סרטם של האחים כהן הוא גרסה שנייה למערבון זה, שהוא עיבוד קולנועי לרומן שכתב צ'ארלס פורטיס בשנת 1968, ועובד בשנת 1969 לסרט בכיכובו של ג'ון ויין. מבקר הקולנוע אורי קליין התייחס לבחירתם של האחים כהן במערבון זה:
דמותה של מאטי רוס.
גיבורת הסרט, מאטי רוס, בגילומה של היילי סטיינפלד, היא נערה בת 14 הנחושה לנקום את רצח אביה.
אחדים מהמבקרים מתייחסים לדמותה באופן שטחי כ"ילדה מעצבנת" ו"טינאייג'רית נודניקית" או כ"ממש מעצבנת כבר מהשנייה הראשונה ולא יוצרת הזדהות. היא רק בת 14 אבל מדברת כמו מינימום מנכ"ל משרד עורכי דין. בתור רעיון לעיצוב דמות זה מעניין אבל בתור דמות קולנועית שאמורה להיות שלמה מבחינה פסיכולוגית ודרמטית זה מעצבן. אין לה פגמים, אין לה חרטות או חששות, היא לא סותמת את הפה ותמיד מדברת את הסאבטקסט שלה בלי שום תיחכום." נטע אלכסנדר רואה במאטי רוס דמות מורכבת יותר:
מנזר מארטיריוס
השרפה בשער הגיא (1995)
השרפה בשער הגיא, המוכרת לעיתים גם כ"שרפת שורש", הייתה שרפת יער שפרצה בבוקר 2 ביולי 1995, סמוך למושב מסילת ציון, וכילתה קרוב ל-20,000 דונם של יער נטוע וחורש טבעי בהרי ירושלים ובפארק רבין. היא נודעה כשרפה הגדולה בתולדות מדינת ישראל עד לשרפה בכרמל בשנת 2010.
השרפה ונזקיה.
אזור פארק רבין והרי יהודה לאורכו של כביש 1 מתאפיין בערוצי נחל עמוקים ומדרונות תלולים. בחלק קטן מהאזור היה בטרם השרפה חורש טבעי, ואילו מרביתו הייתה מכוסה יער מחטני בצפיפות גבוהה, שמקורו בנטיעות של השלטון הבריטי בשנות ה-20 של המאה ה-20 ושל הקרן הקיימת לישראל לאחר הקמת המדינה. הטופוגרפיה התלולה ופגיעותם הרבה של יערות מחטניים לשרפות, השפיעו על עוצמת השרפה ומהירות התפשטותה.
יום פריצתה של השרפה נודע כיום החם ביותר בישראל מזה ארבעים שנה, ושררו בו רוחות שרביות מזרחיות, אשר חגו מאוחר יותר והפכו לרוחות מערביות במהירות של עד 60 קמ"ש.
תחילתה של השרפה ב-2 ביולי 1995, בשעה 10:30 בבוקר, סמוך ללולי מושב מסילת ציון שמדרום לשער הגיא. מסלול התקדמות השרפה נקבע לפי משטר הרוחות באותו יום, כשתחילה נעה האש בכיוון צפון-מערב, חצתה את כביש 38 ובהגיעה לכביש 1 חצתה אף אותו כשהיא נעה הפעם בכיוון צפון-מזרח וחוסמת בו את התנועה. לאחר מכן התקדמה אל עבר היישובים נווה אילן, שורש וקריית יערים, ולבסוף שבה דרומה והתפשטה מערבה בכיוון שואבה וגבעת יערים. כל היישובים פונו מתושביהם במהלך השרפה.
בשרפה, שנמשכה כיממה וחצי, עלו באש כ-2 מיליון עצים, ניזוקו 31 מבתי מושב שורש וחמישה מבתי נווה אילן. נזקיה הכלכליים של השרפה נאמדו בשנת 1997 בכמעט 40 מיליון דולר. בפעולות הכיבוי נטלו חלק מטוסי ריסוס ומסוקי יסעור של חיל האוויר.
שיקום והשפעות.
לאחר השרפה, מינה השר לאיכות הסביבה, יוסי שריד, ועדה מקצועית וועדה ארגונית לטיפול בפארק ושיקומו. הקווים המנחים את הוועדה בפעולתה היו הרצון להדגיש מחדש את קווי המתאר הנופיים שהוסתרו על ידי הייעור המאסיבי הקודם, ואת תפקודיו ההיסטוריים של השטח כאתר חקלאות מסורתית. המלצות הוועדה כללו דרישה ליצירת אזורי חיץ סביב יישובים ובין חלקות יער גדולות, סילוקם של עצים שרופים והימנעות מנטיעת עצי ברוש. כמו כן הוחלט על שיקום טראסות עתיקות ונטיעת גני בוסתן ועצי זית בקרבת אתרים ייחודים באזור, צעדים שאכן מומשו.
