במידה ואין תסמינים, הטיפול הוא בדרך כלל לא הכרחי, שכן ברוב המקרים השפתיים ייפרדו באופן טבעי במשך הזמן, אמנם הטיפול עשוי להיות נחוץ כאשר מופיעים תסמינים. השיטה הרגילה לטיפול בהצמדות שפתי הפות היא מריחה של קרם אסטרוגן על האזור של ההידבקות, כאשר הוא יעיל אצל -90% מהחולות. במקרים חמורים שבהם השפתיים נצמדו לחלוטין ונגרמה חסימת זרימת השתן או חסימת הנרתיק, יש להפריד את השפתיים בצורה כירוגית . הישנות של התופעה לאחר הטיפול נפוצה אבל ניתנת למניעה על ידי היגיינה טובה. מחקר אחד הראה כי התרופה הסטרואידית "בטא-מטאסון" (betamethasone) עשויה להיות יעילה יותר מאשר קרם אסטרוגן במניעת הישנות, עם פחות תופעות לוואי.
אפידמיולוגיה.
התופעה של הצמדות שפתי הפות אינה נדירה אצל תינוקות, נערות צעירות. התופעה נפוצה ביותר בקרב תינוקות בגילאי 13 עד 23 חודשים, כאשר ישנה שכיחות של 3.3% בקבוצת גיל זו.ההערכה היא כי ההצמדות של השפתיים מתרחשת אצל 1.8% מבין כל הבנות לפני גיל ההתבגרות. מצב זה נדיר אצל נשים בוגרות, בעיקר בגיל הפוריות, אך לעיתים קורה לאחר הלידה ולאחר גיל המעבר.
אליעזר שפיגל
אליעזר (לייזר) שפיגל (20 ביוני 1922 – 26 בנובמבר 2017) היה כדורגלן ומאמן ישראלי, אביו של גיורא שפיגל.
ביוגרפיה.
שפיגל נולד בפתח תקווה ובגיל צעיר הצטרף לקבוצת מכבי פתח תקווה. בגיל 18 עבר לבית"ר תל אביב. הוא היה חבר באצ"ל וכתוצאה מכך הוגלה לאריתריאה, שם שהה במשך שנתיים. עם שובו לארץ חזר לשחק במכבי פתח תקווה. ב-1942, במשחק גמר גביע ארץ ישראל, הבקיע שפיגל שמונה שערים בניצחון בית"ר תל אביב 12–1 מול מכבי חיפה.
שפיגל היה שותף פעמיים בזכיית קבוצתו בגביע, פעם עם בית"ר תל אביב ופעם נוספת ב-1952 עם מכבי פתח תקווה. הוא היה מלך שערי הליגה בעונת 1953/1954 ושיחק שלוש פעמים במסגרת נבחרת ישראל.
מ-1952, בנוסף להיותו כדורגלן מרכזי במכבי פתח תקווה, מונה שפיגל גם לתפקיד מאמן הקבוצה. ב-1955 פרש ממשחק פעיל והמשיך לשמש כמאמן הקבוצה. לאחר מכן אימן קבוצות נוספות, בעונת 1970/1971 הוביל את הכח רמת גן לזכייה בגביע המדינה ושנתיים לאחר מכן הוביל אותה לזכייה באליפות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 אימן שפיגל את הנבחרת הצעירה של ישראל. בין הקבוצות שאימן נמנות גם הפועל ירושלים, הפועל פתח תקווה, מכבי תל אביב, מכבי נתניה, הפועל כפר סבא, הפועל רמת גן, הפועל מרמורק, שמשון תל אביב, מכבי שעריים, מכבי יפו ובית"ר תל אביב.
שפיגל נפטר ב-26 בנובמבר 2017, בגיל 95.
האסדרה הכללית להגנה על מידע (GDPR - General Data Protection Regulation) (להלן: "הרגולציה") היא אוסף של הוראות מחייבות שהוסדרו על ידי הפרלמנט האירופי, מועצת האיחוד האירופי והנציבות האירופית על מנת להגן על נושאי המידע בטריטוריית האיחוד האירופי בכל הנוגע לעיבוד נתונים אישיים שלהם. הרגולציה מתייחסת לאיסוף, שמירה והעברה של נתונים אישיים של אנשים פרטיים וקובעת כללים אחידים לשמירה על הפרטיות.
הרגולציה נועדה בעיקר לאפשר לכל תושב באיחוד האירופי שליטה מרבית על הפרטים שנשמרו אודותיו בחברות פרטיות, ציבוריות וגופים עסקיים וממשלתיים, וזאת באמצעות החלת כללים משפטיים בני אכיפה על אותם גופים.
