לאורך עשרות שנים נהגו שרותי הדם של מד"א להבטיח לתורמי דם כי תרומתם תקנה להם ולמשפחתם הקרובה "ביטוח דם" למשך שנה. לטענתם, . בפועל נודע לוועדה כי בישראל ניתנים למטופלים מוצרי דם על פי צורך רפואי, כפי שמחייבים כללי האתיקה הרפואית, בעוד שההבטחה לביטוח דם הייתה הונאה. כאמור הסתבר לוועדה כי ההבטחה לביטוח דם היא אחד התמריצים המרכזיים עבור גברים המקיימים יחסי מין עם גברים למסור הצהרה כוזבת בשאלון המועמדות לתרומה, ובכך מגבירה את הסיכון למתן מוצרי דם מזוהמים למטופלים. לאור זאת המליצה הוועדה לחדול מהונאת הציבור ולבחון אמצעים אחרים לתמרוץ תרומת דם, כגון פנייה לקרוביהם של מטופלים.
בדיקה השוואתית של התבחינים לדחיית תורמים.
הוועדה פנתה לגופים מקבילים במדינות מפותחות אחרות במטרה לברר מה מדיניות ההתרמה הקיימת בהן, וכיצד היו ממליצים לישראל לנהוג לאור התפוצה הידועה של גורמים מחוללי מחלות במגזרים הנדונים. מתוך 14 מדינות שנבדקו, עשר מדינות הגבילו קבלת דם מגברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ״ג), על אף המחאה הפוליטית שמעוררת דחייה זו, לאור תוספת הסיכון המשמעותית הכרוכה בקבלת דמם. עם זאת, שש מדינות (אוסטרליה, אנגליה, יפן, ניו זילנד, פינלנד וקנדה) הנהיגו דחייה זמנית של המועמד, עד השלמת פרק זמן ארוך דיו מאז הפעם האחרונה בה קיים יחסי מין עם גבר, ולא דחייה לצמיתות כנהוג בישראל. רק ארבע מדינות הסירו את ההגבלה על קבלת דם מגמ״ג ומנשים שקיימו יחסי מין עם גמ״ג (איטליה, ספרד, פולין ופורטוגל).
כמו כן הסתבר כי ישראל היא המדינה המפותחת היחידה הפוסלת מועמדים לתרומה על סמך ארץ הלידה שלהם. במדינות אחרות נהוגה דחייה של מועמדים ששהו בארצות אנדמיות לפתוגנים נבחרים, או קיימו יחסי מין עם אנשים מארצות אלה, אולם דחייה זמנית זו קשורה להתנהגות המועמד ולא לארץ בה נולד. חברי הוועדה החליטו פה אחד להמליץ על הסרת התבחין הייחודי לישראל, הפוסל לצמיתות מועמדים לתרומה שנולדו או גרו מעל שנה בארצות אנדמיות לנגיף HIV. זאת לאחר שנוכחו לדעת כי תבחין זה אינו מועיל להפחתת הסיכון, בהינתן התבחין הקיים ממילא והמקובל בעולם, בדבר דחייה זמנית של מועמדים ששהו במדינות אנדמיות לנגיף. הוועדה המליצה כי מועמדים שגרו מעל שנה במדינות אנדמיות לנגיף HIV יורשו לתרום דם בחלוף עשר שנים ממועד הגעתם לישראל. תקופת המתנה ממושכת זו נועדה להבטיח כי:
על אף תקופת ההמתנה הממושכת, אפשרו הנחיות אלה לכ-98% מן העולים מאתיופיה לתרום דם (בכפוף לעמידה ביתר התבחינים) מאחר שרוב העולים מאתיופיה עלו לישראל בשלהי המאה העשרים.
עדכון הרף העליון לגיל התורמים.
