בעקבות כיבושה של הגדה המערבית במלחמת העצמאות, מינה עבדאללה, מלך ירדן את השייח' חסאם ג'אראללה לתפקיד נשיא המועצה, כחלק ממאבקו נגד אמין אל-חוסייני והרצון לבסס את מעמדו כשליט הגדה. המועצה פורקה ב-1951 על ידי שלטונות ירדן ובמקומה הוקם גוף אלטרנטיבי בשם "חבר העולמא". לאחר מלחמת ששת הימים הוקמה "רשות אסלאמית עליונה" בראשות השייח' חילמי אל-מחתסב, כתגובת נגד להחלת החוק הישראלי על מזרח ירושלים. גוף זה מוכר כיום כ"מועצה המוסלמית העליונה". בראשותו עומד נכון ל-2011 השייח' עכרמה צברי.
דרוסקינינקאי
דרוסקינינקאי (; בפולנית: Druskieniki) היא העיר הדרומית ביותר בליטא, לא רחוק מגבולות פולין ובלארוס. החל מתום מלחמת העולם השנייה, דרוסקינינקאי מהווה עיר תיירות עם אתרי נופש, בילוי ובריאות המבוססים לרוב על מים ומלח. הרחוב המרכזי בעיר הוא ע"ש מיקולאיוס קונסטנטינס צ'יורליוניס, והוא מתפרש על כל אורכה. מקור השם הוא "Druska", מלח בליטאית.
היסטוריה.
למרות שבמקורות הכתובים הוזכרה העיר בפעם הראשונה רק בתחילת המאה ה-17, אנשים מתגוררים באזור זה כבר מתקופת האבן.
במאה ה-18, הייתה דרוסקינינקאי כפר ליטאי רגיל, עד שסטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי, הדוכס הגדול של ליטא, מלך פולין, הוציא צו והכריז על דרוסקיניקאי ככפר נופש, ב-20 ביוני 1794.
בשנת 1837, כאשר איגנצי פונברג, פרופסור באוניברסיטת וילנה, ניתח את ההרכב הכימי של המים המינרליים הזורמים בנהר הניימן המתפרש לרוחב העיר, ופרסם את התוצאות, אישר הקיסר ניקולאי הראשון את פרויקט הנופש בדרוסקינינקאי.
יהודי דרוסקינינקאי.
ראשית הקהילה היהודית בדרוסקינינקאי בשנות ה-80 של המאה ה-19, אז הוקמו במקום שני בתי מדרש ונקבע בית קברות. הקהילה הקטנה החזיקה גם "חדר", ואלו מילדיה שבחרו להמשיך בלימוד תורה נסעו ללמוד בישיבות ליטא.
רבני העיירה היו:
במאה ה-21 מתגוררים בעיר יהודים אחדים.
אקסנט
הערכת מודיעין
הערכת מודיעין היא שלב מרכזי בפעילותם של גופי מודיעין, שבו על ראשי המערכת להשתמש בכל המידע המונח לפניהם (כפי שנאסף על ידי גופי האיסוף ונותח על ידי גופי המחקר) כדי להעריך מה כוונותיו של היריב ומה צפוי בהתנהגותו.
הערכת המודיעין הניתנת לממשלה עוסקת בשאלות אסטרטגיות, כגון האם צפויה מלחמה, האם עלול לחול שינוי אסטרטגי (כגון החלפת המשטר) בקרב היריב וכדומה. הערכה זו ניתנת במועדים קבועים (הערכת מודיעין שנתית, למשל) או בהתאם לצורך, בעקבות התפתחות שמצריכה הערכה.
הערכת מודיעין טקטית עוסקת בשאלות הקשורות לניהולו של מבצע מסוים, כגון התנהגות היריב במהלך המבצע או בשאלות שקשורות לאחר המבצע כגון הערכת נזקי לחימה.
על המעריך לפרש את כל העובדות המודיעיניות הידועות הרלוונטיות לנושא אודותיו תינתן ההערכה החל בסדר הכוחות, האימונים שעברו, הפרופיל הפסיכולוגי של גורמי המערכת היריבה - כל זאת על מנת להעריך את יכולותיו וכוונותיו של היריב. לא תמיד מתקבלות הערכות נכונות, ולפעמים מתקבלות אף הערכות שגויות לגמרי שתוצאותיהן הרסניות, ואשר נובעות מטעות בהערכת הנתונים השונים ויחסי הכוחות השונים ביניהם (זאת בשל כשל איסופי או טעות מחקרית). הדוגמה המפורסמת ביותר בישראל לטעות בהערכת מודיעין היא הכישלון של אמ"ן לחזות את פרוץ מלחמת יום הכיפורים ולהתכונן אליה בזמן.
