בהמשך קמה אגודה מתחרה, בשם "אחים נאמנים".
סניפים.
לאחר ששקטו הרוחות נוספו חברים חדשים והאגודה גדלה, נפתחו סניפים גם ביפו, תל אביב, צפת, טבריה, חברון, פתח תקווה, חיפה, ניו יורק, מצרים ולונדון.
דווקא אז צצו כוחות ריקבון מבפנים, בתוך המחנה התגלו קינאה ותחרותיות, ובסופו של דבר הלשכה הירושלמית התפוררה ונסגרה. הסיבה העיקרית לכך הייתה ריבוי החברים, כאשר כל מי שקיבל עליו את תנאי האגודה התקבל כחבר מבלי לבדוק בציציותיו. בשנת תרס"ב (1902), בהשפעת סניף יפו, התחילה הלשכה הירושלמית לבנות עצמה מחדש, תוך הקפדה על התאמת החברים.
הקמת שכונת אחוה בירושלים נתנה גם תנופה לאגודה שעלתה ופרחה, אבל מלחמת העולם הראשונה קטעה את המשך התפתחות השכונה והאגודה. השלטונות לא ראו בעין יפה קיום אגודה סודית, ולכן הלשכה נסגרה, פנקסי האגודה והפרוטוקולים נשרפו, רבים מה'אחים' נטשו את השכונה ועברו למקומות אחרים ורוב פעילות האגודה עברה לסניפים באוסטרליה, אנגליה, ארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, דרום אפריקה, צרפת וקנדה.
לאחר הכיבוש הבריטי בארץ ישראל, הוקמו מחדש חלק מהלשכות במתכונת מצומצמת יותר.
עקרונות ומבנה ארגוני.
בי"ט בכסלו תרפ"ב התקיימה הוועידה הראשונה של אחוה העולמית בה הוחלט כי:
"השם: אגודת אחוה. אגודה עולמית המורכבת מחברים הנאמנים לתורתנו הקדושה לעמנו ולארצנו, ומאורגנים על ידי לשכות מיוחדות בכל מקום. נוסדה בירושלים כ"ט כסליו תרנ"ה.
המטרה: "ואהבת לרעך כמוך". אהבה ואחוה לכל איש ישראל בכלל ולאחי האגודה בפרט.
השאיפה: א. תחית עם ישראל בארצו על פי התורה הכתובה והמסורה, בדרך האמת והשלום. ב. חינוך הבנים והבנות ברוח התורה וברעיון האחוה.
האמצעים: א. כאחים נאמנים יהיו כל בני האגודה. איש את רעהו יעזורו בחומר וברוח. ב. הפצת רעיון האחוה על ידי יסוד לשכות בכל מקום שאפשר".
הלשכות מתנהלות פיננסית וארגונית באופן עצמאי ובעלי התפקידים נבחרים על ידי האחים החברים בלשכה בבחירות דמוקרטיות. בכל לשכה פעילה מכהנים נשיא ויו"ר, בלשכות גדולות מכהן גם מזכיר ובלשכות גדולות מאוד מכהנים גם ועד הפועל. הנשיאים והיו"רים של לשכות אחוה בעולם, הם חברים מתוקף תפקידם בוועידה העולמית, והנשיאים הם גם חברי הוועד הפועל של אגודת אחוה העולמית. הוועד הפועל בוחר בבחירות דמוקרטיות את חמשת חברי ההנהלה המצומצמת, הנשיא העולמי והיו"ר העולמי.
האחים באחוה מחולקים לארבע דרגות שונות, החל מ'חניכים' שהם "אחים הבאים ללמוד את תורת האחוה" ועד 'מחנכים' שהם "ישנם כאלה הבאים אל האחוה מתוך שכחה עצמית גמורה. אין להם שום מחשבת עניין על עצמם לא בשעה שהם נותנים את ידם לאחוה, לא אחרי כן ולא בשום פעם כל הימים, אלא תמיד הם מרגישים רק את השני ותמיד הם מוכנים לתת את עצמם ולהקדיש את עצמם בעד השני. מעטים הם יחידי סגולה אבל זוהי האחוה החשמונאית. תפקידם של אלה באחוה לשמש סמל לאחרים וממלאים הם מבלי כוונה מיוחדת תפקיד של מחנכים".
