בקיץ פריק חזר לכדורגל האיטלקי אחרי 8 שנים כאשר חתם בפרוג'ה, העולה החדשה לסרייה ב'. בינואר חתם בליבורנו מהסרייה ג' ולאחר זמן קצר הושאל לפרו פיאצ'נזה.
בינואר פריק עזב את ליבורנו וחתם בראפרסוויל-ז'ונה מליגת האתגר השווייצרית.
ב-6 באוקטובר 2020, פריק חתם באנרגי קוטבוס.
בינואר פריק חתם בציהלול פיאטרה ניאמץ.
קריירה בינלאומית.
פריק חבר בשלוש הנבחרות הבכירות של ליכטנשטיין: נבחרת הנוער, הנבחרת הצעירה והנבחרת הבוגרת.
ב-6 באוקטובר 2016 פריק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–2 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
פ.צ. ואדוץ
בילי וייטלו
בילי הונור וייטלו, CBE (באנגלית: Billie Honor Whitelaw; 6 ביוני 1932 - 21 בדצמבר 2014) הייתה שחקנית אנגלייה. היא עבדה במשך 25 שנים בשיתוף פעולה עם המחזאי האירי סמואל בקט, ונחשבה לאחת המפרשות הבולטות של יצירותיו. עוד הייתה מוכרת מהופעתה בדמות גברת ביילוק, האומנת השטנית, בסרט האימה "אות משמים" משנת 1976.
ב-1991 הוענק לווייטלו תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית במסגרת חלוקת תוארי הכבוד ביום ההולדת של המלכה.
ביוגרפיה.
וייטלו נולדה בקובנטרי שבווריקשייר לפרנסס מרי (שם נעורים ויליאמס) וג'רי וייטלו. הייתה לה אחות אחת, קונסטנס, שהייתה מבוגרת ממנה בעשר שנים. וייטלו גדלה במשפחה ממעמד הפועלים בברדפורד, ולמדה בבית הספר לבנות בעיר (Grange Girls' Grammar School). בגיל 11 החלה להופיע בתוכניות רדיו, בהם בתפקיד באנקל בתוכנית הרדיו "Children's Hour from Manchester". בהמשך עבדה כעוזרת מנהל במה. בהיותה בבית הספר התיכון שיחקה עם להקת תיאטרון רפרטוארי בתיאטרון פרינס בברדפורד. אביה נפטר מסרטן הריאה כשהייתה בת 9. הם חיו בדוחק ואמה נאלצה לפרנס לבדה את המשפחה.
קריירה.
וייטלו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), והופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1950 בגיל 18. ב-1954 שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "The Sleeping Tiger". בהמשך הופיעה בסרט "Carve Her Name with Pride" מ-1958, ובסרט "Hell Is a City" מ-1960. עד מהרה הייתה לשחקנית קבועה בסרטי קולנוע בריטיים של שנות החמישים והשישים של המאה העשרים. היא התמחתה בדמויות של הבלונדיניות והמזכירות, אבל שיחקה גם בתפקידים דרמטיים שהחלו בסוף שנות השישים. ב-1967 כיכבה לצדו של אלברט פיני בסרט "צ'ארלי באבלס" עליו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. היא זכתה בפרס באפט"א השני שלה על הופעתה בתפקיד אמה של היילי מילס במותחן הפסיכולוגי "Twisted Nerve" משנת 1969. תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרט "Leo the Last" (מ-1970), "התחילו את המהפכה בלעדי" (1970), "אדי הבלש" (1971) וסרט המתח של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" (1972).
ב-1976 זכתה וייטלו להכרה בינלאומית כשהופיעה בתפקיד המצמרר בדמות גברת ביילוק, השומרת הזדונית של הילד השטן דמיאן, בסרט "אות משמים". על הופעתה זו זכתה בפרס הקולנוע הבריטי של עיתון האיבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר. עוד בקולנוע דיבבה את אוגרה בסרט "הקריסטל האפל" ושיחקה בתפקיד גברת הול הנאיבית בסרט "מוריס" משנת 1987. יחד עם ג'ואן פלורייט גילמה את אחת משתי האחיות הנאבקות לשרוד בליברפול בתקופת המלחמה בסרט "נלי, מרגו וריטה" מ-1988. ב-1990 שיחקה בתפקיד האם השתלטנית והמגוננת של האחים הפסיכופתים "האחים קריי", והייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקיד זה. ב-1996 הופיעה בתפקיד גרייס פול בסרט "ג'יין אייר", ובשנת 2000 שיחקה בדמות הכובסת העיוורת בסרט "עט הסקנדל". ב-2007 חזרה להופיע בקולנוע בסרט הקומי "שוטרים לוהטים" בתפקיד ג'ויס קופר.