יצחק קליין
יצחק קליין (1935 – 1990) היה פילוסוף ומרצה בכיר בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת חיפה. חקר בעיקר את גאורג וילהלם פרידריך הגל.
נולד בסירט שברומניה. בן למשפחה ציונית ומשכילה. עלה לישראל עם הוריו בשנת 1948. למד לתואר ראשון ושני בפילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית. למד את לימודי הדוקטורט בצרפת, בסורבון, שם כתב את עבודת הדוקטור בנושא: "הגל ובעיית הספקנות". את הדוקטורט כתב תחילה בהדרכת ז'אן איפוליט עד למותו של זה, ולאחר מכן השלימו בהנחיית עמנואל לוינס.
בין השנים 1969–1990 היה מרצה ומרצה בכיר לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
אשתו היא פרופ' שרה קליין-ברסלבי.
אפרים גוטהולד לסינג
יצחק קלין
חידושי הרשב&quot;א על מסכת מנחות
חידושי הרשב"א על מסכת מנחות הוא ספר של אחד הראשונים, שנכתב על מסכת מנחות, והוא מספרי הראשונים היחידים על מסכת בסדר קדשים.
תוכן הספר.
הספר כולל חידושים וביאורים על מסכת מנחות בדרך הפשט, כדרכם של הראשונים בעלי התוספות, באריכות.
מחבר הספר.
לפי המקובל - וכן כותב החיד"א - מדובר בכתב ידו של הרשב"א הידוע, וכן נקבע שמו של הספר בכל מהדורותיו. אולם סגנונו של הספר מוכיח שלא יצא מתחת ידי הרשב"א.
רבי אלחנן וסרמן בהקדמתו לספרו קובץ הערות על מסכת יבמות כותב בשם החפץ חיים, שמחבר הספר הוא רבי ישעיה די טראני, ומדובר בעצם בחלק נוסף של חידושיו תוספות רי"ד על הש"ס, אולם על השערה זו יצאו עוררין, שכן אין מדובר בסגנון כתיבתו.
יש הטוענים כי המחבר הוא רבינו שלמה בן אברהם מן ההר שראשי תיבות של שמו הם ה"רשב"א", וכך משער גם הרב משה יהודה בלוי (המוציא לאור של סדרת "שיטת הקדמונים").
לפי השערת הרב אביגדור אריאלי, מו"ל ספרי הראשונים, מדובר בספרו של רבנו פרץ הכהן, כראיה הוא מביא את המילים "תפ"כ" (ראשי תיבות "תוספות פרץ כהן") המופיעים אף בכתבי היד של ספר זה. הרב מרדכי גוטסגנדה, שההדיר את הספר מחדש בשם "חידושים לאחד הראשונים" (ירושלים תש"ס), תומך בזיהוי זה במבואו המקיף לספר.
חידושי הרשב&quot;א למסכת מנחות
בעל מופת
ביהדות, בעל מופת הוא כינוי לצדיק שמיוחסים לו כוחות על-טבעיים לחולל נסים ומופתים. מאמיניו וחסידיו מאמינים כי קרבתו אל האלוהים מעניקה לו כוח לשנות את גורלו של האדם ולבטל את רוע מזלו, באמצעות ברכה או תפילה. אצל בעלי מופת מתחום הקבלה נעשה המופת על ידי השבעות וקמעות, הגייה או כתיבה של שמותיו של האל.
כוחו העל-טבעי של הצדיק.
על פי המסורת היהודית "צדיק גוזר והקדוש ברוך הוא מקיים". המקור לכך מן התלמוד:
(מסכת מועד קטן טז, ב)
מקור נוסף הוא מסיפורו של חוני המעגל שתפילתו חוללה נס:
(מסכת תענית כג, א)
מ'בעלי נס' ל'בעלי מופת'.
במקורות היהודיים כונו אנשים מחוללי נסים "בעלי נס", כגון רבי מאיר בעל הנס, וכן רבי שמעון בר יוחאי ה"מלומד בנסים" ().