הרגולציה התקבלה ב-27 באפריל 2016, פורסמה בעיתון הרשמי של האיחוד האירופי, והפכה לבת אכיפה בתאריך 25 במאי 2018. הרגולציה אינה דורשת ממדינות האיחוד לחוקק חקיקה ספציפית נוספת, שכן היא חלה באופן ישיר ומחייב על המדינות החברות.
הרגולציה מחליפה את הדירקטיבה האירופאית בנוגע להגנה על נתונים (הנחיה 95/46/EC) שנחקקה בשנת 1995, והייתה מיושנת ולא מותאמת לעידן הנוכחי.
הרגולציה חלה על כל ארגון וכל אדם גם אם אינם פועלים בטריטוריה של האיחוד האירופי, ובלבד שהם מעבדים נתונים של נושאי מידע בטריטוריה של האיחוד האירופי. חלים איסורים ומגבלות על העברת מידע אל מחוץ לטריטוריית האיחוד, בשל החשש להפרות שעלולות להתרחש באזורים בעולם בהם הפרטיות אינה מוגנת כראוי.
אי ציות להוראות עלול לגרור אזהרות, ביקורות תקופתיות וקנסות חמורים המגיעים לכדי 4% מהמחזור השנתי העולמי של הגוף המפר או קנס בשיעור של 20 מיליון יורו.
יישום הרגולציה, אשר החל כבר בשנת 2017, גרר ביקורת רבה מצד גורמים פרטיים ומסחריים. נטען כי יישום הכללים מחייב משאבים נרחבים, הוצאות כספיות משמעותיות, מינוי בעלי תפקידים כגון מומחים וקציני אבטחת מידע, פיקוח משפטי ועסקי רחב היקף וכדומה. בנוסף, נטען כי הניסוח של כללים מסוימים מעורפל, אינו אחיד ואינו מתואם תמיד עם החקיקה המקומית במדינות האיחוד, וכי הכללים לא לקחו בחשבון באופן מלא ומקיף שיקולים כגון אחסון בענן, ביג דאטה וכדומה.
לצורך נגישות ונוחות, מתפרסמת הרגולציה בכל 24 השפות המדוברות באיחוד האירופי, ובפורמט של HTML, PDF וכן כפי שפורסמה בעיתון הרשמי של האיחוד האירופי.
הרגולציה בנויה משני חלקים עיקריים:
החלק הראשון שנקרא פתיח (Recital) כולל 173 סעיפי הסבר אודות הרגולציה, כולל דוגמאות והמחשה של הסעיפים השונים.
החלק השני כולל את הוראות הרגולציה עצמה: 99 פרקים (Articles).
הצהרות ועקרונות הרגולציה.
בפתיח לרגולציה, בסעיף 1 נקבעת ההצהרה הבאה:
"ההגנה על אנשים טבעיים בהקשר לעיבוד מידע אישי היא זכות יסוד [...] לכל אחד יש זכות להגנה על מידע אישי הנוגע לו או לה"
ובהמשך בסעיף 2:
"העיקרון והכללים לגבי הגנה על אנשים פרטיים בכל הנוגע לעיבוד מידע אישי שלהם, תהא אזרחותם ותושבותם אשר תהא, חייבים לכבד את הזכויות והחירויות הבסיסיות שלהם, ובעיקר את הזכות להגנה על מידע אישי.
רגולציה זו נועדה לתרום להשגת חופש, ביטחון וצדק, ולהביא לכדי איחוד כלכלי, תוך התקדמות כלכלית וחברתית, לחיזוק וליכוד הכלכלות בתוך השוק הפנימי ולדאוג לשלומם (well being) של אנשים פרטיים."
על פי האיחוד האירופי, הרגולציה מבוססת על שלושה עקרונות מרכזיים:
בכלל זאת, נקבע כי עוד טרם עיבוד המידע, חייבים נושאי המידע להיות מודעים לכך שנעשה עיבוד וכן מהן מטרותיו.
עיקרי הרגולציה.
היקף התחולה.
הרגולציה חלה על כל הגורם השולט בנתונים (Controller) וקובע את מטרות איסוף המידע וכן חלה על כל גורם המעבד את הנתונים (Processor). הרגולציה חלה, כאמור, גם אם מקום מושבם מחוץ לאיחוד האירופי, אולם הם עוסקים באיסוף מידע אישי אודות נושאי מידע באיחוד האירופי ומעבדים אותו. על בקר הנתונים קיימות חובות מוגברות.
