גוֹגוֹאִים (נקראים גם: אג'ואים (בעגה ירושלמית), עג'מים (ברחובות), עג'וקים) הם גלעיני פרי המשמש, המשמשים למשחקי ילדים. משמעות המילה עַ'ג'וּ בערבית היא גלעין. הגוגואים קשיחים ועמידים, ניתן להפרידם מן הפרי בקלות ללא שיירי ציפה שתרקיב על פניהם, ולכן הם מתאימים למשחקים.
עונת המשמש מתחילה זמן קצר בלבד לפני תחילת החופש הגדול. מכיוון שהמשחק בגוגואים מתרחש בעיקר בחצר בית הספר היסודי, תקופת המשחק בגוגואים קצרה ביחס לעונת המשמשים.
צורות משחק בגוגואים.
למשחק בגוגואים גרסאות שונות, שהמשותף לכולן הוא ערך הגוגו. מטרת השחקנים בכל משחקי הגוגואים היא לצבור גוגואים. עקרונות המשחק בגוגואים דומים לעקרונות המשחק בגולות, אלא שהגולות עולות כסף בעוד הגוגואים הם הפסולת, ולצורך העניין תוצר הלוואי של המשמש.
משחקים בלתי סימטריים.
משחקי גוגואים בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים התבססו על חיקוי משחקי קליעה: ילדים בעלי יוזמה מכינים קופסת קרטון ובה חורים בגדלים שונים. ליד החורים רשומים מספרים, אשר משמעותם מספר הגוגואים שיקבל הילד אשר יקלע גוגו לאותו חור, כאשר הוא עומד מאחורי קו במרחק מסוים מן הקופסה. לעיתים, כמו במשחקי המבוגרים, חור בגודל בלתי סביר (למשל כזה שיש צורך במאמץ פיזי כדי להעביר בו גוגו) יקבל ערך בלתי סביר (למשל 100). בשנות החמישים עד שנות השמונים של המאה העשרים משחק הקליעה התנהל באופן שונה: במקום לקופסת קרטון מסומנת, הכינו הילדים בעלי היוזמה גומה בקרקע אליה היה צריך לקלוע.
משחק נוסף משוחק על משבצות הרצפה, של בית הספר לרוב, כאשר ילד אחד צריך לזרוק את הגוגו מספר משבצות קדימה. אם הגיע למשבצת האחרונה, משבצת מטרה שנקבעה מראש - יקבל הילד כמות גוגואים, בהתאם למרחק הזריקה. מקובל לתת כמות גוגואים כמספר המשבצות שמהם נזרק הגוגו (הקושי נובע מכך שזריקה חזקה מידי תוביל לחזרה של הגוגו לכיוון הזורק).
זוג או פרד (פרט) - ילד אחד מחביא גוגואים בידו, או בקופסה סגורה, והילד השני מנחש האם מספר הגוגואים בידו הוא זוגי או לא זוגי. המילה זוג מציינת מספר זוגי, והמילה פרט מספר אי זוגי. מקובל לסדר את הגוגואים בזוגות על מנת לדעת האם המספר זוגי או לא.
משחקים סימטריים.
במשחקים הסימטריים אין צורך בהון התחלתי גדול של גוגואים. הם אופייניים יותר לשנות החמישים עד השבעים.
משחקי בור.
ניתן לשחק משחקים אלו באמצעות בור או בעזרת כוס.
הראשון שקלע לבור אוסף את כל הגוגואים שזרקו אלו שלא קלעו, או שכל מי שקלעו לבור מתחלקים בגוגואים של אלו שלא קלעו.
גרסאות אחרות:
שימושים נוספים בגוגואים.
ליבת הגוגו היא חרצן רך. ניתן להכין מליבתם של גוגואים טריים משקה מר הדומה למשקה הרוזטה, המופק משקדים מרים. בעבר היה נפוץ גם זן המשמש הכפרי, משמש בלדי, הגרעינים שלו לא היו מרים ואפשר היה לפצח את הגוגואים ולאכול אותם כמו שקדים.
על ידי שפשוף ניתן לשחוק את צידו החלק של גוגו וליצור בו נקב ליצירת משרוקית. הליבה נעה בתוך הגוגו עם תנועות האוויר, ומעניקה סלסולים לצליל הנוצר. ניתן גם להוציא את הליבה ולחורר חור נוסף בגוגו כדי להכין ממנו משרוקית.
