לשם איתור החפרפרת נשלח בארי טרנר, חוקר מתחיל בשירות, לרומניה, ונאסר שם על עבירת סמים. בחקירתו הציג עצמו כאילן מרינסקי, בנו של חבר הכנסת מטעם מפ"ם, זאת מתוך הנחה שהרומנים יפעילו את המקור שלהם בארץ לשם בירור זהותו, וכך ניתן יהיה ללכוד את המקור. לאחר שמרינסקי, הוא בארי, הסכים להפוך לסייען של הסקוריטטה, הוא שוחרר ויצא חזרה לארץ דרך לונדון. מהשאלות שנשאל בחקירתו הבין בארי שהן מתבססות על מידע שמקורו בשלישות הראשית ולא במטה השב"כ, אך מצלמה נסתרת שהוטמנה בארכיון שבו נמצא התיק האישי של אילן מרינסקי בשלישות הראתה שאיש לא נגע בתיק אישי זה בימים שבהם אמור היה לשמש את החפרפרת. תוצאה זו, ששללה את שני המקורות לדליפת המידע, הותירה את חוקרי השב"כ במבוי סתום.
בעקבות לכידת שלוש רשתות ריגול ישראליות ש"המוסד" הפעיל ברומניה מטיל ראש הממשלה על ראש השב"כ לאתר את מקור הדליפה שאיפשרה את חשיפת הרשתות, כשהמחשבה על בוגד אפשרי בצמרת "המוסד" מרחפת באוויר. במהלך חקירה זו מתברר שאת לכידת הרשתות הובילו אותם שלושה בכירי הסקוריטטה שחקרו את לזר. התברר גם שמעצרו וחקירתו נבעו מדמיונו לדוד גרוס, ראש המדור הרומני ב"מוסד", דמיון שהטעה את חוקריו לחשוב שהוא גרוס. חקירת לכידתן של הרשתות מובילה לשבעה מקרים, בהם שני אלה שתוארו בתחילת הספר, של דליפת מידע סודי מישראל לרומניה. אורי קרמר בוחן את תיקי שבעת המקרים, אך אינו מוצא מכנה משותף שיעיד על המרגל האחראי לדליפת המידע. הוא מעביר משימה זו לבארי טרנר, שמוצא מכנה משותף – בכל התיקים יש מידע המודפס על דפי מחשב, ומכאן החשד שהמרגל נמצא בממר"מ – מרכז המחשבים של צה"ל ומערכת הביטחון. מעקב באמצעות טלוויזיה במעגל סגור העלה חרס, אך ניתוח הממצאים בידי ירון, מש"ק ביטחון שדה בממר"מ, צמצם את החשד לאדם אחד, ראובן ברקו, ראש מדור הפעלה בממר"מ. ברקו חש כנראה שעומדים לעלות על עקבותיו ונמלט מהארץ, אך בביתו נמצא מידע מפליל שאימת את החשד.
ראשי השב"כ והמוסד ראו בתוצאה זו סוף פסוק מבחינת החפרפרת שחיפשו, אך בעקבות עריקתו של יון פאצ'פה, שהיה ראש שירות ביון החוץ של רומניה, מרומניה לארצות הברית, מסרו להם ראשי ה-CIA מידע שהגיע ממנו, ולפיו יש חפרפרת נוספת – דב קוזלובסקי, ראש מחלקת מזרח אירופה בשב"כ. קוזלובסקי מוצא להורג במלון בלונדון שבו שהה, וטרנר מתלבט האם מי שעשה זאת הוא א.א., ראש השב"כ, או דוד גרוס, ראש מדור רומניה במוסד.
אירועים ואישים משנות ה-70 המוזכרים בספר.
זהו ספר בדיוני, אך אחדים מאירועי שנות ה-70 שולבו בעלילתו, במדויק או תוך התאמה לעלילה:
גם אחדים מהאישים שהתפרסמו בשנות ה-70 שולבו בעלילת הספר:
ראשי ממשלת ישראל בשנים אלה, גולדה מאיר ומנחם בגין, מתוארים בספר בצורה שאינה מותירה ספק לגבי זהותם, אך אינם מצוינים בשמם.
