הארמון בן שתי הקומות שוכן בצידה הדרומי של הכיכר. המבנה שימש כמשכנו של נשיא פרובינציית סרז'יפה עד שהבירה עברה לאראקז'ו ב-1855. כיום שוכן במבנה המוזיאון ההיסטורי של מדינת סרז'יפה. המבנה נבנה בשנת 1826 במקום מבנה קודם שמועד הקמתו המדויק אינו ידוע. ממזרח לו ניצב מבנה נוסף, גם הוא בן שתי קומות, אשר שימש את אספת הפרובינציה.
קולינור
אולפני קולינור הם אולפני הקלטה אשר החלו את דרכם בשנת 1966 ברחוב בר-כוכבא שבתל אביב.
האולפנים הוקמו על ידי אמנון רוברמן ואמיל בר. הראשון היה מטכנאי הקול הראשונים של קול ישראל. השני הועסק בחב' שירותי פרסומת בשידור. ברבות הימים ועקב הגידול בפעילות העסקית, הועתקו האולפנים לרחוב הארבעה 18 שבתל אביב-יפו. בכתובת זו הוקמו 3 אולפני הקלטה (B, A, ו-C).
בין פברואר 1983, לאפריל 1984 הקליט באולפן הזמר זוהר ארגוב את אלבומו "כך עוברים חיי"
במהלך שנות התשעים, שפרירה זכאי הפיקה את מירב דיבוביה באולפן הזה, ביניהם נכללים הסרטים "היפה והחיה", "להיטים מצוירים משלנו", "נסיך מצרים" ועוד רבים נוספים.
האולפן היה ממובילי אולפני ההקלטה בישראל, ופעל לצד אולפני טריטון שהחלו את פעילותם בשנת 1973.
שמשייה
חוקת שווייץ
החוקה הפדרלית השווייצרית (בגרמנית: Bundesverfassung der Schweizerischen Eidgenossenschaft; (בצרפתית: Constitution fédérale de la Confédération suisse; (באיטלקית: Costituzione federale della Confederazione Svizzera; (ברומאנש: Constituziun federala da la Confederaziun svizra) היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של שווייץ, והשלישי במספר לאורך ההיסטוריה. החוקה מסדירה את היותה של שווייץ קונפדרציה בעלת 26 יחידות מדיניות בעלות אוטונומיה מוגבלת - הקנטונים (מדינות). בנוסף, היא מכילה רשימה נרחבת של זכויות הפרט, אותן החוקה מעגנת.
החוקה התקבלה במשאל עם ב-18 באפריל 1999. חוקה זו החליפה את החוקה הפדרלית השווייצרית של 1874. שתי החוקות בעלות קווי מתאר כלליים דומים, אך בעלות תוכן שונה. בשל יוזמות כנגד החוקה, החוקה השווייצרית נתונה לשינויים מתמידים.
היסטוריה.
חוקת 1874.
המתחים בין ליברלים ושמרנים, ובין פרוטסטנטים וקתולים הביאו ב-1845 לייסודה של ברית נפרדת של קנטונים שמרנים וקתולים. ה"זונדרבונד" (ברית מיוחדת), כללה את הקנטונים שווייץ, אורי, צוג, אונטרוולדן, לוצרן, זולותורן ופריבור. הקמת ברית נפרדת הייתה בניגוד לאמנה הפדרלית מ-1815, ולאחר כשנתיים נאסף הצבא הפדרלי כנגד הקנטונים המורדים. המלחמה ניטשה למשך פחות מחודש בשנת 1847, היו בה פחות ממאה הרוגים, והיא הסתיימה בניצחון הליברלים. הייתה זו המלחמה האחרונה שנערכה על אדמת שווייץ.
ב-1848 התקבלה חוקה פדרלית חדשה שהביאה לסיום את עצמאות הקנטונים. החוקה, יחד עם תיקונה ב-1874, האחידו את החוק והממשל בכל רחבי שווייץ, יצרו שלטון ריכוזי עם צבא הסר למרותו, והקימו את משאל העם ככלי חשוב בשיטת הממשל השווייצרית. המאבק בדת הקתולית היה חלק חשוב מן החוקה. נאסרה הקמת מנזרים, נישואין אזרחיים הפכו לחובה, והחינוך עבר חילון.
חוקת 1999.
