בסוף הספר "הקיץ של אביה" אמה של אביה, הניה, מתאשפזת ודודתה, אליס, שולחת את אביה בת ה-10 לפנימייה עד שאמה תחלים. כך מסתיים הספר הקודם ובתחילת הספר "עץ הדומים תפוס" אביה גדלה והיא חיה בפנימייה אשר רבים מהנמצאים בה הם ניצולי-שואה. היא ואמה נשארות בישראל בעוד שדודתה אליס כותבת לאביה שהיא נוסעת לגרמניה לצורך השילומים המיועדים לה ולמשפחתה.
מספר חודשים לפני קו העלילה חברי קבוצת "חמנית" בפנימיית "אודים" מחפשים אחר חניך בקבוצתם, מישה אלבוים. התקופה בה הם מחפשים אותו היא תקופת החורף שמקשה על החיפושים.
עלילת הספר.
בני נוער יתומים ניצולי שואה ובני נוער "צברים" חיים בפנימייה "אודים". בבוקר הם מנהלים חיים רגילים ולפעמים כשרע להם או כשהם רוצים לדבר, הם נפגשים תחת עץ הדומים ומדברים או חושבים, אך בלילה שבים ועולים הזיכרונות מימי השואה.
אביה ה"צברית" רוצה לגלות את זהותו של אבא שלה, ולשם כך היא מתמודדת עם אמה הלוקה בנפשה, ומתחברת עם יוּרק. אלכס ומישה הם נערים ניצולי שואה שחיו לבד ביערות בפולין. בלילות, הם סובלים מסיוטים ואלכס נושא את מישה על גבו והם רצים לעבר שטחים פתוחים. יולה מגלה שאבא שלה חי, אולם בסוף מתברר לה שכאשר סיפרו לו, מרוב התרגשות הוא נפטר. זוג ניצולים מפולין טוענים שמירה היא הילדה שלהם ונערך דיון בבית משפט בשאלה אם עליה לגור עימם או להישאר בפנימיה. בסוף המשפט מירה נזכרת בהוריה האמיתיים ובאחיה אנטק שכפי הנראה מתו בשואה. היא צועקת לעבר השופט "אני רוזנר, מרים רוזנר" וזוג הניצולים חשוך הילדים נותר לבדו בבית המשפט. הספר מסתיים כאשר חברי הפנימייה יורדים ממשאית ההובלות. מירה היא הראשונה שרצה לעבר העץ, ויורק שמזמין את אביה להתקרב לעץ אומר לה: "לא עכשיו, עץ הדומים תפוס".
עיבודים.
קולנוע.
על פי הספר הופק בשנת 1994 סרט הקולנוע הישראלי "עץ הדומים תפוס" בבימויו של אלי כהן ובהפקת גילה אלמגור ואיתן אבן, לפי תסריט שנכתב על ידי אלמגור, כהן ואיל שר. הסרט צולם בכפר הנוער בן שמן. זהו סרט המשך לסרטם הקודם של אלמגור וכהן, "הקיץ של אביה".
תיאטרון.
בשנת 2007 הועלתה על הבמות גרסת ההצגה על פי המחזה שכתבה דפנה אנגל בבימויו של משה קפטן. בין היתר השתתפו בהצגה זו שחקנים מוכרים כמו גאיה טראוב (בתפקיד אביה) וסשה גרישקוב (בתפקיד שרה ב'), ולצדם גם שחקנים אלמוניים. ההצגה זכתה להצלחה רבה בתחום הצגות ילדים ונוער, בדומה להצלחת הספר והסרט.
ארבע פרשיות
אַרְבַּע פָּרָשִׁיּוֹת הן פרשות מיוחדות שתקנו חז"ל לקרוא בנוסף לפרשת השבוע בארבע שבתות לאורך חודש אדר הסמוך לניסן, דהיינו בשנה רגילה חודש אדר ובשנה מעוברת אדר ב'. השבתות עצמן נקראות בשמות מיוחדים: "פרשת שקלים", "פרשת זכור", "פרשת פרה", "פרשת החודש".
בשבתות הללו אין אומרים "אב הרחמים" ולא מזכירים נשמות קודם תפילת מוסף, אך אומרים "צדקתך" במנחה (אלא אם כן זה שבת ערב ראש חודש, שבת ראש חודש או ערב פורים שאין אומרים "צדקתך"). במנהג התפילה של נוסח אשכנז ישנם פיוטים רבים מיוחדים לשבתות אלו, אך רבים (בעיקר בארץ ישראל) מדלגים עליהם.
