תוכן רשומת הקולופון, שיש שתרגמוה לעברית בשם "אחרית דבר", היה מגוון מאוד. היו בו צורות קבועות ונוסחים קבועים של בתי הוצאה, בתי דפוס או מעתיקי כתבי יד בעלי מסורת, ובצדן גם הבעת תודה, שבחים לאל בורא עולם, תאריכים ומשחקי גימטריה, ואפילו חוויות אישיות, רשימת אסונות פרטיים וכדומה. רשומות הקולופונים מהוות מקור ביבליוגרפי מחקרי והיסטורי ממדרגה ראשונה. אלו הן עדויות חשובות, בדרך כלל ממקור ראשון, ויש בהן כדי ללמד על התקופה.
הקולופון המודפס העברי הראשון הודפס בסוף הספר העברי המתוארך הראשון (פירוש רש"י על התורה) שנדפס בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה בשנת 1475.
מו"לים מסחריים אחדים התחילו להשתמש בקולופונים והם כוללים פרטים דומים בספרים שהם מוציאים לאור. הקולופונים שלהם מופיעים בסוף הטקסט (המקום המסורתי) או מעבר לשער. קולופונים כאלה עשויים לכלול את מעצב הספר, שיטת ההדפסה, בית הדפוס וכדומה. מו"לים ישראלים מדפיסים קולופון ובו שער נוסף באנגלית או בשפה אחרת, הכולל את מקום ההדפסה, השנה, שם המו"ל באנגלית וכדומה.
לקריאה נוספת.
קולופון - כללי
קולופונים עבריים
התפשטות ארצות הברית מעבר לים
התפשטות ארצות הברית מעבר לים הוא מושג המתאר את תהליך כיבושן של מספר איים וטריטוריות מחוץ לשטחה של אמריקה הצפונית על ידי ארצות הברית.
התפשטותה של ארצות הברית ברחבי העולם, החלה בשלהי המאה ה-19, והסתיימה בסופה של מלחמת העולם השנייה. חלקם העיקרי של הטריטוריות שהשיגה ארצות הברית, היו במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד וכתוצאה ממנה; וחלקם השני של הטריטוריות היא השיגה במסגרת חוזים והסכמים.
על-פי הגישה המרקסיסטית של ברית המועצות, ההתפשטות האמריקנית, בדומה לזו האירופית, התרחשה בעקבות רצונה לשפר את מצבה הכלכלי, על ידי ניצול המשאבים בטריטוריות שכבשה.
ההתפשטות האמריקנית.
במהלך ההתפשטות האמריקנית, ארצות הברית השיגה את הטריטוריות הבאות: אזור תעלת פנמה, קובה, הפיליפינים, פוארטו ריקו, סמואה המערבית, איי הבתולה, גואם והוואי.
תעלת פנמה.
ב-1 בינואר 1880, התחילה צרפת בבנייתה של תעלת פנמה. למרות העבודה הרבה שכבר הושקעה בבניית התעלה, בשנת 1893 נאלצו הצרפתים להפסיק את הפרויקט בשל סקנדל פרשת תעלת פנמה, שבעקבותיה התמוטטה החברה שהוקמה לצורך בניית התעלה, כמו גם בגלל מחלות כמלריה וקדחת צהובה וכן בשל הקושי הגדול בכריית תעלה בגובה פני הים. ארצות הברית, בהנהגתו של תאודור רוזוולט, קנתה את הציוד והחפירות הצרפתיות. בשנת 1902 שכנע נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט את הקונגרס האמריקאי להיכנס לתחום כריית התעלה הימית מחוף לחוף בפנמה. היה זה בעיצומה של מלחמת אלף הימים [Thousand Days War] שבה הייתה קולומביה שרויה, שבמהלכה נעשו ניסיונות של בדלנים מפנמה לקבל עצמאות. ארצות הברית שלחה כוח ימי למימיה הטריטוריאליים של קולומביה, שאיים על עצמאות הרפובליקה. ב-3 בנובמבר 1903, ב"עידוד" של ארצות הברית ושל צרפת, הכריז אזור פנמה על עצמאות מדינית מקולומביה. לאחר מספר חודשים, בתחילת 1904, החלה חפירת תעלת פנמה. בתמורה לסיוע ברכישת העצמאות העניקה פנמה לארצות הברית את השליטה באזור התעלה.
