החל את דרכו כעיתונאי במדורי התרבות והספורט בפורטל האינטרנט וואלה!. לאחר מכן היה מבקר טלוויזיה בידיעות אחרונות, עורך מוסף התרבות של מעריב, סמנכ"ל תוכן וערוצים בענני תקשורת, עורך המוסף הפוליטי של עיתון הארץ במקביל כתב טור שבועי במוסף דה מרקר ובשנים –2011 ערך את מוסף "הארץ". בשנת 2011 שב למעריב וכיהן כסגן עורך העיתון עד להעברת הבעלות על העיתון לידי שלמה בן צבי ב-2012.
משנת 2011 מגיש גולדן את תוכנית הרדיו השבועית "מייבשים את הביצה" ברדיו תל אביב (בימי שישי 10:00-8:00), לצידה של שרון כידון. התוכנית זכתה בפרס "תוכנית המלל הטובה ביותר" לשנת 2012.
גולדן כתב מספר ספרים, רובם בעלי רקע אוטוביוגרפי. ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "האהבה כמחלה חשוכת מרפא", זכה בפרס מטעם קרן ברנשטיין ליצירת ביכורים. ספריו הנוספים: "בא לך להיות אלוהים?" (רומן), "הבן הטוב" (אוטוביוגרפיה), "המפצח" (רומן מתח פסיכולוגי). ב-2013 הוציא גולדן את ספרו החמישי: "הפוגה בין אסונות", קובץ סיפורים קצרים. ספרו "הבן הטוב" עובד למחזה בבימויו של איציק ויינגרטן שהועלה בתיאטרון הבימה בשנת 2015.
בשנת 2010 הופיע בתוכנית הטלוויזיה החושפנית "מחוברים", ובה חשף את חייו לעיני המצלמות וסיפר את סיפור היתמות והאימוץ שלו, יחסיו המורכבים עם בני משפחתו ואת המסע בעקבות אימו הביולוגית. בשנת 2011 השתתף כחבר פאנל בתוכנית "דיבור ישיר" ששודרה בערוץ 2, עבור הזכיינית קשת.
בשנת 2012 שיחק גולדן בדרמה היומית "תנוחי" שהוקרנה ב-HOT3. בנובמבר אותה שנה, החל גולדן להנחות בערוץ 2 את תוכנית האקטואליה "מדברים על זה" לצידה של שרון כידון.
במאי 2018 החל להגיש את התוכנית "סוגר עניין" ב"רשת 13". שידור התוכנית נמשך במשך שנה עד מאי 2019. היה זה מגזין יומי לסיכום חדשות היום. ב-2018 גולדן גם שיחק בסדרה "שלטון הצללים".
באפריל 2021 החל להגיש את התוכנית ״לפני החדשות״ של חדשות 13 לצידה של שרון כידון. לאחר כחודש ירדה התכנית מהמסך.
במרץ 2021 החל להגיש תוכנית רדיו יומית ב"גלי ישראל".
בנובמבר 2021 החל להגיש את תוכנית הבוקר של "עכשיו 14" ומגיש תוכניות שונות לסירוגין בערוץ. בנוסף מגיש גולדן פינה בשם "האקדמיה ללשון פרוגרסיבית" בתוכנית "הדו"ח של אראל סג"ל".
חיים אישיים.
שי גולדן מתגורר באור עקיבא. הוא גרוש ואב לשניים.
Baker Street
Baker Street ("בֶּיְיקֶר סְטְרִיט, באנגלית: ’רחוב בייקר’) היא בלדת רוק שנכתבה ובוצעה לראשונה בשנת 1978, על ידי הזמר הסקוטי ג'רי ראפרטי. השיר הגיע לסגנות המצעד האמריקאי ולמקום השלישי במצעד הבריטי. הוא ידוע בקטעי נגינת הסקסופון שבו, שאותם ניגן רפאל רייבנסקרופט. לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות – המפורסמת בהן של להקת Undercover משנת 1992.
הרקע לכתיבת השיר.