בתחילת הספר מופיעה ההסתייגות השגרתית: "סיפור העלילה, כפי שנרקח בספר, אינו אלא פרי דמיונו של המחבר". עם זאת, תיאור הדמויות בממר"מ מבוסס על אנשי ממר"מ באותה עת. "ראש ממר"מ, אל"ם רמי לוי, גבוה, דק גזרה, שפמפם דקיק" הוא בן דמותו של אל"ם רוממיה הלוי-סגל, מפקד ממר"מ בשנים 1973–1978. ינאי, אזרח האחראי על מערך התקשורת, הוא בן דמותו של דוד יונאי. ראובן ברקו, ראש מדור הפעלה, "אזרח עובד צה"ל, בערך בן חמישים" הוא בן דמותו של ראש מדור הפעלה באותה עת, זלמן שינרברג (שכמובן לא היה בוגד, ובזכות פער הגילים בינו ובין חיילי ממר"מ זכה לתיאור "האבא של המפעילים").
שם הספר.
את ההסבר לשם הספר פוגש הקורא באמצע הספר. לאחר שהחקירה נקלעה למבוי סתום מכינים החוקרים תיק על הפרשה:
הוצאה לאור.
פרסום הספר התעכב במשך כארבע שנים עד לאישורו, לאחר מחיקות ותיקונים, בידי הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים. טיומקין סיפר שהנימוק הפורמלי לבדיקה קפדנית זו היה שהספר מתבסס על ידע שרכש בעת שירותו הצבאי, והנימוק הבלתי פורמלי היה שהספר מכיל "עלבונות והשמצות למערכת". בסוף הספר נותן המחבר תיאור מפורט של מאבקו לפרסום הספר.
קרלה למל
רבקה איזבל "קרלה" למל (באנגלית: Rebekah Isabelle "Carla" Laemmle; 20 באוקטובר 1909 - 12 ביוני 2014) הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-אמריקאית.
ביוגרפיה.
נולדה בניו יורק בשנת 1909 למשפחה ממוצא יהודי-גרמני. דודה מצד אביה היה קארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
הסרט הראשון בו השתתפה היה "פנטום האופרה" (1925). לאחר מכן, קיבלה תפקידים בסרטים שונים, ובהם "אוהל הדוד תום" (1927), מנגינת ברודוויי (1929) ו"מלך הג'אז" (1930).
גילמה תפקיד בסרט האימה דרקולה" (1931) שהפיקו אולפני יוניברסל.
בראשית שנות ה-2000 ועד פטירתה השתתפה במספר סרטים דוקומנטריים על אודות סרטי האימה הקלאסיים האמריקאיים, ובכך השלימה קריירה יוצאת דופן של כ־90 שנה על המסך.
נפטרה בביתה בלוס אנג'לס בשנת 2014, בהתקרבה לגיל 105. לא נישאה, ולא הולידה ילדים.
טד סטריקלנד
תאודור "טד" סטריקלנד (באנגלית: Theodore "Ted" Strickland; נולד ב-4 באוגוסט 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו בשנים 2007–2011. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של אוהיו, בשנים 1993–1995, 1997 - 2007.
ביוגרפיה.
סטריקלנד נולד בלוקאסוויל, אוהיו , למשפחה בת תשעה ילדים. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת אוסברי שבקנטקי, והשלים תואר שני בייעוץ הדרכתי באוניברסיטת קנטקי ב-1966. לאחר מכן המשיך וסיים דוקטורט בייעוץ פסיכולוגי מאוניברסיטת קנטקי ב-1980.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, התמודד סטרילנד פעמים אחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד בכל הפעמים (1976, 1978, 1980). עם זאת, ב-1992 שב להתמודד לבית הנבחרים, מטעם המחוז השישי של אוהיו, ובעת זו הצליח להיבחר לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני, במרוץ צמוד עם הפרש של 1.4% ממניין הקולות.
בבחירות למושל המדינה ב-2006, נבחר סטריקלנד ברוב של 60% ממניין הקולות. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות ב-2010 למועמד הרפובליקני ג'ון קייסיק, לאחר מרוץ צמוד בו קיבל 47% מהקולות, לעומת 49% ליריבו.
