כמעט עד סוף שנות ה-30 התואר הוחזק על ידי ארבע הנבחרות הבריטיות. בשנות ה-40 התואר הוחזק על ידי מדינות יבשת אירופה, בעיקר אלה המייצגות את כוחות הציר ואת המדינות הנייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה, אבל התואר נלקח מחדש על ידי אנגליה זמן קצר לפני גביע העולם 1950. לראשונה, המשחקים על התואר הבלתי רשמי נערכו במסגרת משחקי גביע העולם. במסגרת גביע העולם הפסידה אנגליה לארצות הברית 0–1 באחת ההפתעות הגדולות בתולדות הכדורגל. בכך התואר עבר לראשונה ליבשת צפון אמריקה ומשם במהרה לדרום אמריקה. מדינות דרום אמריקה היו המחזיקות העיקריות בתואר במהלך 16 השנים הבאות, כאשר מדי פעם התואר עבר למדינות אירופה לגיחות קצרות ומשם חזר לדרום אמריקה.
תקופה זו כללה ארבעה ימים בהם מחזיקת התואר הייתה האנטילים ההולנדיים, אשר ניצחה את מקסיקו 2-1 באליפות קונקאף, כדי להפוך למדינה הקטנה ביותר שהחזיקה בתואר.
התואר חזר לאירופה חמישה חודשים לפני מונדיאל 1966, כאשר ברית המועצות זכתה בו בעקבות ניצחון במשחק ידידות על צ'ילה. ברית המועצות איבדה את האליפות בחצי גמר המונדיאל למערב גרמניה, שאיבדה אותו לאנגליה במשחק הגמר. בשנה שלאחר מכן, אנגליה הפסידה במשחק ידידות לסקוטלנד, במשחק שהוליד את הרעיון של אליפות העולם הבלתי רשמית. בעקבות ניצחון מערב גרמניה על הולנד בגמר גביע העולם 1974, גרמניה המערבית הפכה להיות הקבוצה הראשונה שמחזיקה בגביע העולם, אליפות אירופה ואליפות העולם הבלתי רשמית באותו זמן. התואר נשאר באירופה עד 1978 עד אשר נלקח מהולנד על ידי ארגנטינה, בגמר גביע העולם 1978. הוא נשאר בדרום אמריקה עד גביע העולם 1982, בו פרו הפסידה אותו לפולין. התואר נשאר באירופה במשך עשר השנים הבאות, למעט תקופת כהונה של שנה אחת בה החזיקה בו ארגנטינה, בעקבות ניצחונה על בלגיה בחצי גמר מונדיאל 1986.
ב-1992 חזר התואר לארצות הברית ולאחר מכן הוחזק למשחק אחד על ידי אוסטרליה , לפני שעשה את דרכו בכמה מדינות דרום אמריקאיות, חזרה דרך אירופה ומשם לזוכה הראשונה מיבשת אסיה, דרום קוריאה, שהביסה את קולומביה בחצי גמר גביע קרלסברג בשנת 1995. הקוריאנים איבדו את התואר ליוגוסלביה במשחק הבא שלהם, והתואר נשאר באירופה עד מרץ 1998, כאשר גרמניה איבדה אותו לברזיל במשחק ידידות. ארגנטינה ניצחה את ברזיל במשחק ידידות כדי להעפיל לגביע העולם 1998 כמחזיקת התואר.
צרפת חזרה על הישגה של ארגנטינה מ-1978, כאשר נטלה את התואר כשזכתה בגביע העולם במגרשה הביתי, בעקבות ניצחון 0–3 על ברזיל בגמר. אנגליה זכתה בתואר ביורו 2000. ישראל זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר, כאשר הביסה את רוסיה 1–4 במשחק ידידות בפברואר 2000 והפסידה אותו כעבור שני משחקים לצ'כיה. צרפת וספרד זכו בהמשך לפני שהולנד זכתה בתואר במארס 2002. מכיוון שההולנדים לא הצליחו להעפיל למונדיאל 2002, התואר, באופן חריג, לא היה על כף המאזניים בגביע העולם הרשמי. הולנד שמרה על התואר עד 10 בספטמבר 2003, בו הפסידו אותו לצ'כיה במשחק מוקדמות ליורו 2004.
2004-2010.