קובה.
ב-24 בפברואר 1895 פרצו מהומות ברחבי קובה, שבישרו את פרוץ מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים השתלטו בהדרגה על ערים וכפרים באי, ואף ניסחו לעצמם חוקה. בסופו של דבר, הייתה זו מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 ששמה קץ לשלטון הספרדי בקובה. פיצוץ ספינת המלחמה "מיין" בנמל הוואנה ב-15 בפברואר, בנסיבות השנויות במחלוקת גם כיום, הוביל את האמריקאים להכריז מלחמה על ספרד. ב-10 ביוני פלשו האמריקאים למפרץ גואנטנמו, וב-12 באוגוסט כבר שלטו בקובה כולה.
הפיליפינים.
הקרב הראשון במלחמת מלחמת ארצות הברית–ספרד, התרחש ב-1 במאי 1898 במפרץ מנילה שבפיליפינים. הצי האמריקני באוקיינוס השקט בפיקודו של ג'ורג' דיואי הביס את הצי הספרדי בקרב שארך שש שעות בלבד. אף מלח אמריקני לא נפגע בקרב זה. בהמשך תקפו לאומנים פיליפיניים בהנהגת אמיליו אגינלדו את הכוחות הספרדים ברחבי הפיליפינים. כ-15,000 ספרדים נכנעו בפני המורדים המקומיים והוסגרו לצבא האמריקני. אגינלדו והמורדים הפיליפינים התאכזבו מכך שהאמריקנים לא העניקו להם עצמאות והמשיכו לשלוט באיים בדומה לספרדים. כחודש לאחר קרב מפרץ מנילה הכריז אגינלדו על עצמאות באופן חד צדדי ובפברואר 1899 החלה מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים.
פוארטו ריקו.
ב-25 ביולי 1898, עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד, פלש כוח אמריקני לפוארטו ריקו. בסיום המלחמה נאלצו הספרדים לפי תנאי חוזה פריז למסור לארצות הברית את פוארטו ריקו, קובה, הפיליפינים וגואם. עד 1900 נשלטה פוארטו ריקו על ידי מושל צבאי שמינה נשיא ארצות הברית. חוק פורקר העניק ממשל עצמי מסוים לתושבי האי הכולל בית נבחרים. חוק ג'ונס-שפרות העניק לתושבי האי אזרחות אמריקנית ובחירת סנאט שיהיה בית הנבחרים השני.
סמואה המזרחית.
בשנת 1899 הייתה סמואה המערבית לקולוניה גרמנית והאיים המזרחיים היו למושבה אמריקאית.
איי הבתולה של ארצות הברית.
במהלך מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה חששה ארצות הברית כי האיים ייכבשו על ידי גרמניה וישמשו בסיס ימי, ולכן פנתה לדנמרק בבקשה לרכוש את האיים. לאחר מספר חודשי משא ומתן, נקבע מחיר המכירה על סך של 25 מיליון דולר. ייתכן כי הדנים מיהרו להסכים עם תנאי המכירה מחשש שהגרמנים יפלשו לאיים ויאלצו את ארצות הברית לכבוש את האיים, ודנמרק לא תקבל דבר. הכלכלה הכושלת של האיים ריחפה גם היא מעל ראשם של מקבלי ההחלטות הדנים. קונצנזוס של שתי המפלגות לטובת מכירת האיים התגבש בפרלמנט הדני. משאל עם לא-מחייב שנערך בסוף 1916 אישר את החלטת הפרלמנט למכור את האיים. העסקה הושלמה סופית ב-17 בינואר 1917. ארצות הברית לקחה לחזקתה את האיים ב-31 במרץ 1917 ושינתה את שמה של הטריטוריה ל"איי הבתולה של ארצות הברית". אזרחות אמריקאית ניתנה לכל תושבי האי בשנת 1927.
גואם.
בתחילה, היה האי גואם טריטוריה של ספרד. האי נכבש על ידי ארצות הברית כחלק ממלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898. מאז ועד היום נמצא האי בשלטון אמריקאי, למעט כיבוש יפני קצר במלחמת העולם השנייה.
הוואי.
