בסיבוב השני התמודדו שלושת המבצעים הנותרים מול השופטים והקהל. במהלך כל הופעה הקולות הועברו רק על ידי הצופים באמצעות אפליקציית mako הרשמי, ללא ציונים המופיעים על המסך. לאחר ההופעה האחרונה, כל שופט מסר את הצבעתו על ידי מתן 8, 10 ו-12 נקודות לשלושת המתמודדים הנותרים; 8 נקודות לאהוב עליהם פחות ו-12 נקודות לאהוב עליהם יותר. בנוסף, ארבע קבוצות שופטים התבקשו להצביע באותה שיטה. חברי ארבע קבוצות השופטים היו:
בנוסף למופעים בסיבוב השני כללו הופעות אורח של "נמסטה" על ידי השופטים סטטיק ובן-אל תבורי ו"אולי נדבר" על ידי נציג ישראל באירוויזיון 2015 נדב גדג'.
בחירת השיר.
בחודש פברואר 2018, לאחר זכייתה של נטע ברזילי בתחרות "הכוכב הבא לאירוויזיון", נכתב לה השיר "Toy", שאיתו ייצגה את ישראל באירוויזיון 2018. בשבועות שלאחר זכיית ברזילי נשלחו למעלה מ-130 שירים לוועדה. מתוכם נבחרו 5 שהגיעו לידיה של נטע, בהם שיר שכתבה מארינה מקסימיליאן ושיר שכתבה נטע בעצמה "Bassa Sababa". לצורך בחירת השיר התכנסה ועדה, בה השתתפו נציגי כאן תאגיד השידור הישראלי יחד עם נציגי חברת טדי הפקות, בראשות טמירה ירדני, שהאזינה לחמשת השירים שעלו לשלב האחרון, ולבסוף נבחר השיר "Toy" שכתבו והלחינו דורון מדלי וסתיו בגר.
עם פרסום השיר "Toy" באופן רשמי הפך למדורג במקום הראשון בגמר על פי רוב טבלאות ההימורים ברחבי העולם, ומחזיק במספר שיא של צפיות ביוטיוב ביחס לשאר השירים המתמודדים בתחרות (שיא שנשבר רק ב-2020 עם השיר Uno של רוסיה).
באירוויזיון.
רקע.
אירוויזיון 2018 הוא הראשון ששודר בישראל על ידי התאגיד "כאן", לאחר סגירתה של רשות השידור כשנה קודם לכן.
בעוד שהאירוויזיון הקודם היווה את השלב החותם בשידורי הערוץ הראשון, שידורי הגמר של האירוויזיון היוו את סיום תקופת ההרצה של תאגיד השידור הישראלי וערוץ כאן 11. שידור גמר התחרות זכה לפופולריות רבה בישראל וקיבל חשיפה לכ-2 מיליון צופים בשיא בערוץ כאן 11 וערוצים הדיגיטליים של תאגיד השידור הישראלי, שלא נראתה מאז אירוויזיון 1999.
לראשונה מאז אירוויזיון 1993 (אז שידר דניאל פאר), חצאי הגמר והגמר לוו בפרשנות שידור טלוויזיונית מאולפן תאגיד השידור במודיעין, בדומה לאופן המקובל בשידורי האירוויזיון במדינות אחרות. בחצי הגמר הראשון הפרשנים היו אסף ליברמן והסטנדאפיסטית שיר ראובן. בחצי הגמר השני הפרשנים היו גואל פינטו ואיתי הרמן. את הגמר ליוו ארז טל ועידית הרשקוביץ.
לוסי איוב, המגישה הערבייה-ישראלית נבחרה לראשונה על ידי תאגיד השידור הישראלי למסור את תוצאות הניקוד הישראלי לשירי אירוויזיון 2018 (ובכך החליפה את עופר נחשון, שעשה זאת, עבור רשות השידור, מאז 2009). דבר שגרם להד תקשורתי עקב תגובתה של שרת התרבות מירי רגב במחאה על כך שאיוב החליטה לדבר בשידור הבינלאומי גם בערבית וגם לא אזכרה את ירושלים.
חצי הגמר.
