הוא מזהיר מפני נישואי הומו עם אישה בלי לספר לה על נטייתו המינית לפני החתונה. לדבריו, "אותם המייעצים לגברים שאינם חשים כל משיכה לנשים להתחתן 'וזה יעבור לכם' אינם יודעים מה הם שׂחים, והם גורמים נזק בל יתואר לשני הצדדים שמסתיים לרוב בגירושין מכוערים ומצערים, תוך גרימת סבל לילדים ולשני בני הזוג".
ביחס להומואים שלא הצליחו ליישם את הפתרונות האמורים, אמר כי
עוד כתב כי על גברים הומוסקסואלים לשמור נגיעה מגברים אחרים אם זה גורם להם הרהור עבירה במענה לשאלה אחרת כתב כי דעתו כמסמך העקרונות שאשררו רבנים בארצות הברית ו"מי שהוא בעל נטייה ואינו מצהיר על מעשיו ברבים, הרי הוא יהודי טוב וכשר לכל דבר, ואין סיבה לדחותו כלל וכלל!!! אך מי שרומס את מצוות התורה ומצהיר על כך ברבים, כגון מי שחי עם גבר בזוגיות וכדומה, יש להתייחס אליו כאל כל עובר עבירה. קהילה דתית איננה יכולה להכיל בתוכה אנשים הרומסים את עקרונות היסוד שלה.".
ביחס לארגון חברותא - הומואים דתיים כתב הרב הראל כי הוא גורם לאיסורים חמורים משום שהוא מעודד את חבריו שלא להתמודד עם מצבם ויוצר לגיטימציה לזוגיות גברית קבועה.
ספריו.
מלבד הספרים שכתב, הרב הראל החל בההדרת ספרי 'שפת אמת' על התורה והמועדים, בהוצאת המכון התורני אור עציון. פרסם מאמרים בכתבי העת תחומין, צהר, אסיא ועוד.
צ'ארלס אלברט גובאט
שארל אלבר גובא
ניקולס אלמגרו
ניקולס אלמגרו סנצ'ז רול (בספרדית: Nicolas Almagro Sanchez Rolle; נולד ב-21 באוגוסט 1985) הוא טניסאי ספרדי מקצועני. בשיאו דורג במקום התשיעי בעולם בדירוג סבב ה-ATP וכיום (מרץ 2017) מדורג במקום ה-57 בעולם. אלמגרו זכה ב-10 תארים ליחידים בסבב ב-ATP.
אלמגרו החל לשחק בנבחרת ספרד בגביע דייוויס בשנת 2008 והמאזן שלו הוא 2-3.
במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה, ספרד בשנת 2005 זכה אלמגרו בשתי מדליות זהב ביחידים ובזוגות ביחד עם גילרמו גרסיה-לופז.
מלאכת טוויה
מלאכת עושה שתי בתי נירין
שמרו שבתותי
"שבת היום" (או "שמרו שבתותי") הוא פיוט המושר בקהילות אשכנז בעת הסעודה השנייה בשבת. שם המחבר, שלמה, חתום באקרוסטיכון, ויש המייחסים אותו לרבי שלמה אבן גבירול.
הפיוט עוסק במעלות יום השבת, ורבים בו האזכורים על החירות והמנוחה והגאולה הכרוכות ביום זה. מוזכרים גם הדברים הקשורים לצד הגשמי של יום השבת.
הפזמון של הפיוט הוא המשפט: "ולוו עלי בני ועידנו מעדני, שבת היום לה'", המבוסס על המדרש בתלמוד: "אמר להם הקדוש ברוך הוא לישראל: בני, לוו עלי וקדשו קדושת היום והאמינו בי ואני פורע".
פיוט זה אף הוא כמו פיוטי שבת אחרים ורבים נחתם בבקשת גאולה לאומית ובבניין ירושלים ובית המקדש.
אליהו הנביא (פיוט)
"אֵלִיָּהוּ הַנָּבִיא" הוא פיוט המושר בכל קהילות אשכנז ובחלק מקהילות ספרד במוצאי שבת.
אליהו הנביא ומוצאי שבת.
אליהו הנביא עשוי בהופעתו לבשר על בוא הגאולה, כפי שנכתב בספר מלאכי:
מתקופת הראשונים נהגו להזכיר את אליהו הנביא במוצאי שבת. לאזכור הזה הובאו כמה הסברים:
תוכן הפיוט.
קורות חייו של הנביא אליהו הנביא, כפי המסורת היהודית, נחרזו בפיוט לפי אקרוסטיכון אלפבית, ולפי סדרו של ציר הזמן.