ב-1843 ניסה האנגלי לורד ג'ורג' פולט (Lord George Paulet) לספח את האיים לבריטניה בתואנה של פגיעה בנתינים בריטים. לאחר מחאות על מעשיו הכריזו אנגליה וצרפת כי הן רואות בהוואי מדינה עצמאית, והשלטון והעצמאות הוחזרו למלך הוואי. ארצות הברית סירבה להצטרף להכרזה של בריטניה וצרפת. בסביבות 1898 הוכרזה הוואי על ידי הקונגרס של ארצות הברית כטריטוריה של ארצות הברית, אך רק ב-21 באוגוסט 1959 הפכו איי הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית.
קבוצת האחים עופר
אחים עופר נכסים בע"מ הידועה גם כקבוצת האחים עופר היא שמה לשעבר של חברת "עופר השקעות". בעברה היא הייתה חברת ענק, שתחומי הפעילות שלה כללו, אוניות מכולות, תעופה, רכב, לוגיסטיקה, תעשייה כימית, אנרגיה, תקשורת, נדל"ן, בנקאות והשקעות נוספות. הקבוצה הייתה בשליטה משותפת של האחים סמי ויולי עופר, ובשנת 2002 היא פיצלה את עסקיה למספר חברות שבשליטת שני האחים באופן נפרד. בשנת 2011 שני האחים נפטרו, והשליטה בחברות אלה עברו לידי יורשיהם.
החברות.
נכסי המשפחה כוללים בנוסף את חברת הספנות הפרטית מהגדולות בעולם, כולל חברת צים ורויאל קאריביאן, וכן נכסי דלא ניידי, בעלות (מלאה או חלקית) על חברת האחים עופר, החברה לישראל, כימיקלים לישראל, בתי הזיקוק (בז"ן) בחיפה, בנק המזרחי, טאואר סמיקונדקטור ועוד.
בשנת 2002 פירקו האחים סמי ויולי את השותפות ביניהם, בניסיון לבצע הפרדה בין נכסיהם לקראת העברתם לדור ההמשך. סמי רכש אז את חלקו של יולי בחברה לישראל לפי מחיר השוק עם פרמיה מוסכמת. את החזקות האחים בבנק מזרחי טפחות רכש יולי עופר, וכן את השליטה באחים עופר נכסים ועסקי נדל"ן בחו"ל. לימים פורסם כי בני משפחתו של יולי עופר הרגישו שמכרו את החברה לישראל במחיר נמוך מדי.
קבוצת XT.
XT ספנות.
תת הקבוצה קבוצת עופר ספנות היא רכיב ליבה של קבוצת האחים עופר. היא מפעילה אוניות מכולה, אוניות צובר, נושאי מכוניות, מיכליות כימקלים, אוניות קירור ומיכליות עבור מוצרים מיוחדים. ב-24 במאי 2011 נכללה החברה ברשימה של חברות שעליהן הוטלו סנקציות על ידי ארצות הברית, באשמת הפרה של איסור הסחר עם איראן.
תעופה.
XT תעופה מעורבת מאז הקמתה בשנת 2005 בליסינג מטוסים ובניהול צי של כלי טיס. הצי כולל כיום דגמי בואינג 737 ו-איירבוס A320.
מדיה.
עופר מדיה:
החברה לישראל.
מאז שנת 1999 מחזיקה קבוצת האחים עופר ב-53% ממניות "החברה לישראל", חברת ההחזקות הגדולה בישראל, שעם החברות הבנות שלה נמנות כימיקלים לישראל, צים, בתי הזיקוק (בז"ן) בחיפה, טאואר סמיקונדקטור, מיזם בטר פלייס (33.3%), אינקיה, קוונטום.
בעלים.
הקבוצה נמצאת בבעלות משפחת עופר ואהוד (אודי) אנג'ל. משפחת עופר היא אחת המשפחות היהודיות הישראליות העשירות בעולם, וכוללת בין היתר את נכסיהם של משפחות האחים סמי עופר ויולי עופר.
האחים אייל ועידן עופר, הם שני בניו של סמי עופר:עידן עופר ניהל את הקבוצה וחברות הבת השונות. לאחר כמה שנות עבודה בתחום הספנות הוא היה ליו"ר החברה לישראל. הוא שולט במשט השקעות בע"מ, המחזיקה ב-80% מההון של מילניום השקעות אלעד. עידן עופר משמש גם כיו"ר החברה בטר פלייס. בעבר כיהן כיו"ר של בנק המזרחי המאוחד (התאגדה בשנת 2005 עם בנק מזרחי טפחות).