בשנת 1895 הוקמה קבוצת הכדורגל אולדהאם אתלטיק תחת השם פיין וילה. הקבוצה משחקת כיום בליגה האנגלית השלישית.
בשנת 1964 הוקמה קבוצת כדורגל נוספת, אולדהאם טאון. הקבוצה משחקת כיום ב"ליגת המחוזות הצפון-מערבים של אנגליה" (באנגלית: North West Counties Football League) בדרג התשיעי.
חינוך ותרבות.
בית הספר הראשון שנבנה באולדהאם הוקם ב-1834. עד היום הוא נחשב לבית הספר התיכון הטוב ביותר בעיר.
העיר היא גם ביתה של מכללת אולדהאם אשר הוקמה בשנת 1839. כ-14,000 תלמידים לומדים במכללה. תחומי הלימוד מתמקדים בכלכלה, הנדסה, עבודה סוציאלית, ספרות, ספורט, תיירות, אמנות, אמנות ויזואלית ואמנות מודרנית, מחשבים, ועוד.
בעיר קיים גם סניף של אוניברסיטת האדרספילד.
במרכז אולדהאם ממוקם תיאטרון הקוליסאום של אולדהאם אשר הוקם בשנת 1887.
הפארק הלאומי צ'יטוואן
הפארק הלאומי צ'יטוואן (בנפאלית: चितवन राष्ट्रिय निकुञ्ज; באנגלית: Chitwan National Park; בעבר נקרא "הפארק הלאומי המלכותי צ'יטוואן") משתרע על שטח של 932 קמ"ר בדרום נפאל, כ-200 ק"מ דרומית לבירה קטמנדו. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1973, והיה לפארק הלאומי הראשון במדינה. ב-1984 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה ואקלים.
הפארק שוכן בטראי הפנימי שבמרכז-דרום נפאל, וגובל בדרומו בגבולה של נפאל עם הודו. אורכו 78 ק"מ ממזרח למערב, והוא ממוקם בין גובה של 150 ל-815 מטר מעל פני הים. בצידו המזרחי הוא גובל בשמורת פארסה (Parsa) שהוכרזה ב-1984. האזור היה מוגן כבר ב-1846, עת שימש כשמורת ציד מלכותית, והוא שמר על מעמדו זה עד שנת 1951. ב-1958 הועלתה הצעה להגדיר חלק משטח הפארק כשמורת קרנפים, וזו יצאה לפועל ב-1961. הפארק הלאומי הוכרז בשנת 1973 וב-4 במרץ 1974 הותקנו התקנות המסדירות זאת. שטחו המקורי של הפארק עמד על 544 קמ"ר והוא הוגדל לשטחו הנוכחי ב-1977.
קרקע הפארק מתוארכת לפלאוקן ולפליסטוקן, ונישאה למקום על ידי זרימת מים. היא עשויה מאבן חול, קונגלומרט, קווארציט וסלעי משקע אחרים. השטח מתאפיין בצוקים תלולים הפונים לכיוון דרום, ובהם צמחייה דלה ביחס למורדות הצפוניים. הפארק שוכן באגן הניקוז של הגאנגס ומישורי ההצפה שבתחומו מדורגים בצורת טראסות.
האקלים בפארק סובטרופי, ועונת המונסון הגשומה נמשכת מאמצע יוני עד סוף ספטמבר. החורף יבש יחסית, וכ-90% מסך המשקעים, שכמותם עומדת על כ-2,400 מ"מ בשנה, יורדים בעונת המונסון, וגורמים לשיטפונות ולהצפות. טמפרטורות המקסימום מגיעות בממוצע ל-38°C בקיץ, ויורדות עד כ-6°C בממוצע בין אוקטובר לינואר.
החי והצומח.
הפארק עשיר בבעלי חיים, ובשטחו חיים 43 מיני יונקים, כ-45 מיני עופות, כ-45 מיני דו-חיים וזוחלים וכ-65 מיני פרפרים. היונקים הגדולים החיים בפארק הם הפיל האסייתי והקרנף ההודי, המצויים בסכנת הכחדה. יונקים נוספים כוללים את הגאור, חזיר הבר ההודי, המונטיאק המצוי, אייל סמבר, אייל נקוד, האייל החזירוני, הארבע קרן, קופי לנגור אפורים ומקוק רזוס, מיני סנאים שונים, ועוד. עם הטורפים נמנים הטיגריס הבנגלי, הנמר, הדול המצוי, הצבוע המפוספס, הדוב השפתני, התן הזהוב, הדלק צהוב-הגרון, גירית הדבש, הלוטרה חלקת-הפרווה, חתול הדגים הנמרי ואחרים. אוכלוסיית הזוחלים כוללת, בין היתר, את הגאביאל הנדיר, קרוקודילים ואת הפיתון הבורמזי.
