אל נא נטעה באשר לשמוש. הוא איננו מתעלם מן התרבות והמסורת היהודית, להפך. בסיפור "מעשה אבות", הוא מביא אמונה באלוהים ובחסדו, כמרכיב מרכזי. זהו סיפור המזכיר את מחקרו וספרו של שמוש בנושא "הכתר". הוא מתאר כיצד תרבות עוברת מאב לבנו, לא רק במרכיבי הכרומוזומים, אלא בהתנהגות עם נשים ובתקווה לתמיכת האל הבלתי-נראית. כיצד הכיסוי עם חמש ח'אמסות, אחת בכל פינה ואחת בלב המעגל האמצעי, עובר מדור לדור ככלי של תרבות, והופך להיות קמע לחיים טובים ובריאים, אפילו באותו תהליך כואב של התבוללות החלבים במקסיקו.
שמוש מרחיק לכת ביכולתו לכבד את המסורת ואת התרבות היהודית. בסיפור "אחד שעלה" הוא נוגע בעלייתו לגדולה של אחד שנחשב עלוב - מחכמי ארם-צובא היה ודרכו הצנועה בירושלים. כיצד החל דרכו ככבשה שחורה בחלב אשר בסוריה, כיצד עבר מדורי גיהנום שם וכיצד מצא את דרכו משם לירושלים, אל הכותל. אל לימודי הקדושה, העמקתם ודבריו שהיו כה ערבים לאוזני כל שומעיו. זאת אומרת ששמוש מעריץ את התהליך של החזרה בתשובה במשמעותו הלימודית, במשמעותו התלמודית ואיננו יורק במסורת. שמוש יודע כיצד לאחד את התפיסה התרבותית היהודית עם הדברה החשובה ביותר: "לא תרצח!" הוא מוצא את קו התפר העדין בין התאהבות בתרבות לבין עיוורון מרצון.
במיוחד בא הדבר לידי ביטוי בסיפור: "קרבן" הלא הוא מרדוך הקורבן הראשון של האינתיפאדה. כאשר שמוש מתאר בעדינות ובעדנה את מהלך חייו של האיש, על קשייו וניצחונותיו, על סבלו והצלחותיו, על אשתו הטבחית ונשותיו המסעירות, הוא גורר אותך להזדהות עם תרבות מזרחית על מאכליה, מטעמיה הססגוניים, לבושיה ומנהגיה. אך כאשר אתה שומע את דבריו של המצרי, המתנפל על הפלסטיני, בדרך מקהיר לאלכסנדריה, אתה חש שוב במניפסט הפוליטי הברור של שמוש. "אתם הפלסטינים עוד מעיזים לדבר?! - התנפל עליו המצרי - שלושים שנה אכלנו את כל הח'רא בגללכם ואתם לא נקפתם אצבע. בניתם בתים יפים בכפרים והתעשרתם בנסיכויות המפרץ, כשאנחנו שיעבדנו את הכלכלה ואת העתיד שלנו בידי הרוסים, רק כדי לקבל נשק ולהילחם את מלחמותיכם. ומה הייתה תרומתכם שלכם? אפס! ליקקתם לישראלים את התחת וליקקתם ממדינות ערב את כל הדבש, בעוד אנחנו יוצאים למלחמות לא לנו וחיים בעוני ובמחסור. אתה שם משתכר בחודש מה שאני משתכר בשנה. הגיע היום שתיקחו את גורלכם בידיכם. לא נשפוך עוד את דמנו במקומכם. אם אין לכם נשק, הילחמו באגרופים. אם אין לכם פגזים הילחמו באבנים. אז מה אם אתם חלשים? לציונים לא היו אווירונים ולא היו טנקים כשהם רמסו אתכם וגרשו את האנגלים. אז תפסיקו כבר לבכות ותראו לעולם שאתם מוכנים למות עבורה". כך מתאר שמוש כיצד בשנת 1987 הגיעו לאוזניו המבינות ערבית, ידיעות על תחילת מלחמת האבנים. אך יחד עם זאת, שמוש המכבד את התרבות המזרחית-ערבית ותולה לה כתרים, איננו מתעלם מן האלימות בדבריו של המצרי ומן האלימות הערבית והיהודית בכלל. הוא חושש מפני המחר. הוא מבקר את הביטחון המופרז של הישראלים, את השאננות המיותרת. והסיפור הזה הוא סמן נוסף לשאיפתו לשינוי יסודי בתפיסות הביטחוניסטיות היהירות. שמוש קורא לנו להתרפק על התרבות המזרחית-ערבית-יהודית, אך לא להתעלם מצרכיה הפוליטיים של החברה הערבית והמזרחית שבתוכנו. לשמור על אדמתנו, אך לא לאבד את העשתונות ולדעת שיש אצלנו בתרבותנו, כמה שורשים רעים שיש לעקרם מן השורש, ויפה שעה אחת קודם, לפני שיהיה מאוחר.
