הממשלה אשרה את הצעת הפסקת האש של האו"ם. כל השרים תמכו למעט שאול מופז שנמנע.
שלב ו' - הפסקת אש: 14 באוגוסט ואילך.
14 באוגוסט.
בלילה הרגו כוחות צה"ל 4 מחבלים.
הפסקת האש שהכריז האו"ם, ואושרה על ידי ממשלות ישראל ולבנון נכנסה לתוקפה ב-07:00 בבוקר שעון ישראל. בישראל, אושרה ההצעה פה אחד, כששאול מופז, שר התחבורה ושר הביטחון לשעבר, נמנע. לפני כן, הפציצה ישראל אנטנה של תחנת אל-מנאר בדרום ביירות והרגה 25 אזרחים בסדרת פיצוצים של רבי קומות שנועדו כנראה להרוג את חסן נסראללה. עד רבע שעה לפני הפסקת האש חגו מטוסים מעל ביירות, וב-7:00 לראשונה לאחר הקרבות, שמי ביירות היו נקיים ממטוסים ישראליים. עם זאת המצור על לבנון - שנועד לעצור הכנסת נשק - נותר על כנו.
ביום, חילופי אש בהם נהרגו 6 מחבלים. בערב החרימו חיילי צה"ל משאית ובה עשרות טילי נ"ט מסוג קורנט ומחסן ובו עשרות רקטות 122 מ"מ. לאחר הפסקת האש, איש חזבאללה חשוד שהתקרב לעמדת צה"ל נורה, אף שלא פתח באש.
תושבי דרום לבנון החלו לנהור בדרכים המשובשות בחזרה לבתיהם, חלקם לא יודעים אם אלה עומדים עדיין על תילם: ישראל במהלך הלחימה הקשה החריבה כעשרות אלפי בתים בדרום ובביירות. תושבי צפון ישראל ששהו במרכז ובדרום הארץ החלו גם הם במסע צפונה ובתי קפה החלו להיפתח בנהריה. והממשלה הכריזה רשמית שתושבי הצפון יכולים לנסוע ברכבת או באוטובוס חינם לביתם. שדות התעופה בחיפה וצפת שהיו סגורים במהלך המלחמה נפתחו.
גם נסראללה וגם אולמרט נאמו נאומי ניצחון. נשיא ארצות הברית, ג'ורג בוש, הכריז במסיבת עיתונאים כי ישראל הנחילה תבוסה לחזבאללה וחזר והאשים את אירן וסוריה בסכסוך. מנגד, נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, הכריז כי חזבאללה ניצח. הסקרים הראו שהרמטכ"ל והממשלה שבתחילת המבצע זכו לפופולריות גבוהה ירדו מאוד בסקרים. התגובות על הלחימה, פעולת צה"ל ופעולת הממשלה נחצו לשניים ותגובות שונות נשמעו בעד ונגד אולמרט וחלוץ. כמו כן, נשמעו מספר קריאות בימין ובשמאל להקמת ועדת חקירה מחד, ומאידך כאלו שקראו שאין לעשות זאת.
למחרת הפסקת האש, חשף העיתונאי אברהם שרוני ממעריב כי ביום חטיפת שני החיילים, מכר הרמטכ"ל את תיק המניות שלו . בתגובה אמר הרמטכ"ל כי לא ידע אז שעומדת להיות מלחמה. חשיפה זאת יצרה סערה בישראל.
15 באוגוסט.
בצהרים הרגו כוחות צה"ל 5 מחבלי חזבאללה, שסיכנו את הכוחות.
על פי העיתון הלונדוני אל-חיאת, מתגבשת פשרה הנוגדת את החלטת האו"ם 1701 בין חזבאללה וממשלת לבנון בנוגע לפירוז דרום לבנון מנשק של חזבאללה, בה חזבאללה רק יסתירו את הנשק במקום לפרקו.
16 באוגוסט.
שר הביטחון עמיר פרץ הקים ועדת בדיקה ברשות הרמטכ"ל לשעבר אמנון ליפקין-שחק לבדוק את התנהלות צה"ל במשבר ישראל-לבנון 2006.
ממשלת לבנון קיבלה החלטה על פרישת הצבא בדרום לבנון החל מ-17 באוגוסט 2006. גורמים רשמיים בלבנון אמרו כי החיילים יאכפו את סמכותם באזור, ולא יאפשרו נוכחות של אף קבוצה חמושה. עם זאת לא ברור כיצד יפעל הצבא נגד הנוכחות החמושה של חזבאללה, שמסרב להתפרק מנשקו באזור הדרום.