עד 1951 הייתה באזור הפארק שמורת צייד, ואוכלוסיית בעלי החיים בו נפגעה. מאז הוקם הפארק הלאומי השתפר המצב, ואוכלוסיית הקרנפים, למשל, גדלה מכ-100 פרטים בלבד ב-1966 לכ-400. לעומתם, אוכלוסיית הטיגריסים עדיין בסכנה. בעבר היו בתחומי הפארק כ-3,000 טיגריסים וכיום עומד מספרם על כ-150 בלבד.
צמחיית הפארק מבוססת על יערות טרופים וסובטרופים נשירים, אם כי גם עצי אורן נפוצים בו. היערות תופסים כ-70% משטח הפארק, וכ-20% נוספים מכוסים בעשבים. מין ידוע של עשבים בפארק הוא "עשבי הפילים" ("elephant grass") הגבוהים. אלה גדלים סמוך לנהרות ועשויים להגיע לגובה של שמונה מטרים.
השפעת האדם.
האזור יושב על ידי בני הטהרו משך מאות שנים, אך בשנות ה-50 הם היו למיעוט בשל הגירת תושבי הגבעות שמדרום לפארק, אשר נמלטו אליו לאחר שהמלריה הודברה בו. הפארק הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה, מחוץ לעמק קטמנדו ולאזור פוקארה. מספר המבקרים עלה מכאלף בשנה עם הכרזת הפארק ליותר מ-31,000 מבקרים ב-1989, 77,000 ב-1999 והוא נמצא בעלייה מתמדת. בשטח הפארק שני אתרי הינדו קדושים.
מנצ'סטר מטרו-לינק
מנצ'סטר מטרו-לינק (Manchester Metrolink) היא מערכת רכבת קלה באזור מנצ'סטר רבתי אשר החלה לפעול באפריל 1992. המערכת נמצאת בבעלות רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי ( Transport for Greater Manchester - TfGM) ומופעלת ומתוחזקת על ידי חברת RATP.
מאפיינים.
הרכבת הקלה של מנצ'סטר פעילה בשישה קווי רכבת. אורך המסילות הוא כ-76.8 קילומטר ולאורכן 76 תחנות העלאת והורדת נוסעים. בשנת 2012 השתמשו 25 מיליון נוסעים בשירותי המטרו-לינק.
המערכת כוללת שילוב של רכבת קלה ייעודית (בה הפרדה מתנועה אחרת) וחשמלית (Tram) ברחוב (משותפת עם הולכי רגל וכלי רכב).
מפעיל.
בין השנים 2007–2011 היה הזיכיון לתפעול מערכת המטרו-לינק בידי תאגיד Stagecoach Group אשר מפעיל רכבות, רכבות קלות, אוטובוסים וספינות מעבורת בכל רחבי בריטניה. בחודש אוגוסט 2011 נמסר הזיכיון לחברת RATP (האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית), מפעילת המטרו ושל התחבורה הפנימית בפריז.
היסטוריה.
מערכת הרכבת קלה למנצ'סטר רבתי נולדה מרצון של מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לפתח "מערכת משולבת ויעילה של תחבורה ציבורית". רשת מסילות הברזל של מנצ'סטר רבתי סבלה מחוסר חיבוריות בין צפון לדרום הרשת, עקב המיקום של שתי תחנות הרכבת המרכזיות של מנצ'סטר, פיקדילי וויקטוריה, שממוקמים בקצוות מנוגדים של מרכז העיר. פיקדילי וויקטוריה נבנו בשנות הארבעים של המאה ה-19 על ידי חברות יריבות על קרקע זולה יותר בשולי מרכז העיר, שהתפתחה למרכז העסקים הראשי של המטרופולין. כבר בשנת 1839, בזמן בניית התחנות, הוצעה לבנות מנהרת רכבת מתחת לעיר שתחבר ביניהם. אך הרעיון ננטש מטעמים כלכליים.
