כדרכו של קודמו, האלבום השלישי של פנטרה נעשה כבד יותר מבחינת מלודיה, מבחינת קצב ומבחינת מבנה השירים. אל סגנון הגלאם מטאל/הארד רוק ששלט בשני האלבומים הקודמים של הלהקה, מצטרפים הסגנונות ספיד מטאל והבי מטאל והאלמנטים הקצביים והמלודיים שבהם. שירים כגון "Come-On Eyes" ,"Down Below" ושיר הנושא של האלבום מהווים דוגמה לשינוי מקצבי השירים, ואת המעבר לריפים ונגינה מהירים וכבדים יותר.
אלבום זה נתן לפנטרה דחיפה גדולה מבחינה פרסומית, וכלי תקשורת המסקרים מטאל מרחבי כל העולם התחילה לתת בלהקה יותר עניין, יחסית לפרסום שקיבלו קודם לכן. זהו גם האלבום האחרון שבו השתתף הסולן טרנס לי.
א&quot;מ פורסטר
Metal Magic
Metal Magic ("קסם המטאל") הוא אלבום האולפן הראשון של להקת המטאל האמריקאית פנטרה. האלבום יצא לאור בשנת 1983 תחת חברת התקליטים העצמאית מטאל מג'יק, אשר שייכת לג'רי אבוט, אביהם של חברי הלהקה ויני פול ודיימבאג דארל, מפיק וכותב שירים בסגנון קאנטרי, אשר תפקד גם כאמרגן הלהקה וגם כמפיק האלבומים העצמאיים שלה, תחת השם "The Elder"/"The Eldn" ("הבכיר"/"המבוגר"). הקלטות האלבום בוצעו באולפני פנטגו, שנמצאים בעיירה פנטגו, בטקסס, ארצות הברית.
אלבומה הראשון של פנטרה הוא בסגנון גלאם מטאל/הארד רוק, וביחד עם שלושת האלבומים הבאים שהוציאו מוכלל האלבום בפי המעריצים ב"תקופת הגלאם" של הלהקה. האלבום עצמו נשמע כמושפע רבות מן הלהקות ואן היילן וקיס. דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בפתיחת השיר הראשון באלבום. מעבר לכך שלשמו "Ride My Rocket" יש דמיון רב לשם השיר של הלהקה קיס "Rocket Ride", נגינת הגיטרה של דאיימבג מזכירה בסגנונה את סגנונו המיוחד של גיטריסט העבר של קיס, אייס פרלי. תוקפה של הנחה זו עוד מתחזק בהתחשב בעובדה שלפני צאת האלבום הלהקה ניגנה במועדונים גרסאות כיסוי לשירים של ואן היילן וקיס.
קישורים חיצוניים.
סיקור האלבום באתר Kickedinthface.com
Projects in the Jungle
Projects in the Jungle ("פרויקטים בג'ונגל") הוא אלבום האולפן השני של להקת המטאל האמריקאית פנטרה. האלבום יצא לאור בשנת 1984 תחת חברת התקליטים העצמאית מטאל מג'יק, אשר שייכת לג'רי אבוט, אביהם של חברי הלהקה ויני פול ודיימבאג דארל, מפיק וכותב שירים בסגנון קאנטרי, אשר תפקד גם כאמרגן הלהקה וגם כמפיק האלבומים העצמאיים שלה, תחת השם "The Elder"/"The Eldn" ("הבכיר"/"המבוגר"). הקלטות האלבום בוצעו באולפני פנטגו, שנמצאים בעיירה פנטגו, בטקסס, ארצות הברית.
אלבומה השני של פנטרה ממשיך את סגנון הגלאם מטאל/הארד רוק אותו התחילו לעשות באלבומם הראשון, אך ניתן לראות בבהירות מאפיינים של רוק ומטאל כבדים ומלודים יותר אשר נכנסים אל השירים. לצד מספר שירים אשר בהם ניתן למצוא מאפיינים מסגנון הפופ כגון "Takin' My Life", קיימים שירים כגון שיר הנושא של האלבום והשיר "Heavy Metal Rules" משתמשים באלמנטים הקיימים בסגנון ההבי מטאל. כמו כן, השיר "Blue Light Turnin' Red" - כולו כשיר המפורסם "Eruption" של להקת הרוק ואן היילן - הוא סולו ארוך, ללא מילים או מבנה השיר בסיסי הקיים בסגנון המוזיקה מסוג זה.