שרת החוץ הישראלית ציפי לבני נועדה עם מזכ"ל האו"ם קופי ענאן ותבעה ממנו לפעול נגד הפרת החלטה 1701 מצד חזבאללה. היא דרשה שיפעל לשחרור החיילים החטופים ושהכוח הרב-לאומי שיפרש יהיה אפקטיבי.
18 באוגוסט.
חיל האוויר הישראלי תקף מטרות באזור בעלבכ. ראש ממשלת לבנון פואד סניורה התקשר אל מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן ומחה על ההתקפה.
19 באוגוסט.
פשיטת קומנדו ישראלית באזור בעלבכ כאשר החיילים הישראלים לבושים במדי צבא לבנון. נהרג קצין צה"ל ונפצעו שניים. הפעולה נועדה למנוע הברחת אמל"ח מאיראן וסוריה לחזבאללה, ולפי צה"ל "היעדים הושגו במלואם".
23 באוגוסט.
כוח גבעתי, שפעל כשני קילומטרים מהגבול, מערבית לקיבוץ יפתח, עלה על מוקשים שהניח צה"ל בעבר, כנראה עקב טעות בניווט. חייל אחד נהרג ושניים נפצעו קשה.
1 באוקטובר.
ב-1 באוקטובר 2006 בשעה 02:30 לפנות בוקר, יצאו כל כוחות צה"ל מלבנון למעט חלקו הצפוני של הכפר ע'ג'ר.
מחלת הגושה
המפלגה הדמוקרטית (איטליה)
המפלגה הדמוקרטית (באיטלקית: Partito Democratico, בקיצור PD) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית, שהוקמה באיטליה באוקטובר 2007.
היסטוריה.
פרודי – ולטרוני.
המפלגה הדמוקרטית האיטלקית נוסדה באוקטובר 2007, כאיחוד של מספר מפלגות קטנות בשמאל ומרכז המפה הפוליטית באיטליה ולאחר שניסיונות קודמים לאיחוד כוחות שכזה הצליחו רק בחלקם. מרבית מרכיבי המפלגה החדשה היו שותפים גם לאיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית", בראשות רומנו פרודי, ראש ממשלת איטליה באותה עת, שאף היה הרוח החיה מאחורי האיחוד החדש הזה, גם אם נמנע מלרוץ לראשותו.
כחצי שנה לפני הייסוד הפורמלי בחר פרודי ב-45 פוליטיקאים, אנשי מרכז - שמאל, רובם אנשיו מקואליציית עץ הזית, אך גם פוליטיקאים חיצוניים רבים, בתור ועדה מארגנת. הם התכנסו לראשונה ביוני 2007 ולאחר דיונים קבעו פרוצדורת בחירות, שתצליח לדעתם לאחד את השורות ולהימנע מהפירוד ששרר בשמאל - מרכז באותה עת. על פי קביעתם, הבחירות לאספה המכוננת של המפלגה החדשה ולמנהיגותה, היו בחירות פתוחות, בהן ניתנה זכות בחירה לכל איטלקי מעל לגיל 16, בלי קשר להשתייכותו המפלגתית.
הבחירות נערכו ב-14 באוקטובר 2007. השתתפו בהן כשלושה וחצי מיליון איטלקים והמנצח המוחלט היה ראש העירייה המצליח מאוד של רומא, וולטר ולטרוני, שקיבל כ-76% מהקולות. ולטרוני, קומוניסט לשעבר, היה מהכוחות המובילים בהפיכתה של מפלגה זו בשעתו, לסוציאליסטית ודמוקרטית. הוא חבר לפרודי במספר הזדמנויות וגם בבחירות אלה נחשב במידה רבה למועמדו של פרודי. פרודי עצמו נבחר לנשיא הראשון של המפלגה, תפקיד סמלי בעיקרו.
בינואר 2008 נפלה ממשלת פרודי, נקבעו בחירות כלליות ולקראתן התפטר ולטרוני מראשות עיריית רומא, אולם בבחירות שנערכו באפריל הפסידה המפלגה וסילביו ברלוסקוני בראשות המרכז - ימין היה זה שנבחר לראשות ממשלת איטליה. פחות משנה לאחר מכן, בפברואר 2009, הפסידה המפלגה החדשה הפסד צורב נוסף, בבחירות האזוריות שנערכו בסרדיניה. ולטרוני לקח על עצמו את האחריות להפסדים אלה, ויום למחרת ההפסד בסרדיניה, התפטר.
ברסאני – לטה – רנצי.
יורשו הזמני של ולטרוני בתפקיד מזכ"ל המפלגה היה סגנו, דריו פרנצ'סצ'יני, אולם בבחירות המקדימות הפתוחות, שנערכו כעבור כחצי שנה, הוא הפסיד לפייר לואיג'י ברסאני, נציג האגף השמאלי יותר במפלגה, 53% - 34%.