פעילות האגודה.
בשנת תרס"ה הציעו חלק מחברי האגודה לייסד לעצמם שכונה בירושלים, ובשנת תרס"ו נרכש על שם שני חברי האגודה בעלי נתינות עות'מאנית, מגרש לצורך בניית שכונת אחווה. מכיוון שרוב האחים היו חסרי אמצעים, בא לעזרתם בנק אפ"ק – לימים בנק לאומי לישראל – שבראשו עמד אז זלמן דוד ליבונטין והוא הלווה להם מכספי הקרן קיימת לישראל לתקופה של 10 שנים בריבית של 6%. עבודת בניית השכונה הוטלה על חברי האגודה הקבלנים אברהם המבורגר וחותנו יעקב משה מן, וכעבור שנתיים השכונה הוקמה. השכונה ממוקמת בירושלים בין שכונת זיכרון משה ובין רחוב מלכי ישראל. בספר התקנות לייסוד השכונה נכתב: "ובאנו בברית לכונן לנו מקום מושב משנים ועשרים בתים, בית וחצר לכל אחד, עם בית כנסת הבנוי כמו רמים לתורה ולתפילה... וקראנו שם המושבה שערי אחוה, למען יהיה השם הזה לנו אות לטובה, כי מפעל זה יהיה לנו כמו שער גדול פתוח לרווחה".
ב-1912 החלו חלק מחברי האגודה בבניית השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר העתיקה בטבריה, היא שכונת אחווה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוציאה האגודה את השבועון "הד העם" במשך שנתיים בעריכת יצחק יעקב ילין.
אגודת אחוה היא על מפלגתית, למרות שהרוב הגדול של האחים פעילים גם פוליטית במפלגות שונות. קודם הקמת המדינה ניסתה אחוה, באמצעות חבריה שהיו פעילים באגודת ישראל ובמזרחי לפעול לאיחוד ביניהם, אך לא הצליחה.
בשנת 1920 נתמנה נשיא אגודת אחוה העולמית, זלמן יוסף סולובייצ'יק, למנהל הכללי של כנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי שכלל את אספת הנבחרים, הוועד הלאומי, ועדי הקהילות והרבנות הראשית.
נציגי אחוה ישבו בהנהלות "קרן הגאולה" וקרן היסוד שפעלו לגיוס כספים למען הקמת מדינת ישראל, ובמהלך השנים הארגון פעל בשיתוף פעולה גם עם חובבי ציון, ההסתדרות הציונית הדסה והג'וינט.
בשנת 1899 נוסדה גם ביפו שכונת אחווה, דרומית-מערבית לנוה צדק ולשכונת נווה שלום, ביזמת אליהו אהרון כהנא.
בשנת 1905 הקימו אנשי האגודה ביפו תלמוד תורה שבו שילבו עם לימודי הקודש מעט לימודי חול. למקום קראו "חדר אחוה", ורבים מבני הציבור החרדי המקומי תמכו בו. בשנת תרס"ח למדו בו כשמונים תלמידים. למנהל ה'חדר' מונה ד"ר יוסף הלוי זליגר בתמיכת רבה של יפו - הרב אברהם יצחק הכהן קוק. שמו של המוסד שונה ל"תחכמוני", והוכנה תוכנית שכללה גם לימודים על-תיכונים.
האגודה פעלה לקידום חבריה במשרות רבנות והנהלה. כך למשל, השפיעה על מינויו של הרב קוק לרב הראשי. בין החותמים על מינויו לרבה של ירושלים, היו המוסדות עץ חיים, שערי צדק וביקור חולים שבהנהלתם עמדו אנשי אחווה.
