במהלך גיל ההתבגרות חלים שינויים תפקודיים במערכות מוחיות שונות, כמו למשל בהמערכת הלימבית ובמערכת התגמול. מחקרים עדכניים מראים כי קשיים בדחיית סיפוקים והתנהגות נטילת סיכונים, המאפיינים בני נוער, נובעים מחוסר התאמה ברמת הבשלות בין רשתות עצביות במערכת הלימבית לבין קליפת המוח הקדם-מצחית; המערכת הלימבית, שקשורה לחוויה רגשית, מוטיבציה ולמידה, מגבירה את הפעילות העצבית שלה בגיל ההתבגרות ואילו קליפת המוח הקדם-מצחית, שתפקידה למתן פעילות אימפולסיבית ולווסת תגובות רגשיות, מגיעה לבשלות רק כעשור לאחר מכן. בגיל ההתבגרות, האמיגדלה, שהיא חלק מהמערכת הלימבית ומעורבת בתהליכים של עיבוד רגשי, מגדילה את נפחה ופועלת בעוצמה רבה יותר. פעילותה המועצמת מובילה לכך שבני נוער נוטים לפרש גירויים נייטרליים כעוינים, להציג תגובתיות רגשית מוגברת, לחוש רמות רגש שלילי גבוהות ולחוות שינויים תכופים ועוצמתיים יותר במצב הרוח. פעילותה של המערכת הלימבית בתקופת גיל ההתבגרות קשורה גם לחיפוש מוגבר אחר ריגושים וסיכונים, לצד עניין והזדהות רבה יותר עם בני הגיל. גם ההיפותלמוס- חלק מהמערכת הלימבית- עובר שינויים ייחודיים בתקופת ההתבגרות, בשל העלייה ברמת הורמוני הדחק, אדרנלין וקורטיזול, ובפעילותה של מערכת הדחק (ציר ה-HPA), בה הוא מעורב. השינויים ההורמונליים, שמתרחשים ביתר שאת בגיל ההתבגרות, מעורבים גם בתהליכי למידה וזיכרון, כך שחשיפה ממושכת להורמוני דחק משפיעה לרעה על התפתחותן המאוחרת של מערכות קוגניטיביות ורגשיות. שינויים תפקודיים אלו במערכת הלימבית והביטוי ההתנהגותי שלהם בולטים אף יותר בנוכחות קבוצת השווים, וזאת בשל רגישותם המוגברת של מתבגרים ללחצים חברתיים. אף על פי שרגישות זו מאפשרת להם התמודדות יעילה עם מצבים חברתיים, היא עשויה להוות גורם סיכון עבורם, כך שהם מפעילים פחות שליטה ובקרה על התנהגותם לנוכח לחץ חברתי.
שינויים תפקודיים במערכת התגמול.
בנוסף לעוררות היתר של המערכת הלימבית בגיל ההתבגרות, תקופה זו מאופיינת בהתפתחות ובהגברת הפעילות של מערכת התגמול. העלייה בפעילות של מערכת התגמול, לצד העדר ההבשלה של קליפת המוח הקדם-מצחית והקישוריוּת ביניהן, קשורה לנטייה המוגברת של בני נוער להעדפת תגמול מידי, להתנהגות נטילת סיכונים, לחיפוש אחר ריגושים ולתגובות מוחיות עוצמתיות יותר לנוכח התנסויות חדשות. כך, לפעילותה המוגברת של מערכת התגמול השלכות על המוטיבציה, ההתנהגות והנטייה להתמכרות בקרב מתבגרים. אחד המסלולים המרכזיים של מערכת התגמול הוא המסלול המֶזוֹלימבי, המתחיל