בן-שאול גדל והתחנך בירושלים, דור שביעי בארץ. לאחר שסיים את בית הספר "תחכמוני", יצא ללימודי התיכון שלו לכפר הנוער בן-שמן. בעת מלחמת העצמאות השתתף בלחימה ובהגנה על בן-שמן, התגייס לשורות הפלמ"ח, ירד לקרבות השחרור של הנגב ונפצע בקרב. בשנת 1949, עם תום הקרבות, עלה עם חבריו לקיבוץ גבים שבנגב המערבי.
בשנת 1952 יצא בן-שאול לתל אביב, והחל לעסוק בעבודות עריכה. תחילה ערך את ירחון הנוער "ניבים", ואחר כך היה בין עורכי "דבר לילדים", שבועון ספרותי בשם "מבואות", והירחון הצבאי "במחנה נח"ל". בשנת 1954 היה בין פרחי המשוררים שייסדו את חבורת לקראת, שעם חבריה נמנו גם נתן זך, משה דור, בנימין הרשב, אריה סיון וגבריאל מוקד.
בשנת 1956 יצא לשטרסבורג שבצרפת ולמד שם ציור תפאורות, איור ותולדות התיאטרון. עם שובו ארצה, בשנת 1958, הצטרף למערכת עיתון "מעריב", וכיהן שם כסגן עורך, כעורך מדור "ערב ערב", ועורך "מעריב לנוער". בשנת 1981 התמנה לעורך המוסף הספרותי של העיתון. בשנות עבודתו ב"מעריב" כתב משה בן-שאול רשימות רבות, מאמרים, תגובות וטורים. בנוסף, היה יועץ לענייני תרבות בשגרירות ישראל בצרפת.
בשנת 1981 כתב את סדרת הטלוויזיה ארץ מולדת, יחד עם מוטי בהרב וחני נעמן.
יצירתו.
בן-שאול היה אמן רב-תחומי, שיצר והשתתף ביצירה בתחומי אמנות שונים: הוא אייר ספרים וצייר תפאורות, עיצב במות וכתב מאמרי ביקורת על אמנות. הוא פרסם 13 ספרי שירה וכתב גם ספרי ילדים ונוער. בנוסף תרגם מצרפתית עשרות ספרים של גדולי השירה הצרפתית, בהם שירים של גיום אפולינר ומונולוגים של ז'אן קוקטו. בן-שאול גם תרגם מעברית לצרפתית, ובין השאר תרגם משיריה של המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד.
כמה משיריו של בן-שאול הולחנו וזכו לחשיפה גדולה, ביניהם "מנגן ושר" בביצוע אבנר גדסי, "מהן המילים" ו"אתמול חלפו הציפורים" בביצוע שלמה ארצי.
בשנים 1997–2000 ערך, יחד עם המשורר שגיא מעין, את כתב העת רביעייה חד-פעמית, שהוקדש לשירה עברית עכשווית, לפרוזה ולאמנויות. שני העורכים הפיקו בתקופה זו סדרה של ערבי ספרות שהתקיימו במועדון צוותא בתל אביב, בהם השתתפו משוררים, סופרים, שחקני תיאטרון ומוזיקאים. החל מסוף שנת 2003 שימש משה בן-שאול כעורך כתב-העת מאזניים היוצא מטעם אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל. במסגרת תפקידו פתח את כתב העת לכותבים צעירים ועמד מאחורי סדרה של ערבי שירה צעירה בבית הסופר, בהפקת המשורר הצעיר יחזקאל נפשי. המשורר רפי וייכרט ציין שכעורך "הוא היה קשוב לאנשים צעירים והיה שמח על כל גילוי של קול חדש. זה נדיר כיוון שהדור המבוגר בדרך כלל מבוצר בעמדותיו ולא מתעניין במה שאחריו."
בן־שאול זכה בפרס ראש הממשלה, בפרס אקו"ם, בפרס למדן, בפרס יציב, בפרס ברנשטיין, ובפרס זאב לספרות ילדים, על מפעל חיים.
משה בן-שאול נפטר ב-6 בדצמבר 2007 ממחלת הסרטן ונקבר בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו אשה, אילנה, ושני בנים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב סוקולוב 17 בתל אביב.