מרכיב נוסף הוא השימוש החוזר במילה "איש". יש הסוברים כי הדבר בא להדגיש את העובדה, שלמרות חייו המופלאים ופטירתו שהיו רצופים בניסים רבים, אליהו הנביא היה בן אנוש.
הפיוט בתרבות.
יחד עם פתיחתם של הפיוטים "שבוע טוב" ו"המבדיל בין קודש לחול", גם הבית הראשון ב"אליהו הנביא", בביצועו של אפרים די-זהב, פתח במשך עשרות שנים את שידורי מוצאי השבת של קול ישראל. ב-2005 החזירה רשות השידור את רצף הפיוטים בביצועו של די-זהב לתוכניות מוצאי השבת של רשת ב'.
קלאו שחור-לבן קסדה
קלאו שחור לבן קסדה
שבעה צעדים
שבעה צעדים (בקוריאנית: 올드보이) הוא מותחן-נקמה דרום קוריאני משנת 2003, אשר נכתב ובוים על ידי פארק צ'אן-ווק. הסרט מבוסס באופן רופף על מאנגה באותו השם, אשר נכתבה על ידי נובואקי מינג'ישי וגארון צוצ'יה. זהו הסרט השני ב-"טרילוגיית הנקמה" של צ'אן-ווק; קדם לו "שלום לנוקם" (2002); אחרי בא "שלום לנוקמת" (2005).
הסרט זכה לשבחים רבים ולפרסים, כולל פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, ונחשב כאלים במיוחד וידוע בסצנותיו הקשות ועקובות בדם.
עלילת הסרט.
או דה-סו הוא אדם רגיל, אשר נחטף בפתאומיות בערב יום הולדתהּ של בתו הקטנה. לאחר חטיפתו, הוא נכלא למשך חמש עשרה שנים בדירה קטנה שבתוכה טלוויזיה וספה בלבד. יום אחד הוא צופה בטלוויזיה ורואה שאשתו נרצחה, ושהוא עצמו החשוד העיקרי. לאחר ניסיונות התאבדות וניסיונות לדבר עם החוטף שלו, הוא מתחיל לאמן את עצמו פיזית לקראת הנקמה על אשתו ועל החיים שנלקחו ממנו כשיצא מכלאו.
הוא משתחרר לעולם החופשי. אחרי מפגשים עם אדם שעומד להתאבד ועם מספר בני נוער שאיתם הוא נלחם כדי לבדוק את כישורי הלחימה שלו, הוא הולך למסעדת סושי. לפני הכניסה למסעדה אדם זר ניגש אליו, מבהיר לו שאינו יודע דבר ורק מביא לו ארנק מלא כסף וטלפון סלולרי. דה-סו ההמום נכנס למסעדה, שם הוא פוגש נערה צעירה ויפה בשם מי-דו, אשר עובדת במסעדה. עם כניסתו, הטלפון שזה עתה קיבל מצלצל, ובצדו השני של הקו מדבר החוטף שלו. דה-סו מתלהם ומתחנן לדעת מי הוא, אך החוטף רק אומר לו שהוא יצטרך לגלות זאת לבד, ומנתק. מי-דו שומעת את השיחה, ומסתקרנת מהמצב. דה-סו שותק כשהשיחה נגמרת, ומזמין משהו חי לאכול. מי-דו מוצאת את התנהגותו של דה-סו מרתקת, וכאשר היא נוגעת בידו, דה-סו מתעלף.
כאשר הוא מתעורר, הוא מגלה שמי-דו טיפלה בו, עם הכוונה לעזור לו לפענח את התעלומה. בתור צעד ראשון, הם בודקים כל מסעדה שהם מוצאים לגבי אותו מזון אחיד שדה-סו הואכל בו במשך שהותו בכלאו. כשהוא מזהה את הטעם שהוא הרגיש במשך חמש עשרה שנים, הוא אחוז זעם ויוצא לנקום בבעלי המסעדה, ולהוציא ממנו מידע.
חמוש בפטיש בלבד, דה-סו מפלס את דרכו אל בעלי המסעדה, ועוקר חלק גדול משיניו באכזריות קרה. בעל המסעדה מתחנן לרחמים ואומר לו שהוא לא האיש שהוא מחפש, ושהוא לא יודע דבר. כשדה-סו מחליט לצאת מהבניין, חבורה של כעשרים אנשים חמושים באלות מנסים לנקום בו על כך שעינה את בעל המסעדה. דה-סו פוצע את כולם קשות ומעלף את רובם, אך גם הוא נפצע בגבו. כשהוא יוצא מהמבנה הוא מתעלף, ואדם מהרחוב מזמין עבורו מונית לבית החולים. לפני שהמונית נוסעת, מגיח מהחלון אדם מחייך, שאומר לדה-סו "להתראות, או דה-סו". הוא מבין מיד שזהו החוטף שלו, אך הוא חסר אונים לעשות משהו.