הצ'כים הגנו על התואר למשך מספר משחקים, לפני שהפסידו אותו לאירלנד במשחק ידידות. התואר עבר לנבחרת אפריקאית בפעם הראשונה, כאשר אירלנד הפסידה לניגריה. אנגולה ניצחה את ניגריה ושמרה על התואר במהלך 2004 ותחילת 2005. לאחר מכן הפסידה אותו לזימבבואה (במשחק שהיווה גם משחק מוקדמות לגביע העולם ולאליפות אפריקה). זימבבואה החזיקה בתואר שישה חודשים לפני שניגריה זכתה בו מחדש באוקטובר 2005. ניגריה הפסידה אותו לרומניה, אשר איבדה את התואר לאורוגוואי אחרי שישה חודשים. אורוגוואי לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2006 ובכך, בפעם השנייה ברציפות, התואר לא רשמי שוב לא היה על כף המאזניים בטורניר גביע העולם הרשמי.
התואר הוחזר לאירופה על ידי גאורגיה ב -15 בנובמבר 2006, בעקבות ניצחון על אורוגוואי. היא איבדה את התואר לנבחרת בעלת הדירוג הגבוה ביותר של אליפות העולם הבלתי רשמית בכל הזמנים, נבחרת סקוטלנד, ב -24 במרץ 2007, כמעט ארבעים שנה מאז סקוטלנד זכתה לאחרונה בתואר. ארבעה ימים בלבד לאחר מכן, סקוטלנד הפסידה את התואר למחזיקת גביע העולם איטליה, והתואר עבר דרך הונגריה פעמיים, טורקיה, יוון ושוודיה בטרם נלקח על ידי הולנד, שבסופו של דבר איבדה את התואר לספרד בגמר גביע העולם 2010 אחרי שהצליחה לשמור על התואר במשך 21 משחקים רצופים, יותר מכל נבחרת אחרת.
2010-2018.
השליטה האירופית בתואר הגיעה לסיומה כאשר ארגנטינה ניצחה את ספרד 1–4 בספטמבר 2010 במשחק ידידות ואחרי שניצחה את ארגנטינה במשחק ידידות, יפן הביאה את התואר לגביע אסיה בפעם הראשונה בשנת 2011, ונשארה בלתי מנוצחת לאורך כל הטורניר. משחקי הגנה על התואר בוטלו בעקבות רעידת האדמה והצונאמי בשנת 2011, והיא החזיקה בתואר במשך למעלה משנה לפני שהפסידה אותו לצפון קוריאה, שדורגה במקום ה 124 בעולם על ידי פיפ"א, הדירוג הנמוך ביותר של מחזיקת התואר מאז הוחל בשיטת הדירוג בשנת 1993. צפון קוריאה המשיכה להחזיק בתואר במהלך קמפיין מוצלח שלהם בגביע האתגר של אסיה 2012, שבו אומות נמוכות דרג כפיליפינים, טג'יקיסטן, הודו , הרשות הפלסטינית, וטורקמניסטן קראו עליו תיגר. תקופתה של צפון קוריאה כמחזיקת התואר זכורה בשל העובדה שבמהלכה נבחרות רבות ברמה נמוכה התמודדו על התואר. בנוסף לגביע האתגר של אסיה, נערכו משחקים על התואר גם במסגרת מוקדמות אליפות מזרח אסיה 2013 עם נבחרות כמו כווית , אינדונזיה , טייפה הסינית , גואם , והונג קונג כולן ניסו ללא הצלחה לזכות בתואר מצפון קוריאה.
התואר נלקח בסופו של דבר מצפון קוריאה על ידי שוודיה בגביע המלך 2013, תוצאה שלא נרשמה כמשחק רשמי מלא על ידי פיפ"א, אך בכל זאת נחשבה תקפה על ידי אתר האינטרנט של אליפות העולם הבלתי רשמית. במשחק ידידות בחודש פברואר, שוודיה הפסידה לארגנטינה שלקחה את התואר לדרום אמריקה. באוקטובר ארגנטינה הפסידה את התואר לאורוגוואי במהלך מוקדמות מונדיאל 2014.
אורוגוואי הגיעה למונדיאל 2014 כמחזיקת התואר ובפתיחת שלב הבתים הפסידה אותו לקוסטה ריקה. קוסטה ריקה שמרה על התואר עד לרבע הגמר בו הפסידה אותו להולנד בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. הולנד הפסידה את התואר לארגנטיה בחצי הגמר, גם כן בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים וארגנטינה הפסידה אותו במשחק הגמר לגרמניה ובכך גביע העולם ואליפות העולם הבלתי רשמית אוחדו והוחזקו על ידי גרמניה.
