המספריים של אדוארד (באנגלית: Edward Scissorhands, בתרגום חופשי: "אדוארד ידי מספריים") הוא סרט אגדה גותי של טים ברטון משנת 1990 מסוגת פנטזיה, דרמה קומית ורומנטיקה. לדבריו של ברטון, הסרט מתייחס, במידה מסוימת, אל מה שהרגיש כנער מתבגר וכן אל יצירתה של מרי שלי - "פרנקנשטיין". בסרט בולט העיצוב הגותי, אשר מופיע ברבים מסרטיו של ברטון.
אדוארד הוא ילד "פינוקיו", שנוצר על ידי מדען קשיש (וינסנט פרייס) בטירה אפלה, אך המדען מת לאחר שחווה התקף לב ולא הספיק להשלים את אדוארד, כך שהוא נותר לבדו בטירה, עם מספריים ענקיים וחדים במקום ידיים רכות ועדינות. פג בוגס (דיאן ויסט), אישה טובת לב מהפרבר הסמוך לטירה, מוצאת את אדוארד ואוספת אותו לביתה כאם מאמצת, ושם הוא מנסה להתמודד עם העולם והחברה "הרגילים".
ברטון הציג את הדמות בתור עצמו כילד חריג בפרבר אמריקאי - ודבר זה מורגש בסרט, שלדעת רבים הוא האישי והטוב עד כה מבין כל סרטיו. לכאורה נראה הסרט כאגדה חביבה, בנאלית ונאיבית לילדים ותו לא, אבל מתחת למעטפת זו, זוהי אלגוריה על החברה - ובפרט החברה האמריקאית - ויחסה כלפי החריג. בתפקיד הראשי משחק ג'וני דפ כאדוארד התמים. המוזיקה היא של המלחין דני אלפמן, שהרבה לעבוד עם ברטון.
עלילה.
פג בוגס, אישה טובת לב, היא קוסמטיקאית המוכרת מוצרים מדלת לדלת, החיה בפרבר כל-אמריקני ירוק, שקט וחייכני. כדי להתקדם בחברת הקוסמטיקה שעבורה היא עובדת, היא מרהיבה עוז ונכנסת באומץ לב אל הטירה הגותית והאפלה שנמצאת בראש הגבעה הנטועה בלב הפרבר השקט. להפתעתה, היא מגלה שזו טירה מטופחת עם גן מרהיב, וכאשר היא נכנסת פנימה היא פוגשת את אדוארד ידי מספריים, יצור חצי-אנושי, כאשר פניו מלאות בחתכים. לאדוארד יש מגוון להבים ומספריים חדים על קצות זרועותיו, במקום ידיים אנושיות, עדינות ורכות, והלהבים הם אלה שגרמו לחתכי פניו. פגי אינה נבהלת ממראהו המשונה ומציעה לו שתאמץ אותו ותטפל בפניו כאילו הייתה אמו. אדוארד, המתנהג בביישנות, נענה להצעה והיא לוקחת אותו לביתה, שם הוא פוגש את המשפחה ונשאר ללון עמה, ובכך נשאר לגור איתה.
בלילה חוזרת הביתה קים (וינונה ריידר), בתה של פגי, ונתקלת באדוארד הישן בחדרה על מיטת המים שלה. קים מבועתת ממראהו וצורחת, ולאחר שנבהל גם הוא מצרחותיה, אדוארד בטעות מפנצ'ר את המיטה. קים היא נערה מתבגרת יפה ומרדנית, והיא חברתו של ג'ים, מלך השכבה המקומי שרוצה לגנוב כסף מאביו העשיר והקמצן.
פג והמשפחה עוזרים לאדוארד להתאקלם בחברה, ואדוארד מצליח להתחבב על תושבי הפרבר בזכות עבודות הגינון שהוא מבצע במו ידיו. היחידה שאינה מחבבת את אדוארד היא השכנה הנוצרית והשמרנית אזמרלדה הסבורה שהוא שיקוץ. אחרי שאדוארד פותח לקים את הדלת לאחר ששכחה את המפתח, ג'ים משכנע אותה לשכנע את אדוארד לפרוץ למענם לביתו של אביו. קים מפתה את אדוארד התמים למשימה והוא עוזר להם, אך נתפס אחרי הפעלת האזעקה. המשטרה מגלה הבנה למצבו המיוחד של אדוארד ומשחררת אותו על תנאי, למרות שהוא מסרב להלשין שקים וג'ים שלחו אותו לפרוץ. אחרי שג'ון ופג באים לאסוף אותו, מסביר אדוארד לקים שהוא ידע שהפריצה נעשית לביתו של ג'ים, ושהוא פרץ כי זו הייתה בקשתה.