החוקה הפדרלית השווייצרית של 1874, תוקנה באופן משמעותי בפעם השנייה בשנת 1990, החוקה החדשה אושרה ברוב קולות במשאל עם, שנערך במדינה ב-18 באפריל 1999. חוקה זו מחליפה את חוקת 1874, והיא מכילה זכויות יסוד נוספות אשר היו שנויות במחלוקת עד אז. החוקה נכנסה לתוקף משפטי ב-1 בינואר 2000.
עיקרי החוקה.
מבוא.
המבוא לחוקה נפתח בתפילה לאלוהים, בהתאם למסורת החוקתית של שווייץ. לאחר מכן, קובעת החוקה שהממשל בשווייץ יושתת על "חירות, דמוקרטיה, עצמאות ושלום, לאות הזדהות ופתיחות כלפי העולם". אחרי התפילה, מתחיל פירוט שיטת הקנטונים של שווייץ: הפקדת סמכויות הפנים בידיהם, לעומת סמכויות החוץ והסמכויות הכלליות המופקדות בידי השלטון הפדרלי.
לאחר פירוט שיטת הקנטונים, מוגדרים קווי המתאר הכלליים של הממשל בשווייץ. החוקה קובעת שבשווייץ ישנן שלוש רמות של סמכות: הפדרלית, הקנטונית והעירונית. לאחר מכן, ישנה ספירה של הקנטונים המרכיבים את שווייץ. החוקה מטילה את הסמכות באשר לקביעת השפה הרשמית ואפשרות הבחירה בידי הקנטונים, בין אחת או כמה גם יחד מבין ארבע השפות הלאומיות של שווייץ - גרמנית, צרפתית, איטלקית ורומאנש. פרק המבוא מסתיים בקביעת עקרונות חוקתיים נוספים לשווייץ: "ציות, אמונה, חוק, מידתיות טובה וכיבוד המשפט הבינלאומי".
זכויות יסוד, זכויות אזרחיות ומטרות חברתיות.
הפרק השני של החוקה מכיל רשימה של זכויות המעוגנות בה. החוקה הפדרלית השווייצרית של 1874 הכילה מספר מוגבל מאוד של זכויות יסוד. עם זאת, במהלך השנים החל להתפתח מערך בלתי רשמי של זכויות שאינו כתוב, אשר הושתת בעיקר על אמנות וארגונים בינלאומיים כגון בית המשפט האירופי לזכויות אדם, ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה האירופית לזכויות אדם (ECHR; אושררה בשווייץ בשנת 1974).
החוקה החדשה הבטיחה זכויות רבות מאוד, בהן בין היתר הזכות לקבורה מינימלית בחינם. בנוסף, היא כוללת את התנאים החיוניים לקבלת אזרחות שווייצרית ומימוש הזכויות הפוליטיות במדינה. בנוסף, מכילה החוקה מספר לא מבוטל של "מטרות חברתיות" - מעין חזון הקורא למדינה לחתור ולהבטיח בין השאר ביטוח לאומי, שירותי בריאות ודיור במחיר מוזל.
איגנציוס מלויולה
מרי קינגסלי
מרי הנרייטה קינגסלי (באנגלית: Mary Henrietta Kingsley; 13 באוקטובר 1862 – 3 ביוני 1900) הייתה סופרת וחוקרת בריטית נודעת. השקפותיה ודעותיה אודות האוכלוסייה המקומית באפריקה השפיעו רבות על דעת הקהל האירופאית בנושא זה.
ביוגרפיה מוקדמת.
קינגסלי הייתה בתו הבכורה של החוקר והכותב ג'ורג' קינגסלי ואחייניתם של הסופרים צ'ארלס קינגסלי והנרי קינגסלי. משפחתה עברה להייגייט, פרבר על יד לונדון פחות משנה לאחר שמרי נולדה. שם נולד אחיה צ'רלי ב-1866.
קינגסלי לא קיבלה השכלה רבה מעבר לשיעורי גרמנית אותם קיבלה בגיל צעיר. מקור הידע העיקרי שלה היה ספרייתו הגדולה של אביה שהייתה בהישג ידה וסיפוריו הרבים אודות מסעותיו שהעשירו רבות את השכלתה.
כחומר קריאה היא העדיפה קריאת ספרי מדע או סיפורי מסעות של חוקרים על פני רומנים שנחשבו נשיים יותר באותה תקופה, כמו ספריהן של ג'יין אוסטן או שרלוט ברונטה. אחיה צ'רלי, לעומת זאת, נשלח לבית ספר ומשם המשיך לקולג' מתוך מטרה להמשיך ללימודי משפטים, דבר שאיפשר למרי גישה לחברה האקדמית.
