דוכס אולבני הגיע לסקוטלנד במאי 1515 וביולי מונה לתפקיד העוצר. חודש לאחר מכן, לאחר מצור על טירת סטירלינג, הסכימה לבסוף מרגרט בלית ברירה להעביר את ילדיה לחזקתו של העוצר החדש. בספטמבר ברחה מרגרט, שהייתה בהריון מבעלה החדש, יחד עם ארצ'יבלד לאנגליה, שם התגוררה בטירת הארבוטל, מעונה החדש אותו העניק לה הנרי השמיני. חודש לאחר מכן היא ילדה בת, מרגרט דאגלס (1515–1578), שגדלה רוב חייה בחצר המלוכה האנגלית ונישאה לגולה הסקוטי מתיו סטיוארט, רוזן לנוקס. לזוג נולדו שני בנים, והבכור שבהם, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי, נישא לדודניתו מרי, מלכת הסקוטים.
מרגרט וארצ'יבלד התגוררו בטירת הארבוטל עד הקיץ של שנת 1516, אז החליט הרוזן, למורת רוחה של רעייתו, להשלים עם דוכס אולבני ולשוב לסקוטלנד. מרגרט, שלא הסכימה לשוב יחד עם בעלה, נסעה דרומה ללונדון יחד עם בתה התינוקת והשתיים התקבלו בחצר המלוכה של הנרי השמיני בחגיגות שנמשכו חודש. כדי לבסס את מעמדה של מרגרט כמלכה האלמנה של סקוטלנד החליט המלך הנרי לתת לה להתגורר בסקוטלנד יארד, הארמון העתיק של מלכי סקוטלנד בלונדון. בשנת 1517 החליטה מרגרט לשוב לסקוטלנד לאחר שהנרי הגיע להסכם עם דוכס אולבני לפיו אחותו לא תיפגע אם תחזור.
השיבה לסקוטלנד.
עם חזרתה של המלכה האלמנה לסקוטלנד השתפרו היחסים בינה לבין בעלה, רוזן אנגוס, אולם השניים התרחקו במהרה, במיוחד לאחר שגילתה מרגרט כי בזמן שהיא שהתה באנגליה התגורר בעלה יחד עם מאהבתו. מרגרט רצתה להתגרש מבעלה אולם אחיה התנגד באותה התקופה לגירושים (למרות שהוא בעצמו התגרש מרעייתו, קתרין, בשנת 1533), במיוחד משום שרוזן אנגוס היה בן ברית חשוב ביותר לאנגלים בסקוטלנד. מרגרט, שכעסה מאוד על אחיה שלא הסכים לעזור לה, החלה להתקרב לצד הפרו-צרפתי בסקוטלנד ולתמוך בדוכס אולבני. בשנת 1521 חזר דוכס אולבני לסקוטלנד משהות ארוכה בצרפת והחל לפעול, בשיתוף פעולה עם מרגרט, להרגעת הרוחות בממלכה לאחר מספר שנים של קונפליקטים בין-שבטיים. בעלה של מרגרט נשלח לגלות בצרפת והחלו שמועות כי דוכס אולבני היה יותר מבן בריתה הפוליטי.
בשנת 1524, לאחר מספר קרבות בין כוחות סקוטים לאנגלים לאורך הגבול, נאלץ דוכס אולבני לעזוב שוב לצרפת לאחר הפיכה שקטה שאורגנה, בין השאר, על ידי מרגרט. בצעד פופולרי היא הביאה את בנה, שהיה אז בן 12 בלבד, לאדינבורו, שם הוא הוכתר כמלך. למרות שהפרלמנט ביטל רשמית את העוצרות ג'יימס לא מלך למעשה אלא כוון על ידי גורמים שונים, ומעל לכל על ידי אמו. בנובמבר 1524 הכיר הפרלמנט במרגרט כיועצת הראשית למלך. בשנת 1525 שב בעלה הגולה לסקוטלנד ומרגרט חיפשה בני ברית חדשים שימנעו ממנו להשיג יותר מדי כוח והשפעה על המלך הצעיר. היא פנתה לבית סטיוארט לתמיכה והתאהבה בהנרי סטיוארט, אותו העלתה לתפקיד שר האוצר. למרות נסיונותיה להרחיק את בעלה מהחצר הוא הצליח לנצל את זכויותיו במועצת המלך בעזרת תומכיו הרבים ולשמש למעשה כעוצר בשמו של ג'יימס הצעיר במשך שלוש שנים.
