ספר זה, אשר ראה אור ב-1995, סיכם את מחקרו של מינץ על תולדות תנועת השומר הצעיר". הספר דן בהתהוותם של איגודי סטודנטים ציוניים באוניברסיטאות של קראקוב, לבוב ווינה, בדאגתם של אלה לגיבוש עתודתם בחוגי צעירי ציון בבתי הספר התיכוניים בגליציה; ובהמשך בהתהוות התובנה שיש לפתח מסגרת ציונית מחנכת לתלמידי הכיתות הנמוכות של הגימנסיה, שתתייסד על הצופיות – תהליך שהוחל בו בשנת 1911. הספר עוקב אחר תולדות הקן בווינה שפרח בשנות המלחמה. הוא נתהווה כפועל יוצא של האיחוד בין יוצאי צעירי ציון מגליציה, שנמלטו משם עם התקדמות הצבא הרוסי ומדריכי קבוצות הצופים שמצאו מקלט בעיר. פרקים רבים בספר מוקדשים למאיר יערי ומקומו בתולדות התנועה בשנים אלה.
משה סנה.
מינץ גם ערך את הכרך האחרון של כתבי משה סנה; כתבים ה' 1966 - 1972, והוסיף עליהם מבוא על "הדרך האחרת" של משה סנה, בו ניסה להוכיח שבמעברו האידאולוגי של סנה אל המחנה הקומוניסטי בארץ, לא הייתה התכחשות כל שהיא למדינת ישראל ולתפקידה בהפיכת האומה היהודית לאומה ממלכתית, גישה שלדעת מינץ הייתה גרעינה השפוי של האידאולוגיה הציונית.
מחקרים נוספים.
מינץ כתב מאמרים על תולדות התנועה הלאומית היהודית ברוסיה, על השיח היהודי-אוקראיני, על הוויכוח בין הציונות לבין "הבונד", וכן שורה של חיבורים על הניסיונות לאגרריזציה של היהודים ברוסיה בתקופה הצארית והמשכם של הרעיונות האלה במאמצי ה"קוֹמְזֵט" (КОМЗЕТ; ראשי תיבות ברוסית: "הרשות לקידום ההתנחלות של היהודים העמלים על הקרקע") בברית המועצות בשנות ה-20 של המאה ה-20. מפעל הקומזט, שבראשו עמדו מי שנמנו עם היבסקציה היה אליבא דמינץ מפעל בעל משמעות לאומית יהודית. היבסקציה הייתה בעיניו גורם שניסה בכל כוחו לעמוד על משמר האינטרסים הלאומיים של היהודים, בהבינה שמתן שיווי זכויות ליהודים מתגלה כעניין ערטילאי בלי שתוכרנה משפטית הזכויות הלאומיות. מסיבה זו היא ניסתה ליזום ולקדם את מפעל הסבת היהודים לעבודת האדמה כמפעל שיביא גם לריכוז צפוף טריטוריאלית ומאפשר עם הצלחתו לייסד רפובליקה סובייטית יהודית. דובר על הצורך להסב אל עבודת האדמה כמאה אלף משפחות יהודיות, שאליהן יצטרפו אנשי השירותים השונים – תהליך שייצור ריכוז טריטוריאלי יהודי. מפעל הקומזט כיוון את תשומת לבו לאפשרויות ההתנחלות היהודית בסביבות ים אזוב, כלומר היישובים החקלאיים היהודיים בנפת חרסון ובדרום אוקראינה, בצפון חצי האי קרים ועל האדמות שנגעו לימה מצד מזרח, לאחר שתבוצענה בהן עבודות ניקוז והשבחה נדרשים. גם לדעת לנין היה תהליך כזה רצוי מאוד. מינץ דן בגישת לנין לבעיית היהודים במאמרו "הנוסחה החבויה של לנין בשאלה היהודית ונוכחותה בשיח הסובייטי-יהודי".
קישורים חיצוניים.
על כתביו:
נעמי לויצקי
נעמי לויצקי (נולדה בשנת 1947) היא עיתונאית ומחברת ספרי עיון ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ברומניה כאליזבת שפיץ למרי, שנישאה מאוחר יותר לעורך הדין אשר לויצקי. בשנת 1951, בגיל 4, עלתה לישראל.