נטע ברזילי הופיעה בסדר ה-7 על הבמה, אחרי ליטא ולפני בלארוס. בחצי הגמר ישראל זכתה במקום ה-1 עם 283 נקודות, ועלתה עם 9 מדינות נוספות לגמר.
גמר.
נטע ברזילי הופיעה בסדר ה-22 על הבמה (מקום שנחשב כאחד הטובים), אחרי הונגריה ולפני הולנד. ישראל ניצחה בתחרות והגיעה למקום ה-1 עם 529 נקודות.
יוהאן פוגל
יוהאן לואיס פרנסואה פוגל (; נולד ב-8 במרץ 1977 בז'נבה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן נוער בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן.
פוגל החל את הקריירה בגראסהופרס ציריך, במדיה פרץ וזכה להצלחה עם שלוש אליפויות, וממנה עבר לפ.ס.וו. איינדהובן, במדיה זכה בארבע אליפויות וגביע אחד. בהמשך הקריירה שיחק באיטליה, ספרד ואנגליה. לזכותו של פוגל קרוב למאה הופעות במדי נבחרת שווייץ, אותה הוביל כקפטן למונדיאל 2006, וכן ייצג אותה בשני טורנירי יורו.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, ולאחר שהוביל במשך מספר שנים את מחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך, עבר לאמן במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן.
קריירת משחק.
גראסהופרס ציריך.
פוגל, יליד העיר ז'נבה, החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער החובבנית של מרן מאזור הולדתו, אך את קריירת הבוגרים החל בגראסהופרס ציריך, שצירפה אותו לסגל הקבוצה הבוגרת בגיל 16 בלבד. עם זאת, בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, צבר בסך הכול שבע הופעות ליגה. בעונתו השנייה במועדון נכלל בסגל הקבוצה שהניפה את הגביע השווייצרי.
בעונת , עוד בטרם מלאו לו 18, כבר היה פוגל לשחקן משמעותי בסגל של גראסהופרס, וערך 23 הופעות ליגה בעונה בה זכתה הקבוצה באליפות שווייץ, הישג אותו שחזר עם הקבוצה עונה לאחר מכן, עם 24 הופעות. בתקופה זו תופקד גם מחוץ לתפקודו הטבעי, כאשר תפס לא פעם את עמדת הבלם או המגן הימני, ואף תופקד כקשר אחורי בשל יכולת המסירה והשליטה בכדור, שתרמו הן למשחק ההגנה והן למשחק ההתקפה.
בשלוש העונות הבאות החל פוגל לתרום גם בפן ההתקפי. הוא כבש בסך הכול 13 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות נוספת, סגנות ומקום שלישי. הוא סיים את דרכו במועדון לאחר שבע עונות בהן כבש 13 שערי ליגה ב-133 הופעות, זכה בשלוש אליפויות וגביע אחד.
פ.ס.וו. איינדהובן.
לקראת עונת עזב פוגל לראשונה בקריירה את שווייץ, ועבר לפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית של המאמן אריק גרטס הבלגי. מתחילת דרכו במועדון היה פוגל לשחקן הרכב משמעותי, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות בפער 16 נקודות בראש הטבלה. עונה לאחר מכן שמרה פ.ס.וו. על התואר, כשהיא מקדימה את פיינורד ב-17 נקודות, ומעפילה במקביל עד לרבע גמר גביע אופ"א לאחר שהודחה בשלב הבתים בליגת האלופות. עונה לאחר מכן איבדה הקבוצה את האליפות לאייאקס אמסטרדם, העפילה פעם נוספת לרבע גמר גביע אופ"א, אך שם נעצרה על ידי פיינורד בדו-קרב בעיטות עונשין. באותה העונה, בעקבות היכולת הגבוהה שהפגין, זכה פוגל בנעל הזהב ההולנדית.