שרותי הדם של מד"א נהגו לקבל תרומות דם מתורמים חדשים עד גיל 65 ומתורמים חוזרים עד גיל 81, מחשש לתופעות לוואי הנגרמות בשכיחות גבוהה יותר אצל תורמים זקנים (התעלפות, פקקת ורידים, פגיעה בעצבים וכו'). תורמים בגילאי 71–81 נדרשו להמציא אישור רפואי, להגביל את תדירות התרומה לפעם בשנתיים ולתרום רק בנוכחות רופא, שלרוב אינו נמצא באתרי התרמה. עמותת המשפט בשירות הזיקנה טענה כי שלילת הזכות לתרום דם פוגעת בכבוד האדם, אינה מוצדקת רפואית, הוסרה במדינות מתקדמות אחרות בעולם, נובעת מגילנות, מהווה אפליה פסולה ופוגעת בהיקף התורמים האפשרי בישראל, בפרט לנוכח הזדקנות האוכלוסייה. העמותה ציטטה בפני הוועדה מחקרים רפואיים התומכים בטענותיה. הוועדה דנה במחקרים אלה ואחרים ומצאה כי אין סיבה רפואית לקבוע רף עליון לגיל התרומה, כל עוד התורם אחראי לבריאותו ומביא אישור מרופאו. כמו כן נמצא כי מתוך תשע מדינות מפותחות שנבדקו, רק ארצות הברית מגבילה את גיל התרומה עד גיל 80. לאור זאת המליצו חברי הוועדה להסיר את הרף העליון לגיל התורמים, ובלבד שתורמים מעל גיל 70 יביאו אישור מרופא על מצב בריאות תקין, התנסו בעבר בתרומת דם ויתרמו בתחנות מד"א או בבתי חולים.
יישום המלצות ועדת גרין.
בסוף אפריל 2015 הוגשו המלצות הוועדה למנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' ארנון אפק. בנובמבר 2016 חשף העיתונאי עידו אפרתי בעיתון הארץ כי משרד הבריאות אינו מפרסם את המלצות הוועדה, דן בהן או מאשר אותן, אף כי התקבלו על דעת כל חבריה. חברי הוועדה טענו כי אין סיבה רפואית לא לקבל את ההמלצות, שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן טענה כי הן לא מאומצות עקב הסעיף הנוגע ללהט"ב ועמותת רופאים לזכויות אדם טענה כי ההמלצות לא מיושמות כתוצאה מגזענות ודעות קדומות של בכירים במשרד הבריאות. בעקבות החשיפה נקבע דיון דחוף במשרד הבריאות, בו אושרו המלצות הוועדה. בתחילת יולי 2017 בוטלה בפועל הדחייה לצמיתות של תורמי דם ילידי אתיופיה ושל גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, על פי המלצות הוועדה. כמו כן הוסרה המגבלה על גיל התורם, בהתאם להמלצות הוועדה. בשנה שחלפה מאז עדכון ההנחיות נוספו למעגל התורמים עוד 550 תורמי דם ילידי אתיופיה, מלבד כ-500 התורמים ילידי הארץ שהוריהם נולדו באתיופיה.
המלצות אחרות של הוועדה לא יושמו עד כה (נכון לאוקטובר 2019):
כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי
כריסטופר מרקוס (באנגלית: Christopher Markus; נולד ב-2 בינואר 1970) וסטיבן מק'פילי (Stephen McFeely; 24 בפברואר 1970) הם צמד תסריטאים אמריקאים.
השניים הכירו כשלמדו יחד כתיבה יוצרת בקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. ב-1996, לאחר שקיבלו את התואר השני שלהם, הם עברו ביחד ללוס אנג'לס כדי לפצוח בקריירה כתסריטאים בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הם שכרו לעצמם סוכן, ולאחר כשנתיים, ב-1998, הם מכרו את התסריט הראשון שלהם. על אף שהפקתו לא יצאה בסופו של דבר לפועל, העניין שנוצר סביבו הוביל את רשת הטלוויזיה האמריקאית "HBO" לשכור אותם לכתוב סרט ביוגרפי אודות הקומיקאי פיטר סלרס. סרט טלוויזיה זה, שנקרא "חייו ומותו של פיטר סלרס", שודר בערוץ ב-2004, והעניק לצמד פרס אמי לבידור בפריים טיים על כתיבה יוצאת דופן בסדרת מוגבלת, סרט או תוכנית מיוחדת.
כשנה אחר כך, ב-2005, מרקוס ומק'פילי שיתפו פעולה עם אן פיקוק ואנדרו אדמסון בכתיבת סרט הפנטזיה והרפתקאות עתיר התקציב של חברת וולט דיסני, ". כאשר הסרט המשיך לטרילוגיה, הם נבחרו לשוב ולכתוב את התסריט גם לשני הסרטים האחרים - ב-2008 הם חברו לאדמסון פעם נוספת בכתיבת ", וב-2010 הם שיתפו פעולה עם מייקל פטרוני בכתיבת "". בנוסף, ב-2007 הם כתבו את "אתה הורג אותי" וב-2013 את "רווח וכאב".