הוא מתעורר ביום שלאחר מכן, ורואה שמי-דו טיפלה בפצעיו. המשיכה בין שניהם מתחזקת, ובסופו של דבר שניהם שוכבים.
החוטף של דה-סו מתקשר אליו, ומציע לו להיפגש. כאשר הם נפגשים, החוטף מציב לו אולטימטום - אם דה-סו לא יגלה למה הוא נחטף תוך חמישה ימים, כל אישה שאי פעם יאהב בחייו תיהרג, כשהראשונה תהיה מי-דו. דה-סו, אחוז זעם ותסכול מנסה להרוג את אויבו, אך זה מבהיר לו שאם דה-סו יהרוג אותו עכשיו, הוא לעולם לא ידע את האמת. הוא גם מבהיר לו שאם דה-סו ינסה לענות אותו, הוא יתאבד מיד באמצעות מכשיר השולט בקוצב הלב שלו, וכך שוב האמת תישאר מוסתרת מדה-סו.
בפני דה-סו מוצבת דילמה - נקמה, או האמת על למה הוא נחטף. הוא מחליט לחפש אחרי האמת, וכעבור מאמצים רבים, ומבין אחרי חמישה ימים כי החוטף שלו הוא תלמיד שלמד איתו באותו בית ספר, ונקרא וו-ג'ין.
דה-סו ממהר להיפגש עם החוטף שלו, שמאמת את מסקנתו של דה-סו, אך אומר שהשאלה למה הוא כלא ואז שחרר אותו עדיין נשארה פתוחה.
לאחר הצבת דילמה זו, וו-ג'ין מספר לו את הסיבה לחטיפה. כאשר שניהם היו תלמידים, וו-ג'ין התאהב באחותו שלו, וכך שניהם ביצעו גילוי עריות. דה-סו הוא היחיד אשר ראה אותם ביחד, והפיץ עליהם שמועה, שבעקבותיה אחותו של וו-ג'ין התאבדה, ווו-ג'ין עבר לארץ אחרת. הוא מסביר שלשונו של דה-סו היא שהרגה את אחותו. לאחר מכן, וו-ג'ין מציב בפני דה-סו את האמת הנוראה על הסיבה שהוא שחרר אותו.
אחרי כן,וו-ג'ין מספר לו שהוא שכר מהפנטת שהפנטה את דה-סו ומי-דו, וגרמה להם להתאהב. עם חיוך והתלהבות גדולה, וו-ג'ין מציב בפני דה-סו קופסה, ובתוכה אלבום תמונות. התמונה הראשונה באלבום היא של דה-סו, אשתו ובתו הקטנה. התמנות שלאחר מכן מראות את בתו של דה-סו במשך השנים, ומראות שבתו היא לא אחרת מאשר מי-דו. דה-סו מבין שהוא שכב עם בתו, וביצע אם כן גילוי עריות עם הבת היחידה שלו. אחוז הלם, הוא בוכה ומתחנן בפני וו-ג'ין שלא יגלה את האמת הזו למי-דו. במקביל, שליח של וו-ג'ין נמצא עם מי דו ומניח בפניה קופסה זהה לקופסה שדה סו פתח וכך גילה את הסוד. היא מספרת בטלפון לדה סו שיש מולה קופסה והיא לא יודעת אם לפתוח אותה. דה סו מתחנן בפניה שלא תעיז לפתוח את הקופסה, ופעם הראשונה בסרט, מכנה את מי דו בשמות חיבה של אב לביתו, "ילדה קטנה" וכו'. הוא משליך את הטלפון על הרצפה, ומתחנן לוו-ג'ין. דה סו ממשיך להתחנן ומבטיח לוו ג'ן שהוא יהיה הכלב שלו. הוא מתחיל לנבוח ו"לכשכש" בזנב, וללקק את נעליו של וו-ג'ין. וו-ג'ין רק צוחק ולועג לו. כאות של התמסרות מוחלטת, דה-סו כורת את הלשון שלו בתור סמל לצער על העוול שהוא גרם לוו-ג'ין בעזרת לשונו. וו-ג'ין לוקח מטפחת, ודוחף לפיו של דה סו, ספק על מנת לעצור את הדימום, ספק על מנת להמשיך ולהשפילו. הוא מרים את הטלפון מהרצפה ואומר למי דו לא לפתוח את הקופסה.
אחרי מעשה זה, וו-ג'ין מחליט לא לספר למי דו על העובדה הנוראה שהיא שכבה עם אביה, משאיר את דה-סו לבד ומתאבד.