הפילוסוף פרופסור מאיר בוזגלו, מבקר חלק מהקביעות של הררי וטוען כי יש בספר תיאורים חדים ואף מבריקים, אולם לעיתים הם אינם עומדים בפני הביקורת, כמו הטיעון כי "ביסוד הפוליתיאיזם עומדת תפיסה מטפיזית האומרת שיש אל יחיד אדיש", או ההגדרה של אושר וסבל כמאזנים שונים של תחושות גופניות, וכן בדוגמאות נוספות. עם זאת, בוזגלו מאוד ממליץ לקרוא את ספריו של הררי, משום שיש בהם הרבה אינפורמציה, הרבה מאוד תובנות מרתקות, מעוף ובעיקר עניין.
הכלכלן ד"ר אורי כץ טוען כי כתיבתו של הררי בנושאים כלכליים לוקה בבורות, חוסר הבנה ותקיפת אנשי קש. כך למשל תיאורו לגבי מקורות המהפכה התעשייתית עומד בסתירה מוחלטת לספרים ולמאמרים של בכירי החוקרים בהווה ובעבר, ובניגוד ל"עשרות ספרים עבי כרס" שנכתבו בנושא.
ד"ר משה רט כתב כי "למרבה הצער, עיון בספריו מגלה שההילה שנקשרה לאיש רחוקה מאוד מלהיות מוצדקת. ספריו ומאמריו של הררי מלאים בכשלים, שגיאות, סתירות עצמיות וחוסר הבנה מביך של רבים מהנושאים עליהם הוא כותב" וכי "מאמרו של הררי (בנוגע לתרומה השולית של היהדות לאנושות) לוקה בכשלים לכל אורכו". ביחס למאמר זה כתב הרב והפילוסוף מיכאל אברהם כי "יובל נוח הררי לא מאכזב. כל כך הרבה שטויות, דמגוגיה, הנחות המבוקש והנחות לא מבוססות, במאמר אחד. זה קשקוש שהוא אפילו יותר מרוכז מאשר בספריו".
הרב חיים נבון כתב כי "שני ספריו של יובל נח הררי ("קיצור תולדות האנושות" ו"ההיסטוריה של מחר") הם פרויקט מרשים של היסטוריה ופילוסופיה, אך בכמה סוגיות אנושיות מרכזיות נראה שהאידאולוגיה גוברת על האמת".
קו ביקורת נוסף מתמקד בכך שהררי מציג את מצבו של המין האנושי כיום דרך עדשה צרה של אתוס אינדיבידואליסטי נאו-ליברלי. דני גוטוויין קובע שספרו של הררי "21 מחשבות על המאה ה-21" מציג עמימות מכוונת שנמנעת מלבקר את מוקדי הכוח והשיח אותו הם מקדמים: "הוא מפקיע סוגיות אלה מהקשריהן החברתיים, מציג אותן כבלתי פתירות מבחינה פוליטית והופך את ההתמודדות אתן לעניין אישי". בדומה לגוטוויין, גיל חיזי טוען שהפרשנות שהררי מציג למגפת הקורונה ממשיכה להציב במרכז את יחסו של הפרט אל טכנולוגיות המידע, בהמשך לנטייתו של הררי להמעיט את הדיון בנושאי רווחה, התאגדויות חברתיות ותפיסות עולם תלויות תרבות. תומר לביא מוסיף ומזהיר שעל פי תורתו המוסרית של הררי, היחיד עסוק בזכויותיו הפרטניות ונמנע מלהתחייב לחמלה לשאר בני המין האנושי.
בעקבות הסכמת הררי להשמטת דברי ביקורת על שלטון פוטין מהתרגום לרוסית של ספרו "21 מחשבות על המאה ה-21", נמתחה ביקורת על בגידת הררי בערכים להם הוא עצמו מטיף. הררי השיב לביקורת זו שללא הסכמתו לשינויים מעטים בספר, הספר לא היה מאושר לפרסום ברוסיה. הוא הוסיף שרוסיה היא מדינה לא דמוקרטית והוא לא היה מוכן לשנות את הרעיונות והמסרים המרכזיים אך את הדוגמאות היה מוכן לשנות כדי שהספר יצא לאור גם ברוסיה. הוא ציין "אני חושב שהתשלום של שינוי דוגמאות ספורות שווה את הרווח של הגעה לקהל הרוסי".