מחקר שבוצע כעבור מספר שנים גילה כי בפועל לא היה יתרון לשיקום יער בנטיעות על פני שיקומו העצמי וכי תצורת הנוף הסופית אינה זהה לתכנוני המשקמים. בפועל פני השטח השתנו, כשצפונית לכביש 1 השתלטה בחלקים מהשטח השיטה המכחילה שדחקה מינים מקומיים של צומח, ודרומית לו השתקם יער אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
ועדה נוספת קמה ביוזמתו של שר הפנים, דוד ליבאי, שמינה את "ועדת לפידות", או בשמה המלא "ועדת ברור לחקירת הדליקה בהר יהודה", בראשות האלוף (מיל') עמוס לפידות. המלצות הוועדה הוגשו ב-14 בספטמבר 1995 לשר הפנים אהוד ברק. הוועדה מתחה ביקורת על מצבו של מערך הכיבוי, אי יכולתו להתמודד עם שרפות ענק, פריסתו הלקויה, יכולות השליטה בהפעלת כוח האדם שלו ומצב הציוד שברשותו. המלצותיה העיקריות היו הקמת 10 תחנות כיבוי קטנות ביערות, רענון שורות הכבאים, שינוי המבנה הארגוני של מערך הכבאות, מרכוז השליטה באירועים גדולים, יצירת ערוצי קשר מיוחדים עם יישובים בקרבת יערות ומתן קווים כלליים לתכנון יערות בישראל. בעקבות הוועדה הוקמה בידי שר הפנים אליהו סוויסה, "ועדת גינוסר" לבחינת הדרך ליישומן של המלצות ועדת לפידות. מסקנותיה של ועדת גינוסר הוגשו ב-1998 לראש הממשלה בנימין נתניהו. נכון לשנת 2010, מרבית המלצות הוועדות לא יושמו. למרות זאת, בעקבות השרפה שונה מערך הכיבוי של הקרן הקיימת לישראל והוכנסו לשורותיו רכבי כיבוי קלים יותר ומותאמים לשטח הררי.
אנטוני אנדרסון
אנטוני סנטאסירה
אנתיממה
מרטין זליגמן
חמשת הקנונים
יוסף טוקצ'ינסקי
חסידות קוז'ניץ
חסידות קוז'ניץ היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה קוז'ניץ (Kozienice) בפולין בתחילת המאה ה-19 על ידי ה"מגיד מקוז'ניץ", רבי ישראל הופשטיין, תלמידם של המגיד ממזריטש ורבי אלימלך מליז'נסק. רבים מצאצאיו שימשו כאדמו"רים בפולין עד השואה, בהם האדמו"רים ממוגלניצא, בלנדוב, גרודז'יסק, פיאסצנא ודרוהוביץ'.
כיום מכהן רבי שמשון משה שטרנברג, בבני ברק ובתל אביב. כמו כן מכהנים צאצאים נוספים של השושלת.
אדמו"רי החסידות.
רבי ישראל הופשטיין (המגיד מקוז'ניץ).
האדמו"ר הראשון ומייסד החסידות היה רבי ישראל הופשטיין (נפטר י"ד בתשרי תקע"ה, 1814), ה"מגיד מקוז'ניץ", מגדולי האדמו"רים בפולין בתקופתו, הספיק לבקר בחצרו של המגיד ממזריטש ונחשב לאחד מיורשיו המרכזיים של רבי אלימלך מליז'נסק, יחד עם חבריו: החוזה מלובלין, רבי מנחם מנדל מרימנוב, והאוהב ישראל מאפטא. חיבר ספרים רבים בנסתר ובנגלה. חתניו היו רבי אבי עזרא זעליג מגרניץ ורבי יחזקאל מזווהלין.
רבי משה אליקים בריעה הופשטיין וצאצאיו.
כמו כן כיהנו בקוז'ניץ רבי אבי עזרא זעליג בנו של רבי יעקב יצחק מבלנדוב (בן רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלניצא) ובנו רבי יעקב.
אדמו"ר נוסף מהשושלת היה רבי ישראל אלעזר הלפרין, שכיהן כאדמו"ר מקוז'ניץ בלודז'. הוא היה בנו של רבי דוב בעריש חתנו של רבי מרדכי זאב הורוביץ-שטרנפלד חתנו של רבי משה אליקים בריעה מקוז'ניץ. חותנו היה בן דודו רבי רבי אליעזר פלטיאל שרפזין אב"ד קולביל וסרצין (חתן דודו רבי משה אליקים בריעה הורוביץ-שטרנפלד מקוליבל). נספה בשואה.
