קוטרו של הקרקס כשישה קילומטרים, וגובה הקירות התוחמים אותו כ-1,500 מטר. מבין הפסגות המתנשאות מעליו, הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת מרבורה, שגובהה 3,248 מ' מעל פני הים. באחד מקירות הקרקס מצוי מפל גווארני, שגובהו 422 מטר, והוא המפל הגבוה באירופה.
סופיה היידן בנט
סופיה היידן בנט (באנגלית: Sophia Hayden Bennett; 17 באוקטובר 1868 - 3 בפברואר 1953) הייתה האשה הראשונה שעבדה כאדריכלית בארצות הברית. היידן בנט נולדה בצ'ילה לאב מניו אינגלנד ולאם מקומית. בין השנים 1886 ל-1890 למדה באוניברסיטת MIT בבוסטון וסיימה בהצטיינות תואר באדריכלות.
דניאל ברנהם, האדריכל הראשי של התערוכה העולמית של שיקגו (1893) הזמין אותה להתמודד על תכנון "בניין האשה" בתערוכה. תכנונה של היידן, בסגנון הרנסאנס האיטלקי, זכה בתחרות והיא בת 21 בלבד. התכנון התבסס על עבודת התזה שלה עבור מוזאון לאמנות. היא הרוויחה 1,000 דולרים, בעוד מקביליה הגברים שתכננו מבנים לתערוכה הרוויחו פי עשרה. הבניין נהרס בשריפה שפרצה במתחם התערוכה כשנה לאחר שנפתחה לציבור.
היידן נישאה ב-1900 לאמן ויליאם בלקסטון בנט ופרשה מאדריכלות.
ארא דינקג'יאן
ארא דינקג'יאן (אנגלית: Ara Dinkjian, ארמנית: Արա Տինքճեան; נולד 1958) הוא מוזיקאי אמריקאי-ארמני. נחשב לאחד מנגני העוד המובילים בעולם ולמי שהצליח לשלב את הכלי האוריינטלי עם סגנונות והרכבים מערביים.
חייו.
דינקג'יאן נולד בניו ג'רזי להורים ממוצא ארמני ואת הופעתו הראשונה על במות עשה בזמן התערוכה העולמית של ניו יורק (1964), עת היה בן שש, בנגנו על דרבוקה.
בשנת 1986 יסד את להקתו, Night Ark, שניגנה פיוז'ן של מוזיקה מאזורי אנטוליה בשילוב אלמנטים של ג'אז.
בשנת 2002 נבחר לייצג את ארמניה בפסטיבל העוד הבינלאומי הראשון, שנערך בסלוניקי.
בשנת 2008, בזמן שהופיע בפסטיבל ישראל, הקליט את אלבומו "שלום על העולם" ביחד עם נגנים מישראל, טורקיה, הרשות הפלסטינית ויוון.
לציבור בישראל מוכרת יצירתו "Homecoming" ששימשה כנעימת הנושא של תוכנית הטלוויזיה החמישייה הקאמרית, והייתה גם להיט גדול ביוון תחת השם Dinata Dinata, וכן הלחן של יצירתו "Picture" ששימש לשירו של יואב יצחק "זה הזמן לסלוח". שניהם בוצעו במקור עם ההרכב Night Ark.
לחימה בטרור
שלוח דרבנן
דל (פירושונים)
הבלדה על הכומתות הירוקות
הבלדה על הכומתות הירוקות (אנגלית: Ballad of the Green Berets) הוא שיר פטריוטי אמריקאי על הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית המכונים "הכומתות הירוקות". למרות חוסר הפופולריות של מלחמת וייטנאם, השיר החזיק במקום הראשון במצעד בילבורד במשך חמישה שבועות בשנת 1966.
השיר נכתב על ידי רובין מור, שכתב ספר עיון על יחידת הכומתות הירוקות, ושר אותו סמל המחלקה בארי סאדלר, אשר שירת בעצמו בכומתות הירוקות ונפצע ברגלו במהלך קרב.
השיר נכתב לזכרו של לוחם היחידה, ג'יימס גבריאל ג'וניור, הראשון מבני הוואי שנהרגו במלחמת וייטנאם. האלבום של השיר מכר כתשעה מיליון עותקים.
השיר מופיע בפס-הקול של הסרט הכומתות הירוקות של ג'ון ויין. כמו כן השיר מופיע בסרט הישראלי סוסעץ של יקי יהושע. השיר זכה למספר רב של ביצועים שונים וגם של פארודיות.
