הטירה מחוברת אל גן הטירה באמצעות מערכת של חדרי קרקע גדולים. הגן משתרע על פני שטח של 47 הקטאר, והוא בית גידול עבור מספר מיני עצים אקזוטיים הכוללים מחטניים ועצים נשירים, המקובצים ביחד או מפוזרים. בתוך הגן שוכנים מספר מבנים וביניהם האכסדרה הפומפיאנית החצי-מעגלית שנבנתה ב-1846 כדי לשמש כמקום התצוגה של מספר פסלים מפומפיי, ואת החווה המערבית שהיא מבנה מפואר בסגנון האימפריה הצרפתית הכולל אכסדרה ומספר אגפים.
גן התענוגות משתרע על פני שטח של 10 הקטאר, והוא שוכן בחלק הדרום-מערבי של המרכז ההיסטורי בקרומייז'יז'. הגן נבנה בסגנון איטלקי, והגישה אליו היא דרך גלריה קשתית באורך 244 מטרים. בסמוך ליציאה מהגלריה אל הגן נמצאת רוטונדה מתומנת עם גלריה בקומת הקרקע ומספר מזרקות. בראש הרוטונדה ניצב תוף שמעליו כיפה ומגדל תאורה. בתוך הרוטונדה יש קישוטים רבים הקשורים לאירועים מיתולוגיים.
הרוטונדה מוקפת במבנים גאומטריים המכילים מבוכים וגני פרחים, המופרדים אחד מהשני באמצעות פרגולות חיות. החלק הבא של הגן ידוע בזכות התילים הנמוכים שבראשם סוכות, וכן זוג בריכות נוי מלבניות המסודרות באופן סימטרי סביב ציר הגן. החלק הבא של הגן הוא כלוב עופות שנבנה על אי קטן בתוך אגם, חממות ודרך המובילה בחזרה אל החלק הראשון של הגן והאכסדרה הסמוכה אליו.
חתימה (אינטרנט)
חתימה מתחלפת
הרובע היהודי בטשביץ'
טשביץ' (בצ'כית: Třebíč; בגרמנית: Trebitsch; ביידיש: טרייביטש) היא עיר השוכנת בחלק המוראבי של אזור ויסוצ'ינה בצ'כיה. הרובע היהודי של העיר, המשתרע על פני שטח של 44 דונם, הוכרז כאתר מורשת עולמית ביחד עם בזיליקת פרוקופיוס הקדוש, כדוגמה לדרך שבה נוצרים ויהודים חיו באותו אזור בין ימי הביניים למאה ה-20.
היסטוריה.
ב-1101 הוקם מנזר בנדיטיני בסמוך לנקודת החצייה של נהר ה"ייהלאווה", ובעקבות כך הוקם שוק מסחרי שמשך אליו סוחרים רבים ובהם יהודים. בתקופה זו החל להתפתח המנזר ביחד עם היישוב היהודי והעיירה טשביץ' הסמוכים אליו.
הרובע שכן במרכז ההתיישבות, ששגשגה מבחינה מסחרית, בקרבת המנזר והמבצר שמעבר לנהר. הרובע והעיירה לא היו מבוצרים, וכתוצאה מכך הם נפגעו מספר פעמים. בשנות הרווחה נבנו הבניינים הנחוצים לקיומה של הקהילה. במהלך המאה ה-16 ניתנה הוראה לגרש את היהודים, אך לבסוף היא לא בוצעה, והשלטון המקומי היה סובלני כלפי היהודים. בעבר היהודים היו מעורבים במגוון פעילויות כלכליות כגון הלוואות ואומנויות שונות, אך החל מהמאה ה-17 היהודים חדלו מהעיסוק בהלוואות. במאות השנים האחרונות הרובע נפגע מספר פעמים, ולעיתים הנהר עלה על גדותיו.
לרובע היה ממשל עצמי מאז ראשיתו, ובראשו עמד מנהיג אחד עם שני יועצים. ב-1849 הרובע זכה למעמד של יחידה מנהלית נפרדת שבראשה עומד ראש עיר. הרובע מוזג לתוך טשביץ' בשנות ה-20. בשלהי המאה ה-19 התגוררו ברובע כ-1,500 יהודים, אך בשנות ה-30 האוכלוסייה מנתה רק כ-300 תושבים. כל התושבים היהודים גורשו מביתם במהלך השואה, וכיום אין ברובע יהודים.