מיכאל קולגנוב
מיכאל (מישה) קולגנוב (או קלגנוב; נולד ב-24 באוקטובר 1974) הוא קיאקיסט עבר ומאמן ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף עולם, ובעל מדליית ארד אולימפית (סידני 2000). בין השנים 2013–2015 חבר מועצת עיריית טבריה.
ביוגרפיה.
נולד בשם מיכאיל קולגנוב בטשקנט בירת אוזבקיסטן הסובייטית, והחל להתאמן בגיל 14. הוא סיפר כי סבל מעודף משקל והוריו חיפשו עבורו תחביב שיסייע לו להתגבר על הבעיה. אחיו הגדול אנדריי כבר עסק בתחום באותה העת ואף זכה באליפות ברית המועצות לנוער. הוא בוגר אוניברסיטת טשקנט בחינוך גופני.
קולגנוב עלה לישראל ב-1996. תחילה התגורר בחיפה והתאמן במועדון השיט של הפועל חיפה. לאחר מכן עבר להתגורר בקיבוץ דגניה ב' הסמוך לכנרת ומאז הוא מתאמן במועדון הפועל עמק הירדן, תחת הדרכתו של דני מירושנסקי. שירת בצה"ל, על תקן ספורטאי מצטיין.
החל לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות משנת 1997.
באליפות העולם שנערכה בסגד, הונגריה בשנת 1998, זכה קולגנוב בשתי מדליות. מדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ומדליית כסף למרחק 500 מטר קיאק יחיד.
באליפות העולם שנערכה במילאנו, איטליה בשנת 1999, זכה קולגנוב במדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ובכך הגן על תוארו.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קולגנוב במדליית ארד אולימפית למרחק של 500 מטר (המדליה היחידה לנציג ישראלי בסידני), ובמקום הרביעי למרחק של 1000 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיע קולגנוב לשלב חצי הגמר במרחק 500 מטר.
בשנת 2006 החל קולגנוב להתחרות בקיאק זוגי יחד עם ברק לופן מגינוסר וזכה איתו במדליית ארד באליפות אירופה בקאנו וקיאק בקיאק זוגי למרחק של 200 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשא קולגנוב את דגל ישראל בטקס הפתיחה. הוא העפיל לשלב חצי הגמר בתחרות למרחק של 1000 מטר, לאחר שסיים במקום החמישי במקצה שלו בשלב המוקדמות (13 כללי) ובתחרות למרחק של 500 מטר שבה העפיל גם כן לשלב חצי הגמר, לאחר שסיים ראשון במקצה שלו (13 כללי).
קולגנוב, תושב טבריה, אימן את נבחרת הנוער של הפועל טבריה והתמודד בבחירות למועצת העיר ב-2008 מטעם ישראל ביתנו. בבחירות 2013 התמודד בשנית ונכנס למועצה, לאחר שהוצב במקום השלישי ברשימת "לב" של ראש העיר, יוסי בן דוד. היה ממונה קולגנוב על תחום הקליטה והספורט הימי בעירייה.
באוגוסט 2015 הודיע קולגנוב כי לא הצליח למצוא עבודה בישראל, ולכן החליט לאמן במועדון קיאקים בגרמניה.
בספטמבר 2016 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה נגדו בפרשת השחיתות בישראל ביתנו בעילה של חוסר עניין לציבור. קולוגנוב הועסק במסגרת הפרשה בעמותת איילים וקיבל שכר במשך שנה אף על פי שלא עבד בפועל.
חיים אישיים.
קולגנוב נשוי ואב לשניים.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
טים מוטגומרי
כדורסל בישראל
כדורסל בישראל הוא ענף ספורט בישראל פופולרי מאוד, ושני רק לכדורגל. הפעילות כוללת ליגות הכדורסל, הנבחרות והמועדונים הפועלים בישראל. בשנת 1930 נוסדה קבוצת הכדורסל הראשונה בארץ, הפועל חיפה. בהמשך העשור נוסדו קבוצות נוספות והמשחקים הראשונים היו משחקי ידידות. הכדורסל שוחק לראשונה באופן סדיר במשחקי המכביה השלישית. הליגה הסדירה הראשונה הוקמה בשנת 1953 בשם 'הליגה הלאומית'. נבחרת ישראל החלה את דרכה בשנת 1952 כ'נבחרת צה"ל' וערכה משחקי הכנה בין היתר מול נבחרת הצבא הצרפתי. בהמשך השנה ערכה נבחרת ישראל את משחקיה הראשונים כשהשתתפה במשחקים המוקדמים של טורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי 1952.