זמן קצר לאחר גביע העולם, סגנית אלופת העולם ארגנטינה גברה על גרמניה במשחק ידידות וזכתה מחדש בתואר. אולם ארגנטינה הפסידה את התואר במשחק הבא נגד ברזיל.
ברזיל שמרה על התואר אל תוך קופה אמריקה 2015, במהלכו עבר בסופו של דבר אל זוכת הטורניר צ 'ילה. צ'ילה איבדה את התואר לאורוגוואי שלקחה אותו לקופה אמריקה 2016, אך התואר שב אליה לפני שזכתה בטורניר. התואר נשאר בדרום אמריקה במהלך מוקדמות מונדיאל 2018. בסופו של דבר פרו לקחה את התואר לתוך גביע העולם 2018 שם התואר עבר למנצחת הטורניר צרפת.
צרפת הגנה על התואר במשך ארבעה משחקים רצופים לאחר גביע העולם מול גרמניה, הולנד, איסלנד ושוב גרמניה, לפני שהפסידה את התואר להולנד 0–2 במסגרת ליגת האומות בנובמבר 2018. ארבעה חודשים לאחר מכן הפסידה הולנד את התואר לגרמניה בעקבות הפסד 3-2 במסגרת מוקדמות יורו 2020, אך זכתה בו מחדש לאחר שניצחה את גרמניה באותה מסגרת. לאחר שהחזיקה בתואר כשנה, איבדה הולנד את התואר לאיטליה, לאחר הפסד ביתי 1-0 במסגרת שלב הבתים בליגת האומות.
איטליה הגנה על התואר במשך 13 חודשים במהלכן הגנה על התואר 21 פעמים, כחלק מרצף כללי של 37 משחקים ללא הפסד. איטליה שמרה על התואר גם במהלך יורו 2020 בו זכתה. איטליה איבדה את התואר לבסוף לספרד בעקבות הפסד 2-1 בחצי גמר ליגת האומות. ספרד איבדה את התואר במשחקה הבא לצרפת כשהפסידה לה 2-1 בגמר ליגת האומות. צרפת איבדה את התואר לדנמרק כשמונה חודשים לאחר מכן לאחר שהפסידה לה בביתה 2-1 במסגרת ליגת האומות. דנמרק הפסידה את התואר כעבור שני משחקים לקרואטיה, שזכתה בו בפעם השנייה, בעקבות הפסד 1-0 ביתי במסגרת ליגת האומות.
דירוג כל הזמנים.
האתר של UFWC מתחזק את טבלת דירוג כל הזמנים של הנבחרות הממויינת לפי מספר הניצחונות במשחקי האליפות. בראש הדירוג ממוקמת סקוטלנד ואחריה אנגליה, בעיקר בשל ההצלחות שלהן בשנים הראשונות של הכדורגל הבינלאומי, בהן התחרות הייתה מוגבלת אך ורק לאיים הבריטיים.
ישראל באליפות העולם הבלתי רשמית בכדורגל.
ישראל התמודדה לראשונה על התואר בשנת 1969 בשוודיה במשחק ידידות בו הפסידה 1–3. לאחר 21 שנים, בשנת 1990, התמודדה ישראל שוב על התואר ביוון במשחק ידידות בו הפסידה 1–2. בשנת 1997 התמודדה ישראל לראשונה על התואר בביתה והפסידה 0–1 במשחק ידידות מול גרמניה.
ב-23 בפברואר 2000 זכתה ישראל לראשונה בתואר לאחר שגברה על רוסיה 1–4 במשחק ידידות שנערך בחיפה. ישראל שמרה על התואר כשסיימה בתיקו 1-1 עם גאורגיה במשחק ידידות באשקלון והפסידה אותו ב-24 באפריל כשהובסה במשחק ידידות בצ'כיה 1–4.
ישראל התמודדה על התואר, לראשונה במסגרת תחרותית, כאשר סיימה בתיקו 1-1 בחוץ מול ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
בסך הכל התמודדה ישראל 7 פעמים על התואר במאזן של ניצחון אחד, שתי תוצאות תיקו וארבעה הפסדים. היא זכתה בתואר פעם אחת והצליחה לשמור עליו למשך משחק אחד.
ספר.
העיתונאי העצמאי פול בראון, שכתב את המאמר המקורי על אליפות העולם הבלתי רשמית ויצר את אתר האינטרנט כתב ספר על האליפות אשר פורסם בשנת 2011. נכון לשנת 2018, פורסמו ארבע מהדורות של הספר.
רעיונות דומים.