הסרט מתרחש בסוף שנת 1899 בסנקט פטרבורג, שם נפגשים אנשים שונים לחלוטין, לכאורה, שאינם קשורים: בנו של מדליק פנסים רגיל, מאטוויי, בעל מחליקיים בציפוי כסף, ובתו של אציל מכובד בשם אליסה, החובבת את עולם המדע. מאטוויי מאבד את עבודתו כשליח בחנות ממתקים ויוצר קשר עם חבורת כייסים שאוהבים את רעיונות המרקסיזם לגבי רכוש. קצין מחלקת האוכרנה, הנסיך ארקדי טרובצקוי, נלחם בפשע בסנקט פטרבורג ורוצה להתחתן עם אליסה. האינטרסים של כל הגיבורים מצטלבים ללא הפסקה, כאשר טרובצקוי משתוקק להתחתן עם אליסה מתוך אינטרס אישי, מכיוון שזה עשוי להוביל לקידומו המקצועי. אלא שלבה של הנערה שייך למאטוויי, שנאלץ לעבוד בעבודות לא ישרות כדי להציל את אביו החולה קשה. בהתעקשותו של אביה, אליסה נאלצת להתארס לטרובצקוי, אך בכל רגע היא מוכנה לברוח לפריס עם מאטוויי.
הפקה.
צילומי הסרט נערכו מסוף ינואר עד מאי 2019 וכללו מיקומים בסנקט פטרבורג (בארמונות הדוכסים הגדולים, בטירת מיכאילובסקי, וכן בנהרות קפואים ובתעלות העיר) ובמחוז לנינגרד (בקרונשטאדט, גטצ'ינה, וסבולוז'סק). בין האתרים הבולטים היו גם מבצר פטרופבלובסקיה, תחנת הרכבת ויטבסק, המוזיאון לאמנויות יישומיות של העיר סנקט פטרבורג, ארמון גטצ'ינה הגדול, כאשר סצינות הפנים צולמו בארמון יוסופוב, ארמון השיש ובבית המדענים ששימש כארמונו של הדוכס הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ'. חלק מהסצנות צולמו על מימיו הקפואים של נהר נייבה על הקרח הטבעי בתעלות פונטנקה, מויקה וקריוקוב.
אף על פי שחורף 2019 היה חם, הטמפרטורה נעה סביב 0 מעלות צלזיוס, כך שהקרח הטבעי של הנהרות והתעלות בעיר לא היה עבה מספיק וכדי לצלם סצינות קרח מאסיביות, שלא ניתן היה לעשות על קרח טבעי, נערכו הצילומים במתחם בעיר וסבולוז'סק, כאשר נבנה מחדש קטע של תעלת מויקה ותעלת החורף באורך של 130 מטרים בתוככי הביתן. כל הסצנות בביתן זה צולמו על רקע מסך כחול עבור אולפני האפקטים CGF, כאשר האחראי הראשי על האפקטים, אלכסנדר גורוחוב, הדביק את הסצנות שבעבודת פוסט פרודקשן לסנקט פטרבורג האמיתית. סצנות ההחלקה של מאטוויי נוצרו על ידי האומן והמקשט הבלארוסי אולג סדלובסקי.
דת פרודית
ויאוונטור
ויאוונטור (שם מדעי: Viavenator) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 83–86 מיליון שנה מזמננו בארגנטינה. מאובניו התגלו רק ב-2016 בתצורות באחה דה לה קרפה (Bajo de la Carpa Formation), שם הוא נמצא לצד הדינוזאור טרטייניה (Tratayenia) ממשפחת המגרפטוריים.
טורף זה דמה במראהו לקרנוטאורוס בעל "קרני הפר" או לאוקזאורוס והוא היה בעל לסתות קצרות וחזקות, רגליים קדמיות קצרות כמעט ללא אצבעות ורגליים אחוריות חזקות. הוא הגיע לאורך של 5.6 מטר אך היה נמוך יחסית. מבנה הלסתות נועד לנשוך נשיכה חזקה שיכולה לשבור עצמות, מה שמרמז שהיה ניזון מנבלות. מבדיקות של מבנה הראש והמוח נראה שהיה לו אוזן פנימית, אשר שימשה לשיווי משקל ועזרה לו לנוע במהירות קדימה.
סביין לילאיי
סביין לילאיי (באלבנית: Sabien Lilaj; נולד ב-10 בפברואר 1989) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הקשר בפרישטינה ובנבחרת אלבניה.