המקור לקריאות.
המקור לקריאת ארבע הפרשיות מופיע כבר במשנה, במסכת מגילה. קביעת קריאת ארבע הפרשיות היא מתקופה קדומה יחסית, בה נהגו מנהגים שונים לסדר פרשיות השבוע והשלמת התורה, קודם לקביעת סדר אחיד המקובל כיום.
על פי חוקרים ומקורות קדומים שונים, מנהג ארץ ישראל היה לקרוא את ארבע הפרשיות כתחליף לקריאה הרגילה (מהמחזור התלת-שנתי), בעוד מנהג בבל (המקובל כיום) היה להוסיף את קריאת ארבע פרשיות לקריאת פרשת השבוע
שבת זכור.
בתקופת הגאונים נקראה בשם שבת מחיית עמלק.
פיוטים.
יש נוהגים לקרוא בשבת זו את הפיוט מי כמוך ואין כמוך שחיבר ר' יהודה הלוי, המכיל את תקציר סיפור מגילת אסתר. לפי המנהג המקורי, אמרו פיוט זה בברכות קריאת שמע אחרי הפסוק "מי כמוך באלים ה'", אך מנהג זה לא נשתמר בשום קהילה בעולם. יש נוהגים לומר את הפיוט בתוך תפילת נשמת כל חי, ויש נוהגים לאומרו לאחר חזרת הש"ץ של תפילת שחרית סמוך לקריאת התורה או אחריה.
בקהילות אשכנז היה נהוג לומר פיוטי יוצר וקדושתא של רבי אלעזר בירבי קליר לשבת זו. הקדושתא כוללת בין השאר את הפיוטים בלשון אשר הזכרת לזוכריך, ואץ קוצץ.
יש קהילות הממשיכות במנהג זה גם כיום.
שבת הפסקה.
על פי הלוח העברי הנהוג כיום, ראש חודש אדר הסמוך לניסן יכול לחול בארבעה מתוך שבעת ימי השבוע - שני, רביעי, שישי ושבת. כדי שכל פרשה מתוך ארבע הפרשיות תצא בזמנה, נקבעה בכל שנה שבת או שתיים בחודש אדר, בהן הרצף נפסק ויש "הפסקה" מארבע הפרשיות. הסימן לזכור באיזו שבת ההפסקה מובא בשולחן ערוך תרפ"ה בהלכות ארבע פרשיות סימן ו': "זטו בו דד וביו". הפענוח - האות הראשונה היא היום בשבוע בו חל ראש חודש, האותיות אחר כך הן התאריך בחודש של שבת ה'הפסקה'. ביאורו:
מנהגים שונים.
מעבר לקריאה שתקנו חז"ל, בקהילות אירופה הנהיגו לומר פיוטים מיוחדים לשבתות אלו - יוצר וקדושתא בכל אחת מארבע השבתות, ובשבת שקלים והחודש גם קרובה בתפילת מוסף. יש קהילות שממשיכות לאומרם עד היום.
במחזור חזונים כמנהג המערביים שהתגוררו בסיציליה, נמצאים פיוטים אחרים לנשמת ויוצר לשבתות אלו, ובהם פיוטים מפייטני ספרד בהם רבי משה אבן עזרא, רבי שלמה אבן גבירול, רבי יצחק אבן גיאת ורבי יהודה הלוי. מנהג זה לא נהוג היום באף קהילה.
פרשיות נוספות.
בכמה קהילות של נוסח ארץ ישראל, לא נהגו כפסק המשנה ש"בחמישית חוזרים לכסדרן", אלא שהמשיכו וקראו בשבת הבאה "ראה ראיתי את עני עמי אשר במצרים", ובשבת שאחרי פסח קראו "ויסע משה את ישראל מים סוף ויצאו אל מדבר שור", כך שבארץ ישראל באותה תקופה היו "שש פרשיות" במקום "ארבע פרשיות".
פיטר ג'קסון
פיטר ג'קסון (באנגלית: Peter Robert Jackson; נולד ב-31 באוקטובר 1961) הוא במאי ומפיק קולנוע ניו זילנדי זוכה פרס האוסקר. בראשית הקריירה המקצועית, נודע ג'קסון בסרטי האימה יוצאי הדופן שיצר. לאחר מכן בזכות הסרט 'יצורים שמימיים', שהיה מועמד לאוסקר על התסריט, אך פרסומו העיקרי בא לו כבמאי טרילוגיית סרטי שר הטבעות, קינג קונג וטרילוגיית סרטי ההוביט.
חייו ויצירתו.