ב-1970 הייתה וייטלו חברה בצוות השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-1963 פגשה בילי וייטלו את המחזאי האירי סמואל בקט. בין השניים נרקמה מערכת יחסים מקצועית אינטנסיבית עד למותו ב-1989. הוא כתב רבים ממחזותיו הנסיוניים במיוחד עבורה, והתייחס אליה כאל "שחקנית מושלמת". וייטלו הייתה המוזה של בקט, והוא יצר, כתב ושכתב כל מחזה כאשר היא משחקת כל תנועה לפעמים עד כדי תשישות מוחלטת.
וייטלו נותרה המפרשת הראשית של בקט של יצירתו. היא הרצתה על טכניקת הכתיבה של בקט, והסבירה "הוא השתמש בי כמו חתיכות גבס שאותן עיצב עד שקיבל את הצורה הנכונה". הם שיתפו פעולה במחזות כגון "Play", "Eh Joe", "ימים שמחים", "לא אני", "פסיעות" ו-"Rockaby" הן על הבמה והן על המסכים.
בשנים 1964 עד 1966 הייתה וייטלו חברה בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1965 החליפה את מגי סמית' בתפקיד דזדמונה במחזה "אותלו" בכיכובו של לורנס אוליבייה.
וייטלו הופיעה לעיתים קרובות גם בטלוויזיה וזכתה לשבחים על עבודתה. ב-1955 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה המשטרתית "Dixon of Dock Green" בדמות מרי דקסון, בתו של ג'ורג' (ג'ק וורנר). ב-1957 הופיעה בתפקיד אשה שמנסה להצטרף לחבורתו של רובין הוד בפרק "The Bride of Robin Hood" בסדרה "הרפתקאותיו של רובין הוד". ב-1972 זכתה וייטלו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה "The Sextet". ב-1958 ו-1959 שיחקה בסיטקום "Time Out for Peggy". ב-1970 הופיעה בפרק בסדרה "Wicked Women". ב-1973 השתתפה בעיבוד של ה-BBC ל"סיפורי וסקס" מאת תומאס הרדי. ב-1980 גילמה את מאדאם ד'פארז' בסרט הטלוויזיה "בין שתי ערים". עוד בטלוויזיה הופיעה בדרמה הקומית "טוראי שולץ" (1982), בסרט הטלוויזיה "רצח מתוחכם" (1991), ב-"Duel of Hearts" (מ-1991), בסדרה "Firm Friends" (מ-1992 עד 1994), בדרמה "Born to Run" (מ-1997), במיני-סדרה "מרלין" (1998) וב-"A Dinner of Herbs" (מ-2000).
חיים אישיים.
בשנים 1952 עד 1966 הייתה וייטלו נשואה לשחקן פיטר ווהן. אחר כך התחתנה עם מבקר התיאטרון רוברט מולר והייתה נשואה לו עד למותו ב-1998. לבני הזוג נולד בן. הספר יצא לאור בהוצאת St. Martin's Press בשנת 1966. בשנותיה האחרונות חיה וייטלו בבית אבות בהמפסטד שבלונדון. ב-21 בדצמבר 2014 היא נפטרה בגיל 82.
יסעור קצר זנב
ע'דיר ח'ם
הליכת ירח (ריקוד)
הליכת ירח הוא צעד ריקוד, בו הרקדן נע אחורה תוך כדי ביצוע תנועות המדמות הליכה לפנים. ריקוד זה הפך פופולרי ברחבי העולם בעקבות ביצועו של מייקל ג'קסון במהלך הופעה של "בילי ג'ין" במופע הטלוויזיוני "מוטאון 25: אתמול, היום, לנצח" ב-25 במרץ 1983, ששודר ב-16 במאי 1983. הריקוד הפך למזוהה עם מייקל ג'קסון ולסימן היכר שלו.
טכניקה.