לילאיי זכה בליגת העל האלבנית ב-6 אליפויות, 3 גביעי סופר קאפ ושני גביעי ליגה. הוא זכה גם בגביע הליגה האזרית. הוא גם זכה פעמיים בתואר "שחקן השנה של ליגת העל האלבנית".
קריירה.
ב-16 ביוני 2018 חתם בגבאלה מליגת העל האזרית תמורת 500,000 אירו על חוזה לשנה עם אופציה לשנה נוספת. ב-4 ביוני 2019 הודיע כי לא יישאר לעונה נוספת.
ב-20 ביוני 2019 סיכם על חוזה לעונה אחת ואופציה לעונה נוספת בסקציה נס ציונה, שעלתה מהליגה הלאומית לליגת העל בסוף עונת 2018/2019. ב-14 ביולי חתם בקבוצה באופן רשמי. הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-28 ביולי 2019, בהפסד קבוצתו 1–2 לבית"ר ירושלים במסגרת משחקי המחזור הראשון של גביע הטוטו.
ב-28 באוגוסט 2020, לילאיי חתם בפרישטינה מליגת העל הקוסובנית.
פיקנונמוזאורוס
פיקנונמוזאורוס (שם מדעי: Pycnonemosaurus; משמעות השם: "לטאת יער רוקדת") הוא סוג של דינוזאור טורף בן למשפחת האבליזאוריים ולקבוצת הצרטוזאורים אשר חי באמריקה הדרומית לפני 70 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בשנת 2002 בחפירות במאטו גרוסו שבברזיל, שם נמצאו מספר מאובני טיטנוזאורים גדולים.
הפיקנונמוזאורוס היה טורף בעל מראה הקרוב לקרנוטאורוס או לאוקזאורוס. הוא הגיע לאורך של 8.9 מטרים עם הזנב, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבבני משפחתו. המאובנים שנמצאו הכילו מעט חומר הכולל עצמות אצבעות, מפרקים וגפיים וכן חוליות זנב. נמצאו גם שרידי גולגולת ומספר שיניים, מהם עולה שהיצור היה מצויד למחיצה של מזון קשה וחזק. הממצאים שלו נדירים יחסית אך נמצאו גם מספר עקבות שהשתייכו לדינוזאור זה.
ככל הנראה הוא היה טורף-על קדום אשר חי בערבות ברזיל, ובהם צד מיני טיטנוזאורים גדולים באמצעות לסתותיו החזקות. היה לו ראש רחב עם מחיצה עצם סביב הגבות (אם כי ללא קרניים), זנב ארוך ורגליים אחוריות רחבות, אך רגליים קדמיות קצרות מאוד.
מלאכי רחמים
מלאכי רחמים הוא פיוט מפורסם מסוג סליחה (מהתת-סוג "פזמון") שחובר בשנת ד'תתנ"ו על ידי רבנו שמואל הכהן, פייטן אשכנזי שנרצח באותה השנה, במהלך גזירות תתנ"ו. כיום, נאמר הפיוט בקהילות האשכנזים באחד מימי הסליחות של ימים נוראים (לדוגמה, הוא נאמר ביום שני בנוסח פולין ובנוסח אשכנז הכללי, ובסליחות ליום שלישי בנוסח ליטא), ולפי מנהגי אשכנז המזרחי, הוא נאמר בסליחות לאחד מימי תענית בה"ב.
תוכן הפיוט.
הפיוט מתאר את סבלו הגדול של עם ישראל בגלות, כאשר בניו , ו; הגויים כולם - , השליטים הגדולים לצד הדוכסים והרוזנים הקטנים - מענים אותם ורומסים את זכויותיהם, מגדפים אותם תמיד ומשעבדים אותם כרצונם. ואילו ישראל, גם מתוך צערם הגדול, לא שכחו את חוקי התורה, ועודם משבחים תמיד את ה' ומקווים לישועתו; בבואם לבית הכנסת הם מתפללים אליו חרש, כשהם , ו.
על כן, פונה הפייטן למלאכי הרחמים ומבקש שיתחננו לה' שיושיע את עמו העני והאביון, אולי יחוס וירחם עליו ויחלצהו משביו ומסבלותיו (על משקל דברי הנביא עמוס: ).