ביל, בעלה של פג, מציע לאדוארד למצוא עבודה, ואילו ג'ויס, השכנה הרווקה, נמשכת אל היצור החריג בשעה שהוא מתאהב דווקא בקים. אחרי שאדוארד מספר את כלבהּ של ג'ויס, היא מתנדבת להיות הקליינטית הראשונה שלו וסוחפת את הפרבר בהתלהבות. ג'ויס לוקחת אותו להקים מספרה וסלון יופי ושם היא מנסה לפתות אותו לאהוב אותה ולא את קים. אדוארד מסרב לה ובורח מהמקום, וכתוצאה מההשפלה היא מתחילה להסית את הפרבר כנגד אדוארד.
היחסים בין קים לאדוארד מתחממים והופכים מפויסים יותר כאשר היא מתחרטת על מעשיה ומתחילה לפתח הבנה וסימפתיה כלפי אדוארד הרגיש, הביישן והמבולבל. לקראת חג המולד מפסל אדוארד פסל של מלאך בקרח וקים נדהמת מהיופי ורוקדת אל תוך רסיסי הקרח הנופלים. במהלך הריקוד אדוארד בטעות חותך אותה קלות בכף ידה. קים מבינה ויודעת שאדוארד לא פצע אותה בכוונה ושמדובר בתאונה קלה, אך חברהּ ג'ים, שמופיע בחצר, מגרש אותו באלימות. אדוארד מסתלק בזעם וכאב מהחצר ובדרך גורם נזק לרכוש ולצמחיה. קים הפגועה דוחה את ג'ים בכעס על שגירש את אדוארד והוריה יוצאים לחפש אחריו.
ג'ויס והשכנים הזועמים יוצאים למרדף כאספסוף זועם אחרי אדוארד, שבינתיים חזר לבית משפחת בוגס, שם הוא פוגש את קים שמחבקת אותו והשניים מתוודים זה כלפי זה על אהבתם ההדדית.
ג'ויס, ג'ים והאספסוף הזועם מגיעים לבית בוגס, יחד עם משפחת בוגס עצמה. כאשר הבן קווין רץ אל הבית, ג'ים כמעט דורס אותו במכוניתו. למזלו, קווין ניצל ברגע האחרון על ידי אדוארד, שמזנק עליו ומפיל אותו אל הדשא. מרוב פחד ובלבול, מספריו של אדוארד פוצעים קלות את פניו של קווין, דבר שמפחיד אותו ואת כל האספסוף שמסביב. למרות הפצרותיהם של ג'ון ופג כלפי האספסוף שיגלו הבנה סימפתיה לאדוארד, האספסוף רוצה את ראשו. קים מייעצת לאדוארד לברוח בחזרה לטירה שבה פג מצאה אותו. השכנים רודפים את אדוארד עד לטירה, שם הם נעצרים על ידי המשטרה. השוטר רחמן כלפי אדוארד, נכנס אל חצר הטירה ויורה באוויר על מנת שאנשי האספסוף יחשבו שהוא הרג את אדוארד ויניחו לו לנפשו.
אחרי שהמשטרה עוזבת, מגיע ג'ים חמוש באקדח. הוא נכנס על מנת להרוג את אדוארד לאחר שגילה שהוא לא באמת נהרג, וקים, שהגיעה גם היא אל אדוארד, מנסה לעצור את חברה האלים. בגג הטירה מתרחש העימות הסופי - קים מונעת מג'ים לירות באדוארד, אך ג'ים בתגובה מכה אותה. המכה שג'ים נתן לקים מכעיסה את אדוארד, שעקב כך דוקר את ג'ים למוות בלהבי ידיו ומפיל אותו מהחלון. קים ואדוארד נאלצים בכאב, בעצב ולא מתוך רצונם החופשי והנפשי להיפרד, כאשר הם מבינים שלא ייפגשו יותר עקב האספסוף הזועם. קים לוקחת פיסה של יד-מכונה, חלק חילוף של ידיו שמצאה בטירה, ומביאה אותה אל האספסוף כהוכחה שאדוארד מת, לכאורה. הללו מתרצים ועוזבים את המקום. אדוארד מתבודד בטירתו, כאשר נחמתו היחידה היא גינון וכל חג המולד - פיסול בקרח, דבר היוצר שלג בפרבר ירוק העד.
הפרובינקיה הרומית
הפרובינציה הרומית
ליל ההלקאות
ליל ההלקאות הוא שמה של פעולה של האצ"ל שנערכה ב-29 בדצמבר 1946, אור לז' בטבת תש"ז, ובה הולקו קצינים וחיילים בריטיים כפעולת תגמול על עונש דומה שהטילו שלטונות המנדט על לוחמי האצ"ל.