המפעלים הבכירים ביותר הם ליגת העל וגביע המדינה.
על הפעלת מפעלי הכדורסל השונים, אחראי איגוד הכדורסל בישראל כמו גם על שיבוץ השופטים ופיקוח על הקבוצות השונות. זאת מלבד האחריות על ליגת העל, שנמצאת בידי מנהלת ליגת העל בכדורסל.
בישראל קיימות בנוסף גם ליגת תיכונים, נוער, נערים וילדים, וליגת קט סל.
היסטוריה.
נבחרת ישראל.
מאז קום המדינה בתש"ח, השתתפה נבחרת ישראל ב-24 אליפויות אירופה. היא נעדרה רק משתי אליפויות אירופה (בשנים 1989 ו-1991, שבהן השתתפו 8 נבחרות בלבד) לאחר רצף של 15 העפלות רצופות מאז 1959.
במאי 1953 הפתיעה נבחרת הכדורסל הישראלית באליפות אירופה שנערכה במוסקבה לאחר שגברה על נבחרות חזקות כמו פינלנד, בולגריה, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה ואיטליה וזכתה בניצחון טכני על לבנון ומצרים שסירבו להתייצב למשחק נגדה. לאחד הפסד נגד ברית המועצות, הונגריה וצרפת סיימה הנבחרת במקום החמישי המכובד.
הישג השיא של הנבחרת הוא מקום שני באליפות אירופה ב-1979. הדירוג העולמי שלה על פי פיב"א הוא 43 בעולם ו-20 באירופה.(נכון לשנת 2021)
עד כה השתתפה נבחרת ישראל רק פעמיים באליפות העולם בכדורסל- בריו דה ז'ניירו, ברזיל, בשנת 1954 (מקום 8 מתוך 12), ואליפות העולם 1986 בספרד (מקום 7 מתוך 24).
נבחרת ישראל השתתפה רק פעם אחת בטורניר הכדורסל האולימפי, באולימפיאדת הלסינקי (1952).
קבוצות ישראליות בתחרויות בינלאומיות.
ברמת הקבוצות, השנה הראשונה בה השתתפה קבוצה ישראלית הייתה 1958, עת מכבי תל אביב לקחה חלק במשחקי גביע אירופה לאלופות. קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב זכתה ב-6 אליפויות אירופה בעונות 1976/1977, 1980/1981, 2000/2001, 2003/2004, 2004/2005 ו-2013/2014 והיא הקבוצה הישראלית המצליחה ביותר, בכל ענפי הספורט. קבוצות ישראליות נטלו חלק גם במפעלים האירופיים השונים כאשר קבוצת הפועל ירושלים זכתה להצלחה באירופה, כאשר השיא היה זכייה בגביע יול"ב בעונת 2003/2004, לאחר ניצחון על ריאל מדריד. הישג אירופי של קבוצה ישראלית במסגרת אירופית הוא זכייתה של קבוצת הנשים של אליצור רמלה ביורוקאפ לנשים בעונת 2010/2011. רמלה אירחה את המשחק הראשון מבין שניים ברמלה, משחק שהסתיים בשוויון 61 מרתק. במשחק השני רמלה התעלתה על עצמה, ניצחה בחוץ 61-53, וזכתה בגביע.
הליגה לגברים.
הליגה הלאומית לכדורסל הוקמה בישראל בשנת 1954. עוד קודם לכן התקיימו משחקי כדורסל בארץ, אך בצורה חובבנית ובלתי מסודרת.
מ-8 הקבוצות שייסדו את הליגה נותרו כיום רק ארבע - מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, הפועל חולון והפועל חיפה.
עם השנים נוצר מצב שבו לרוב מכבי תל אביב הוליכה את הליגה ונוצר פער משמעותי ברמה בינה לבין שאר קבוצות הליגה. מצב זה נוצר עקב חוסר האיזון בתקציבים של קבוצות הליגה. בתגובה דובר הרבה על הצבת תקרת שכר לליגה, דבר שמעולם לא נעשה.