טיעון זה רק מחזק ומאשש את הדעה הרווחת, אשר גורסת כי הכיוון הסגנון הכללי אליו מתקדם האלבום הוא מלודי יותר וכבד יותר מקודמו.
דרוסוס יוליוס קיסר
דרוסוס יוליוס קיסר (13 לפנה"ס - 14 בספטמבר 23), אציל רומאי מן השושלת היוליו-קלאודית. הוא היה בנו היחיד של הקיסר טיבריוס, בן-דוד מצד האם של הקיסר קליגולה, בן דוד מצד האב של הקיסר קלאודיוס, ודוד מדרגה שנייה של הקיסר נירון.
תולדות חייו.
דרוסוס נולד בשנת 13 לפנה"ס, אביו טיבריוס היה בנו החורג של הקיסר אוגוסטוס ואמו ויפסניה אגריפינה הייתה בתו של המצביא הבכיר ביותר בתקופה, מרקוס ויפסניוס אגריפה.
עם מותו של אגריפה בשנת 12 לפנה"ס אוגוסטוס הכריח את טיבריוס להתגרש מוויפסניה ולשאת לאישה את בתו יוליה אלמנתו של אגריפה. בניגוד למנהג הרומאי אחרי גירושיו של הוריו דרוסוס נשאר לחיות עם אמו, ככל הנראה מכיוון שאוגוסטוס רצה להרחיק אותו מהחצר הקיסרית מכיוון שחשש שהוא יהווה תחרות לשני נכדיו ובניו המאומצים גאיוס ולוקיוס שאותם הועיד כיורשיו.
דרוסוס הפך לבן משפחת היוליים בשנת 4 עם אימוצו של אביו על ידי אוגוסטוס באותה שנה הוא נשא לאישה את דודניתו ליווילה, שהייתה גם אחותו של אחיו המאומץ גרמניקוס, לזוג נולדו שלושה ילדים יוליה והתאומים טיבריוס וגרמניקוס.
דרוסוס היה ידוע כאדם בעל אופי אלים וברוטאלי, אחרי שכמה פעמים הכה מספר חברים ממעמד הפרשים הוא זכה לכינוי האירוני קסטור על שם אחד מהאלים הפטרונים של מעמד הפרשים, כמו כן חרבות חדות זכו לכינוי דרוסיאן על שמו.
הקריירה הציבורית של דרוסוס התחילה בשנת 11 לספירה כשמונה כקוואיסטור, בשנת 14 לספירה כשטיבריוס ירש את אוגוסטוס כקיסר הוא נשלח לדכא את מרד הלגיונות שחנו בפאנוניה, הוא הופיע בפני החיילים המורדים וקרא להם לסיים את המרד תוך שהוא מבטיח להם שיביא את דרישותיהם לטיפולו של אביו והסנאט הרומי אולם החיילים שקצה נפשם בסחבת בטיפול בעניינים דחו את בקשתו של דרוסוס. למזלו של דרוסוס באותו לילה התרחש ליקוי לבנה, מכיוון שרוב החיילים המורדים ראו את הדבר כאות מבשר רעות גרם הדבר להרגעת המרד, דרוסוס ניצל את הרגיעה כדי להחזיר את המשמעת ללגיונות ולהוציא להורג את מנהיגי המרד. בשנה שלאחר מכן דרוסוס כיהן לראשונה כקונסול.
דרוסוס הפך ליורש המיועד של אביו עם מותו של אחיו המאומץ גרמניקוס בשנת 19 לספירה. מעמדו התחזק שכיהן כקונסול של שנת 21 לספירה יחד עם אביו טיבריוס ושנה לאחר מכן קיבל את הסמכות הטריבונית, משרה שהייתה שמורה באופן בלעדי לקיסר וליורשיו המיועדים. מעמדו הביא אותו למאבק עם מפקד המשמר הפרטוריאני סיאנוס שטיבריוס העביר לו רבות מסמכויותיו בשעה שפרש מרומא לאי קאפרי.
דרוסוס נפטר בשנת 23 לספירה, תחילה סברו שמותו נגרם מנסיבות טבעיות אולם בשנת 31 לספירה עם נפילתו של סיאנוס אשתו לשעבר גילתה במכתב לטיבריוס שלווילה, שפותתה על ידי סיאנוס, הייתה אחראית למותו של דרוסוס, אולם יש היסטוריונים שמפקפקים בגרסה זו ורואים בה תעמולה ותו לא.