סומבטהיי
סוֹמבַּטהֶיי (בהונגרית: Szombathely; בגרמנית: Steinamanger; ביידיש: סאמבאטהעלי) היא עיר במערב הונגריה (סמוך לגבול אוסטריה) ובירת מחוז ואש.
מקור השם.
השם סומבטהיי שמורכב משתי מילים בהונגרית: szombat – "שבת" ו-hely – "מקום", מתאר את העובדה שהירידים השבועיים במקום נערכו בימי שבת.
היסטוריה.
סווריה - העיר הרומית.
סומבטהיי היא העיר העתיקה ביותר בהונגריה. היא נוסדה בשנת 43 לספירה כאשר הקיסר קלאודיוס העניק לה את השם Colonia Claudia Savariensum (קולוניית קלאודיוס של הסווריאנים), ולאחר מכן היא הפכה לבירתה של פאנוניה העילית. היא שכנה בסמוך לדרך הענבר – אחד מנתיבי הסחר החשובים באותה תקופה.
הקיסר קונסטנטינוס הגדול ביקר פעמים אחדות בסווריה. הוא ארגן מחדש את הקולוניות והפך את סווריה לבירתה של הפרובינקיה פאנוניה פרימה. זאת הייתה תקופת פריחה לעיר – אוכלוסייתה גדלה ונבנו בה מבני ציבור, תיאטראות וכנסיות. הקדוש הנוצרי מרטין מטור נולד כאן.
אחרי מותו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי ההונים בהנהגת אטילה תקפו את פאנוניה, ובשנים 441 – 445 כבשו את סווריה. בשנת 458 העיר נהרסה ברעש אדמה.
תקופת ימי הביניים.
למרות ההרס הכבד והקשיים, העיר נותרה מיושבת. היא נבנתה מחדש תוך שימוש בחומרים שנותרו מהריסות העיר הרומאית. מבני הציבור (אמנם פחות מפוארים) נבנו מחדש. רוב התושבים דוברי הלטינית פינו את העיר ושבו לאיטליה ובמקומם הגיעו מתיישבים גותים ולומברדים.
מהמאה השישית ועד המאה השמינית העיר נשלטה על ידי האוורים שפלשו לאזור ושבטים סלאבים שנלוו אליהם.
ב-795 השתלטו הפרנקים על העיר ואפילו קרל הגדול הגיע לבקר בעיר הולדתו של מרטין מטור הקדוש.
בסביבות שנת 900 השלטון בעיר נתפס על ידי ההונגרים לאחר תקופת שלטון קצרה של המוראבים. ב-1009 העניק אישטוון הראשון, מלך הונגריה את העיר לדיוקסיה של העיר גיור.
העיר סבלה רבות במלחמה בין שמואל אבא, מלך הונגריה והקיסר היינריך השלישי בשנים 1042 ל-1044 ועוד יותר לאחר מכן בפלישה הגדולה של המונגולים (טטרים) (1241 – 1242), שבה נהרסה העיר עד היסוד. האוכלוסייה שנמלטה מן העיר מצאה מקלט בבורות שנחפרו ביערות שבסביבה.
העיר שוב נבנתה מחדש ובשנת 1407 קיבלה תואר של עיר מלכותית חופשית. בשנת 1578 קיבלה תואר של בירת מחוז ואש (Vas). העיר שוב זכתה לתקופת פריחה עד לכיבושה על ידי אישטוון בוצ'קאי בשנת 1605.
העת החדשה.
בתקופת ה העיר הייתה בסכנה פעמיים: ב-1664 הטורקים נהדפו ליד העיר סֶנטגוֹטהָרד (Szentgotthárd) הסמוכה לסומבטהיי, וב-1683 לאחר ניסיון הנפל לכבוש את וינה, הצבא הטורקי הנסוג בזז את רוב היישובים בדרכו אך גם הפעם ניצלה סומבטהיי בזכות חומותיה. עם סיום הכיבוש הטורקי העיר שוב ראתה זמנים טובים עד ל בשלטון בית הבסבורג בתחילת המאה ה-18. העיר תמכה במרד אך נכבשה שוב על ידי צבא ההבסבורגים ב-1705. העיר שוחררה ונכבשה לסירוגין עד לשנת 1710.
ביוני 1710 נספו כ-2000 מתושבי העיר במגפה וב-3 במאי 1716 העיר נהרסה כליל בשרפה. מתיישבים חדשים – ברובם גרמנים – הגיעו לעיר. בעקבות הגירה זו, במשך תקופה ארוכה היה רוב גרמני בעיר.