שפתו של הפיוט מורכבת כולה מהרמזים מקראיים, בד בבד עם ההרמזים התלמודיים השזורים בו והניבים הספרותיים (דוגמת , ) המשתלבים בו; לדוגמה, השורה בת ארבע המילים מבוססת על דברי ירמיהו: , ועל דברי איכה: , אולם גם רומזת לדברי התלמוד הבבלי במסכת מכות, כי לדעת חכמים , וקם ליה בדרבה מיניה, ואם כן – מתאונן הפייטן – המציאות בה עם ישראל מוכה בגלותו ובנוסף מחויב בתשלומים גבוהים לגויים, נוגד את ההלכה.
אולם לצד השפה הגבוהה והעשירה הנשמרת בפיוט, שפתו עדיין קלה ובהירה, תיאוריו חיים, וכאבו וסבלו של הפייטן משתקפים ממנה בגלוי. רדיפותיהם של הצלבנים והנוצרים מוזכרות בפיוט פעמים רבות.
מבנה הפיוט.
הפיוט הוא בן שבעה בתים (לאחר הפתיחה - "מלאכי רחמים" - שבה שלוש צלעות, שהאחרונה שבהן משמשת בפיוט כרפרן), שכל אחד מהם פותח ומסתיים בשתי המילים "אולי ירחם" ובתווך מתאר את מצבו העגום של עם ישראל בגלותו. בכל בית ארבע צלעות, שכל אחת מהן בת ארבע מילים בדרך כלל; לאחריהן חוזר הרפרן, "אולי יחוס עם עני ואביון אולי ירחם". בפיוט חתום שם המחבר בחתימה מרובעת, "שמואל כהן יחי".
על המחבר.
רבנו שמואל הכהן בן רבי יהודה ממגנצא היה מחכמי לותרינגיה ("לותיר") בשנות ד'ת"ת-ד'תת"ן (1040-1090) בערך, בדורם של רבני מגנצא: רבנו אליעזר הגדול, רבנו יצחק בן יהודה ורבנו יעקב בן יקר. אביו היה מתלמידי רבנו גרשום מאור הגולה ומגדולי חכמי מגנצא, תלמיד חכם ופוסק נודע שחיבר ספר פסיקה בשם "ספר הדינין", ובנו - רבנו שמואל - מוסר הלכות בשמו. אחיו של ר' שמואל היה ר' מאיר הכהן ממגנצא, ובנו רבי אברהם ב"ר מאיר היה מצוי בקשר מכתבים עם רש"י, שכתב אליו:
כשהחלו הרדיפות הקשות ביהודי גרמניה בשנת ד'תתנ"ו עקב מסע הצלב הראשון, חיבר ר' שמואל - בתחילת השנה - כמה קינות על הצרות שבאו על יהודי ארצו (זולת לשבת שלפני שבועות, מאוֹרה לשבת שנייה שאחרי פסח, וכן פיוט זה); בסופה של אותה השנה, בג' בסיוון תתנ"ו, באו הפורעים הנוצרים למגנצא ופרעו ביהודיה ללא רחם. בין ההרוגים היו רבנו שמואל ומשפחתו.
הלכות משמו מובאות במספר מקומות בספרי תלמידי רש"י ("ספרי דבי רש"י"), כמו ספר האורה וספר הפרדס.
פולמוס "מכניסי רחמים".
החל מתקופת הראשונים פרץ פולמוס נרחב סביב השאלה האם ראוי להפנות תפילות ובקשות אל המלאכים, או שמא ראוי להתפלל רק לה' עצמו, בהתאמה לדברי רבי יודן בתלמוד ירושלמי: , וכן לעיקר האמונה החמישי לפי הרמב"ם. בין הפיוטים עליהם דנו הרבנים שעסקו בנידון זה היה גם פיוט "מלאכי רחמים", שהפתיחה שלו פונה אל המלאכים בבקשה שיתפללו לה' בעד עם ישראל.
לעומת המתנגדים, התומכים מסתייעים במאמרי חז"ל דוגמת , וכן . התומכים באמירת פיוטים מסוגו של "מלאכי רחמים" מחלקים בין בקשה מהמתים או המלאכים שיפעלו להיטיב לנו בכוחות עצמם, שאסורה, לבין הבקשה שיבקשו מהבורא רחמים, שאין בה חשש. אחרים טענו שבתפילה זו הכוונה לבקשה מהבורא עצמו, בדרך מכובדת: .