אלברט חוראני
אלברט חביב חוראני (באנגלית: Albert Habib Hourani, בערבית: ألبرت حبيب حوراني; 31 במרץ 1915 - 17 בינואר 1993) היה היסטוריון בריטי, בן למשפחה לבנונית, אחד מהמלומדים הבולטים ביותר בחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון שפעלו במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים.
חייו ופועלו.
אלברט חוראני נולד במנצ'סטר שבאנגליה, כבנם של מהגרים מאזור השייך לדרום לבנון דהיום. משפחתו המירה דתה מנצרות אורתודוקסית לכנסייה הסקוטית הפרסביטריאנית ואביו היה בכיר בכנסייה המקומית במנצ'סטר. ואילו חוראני עצמו המיר דתו לקתוליות בבגרותו.
חוראני למד במנצ'סטר ובלונדון ואחרי כן למד בקולג' מגדלן, שבאוקספורד, שם הוא למד פילוסופיה, פוליטיקה, וכלכלה (עם דגש על יחסים בינלאומיים בחלק הפוליטיקה של תוארו), וסיים הראשון בכיתתו ב-1936. במהלכה של מלחמת העולם השנייה, הוא עבד ב"מכון המלכותי ליחסים בינלאומיים" ובמשרדו של מזכיר המדינה הבריטי בקהיר. בתום המלחמה, הוא עבד במשרד הערבי בירושלים ובלונדון, שם הוא סייע להכין את התיק הערבי עבור ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל.
אלברט חוראני החל את הקריירה האקדמית שלו, בה יעסוק עד לאחרית ימיו, בשנת 1948, בלמדו בקולג' מגדלן, בקולג' סנט אנטוני (שם הוא ייסד וניהל את המרכז לענייני המזרח התיכון), באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת הרווארד. הוא סיים את הקריירה שלו כ"פרופסור עמית" בקולג' סנט אנטוני ובמחלקה למזרח התיכון המודרני באוקספורד.
עבודתו הפופולרית ביותר של חוראני היא "היסטוריה של העמים הערביים" (1991) , מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון ורב-מכר בינלאומי. ספרו "ההגות הערבית בעידן הליברלי 1789-1939" (1962) הוא אחד מן הניסיונות המדעיים הראשונים ליצור ניתוח נרחב של ה"נהדה", התחייה הערבית במאה ה-19, ופתיחתו של העולם הערבי לתרבות המערבית המודרנית, ונותר אחת מן העבודות העיקריות בנושא. "סוריה ולבנון" (1946), ו"מיעוטים בעולם הערבי" (1947) הן עבודות חשובות אחרות שלו. הוא אף כתב עבודות נרחבות על ההשקפה האוריינטליסטית בתרבות המזרח התיכון לאורך המאות 18 וה-19, והוא פיתח את המושג רב ההשפעה של "האורבניות" - אליטות פוליטיות וחברתיות בערי פרובינציה של המזרח התיכון ובערים גדולות ששירתו כמתווכות בין ערי הבירה (כגון איסטנבול תחת הטורקים העות'מאנים) והחברה הפרובינציאלית.
ההיסטוריון הישראלי בוטרוס אבו מנה עשה דוקטורט בהנחיית אלברט חוראני.
על שמו ניתן פרס חשוב לספר בחקר המזרח והוא מכונה פרס הספר ע"ש אלברט חוראני והוא מוענק מדי שנה על ידי "אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" (MESA). חוראני היה עמית של כבוד ב"אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" וכן באגודה ההיסטורית האמריקאית (AHA).
משפחתו.
חוראני נשא לאישה את אודיל ווג-פרוסר, כשלימד בקולג' מגדלן שבאוקספורד. הוא נפטר באוקספורד בגיל 77. אודיל חוראני (נולדה ב-1914) הלכה לעולמה בשנת 2003, זמן קצר לאחר יום הזיכרון העשירי למותו של בעלה. שניהם נטמנו בבית הקברות וולברקוט באוקספורד. להם בת, דוקטור סוזאנה חוראני. היא מכהנת כפרופסור לפרמקולוגיה וכראש מחלקה בבית הספר למדעי ביורפואה ומולוקולריה באוניברסיטת סוריי שבאנגליה.
דרגות הכוחות המזויינים של ארצות הברית
Power Metal (אלבום)