מכון רמון ליול
מכון רמון ליול (בקטלאנית: Institut Ramon Llull, IRL) הוא מוסד חינוכי ותרבותי אשר פועל להפצת הלשון הקטלאנית ותרבותה. משרדי המכון נמצאים בעיר ברצלונה, בירת קטלוניה.
המכון הוקם על ידי הממשלות האוטונומיות של קטלוניה והאיים הבלאריים בשנת 2002 והוא פועל מטעמן. בשנת 2007 הודיעה ממשלת אנדורה דוברת הקטלאנית שגם היא תצטרף לניהול המשותף של המכון.
המכון נקרא על שם רמון ליול - סופר ופילוסוף מהאיים הבלאריים, היוצר המשמעותי הראשון שכתב בשפה הקטלאנית.
מכון רמון ליול פועל בשיתוף עם המכון ללימודים קטלאניים לקידום השפה והתרבות הקטלאנית בעולם באמצעים שונים:
בין הפעולות הבולטות של המכון היו הבלטת נושא הספרות הקטלאנית בירידי ספרים בינלאומיים בגוודלחרה (2004) ובפרנקפורט (2007).
מרי מקדונל
מרי מקדונל (באנגלית: Mary McDonnell; נולדה ב-28 באפריל 1952), שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקנית, זוכת פרס סאטורן ופרס אובי שהייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר על משחקה בסרטים "רוקד עם זאבים" ו-"דג התשוקה".
ביוגרפיה.
מקדונל נולדה בווילקס בייר, פנסילבניה וגדלה באית'אקה, ניו יורק, שם סיימה אוניברסיטה והחלה בלימודי דרמה. היא הצטרפה לחברת התיאטרון היוקרתית "לונג וורף", שבה עבדה במשך 20 השנים האחרונות. מקדונל נשואה לשחקן רנדל מל ולהם שני ילדים, אוליביה ומייקל.
מקדונל זכתה בפרס אובי (פרס התיאטרון של אוף ברודוויי) על משחקה במחזה Still Life בשנת 1980. כמו כן השתתפה במחזות "קורותיה של היידי" ו"קיץ ועשן" של המחזאי טנסי ויליאמס.
לאחר 21 שנות קריירה בתיאטרון, עשתה מקדונל את פריצתה הגדולה בסרט רוקד עם זאבים משנת 1990 כ"עומדת עם אגרוף", אמריקנית שגודלה בידי אינדיאנים משבט הסו, תפקיד שהקנה לה מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1993 היא קיבלה מועמדות שנייה לפרס אוסקר, הפעם לתפקיד שחקנית ראשית בסרט הקולנוע "דג התשוקה". כמו כן, הופיעה לצד פטריק סווייזי בסרט "טייגר" משנת 1988. סרטים נוספים שבהשתתפותה היו דוני דארקו, גרנד קניון, היום השלישי וסניקרס.
בטלוויזיה, מקדונל השתתפה באופרת הסבון "As The World Turns" משנת 1980 וכיכבה בסיטקום רפואי בשם "E/R" בשנת 1984 לצד אליוט גולד וג'ורג' קלוני, כמו גם בהופעת אורח בשנת 2001 בסדרה ER, עליה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה.
בשנים 2003–2009 מקדונל השתתפה בסדרת המדע בדיוני בטלסטאר גלקטיקה, עליה זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2008.
בין השנים 2009–2012 השתתפה בסדרת הטלוויזיה המפענחת" בתפקיד שרון ריידר מפקדת היחידה לחקירת שוטרים. בשנת 2012 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה. לאחר ירידת הסדרה "המפענחת", המשיכה בסדרת המשך שעלתה באוגוסט 2012 בשם "" והפכה למפקדת היחידה.
בשנת 2017 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בתור האלמנה רובי גולדפרב.
בשנת 2023 היא עתידה לשחק במיני-סדרת האימה "מפלת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
המכון ללימודים קטלאניים
ז'אן-מארי לה-פן
מכון רמון לול
שלמה כהן-צידון
שלמה כהן-צידון (15 בפברואר 1923 - 16 בפברואר 2012) היה חבר הכנסת בכנסת השישית.
קורות חיים.