מונה רוזנבלום
משה מרדכי (מונה) רוזנבלום (נולד בד' בשבט תשי"ב, 30 בינואר 1952) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק של מוזיקה חסידית, ונחשב כיום לאחד מאנשי המקצוע הוותיקים והחשובים בתחום. זוכה פרס אקו"ם על מפעל חיים.
קורות חיים.
רוזנבלום נולד וגדל ברמת גן למשפחה יוצאת פולין ששורשיה בחסידות גור. בצעירותו למד בישיבת נחלים, יחד עם דודו פישר. מגיל צעיר עסק במוזיקה, בגיל חמש וחצי למד נגינה על פסנתר, גיטרה וכלי נשיפה. בהיותו בישיבה התיכונית פנה לקריירה מוזיקלית. בגיל 17 ניהל וניצח על המקהלה של הישיבה "נחלי רון". פריצתו הגדולה הייתה בשנות השבעים כשניצח על מקהלת פרחי ירושלים והפיק את אלבומם הראשון.
רוזנבלום הוא המפיק והמעבד של כמה מזמרי המוזיקה החסידית, ובהם: מרדכי בן-דוד, ליפא שמלצר, שלמה כהן, ופרחי מיאמי. הוא גם מפיק את הדיסקים של ירמיה דמן, זמר ומלחין בחסידות בעלזא.
מונה הוא גם מלחין ושיריו מבוצעים על ידי זמרים חסידיים, חלקם הם להיטים ידועים, כמו השיר "משיח משיח" בביצועו של מרדכי בן-דוד, השיר "מוריה" של אברהם פריד, השיר "רבונו של עולם" שהושר לראשונה על ידי דודו פישר ולאחריו על ידי מרדכי בן-דוד, השיר "אשריכם" שהשמיע בהיכל התרבות במרץ 2005 והשיר "כי יש בתורה" שהשמיע באצטדיון טדי ביולי 2012. כן הפיק את היצירה "אתה נגלית" לרגל סיום ש"ס עוז והדר שנערך באבניו בדצמבר 2007 ונכלל בתקליטור "תורה מפוארת". סדרת קלטות של שירים שהלחין יצאו בהפקתו, כאשר הביצוע הוא על ידי זמרים כמו אברהם פריד, מרדכי בן-דוד, ליפא שמלצר, שלמה כהן. עד עתה יצאו שבעה אלבומים בסדרה. בנוסף מפיק רוזנבלום סדרת דיסקים בשם "פילהרמונה", בה הוא מעבד שירים שונים המבוצעים על ידי זמרים שונים, ומופיעים בו גם כמה שירים חדשים. הוא עצמו אינו משמש כזמר, אך בקלטת "מונה 4" הוא ביצע לראשונה קטע קטן של השיר "מקימי מעפר דל" שהלחין בנו אפרים.
עד סוף שנות השמונים השתייך רוזנבלום לציבור הדתי לאומי, אך לאחר מכן התקרב לציבור החרדי. הוא מקורב לחסידות חב"ד (אשתו היא צאצאית של האדמו"ר הזקן), וכן לחסידות גור, להן הוא גם מפיק את הדיסקים במשך השנים לקראת הימים הנוראים.
רוזנבלום הוא גם מנצח, ומופיע באירועים גדולים בליווי תזמורתו. משנות התשעים ועד שנת 2012 היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של להקת הרבנות הצבאית. ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל עיבד והלחין שיר מקורי שכתבה יעל הרמתי ובוצע על ידי חברי מקהלת הרבנות בחידון התנ"ך העולמי- "שישים שנה". כן ניצח על התזמורת באירועי סיום הש"ס בשנים האחרונות.
בשנת 2010 הוא נבחר לאחד הזוכים בפרס מפעל חיים של אקו"ם.
מאז שנות התשעים מגיש רוזנבלום תוכנית "קבלת שבת" בתחנות הרדיו הדתיות - תחילה בערוץ שבע, אחר כך ברדיו קול חי וכיום ברדיו קול ברמה. כמו כן ערך את המדור "ניגון יהודי" בעיתון המודיע.
שיטת הפצת הדיסקים.