בפברואר 2015 הכריז סטריקלנד על התמודדותו לסנאט נגד החבר המכהן רוב פורטמן, ובפריימריז ב-15 במרץ 2016 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית. בבחירות למושב בסנאט הפסיד לפורטמן ברוב של 58% מול 37%.
סטריקלנד נשוי לפרנסס, פסיכולוגית חינוכית.
יוסף שורצולד
יוסף שורצולד (Joseph Schwarzwald; נולד ב-1940) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה חברתית-ארגונית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן; מלמד עתה במחלקה לפסיכולוגיה של המכללה האקדמית אשקלון.
ביוגרפיה.
יוסף שורצולד נולד בירושלים בשנת 1940.
סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1967 באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לפסיכולוגיה (חוג ראשי) ובמחלקה לחינוך (חוג משני). את לימודי התואר השני סיים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1969 וכתב את עבודת המוסמך "הנעה ליצרנות בתנאים של שביעות רצון ושל אי שביעות רצון" בהדרכת ד"ר מרדכי ערן. זכה במלגת רוטשילד ללימודי דוקטורט בארצות הברית, שם למד באוניברסיטת טקסס באוסטין. את עבודת הדוקטורט כתב בהדרכת פרופסור אליוט ארונסון בנושא Constructive criticism and positive evaluations as determinants of interpersonal attraction וסיים את לימודי התואר השלישי בשנת 1973. באותה שנה התקבל כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 2009. שימש כראש המחלקה בשנים 1985-1983, פרסם שני ספרים ולמעלה ממאה מאמרים מדעיים והדריך קרוב לשישים תלמידים לתואר שני ושלישי.
שורצולד נשוי לפרופסור אורה שורצולד, אב לשני ילדים וסב.
שאהין דינייב
שאהין האדקארים אוגלו דינייב (באזרית: Şahin Hadıkərim oğlu Diniyev; נולד ב-12 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה אשר שיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
דינייב התחיל את הקריירה שלו באנרגטיק וכעבור שנה שיחק בגנצליק באקו. בשנת חתם בנפטצ'י באקו בה לא רשם דקות משחק ובמהלך העונה חתם בקפאז. בין היתר הוא שיחק גם בזימברו קישינב, פאקל וורונז', דינמו גאנז'ה וטרק גרוזני. בשנת חתם בהפועל טייבה מההליגה הארצית (אז הליגה השנייה), כעבור חצי שנה חתם בבית"ר תל אביב מהליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה). בשנת חזר לאזרבייג'ן כאשר חתם בדינמו באקו בה סיים את הקריירה שלו.
לזכותו של דינייב 16 הופעות בנבחרת אזרבייג'ן.
דינייב התחיל את קריירת האימון שלו בנבחרות הנוער של אזרבייג'ן. בשנת מונה למאמן טרק גרוזני. לאחר מכן עזב את גרוזני ומונה למאמנה של קרבאך. באוגוסט מונה למאמנה של קפאז. ביוני מונה למאמן נבחרת אזרבייג'ן כמחליפו של קרלוס אלברטו טורס במקביל לאימון בקפאז, וכעבור חודש התפטר מתפקידו כמאמן קפאז על מנת להוריד מהעומס שנוצר עליו. תקופתו בנבחרת זכורה בזכות אזרוחם של כמה שחקנים זרים ששיחקו בליגה האזרית. באוקטובר התפטר מתפקידו לאחר ההפסד 6-1 ל. באוקטובר שב לקדנציה שנייה בטרק גרוזני. בינואר הפך לעוזר מאמן בקבוצה, ובאוקטובר עזב את המועדון. בשנת שב לאמן כאשר חתם ברבאן באקו עד לסיום העונה, אך בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה השנייה ועזב. בשנת חזר לקדנציה שנייה בקפאז.
Sonic Riders
אלמר רייס
אלמר רייס (באנגלית: Elmer Rice; 28 בספטמבר 1892 - 8 במאי 1967) היה מחזאי יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר.
ביוגרפיה.
נולד במנהטן להורים ממוצא יהודי-גרמני, בשם אלמר ליאופולד רייזנשטיין (Elmer Leopold Reizenstein).
סיים את בית הספר למשפטים בניו יורק בשנת 1912, ושימש כעורך דין כשנתיים.