ברסאני כיהן כמזכיר המפלגה ומנהיגה במשך כשלוש וחצי שנים. הוא גם היה מועמדה לראשות ממשלת איטליה בבחירות הכלליות של פברואר 2013. אולם למרות ההישג היחסי של המפלגה בבחירות אלה והטלת תפקיד הרכבת הממשלה עליו, בעקבותיהן, הוא נכשל בהקמת ממשלה בראשותו. הוא התפטר לפיכך מראשות המפלגה ב-20 באפריל 2013. סגנו אנריקו לטה, שנחשב פחות שמאלי ממנו ויותר נוטה למרכז, קיבל את ההזדמנות להרכיב את הממשלה במקומו. לטה הגיע אל המפלגה הדמוקרטית מהאגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. וכאיש מרכז הוא אכן הצליח להרכיב, בתוך כשבוע לאחר מכן, ממשלת אחדות לאומית, שכללה גם את מפלגתו של היריב מימין סילביו ברלוסקוני. לטה הפך אם כן לראש הממשלה האיטלקי הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית.
אלא שלטה הספיק לכהן כראש ממשלת איטליה פחות משנה (28 באפריל 2013 - 22 בפברואר 2014). ראש העיר הצעיר והמצליח של פירנצה, מתאו רנצי הצליח להיבחר בדצמבר 2013 כמזכיר המפלגה, כנגד מועמד ראש הממשלה לטה, וכנגד מועמד האגף השמאלי של המפלגה. מיד עם היבחרו הוא החל ללחוץ על לטה לוותר למענו על תפקיד ראש הממשלה, משום שכעת הרי הוא המנהיג ולא לטה. הלחץ נשא פרי כעבור כחודשיים וב-22 בפברואר 2014 הוחלף לטה ברנצי, המכהן מאז כראש הממשלה ה-56 של איטליה, השני בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית האיטלקית.
הציבור האיטלקי אהד ככל הנראה את המהלך של רנצי, כמו גם את הבטחותיו לגבי המדיניות העתידית שלו, משום שבבחירות מאי 2014 לפרלמנט האירופי, פחות משלושה חודשים מיום השלמת ההפיכה הפנים מפלגתית הזו זכתה המפלגה הדמוקרטית בראשותו בכ-41% מהקולות, כפול מהתוצאה שהשיגה המפלגה בבחירות הקודמות.
לאחר רנצי.
בבחירות 2018 קואליציית השמאל-מרכז, בראשות המפלגה הדמוקרטית, התרסקה עם 22%. לאחר הבחירות הסיעה נשארה באופוזיציה. הוקמה קואליציה של תנועת חמשת הכוכבים עם מפלגת הליגה הצפונית. מתאו רנצי סיים את כהונתו כמזכיר המפלגה.
באוגוסט 2019, המפלגה הדמוקרטית, הסוציאל-דמוקרטית ותנועת חמשת הכוכבים הסכימו על קואליציה חדשה. זאת לאחר שהליגה הצפונית פירקה את הקואליציה הקודמת. בספטמבר התפצלה המפלגה הדמוקרטית והוקמה מפלגת "איטליה ויוה".
אחרי שמפלגת "איטליה ויוה", בהנהגת ראש הממשלה לשעבר מתאו רנצי, פרשה מהקואליציה, הוקמה ממשלה כללה את רוב הסיעות בבית הנבחרים, כולל התנועה.
המפלגה הדמוקרטית כיום.
המפלגה הדמוקרטית מונהגת נכון ל-2014 על ידי הפלג היותר מרכזי שלה, בראשות רנצי, יחד עם לטה וולטרוני, כאשר האופוזיציה הפנימית השמאלית יותר מונהגת על ידי ברסאני. בבחירות הכלליות האחרונות קיבלה המפלגה כ-25% מהקולות לפרלמנט האיטלקי וכ-27% מהקולות לסנאט, אולם עקב שיטת חלוקת המנדטים יש לה כ-47% מ-630 צירי הפרלמנט וכ-36% מ-315 חברי הסנאט. המפלגה הדמוקרטית היא המפלגה הגדולה בפרלמנט, אך לא בסנאט ולכן הקואליציה האיטלקית כיום היא קואליציה "גדולה" של שמאל - מרכז יחד עם הימין - מרכז, כפי שנכשל להקימה ברסאני וכפי שהצליח לכונן אותה לטה.
בבחירות האחרונות לפרלמנט האירופי במאי 2014 קיבלה המפלגה כ-41% מהקולות ו-31 מ-73 הצירים (כ-42%), כפול ממה שקיבלה בבחירות הקודמות למוסד זה ב-2009.