ב-2011, השניים הצטרפו לזיכיון סדרת סרטי הלייב אקשן עתירי התקציב של חברת וולט דיסני, "היקום הקולנועי של מארוול". הם כתבו את שלושת סרטי דמותו של גיבור-העל קפטן אמריקה - "קפטן אמריקה: הנוקם הראשון" (2011), " (2014) ו" (2016). כהרחבה לעולמו של הקפטן, ב-2015 הם יצרו עבור רשת "ABC" את סדרת הטלוויזיה "הסוכנת קרטר" העוסקת בדמותה של פגי קרטר. בנוסף, ב-2013, הם כתבו יחד עם כריסטופר יוסט את ". כהמשך להתבססותם באולפני מארוול, הם כתבו את שני הסרטים המסכמים של הנוקמים - " (2018) ו"" (2019).
ב-2020, השניים הצטוותו מחדש אל צמד האחים הבמאים אנתוני וג'ו רוסו, איתם עבדו על היקום הקולנועי של מארוול, ביצירת סרט הפעולה והמותחן "האיש האפור".
קדטים
סעיד אלחרומי
סעיד אלחרומי (בערבית: سعيد الخرومي; תעתיק מדויק: סעיד אלח'רומי; 10 בינואר 1972 – 25 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי ואיש ציבור בדואי-ישראלי. כיהן כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה וחבר הכנסת מטעם מפלגת רע"מ. בעבר כיהן כמזכ"ל התנועה האסלאמית וכראש מועצת שגב שלום.
ביוגרפיה.
אלחרומי היה בדואי בן לשבט מסעודין אל-עזאזמה. אביו היה רועה צאן שגידל כבשים. לאלחרומי היו שמונה אחים ואחיות. למד בבית ספר תיכון בג'ת שבמשולש. הואיל ומשפחתו הגרעינית מתגוררת בנגב, התגורר אלחרומי במשך שלוש שנים אצל קרובי משפחתו כדי ללמוד בג'ת. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל תואר ראשון בפיזיקה והיה למורה לפיזיקה.
אלחרומי היה סגן יושב ראש הרשימה הערבית המאוחדת (רע"מ). בבחירות לכנסת העשרים התמודד מטעם הרשימה המשותפת. הוא הוצב במקום ה-15 ברשימה. ב-11 באוגוסט 2017, עם התפטרותו של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – במסגרת הסכם רוטציה – התמנה אלחרומי לחבר כנסת במקומו.
היה יושב ראש ועדת ההיגוי העליונה של ערביי הנגב.
בבחירות אפריל 2019 הוצב במקום השביעי ברשימת רע"מ-בל"ד אך לא נבחר לכנסת. לקראת בחירות ספטמבר 2019 (הכנסת ה-22) נבחר במקום השלישי מטעם רע"מ, הוצב במקום ה-11 ב, ונבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הוצב במקום השלישי ברשימת רע"מ ושובץ במקום ה-11 בסיעת הרשימה המשותפת ונבחר לכנסת, לאחר שהרשימה קיבלה 15 מנדטים. במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התפלגה רע"מ מהרשימה המשותפת ואלחרומי הוצב במקום הרביעי ברשימתה ונבחר לכנסת. בהצבעה על הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, שרע"מ שותפה לה, היה אלחרומי היחיד שנמנע בהצבעה, והממשלה קמה ברוב של 60 מול 59.
ב-25 באוגוסט 2021 נפטר אלחרומי לאחר שלקה בהתקף לב, והוא בן 49 בלבד. הוא נקבר בבית העלמין ביישוב שגב שלום.
חיים אישיים.
אלחרומי היה רווק והתגורר בשגב שלום.
תורביורן פלדין
נילס אולוף ת'ורביאן פלדין (בשוודית: Nils Olof Thorbjörn Fälldin; 24 באפריל 1926 – 23 ביולי 2016) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן בשתי תקופת כהונה כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1976 – 1982 ובין השנים 1971 – 1985 כיהן כמנהיג מפלגת המרכז השוודית. עם בחירתו לתקופת כהונתו הראשונה ב-1976 הוא היה לראש הממשלה הראשון מזה ארבעים שנה שלא נבחר מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה.
ראשית חייו.