שם השיר הוא כשם הרחוב הנודע בלונדון. השיר נכלל באלבומו השני של ראפרטי "City to City", שיצא שלוש שנים לאחר שעזב את להקת Stealers Wheel – שנים שבמהלכן היה מצוי בסכסוך משפטי עם הלהקה ולא יכל להוציא חומרים חדשים. באותה תקופה הִרבה בנסיעות בין בית משפחתו שבקרבת גלאזגו לבין לונדון, שם נערכו הדיונים המשפטים. בלונדון שהה פעמים רבות אצל מכר ברחוב בייקר. בספרו על התקופה אמר: "כולם תבעו את כולם, וכך יצא שביליתי זמן רב ברכבת הלילה מגלאזגו ללונדון בדרכי לפגישות עם עורכי דין. הכרתי בחור שגר בדירה קטנה ברחוב בייקר. נהגנו להעביר את הלילות בשיחה ובנגינה בגיטרה".
שורות הבית האחרון בשיר מבטאות את שמחתו על פתרון הסכסוך.
הפקת השיר.
השיר הופק על ידי ראפרטי ויו מרפי. הוא כולל מספר קטעי סולו גיטרה וסולו סקסופון. קטע הסקסופון בן שמונה התיבות, המנוגן בידי רפאל רייבנסקרופט בין בתי השיר, הפך לסימן ההיכר שלו. התכנון המקורי היה לשיר את קטע המלודיה, אך בעקבות ניסיון נגינה שלו בגיטרה הוחלט שלא לשיר בו. נגן הגיטרה איחר להקלטת השיר ורייבנסקרופט, ששהה באולפן לצורך הקלטת קטע סקסופון סופרן קצר, הציע לנגן את קטע הנגינה המפורסם באמצעות סקסופון אלט שנמצא עִמו במכוניתו. בעוד ראפרטי טען כי הלחין את קטע הסקסופון, רייבנסקרופט טען כי לא קיבל קטע נגינה שלם וכי בנגינתו כלל גם קטעי בלוז ישנים. על נגינתו קיבל המחאה על סך 27 ₤ שלטענתו חזרה, ומלבד לתשלום זה לא קיבל תמלוגים נוספים.
תחילה התקשו ראפרטי ומרפי לשכנע את חברת התקליטים להוציא את השיר גם כסינגל. השיר שהופיע לבסוף בגרסת הסינגל ונועד להשמעה בתחנות הרדיו, היה מהיר וקצבי יותר ממקבילו באלבום ובוצע בחצי טון גבוה יותר. על פי נתוני ה-BPI (ארגון "תעשיית הפונוגרפיה הבריטית") הסינגל נמכר בלמעלה מ-400,000 עותקים וזכה בשל כך למעמד של סינגל זהב.
השפעה.
השיר הוביל למה שכונה בבריטניה בשם "תופעת בייקר סטריט" – עלייה במכירות הסקסופונים ובשימוש בהם במוזיקת פופ מיינסטרימית ובפרסומות.
בנוסף לתופעה זו נפוצה באי הבריטי בשנות ה-80 אגדה אורבנית שגרסה כי השחקן והמגיש בוב הולנס היה נגן הסקסופון בשיר. מקובלת הסברה כי מקורו של המיתוס במתיחה שהופיעה במגזין המוזיקה NME, אם כי ישנן השערות נוספות למקורו, ובהן הסברה כי מקורו ברייבנסקרופט עצמו.
על פי הגיטריסט סלאש, נגינתו בשירה הידוע של להקת Guns N' Roses, "Sweet Child o' Mine", הושפעה מהשיר.
באוקטובר 2010 ציין איגוד זכויות היוצרים האמריקאי BMI חמישה מיליון השמעות לשיר ברחבי העולם. 30 שנה אחרי צאת השיר המשיך ראפרטי לקבל בגינו תמלוגים שנתיים של כ-80 אלף פאונד.
גרסאות כיסוי והכרה בתרבות הפופולרית.
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, המפורסמת שבהן היא זאת של להקת Undercover הבריטית משנת 1992. הביצוע המחודש היה ללהיטה הגדול של הלהקה ודורג במקום השני במצעד הסינגלים הבריטי לאותה שנה (מיקום גבוה מהביצוע המקורי). ביצועים מוכרים נוספים הם של להקת הצלליות, של להקת פו פייטרס ושל חצוצרן הג'אז מיינרד פרגוסון.
