באותו הערב, השלושה שותים, משתכרים וצוחקים יחד על הכיבושים המיניים שלהם. שני הבנים מגלים כי היו נשים לא מעטות, אשר שניהם קיימו עימן יחסי מין (החברות שלהם, לואיסה). חוליו מוסיף לטנוץ', בצחוק: "ואת אמא שלך גם". השלושה פורשים לחדר, מתחילים לרקוד בחושניות ולהתפשט. שני הנערים ממקדים את תשומת לבם בלואיסה, אך בעודה כורעת על ברכיה, על מנת "לעורר" את שניהם, שני הבנים מוצאים את עצמם עומדים עירומים זה מול זה, והם מתנשקים. בבוקר המחרת, שני הבנים מתעוררים יחד באותה המיטה, עירומים, לאחר שלואיסה הקדימה להתעורר ועזבה את המקום. הם מיד מפנים את גבם זה לזה, ולהוטים לחזור הביתה.
המספר מספר שהשניים חזרו הביתה, נסיעה שקטה ללא אירועים מיוחדים, בעוד לואיסה נשארה מאחור. כאשר בנות-הזוג של הבנים חזרו מטיולן באיטליה, הן עזבו את הבנים. חוליו וטנוץ' התחילו לצאת עם בנות אחרות, והפסיקו להתראות זה עם זה.
כשנה לאחר מכן, בשנת 2000, השניים נפגשים באופן מקרי, ומעדכנים זה את זה על חייהם, על כוס קפה חפוזה בבית קפה. טנוץ' מספר לחוליו כי לואיסה מתה מסרטן חודש לאחר נסיעתם במשותפת, וכי ידעה שהיא חולה במשך כל הזמן שהשלושה היו ביחד. טנוץ' מזדרז לעזוב, תוך שימוש בתירוץ קלוש כלשהו, ונפרד לשלום מחוליו. המספר מוסיף כי השניים לא יתראו שוב לעולם.
צוות השחקנים.
לכל הדמויות הראשיות בסרט יש שם משפחה ששמו כשם משפחתו של גיבור מההיסטוריה המקסיקנית: הכובש הספרדי הרנאן קורטס, קיסר מקסיקו אגוסטין דה איטורבידה, המהפכן המקסיקני אמיליאנו ספאטה, נשיא מקסיקו פרנסיסקו מדרו, המושל האצטקי טנוץ'.
פרסים.
הסרט זכה ב-33 פרסים שונים ברחבי העולם, והיה מועמד ל-27 פרסים נוספים. בין הפרסים העיקריים בהם זכה: פרס התסריט הטוב ביותר ופרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הסרטים של ונציה, וכן פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. כן היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר בשנת 2002 (בו זכה סרט דובר ספרדית אחר, "דבר אליה").
בעקבות הצלחת הסרט הוזמן הבמאי אלפונסו קוארון לביים את הסרט הארי פוטר והאסיר מאזקבאן.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
פרופסור שור
הרי אטאפוורקה
הרי אטאפוורקה (בספרדית: Sierra de Atapuerca) הם חבל ארץ קרסטי קדום בספרד, הנמצא בקרבת העיירה אטאפוורקה, בנפת בורגוס שבשטח הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון. ייחודו של האתר הוא במערות שבשטחו ובאתר הארכאולוגי שבו, שם נמצאו שלדים מאובנים וכלי אבן של ההומינידים הקדומים ביותר המוכרים במערב אירופה. האתר הארכאולוגי הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
גאוגרפיה.
בהרי אטאפוורקה נמצא מעבר ההרים בורבה, אשר מהווה חלק מהדרך מהחלק הפנימי של חצי האי האיברי אל שאר יבשת אירופה. המעבר מחבר גם בין תוואי נהר האברו (הנשפך לים התיכון) לבין תוואי נהר הדורו (הנשפך לאוקיינוס האטלנטי). בשל חשיבותו הגאוגרפית של חבל ארץ זה, הוא מהווה חלק מדרך סנטיאגו ההיסטורית, וכן עוברות בו כיום שתי אוטוסטרדות מרכזיות בספרד.
האתר הארכאולוגי.
