שני הגנבים נצלבו לצדו של ישו, משני צדדיו והנצרות רואה בכך ביטוי לנבואה המופיעה בספר ישעיהו () : "לָכֵן אֲחַלֶּק-לוֹ בָרַבִּים, וְאֶת-עֲצוּמִים יְחַלֵּק שָׁלָל, תַּחַת אֲשֶׁר הֶעֱרָה לַמָּוֶת נַפְשׁוֹ, וְאֶת-פֹּשְׁעִים נִמְנָה; וְהוּא חֵטְא-רַבִּים נָשָׂא, וְלַפֹּשְׁעִים יַפְגִּיעַ. "
המקורות אינם אחידים לגבי סיפור הגנבים: בבשורה על-פי מתי כתוב כי בתחילה לגלגו שני הגנבים בישו; בבשורה על-פי לוקס כתוב כי רק אחד הגנבים לגלג בישו.
למעשה, השם של שני הגנבים לא מופיע בברית החדשה, והגרסה המוקדמת ביותר שבה מוזכרים השמות היא מעשי פילאטוס (המתוארך למאה החמישית). בטקסט אפוקריפי נוסף, "הבשורה של ינקות הגואל בערבית", נטען כי דיסמס היה השודד אשר הציל את יוסף ומרים הבתולה במנוסתם למצרים.
שמו של מבצר לטרון הביא להתפתחותה של מסורת נוצרית לפיה נולד דיסמס במקום (לטרוניס בלטינית פירושו גנב), אך ככל הנראה מקור השם לטרון הוא מהתרגום הלטיני ל"מגדל" (Le toron).
על פי המסורת הנוצרית, הצלב שעליו נצלב דיסמס הגיע לקפריסין ופולחן דיסמס בולט במיוחד באי זה. דיסמס הוא הקדוש המגן של הגנבים והקברנים.
שמעון בוזגלו
שמעון בוזגלו (נולד ב-1962) הוא משורר ומתרגם ישראלי. בתרגומיו מתמקד בספרות של יוון העתיקה ורומא העתיקה.
קורות חיים.
שמעון בוזגלו נולד בעכו וחי בתל אביב.
כתב שבעה ספרי שירה.
ספר שיריו האחרון, "הרמן", התפרסם בפברואר 2022.
בתרגומיו, בוזגלו מתמקד בספרות העתיקה של יוון ורומא, בעיקר בתחומי השירה והמחזאות. תרגומיו לאנטיגונה ואדיפוס המלך מאת סופוקלס הועלו על בימות התיאטרון ונלמדות בתוכניות הלימודים בבתי הספר התיכוניים ובאוניברסיטאות.
בתחום העיבוד והתרגום לתיאטרון, בוזגלו עובד בשיתוף פעולה עם בת זוגו, הבמאית אופירה הניג. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד, בין השאר, את מחזהו "גשם שחור" שהוצג בבימויה בפסטיבל ישראל, וב-JCC בניו יורק (2007). בעונת 2011 - 2012 המחזה "איש ואישה אחת" אותו עיבד ותרגם עם יוספה אבן-שושן וטאהר נג'יב, הועלה בתיאטרון חיפה בבימוי אופירה הניג. בשנת 2013 עבד איתה, בתרגום ובעיבוד, על ההצגה "זוז אתה מסתיר לי את השמש", שהוצגה בבימוייה בארץ ובאירופה. בשנת 2015 עבד איתה על "לילה שלושת הכלבים", שהוצג בין השאר ב-Deutsches Theater.
קישורים חיצוניים.
על שירתו:
על תרגומיו:
בן קרדין
בנג'מין לואיס "בן" קרדין (באנגלית: Benjamin Louis "Ben" Cardin; נולד ב-5 באוקטובר 1943) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מרילנד מאז שנת 2007. במשך כשלוש שנים היה הדמוקרט הבכיר ביותר בוועדת יחסי החוץ בסנאט. במשך עשרים שנה קודם לכן היה חבר בית הנבחרים האמריקאי ולפני כן כיהן במשך כעשרים שנה כחבר ושמונה שנים מתוכן אף יו"ר בית הנבחרים המדינתי של מרילנד. הוא אחד הפוליטיקאים האמריקאים הבכירים היחידים שמעולם לא נוצח במערכת בחירות כלשהי.
