הנוסעים בתחבורה הציבורית בעיר נדרשים לקנות כרטיס נסיעה חכם, בעלות חד פעמית, אותו יש להטעין בכסף לנסיעה. ניתן לקנות את הכרטיס, המכונה SL Access, בכל עמדות המכירה המאוישות הנמצאות בכל תחנות הרכבת התחתית והפרוורית ובחלק קטן מתחנות האוטובוסים. ניתן לקנות נסיעות בודדות, להטעין בסכום כסף, לקנות כרטיס יומי או לרכוש מנוי לתקופות של בין 3 ימים עד לשנה. ניתן לעבור בין כל אמצעי התחבורה באופן חופשי בעזרת הכרטיס עד 75 דקות מרגע התיקוף. בכל תחנות הרכבת התחתית והפרוורית נמצאים שערים (בדומה לרכבת התחתית בלונדון/פריז ובשונה מהנהוג בברלין). לא ניתן לקנות כרטיס נסיעה מנהג האוטובוס. הדרך היחידה לקנות כרטיס נסיעה ללא כרטיס ה-SL access היא באמצעות הטלפון הנייד.
לרכבת התחתית של סטוקהולם (בשוודית: "Stockholms tunnelbana)," שהחלה להיבנות בשנת 1944, יש שלושה קווים המסתעפים לשבעה מסלולים שונים המשרתים חלק נכבד מרחבי המטרופולין. הרשת הושלמה בשנת 1994, והקווים עוברים בחלקם מתחת למים ובחלקם מעליהם. בשנת 2017 פקדו את הרכבת 353 מיליון נוסעים. מאה תחנות קיימות במערכת, מתוכן 47 תת-קרקעיות. בחלק נכבד מן התחנות ניתן מקום לאומנים והן בעצם משמשות מן גלריות פתוחות. את מערכת המטרו משלימה הרכבת הפרוורית (בשוודית: Pendeltåg), קווי חשמליות (בשוודית: Tvärbanan) ואוטובוסים. רוב החשמליות נעלמו מרחובותיה של העיר ב-1967, כחלק משינויי מערך התחבורה שנגזרו מהמעבר לנהיגה בצד ימין ועקב פיתוח רשת המטרו. הכניסה לתחנות המטרו מסומנות על ידי שלט עם האות T בעוד תחנות הרכבת הפרוורית מסומנות על ידי האות J.
מערכת האוטובוסים בסטוקהולם מהווים לרוב אמצעי תחבורה משני, המשלים את רשת הרכבות. קווי האוטובוס מחולקים ל-2 סוגים עיקריים: קווים אדומים וקווים כחולים. הראשונים משרתים קווים "רגילים" בעוד הכחולים לרוב משרתים את אזורי הפרברים. האוטובוסים עצמם מונעים על ידי ביו-דיזל ועיצובם הפנימי מאפשר נסיעה נוחה לנכים, אוכלוסייה מבוגרת ועגלות ילדים.
תחנת הרכבת המרכזית של סטוקהולם, Stockholms centralstation, השוכנת ברובע נורמאלם, היא התחנה הגדולה ביותר בשוודיה, והיא צמודה לתחנת המטרו העמוסה ביותר (T-Centralen) וכן למסוף האוטובוסים המרכזי. כל קווי המטרו מתנקזים אליה, בנוסף לקוי הרכבת הפרוורית. מתחנת הרכבת ניתן לקחת רכבות בין לאומיות לנורווגיה, דנמרק ואף גרמניה.
נמל התעופה הבינלאומי העיקרי של שוודיה, ארלנדה, נמצא בפרוור סיגטונה שבצפון העיר.
תחבורה אל שדה התעופה הבין לאומי ארלנדה וממנו יכולה להתבצע במגוון דרכים. בנוסף לקווי אוטובוס עירוניים (היוצאים מתחנת Märsta) ולתחנה של הרכבת הפרוורית המופעלת על ידי SL, מספר חברות פרטיות מפעילות שירותי הסעה מהנמל למגוון יעדים מרכזיים בעיר. קו הרכבת ארלנדה אקספרס וחברת האוטובוסים פליגבוסרנה הן הדרכים המהירות ביותר להגיע מהנמל למרכז העיר. קווים אלו יוצאים בתדירות ממוצעת של ארבע עד שש פעמים בשעה.
