גליה צבר (נולדה ב-1963) היא חוקרת ופרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. מספטמבר 2016 עד אוקטובר 2021 שימשה כנשיאת המרכז האקדמי רופין. בין השנים 2009 – 2014 כיהנה כראש התוכנית הבין-אוניברסיטאית ללימודי אפריקה וכן כראש הדסק לחקר אפריקה במרכז ללימודים בינלאומיים ואזוריים על שם ס. דניאל אברהם באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייה.
נולדה בתל אביב וגדלה ברמת אביב. אמה היא נעמה צבר בן-יהושע, פרופ' לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1985 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובהיסטוריה של אפריקה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1982–1984, בהיותה סטודנטית, נסעה לאתיופיה להדריך קבוצות של יהודים מצפון אמריקה וקנדה שמימנו את העלייה החשאית מאתיופיה (לימים מבצע משה). במהלך עשרות נסיעות העבירה מידע וכסף אליהודי אתיופיה שהיו בדרכם לסודאן. שנתיים אלו באפריקה היוו חוויה מעצבת בחייה ומאז הרבתה לבקר ביבשת, בין אם לצורכי מחקר ובין אם לצורכי פעילות חברתית וציבורית. משנת 1985 עד 1987 למדה לתואר שני בלימודי אפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה אותו בהצטיינות. עבודת התזה שלה, בהדרכתו של פרופסור מרדכי אביר, עסקה באתיופיה שלאחר המהפכה, על רקע הניסיון ההיסטורי-אימפריאלי, ובחנה את הגיבוש הלאומי והזהות האתיופית. החל משנת 1989 שהתה משך כשלוש שנים עם משפחתה בקניה. במהלך תקופה זו ביצעה את מחקר השדה לדוקטורט. מחקרה עסק במעורבות הכנסיות בפעילות פוליטית. הנושא ושאלות המחקר עוגנו בתחומי הדעת של היסטוריה, מדע המדינה ומדעי הדתות. חלק ניכר מעבודת המחקר בוצעה בשיטות מחקר היסטוריות אולם בהדרגה, רוב איסוף המידע נעשה בשיטות מחקר איכותניות ובכלל זה ראיונות עומק, תצפיות משתתפות ואיסוף סיפורי חיים המעוגנים בשדה האנתרופולוגי. בשנת 1993 הוענק לה תואר דוקטור בלימודי אפריקה מהאוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט דנה בכנסייה האנגליקנית בקניה ונעשתה בהדרכתם של פרופסור נעמי חזן ופרופסור סטיב קפלן. בשנת 1994 הצטרפה כמרצה לחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1996-1998 שהתה בקניה שם עמדה בראש קבוצת מחקר בינלאומית שבדקה היבטים סוציו-פוליטיים של התפשטות מגפת האיידס.
נשואה לעפר שחטר והם הורים ל-5 ילדים.
פעילות אקדמית.
חברת הוועדה להקמת לימודי אפריקה בין-אוניברסיטאיים. בראשית שנות ה-2000 היה איום על המשך קיומם של לימודי אפריקה בישראל בשל הצטמצמות מספר הסטודנטים בתחום. יחד עם חוקרות מובילות אחרות בישראל ובכללן פרופ' לין שלר, פרופ' ג'ינאו, ד"ר אירית בק ופרופ' חזן הובילה צבר לבניית התוכנית הבין אוניברסיטאית ללמודי אפריקה.
בתמיכה של קרן יד הנדיב נבנתה תוכנית לתואר ראשון בה שותפות ארבע אוניברסיטאות: העברית, תל אביב, בן-גוריון והפתוחה. התואר שניתן היה משותף. תוכנית הלימודים הורכבה מקורסים מגוונים שהוכנסו למאגר אחד מתוכו בחרו הסטודנטים. הסטודנטים נעו בין המוסדות וזכו ללמוד מטובי המומחים בכל אחד מהמוסדות. בניית התוכנית חייבה התמודדות עם אתגרים טכנים, תכניים ואישיים רבים בשל העובדה כי לראשונה בישראל נפלו מחיצות בין המוסדות האקדמיים והאוניברסיטאות התחייבו להכיר האחת בשנייה באופן מלא ושוויוני ולהעניק תואר משותף. נכון להיום סיימו את התוכנית הבין-אוניברסיטאית בלימודי אפריקה מאות רבות של בוגרות ובוגרים ועד היום היא מהווה פריצת דרך באופני ההכשרה האקדמית. צבר עמדה בראש התוכנית בין השנים 2002-2010.