תיאור.
הרובע משתרע בין הנהר הסמוך לעיר ובין פסגת גבעה. מתאר הרובע הוא שני רחובות ראשיים, שהתחתון מביניהם רחב יותר. שני הרחובות וגדת הנהר מחוברים באמצעות מערכת של סמטאות שחלקן חוצות את בתי המגורים.
הבניינים נבנו לפי המקובל באזור זה של צ'כיה, ולרוב הם מורכבים מקומת קרקע מקומרנת וקומות עליונות עם תקרת עץ. חלק מחזיתות הבתים נבנו בסגנון הרנסאנס וחלק בסגנון הבארוק. הבניינים ידועים בזכות מגוון הסגנונות האדריכליים שבהם הם נבנו. הבתים היו בדרך כלל בתי מגורים, ולעיתים בבית אחד התגוררו 16 משפחות שיכלו לשנות את החלק שלהם כרצונך. בצד הפונה אל הרחוב היו בדרך כלל חנות או בית מלאכה. לדוגמה, סמטה בסגנון ימי הביניים תחצה בניין, שקמרונותיו בקומת הקרקע נבנו בסגנון הרנסאנס, חזיתו היא מהמאה ה-18, דלת החזית מהמאה ה-19, וחלקה התחתון של חזית הבית הפונה לרחוב עבר טיוח בשנות ה-30 של המאה ה-20.
גודלו של הרובע היה מוגבל כתוצאה מאילוצים פוליטיים. בגלל הטופוגרפיה האזורית לא היה אפשרי להקיף את הרובע בגדר, ועד לשנת 1875 היהודים לא היו רשאים לנוע בחופשיות באזורים אחרים של העיר. לאחר שחוק זה בוטל החלו עשירי הרובע להגר ממנו, והאוכלוסייה המקומית הייתה ענייה ברובה. כתוצאה מהאילוצים המרחביים נוצר צורך לבנות את הבתים בצורה היעילה ביותר האפשרי. חלק מהבתים היו מקושרים באמצעות מעבר דרך בית שלישי. בחלק מהבתים לא הייתה כניסה מהרחוב, וקומת הקרקע נוצלה עד תום.
ברובע השתמרו מבנים רבים הקשורים לפעילויות חברתיות שונות, כגון בתי כנסת ובתי ספר, ואף מפעל לעיבוד עור. האזכור הראשון לבית כנסת מקומי הוא משנת 1590, ואילו בית הכנסת הקדמי שכן בכיכר המכונה "הכיכר השקטה", והוא נבנה בין 1639 ל-1642. בית הכנסת שופץ ב-1759 וב-1821, ובין 1856 ל-1857 נערכו בו פעולות חידוש, ומראהו, הכולל חלונות גותיים וקשתות, לא השתנה מאז. בית הכנסת היה בצורה מלבנית עם גג מקושת, הכניסה אליו הייתה מצידו המערבי, והחלונות עוצבו בסגנון גותי. בית הכנסת נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה, ובמשך תקופה מסוימת הוא שימש כמחסן. בית הכנסת עבר לבעלותה של הקהילה הנוצרית המקומית ב-1952, ומאז הוא משמש למטרות אזרחיות. בית הכנסת האחורי שכן ברחוב בלהוסלבובה, והוא מתוארך לשלהי המאה ה-17. החלק החשוב ביותר היה הקיר המזרחי שפנה לכיוון ארץ ישראל. קירות בית הכנסת קושטו בתחילת המאה ה-18 במגוון ציורים, הכוללים סצינות מהתנ"ך וציטוטים מהתלמוד. הגג היה מקושט בקישוטי סטוקו בסגנון הבארוק. בשנת 1837 נבנתה גלריה מיוחדת ששימשה כעזרת נשים. השימוש בבית הכנסת נפסק ב-1926, ולאחר מכן הוא שימש כמחסן עבור מספר חברות. בית הכנסת שופץ ושוקם בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20, וכיום הוא משמש כאולם תערוכות וקונצרטים, ובעזרת הנשים שוכנת תערוכה של המוזיאון היהודי בפראג.