צאצאי רבי אבי עזרא זליג שפירא (חתן המגיד מקוז'ניץ).
בתו של המגיד מקוז'ניץ, פרל, נישאה לרבי אבי עזרא זליג שפירא (- תקצ"ח) רבה של גרניץ. בנם המפורסם היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, ה"שרף ממוגלניצא" (תקמ"ט, 1789 − תר"ט, 1849), שכיהן כאדמו"ר בעיירה מוגלניצא.
חמשת בניו וצאצאיהם כיהנו כאדמו"רים במקומות שונים בפולין עד למלחמת העולם השנייה: רבי יעקב יצחק שפירא בבלנדוב, רבי אלימלך שפירא בגרודז'יסק (אביהם של רבי קלונימוס קלמיש שפירא ורבי ישעיהו שפירא), רבי אבי עזרא זליג שפירא בסטרי (אביו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, מייסד חסידות דרוהוביץ'). רבי משה יוסף שפירא בגרויצא ורבי אברהם יהושע השל שפירא במוגלניצא.
כיום מכהן צאצא של ענף זה, הרב מנחם שפירא, נכדו של רבי ישעיהו שפירא. הוא מכהן כאדמו"ר מפיאסצנא בבית שמש. צאצא נוסף, הרב אביעזר שפירא, מכהן כרב בית המדרש דרוהוביץ' בירושלים.
ענקעצומדהימנפלאדירבעולם
סופרקליפראג'ליסטיקאקספיאלידושס
סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושי
סופרקליפרג'ליסטיקאקספיאלידושי
Dociousaliexpilisticfragicalirupus
דוקיוסאליאקספיליסטיקפראג'יקלירופוס
Supercalafajalistickespeealadojus
חסידות קוזניץ
חסידות קאזניץ
גוגל ספרים
גוגל ספרים (באנגלית: Google Books) הוא שירות רב-לשוני של גוגל לעריכת חיפושי טקסט בספרים שגוגל סרקה, המירה לטקסט באמצעות זיהוי תווים אופטי, ואחסנה במסד הנתונים הדיגיטלי שלה. בעבר נודע השירות כ-Google Print ("דפוס גוגל"), השם שבו הוא הוצג ביריד הספרים בפרנקפורט באוקטובר 2004. את שמו הנוכחי, Google Book Search, קיבל עת הוכרז רשמית בדצמבר 2004. בדצמבר 2010 השיק האתר את חנות הספרים האלקטרוניים Google eBookstore.
מספר הספרים הסרוקים הגיע ל-15 מיליון ב-2010, 20 מיליון ב-2012, ו-25 מיליון ב-2015.
רקע.
היוזמה זכתה לתשבחות רבות בזכות הפוטנציאל הגלום במתן גישה חסרת תקדים למה שיכול להפוך לקורפוס המקוון הגדול ביותר של הידע האנושי, ובקידום הדמוקרטיזציה של הידע. אולם האתר אינו חף גם מביקורת על פוטנציאל הפרות זכויות יוצרים הקיים בו.
תוצאות מ"גוגל חיפוש ספרים" מופיעות בחיפוש כללי באינטרנט הן בכתובת google.com והן דרך אתר ייעודי של גוגל ספרים: (books.google.com). בחיפוש כללי באתר גוגל עשויות להופיע עד שלוש תוצאות מהאינדקס של גוגל ספרים, ובמקרים רלוונטיים, הן יופיעו מעל תוצאות החיפוש האחרות.
לחיצה של על תוצאה ב"גוגל ספרים" תפתח ממשק בו יכול המשתמש לעיין בדפים מתוך הספר, כאשר חוקי זכויות יוצרים או בעל זכויות היוצרים מאפשרים זאת. ספרים הנמצאים ברשות הציבור (בארצות הברית) זמינים ל"תצוגה מלאה" ולהורדה בחינם. גוגל מגבילה את מספר העמודים הניתנים לצפייה עבור ספרים שעדיין מודפסים, באמצעות מגוון רחב של מגבלות גישה ואמצעי אבטחה, שחלקם מבוססים על קובצי עוגייה. מתוך ספרים שבעליהם לא זוהו והעשויים להיות מוגנים בזכויות יוצרים, ניתן לצפות רק בקטע מזערי של כ-2–3 שורות, אך הטקסט המלא של הספר זמין לחיפוש.