העיר התחילה לשגשג שוב. ב-1772 נבנתה גימנסיה בעיר וב-1777 ייסדה מריה תרזה את הדיוקסיה של סומבטהיי. ב-1809 צבא נפוליאון השתלט על העיר והחזיק בה 110 ימים. ב-1813 פרצה מגפת כולרה בעיר וב-1817 שרפה כילתה 2/3 ממנה. ב העיר תמכה במורדים אך לא נערכו קרבות בסביבת העיר והיא נשארה תחת שלטון בית הבסבורג.
תנופת השגשוג והפיתוח שבאה בעקבות של 1867 והקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לא פסחה גם על סומבטהיי. תשתיות מודרניות של אספקת מים, מערכת ביוב וכבישים סלולים הוקמו. קווי מסילת הברזל הגיעו לעיר שהפכה לצומת תחבורתי חשוב. הוקמו מוסדות חינוך ותרבות נוספים. בתקופה של 4 עשורים אוכלוסיית העיר גדלה פי ארבעה.
סומבטהיי במאות ה-20 וה-21.
בעקבות חתימת חוזה טריאנון שטחים נרחבים במערב הונגריה עברו לאוסטריה וסומבטהיי שהתקרבה עד כדי 10 ק"מ מהגבול האוסטרי איבדה את מעמדה כמרכזה של מערב הונגריה.
כאשר ניסה קארוי הרביעי ("מלך הונגריה") להחזיר את שלטון המלוכה להונגריה הוא הגיע לסומבטהיי ב-26 במרץ 1921 והתקבל בהערצה על ידי התושבים אך ניסיונו להפיכה כשל.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם נבנו בתי ספר רבים בעיר והוקם בית החולים החדיש ביותר בחלק המערבי של הונגריה (טרנסדנוביה).
במלחמת העולם ה-2 סומבטהיי, שהייתה צומת רכבות חשוב וגם מרכז לוגיסטי צבאי עבור מדינות הציר, הפכה למטרה להתקפות כוחות הברית וסבלה נזקים כבדים. מרכז העיר נהרס ברובו.
לאחר המלחמה העיר צמחה בספחה אליה יישובים רבים בסביבתה הקרובה. בזמן המרד ההונגרי של 1956 הצבא הסובייטי השתלט על העיר. בשנות השבעים של המאה ה-20, העיר תועשה בקצב מזורז, ונבנו בה בתי חרושת חדשים. בשנות ה-80 נבנו מוסדות תרבות וספורט נוספים וב-2006 הסתיים שיפוץ מקיף של מרכז העיר בסיוע האיחוד האירופי.
היהודים בסומבטהיי.
יהודים הגיעו לסווריה כבר במאה הראשונה לספירה. החל מהמאה ה-16 יהודים החלו לסחור בעיר אך לא הורשו להתיישב בה. הקהילה נוסדה ב-1830 אך חבריה גרו בפרברים מחוץ לעיר. רק ב-1840, בעקבות האמנציפציה ליהודים החלה התיישבות של יהודים בתוך העיר.
ב-1848 הקהילה היהודית הותקפה על ידי קבוצת פורעים. בית הכנסת נפרץ, ספרי קודש כולל ספרי תורה ותשמישי קדושה אחרים הושחתו. השלטונות המקומיים היו מעוניינים בגירוש היהודים מהעיר ותמכו בפורעים אך השלטון המרכזי מנע זאת. ראשי הפורעים נעצרו והועמדו לדין.
ב-1871 נוסדה קהילה אורתודוקסית נפרדת אך לא נוצרה יריבות ושתי הקהילות חיו בהרמוניה. ב-1880 נבנה בית כנסת מפואר – אחד היפים שנבנו בהונגריה. מ-1975 הוא משמש כאולם קונצרטים.
ב-1919 היהודים הואשמו בתמיכה בסיפוח סומבטהיי לאוסטריה ומספר יהודים נהרגו במהומות שהיו.
ב-1941 חיו בסומבטהיי כ-3,400 יהודים כ-10% מסך האוכלוסייה בעיר.
בין ה-5 ל-6 ביוני 1944, 4,228 מיהודי סומבטהיי והסביבה הובלו ברכבות לאושוויץ. רק עשרות בודדות מהם שרדו ושבו לסומבטהיי בתום המלחמה.
כיום קיימת קהילה יהודית של כמה עשרות נפשות בסומבטהיי.
רב העיר לפני השואה היה הרב מרדכי מאיר בנעט.
רג'ימנט הטנקים המלכותי
וילבור רייט
אתחול ברמה נמוכה
אנה סופי פיק
ספינת Q
אסלאם קרימוב