עקב ארוך וצר, הפופולרי מאוד בתחום הנעלת הנשים. השם סטילטו מגיע מאיטלקית (פגיון סטילטו ובאנגלית, stiletto dagger) המתאר פגיון חד. אף על פי שעקבים אלו קיימים כבר זמן רב, השם "סטילטו" הופיע רק ב-1930. גובה העקב נע בין 5 ס"מ ל-20 ס"מ ואף יותר, במיוחד אם משולבת בו פלטפורמה קדמית. נהוג שקוטר העקב בחלקו התחתון לא יעלה על סנטימטר אחד. אף על פי שעקבים צרים וארוכים מופיעים בציורים מ-1800 העיצוב המודרני תוכנן על ידי קריסטין ס. ווגנר ב-1950: הכנסת מוט מתכת לתוך עקב העץ הפכה אותו לחזק מספיק ואמין לציבור הרחב. במשך השנים הפך עקב הסטילטו לסמל סקס והחל להופיע בסרטים אירוטיים, ובמהרה הפך לפריט אופנתי מבוקש. נהוג לחבר בין נעלי הסטילטו לדמות הפאם פאטאל. הן נחשבות לפריט לבוש מפתה ונשי, ומופיעות בהקשרים כאלה פעמים רבות בספרות ובסרטים.
עקב רוקי / טריז (wedge).
שמו של עקב זה באנגלית - עקב טריז - נגזר מהעקב המשולש בצורת טריז העשוי ממקשה אחת על פני כל הנעל. בישראל נהוג לכנותו עקב רוקי, אולי מפאת צורת העקב הגולשת כמו מדרון של הרי הרוקי או על שם חברת הנעליים "רוקי" אשר יבאה אותו לארץ. העקב בשיא גובהו נמצא מתחת לעקב, ומתקצר ככל שמתקדמים לכיוון האצבעות. לרוב העקב תומך רק בחצי מהנעל ולחצי הקידמי סוליה רגילה. עקב הרוקי נחשב לסוג עקב המזיק פחות לכף רגל, לגב וליציבה של האישה הנועלת אותו,
מכיוון שבו משקל גופה מתפרס על הסולייה בצורה רחבה יותר מאשר בעקבי הסטילטו, עקבי הצ'אנקי או עקבי החתול, בהם מרבית משקל הגוף נשען על קצות האצבעות.
עקב חתול (Kitten).
עקב נמוך ודק יחסית, שגובהו נע לרוב בין 3.5-5 ס"מ, לעיתים מוצג כעקב סטילטו מוקטן. עקב זה התפרסם בשנות ה-60 על ידי השחקנית אודרי הפבורן, שהייתה אייקון אופנה ונודעה בחיבתה לעקבי החתול ולמשקפי שמש שחורים וחתוליים. עקבי החתול הופיעו לראשונה בשלהי שנות ה-50 ושווקו כנעלי עקב לנערות מתבגרות: מכיוון שבאותה תקופה לא היה יאה כי נערה צעירה תתהלך על נעלי עקב, העקב החתולי הנמוך סיפק פשרה מקובלת. פעמים רבות נקראו עקבים אלה גם "עקבי אימונים", מכיוון שנערות צעירות היו מתאמנות בהליכה עליהן, לפני שהחלו לנעול נעלי עקב גבוהות. בתחילת שנות ה-60, עקבים אלו החלו להיראות גם על נערות מבוגרות יותר ועל נשים צעירות, ובהמשך הפכו נעליים אלה לפריט אופנתי הננעל על ידי כל הנשים, צעירות ומבוגרות.
עקב בלוק / צ'אנקי (chunky).
פירוש השם צ'אנק באנגלית הוא עבה ואכן עקבים אלו הם גבוהים ורחבים. עקב זה הוא בעל מאפיינים דומים לעקב הסטילטו ומוסיף גובה רב, אך עם זאת נוח יותר להליכה ולרוב חזק יותר ולכן נוטה פחות להישבר.
עקבי הצ'אנקי נחשבים בקרב יצרני הנעליים לגרסה היומיומית והנוחה יותר של עקבי הסטילטו הדקיקים: הם גבוהים, דקים, ומשווים לרגל האישה שנועלת אותה מראה מוארך וצר יותר, אך עם זאת הם עבים יותר וחזקים יותר, וכתוצאה מכך גם נוחים יותר ופחות מזיקים לגב.
עקב קיסר / ספול (spool).