בתום תקופת נישואים קצרה בימי צעירותה שימשה כשליחת המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית. בשנת 1985 החלה לעבוד כעיתונאית ב"כותרת ראשית", ב-1988 עברה ל"חדשות" וב-1991 עברה ל"ידיעות אחרונות", ובו עבדה עד 1998.
בשנת 2001 יצא לאור ספרה "כבודו - אהרן ברק, ביוגרפיה", ביוגרפיה על אהרן ברק, בתום שלוש שנות עבודה.
לאחר מכן, החלה לויצקי להעביר במסלול האקדמי המכללה למינהל הרצאות על השפעות קורות חיים של השופטים על פסיקותיהם. תוכני הלימוד של הקורס היוו את הבסיס לכתיבת ספרה "".
בשנת 2019 הופיעה ספרה "ילדה רעה" המהווה אוטוביוגרפיה אותה מספרות שתיים שהן אחת: הילדה הקטנה, הנטושה בשכונה נידחת בירושלים, והאישה הבוגרת, שהייתה לעיתונאית וסופרת מצליחה.
תביעה נגד רשות השידור.
במאי 2009 הגישה לויצקי תביעה על-סך כ-800 אלף ש"ח לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים נגד רשות השידור ויו"ר הרשות משה גביש, בטענה כי תוכנית חדשות ואקטואליה שהגישה בערוץ הראשון הופסקה והיא פוטרה מעבודתה מספר חודשים טרם סיום תקופת ההעסקה עליה סוכם בעל פה. מהתביעה עולה כי ללויצקי הייתה מערכת יחסים אישית ואינטימית עם משה גביש, שבזכותה קיבלה מלכתחילה את התוכנית. משה גביש הכחיש את ההאשמות נגדו. התביעה הסתיימה בהסכם גישור שקיבל תוקף של פסק דין, ובו נקבע ללויצקי פיצוי בסך 225 אלף ש"ח.
ספר יום הדין
ספר יום הדין (באנגלית: Domesday Book) או ספר וינצ'סטר (Book of Winchester) הוא סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין שנערך באנגליה בשנת 1086 בהוראת ויליאם הראשון מלך אנגליה, זמן קצר לאחר כיבוש אנגליה על ידיו. הסקר נועד לתת למלך מידע אודות מספר התושבים, מיקומם ורכושם, כדי לאפשר מנהל תקין של המדינה וגביית מסים יעילה. הסקר נעשה בעקבות צו של ויליאם הראשון שניתן בחג המולד בשנת 1085 בעת שהמלך שהה בגלוסטר.
קביעת השמאים כפי שהופיעה בספר בדבר היקף השטחים, מספר התושבים, והיקף הרכוש של התושבים הייתה סופית ובלתי ניתנת לערעור. הספר נכתב בלטינית, אולם כלל מספר מונחים מקומיים שלא הייתה להם מקבילה לטינית.
מקור השם.
הספר נקרא "ספר יום הדין" עקב שיבוש מודרני של השם המקורי. מקור השם האנגלי Domesday במילה Dome במשמעות "בית", כך שפרוש השם יום ספירת הבתים (התושבים ורכושם). השם האנגלי הנ"ל נשמע כמו Doomsday שפרושו יום הדין (במשמעות דתית), ומכאן הבלבול בשם.
שמאי המלך הגיעו אל התושבים בכל יישוב ויישוב וביקשו "דום" (dom) - דין וחשבון בדבר היקף רכושם, היינו משמעות שמו של הספר - "יום הדין והחשבון". רק בהמשך קושר שם הספר עם המשמעות הנוצרית הדתית, שלפיה ביום הדין ישפוט ישו הנוצרי לפי מעשיהם הרשומים בספר הנמצא בפניו.
תיאור הספר.
ספר יום הדין מורכב למעשה משני ספרים:
ספר יום הדין אינו מסקר את הסיטי של לונדון וכן את העיר וינצ'סטר - בשל גודלן של ערים אלה.
אזורים אחרים בצפון מזרח אנגליה, כגון מחוז דרהאם סוקרו בשנת 1183 במסגרת "ספר בולדון".
בשל פירוטו הרב של ספר יום הדין הקטן משערים שהוא הראשון מבין שני הספרים שנכתב, ורק לאחר שהתבררה היקף העבודה, הוחלט לצמצמה ולהמשיך בכתיבת ספר יום הדין הגדול בפחות פירוט.