קיצור תולדות האנושות
קיצור תולדות האנושות הוא ספר מאת הפרופסור יובל נח הררי מהחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושיצא לאור בהוצאת דביר בשנת 2011. נכון למרץ 2015, הספר שהה במצטבר 180 שבועות ברשימת רבי המכר של עיתון הארץ, בקטגוריית ספרי העיון. הספר תורגם לכ-40 שפות.
בשנת 2017 נרכשו זכויות הספר על ידי הבמאי והמפיק רידלי סקוט ("בלייד ראנר") ובמאי סרטי התעודה זוכה האוסקר אסיף קפדיה ("איימי"), שמתכוונים לעבד את הספר לסרט קולנוע שייקרא "Sapiens".
הספר מבוסס על הקורס "מבוא להיסטוריה עולמית" לתואר ראשון באוניברסיטה העברית, אותו העבירו בתחילה תריסר מורים שונים, כל אחד בתחום התמחותו, ובמהלך השנים החל הררי להעביר את הקורס כולו. בניגוד לספרים אחרים שמתארים את ההיסטוריה העולמית בעיקר ביחס לתרבות המערבית כפי שהתפתחה ב-5,000 השנים האחרונות, מנסה הררי בספרו לבחון את מהלך ההיסטוריה בכל התרבויות ולאורך כל התקופות, החל מלפני כ-70 אלף שנה, והוא אף סוקר את הרקע שקדם לכך. בניגוד לספרי ההיסטוריה המקיפים המקובלים, הספר מנסה להראות לא רק את השתלשלות האירועים, אלא גם לעסוק בחוויה האנושית האינדיבידואלית ובסוגיות אתיות העולות מן ההיסטוריה.
פרופסור הררי הוציא לאור באוקטובר 2020 את ספרו "תולדות האנושות/היסטוריה מאוירת" אשר מהווה עיבוד עלילתי, גרסת קומיקס דגיטלי לספרו "קיצור תולדות האנושות".
המהפכות השונות בהיסטוריה.
הספר מחלק את ההיסטוריה על פי שלוש מהפכות עיקריות:
תזות מרכזיות בספר.
תזה מרכזית בספר היא שההיסטוריה החלה לפני 70,000 שנה עם המהפכה הלשונית. הופעתה של המהפכה הלשונית החלה להניע דינמיקות תרבותיות מסוג חדש – דינמיקות היסטוריות – ששונות באופן מהותי מהדינמיקות הביולוגיות שאפיינו את מיני האדם עד אז ושמאפיינות עד היום את יתר מיני בעלי החיים.
תזה מרכזית נוספת בספר היא שמאז המהפכה הלשונית חיים בני האדם בתוך "סדר מדומיין". כלומר, כללי מחשבה והתנהגות אשר מבוססים על מושגים הקיימים אך ורק בדמיונם המשותף של בני האדם – כסף, אלים, צדק, זכויות, לאומים, מדינות וכיוצא בזה. בלי אמונה משותפת בסדר מדומיין כלשהו, לא ניתן לארגן שיתופי פעולה בין מספרים גדולים של בני אדם, מכיוון שלבני אדם אין אינסטינקטים ביולוגיים המתאימים לשיתוף פעולה עם מספר כה גדול של זרים.
תזה שלישית שמופיעה בספר היא שהאדם הוא המין הקטלני ביותר שחי אי-פעם על-פני כדור-הארץ. עוד בתקופה שבין המהפכה הלשונית למהפכה החקלאית הכחיד האדם כ-50% מסוגי היונקים היבשתיים הגדולים בכדור הארץ, ומספר גדול מאוד של מיני בעלי חיים אחרים. באוסטרליה נכחדו 95% מכל בעלי החיים הגדולים של היבשת, ובאמריקה נכחדו 84 מתוך 107 (78.5%) סוגי יונקים יבשתיים גדולים. גל הכחדה נוסף ליווה את המהפכה החקלאית, אשר בנוסף להכחדת מינים רבים של בעלי חיים, הביאה גם לשעבודם של מספר קטן של מינים לצרכיו של האדם. בעלי חיים מבויתים אלו נחלו הצלחה אבולוציונית מסחררת והתרבו בהמוניהם, אולם מבחינת תנאי חייהם של הפרטים האינדיבידואלים, בעלי חיים מבויתים אלו הם בין היצורים האומללים ביותר שחיו אי פעם על פני כדור הארץ. ההצלחה הגדולה ברמת המין הקולקטיבי כרוכה באומללות גדולה של הפרט.