עקבים הרחבים בחלקם העליון והתחתון וצרים במרכז. סגנון זה היה נפוץ בקרב אנשי האצולה באירופה בתקופה הגאורג'יאנית (1715-1750). השם ספול מגיע מאנגלית שם הוא מתאר גליל הרחב משני צדדיו.
עקב סיכה.
עקבי סיכה הדומים לעקבי סטילטו מבחינת האורך אך בניגוד לסטילטו שמעובה יותר בחלקו העליון עקבי הסיכה הם בעלי עובי אחיד כמעט לכל אורכם המשווה להם מראה של סיכה. לעיתים נוהגים לכנות בטעות כל עקב סטילטו כעקב סיכה. את המונח עקב סיכה הגה לראשונה המעצב הספרדי מנולו בלאניק לאחר שהתקדמות בתעשיית החומרים אפשרה לייצר עקבים דקיקים וחזקים במיוחד, לרוב עשויים מחומר מתכתי, המסוגלים לשאת משקל רב ללא צורך לעבותם.
עקב הפוך (backward).
עקב הפוך הוא עקב אופקי המחובר לאזור כרית כף הרגל ואינו אנכי כמו עקב רגיל. בנעל מסוג זה הסוליה קשיחה מאוד מאחר שאיננה נתמכת על ידי עקב אנכי. ב-2007 פרסמה ויקטוריה בקהאם נעלי עקב הפוך של מעצב האופנה מרקו ג'קובס וגרמה לעליה בפופולריות העקב.
יציבה.
נעילת נעלי עקב משנה את יציבות הגוף ולכן משתנה גם צורת ההליכה. גוף האישה והחזה נוטים קדימה, הכתפיים והאגן נוטים אחורה והברכיים מכופפות במקצת. כתוצאה מכך נופל עומס רב יותר על השרירים ועלול לגרום לכאבי גב וברכיים. למרות הפגיעה הבריאותית והעובדה שחלק מנעליים אלה אינן נוחות להליכה, נשים רבות מעדיפות לנעול נעלי עקב מטעמי אופנה, ויש הרואים בצורת הליכה זו נשית ומושכת יותר מאחר שהיא מבליטה את החזה והאגן.
יציבות הגוף והעומס על הרגל אינם מושפעים ישירות מגובה העקב אלא מזווית כף הרגל, לכן כאשר כרית כף הרגל גבוהה מהקרקע יש להפחית גובה זה מגובהו הכולל של עקב הנעל לקבלת גובה עקב אפקטיבי. למשל זווית הרגל בנעלי פלטפורמה של 3 ס"מ עם עקב של 8 ס"מ תהיה זהה (כ-15 מעלות) לזווית הרגל בנעל עם עקב של 5 ס"מ ללא פלטפורמה, ולכן העומס על הרגל יהיה זהה אף על פי שהתוספת לגובה הראש תהיה משמעותית יותר בנעילת הפלטפורמה. יצרני עקבים גבוהים לרוב מפרסמים את גובה הפלטפורמה בנוסף לגובה העקב.
הליכה בעקב גבוה.
בזמן הליכה בנעליים בעלות סוליה שטוחה נוגע העקב תחילה בקרקע ונושא את משקל הגוף ולאחר מכן נוגעת גם כרית כף הרגל בקרקע. צורת הליכה זו איננה נוחה להליכה בעקבים גבוהים מאחר שקשה לייצב את משקל הגוף רק על העקב, במיוחד אם הוא דק. לצורך כך פותחו שיטות הליכה שנוחות יותר להליכה בנעלי עקב.
הליכה מתאימה יותר לעקבים דורשת שעקב הנעל יגע בקרקע ויעזור בייצוב הרגל רק לאחר שכרית כף הרגל נושאת בעומס המשקל. צעידה מסוג זה דורשת צעדים קטנים יחסית, כאשר הרגליים קרובות זו לזו וכל פסיעה נעשית לפני הפסיעה הקודמת (על המשך הקו הדמיוני שיוצא מהעקב ועובר במרכז כרית הרגל), כדי לקצר את הזמן שעובר ממגע העקב בקרקע למגע כרית כף הרגל בקרקע.