נמל התעופה בינלאומי נוסף הוא "סטוקהולם סקבסטה" (Stockholm Skavsta Airport) שעל יד ניקופינג בשוודיה, כ־100 ק"מ דרום-מערבית לסטוקהולם. המיועד בעיקר לחברות התעופה הזולות ומפעילי מטען.
מעבורות יוצאות מהנמלים סביב סטוקהולם אל כל ערי הים הבלטי, וספינות קטנות יותר מעבירות מקומיים ותיירים בין האיים השונים.
לצד כל אלה מפותחת בסטוקהולם תרבות האופניים.
ב-2007 יושם בסטוקהולם מס הגודש המוטל על כניסה ויציאה מהעיר ברכב פרטי. התוכנית שבתחילה הייתה שנויה במחלוקת, זוכה כיום לתמיכת התושבים. מס הגודש הביא להפחתה בעומסים ולשיפור איכות האוויר בעיר.
תנועת הרכבים מוגבלת במרכז העיר ברחובות מסוימים וכבישי אגרה נפוצים בשוודיה הן בדרכים הבין עירוניות והן בדרכים מהירות בתוך העיר.
הכביש המהיר E4 אשר מקשר בין קופנהגן בדרום לבין כל יישובי החוף המזרחי במפרץ הבוטני חוצה את העיר סטוקהולם ומשמש עורק תחבורה ראשי בה.
סטוקהולם מתהדרת ברשת מסועפת של מנהרות וכבישים תת-קרקעיים.
תרבות.
בסטוקהולם שוכנים אתרי התרבות המרכזיים של שוודיה - בית האופרה, כנסיות עתיקות, אולמות קונצרטים ומוזיאונים רבים. עם המוסדות החשובים שמשכנם בעיר נמנים התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם.
בית העירייה, מהמונומנטים המזוהים ביותר של העיר, הממוקם בפינתו הדרומית-מזרחית של האי קונגסהולמן, ובו נערך "נשף נובל" לאחר טקס חלוקת פרסי נובל בכל 10 בדצמבר.
ב-1998 בחר האיחוד האירופי את סטוקהולם ל"בירת התרבות של אירופה" למשך אותה שנה.
השכלה גבוהה.
לימודים גבוהים ומחקרים בתחום המדעים החלו להתפתח בסטוקהולם במאה ה-18, עם פתיחתם של מוסדות לימודיים ורפואיים ברחבי העיר, כמו מצפה הכוכבים של סטוקהולם. לימודי הרפואה בעיר החלו בשנת 1811 עם הקמתו של מכון קרולינסקה. המכון הטכנולוגי המלכותי (שוודית: Kungliga Tekniska Högskolan) נוסד ב-1827, והוא המוסד הגדול ביותר ללימודים גבוהים בטכנולוגיה בסקנדינביה, עם כ-13,000 סטודנטים. אוניברסיטת סטוקהולם נוסדה בשנת 1878, וניתן לה סטטוס אוניברסיטאי בשנת 1960. נכון ל-2008 לומדים בה כ-52,000 סטודנטים. בסטוקהולם פועלים גם מוסדות היסטוריים רבים כדוגמת המוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע, והגן הבוטני "ברגיאנסקה טרדגורדן". בית-הספר לכלכלה בסטוקהולם נוסד בשנת 1909, והוא אחד מהמוסדות הפרטיים היחידים ללימודים גבוהים בשוודיה.
האוניברסיטאות הבולטות הן:
ספורט.
סטוקהולם היא ביתם של מועדוני כדורגל בעלי שיעור בינלאומי, ביניהם א-אי-קו סולנה ומועדון הכדורגל יורגורדן.
דיג ושיט מפותחים ביותר כפעילויות פנאי.
ב-1912 אירחה העיר את האולימפיאדה החמישית בעת החדשה.
הסכמי שיתוף פעולה.
לעיר אין ערים תאומות, אך חתמה על הסכמי שיתוף פעולה עם הערים הבאות:
מספר מושלם
הסכם ז'נבה
ג'ורג' ו' בוש
עלי צפורי
היסטוריה של שטוקהולם
זאגרב
זאגרב (בקרואטית: Zagreb, "מאחורי הצוק") היא עיר הבירה של קרואטיה והעיר הגדולה ביותר בה. זהו המרכז התרבותי, המדעי, הכלכלי והממשלתי במדינה, עם כ-790,017 תושבים, נכון לשנת 2011, וכ-1,107,623 תושבים במטרופולין זאגרב, הכולל את הערים סאמובור, וליקה גוריצה וזאפרשיץ'. העיר שוכנת בין מדרונותיו הדרומיים של הר מדבדניצה וגדתו הצפונית של נהר סאווה.