ראשית חייו.
קרדין נולד ב-1943 בבולטימור שבמרילנד, בנם השני של דורה (לבית גרין) (נפטרה ב-1972) ומאיר קרדין (1907–2005). שם המשפחה המקורי היה "קרדונסקי". סבו של קרדין, האריס קרדונסקי שינה את שמו ל-קרדין לאחר שהגיע מרוסיה לארצות הברית ב-1905. גם הוריה של האם דורה, בנימין ורחל גרין היגרו מליטא לארצות הברית בראשית המאה העשרים.
משפחתו של קרדין הייתה פוליטית מאוד. האב כיהן כחבר בית הנבחרים המדינתי מטעם העיר בולטימור החל מגיל 27 ובמשך 4 שנים (1935 עד 1939). אחר כך הקים עם אחיו מוריס, דודו של קרדין, משרד עורכי דין והחל מ-1955 עד 1977 ושוב מ-1984 עד 1994 כיהן במישרות שיפוטיות שונות, כשופט בבית המשפט העירוני של בולטימור וכשופט שלום. מוריס, אחיו - שותפו של מאיר קרדין, הידוע באופן רשמי כמוריס קרדונסקי, כיהן גם הוא כחבר בית הנבחרים המדינתי, נציג העיר בולטימור, מ-1951 עד 1966. האווארד, אחיו הבכור של קרדין, היה פרקליט מחוז בבולטימור. ומושל מרילנד וראש עיריית בולטימור לשעבר, הרפובליקני תיאודור מק'קלדין היה אחד האורחים ב"בר מצווה" של קרדין. בשנת 2002, גם האחיין בן ה-32 של קרדין, ג'ון קרדין, בנו של אחיו הבכור האווארד, נבחר לכהן בבית הנבחרים המדינתי של מרילנד. בהשבעתו נכחו סבו, מאיר קרדין, שכיהן כחבר בית הנבחרים המדינתי של מרילנד, והן דודו.
קרדין למד באוניברסיטת פיטסבורג, פנסילבניה, לתואר ראשון וסיים בהצטיינות ב-1964. בתקופת לימודיו זו, הוא השתייך לאחווה הסטודנטיאלית "פי למדא פי" (Pi Lambda Phi), שהיא אחווה יהודית במקורה ורוב חבריה עד היום יהודים. תקופה מסוימת הוא אף כיהן כנשיא האחווה באוניברסיטה. ב-1967 הוא סיים כראשון בשכבה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד וקיבל תואר J.D במשפטים. באותה עת הוא כבר היה חבר בבית הנבחרים המדינתי של מרילנד.
בשנים 1995–1998, בהיותו חבר הקונגרס האמריקאי כיהן גם כיושב ראש תאגיד השירותים המשפטיים של מרילנד (MLSC) (הסניגוריה הציבורית). מ-1998 עד 1999, כיהן בחבר הנאמנים של "קולג' סיינט מרי של מרילנד", ב-1999 מונה לחבר הנאמנים של קולג' גאוצ'ר לאומנות, וב-2002 מונה לוועדת הייעוץ של אוניברסיטת סיינט מרי, ללימודי דמוקרטיה.
קריירה פוליטית.
בית הנבחרים המדינתי של מרילנד.
ב-1966 החליט מוריס קרדונסקי שלא לרוץ למושב בבית הנבחרים המדינתי המייצג את העיר בולטימור, כדי שהתלמיד שלו למשפטים, אחיינו בן ה-23, בן קרדין יוכל לרוץ. שם המשפחה קרדין הוכח כבלתי ניתן לעצירה וקרדין הצעיר ניצח, ונכנס לתפקידו כחבר בית הנבחרים המדינתי בינואר 1967. קרדין סיים את בית הספר למשפטים מאוחר יותר באותה שנה. הוא המשיך וכיהן עוד עשרים שנה בתפקיד זה, מכהן לבסוף כיושב ראש בית הנבחרים המדינתי (Speaker) בגיל 36, ובמשך שמונה שנים, לפני שהחליט לעבור למישרה במישור הכלל ארצי, בבית הנבחרים האמריקאי.