הגעתו של המאמן חוס הידינק לקבוצה לקראת , החזירה לקבוצה את השליטה בליגה, ובאותה העונה הקדימה הקבוצה את אייאקס בנקודה אחת וזכתה בתואר האליפות, השלישי של פוגל במועדון. עונה לאחר מכן נעצרה הקבוצה פעם נוספת ברבע גמר גביע אופ"א, ובליגה הפסידה את האליפות לאייאקס, אך בעונת רשמה מספר הישגים קבוצתיים מרשימים. פוגל הרכיב חוליית קישור דומיננטית לצדם של מארק ואן בומל ופיליפ קוקו, ויחד החזירה הקבוצה את תואר האליפות בפער עשר נקודות מאייאקס, תוך שהיא רושמת הפסד ליגה בודד לאורך כל העונה. פ.ס.וו. השלימה זכייה בדאבל עם זכייה בגביע לאחר ניצחון 0–4 מרשים בגמר על וילם II (פוגל פתח ושיחק לאורך כל המשחק), ובליגת האלופות רשמה הקבוצה קמפיין מוצלח כאשר צלחה את שלב הבתים, הדיחה את מונקו ואת אולימפיק ליון כדי להעפיל לשלב חצי הגמר, שם נעצרה על ידי מילאן עקב חוק שערי חוץ בלבד.
בתום העונה המוצלחת, שהייתה השישית שלו במועדון (בכולן היה לשחקן הרכב קבוע), סיים פוגל את דרכו בקבוצה. לזכותו 169 הופעות ליגה, בהן כבש שבעה שערים.
מילאן ובטיס.
לקראת עונת 2005/2006 בסרייה א', החליט פוגל לעזוב את איינדהובן ולעבור לקבוצת הפאר האיטלקית, מילאן של המאמן קרלו אנצ'לוטי, שהייתה סגנית אלופת אירופה המכהנת. פוגל הצטרף לחוליית קישור עמוסת כוכבים, בה שיחקו בין היתר ג'נארו גאטוזו, קלרנס סיידורף, אנדראה פירלו, רוי קושטה, מארק יאנקולובסקי וקאקה, והתקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב. הוא רשם 14 הופעות ליגה בלבד, מתוכן תשע בלבד בהרכב, כשקבוצתו סיימה כסגנית האלופה לאחר מאבק צמוד עם יובנטוס. בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006 נשללה האליפות מיובנטוס שהורדה לליגת המשנה, אך בשל מעורבותה של מילאן ספגה הקבוצה עונש של הפחתת שלושים נקודות ממאזנה וירדה למקום השלישי.
ב-31 באוגוסט 2006, לקראת עונת 2006/2007 ולאחר עונה אחת בלבד במילאן, הצטרף פוגל לריאל בטיס בעסקת חליפין במסגרתה עשה ריקרדו אוליביירה את הדרך ההפוכה. פוגל סבל מעונה קשה, אישית וקבוצתית, בה עברה הקבוצה חילופי מאמנים באמצע העונה, וסיימה אותה במקום ה-16, שני מקומות מעל לקו האדום, בפער נקודה בלבד מסלטה ויגו שירדה לבסוף לליגת המשנה. פוגל עצמו ערך 17 הופעות ליגה בלבד לאורך העונה כולה, פחות ממחצית מהמשחקים.
בתום העונה הודיעה בטיס לפוגל כי הוא רשאי למצוא קבוצה, ועל אף מגעים מתקדמים עם אברטון, העסקה כשלה עקב דרישתה של בטיס לקבל תשלום גבוה עבור השחקן. הבעיות הכלכליות הביאו למחלוקות בין המועדון לשחקן, שאף תבע את המועדון על חובות כלפיו שלא שולמו. בעקבות המצב, העביר פוגל חצי עונה ללא כדורגל, במהלכה כלל לא שותף בסגל הקבוצה. ב-27 בדצמבר 2007, לאחר כשנה וחצי, הסכים פוגל לעזוב את המועדון ללא תמורה.
בלקברן רוברס.
ב-18 במרץ 2008, בשלהי עונת 2007/2008 בפרמייר ליג, חתם פוגל לשנתיים וחצי בבלקברן רוברס של המאמן מארק יוז. פוגל הצטרף לבני ארצו, סטפן הנשוז וברונו ברנר, וכן לחברו לשעבר לקבוצה באיינדהובן, אנדרה אויחר. שבוע לאחר מכן קיבל פוגל את השחרור הבינלאומי, ואת החולצה מספר 8 שהייתה שייכת לרובי סבאג' טרם עזיבתו לדרבי קאונטי.