חלומות הילדות של מרי להמשיך את מורשת המסעות של אביה הוגבלו במידה ניכרת בעקבות אימה החולה אותה סעדה. מאוחר יותר הפך גם אביה להיות מרותק למיטה עקב שיגרון שקיבל באחד מטיוליו. עם מותם של אביה ואימה ב-1892 יחד עם ירושה של 8600 לירות שטרלינג אותה חלקה יחד עם אחיה יכלה מרי לטייל כמו שחלמה תמיד. היעד הראשון אותו בחרה לטיולה היה אפריקה, מתוך מטרה למצוא חומר להשלמת ספר שכתב אביה על תרבויות באפריקה.
מסעותיה באפריקה.
לאחר טיול ראשון באיים הקנריים החלה קינגסלי בהכנות לקראת הנסיעה לחוף המערבי של אפריקה. עד אז, הנשים היחידות ששהו באפריקה היו נשותיהם של מיסיונרים, פקידי ממשלה או חוקרים, ולא נשים לבדן. חיי הרפתקאות לא נחשבו לאופי חיים הולם לאישה ויקטוריאנית. גם הנשים האפריקניות נדהמו לראות אישה בגילה של מרי נוסעת לבדה ולעיתים קרובות שאלו אותה מדוע בעלה אינו מלווה אותה.
מרי הגיעה לסיירה לאון ב-17 באוגוסט 1893, משם המשיכה לאונדה שבאנגולה. היא חייתה יחד עם המקומיים שלימדו אותה את הכישורים הנדרשים כדי לשרוד בג'ונגלים באפריקה, ולעיתים קרובות היא הלכה לבדה למקומות מסוכנים. כך למשל, היא כתבה ש"פעם אחת תנין החליט לשלוח את כפותיו הקדמיות מעבר לדופן הקנו שלי. חבטתי על אפו במשוט וגירשתי אותו". ההכשרה שלה כאחות באנגליה הכינה אותה למחלות או פציעות קלות בהם נתקלה. מרי חזרה לאנגליה בדצמבר 1893.
היא חזרה שוב לאפריקה בדצמבר 1894 עם ביטחון עצמי רב יותר מהפעם הקודמת. היא השתוקקה לחקור את תרבותם של הקניבלים ומנהגי הדת המסורתיים שלהם. באפריל באותה שנה היא הכירה לראשונה מיסיונרית סקוטית בשם מרי סלסור, אנגליה רווקה שכמוה חיה לבדה באפריקה. סלסור סיפרה לה על המנהג המקומי של הריגת תאומים אותו ביקשה לעצור. המקומיים האמינו כי אחד התאומים הוא צאצא של השטן שהזדווג בחשאי עם אימם. כיוון שלא ניתן להבדיל בין ילדו של השטן לילד האחר היו הורגים את שני התאומים ולעיתים קרובות גם את אימם.
מאוחר יותר, בזמן שהותה בגבון שטה מרי על קנו במעלה הנהר אוקואה, בו היא אספה דגימות של דגים שלא היו מוכרים למדע עד אז ונקראו מאוחר יותר על שמה. לאחר שנפגשה עם אוכלוסיית פאנג וטיילה באזור בלתי מוכר זה היא טיפסה במעלה ההר קמרון, כ-4.2 קילומטר.
חזרתה לאנגליה.
עם חזרתה לאנגליה הוצפה מרי בבקשות לראיונות על ידי עיתונאים. תאוריה בעיתונים נטו לתאר אותה כ'אשה חדשה', תיאור שקינגסלי נמנעה ממנו.
קינגסלי נמנעה מלשייך את עצמה לתנועה הפמיניסטית והכחישה שמועות שהיא לבשה מכנסיים במהלך המסע שלה. היא התלבשה בצורה שמרנית ונהגה ללבוש שמלות ארוכות בעלות שרוולים ארוכים ותחתוניות עבות. באחד מספריה היא ספרה שאת יתרונותיה של 'שמלה עבה במיוחד' היא גילתה כשנפלה לתוך מלכודת פילים. הבד העבה של השמלה הגן עליה והיא רק נחבלה. במהלך שלוש השנים הבאות היא הסתובבה רבות באנגליה כשהיא מרצה על החיים באפריקה למגוון של קהלים.