נוסח שונה של הליכה בנעלי עקב היא הליכת המסלול המפורסמת, בה כל צעד מונח מעבר לקו הדמיוני על הקרקע בצורה שמצליבה את הרגליים וגורמת לאגן הדוגמנית לנוע מצד לצד בזמן ההליכה. בזמן ההליכה הברכיים אינן אמורות להתכופף כמו בזמן הליכה עם נעליים שטוחות. מאחר שלרוב לא נהוג לנעול נעלי עקב בגיל צעיר, צורת הליכה זו איננה טבעית ודורשת אימון וחיזוק שרירי רגל שאינם מתאמצים בעת הליכה עם נעל שטוחה, ככל שהעקב גבוה יותר כך נדרש אימון רב יותר. ככל שהרגל ארוכה יותר קל יותר להניח את כרית כף הרגל והעקב על הקרקע באותו הזמן מבלי לכופף את הברכיים, לכן נוחות ההליכה והעומס על השרירים אינה תלויה רק בגובה העקב כי אם גם בצורת הרגל ואורכה.
נזקים בריאותיים של נעלי עקב.
נשים רבות סובלות מנזקים בריאותיים מגוונים כתוצאה משימוש יומיומי בנעלי עקב, הכוללים אי-נוחות, עייפות, כאבים ברגליים, כאבי גב ועלייה משמעותית בסיכון לנפילה והיפגעות. בנוסף לסיכונים המידיים, קיימים גם סיכונים ארוכי טווח שנובעים מפיזור שונה של משקל הגוף על הרגל, שינוי זווית הרגל ושינוי היציבה בגלל העקב הגבוה. בין הנזקים ארוכי-הטווח ניתן למנות: הלוקס ואלגוס, יבלות, מחלות כלי דם, נסיגה והתקצרות של שרירים.
כאבי רגליים.
כאבי רגליים אחרי יום עמוס בהליכה בנעלי עקב הם כנראה התלונה השכיחה ביותר. במחקר שנערך במלזיה בהשתתפות כ-400 נשים צעירות ועובדות נמצא קשר מובהק בין כאבי רגליים לנעילת נעלי עקב.
יבלות.
יבלות הן תופעה נפוצה מאוד גם בנשים וגם בגברים, אך נשים סובלות מהן בעיקר בגלל נעליים אופנתיות. יבלות הן בעצם התעבות של העור כתוצאה מחיכוך או לחץ. כאשר אישה נועלת נעלי עקב משקל גופה מתרכז בעיקר בחלק הקדמי של הרגל בגלל הזווית שנוצרת. לחץ זה מעודד היווצרות של יבלות. במחקר עוקבה בהשתתפות 197 נשים נמצא שנשים שנעלו נעלי עקב גבוה במשך 5 שנים או יותר בעבודה סבלו מיותר יבלות מאשר נשים שלא נעלו נעלי עקב לעבודה כלל.
אצבע פטיש.
התופעה מתייחסת לעיוות שבו החלק האמצעי של האצבע בולט כלפי מעלה ואין אפשרות ליישר את המפרק המרכזי שבאצבע הזו (האצבע נהיית במנח מקופל). התופעה נגרמת בעיקר משום שהאצבע נלחצת כלפי החלק הקדמי של הנעל. האצבע המעוותת לוחצת על הראש של עצם המסרק כלפי הסוליה, ובכך גורמת להיווצרות של שכבת עור קשה ומכאיב בכרית כף הרגל. התנוחה של הרגל בנעל עקב תורמת לכיפוף ממושך של האצבע ועם הזמן מתפתח חוסר איזון בין שרירים שצריכים ליישר את האצבע. טיפול הראשוני הוא להפסיק את הפעלת הלחץ על האצבע בתדירות יום יומית. במקרים קשים ייתכן שיידרש ניתוח לטיפול בעיוות.
דלקת בגיד אכילס.
גיד אכילס הוא גיד גדול בחלק האחורי התחתון של השוק, שנושא בעומס בזמן הליכה, קפיצות, התרוממות על קצות האצבעות ועלייה במדרגות. דלקת בגיד יכולה להופיע כתוצאה ממספר גורמים כגון קיצור של הגיד, עומס גבוה, חבלה, לחץ מנעל לא מתאימה וכדומה. בכל מקרה, הדלקת היא מרכיב משני בבעיה, ולמעשה הבעיה העיקרית היא העומס שנוצר על הגיד וחוסר היכולת שלו לעמוד בעומס כזה לאורך זמן. הטיפול חייב להתמקד בהפחתת העומס מהגיד, יחד עם אימון שרירי הרגל לעבודה נכונה על מנת למנוע הישנות של העומס המוגזם.
הלוקס ואלגוס (בוהן קלובה).