העיר נמצאת בחלקו הדרום-מערבי של האגן הפאנוני, שמתרחב עד לאלפים הדינריים, הים האדריאטי והמישור הפאנוני ומקשר היטב בין מרכז אירופה לים האדריאטי מבחינה תחבורתית.
היסטוריה.
זאגרב המוקדמת.
זאגרב הוקמה ככל הנראה בשנת 1094, כאשר המלך ההונגרי לדיסלאוס הקים את בישופות זאגרב, אולם לפני כן הייתה במקום עיר רומית בשם אנדאטוניה. ההתיישבות קאפטול, שכיום היא רובע בזאגרב, התפתחה סביב קתדרלת זאגרב, כמו גם היישוב המבוצר הסמוך גראדץ, שגם הוא כיום רובע בזאגרב. כיום גורני גראד, העיר העילית שבלב זאגרב, היא אחד הגרעינים העירוניים השמורים בקרואטיה. ב-1242 ההתיישבויות הללו הותקפו בידי הטטרים.
המאות ה-17 וה-18.
ב-1621 בחר הבאן של קרואטיה, ניקולה פרנקופן, בזאגרב כמקום מושבו. בהזמנתו של הפרלמנט הקרואטי הגיעו הישועים לזאגרב ובנו את בית הספר היסודי הראשון ואת הכנסייה והמנזר של סנט קתרין. ב-1669 הקימו הישועים גם אקדמיה שבה לימדו פילוסופיה ותאולוגיה, וכיום זוהי האוניברסיטה של זאגרב.
במהלך המאות ה-17 וה-18 ניזוקה זאגרב קשות מאש וממגפות. ב-1756 הועברה בירת קרואטיה לוואראז'דין, אך בעקבות אש שפרצה בעיר ב-1776, הוחזרה הבירה לעיר זאגרב.
המאות ה-19 וה-20.
במאה ה-19 הפכה זאגרב למרכזה של ההתנועה האילירית, וב-1850 נבחר ינקו קמאוף להיות ראש העיר הראשון.
ב-1862 נחנכה מסילת ברזל שחיברה את זאגרב עם סיסאק. שנה לאחר מכן נפתח מפעל הגז הראשון בזאגרב, וב-1878 נפתח בעיר גם מפעל מים. לאחר רעידת האדמה ב-1880 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה פרחה העיר וקיבלה את המאפיינים שיש לה היום. ב-1891 נפתחה בעיר החשמלית הראשונה שרתומה לסוסים. העיר זאגרב הסואנת הזמינה מבנים מפוארים רבים, פארקים ומונומנטים, וגם תיאטראות, בתי קולנוע ומוזיאונים רבים, ובשנת 1907 נבנתה בעיר גם תחנת כוח.
לפני מלחמת העולם הראשונה הורחבה העיר באופן משמעותי ונבנו בה שכונות. בשנות ה-20 של המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית זאגרב בשיעור של 70%. ב-1926 החלה תחנת הרדיו הראשונה בזאגרב לשדר, וב-1947 נפתח היריד של זאגרב. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר לבירת המדינה העצמאית של קרואטיה ובסופה השתלטו עליה הפרטיזנים של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה.
זאגרב המודרנית.
האזור שבין הכביש המהיר ונהר סאווה שוקם במהירות לאחר מלחמת העולם השנייה. באמצע שנות ה-50 נבנו אזורי מגורים חדשים בדרום העיר ליד הנהר, באזור שנקרא "נובי זאגרב" (זאגרב החדשה), והעיר הורחבה גם במזרחה ובמערבה. מדרום לנהר נבנה נמל התעופה הבינלאומי זאגרב. העיר אירחה בשנת 1987 את האוניברסיאדה.
ב-1991 הפכה זאגרב לבירת המדינה שהתפצלה באותה שנה מיוגוסלביה. במאי 1995, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, הותקפה העיר בידי ארטילריה רקטית וכתוצאה מכך נהרגו שבעה אנשים.
גאוגרפיה.
זאגרב שוכנת בצפון-מערב קרואטיה, במורדות הר מדבדיצה על גדת נהר סאווה, בגובה של 120 מטרים מעל פני הים.
שכונות העיר.
שכונות העיר (אוכלוסייה):
דמוגרפיה.