במהלך עבודות תשתית שהתבצעו באזור לטובת הנחת קווי מסילת ברזל התגלו באטאפוורקה מספר אתרים ארכאולוגים. החפירות המדעיות החלו בשנת 1964, על ידי פרנסיסקו חורדה סרדה (Francisco Jordá Cerdá), ובמהלכן התגלו באזור שרידי אדם מתקופות שונות - החל משחר האנושות, דרך תקופת הברונזה וכלה באדם המודרני. כמו כן, נמצאו באתרי החפירה כלים וחפצי אמנות מאבן. החפירות באתר נמשכות ברציפות מאז ועד היום, ובשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה מודרנית.
באזור אטאפוורקה נערך בשנת 1054 "קרב אטאפוורקה", בין כוחותיו של פרדיננד הראשון מלך קסטיליה לבין כוחותיו של אחיו גרסיה מלך נווארה.
לקרוא את לוליטה בטהרן
לקרוא את לוליטה בטהראן הוא ספר שחיברה הסופרת האיראנית, פרופסור אזאר נפיסי.
הספר יצא לאור בשנת 2003, היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 100 שבועות ותורגם ל-32 שפות, ביניהן עברית.
הספר מתאר קבוצת קריאה שאירחה נאפיסי בביתה שבטהראן אחרי שעזבה את משרתה כמרצה באוניברסיטה, כאשר לא יכלה עוד ללמד בתנאים הבלתי אפשריים של המהפכה האסלאמית. בקבוצת הקריאה נטלו חלק שבע מהטובות בתלמידותיה של נאפיסי, שנפגשו בביתה מדי שבוע במשך שנתיים, בין 1995 ו-1997, כדי לשוחח על יצירות ספרותיות אסורות של סופרים מערביים: הנרי ג'יימס, ולדימיר נבוקוב, ג'יין אוסטן ואחרים. במקביל, שוחחו רבות גם על המצב באיראן בתקופה שאחרי המהפכה האיסלמית, על האופן שבו ניפצה המהפכה את חלומותיהן ועל שלטון של דיכוי, הפחדה ואלימות שבו הפכו חייהן לסיוט מתמשך. שני קווים מקשרים בין היצירות הספרותיות שעליהן דנות נאפיסי והסטודנטיות שלה לבין המצב באיראן: הדמיון בין המהפכה והחיים באיראן לחלק מהיצירות וההשראה שסיפקו חלק מהיצירות לנאפיסי ותלמידותיה לנסות ולשמור על עצמאותן ולמרוד, ולו רק במעט ובהיחבא, ברדיפה ובדיכוי של השלטונות.
עוד מספרת נאפיסי על חייה שלה שהפכו נסבלים פחות ופחות לאחר המהפכה, עד ליום שבו עזבה את איראן והיגרה לארצות הברית.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:ספרות איראנית]]
[[קטגוריה:ספרי עיון]]
[[קטגוריה:ספרי 2003]]
[[קטגוריה:צנזורה באיראן]]
[[קטגוריה:ספרי הוצאת משכל]]
[[קטגוריה:המהפכה האיראנית בתרבות]]
[[קטגוריה:טהראן: חינוך]]
לס קורטס
מגרש לס קורטס (בקטלאנית: Camp de Les Corts, ובספרדית: Campo de Las Cortes) היה אצטדיון ספורט בברצלונה שבקטלוניה, ספרד. הוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת ברצלונה, עד מעברה לקאמפ נואו ב-1957.
לס קורטס נבנה על פי תוכנית לטווח-הארוך של נשיא המועדון, ז'ואן גאמפר, במטרה לספק למועדונו אצטדיון משלו. האצטדיון החליף את "קרר אינדסטריה" כבית המועדון. ב-1922 נפתח האצטדיון עם תכולה תחילית של 20,000 צופים. המשחק הראשון שנערך בו היה בין ברצלונה לסנט מירן. ב-13 במאי 1923 אירח האצטדיון את גמר גביע המלך בין אתלטיק בילבאו לסי.אי יורופה. ב-21 בדצמבר 1924 שיחקה נבחרת ספרד מול נבחרת אוסטריה בלס קורטס.
ב-24 ביוני 1925, בזמן משחק, קידמו אוהדי ברצלונה בבוז את המנון ספרד. כתוצאה מכך, האשים הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה את ז'ואן גאמפר בקידום לאומיות קטלאנית. האצטדיון נסגר לשישה חודשים, וגאמפר גורש מספרד.