"מידע אישי" מוגדר בפרק 1 ככל מידע אשר על פיו מזוהה או ניתן לזיהוי אדם מסוים. המידע עשוי לכלול כמעט כל פרט, החל משם האדם, כתובתו, כתובת הדואר האלקטרוני, פרטי חשבון הבנק שלו, פוסטים ברשתות חברתיות, מידע רפואי, או כתובת IP של מחשבו.
"נשוא המידע" (Data Subject) הוא האדם שעל אודותיו נאסף המידע.
הרגולציה אינה חלה על עיבוד של נתונים בנוגע לתאגידים וכן אינה חלה על נתונים אישיים במקרים של הגנה על הביטחון הלאומי או פעילות של אכיפת חוק פליליות במסגרת האיחוד האירופי.
כמו כן, אינה חלה במקרה של עיבוד נתונים על ידי אנשים פרטיים לצרכים ביתיים ושימושים אישיים וכן אינה חלה על מידע בנוגע לאנשים שנפטרו.
רשויות מפקחות.
הרגולציה מהווה סט אחד ובלעדי החל על כל המדינות החברות באיחוד האירופי. בהתאם להוראות פרק 51, חייבת כל מדינה חברה להקים רשות מפקחת עצמאית (Supervising Authority =SA) שתפקידה לפקח ולחקור תלונות וכן להטיל עיצומים מנהליים בגין הפרות. רשויות הפיקוח במדינות השונות חייבות לשתף פעולה עם רשויות במדינות אחרות, להעניק סיוע הדדי, ולארגן פעולות משותפות כלפי גורמים מסחריים הפועלים במסגרתן. במקרה של חברה מסחרית הפועלת במספר מדינות, הרשות המפקחת לגביה תהיה במדינה בה מצוי מרכז פעילותה של החברה המסחרית, כגון במקום בו נערך עיבוד הנתונים. הרשות המפקחת באותה מדינה לגבי אותה חברה תשמש כ-"one stop shop" ותפקח על כל פעילות עיבוד הנתונים אשר מתבצעת בכל רחבי האיחוד האירופי.
הלשכה האירופאית המרכזית להגנה על הפרטיות (EDPB) תתאם בין הרשויות השונות.
זכויות נשואי המידע.
כאמור, הרגולציה נועדה להגן על כל אדם לגביו נאסף מידע ומגדירה מספר זכויות:
הזכות לשקיפות.
כאשר בקר נתונים או גורם מעבד אוספים מידע אישי אודות נושאי מידע, חלות עליהם חובות מכוח הרגולציה. כך למשל, חלה חובה לדווח לנושא המידע בכל פעם שנאסף מידע אישי אודותיו, שהמידע אודותיו נשמר, מה מטרות שמירת המידע ומהו הבסיס החוקי לכך. כמו כן, יש למסור לנושא המידע פרטים ליצירת קשר, וכן לעדכן אותו בדבר פרטי קצין אבטחת המידע (DPO), אם מונה, ולידע אותו במקרה שהמידע האישי מועבר לגורם שלישי. והוא נדרש להיות הבקר הראשי אשר מחויב לשמור בצורה המתאימה ולעבד את הנתונים הפנימיים של הארגון כדי לוודא מעקב ואכיפה פנימית שהארגון מחויב לבצע בעצמו כדי לעמוד בתקנות.
הזכות להישכח.
"הזכות להישכח" [שגם מכונה הזכות להימחק, "the right to be erased"] מעוגנת בפרק 17 לרגולציה, וקובעת כי לנושא המידע יש את הזכות לבקש מחיקה של הנתונים האישיים הקשורים אליו ללא דיחוי. עם זאת, הזכות תהיה מוגבלת במקרים שהמידע הוא חלק מחופש הביטוי, או כשיש לציית להוראת דין המחייבת שמירת המידע, או כשמדובר באינטרס ציבורי בתחומי הבריאות הציבורית, המדע או חקר היסטורי, או על מנת לשמר מידע לצורך תביעה משפטית עתידית. זכות זו הוכרה לראשונה בפסק הדין של מריו קוטסחה נגד גוגל ספרד, שם קוטסחה דרש שיסירו מגוגל קישורים לפרסומים אודותיו. הדיון הגיע לבית המשפט האירופי לצדק, שם פסקו כי לקוסטחה הזכות להישכח.
הזכות לניידות.