ב-1974 הציגה מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי טיוטת הצעה למנהרת Picc-Vick, תוואי מוצע לרכבת מתחת למרכז העיר שתהיה במרכזה של רשת רכבות חשמלית חדשה לאזור. אך מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לא הצליחה להשיג את המימון הדרוש, והפרויקט ננטש על רקע כלכלי, והתוכניות בוטלו בשנת 1977.
בשנת 1982 הגיעה רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי למסקנה כי מערכת רכבת קלה עילית שתחליף או תשלים את מערכת מסילות הברזל הכבדות במטרופולין היא הפתרון החסכוני ביותר לשיפור רשת התחבורה הציבורית של מנצ'סטר רבתי, שסבלה מחיבוריות גרועה ותשתיות מיושנות.
מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי אישרה את התוכנית באופן רשמי בשנת 1984 והחליטה שהמערכת תיבנה בשלבים. שלב א' נחנך ב-15 ביוני 1992 על ידי המרה של שני קווי רכבת כבדים מצפון ומדרום למרכז מנצ'סטר לרכבת קלה וחיבור ביניהם במפלס הרחוב במרכז העיר כחשמלית, כך שיפעלו כקו אחד באורך 30.9 קילומטר.
טירת מלבורק
רכישה עצמית
רכישה עצמית (share buyback או stock repurchase) היא פעולה כלכלית במסגרתה תאגיד (לרוב חברה) רוכש מניות שהוא עצמו הנפיק בעבר.
בישראל, פעולה זו הייתה אסורה עד כניסתו לתוקף של חוק החברות, אך גם לפני כניסת החוק לתוקף היו חברות עוקפות את האיסור ומבצעות את הרכישות באמצעות חברות-בנות. כיום, החוק רואה את הרכישה העצמית כסוג של חלוקה (distribution), שהיא העברת נכסים מהחברה לבעל מניה בה מכוח היותו בעל מניה, בדומה לדיבידנד.
על מנת להגן על הנושים של חברות השוקלות לבצע חלוקה, קובע החוק תנאים מסוימים שרק בהתקיימם מותר לבצעה. אלמלא תנאים אלו, לא הייתה הגנה מספקת מפני מצבים בהם חברות מחלקות לבעלי מניותיהן שיעור גבוה מהונן העצמי, או אף סכום העולה עליו, תוך הפחתת נכסיהן אל מתחת לרמה המאפשרת להן לשרת את מלוא התחייבויותיהן. לכן, חברה יכולה לבצע רכישה עצמית בתנאי שהיא עומדת בשני מבחנים: ראשית, "מבחן הרווח", הדורש כי יהיו לחברה רווחים לחלוקה במאזן שלה, באמצעותם היא מסוגלת לבצע את הרכישה העצמית. שנית, "מבחן יכולת הפרעון", הדורש כי לא יתקיים חשש שבעקבות החלוקה החברה לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה. אם חברה אינה עומדת במבחן הרווח (אין לה עודפים מספיקים) אך סבורה כי היא עומדת במבחן יכולת הפרעון, היא יכולה לפנות לבית המשפט כדי שיאשר את החלוקה, לאחר שנוכח כי אכן אין סכנה שלא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה.
מבחינה חשבונאית, הסכום בו נרכשו חזרה המניות על ידי החברה מופחת מהונה העצמי. למרכיבי ההון העצמי מתווסף סעיף שערכו שלילי והוא מייצג את הסכום שהוציאה החברה על הרכישה העצמית.
מכיוון שמניות מייצגות את היותו של בעליהן צד לחוזה מול החברה, יחד עם העובדה שחברה (ככל אדם אחר) אינה יכולה להתקשר בחוזה עם עצמה, המניות הנרכשות ברכישה עצמית הופכות למניות רדומות. מניות כאלו אינן מזכות בזכויות הצבעה באספה הכללית, בזכות לקבלת דיבידנד או בכל זכות אחרת.
כאשר רכישת המניות של החברה מתבצעת באמצעות חברה בת או תאגיד אחר בשליטת החברה, אזי רכישה זו מרדימה רק את זכות ההצבעה בגין המניות ולא את הזכויות הכלכליות (כגון הזכות לדיבידנד) בגינן. זו אינה רכישה עצמית במובנה המלא, אך עשויה להיות לה תוצאה דומה מבחינה כלכלית.