את דרכו במוח האמצעי (midbrain) ומגיע לאזור הסטריאטום הגחוני (ventral striatum), שהוא אזור התגמול העיקרי במוח. המרכז התגובתי המרכזי לתגמולים באזור זה הוא גרעין האָקוּמבֶּנס (NAc), המערב הפרשה של המוליך העצבי דופמין, בתגובה לגירויים שנתפסים כמתגמלים. פעילותו הרבה של מסלול זה בגיל ההתבגרות מגבירה את הפרשת הדופמין ובכך מגדילה את הסיכוי שהפרט יחזור על אותה התנהגות שהביאה בעיניו לתוצאות חיוביות; מנגנון זה קשור לשינויים בדפוסי מוטיבציה וליצירתן של תופעות התמכרות ונטילת סיכונים, בעיקר לאור נטייתם של מתבגרים להיות רגישים יותר לתגמול ורגישים פחות להפסד או עונש. העובדה כי השליטה הקוגניטיבית, הקשורה לשליטה בדחפים, ויסות ואיזון התגובה המוטיבציונית, אינה בשלה דיה בתקופת ההתבגרות, מעצימה את אותם שינויים ותופעות. דפוסים אלה קשורים גם לשינויים הורמונאליים המתרחשים במהלך שנות העשרה, ובפרט להשפעתם של הורמוני המין על המוליך העצבי דופמין, ולכך שכמות הקולטנים לדופמין בקליפת המוח גדלה משמעותית. לתגובתיות היתר לתגמול השפעה גם על תהליך קבלת ההחלטות, כך שבעת קבלת החלטה רגשית מתבגרים משתמשים בפחות מידע ומתקשים בקבלת החלטה רציונלית. נטיות אלו מקבלות משנה תוקף למול חיזוק של נוכחות בני הגיל, כך שלנוכח לחץ חברתי התנהגויות אימפולסיביות, כולל נהיגה מסוכנת, שימוש לרעה בחומרים, התנהגות מינית לא בטוחה וביצוע פעילויות פליליות, נתפסות כמתגמלות יותר עבור מתבגרים ובהתאם הסיכוי לבצען עולה. לראיה, במחקר בו נמדדה מידת לקיחת סיכונים באמצעות שימוש במשחק וידאו, נבדקים התבקשו לקבל החלטה על תזמון עצירת מכונית נוסעת בזמן שאור רמזור מתחלף מירוק לצהוב וצפוי להפוך לאדום. מטרתם הייתה לצבור כמה שיותר נקודות, באמצעות נסיעה למרחק רב יותר, ובמקביל להימנע מהתרסקות פוטנציאלית שעלולה להוביל להפסד בעת מעבר באור אדום. נמצא כי למתבגרים, בהשוואה למבוגרים, לקח זמן רב יותר להחליט על עצירת הרכב מרגע הופעת האור הצהוב. דהיינו, מתבגרים נטלו יותר סיכונים, תוך התמקדות יתרה בחיזוקים המידיים והתמקדות פחותה בסיכונים הקיימים. התנהגויות אלו התחזקו אף יותר לנוכח הימצאותם של בני קבוצת השווים שצפו בנבדק בזמן המשחק. במחקר נוסף, נמצא שעצם הידיעה של בני נוער שאחרים בני גילם מתבוננים בהם בעת משחק וידאו, גם ללא נוכחותם הממשית, הספיקה למתבגרים לשם נטילת סיכונים מוגברת והצגת תגובה מוחית גבוהה יותר במערכת התגמול.
גיל ההתבגרות כתקופה רגישה בהתפתחות המוח והפגיעות לפסיכופתולוגיות בקרב מתבגרים.