פיטר ג'קסון נולד בפוקרואה ביי בניו זילנד בשנת 1961, בנם היחיד של מהגרים אנגליים ביל וג'ואן ג'קסון.
ג'קסון החל את הקריירה שלו ביצירת סרטי וידאו במצלמה ביתית ואמצעים טכנולוגיים מינימליים אחרים. בגיל 17 סיים ג'קסון את בית הספר וניסה להשיג עבודה בתעשיית הסרטים הניו זילנדית, אך כשל בניסיונו זה והחל לעבוד כשוליה בחנות לפיתוח תמונות.
הצלחתו הראשונה הייתה הסרט 'טעם רע' (Bad Taste), אותו יצר עם מספר חברים. הסרט התפתח במשך ארבע שנים מאורך ראשוני של חצי שעה לסרט באורך מלא (90 דקות). ג'קסון וחבריו הגיעו עם הסרט לפסטיבל הקולנוע בקאן, שם זכו לשבחי המבקרים ומכרו את זכויות ההקרנה ל-12 מדינות.
בניגוד לבמאים אחרים, ג'קסון המשיך ליצור בניו זילנד, ויצר מספר קומדיות וסרטי אימה נוספים. במסגרת עבודתו היה בין הראשונים בעולם להשתמש באפקטים ממוחשבים, ובאולפנים שהקים בניו זילנד ביצע עבודות אפקטים עבור אולפני הוליווד. בין השאר יצר סרט דוקומנטרי בשם "Forgotten Silver" העוסק בבמאי ניו זילנדי מראשית ימי הקולנוע שכביכול הקדים את זמנו והגיע להשגים קולנועיים רבים הרבה לפני קולנוענים בשאר העולם. סרטו הנודע ביותר של ג'קסון בתקופה זו היה 'יצורים שמימיים' (1994), שזיכה אותו ואת אשתו, פראן וולש, במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המקורי.
בהמשך, הפיק וביים ג'קסון את הטרילוגיה שוברת הקופות שר הטבעות. גם את התסריט לטרילוגיה עיבד עם אשתו, פראן וולש. לצורך הסרט השתמש ג'קסון רבות באולפן האפקטים שהקים בניו זילנד, ויצר סצינות קרב ממוחשבות בסדר גודל שלא נראה עד אז. "שר הטבעות" צולם ברצף כסרט אחד וחולק לשלושה חלקים, שיצאו לקולנוע בהפרש של שנה זה מזה. על החלק האחרון, "שיבת המלך", זכה ג'קסון בשלושה פרסי אוסקר לשנת 2003, על התסריט המעובד, הבימוי, והסרט.
הפרויקט הבא של פיטר ג'קסון היה הסרט "קינג קונג", חידוש לסרט הקלאסי משנת 1933, שהוא (לדברי ג'קסון) הסרט שגרם לו לרצות להיות במאי עוד מגיל שמונה. הסרט, שתקציבו נאמד ב-207 מיליון דולר, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-14 בדצמבר 2005, וכיכבו בו אדריאן ברודי, נעמי וטס וג'ק בלאק. דווח כי אולפני יוניברסל שילמו לג'קסון מקדמה בת 20 מיליון דולר, על חשבון 20% מסך ההכנסות.
בשנת 2009 יצא עוד סרט בבימויו של פיטר ג'קסון ושמו מבט מגן עדן על פי הספר רב המכר משנת 2002 של אליס סבולד. בשנים 2011–2013 צילם בבת אחת את טרילוגיית ההוביט, הפריקוול לטרילוגיית שר הטבעות. במהלך הצילומים השתמש בטכנולוגיית צילום חדשנית המערבת צילום במהירות של 48 פריימים לשנייה, לעומת 24 הנהוג בתעשיית הקולנוע, מה שאפשר מראה ריאליסטי יותר לסרט.
ג'קסון היה צפוי להפיק את הסרט "Halo", המבוסס על משחק המחשב באותו שם אך הפרויקט נזנח לבסוף. שמו עלה כמועמד להפקת הסרט "עולם היורה" מ-2015 אך לבסוף הוא לא הפיק. ג'קסון עובד באמצעות חברת ההפקות והאפקטים הממוחשבים שהקים בשנות ה-90, חברת WingNut Films והחברות Weta Workshop, Weta Digital, Park Road Post. פיטר ג'קסון הצהיר לא מעט פעמים שבכוונתו לביים גרסה קולנועית לספרי טמרייר של הסופרת נעמי נוביק וסרט המשך לסרט "".
סגנונו כבמאי.