בראשית תיאור כל מחוז מופיעה רשימת הרכוש של המלך עצמו, לאחריו רכוש הכנסייה, לאחריו רכוש הברונים, ולבסוף רכוש הצמיתים והנשים.
בתיאור הערים שבספר מפורטות רשמית זכויות הערים השונות, וכן תיאורים של שווקים, מטבעות והסכמי מיסים עם הערים השונות המשמשים מקור היסטורי רב ערך.
עריכת הסקר.
מבדיקה של כתבי היד עולה שהספר עצמו נכתב על ידי אדם אחד. קבוצות של סוקרים רשמיים ("לגטי" - legati) עברו מיישוב ליישוב בשנים 1085–1086 ואספו את המידע באסיפות עם ציבוריות שנערכו. המידע נאסף לכל "מאה" (Hundred) (מאית המחוז), והסוקר הבא עם המידע הושבע בפני שנים עשר מושבעים מקומיים, מחציתם אנגלים ומחציתם נורמנים.
מטרת הספר.
ההנחה המקובלת כיום היא שמטרת הספר הייתה לאפשר מיסוי יעיל ומדויק עבור המלך אשר כבש מדינה עליה לא היה לו מידע רב, ולהגן על זכויות המלך בנכסים שונים שהיו לבית המלוכה ברחבי המדינה. הספר מיפה את הקרקעות והזכויות השונות של המלך, וציין מפורשות את המיסים המגיעים למלך מכל חלקה ומכל רכוש. כמו כן הסקר מיפה את האדמות שקיבלו האצילים הנורמנים מהמלך לאחר הכיבוש, וזאת על מנת למנוע מחלוקות בין האצילים השונים בדבר היקף הנכסים שניתנו להם.
שימושים מאוחרים.
ספר יום הדין נשמר באוצר המלוכה בוינצ'סטר שבהמפשייר, עיר הבירה של המלכים הנורמנים (ומכאן כינויו של הספר - "ספר וינצ'סטר"). בתקופת מלכותו של הנרי השני עבר אוצר המלוכה, ובו גם הספר לארמון וסטמינסטר, ונעשה בו שימוש בפתרון סכסוכים משפטיים וסכסוכי רכוש. על המידע המופיע בספר לא ניתן היה לערער, ובעקבות הלכה משפטית זו קושר שם הספר עם המשמעות הדתית של המונח "יום הדין".
בשנת 1696 הועבר הספר לצ'פטר האוס של מנזר ווסטמינסטר בו הוא הוחזק עד תקופת מלכותה של המלכה ויקטוריה, עת הועבר הספר למשרד התעודות הרשמיות. כיום מוצג הספר בארכיב הלאומי של הממלכה המאוחדת בקיו שברובע ריצ'מונד שעל התמזה.
הספר נכרך מספר פעמים, האחרונה שבהם בשנת 1986 עת חולק ספר יום הדין הגדול לשני כרכים, וספר יום הדין הקטן לשלושה כרכים. "תיבת יום הדין" בה הוחזק הספר מוצגת אף היא בארכיב הלאומי.
הדפסות מאוחרות.
הספר הודפס לראשונה בשנת 1773, ופורסם לציבור, בשני כרכים, בשנת 1783 ובשנית בשנת 1811 (עת נוספו אינדקסים לספר).
בשנים 1861–1863 פורסמו פקסמיליות (העתקים צילומיים) של כרכי המחוזות השונים על ידי ממשלת בריטניה.
בשנת 1986, לרגל ציון 900 שנים לכתיבת הספר, יצא ה-BBC בפרויקט יום הדין במטרה ליצור סקר חדש של המדינה.
באוגוסט 2006 הועלה הספר על רשת האינטרנט (בתרגום לאנגלית מהלטינית המקורית).
תוכנית קימברלי
תוכנית קימברלי הייתה יוזמה להתיישבות מסיבית של יהודים בחבל קימברלי שבצפון מדינת מערב אוסטרליה באוסטרליה.
התוכנית נהגתה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים באירופה החל משנת 1933, לרבות אלברט איינשטיין, בעקבות עלייתו לשלטון של היטלר בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת.