קופולה גייס לסרט את אותם שחקנים שהופיעו בסרט הראשון: אל פצ'ינו, דיאן קיטון כאשתו קיי, טליה שייר כקוני אחותו ועוד מגוון דמויות ותפקידים קטנים (האופה המביא למסיבה את עוגת החמאה הוא אותו האופה שהגיע לבקר את הסנדק המאושפז בבית החולים בסרט הראשון).
נוטים לראות את שלושת הסרטים כיצירה אחת שלמה, סאגת הסנדק, ובעיקר את שני החלקים הראשונים אשר מהווים סרטים משלימים - כולל הקבלות וסצינות דומות.
השפעות מהמציאות.
העיתונאי פיטר רוב, שחי חמש-עשרה שנה בנאפולי ובסיציליה, מתאר בספר "חצות בסיציליה" את תולדות האי במאה השנים האחרונות. בין השאר, הוא מתאר את האירועים ההיסטוריים שזכו לאזכור בסרטי "הסנדק".
"חמש המשפחות" המתוארות בסרט מבוססות בחופשיות על חמש משפחות הפשע בניו יורק: בונאנו, קולמבו, ג'נוביז, גמבינו ולוקזי.
חלק מהדמויות בסאגה מבוססות על דמויות מהמציאות:
דמותו של ויטו מתוארת כשילוב של מספר בוסים והתנהגותו האצילית מזכירה יותר מכל את לאקי לוצ'יאנו.
"הסנדק", שנמכר ביותר מ-20 מיליון עותקים לפני שעובד לקולנוע, נכתב על ידי מריו פוזו כמעט בעל כורחו. פוזו, שנולד בניו יורק כבן למשפחת מהגרים איטלקית, כתב קודם לכן שתי ביוגרפיות שלא הצליחו באופן מסחרי. כדי להתפרנס נהג לכתוב סיפורים מהסוג המתאים לעיתוני גברים, עד שעורכו הציע לו לכתוב רומן על דמויות מעולם הפשע. פוזו לא היה נלהב, אבל לבסוף נכנע וכתב את "הסנדק".
לימים התוודה כי את ההשראה לדמותו של הסנדק נתנה אמו שהייתה אנאלפביתית ושמרה בקנאות על שלמות המשפחה.
פסקול.
פסקול הסרט הוקלט והופץ ב-1972 על ידי חברת התקליטים פרמאונט הקלטות. הוא הולחן ובוצע כולו על ידי נינו רוטה, ונושא אופי סיציליאני עממי.
פרסים.
הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר: לסרט, לבמאי, לשחקן הראשי (למרלון ברנדו), לשחקן המשנה (שלוש מועמדויות: אל פצ'ינו, רוברט דובאל, ג'יימס קאן), לתסריט המעובד (מריו פוזו ופרנסיס פורד קופולה), עריכת הסאונד, עיצוב התלבושות, עריכת הסרט, ופסקול. הסרט זכה בפרסים על הסרט, התסריט המעובד ועל המשחק הראשי של ברנדו.
פרסים נוספים שהסרט זכה בהם הם פרס באפט"א על המוזיקה שבסרט, פרס גילדת הבמאים האמריקאית לקופולה, וחמישה פרסי גלובוס הזהב: לסרט, לבמאי (קופולה), לשחקן (ברנדו), לתסריט (פוזו וקופולה) ולפסקול המוזיקלי (נינו רוטה).
הפצה בישראל.
הסרט הופץ בישראל על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפורישן, ואושר על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות לצפייה מעל גיל 16.
טשקנט
טַשְׁקֵנְט (באוזבקית: Тошкент/Toshkent/تاشكینت, מילולית: "עיר האבן"; ברוסית: Ташкент; בפרסית: تاشکند) היא בירת אוזבקיסטן והגדולה שבעריה. העיר נוסדה בתקופת כיבושי אלכסנדר הגדול והייתה בעת העתיקה מרכז מסחרי חשוב, במיוחד לאור מיקומה בדרך המשי. בשנת 1966 נחרבה העיר בעקבות רעש אדמה בעוצמה 7.5 בסולם ריכטר. בעקבות האסון השקיע הממשל הסובייטי מאמצים רבים בשיקום העיר, בעזרת מיטב האדריכלים. טשקנט שוקמה והפכה לאחת הערים המפוארות ביותר בגוש הסובייטי. טשקנט היא אחת הערים המודרניות ביותר מבין הערים המוסלמיות בעולם, והיא מרכז תרבותי וכלכלי חשוב באוזבקיסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2022 אוכלוסיית העיר מנתה מעל 2.8 מיליון בני אדם.