גירושים ונישואים שלישיים.
מרגרט, שלא הצליחה למנוע מבעלה להשתלט על בנה, החלה להשקיע את כל מאמציה בניסיונות להשגת גט, ואף הפיצה שמועה לפיה ג'יימס הרביעי לא באמת מת בקרב פלודן ולכן נישואיה השניים אינם תקפים. למרות שעזרה להדיח את דוכס אולבני בשנת 1524 השניים שמרו על יחסים טובים והדוכס, לו היו קשרים טובים עם הכס הקדוש, ניסה לשכנע את האפיפיור להסכים לבקשתה של המלכה. במרץ 1527 הסכים לבסוף קלמנס השביעי לאשר את הגירושים, ושנה לאחר מכן נישאה מרגרט להנרי סטיוארט, למרות התנגדותו של הנרי השמיני. מיד לאחר החתונה ציווה בעלה השני של מרגרט לעצור את בעלה השלישי משום שנישא למלכה האלמנה ללא אישור הפרלמנט. אולם חודש לאחר מכן הגיע המלך ג'יימס החמישי לבגרות (גיל 16) והדיח את רוזן אנגוס ואת כל משפחתו מעמדותיהם. הוא העניק לאביו החורג החדש את התואר "לורד מתבן" ומרגרט והנרי הפכו במהרה ליועצים הראשיים למלך.
מרגרט שאפה להביא לשלום בין אנגליה לסקוטלנד אולם ג'יימס הצעיר לא בטח בדודו הנרי, במיוחד בשל תמיכתו המתמשכת של מלך אנגליה ברוזן אנגוס. למרות זאת הצליחה מרגרט לשכנע את בנה להפגש עם הנרי השמיני בשנת 1536, אולם פגישה זו הסתיימה ללא תוצאות חשובות. מרגרט שאפה לחתן את בנה לאחייניתה, הנסיכה מרי, ולקרב כך את שתי הממלכות, אולם ג'יימס העדיף לכרות ברית עם הצרפתים ונישא למדלן, בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. אכזבתה של מרגרט מכך שלא הצליחה לשכנע את בנה להתקרב לאנגלים גרמה לה אפילו לגלות לאחיה הנרי סודות מדינה סקוטים, ויחסיה עם בנה נפגעו מאוד בשל כך. בשנת 1537 ביקשה המלכה האם להתגרש מבעלה השלישי משום שחי עם מאהבת על חשבונה של רעייתו, אולם בקשתה נדחתה על ידי בנה המלך.
שנותיה האחרונות.
מרגרט השלימה לבסוף עם בעלה ובשנת 1538 קיבלה לחצר את מארי דה גיז, רעייתו השנייה של המלך ג'יימס. שתי המלכות החזקות הללו הגיעו ליחסים טובים ומארי אף התעקשה על נוכחותה של חמותה בחצר המלוכה.
המלכה מרגרט מתה משבץ בביתה בטירת מתבן ב-18 באוקטובר 1541. ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, שהיה נינה של מרגרט גם דרך בנה ג'יימס וגם דרך בתה מרגרט, עלה לכס המלוכה האנגלי 62 שנים לאחר מותה תחת השם ג'יימס הראשון, ובכך הביא לאיחודן הסופי של ממלכות אנגליה וסקוטלנד.
סמנתה בונד
סמנתה בונד (באנגלית: Samantha Bond; נולדה ב-27 בנובמבר 1961) היא שחקנית קולנוע טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. תפקידה הידוע ביותר הוא מיס מאניפני בסדרת סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של פירס ברוסנן.
סמנתה בונד היא בתם של השחקן פיליפ בונד ופט סנדיס. גם אחותה אביגיל ואחיה מתיו הם שחקנים. היא למדה בבית הספר "גודולפין ולטימר", ולמדה משחק בבית הספר למשחק אולד ויק שבבריסטול. בונד נשואה לשחקן אלכסנדר הנסון ולזוג שני ילדים מולי וטום.
בונד חברה ברויאל שייקספיר קומפני והופיעה על הבמה לצידם של שחקנים כגון קלייר בלום, מגי סמית' ודייוויד סושה. היא שחקה בדרמה זוכת הפרסים "Amy's View" לצידה של ג'ודי דנץ'. בטלוויזיה השתתפה בונד בסדרות רבות בין השאר גילמה את דמותה של מריה ברטראם בסדרת הטלוויזיה "מנספילד פארק" לפי ספרה של ג'יין אוסטן. ב-1985 השתתפה ב"מודעת רצח" דרמה של ה-BBC לפי ספר של אגאתה כריסטי. ב-1996 הופיעה בעיבוד נוסף של רומן מאת ג'יין אוסטן "אמה" בכיכובה של קייט בקינסייל. ב-2004 כיכבה לצידו של פיטר דייוויסון בסדרת הטלוויזיה "אי של שפיות".