ניתן לחורר שני חורים בכמה גוגואים, ולהכין מהם שרשרת.
הונגרים
מג'ארים
אל חואריזמי
אומן
אוּמָן הוא בעל מקצוע מיומן ומומחה בתחומו. האומן רוכש את מיומנותו בדרך כלל בשיטת החניכה, כלומר על ידי היותו שוליה מספר שנים לבעל מקצוע, עד להסמכתו לדרגת אוּמן מומחה.
בעבר בעלי המקצוע הוותיקים והמיומנים בתחומם, "האוּמנים המומחים" היו מאוגדים באגודות בעלי מלאכה שנקראו גילדות, אגודות של בעלי מקצוע העוסקים באותו תחום.
כווית סיטי
כווית סיטי (בערבית: مدينة الكويت, "מדינת אל-כוית") היא עיר הבירה של כווית והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת במזרח המדינה על שפת המפרץ הפרסי ומונה 584,313 בני אדם ע"פ הערכה רשמית משנת 2018. היא מכונה "העיר" בקרב המקומיים. בכווית סיטי ממוקמים הפרלמנט של כווית ("מג'לס אל-אומה"), רוב המשרדים הממשלתיים במדינה, רוב המשרדים הראשיים של החברות המקומיות, מספר שגרירויות, ומגדלי כווית.
צורכי המסחר והתחבורה של המקומיים מסופקים על ידי נמל התעופה הבינלאומי של כווית (המכונה "אל-שואלק"), בנוסף לנמל הימי, נמל אל-אחמדי ("מינאא' אל-אחמדי") הממוקם על חופי המפרץ הפרסי 50 ק"מ דרומית לעיר הבירה כווית. העיר שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2001.
שכונות בעיר.
רשימת שכונות בעיר: ביאן (بيان), באניד אל-קאר (بنيد القار), חולה (حولي), אל-ג'אבריה (الجابرية), מישרף (مشرف), א-סאלמיה (السالمية), סבאח א-סאלם (صباح السالم), סלוא (سلوى), שארק (شرق), א-שויח' (الشويخ), א-רמית'יה (الرميثية), עבדאללה סאלם (عبدالله السالم), א-נוזהה (النزهه), כיפאן (كيفان), א-שאמיה (الشامية), א-דיעיה (الدعية), אל-פיחא (الفيحا), אל-קאדסיה (القادسية), א-דאסמה (الدسمه), קורדובה (قرطبة), א-סוראא (السره), אל-יארמוכ (اليرموك), אל-מנסוריה (المنصورية), אל-אנדאלוס (الاندل).
היסטוריה.
העיר נכבשה בשנת 1991 במלחמת המפרץ על ידי צבא עיראק. שם העיר שונה לאל-קדימה (בערבית: القديمه). כנראה, שם זה היה השם הראשון של העיר לפני ששינו אותו לכווית. השם הוחלף על מנת למחוק או להעלים את ההיסטוריה של כווית. בזמן המלחמה העיר הופצצה ונגרם לה נזק גדול: בניינים נשרפו ונהרסו, כבישים ומנהרות שימשו מטרות לתקיפות; המוזיאון של כווית, שכלל עבודות אמנות וסמלים וערכים יקרים מאוד, נשדד ונשרף; מגדליה של כווית, שהיו סמל לאומי, שימשו מטרה לסדאם חוסיין, מנהיג עיראק דאז, אך לא נגרם נזק משמעותי למגדלים.
אחרי הפלישה ולאחר גירוש הצבא העיראקי, משקיעים זרים וממשלת כווית עשו מאמצים רבים לשקם את העיר ולתקן את הנזק. כיום כל סימני המלחמה נמחקו. מאז נבנו בתי מלון חדשים, נבנו שכונות חדשות, והעיר מושכת יותר ויותר תיירים.
כלכלת העיר.
כלכלת כווית מאפשרת כניסת משקיעים חדשים. לפי אגודת בתי המלון בכווית, ישנם 25 בתי מלון חדשים המתוכננים או נמצאים בבנייה, ביניהם בתי המלון הבאים:
ערים תאומות.