בעקבות המחירים הגבוהים יחסית של אלבומי המוזיקה, חידש מונה שיטת הפצה ייחודית. הוא החל להפיץ את אלבומיו דרך הרשתות הקמעונאיות הגדולות, כשבקנייה מעל סכום מסוים ברשת ניתן לקבל את האלבום במחיר זול במיוחד, כמחצית מהעלות הרגילה. האלבומים מונה 4 ופילהרמונה 5 היו האלבומים הראשונים שנמכרו בשיטת הפצה זו, ולאחר הצלחתה אימצו זמרים אחרים את שיטת ההפצה הזו.
משה לאופר
משה לאופר (נולד בשנת 1958) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק של מוזיקה חסידית. זוכה פרס אקו"ם.
קורות חיים.
נולד בבלגיה למאיר ויפה לאופר, צאצא לשושלת אדמו"רי חסידות נדבורנה. בצעירותו עלה עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בתל אביב. למד בישיבת עטרת ישראל בירושלים. גיסו, אורי אזרחי (אחיו של הרב ברוך מרדכי אזרחי), כיהן כמנהל הישיבה שבה למד.
את קריירת ההלחנה החל בעודו תלמיד בישיבה. חלק מלחניו הם "כיצד מרקדין" שיר שבוצע על ידי לייבלה השל, השיר "חזק" שבוצע על ידי אברהם פריד, לאחר מכן החל גם כן לעבד מוזיקה, ובין היתר עיבד אלבומים לגדולי הזמר החסידי מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, האחים שמואל ואריה ברונר ואמנים בולטים נוספים. במהלך הקריירה שלו פיתח קשרים מיוחדים עם פריד, שלו עיבד כמעט את כל אלבומיו, שיתוף פעולה נוסף התקיים ומתקיים בין לאופר למלחין של המוזיקה החסידית יוסי גרין, כאשר גרין התבטא לא פעם אחת כי לאופר היחיד שהצליח לעבד את לחניו כפי שהוא עצמו דמיין אותם.
בשנת 2011 זכה בפרס אקו"ם להישג מיוחד בתחום הזמר החסידי.
גם בניו, אלי ובני, הם מעבדים, מנצחים ומלחינים במוזיקה החסידית.
לאופר מפעיל את פרויקט משה לאופר מנגן חב"ד.
נשוי לחני, בתו של הרב משה לוין, ומתגורר בבני ברק.
משה מונה רוזנבלום
ריק בירמן
הנרי ריק בירמן (1930 - 25 בדצמבר 2003) היה פסנתרן ג'אז ישראלי.
ביוגרפיה.
בירמן נולד כהנרי בירמן להורים יהודים מרומניה - אלכסנדרו ופרידה בירמן. בשנת 1930. בימי מלחמת העולם השנייה או אולי אחריה הגיע לצרפת ומשם עלה בשנות ה-1950 לישראל. הוא היה מראשוני נגני הג'אז בישראל באותה תקופה. משרתו העיקרית הייתה כעובד משרד ממשלתי, ולא הייתה לו השכלה מוזיקלית רשמית. הוא הופיע רבות כמלווהו של ג'ימי לויד, ונהג להצטרף להופעות של רבים אחרים באופן ספונטני. הוא הציג בפני המוזיקאים בארץ את מוזיקת הג'אז בתקופה שעדיין לא הייתה ידועה כל כך, ונהג לעזור ולהדריך נגנים וזמרים צעירים בתחילת דרכם, בהם מארינה מקסימיליאן בלומין.
היא מספרת:
עם הנגנים שניגן איתם נמנים מל רוזנברג, אהרל'ה קמינסקי, אלי מגן, ג'ס קורן, עדנה גורן ואחרים.
בירמן לא הקליט אלבום משלו, אך קיימות הקלטות שלו כמלווה של ג'ימי לויד.
הוא נפטר מדום לב תוך כדי נגינה בפסנתר.
אוביראטן דה אמברוסיו
אוניברסיטת הסינגולריות
אוניברסיטת הסינגולריות (באנגלית: Singularity University) היא מוסד אקדמי הממוקם בשדה התעופה האזרחי-צבאי Moffett Federal Airfield (ידוע בקיצור כ"Moffett Field") בעמק הסיליקון בקליפורניה שבארצות הברית, ומטרתו המוצהרת היא: "להרכיב, ללמד ולעורר השראה של מנהיגים השואפים להבין ולאפשר את ההתפתחות של ההתקדמות הטכנולוגית המעריכית ולהשתמש, למקד ולהדריך בכלים אלה על מנת לתת מענה לאתגריה הגדולים של האנושות".