גאוגרפיה.
טשקנט שוכנת בנאת המדבר הגדולה, מתוך ארבעה נאות מדבר חשובות שבאוזבקיסטן, ליד הנהר צ'ירצ'יק, במזרח המדינה. העיר שוכנת על דרך הסחר הראשית (דרך המשי) שבין סמרקנד לטשקנט, קילומטרים בודדים מזרחית לגבול עם קזחסטן, מול העיירה סרייגיש.
האזור בו נמצאת העיר פעיל מבחינה טקטונית, והאזור סובל מרעידות אדמה. האחרונה המשמעותית שבהן הייתה בשנת 1966 בעוצמה של 7.5 בסולם ריכטר וגרמה להרס ניכר בעיר.
היסטוריה.
בתקופה הטרום-איסלאמית נקראה העיר "צ'אץ'". כך היא נקראת גם ב"אפוס המלכים", השאהנאמה, שנכתב על ידי המשורר הפרסי פירדוסי.
העיר הייתה חלק מאמירות בוכרה, ובמהלך המאה ה-17 עברה לח'אנות קוקנד. במחצית השנייה של המאה ה-19 סופחה לאימפריה הרוסית והייתה מקום מושבו של מושל טורקסטן.
החל משנת 1930 הייתה בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
אדריכלות.
עקב הרס המבנים ההיסטוריים שהתרחש בעקבות המהפכה הבולשביקית ב-1917, ומאוחר יותר בגלל רעידת האדמה החזקה ב-1966 נהרסה מרבית המורשת ההיסטורית של טשקנט. אחרי רעידת האדמה הגדולה, ועם בנייתה מחדש נבנו בעיר מבנים מפוארים ובעלי זיקה לתרבויות שונות בעולם כמו התרבות המוסלמית המודרנית, התרבות הסובייטית, ואף התרבות הסינית. בעיר נבנו גנים גדולים ומפוארים להדגשת חוזקו של הממשל הסובייטי (כמו "גן הניצחון","פארק לנין"). מבנים רבים קיבלו אופי מוסלמי (כיפת גג עגולה וכדומה). בתחילת המאה ה-21 נבנו בעיר גורדי-שחקים המטפסים לגובה של כ-50 קומות.
תחבורה.
לעיר מערכת תחבורה מתקדמת שכוללת רכבת קלה, רכבת תחתית בעלת תחנות מפוארות, מוניות, ואוטובוסים מתקדמים. בעיר נמצא גם נמל התעופה הגדול במדינה, נמל התעופה הבינלאומי טשקנט, שמקשר את העיר לשאר אסיה וליבשות צפון אמריקה ואירופה. מערכת התחבורה בטשקנט לא משקפת את מערכת התחבורה ביתר המדינה, שם התחבורה ישנה ולעיתים פרימיטיבית למדי.
חינוך והשכלה.
בעיר קיימים מוסדות אקדמיים רבים לחינוך גבוהּ, כמו האוניברסיטה לשפות זרות, האוניברסיטה הלאומית. בעיר למעלה מ-21,000 בתי ספר. ומספר הנרשמים למוסדות לחינוך גבוה הוא גדול מאוד.
תקשורת וטכנולוגיה.
בעיר פועלים תשעה עיתונים באוזבקית, ארבעה עיתונים באנגלית ותשע הוצאות לאור ברוסית. כמו כן בעיר פועלות תחנות רדיו רבות שבהן תחנת הרדיו הממשלתית.
בעיר ניצב מגדל תקשורת ענק שהוא אחד מסמלי העיר.
כמעט לכל משפחה בעיר יש טלוויזיה, ומספר המתחברים לרשת האינטרנט הולך וגדל משנה לשנה.
בעיר מתקנים טכנולוגיים רבים של חברות שונות כמו IBM, יוניסיס, אפל ופקרד בל, כמו כן בעיר קיימים בתי קפה-אינטרנט רבים.