הרקע.
ב-13 בספטמבר 1946 ביצע האצ"ל התקפה על בנק עותומן ביפו, שבה נתפסו חמישה מלוחמיו: יהודה כ"ץ, אהרון יפה, בנימין נס, אליעזר סודיט ובנימין קמחי (יוסף מונצ'ש). כ"ץ וקמחי היו אמורים להישפט יחד ב-11 בדצמבר אך בגלל שהעד שזיהה את כ"ץ נעדר, נשפט קמחי לבדו. הוא הואשם בנשיאת נשק, ביצוע שוד ופציעת סגן מנהל הבנק. קמחי סירב להודות באשמה, כפר בסמכות בית המשפט הבריטי לשפוט אותו ונידון ל-18 שנות מאסר ו-18 מלקות. למחרת היום נשפטו נס וסודיט, שבהוראת מפקדת האצ"ל נדרשו לנהל משפט רגיל, ונידונו ל-15 שנות מאסר. ב-14 בינואר 1947 נשפט יהודה כ"ץ על חלקו בשוד. כ"ץ סירב להכיר בסמכות בית המשפט ונידון למאסר עולם. עונש של 12 מלקות הוטל באותה עת גם על פעיל האצ"ל אהרון כהן, על החזקת חומרי תעמולה מחתרתיים. אהרון יפה בהוראת מפקדיו הכחיש מעורבות בשוד ומפאת גילו הצעיר הוגלה למחנה גילגיל בקניה.
עונש המלקות היה נפוץ אותו זמן ברחבי האימפריה הבריטית, הן בארצם והן במושבותיהם. גם בארץ ישראל הופעל החוק המתיר להלקות עבריינים קטינים. למנחם בגין היו זיכרונות מרים בקשר לעונש המלקות. בגיל שבע צפה בהלקאות פומביות של יהודים בעירו בריסק וכן הושפע מפרשת הירש לקרט שהוצא להורג לאחר שהתנקש בחיי המושל הרוסי שציווה להלקות בפומבי עצירים פוליטיים יהודים. עם קבלת הידיעה על העונש, פרסם האצ"ל הודעה בעברית ובאנגלית:
ביום שבת, 28 בדצמבר 1946, הולקה בנימין קמחי 18 פעמים בשוט.
הפעולה.
ביום ראשון בערב יצאו לפעולה חוליות לוחמי האצ"ל כדי "לתפוס בעלי דרגה בריטיים ולהוכיח להם כי גם לשוט שני קצוות". בנתניה נכנסה חוליית אצ"ל חמושה למלון "מטרופול", ופקדה על קצין בריטי בדרגת רב-סרן שיגיע עמה. הקצין הובל לחורשת אקליפטוסים, שם הוסבר לו עונשו והוא ספג 18 מלקות. לאחר שעה חזר הקצין בתחתוניו למלון. בראשון לציון נתפס סרג'נט מהדיוויזיה המוטסת והולקה ברחוב.
בתל אביב נחטפו שני סמלים בריטיים ברחוב הירקון, והובלו לגן הדסה. שם ספג כל אחד מהם 18 מלקות. באותו זמן נתפסו גם שני סמלים ליד מלון "ארמון" ובצפון העיר הולקו גם הם כל אחד 18 מלקות.
משעה 22:00 עד 01:00 עברו ברחובות תל אביב מכוניות צבאיות ופקדו על כל החיילים המסתובבים ברחובות לחזור אל בתיהם. באזורים מלוד ועד נתניה הודיעו ברמקולים כי על כל אנשי הדיוויזיה המוטסת לעזוב את יישוביהם ולחזור למחנותיהם.
במחסום שהוקם באזור וילהלמה נתפסה מכונית ובה חמישה לוחמי אצ"ל חמושים אשר היו בדרך לביצוע עונש המלקות. החמישה היו: אברהם מזרחי, שנפצע מהאש שנפתחה בצומת וילהלמה ונהרג בכלא עכו לאחר עינויים, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר (שנתפס בשם הבדוי דב רוזנבאום) וחיים גולובסקי. משפטם של הארבעה נערך ב-10 בפברואר 1947 והארבעה סירבו להכיר בסמכות בית המשפט. יחיאל דרזנר וחיים גולובסקי קראו הצהרות פוליטיות, ובית המשפט גזר עונש מוות על אלקחי, דרזנר וקשאני, ומאסר עולם נגזר על גולובסקי מפאת גילו.
אלקחי, דרזנר וקשאני הועלו לגרדום יחד עם דב גרונר ב-16 באפריל 1947 בכלא עכו.
תוצאת ההלקאות.