בשנת 2019 מונתה צבר על ידי שרת החינוך דאז ח"כ מירי רגב לוועדה האקדמית וחברת הנהלה של המועצה הלאומית של מרכז לחקר ושימור מורשת יהדות אתיופיה. המועצה הוקמה בשנת 2019 מתוקף חוק ויש בה 13 חברים, מתוכם שלושה אנשי אקדמיה בעלי מומחיות בתחומים הנוגעים לפעילות המרכז. החברות של צבר במועצה אושרה על ידי המל"ג (אגף האקדמי) וע"י שרת התרבות והספורט.
משנת 2021 חברת וועדת ההיגוי של המכון לחקר הגירה ושילוב חברתי, המרכז האקדמי רופין.
משנת 2010 ועד היום מנהלת צבר את קרן המלגות על שם לילי ונתן סילבר לעידוד סטונדטים ללמודי אפריקה, המשלבים עשייה חברתית עם מצוינות אקדמית.
בחודש מאי 2018 מונתה צבר לראש הנציגות האקדמית במשלחת של נשיא המדינה ראובן ריבלין לאתיופיה. במשלחת השתתפו מאות אנשי עסקים, עובדים בארגוני סיוע, רופאים ואנשי מחקר. המטרה הייתה להדק את שיתופי הפעולה בין שתי המדינות.
בשנת 2022 היא הקימה ומנהלת קרן מלגות באוניברסיטת תל אביב על שם פרופ' קותי גרשוני לעידוד חוקרות וחוקרים צעירים העוסקים ביבשת אפריקה ואנשיה.
בשנת 2022 מונתה לחברה בוועדה שהקימה שרת החינוך ד"ר יפעת שאשא ביטון לבחינת הקמת אוניברסיטה חדשה בגליל. בראש הוועדה עומד פרופ' בני גייגר ממכון ויצמן.
מחקריה.
קבלת הנצרות באפריקה.
עבודת הדוקטורט של גליה צבר עסקה בקבלת הנצרות במזרח אפריקה משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד 1978. העבודה התמקדה בדרך שבה חוו האנשים את הדת החדשה שהגיעה אליהם, במה הציעה הדת לאנשים, הן ברמת החוויה הרוחנית והן בפרקטיקות היומיומיות. במסגרת מחקרה שהתה כארבע שנים באפריקה כשהיא חיה בניירובי בירת קניה. עבודת המחקר נחלקה בין איסוף מידע בארכיוני הקהילות הכנסייתיות בקניה ובארכיונים באנגליה לבין איסוף בשיטות מחקר איכותניות, בכלל זה קיום ראיונות ותצפיות משתתפות ברחבי המדינה.
Church State and Society in Kenya: From Mediation to Opposition 1963-1993.
זהו שם ספרה של צבר, שראה אור באנגליה ב-2002. הספר מבוסס על המחקר הראשוני אותו ערכה בין 1989–1992, כמו גם על מחקר שדה מקיף נוסף אותו ערכה בקניה בין השנים 1995–1996. בשנים אלו הרחיבה את שדה המחקר והחלה בכתיבת ספר המתחקה אחר היחסים בין דת, חברה ומדינה בקניה בשנים 1963–1993. אחד הנושאים המרכזיים בו מתמקד הספר הוא מרכזיותה של הדת גם בעולם המודרני. הוא מראה כיצד הכנסיות בקניה עיצבו את הזירה החברתית, הדתית והפוליטית. צבר טוענת כי הכנסיות ייצרו פוליטיקה אלטרנטיבית ועיצבו שפה חדשה לדיון בסוגיות של זכויות אדם ומאבק למען דמוקרטיה. במקביל חושף הספר את השחיתות והנפוטיזם שפשו בכנסיות.