בית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1986 רץ קרדין לקונגרס האמריקאי. הוא ניצח בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית, כשקיבל 82% מהקולות, ניצח בהמשך את המועמד הרפובליקני עם 79% מהקולות ונכנס לתפקידו החדש בינואר 1987. הוא עתיד היה להיבחר מחדש עוד תשע פעמים ולכהן בקונגרס בסופו של דבר עשרים שנה, מנצח ללא קושי בדרך כלל, בכל מערכות הבחירות הללו.
בהיותו בבית הנבחרים של ארצות הברית הוא כיהן כיו"ר ועדת הסחר של הקונגרס וכן כחבר ועדת הדרכים, חבר תת-הוועדה למשאבי אנוש וחבר ועדת "הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה" (OSCE). הוא גם היה פעיל בכיר בוועדת ההיגוי של שדולת חברי הסנאט (Caucus) למען המפלגה הדמוקרטית וכיהן כאחד המצליפים הדמוקרטים.
ב-1997 כיהן קרדין כיושב ראש משותף של צוות עבודה בין מפלגתי שהוקם בקונגרס במאמץ לבצע רפורמה בכללי האתיקה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בעקבות זאת וכחבר הקונגרס מטעם מרילנד הוא מונה ב-1998, על ידי בית הנבחרים המדינתי, לכהן כיושב ראש הוועדה שהוקמה במדינה זו למחקר מיוחד בחוק האתיקה הציבורית של מרילנד.
הסנאט.
ב-12 בספטמבר 2006, התמודד קרדין בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, לקראת קבלת מועמדות המפלגה לסנאט. הוא זכה במועמדות כנגד מספר רב של מועמדים דמוקרטים אחרים, עם 44% מהקולות, כ-4% יותר מהמועמד שהגיע אחריו, קוואיסי אמפומיי, ובבחירות הכלליות הביס את יריבו הרפובליקני ברוב של 54% ממניין הקולות. בבחירות נובמבר 2012 ניצח קרדין במירוץ משולש, ברוב עצום. הוא זכה ב-56% מהקולות, בעוד המועמד הרפובליקני זוכה ב-26% בלבד ומועמד עצמאי בכ-16%. בבחירות נובמבר 2018 ניצח קרדין שוב ברוב עצום.
קרדין חבר בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות (תת הוועדה למימון על לפסולת סביבתית ובריאות הסביבה, תת-הוועדה לבטיחות תחבורה, וביטחון תשתיות, ותת הוועדה לתחבורה ותשתיות), בוועדת החוץ (תת הוועדה לענייני אפריקה, תת-הוועדה לענייני אירופה, תת-הוועדה לענייני המזרח הקרוב ודרום ומרכז אסיה), בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת המשפט (תת הוועדה לאי אמון במונופולי שוק, מדיניות תחרותית וזכויות הצרכן, תת-הוועדה לזכויות אדם והחוק, תת-הוועדה לטרור, טכנולוגיה וביטחון פנים, ותת הוועדה לחוקה), ובוועדת התקציב וכן מכהן כיו"ר משותף של משלחת הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) ("ועדת הלסינקי"), בה הוא חבר מאז 1993 (חבר בכיר משנת 2003 ועד 2006). כיום הוא מכהן כסגן נשיא האספה הפרלמנטרית של משלחת הארגון.
עמדותיו.
קרדין היה מעורב בנושאים פיסקליים, רפורמת הפנסיות וביטוח בריאות, כמעט תמיד מהכיוון השמאלי ביותר של המפה הפוליטית האמריקאית. בין השאר הוא הצליח להעביר למשל חוקים שונים להרחבת הביטוח הרפואי, חוק למימון לימודים לבוגרי רפואה, חוק להגדלת ההשקעות בחינוך, חוק להרחבת תשלומי מזונות, חוק לשיפור תוכנית ויסקונסין, חוק להגדלת הזיכוי ממס בגין הוצאות טיפול בילדים, ועוד.
בתחום החוץ תמך בשיתוף פעולה בנושאים גרעיניים אזרחיים עם הודו. כמו כן, באוקטובר 2002 היה קרדין בין חברי המיעוט בקונגרס האמריקאי, שהצביעו נגד הסמכת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להשתמש בכוח כנגד עיראק.
יחסו לישראל.