השיר זכה גם למספר מחוות בתרבות הפופולרית ובהן ביצועו בידי דמותה של ליסה באחד מפרקי משפחת סימפסון והופעתו בסרטים כמו סיפורו של ויל האנטינג וזודיאק. נגינת הסקסופון בשיר סומפלה בידי הרכב הדאנס הגרמני סקוטר לשירם "Nessaja", ששימש גם כשיר הנושא בסרט ברונו.
ריבנר
אטווד
חיים גליק
חיים גליק (נולד ב-5 באוקטובר 1955) הוא מנהל ישראלי, מנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. כיהן כסגן נציב בתי הסוהר בדרגת גונדר, מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן ומנכ"ל עיריית ראשון לציון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לבן ציון ובת שבע גליק. למד בישיבת שעלבים. נישא לאורית אביעד, בתם של יעקב אביעד, רואה חשבון ומשורר, שבעבר שימש סגן נשיא צעירי בני ברית בירושלים, וחסידה, בת למשפחת מנדלבוים ולמשפחת רקובר הירושלמיות. למד תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט, והשלים תואר שני במדיניות ציבורית בהתמחות תקצוב ציבורי באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 התגייס לשירות בתי הסוהר ומילא בו שורה של תפקידים, בהם: ראש מחלקת תעסוקת האסירים, מפקד בית המעצר ניצן ברמלה, ראש מנהל הפרויקטים לבניית בתי הסוהר החדשים, מפקד מחוז דרום של השב"ס, וראש מנהל המשק האחראי על ניהול כוח האדם ומערכות המידע של שירות בתי הסוהר. הוביל את העברת האחריות לניהול מתקני הכליאה של משטרת ישראל וצה"ל לידי שירות בתי הסוהר. כסגן נציב בתי הסוהר היה אחראי על כל התחום המבצעי והארגוני של שירות בתי הסוהר.
בינואר 2008 מונה למנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן. בתקופת כהונתו הוביל את האוניברסיטה לאיזון תקציבי ואת הקמת הפקולטה לרפואה בצפת, אך גם נקלע לסכסוך עם הסגל האקדמי ולביקורת של מבקר המדינה בנושאי שכר. סיים את תפקידו ב-13 בינואר 2013.
שימש כמנכ"ל מבט לנגב שבונה ועתידה לתפעל את עיר הבה"דים. באפריל 2017 מונה למנכ"ל עיריית ראשון לציון.
באוקטובר 2019 מונה למנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים.
גליק הוא תושב אפרת, ואב לחמישה.
רונן דוד
רונן דוד (נולד ב-5 ביוני 1970 בצפת) הוא פעיל זכויות האדם, מרצה וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
דוד נולד, גדל והתחנך בצפת. בשנות ילדותו, שימש כעיתונאי זעיר (ע"ז) בתוכנית הרדיו לילדים ונוער "חתול בשק" ברשת א' של קול ישראל.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. ב-1989, בעת ששירת בצה"ל כמפקד טנק, נפצע מרימון הלם שהושלך על ידי מפקד אחר והתפוצץ סמוך אליו במהלך תצפית. שמיעתו נפגעה והוא הוכר כנכה צה"ל.
בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים וסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 82. במהלך היותו בגדוד שירת ברצועת הביטחון בדרום לבנון מספר פעמים ובין היתר כסגן מפקד מוצב הבופור. לאחר שהשלים קורס מפקדי פלוגות, שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1.
בשנת 2000, בסמוך לשיחות השלום בקמפ דייוויד ובמסגרת שירות מילואים קרבי בתפקיד מפקד פלוגה בדרגת סרן, חווה דוד פסיכוזה מסוג מאניה.
דוד בוגר לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות מטעם "מכללת צור" (הוקמה ביוזמת סטף ורטהיימר בשיתוף עם מכללה גרמנית, מה"ט והאוניברסיטה הפתוחה, בהמשך נעשתה לבית ספר תיכון מקצועי בגן התעשייה בלבון). דוד מוסמך לתואר שני במנהל עסקים. עבד בין היתר לאורך חייו כמדריך שחייה והשתתף בתחרויות שחייה ארציות.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התגרש והתחתן בשנית. כיום נשוי לאסתי ואב לשתי בנות. מתגורר בנהריה.
פעילותו הציבורית.
דוד שימש מודל לחיקוי עבור מתמודדים רבים בארץ ומחוצה לה בזכות דרכו האופטימית בהתמודדות עם מגבלה נפשית.