מגפת האיידס באפריקה.
בפוסט דוקטורט עמדה צבר בראש קבוצת מחקר בינלאומית שבדקה את התפשטות האיידס באפריקה, והתבוננהבהיבטים סוציו-פוליטיים של מגפת האיידס. במחקר הושם דגש על איתור המרכיבים בתרבות הגורמים לשכיחות של הופעת האיידס ביחס לאזורים אחרים של העולם. צבר בחנה את התהליכים שהובילו את הכנסיות להיות בעלות תפקיד מרכזי גם במאבק נגד איידס.
במהלך שהותה בקניה בשנים 1996–1997 הרחיבה צבר את מחקרה אודות מעורבות הכנסייה במאמץ למניעת התפשטות האיידס. הייתה ממארגני הכנס הבינלאומי התשיעי למניעת איידס, בהשתתפות חוקרי האיידס בעלי השם פרופסור רוברט גאלו ופרופסור ג'ונתן מאן. בשנים 1997–2002 עמדה צבר בראש צוות מחקר בינלאומי שבדק את המשתנים הכלכליים, חברתיים, אתניים ודתיים המשפיעים על בני נוער קנייתים בקיום יחסי מין.
AIDS Education Prevention in Multi-Cultural Societies.
אסופת מאמרים שערכה צבר ביחד עם ינון שנקר ופרנציסקו סאי, שראה אור ב-1996. הספר מקבץ מאמרים מדיסציפלינות שונות (כדוגמת: נשים ואיידס, איידס ודת, איידס ואמנות) ומאזורים שונים ועוסק כולו בחינוך למניעת איידס. זו הפעם הראשונה במחקר למניעת איידס שראה אור ספר שעוסק במחלה מפרספקטיבה רחבה כל כך, דבר שהוא מובן מאליו כיום. בעת כתיבת הספר היה האיידס נחלת מחקרם של הרופאים בלבד.
קניה – מהתיישבות קולוניאלית למדינה עצמאית.
ספר שכתבה צבר בצוותא עם פרופסור מרדכי תמרקין, והוא יצא לאור בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה בשנת 1997. זו הפעם הראשונה שהתפרסם בעברית ספר על ההיסטוריה הפוליטית המודרנית של קניה. הספר עוקב אחרי המאבק האנטי-קולוניאלי בקניה (מלחמת המאו מאו), שהיה שונה מאוד מתהליכי הדה-קולוניזציה שאפיינו את חלק הארי של אפריקה. לאחר מכן הוא חוקר את ההתפתחות הפוליטית בתוך קניה, עם דגש על היחסים המורכבים שבין האפריקאים למתיישבים הלבנים. הייחודיות שבספר הוא בניסיון לחבר בין כתיבת היסטוריה קלאסית לבין כתיבה מנקודות מבט אחרות, בהן נקודת מבט מגדרית, דגש על התאגדויות פועלים והתאגדויות דתיות, וכיוצא בזה. הספר מחדש בשימו דגש על מרכזיותה של הנצרות בעיצוב הזירה הפוליטית של קניה.
מהגרי העבודה.
החל משנת 2001 החלה גליה צבר לחקור את קהיליית מהגרי העבודה האפריקאיים בישראל. היא השתתפה באופן פעיל בפעילויות החברתיות השונות שלהם: הכנסיות, מוסדות החינוך והספורט, תוך שהיא בוחנת את סיפורי החיים של מהגרי העבודה בניסיון להבין את הווייתם מנקודת ראותם. במחקריה היא מצביעה על זהות כפולה של מהגרי העבודה שהכנסיות מקנות לחבריהן: מחד, זהות דתית-נוצרית המותאמת לחיים במדינת ישראל ומאידך, זהות טרנס לאומית שהיא ביטוי לתהליך הגלובליזציה שהמהגרים האפריקאיים לוקחים בו חלק. את ממצאי מחקרה פרסמה בכתבי עת שונים וכן בספר "לא להאמין" בעריכת אביעד קליינברג בהוצאת אוניברסיטת תל אביב וכתר, 2005.
לא באנו להישאר - מהגרי עבודה מאפריקה לישראל ובחזרה.