מאז קמה תנועת החסידות שונתה ההגדרה מ"נס" ל"מופת" ומ"בעלי נס" ל"בעלי מופת". השינוי הטרמינולוגי נועד לרכך את עוצמת המעשה שמחולל הצדיק. הרקע לשינוי נעוץ בשינוי ההתייחסות לתופעה זו בעולם החסידות. בעוד שלנס שמחולל אדם בשר ודם יש משמעות דרמטית והוא מתחולל רק בנסיבות מיוחדות, בעולם החסידות נחשבים ה'מופתים' לתופעה שכיחה וכמעט שגרתית, כחלק מהנהגתו של הצדיק את עדת חסידיו.
התנגדות.
בדורות הראשונים של תנועת החסידות, ההתייחסות אל המופתים בקרב החסידים ואדמו"ריהם לא הייתה אחידה. אצל קבוצות רבות בעולם החסידות היה למופתים מקום מרכזי, אולם היו קבוצות שייחסו משקל מועט למופתים והן השתיתו את ההווייה החסידית על יסודות אחרים. היו אף קבוצות חסידיות שביטלו לגמרי את תופעת המופתים, ובראשן חסידות קוצק. הרבי מקוצק נטה לזלזל וללעוג לתופעה, ומיוחסת לו האמרה: "אותות ומופתים באדמת בני חם" - הם זקוקים למופתים, לא אנו.
בעבר, הציבור הליטאי דחה את תופעת בעלי המופת הרווחת בעולם החסידות. בהתייחסויות שונות של גדולי תורה ליטאים אנו מוצאים התבטאויות האומרות ש"בעל המופת" האמיתי הוא מי שמהווה מופת בהנהגותיו האישיות ולאו דווקא במופתים שמיוחסים לו. כמו כן ידועה האמרה שהמופת הגדול אינו "צדיק גוזר והקדוש ברוך הוא מקיים" אלא "הקדוש ברוך הוא גוזר והצדיק מקיים", כלומר, שהאדם מקיים את מצוות התורה ועובד את אלוהיו.
עם זאת, גם בליטא התפרסמו בעבר כמה "צדיקים עממיים" שנחשבו בעלי מופת, ובהם רבי מרדכי מאושמינה, רבי נחום מהרודנה, רבו של החפץ חיים, ואף החפץ חיים עצמו.
סוגי 'בעלי מופת'.
הקבוצה המרכזית של בעלי מופת היא של צדיקים ואדמו"רים מעולם החסידות. כיוון שה'מופתים' תופסים משקל רב בהווי של עולם החסידות, טיפחו החסידים נושא זה והוא מהווה אחת מנקודות האמונה הבסיסיות של החסיד ביחס אל אדמו"רו.
קבוצה נוספת של בעלי מופת היא של מקובלים. ההילה המיסטית שאופפת את העיסוק בקבלה מושכת את המון העם להאמין בכוחם של המקובלים לחולל מופתים. לקבוצה זו משתייכים בעיקר יהודים בני עדות המזרח. ההנחה הרווחת היא שאנשי קבלה אמיתיים, העוסקים בקבלה מעשית, אכן יש להם הכוח לחולל מופתים על ידי השבעות וקמעות. אולם בשנים האחרונות נעשה תחום זה פרוץ ולתוכו חדרו אנשים המתחזים למקובלים.
אף שהנטייה לייחס סיפורי מופתים למקובלים הייתה נפוצה מאוד בעדות המזרח, בכל זאת יוחסו אצלן סיפורי מופתים לצדיקים וגדולי תורה ולאו דווקא למקובלים מובהקים. הבולט שבהם בדור האחרון היה הבבא סאלי. לאחר פטירתו התפשטה תופעת ה"באבות", המייחסים לעצמם כוחות על-טבעיים. תופעה זו משיקה לתחום הפרוץ של קבוצות המקובלים והיא שנויה במחלוקת. כיום יש כ-350 "באבות" ברחבי הארץ.
בימינו התפשטה תופעת "בעלי המופת" וחדרה גם לשכבות רחבות בציבור הליטאי. אם בעבר הייתה התנגדות גורפת לתופעה בקרב ציבור זה, כיום מגלים חלקים רבים בציבור הליטאי אמפתיה לנושא, ולרבנים ליטאים מיוחסים מעשי מופת. אם בעבר ספרי ביוגרפיה על גדולי תורה ליטאים סיקרו בעיקר את גדלותם בתורה, כיום חלק נכבד מספר ביוגרפי כזה מוקדש לסיפורי מופתים על מושא הספר.