטמוספירה, הטרופוספירה, הטמפרטורה יורדת עם העלייה בגובה בקצב שבין 5 ל-10 מעלות צלזיוס לקילומטר אחד. אם קצב ההתקררות (עם העלייה בגובה) גובר, נוצרת אי יציבות יחד עם זרמי אוויר אנכיים. שילוב ביניהם מהווה תנאי להיווצרותם של עננים ומשקעים. בשכבתה השנייה של האטמוספירה, הסטרטוספירה, הטמפרטורה עולה עם העלייה בגובה בניגוד לטרופוספירה. האוויר בשכבה זו יציב כך שהוא מתערבב עם האוויר הנמצא בשכבת הטרופוספירה. כתוצאה מכך העננות והמשקעים נמצאים רק בטרופוספירה.
אדמוניים
אדמוניים (שם מדעי: Pyrrhocoridae) היא משפחת חרקים מסדרת הפשפשאים.
האדמוניים היא משפחה קטנה יחסית הכוללת כ־400 מינים. בארץ יש רק שלושה נציגים ממשפחה זו בעלי צבעים הבולטים לעין (אדום ושחור) ומופיעים בקבוצות.
נפוצה בעיקר באזורים הטרופיים של העולם הישן.
אדמון מצויר
אדמון מצויר (שם מדעי: "Pyrrhocoris apterus"; ידוע גם בשם העממי פִּשְׁפֵּשׁ אֵש) הוא חרק שאינו מעופף ממשפחת אדמוניים בסדרת פשפשאים.
מאפייניים.
זהו מין אירו-סיבירי. אורכו 8–12 מ"מ. ניזון מצמחים וזרעים אך לעיתים גם מחרקים אחרים ובמושבות תועדה גם תופעה של קניבליזם.
על הרקע האדום של גופו, ניתן לראות שראשו, מחושיו, רגליו, חלק מחזהו הקדמי, צידה התחתון של בטנו וכתם עגול על כל כנף חפייה בצבע שחור. צבעיו ותפוצתו הרחבה בישראל הביאו לבלבול בינו לבין מושית השבע, המכונה "פרת משה רבנו".
למין זה רב-צורניות במבנה הכנפיים ושרירי התעופה. קיימים שני מופעים: אחד בעל כנפיים קצרות ושרירי תעופה מנוונים, לאחר כנפיים ושרירי תעופה מפותחים. למרות השוני שני המופעים אינם יכולים לעוף. הקבוצות של האדמון המצויר נראות לעיתים קרובות על הקרקע, על צמחים או לרגלי צמחים. הוא ניזון ממציצת זרעים שנפלו מעצים ומשיחים, ביצי חרקים, חרקים מתים וחסרי חוליות אחרים מתים.
הנקבה המופרית מטילה את ביציה בקרקע, בתוך גומה שהיא חופרת בעזרת הרגליים ולפעמים היא מטילה את ביציה מתחת לנשורת עלעלים.
תריסיתיים
תְּרִיסיתיים (שם מדעי: Pentatomidae) היא משפחה בולטת מסדרת פשפשאים שמונה כ-3,000 מינים. בישראל מצויים כמאה מינים מהמשפחה.
הם מכונים גם "פשפשי פרחים" או "פשפשים מסריחים".
זוהי משפחה קוסמופוליטית. המינים גדולים ברובם (מעל 8 מ"מ) גופם קשיח וצבעם בולט. בעלי פתחי בלוטות ריח גדולים מאוד. הנקבות מטילות את הביצים בדרך כלל בתטולה על צמח פונדקאי, לעיתים על חפץ סמוך לו. הזחלים דומים בדרך כלל בצורתם לבוגר, אך שונים בצבעם. חלק מהמינים נחשבים כמזיקים לחקלאות (תריסית ירוקה לדוגמה).