בעקבות הצלחה גדולה של הקבוצה בסוף שנות ה-40, היה נראה שלס קורטס הוא קטן מדי בשבילה. האצטדיון הורחב מספר פעמים עד לתכולה סופית של 60,000 מקומות, אך לא היה די בכך וב-1950 החלו תוכניות להקמת אצטדיון חדש, הקאמפ נואו.
הגמלאים
כריס הוי
כריס הוי (באנגלית: Chris Hoy; נולד ב-23 במרץ 1976) הוא רוכב אופניים סקוטי שפרש. הוי היה אלוף עולם וזוכה בשבע מדליות אולימפיות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה הוי בשלוש מדליות זהב והפך בכך לספורטאי הבריטי השני שמגיע להישג זה, 100 שנים אחרי השחיין הנרי טיילור. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה בשתי מדליות זהב והפך לספורטאי הבריטי המצליח ביותר (באותה עת) בתולדות בריטניה במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה.
הוי נולד וגדל באדינבורו שבסקוטלנד, בצעירותו, בגילאים 7 עד 14, רכב על אופני BMX והיה בין הרוכבים הטובים בעולם בתחום. הוא עסק בענפי ספורט נוספים כגון חתירה ורוגבי לפני שהקדיש את הקריירה המקצוענית שלו לענף הרכיבה על אופני מסלול משנת 1994.
להישגיו המשמעותיים הראשונים הגיע בשנת 1998 כאשר זכה במקום השלישי באליפות בריטניה, ב-1999 היה חבר בנבחרת בריטניה לאליפות העולם, וזכה עימה במדליית כסף במרוץ הספרינט הקבוצתי, הישג אותו שיחזר עם עמיתיו גם באולימפיאדת סידני. באליפות העולם ב-2002 השיג לראשונה מדליית זהב במרוץ יחידים נגד השעון למרחק של 1 ק"מ, וכך גם באולימפיאדת אתונה (2004).
שנת 2008 הייתה שנת שיא בקריירה המקצוענית של הוי, הוא זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם שנערכה במנצ'סטר ובהופעתו באולימפיאדת בייג'ינג זכה בשלוש מדליות זהב, שתיים מהן בתחרויות יחידים ואחת במרוץ קבוצתי.
באליפות העולם ב-2010 זכה במדליית זהב בספרינט, ובמדליית ארד בספרינט קבוצתי, ב-2011 זכה בשלוש מדליות כסף באליפות העולם: בספרינט, קיירין, וספרינט קבוצתי וב-2012 זכה במדליית זהב בקיירין וארד בספרינט.
סך הכול זכה לאורך השנים ב-25 מדליות באליפויות עולם, מהן 11 מוזהבות, ובחמש מדליות במשחקים האולימפיים מהן ארבע מזהב.
הוי קיבל במהלך השנים הוקרות רבות על הישגיו, בשנת 2005 צורף למסדר האימפריה הבריטית וב-2009 זכה לתואר אביר. הוענקו לו תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת הריוט-וואט ואוניברסיטת סנט אנדרוז. לאחר זכייתו בשלוש מדליות הזהב באולימפיאדת בייג'ינג, הודיעה עיריית גלאזגו כי הולודרום שיבנה בעיר לקראת משחקי חבר העמים הבריטי ב-2014 ייקרא על שמו. הוולודרום נחנך ב-2012.
באולימפיאדת לונדון (2012) נשא את דגל המארחת בריטניה בטקס הפתיחה. הוא ייצג את בריטניה בספרינט קבוצתי ובקיירין אך לא התאפשר לו להגן על תוארו במרוץ הספרינט האישי לאחר שהועדף עליו עמיתו למשלחת ג'ייסון קני. בתחרות הספרינט הקבוצתי היה זכה במדליית זהב והיה שותף בשבירת שיא העולם, הוא זכה במדליית הזהב השנייה שלו במשחקים במרוץ הקיירין. בכך היה לספורטאי הבריטי המצליח ביותר במשחקים האולימפיים כשהוא חולף על סטיב רדגרייב במספר מדליות הזהב והשווה את מספר המדליות מכל הסוגים שהשיג בראדלי ויגינס.
באפריל 2013 הודיע הוי על פרישה מרכיבה תחרותית וציין כי הוא גאה להיות חלק מהמהפך שעבר ספורט האופניים בבריטניה.