הרגל הקדמית מוצבת שטוחה על הקרקע, בעוד הרגל האחורית נמצאת על קצות האצבעות. הרגל הקדמית השטוחה נשארת על הקרקע, אבל מחליקה בקלילות ובצורה חלקה לאחור, עד שהיא מגיעה אל מעבר לקצות אצבעות הרגל האחורית. כף הרגל האחורית, שעכשיו היא הרגל הקדמית, מורדת עד שהיא שטוחה על הרצפה, בעוד הרגל האחורית מורמת לעמידה על קצות האצבעות. שלבים אלה חוזרים על עצמם שוב ושוב וכך נוצרת האשליה שהרקדן נמשך אחורה על ידי כוח בלתי נראה בזמן שהוא מנסה ללכת קדימה. וריאציות של מהלך זה אפשרו להליכת הירח להידמות להליכה קדימה, הצידה ואפילו במעגל.
ביצועים.
ישנן הקלטות רבות של הליכת ירח. צעדים דומים קיימים בסרט בו מופיע קאב קאלוויי בשנת 1932. ב-1985 אמר קאלווי כי המהלך נקרא "באז" כאשר הוא ואחרים ביצעו אותו בשנות ה-1930.
ב-1944 ביצעו ג'ודי גרלנד ומרגרט אובריין מהלך דומה בקטע "תחת עץ הבמבוק" בסרט "פגוש אותי בסנט לואיס", אם כי ביצועיהם חסרים את האשליה שנוצרה על ידי הליכת ירח אמיתית.
בשנת 1955 הוקלט רקדן הסטפס ביל ביילי כשהוא מבצע ריקוד סטפס שגרתי ובסופו של דבר מחליק. האמן הצרפתי מרסל מרסו השתמש בריקוד זה בקריירה שלו משנת 1940 עד 1980 כחלק שגרתי ממופעיו. ביצירתו "הולך נגד הרוח" העמיד פנים שהוא נדחף לאחור על ידי משב הרוח.
בשנת 1950 ביצע דיק ואן דייק וריאציה של הליכת הירח ו"הליכת הגמל" במערכון בשם "משלוח מכתב בפינת רחוב סחופת רוח".
ב-1958 ביצע הרקדן והקומיקאי המקסיקני אלברטו מרטינז את הליכת הירח בסרט "Colegio de Verano" (קיץ).
הליכת ירח בוצעה במערכונים, סרטים, פרקים בסדרות טלוויזיה ואף מתאבקים מקצועיים בשנות השישים, השבעים והשמונים. המבצעים היו בוב פוסי, ג'יימס בראון ואחרים. כן בוצעה הליכת ירח בסרט "האחים בלוז" ובסרטון של להקת "ראשים מדברים". עוד ביצוע מוקדם של הליכת ירח היה של הזמר ג'פרי דניאל ב-1982, אותו העריך מייקל ג'קסון.
ב-1982 ביצעה דבי אלן הליכת ירח במהלך סצנה עם גוון ורדון בעונה 1, פרק 10 ("Come One, Come All") של סדרת הטלוויזיה "Fame."
ב"פלאשדאנס" בוצעה הליכת ירח בסצנה של הליכה נגד הרוח, ומלקולם מקלארן הציג זאת בקליפ לסרט "נערות באפאלו" (Buffalo Gals).
דרק (קולי) ג'קסון וגירון (קספר) קנידייט (Canidate) לימדו את מייקל ג'קסון את הליכת הירח. הריקוד היה לפופולרי ב-1983, כאשר ג'קסון ביצעו במופע טלוויזיה מיוחד, "מוטאון 25: אתמול, היום, לנצח", ב-25 במרץ 1983. הוא לבש מכנסיים שחורים, גרבי כסף, ז'קט שחור-נצנצים, כפפה אחת ומגבעת. ג'קסון ביצע זאת בשיר "בילי ג'ין" שם הפך מהלך זה לסימן היכר שלו. כותרת האוטוביוגרפיה של מייקל ג'קסון הייתה "הליכת ירח", והוא כיכב ב-1988 בסרט "Moonwalker".
ביצועים נוספים של הליכת ירח חזרו בסרטים ובמופעים נוספים, בהם הסרט "רחובות של אש" (Streets of Fire) משנת 1984.
אלכסיי קובאלב (Alexei Kovalev) התפרסם בהליכת הירח שלו בליגת ההוקי האמריקאית. הוא ביצע את המהלך לאחר שהבקיע מספר שערים.
שמואל מרדכי קרול
הסרט הזה על הסוכר