תזה רביעית בספר היא שלהיסטוריה יש כיוון. היא נעה בהדרגה ממצב שבו קיים בכדור הארץ מספר גדול מאוד של תרבויות אנושיות קטנות, למצב שבו קיים מספר קטן של תרבויות גדולות יותר, ועד למצב שבו תתקיים תרבות אחת גלובלית. לדעתו של הררי, ההיסטוריה אינה מתפתחת לטובתם של בני האדם, והתרבויות שמנצחות במאבק ההישרדות אינן בהכרח התרבויות הטובות ביותר לבני האדם.
הספר טוען שהמנוע העיקרי של ההיסטוריה ב-500 השנים האחרונות הוא השילוב או הברית בין המדע המודרני, הקפיטליזם והאימפריאליזם האירופאי. האימפריאליזם והקפיטליזם מספקים את התמיכה המוסדית והכספית שבלעדיה כמעט בלתי אפשרי לערוך מחקר מדעי, ובתמורה האימפריאליזם והקפיטליזם מכתיבים את האג'נדה של המדע וקובעים כיצד יישמו את תגליותיו בצורת טכנולוגיה. לדעת הררי, האידיאל המרכזי של המערכת המשולשת הזאת הוא אידיאל הקידמה, שמבוסס על שתי הנחות: (1) ידע הוא כוח, (2) ישנם דברים רבים שבני האדם עדיין לא יודעים. מכאן נובע שאם בני האדם יחקרו ויגלו ידע נוסף הכוח שלהם ילך ויגבר, והם יוכלו לעשות דברים שכרגע נבצרים מיכולתם. באופן פוטנציאלי אין שום גבול ליכולתם של בני האדם מלבד הגבול שמציבה הבורות. הדוגמה המובהקת ביותר לכך היא מה שהררי קורא לו "פרויקט גילגמש" – הניסיון להביס את הזיקנה והמוות באמצעות מחקרים ברפואה, ביו-טכנולוגיה וכיוצא בזה.
הספר מציג את הטענה שההיסטוריה מתקרבת לסופה. אם הומו סאפיינס לא ישמיד את עצמו, אז בקרוב מאוד הוא ישדרג את עצמו לישות שונה לגמרי. אנו מתקרבים לנקודה המכונה בפי העתידנים "סינגולריטי", שבה יקרוס עולם המשמעות שלנו. אין לנו יכולת אפילו לדמיין את מה שעשוי לקרות אחר כך.
טענה מתודית שמעלה הררי היא, שיש לבחון את ההיסטוריה לפי קריטריונים של סבל ואושר. השאלה, האם הסבל בעולם יפחת או יגדל כתוצאה מתהליך או מהפכה זו או אחרת - כגון עליית הנצרות או המהפכה הצרפתית - היא החור הגדול ביותר בהבנתנו את ההיסטוריה. לטענת הררי, אין לנו עדיין הבנה טובה של מהות הסבל והאושר, ואיננו מסוגלים לקבוע האם, למשל, יש פחות או יותר סבל בעולם של ימינו מאשר לפני 500 שנה.
ראו גם.
Sex at Dawn
סטירמן
בואינג סטירמן PT-13 קאידט
אליק מישורי
אלכסנדר (אָלִיק) מישורי (Alec Mishory) (נולד ב-28 במאי 1946) הוא היסטוריון, אוצר, מבקר אמנות וחוקר אמנות ישראלי.
ביוגרפיה.
מישורי נולד בתל אביב למשה ואסתר. סיים בשנת 1972 לימודי תואר ראשון באמנות ותעודת הוראה מוובסטר קולג' בסנט לואיס, מיזורי. בשנת 1984 סיים תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 סיים דוקטורט בתולדות האומנות מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY); כותרת הדיסרטציה, שעסקה בצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו: "Théodore Géricault's Grande suite anglaise: sources, iconography and significance".
בשנים 1989-1988 שימש כמבקר אמנות בעיתון מעריב. בין 1987–1993 כתב באופן קבוע ב-סטודיו, ובין השנים 1990–1995 שימש כמבקר שבועי עבור המוסף הספרותי של הארץ.
מישורי דובר עברית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, ובעל יכולות קריאה וכתיבה בשפה הרוסית. בשנת 1999 למד גרמנית במכון גתה בברלין, לאחר שזכה במלגת מחקר בנושא :"אמנים יהודים בתרבות הגרמנית (לפני מלחמת העולם הראשונה)".