ב-2006 חזרה לתיאטרון והשתתפה במחזה של מייקל פריין "Donkey's Years". ב-2007 גילמה את גברת וורמווד במספר פרקים של הסדרה "הרפתקאות שרה-ג'יין", ספין אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". היא הופיעה בהופעות אורח בסדרות נוספות כגון "רציחות במידסומר", "מלון בבילון" ועוד.
סמנתה בונד גילמה את דמותה של מיס מאניפני בארבעה סרטי ג'יימס בונד, קודמותיה לתפקיד היו קרולין בליס ולואיס מקסוול. בראיון ב-BBC הצהירה שהיא תמשיך לגלם תפקיד זה עד פרישתו של פירס ברוסנן מתפקיד ג'יימס בונד. סרטי ג'יימס בונד בהם השתתפה היו גולדן איי (1995), מחר לנצח (1997), העולם אינו מספיק (1999) ולמות ביום אחר (2002). היא לא השתתפה בסרט קזינו רויאל ובסרט ההמשך קוונטום של נחמה כי דמותה לא כלולה בסרטים אלה.
בונד השתתפה בסדרת הדרמה של ITV "אחוזת דאונטון" בתפקיד ליידי רוזמונד פיינסוויק אחותו של לורד גרנתהם.
Hotel California
Hotel California (בתרגום לעברית: מלון קליפורניה) הוא שיר של להקת האיגלס. השיר הוא שיר הנושא של אלבום הלהקה, Hotel California, אשר יצא לאור בדצמבר 1976. השיר יצא לאור לראשונה כסינגל בפברואר 1977. הזכויות על כתיבת השיר מתחלקות בין דון הנלי (מילים), גלן פריי (מילים), ודון פלדר (לחן). מתופף הלהקה, דון הנלי, משמש כסולן בשיר.
במאי 1977 דורג השיר בפסגת מצעד הפזמונים של בילבורד למשך שבוע אחד. השיר, אשר זכה בפרס הגראמי לשנת 1978, נחשב לאחת היצירות הפופולריות ברוק.
היסטוריה והכרה.
השיר מדורג בפסגת רשימות וסקרי-רוק רבים. מגזין הרולינג סטון, דרג אותו במקום ה-49 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. השיר נמצא גם ברשימת "500 השירים שעיצבו את הרוק אנד רול". סולו הגיטרה בשיר, מדורג במקום ה-8 ברשימת "100 סולואי הגיטרה הטובים" של המגזין "Guitarist".
כאחד משיריה הפופולרים והידועים ביותר של להקת האיגלס, "Hotel California" הפך למרכיב מרכזי בקונצרטים של הלהקה; ביצוע של השיר מופיע באלבום החי של הלהקה משנת 1980, וגרסה אקוסטית שלו מופיעה באלבומם - Hell Freezes Over משנת 1994, דיסק מופע האיחוד, וגרסת וידאו. בגרסת של Hell Freezes Over, השיר מבוצע בעזרתן של שמונה גיטרות.
הסבר השיר.
מילות השיר מתארות מקום נופש שופע שבו "You can check out anytime you like, but you can never leave" (בתרגום חופשי: אפשר לעשות צ'ק אאוט בכל זמן שרוצים, אך אי אפשר לעזוב לעולם). על פני השטח, השיר מספר את סיפורו של מטייל יגע שנקלע למלון לילי, שלראשונה נראה כמזמין ומפתה. השיר נודע כאלגוריה על הדוניזם וחורבן-עצמי בתעשיית המוזיקה של דרום קליפורניה בשלהי שנות השבעים. דון הנלי, אחד מכותבי השיר, קרא לשיר "ההסבר שלנו לחיים הגבוהים בלוס אנג'לס".
טבעו האבסטרקטי והמטפורי של השיר הוביל את מאזיניו למצוא הסברים אחרים לשיר, כולל מספר טענות, שהופצו בעל-פה ובאימייל. טענות אלו נדחו בידי הלהקה.
המונח "קוליטס" - המופיע בשיר בבית הראשון הוא מונח ספרדי ל"זנבות קטנים", המתייחס לצמח הקנאביס.