ההסתדרות הציונית העולמית
ההסתדרות הציונית העולמית (באנגלית: World Zionist Organization) היא ארגון של התנועה הציונית שהוקם ביוזמתו של בנימין זאב הרצל ב-3 בספטמבר 1897, בקונגרס הציוני הראשון שהתכנס בבזל שבשווייץ. ההסתדרות הציונית הוקמה כארגון גג, לאיחוד פעולתם של כל הגופים הציוניים בעולם. באותו קונגרס הוטל על היינריך אלחנן יורק-שטיינר להכין את תקנות הארגון.
היסטוריה.
ההסתדרות הציונית נמנית עם המוסדות הלאומיים, שפעלו להגשמת מטרתה של התנועה הציונית – הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. ההסכמה בין כל חלקי התנועה הציונית להתאחד מאחורי התביעה להקמתה של מדינה יהודית בארץ ישראל התגבשה רק סמוך להקמת מדינת ישראל. בתחילת דרכה ייצגה ההסתדרות הציונית את היישוב היהודי בארץ ישראל אל מול השלטון העות'מאני ואחר כך את כל העם היהודי. בשנת 1929 עברה הפעילות הביצועית של ההסתדרות הציונית לידי הסוכנות היהודית, וההסתדרות הציונית נותרה כגוף קובע מדיניות.
החברות בהסתדרות הציונית הייתה פתוחה בפני כל יהודי שהסכים עם מטרותיה ורכש את "השקל הציוני".
בקונגרס הציוני ה-23, שהתכנס בירושלים בשנת 1951, הוגדרו מחדש מטרותיה של ההסתדרות הציונית, לאחר שמטרתה העיקרית עד אותה עת, הקמת מדינה יהודית, זכתה להגשמה. ההסתדרות הציונית המשיכה בפעילותה ומתמקדת מאז בעידוד העלייה, בהעמקת הקשר בין מדינת ישראל ויהדות התפוצות, בחינוך ציוני,
בקרב יהודי התפוצות ובמאבק באנטישמיות.
מטה ההסתדרות הציונית העולמית נמצא בבית המוסדות הלאומיים ברחוב המלך ג'ורג' 48 בירושלים, בבניין משותף לסוכנות היהודית, להסתדרות הציונית העולמית, לקק"ל ולקרן היסוד.
בעקבות הקמתה של מדינת ישראל הוסדר מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית במדינה בחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל.
מוסדות הארגון.
לניהול פעילותה ולהגשמת מטרותיה הקימה ההסתדרות הציונית מוסדות אחדים, בתחומי פעילות מגוונים:
ההסתדרות הציונית
דמויי כריש
דמויי כריש (שם מדעי: Selachimorpha) היא אולטרה-סדרה בתוך מחלקת דגי הסחוס (סחוסיים) של מינים שונים החיים בימים ובאוקיינוסים והם מהטורפים הבולטים בהם.
בשימוש היומיומי המונחים כריש וכרישים מציינים מינים של על-סדרה זו (למרות שיש סוג טקסונומי ספציפי הנקרא כריש ומשפחה הנקראת כרישיים). בין מיני הקבוצה ידועים ביותר המינים: כריש לווייתני - הדג החי הגדול ביותר, עמלץ לבן - הדג הטורף הגדול בעולם, עמלץ כחול, פטישן כד-חרטום, כריש טיגריסי, כריש כחול וכריש שורי.
הקבוצה מחולקת ל-2 על-סדרות גדולות: כרישים גלניים ובעלי קוץ.
מאפיינים כלליים.
דמויי הכריש (להלן ייקראו רק כרישים, כדי למנוע סרבול) הם דגי סחוס, כלומר: השלד שלהם עשוי מסחוס ולא מעצם גרמית. הגוף של רובם בנוי בצורה הידרודינמית ורבים מהם הם שחיינים טובים. רבים ממיני הכרישים הם טורפים פעילים שתוקפים דגים ויצורים ימיים אחרים, כולל יונקים ימיים, אך יש ביניהם גם מסנני פלנקטון הניזונים מסינון הפלנקטון שנסחף במים. הכרישים נמצאים בדרך כלל בראש מארג המזון הימי, הן בשל גודלם והן בשל היותם ציידים קטלניים. לגדולים שבהם אין אויבים טבעיים מלבד האדם, הלווייתן הקטלן, תנין הים, הראשתן ומיני כרישים אחרים.