בית הקברות היהודי שכן מעל לרובע ומאחורי הגבעה, והגישה אליו הייתה דרך שביל מיוחד. מבחינה היסטורית זהו בית הקברות השני, והראשון נמצא בקרבת המנזר. בית הקברות מחולק לשני אזורים המתוארכים למאה ה-15 והמאה ה-19, ויש בו כ-4,000 קברים. בכניסה לבית הקברות יש היכל טקסים שנבנה ב-1903.
חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008
חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008 (באנגלית: Emergency Economic Stabilization Act of 2008), אשר כונה גם תוכנית החילוץ, היא תוכנית כלכלית אשר גובשה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ומזכיר מחלקת האוצר של ארצות הברית הנרי פולסון לאור משבר האשראי העולמי במטרה להציל ולייצב את כלכלת ארצות הברית הנמצאת במשבר מאז 2007. תוכנית החילוץ מסמיכה את מזכיר האוצר בארצות הברית להשקיע 700 מיליארד דולרים מכספי הציבור האמריקאי לצורך רכישת משכנתאות בעייתיות מידי הבנקים האמריקאים שנקלעו למצוקה ולהחזיק אותם כפקדון עד שהכלכלה האמריקאית תתאושש על מנת להציל אותם מפני פשיטת רגל, להגביר את הנזילות בשווקים ולמנוע את כניסת המשק האמריקני למיתון עמוק.
ב-29 בספטמבר 2008 דחה בית הנבחרים של ארצות הברית את הצעת החוק המקורית של תוכנית החירום, ברוב של 228 מתנגדים מול 205 תומכים. הצעת החוק רוככה, ובסופו של דבר ב-3 באוקטובר 2008 אישר בית הנבחרים גרסה מתוקנת של החוק ברוב של 263 תומכים מול 171 מתנגדים. שעות ספרות לאחר אישור החוק בקונגרס, חתם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש על החוק.
התומכים בתוכנית החילוץ טענו כי התערבות הממשל בשוק הייתה חיונית על מנת למנוע משבר אמון באשראי של השווקים האמריקאים, וכי אם הממשל לא היה פועל באופן זה, המשבר הכלכלי עלול היה להחריף לכדי שפל כלכלי. המתנגדים לתוכנית החילוץ מחו על העלות האדירה של התוכנית הפתאומית, והצביעו על כך שעל פי הסקרים אין תמיכה בקרב הציבור האמריקאי בתוכנית החילוץ של המוסדות הפיננסיים בוול סטריט, וטענו כי לא נלקחו בחשבון כלל אלטרנטיבות נוספות. כמו כן נטען שהמהלך מיטיב עם בעלי האמצעים אך לא עוזר לעניים, והוא כונה סוציאליזם לעשירים וקפיטליזם לעניים.
גוסטב ניהולם
גוסטב ניהולם (בשוודית: Gustaf Nyholm; 27 בינואר 1880 – 12 בספטמבר 1957) היה שחמטאי שוודי, אלוף שוודיה בשחמט שבע פעמים (בין השנים 1917–1923) ואלוף ארצות הצפון בשנת 1917.
ניהולם, יליד סטוקהולם, הגיע למקום השישי בתחרות קופנהגן בשנת 1907 (בה ניצח פאול לאונהרדט). בשנת 1909 הוא הגיע למקום השני, אחרי יואל פרידליזיוס, בתחרות גטבורג, האליפות השביעית של ארצות הצפון. בשנת 1912 הגיע ניהולם למקום ה-11 בתחרות סטוקהולם, האליפות השמינית של ארצות הצפון (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1916 הוא חלק מקום 6-7 בתחרות קופנהגן, האליפות התשיעית של ארצות הצפון (ניצח: פאול יונר). בשנת 1917 ניצח ניהולם באליפות העשירית של ארצות הצפון שהתקיימה באוסלו. בשנת 1919 חלק מקום 7-8 בתחרות גטבורג (האליפות האחת עשרה של ארצות הצפון, בה ניצחו: רודולף שפילמן ואנטון אולסון).
ניהולם שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח השני השיג תוצאה של +3 -8 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
הסכם ברטון-וודס