עדויות מאובנים מראות שהמשפחה הפכה נפוצה מאוד בתור המיוקן אשר בעידן קנוזואיקון, כנראה כתוצאה משינויים פאוניסטים אשר גרמו להתפשטות מהירה של עשבים וצמחים אחרים.
אטימולוגיה.
מקור שם המשפחה Pentatomidae מסוג הטייפ Pentatoma [מיוונית (חלק) tomos + (חמש) pente] על שום חמישה פרקי המחוש שמאפינים את רוב המינים במשפחה. בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשי פרחים". השם העברי המודרני תריסיתיים מגיע מהשם העממי באנגלית shield bug מאחר שצורת הגוף של רוב התריסיות מחומשת ומזכירה מגן מימי הביניים. תריס היא מילה נרדפת למגן.
תריסית ירוקה
תריסית ירוקה (שם מדעי: "Nezara viridula"), הידועה גם בשם פשפש ירוק או חומייני ירוק, היא מין של פשפש ממשפחת התריסיתיים, בעלת גלגול חסר. המין קל לזיהוי בישראל על פי שלוש היבלות הלבנות בבסיס המגנית.
זהו מין גדול, קוסמופוליטי. אורך הגוף נע בין 12-16 מ"מ. צבעה של התריסית הוא ירוק מבריק ובצד התחתון של הראש יש זוג עיניים פשוטות (ocelli) נוספות על הזוג שמעליהן. יש ואריאציה נפוצה בה הראש וקדמת החזה צהובים. לבטן צורת גג, עם בליטה לבנה במרכז ופתחי בלוטות הריח קצרים.
התריסית מפרישה חומר בעל ריח דוחה כהגנה נגד טורפים, וניתן להריחו היטב כאשר לוחצים תריסית בין האצבעות.
הנקבות הבוגרות חורפות במסתור (לרוב מתחת לעלי שלכת), וכשהטמפרטורות עולות בסוף החורף הן מטילות מיד. בצורה זו הזחלים זוכים להיות מראשוני הזחלים באביב, ועקב כך, עם הכי מעט מתחרים על מזונם (צמחים).
בארץ מקימה התריסית הירוקה 3 דורות בשנה. הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות המונות 12 - 100 בקבוצה בצד התחתון של העלה. לזחל 5 דרגות התפתחות עם צבעים שונים: חום או שחור-חום עם ציורים שחורים ובשלב האחרון ירוק עם ציורים שחורים או שחור עם ציורים צהובים.
התריסית הירוקה היא רב פונדקאית. היא מזיקה לחקלאות עקב יכולתה לתקוף גידולי תרבות רבים ובכך לגרום לנזק ניכר.
הצרעה הטפילית סקליון התריסית (Trisolcus basalis) מטילה את ביציה בתוך ביצי התריסית, וכשזחליה בוקעים הם אוכלים את ביצי התריסית.
תפוצה: באביב, בקיץ ובסתיו, בעיקר בצפון הארץ ומרכזה.
לידס
לידס (גם לידז, באנגלית: Leeds, באלפבית פונטי בינלאומי: , ) היא העיר השלישית בגודלה בבריטניה (אחרי לונדון וברמינגהאם) במערבו של אזור יורקשייר והאמבר, כ-273 ק"מ צפונית ללונדון. אזור זה של חבל יורקשייר הוא מטרופולין המונה כ-2.6 מיליון נפש, שלידס היא העיר הגדולה והמרכזית בו. חבל יורקשייר הוא אחד מתשעת המחוזות המרכיבים את אנגליה. היסטורית ניתן לייחס את מקור השם לידס למאה ה-5 לאזור מיוער של ממלכת אלמט. השם הוחל על גופים מנהליים רבים במשך מאות שנים. הוא שונה משם של רובע קטן במאה ה-13, עבר כמה גלגולים, והפך לשם המצורף לרובע המטרופוליני הנוכחי. במאה ה-17 וה-18 הפכה לידס למרכז לייצור ומסחר של צמר.