התפתחות החומר האפור, החומר הלבן ורמת הקישוריות, כמו גם השינויים התפקודים במערכות המוח השונות, מדגישים את העובדה שהמאפיין הבולט ביותר בהתפתחות המוח המתבגר הוא התרחשותם של שינויים מפליגים. הגמישות המוחית הרבה המאפיינת את גיל ההתבגרות, לצד הרגישות הגבוהה לשינויים הורמונליים, מבניים ותפקודיים, מהווים את היסודות להיווצרותה של תקופה רגישה בהתפתחות המוח, בה עולה הפגיעות לפסיכופתולוגיות שונות. הרגישות המוגברת לגורמי דחק חברתיים ורגשיים בגיל ההתבגרות עשויה גם היא עצמה להיות מזיקה ולהיות קשורה להתפתחותה של פסיכופתולוגיה. זאת בעיקר לנוכח חוסר בשלותן של הרשתות העצביות המצויות בקליפת המוח הקדם-מצחית, האחראיות על שיקול דעת, שליטה בדחפים וויסות רגשי. ואכן, בגיל ההתבגרות מגיע לשיאו הסיכון לחלות בהפרעות נפש מסוימות, כולל הפרעות חרדה, הפרעה דו-קוטבית, דיכאון, הפרעות אכילה, פסיכוזה ושימוש בחומרים אסורים (כ-50% ממחלות הנפש מופיעות עד גיל 14 וכ-75% מתחילות עד גיל 24). הקשר בין השינויים האופייניים למוחם של מתבגרים ובין התפרצות מחלות פסיכיאטריות הוא קשר מורכב, אולם ניתן להמחישו באמצעות הרעיון המכונה "חלקים נעים עשויים להישבר"; דהיינו, השינויים הנרחבים המתרחשים בתקופה זו מגבירים את הסיכוי שיצוצו בעיות. הבדלים אינדיבידואלים בהתפתחות המוח המתבגר ובתגובה הרגשית ללחץ חברתי ודחק יכולים להוביל להבדלים בפגיעות או בחוסן לפסיכופתולוגיה. ההבנה שהמוח המתבגר הוא ייחודי ומשתנה במהירות עשויה לעזור לחברה ולבני הנוער עצמם להתמודד בצורה טובה יותר עם הסיכונים הטמונים בתקופה רגישה זו, כמו גם לנצל את ההזדמנויות הרבות של שנות העשרה.
תחנת האוטובוסים המרכזית של מוסקבה
תחנת האוטובוס המרכזית במוסקבה (Московский автобусный вокзал, הידוע בעיקר כמרכז המסחר והבידור שצ'לקובסקי, ТРЦ «Щелковский») היא תחנת אוטובוסים מרכזית הממוקמת על כביש שצ'לקובסקי, סמוך לתחנת מטרו באותו שם במזרח העיר מוסקבה ומשרתת קווי אוטובוס היוצאים ל-54 ערים (15 מתוכם בינלאומיים). התחנה נמצאת בבעלות חברת "תחנות האוטובוס של מחוז מוסקבה" ומופעלת על ידי חברת "מוסטרנסאבטו" (ברוסית: Мострансавто) ובשיאה עברו בה מדי יום 30,000 איש ו-1,667 אוטובוסים ביממה והיא נחשבה לאחת מתחנות האוטובוס הגדולות ברוסיה.
היסטוריה.
מבנה התחנה נחנך לראשונה ב-1971 ונבנה על פי פרויקט של האדריכלים רוצ'גוב, נסטרוב וגינזבורג. המבנה הורכב משלוש קומות: בקומה הראשונה אולם ההמתנה, היכל הכרטיסים, בית קפה ומסופים, בקומה השנייה אולמי המתנה ובקומה השלישית מסעדה. בתחנה 11 מסופים, 3 מהם בינעירוניים והשאר בינלאומיים. בשנת 1997 שופץ מבנה התחנה.
בשנת 2015 תוכנן לסגור את התחנה לצורך שיפוצים נרחבים והעברת כל קווי האוטובוס לתחנת האוטובוס "שערי הדרום" שנחנכה באפריל 2015 (ומשמשת בעיקר קווי אוטובוס בינלאומיים). השלמת השיפוץ תוכננה לשנים 2017-2018. במסגרת התוכנית תוכנן לבנות על מתחם התחנה מבנה חדש ובו מסופים מודרניים וקומות מסחר ובידור בתחנה, כשעלות השיפוץ מוערכת ב-7 מיליארד רובלים. שיפוץ המבנה החל ב-14 ביוני 2017, עם הריסת המבנה הישן כאשר כבר ב-25 באפריל 2017 נחנך מסוף אוטובוסים זמני ששימש קווים בינעירוניים, עד להשלמת השיפוץ.