רשימת הערים התאומות של כווית סיטי:
ים יבשה
ים יבשה הוא משחק ילדים, המיועד למנחה ולמשתתפים נוספים. שטח המשחק מחולק לשניים: צד אחד מוגדר כ"ים" והשני כ"יבשה". נהוג לסמן זאת באמצעות מסקנטייפ או חבל. בגרסה אחרת, משחקים זאת באמצעות חישוק. שטח פנים החישוק מוגדר כ"יבשה" וחוצו כ"ים". כך לכל משתתף יש ים ויבשה פרטיים.
המנחה נותן הוראות, לפיהן צריכה הקבוצה לפעול. לדוגמה, באומרו "ים" על המשתתפים לקפוץ מה"יבשה" ולעבור למתחם ה"ים". המנחה יכול לקרוא "ים" כאשר המשתתפים נמצאים כבר ב"ים", ואז אסור למשתתפים לעבור צד. משתתפים שלא נמצאו בצד הנכון בסיום מילוי הוראות יוצאים מן המשחק. בשלבים מתקדמים יותר, המנחה יכול לנסות לבלבל את המשתתפים. למשל לתת הנחיות המורכבות מסדרת הוראות, למשל: "ים-יבשה-יבשה-ים". המנצח הוא המשתתף שנותר אחרון.
בחלק מהגרסאות נוסף גם הביטוי "יַמְבָּשָׁה", "יַבָּשׁוּשָׁה" או "יַבָּשׁוּשָׁ", שאומר שצריך לדרוך ברגל אחת על היבשה ובשנייה על הים.
ישנן חברות המייצרות לוחות משחק גדולים עליהם יכולים לעמוד מספר ילדים. ועליהם מאוירים ים ויבשה.
ממלכת הונגריה (1000–1301)
ממלכת הונגריה תחת שלטון בית ארפאד תחילתה בכיבוש הונגריה על ידי המדיארים, שבט נוודים שמוצאו בארץ מאגנה הונגריה - כיום בשקיריה, אשר על נהר הוולגה. המדיארים המשיכו בפשיטות לאירופה המערבית, עד שהוכו על ידי הקיסר אוטו הראשון בקרב במישור לך ב-955. לאחר מכן ביססו המדיארים על אדמת הונגריה ממלכה ששמרה על הסדר הפיאודלי וקיבלה את הנצרות. הממלכה נלחמה עם ביזנטיון על השליטה בדלמאטיה ומבחינה פנימית הייתה עדה למאבקים בין האצילים הבכירים (המכונים "המגנאטים") ובין המלך. הפלישה המונגולית בשנת 1241 הביאה להונגריה חורבן והרס.
מהכיבוש המדיארי עד התבוסה בקרב בשדה לך.
המדיארים, עם נודד שמוצאו בארץ מאגנה הונגריה - כיום בשקיריה, אשר על נהר הוולגה - היו משועבדים, תקופת-מה, לאימפריה הכוזארית. לאחר שסייעו לאימפריה הביזנטית במלחמתה בבולגרים, כבשו עשרת שבטי-המדיארים ("עשרת החצים") את ארץ הונגריה ("אגן הקרפטים") ב-896 בהנהגת ראש-השבט הראשי, הנסיך ארפאד. שנותיו הראשונות של הכיבוש התאפיינו בשיעבוד העמים הסלאבים ששכנו באזורי האגן הקרפטי ובסמוך לנהרות טיסה ודנובה, ובעוד שהסלאבים עבדו את האדמה, המשיכו המדיארים במסעות ביזה ושוד. כקודמיהם ההונים היו הפשיטות המדיאריות מקור לאימה ופחד לעמי אירופה. פשיטות המדיארים הטילו את חיתתן על מרבית היבשת, מהים הבלטי בצפון ועד למצר קורינתוס שביוון בדרום ועד לחצי האי האיברי בדרום מערב. פה ושם, אף סייעו בידם שליטים אירופיים שונים, בהשתמשם בהם נגד יריביהם. על-כל-פנים, מקץ שני דורות כאלה, התעשתו שליטי-אירופה, התאחדו נגדם וב-955 הובסו המדיארים על ידי הקיסר הגרמני אוטו הראשון בקרב בשדה לך (לכפלד) ליד העיר אאוגסבורג בדרום בוואריה. תבוסה זו הביאה לסיום הפשיטות, והפכה את המדיארים לעם, היושב על אדמתו.
בית ארפאד - ביסוס הממלכה הנוצרית של הונגריה.
מנסיכות שבטית של עובדי אלילים לממלכה פיאודלית נוצרית.