בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט הרב קלמנוביץ לווילנה, וממנה המשיך בתחילת 1940 לארצות הברית. בארצות הברית הוא הצטרף לוועד ההצלה, ופעל לסייע להצלת יהודים שנותרו באירופה. בין השאר הוא עסק בגיוס תרומות תוך שהוא עובר לשם כך בין ערי ארצות הברית. במיוחד עזר הרב קלמנוביץ בסיוע לתלמידי ישיבת מיר ורבניה בשאנגחאי. הוא שלח להם חבילות סיוע וכן גמרות, בתחילה ישירות מארצות הברית, ולאחר הצטרפותה למלחמה דרך אורוגוואי וארגנטינה. כמה פעמים הוא נסע בשבת במסגרת מאמציו שהוגדרו פיקוח נפש בגלל מצבם של יהודי אירופה שתחת שלטון הנאצים. הרב קלמנוביץ ניסה להפעיל את השפעתו גם לכך שבעלות הברית יפציצו את מחנה אושוויץ, אך ללא הועיל.
ישיבת מיר בארצות הברית.
אחרי המלחמה הקים הרב קלמנוביץ מחדש את ישיבת מיר בארצות הברית, עבור מאות הבחורים שהגיעו משאנגחאי, ועמד בראשה. במקביל להקמת הישיבה מחדש בארץ ישראל על ידי ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל. הרב פינקל התנגד להקמת הישיבה בארצות הברית, ואף דרש מחתנו רבי חיים שמואלביץ והמשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין לעזוב את הישיבה שם ולבוא לישיבה בארץ.
אוצר התורה.
לאחר המלחמה הקים הרב קלמנוביץ על ידי הרב יוסף עבו רשת תלמודי תורה אוצר התורה בצפון אפריקה כחלק ממאבק בארגון אליאנס. את בוגרי הרשת שלח לישיבות באירופה וכן לישיבתו ישיבת מיר בארצות הברית.
משפחתו.
חותנו בזיווג שני (ממנה נולדו ילדיו) היה רבי חיים שלמה סקולניק, חתנו של רבי בצלאל הכהן מווילנה.
הרב קלמנוביץ נפטר בשנת תשכ"ד (1964) ונקבר בישראל, בבית הקברות סנהדריה.
כפאי
כְּפַאי הוא מצב במהלך משחק השחמט בו ההכרח לנוע כדי לבצע את התור גורם נזק לעמדת המשחק. לצד שכנגד אין כל איום ישיר, אולם כל אפשרות קיימת לתזוזת כלי של הצד הנאלץ לנוע, גורעת מכוחו. המסע יוצר עבור הצד שכנגד אפשרות לניצחון שלא עמדה לרשותו טרם המסע, או אפשרות לתיקו, כשמצבו היה נחות קודם לכן. המונח "כפאי" מופיע גם בתורת המשחקים הקומבינטורית.
תולדות המושג.
הכפאי נקרא בלועזית "צוגצוואנג" (Zugzwang) או "זוגזוואנג". בגרמנית: "צוג" פירושו תנועה, ו"צוואנג" – כורח. היסטוריון השחמט אדוארד וינטר קובע כי המונח הופיע לראשונה בעיתון הגרמני "שחצייטונג", בגיליון ספטמבר 1858.
בשנת 1905 השתמש בו באנגלית אלוף העולם עמנואל לסקר בגיליון פברואר של "מגזין השחמט של לסקר". השימוש ברעיון, ללא המילה הספציפית, הוא קדום ביותר. הסיום משמאל, המציג כפאי, פורסם על ידי זיירב קטאי, בין שנת 813 לשנת 833, בניתוח של משחק השאטראנג'.
כפאי בסיומי משחק.
הכפאי הוא מרכיב קריטי בסיומי משחק, בהם מספר האפשרויות מצומצם. לדוגמה, בעמדה של מלך וצריח כנגד מלך, אין כל דרך לכפות מט אלא על ידי כפאי.
השחור במסע. לו יכול היה להישאר במקומו, לא הייתה ללבן כל דרך לנצח. מאחר שחובה עליו לבצע מסע הוא נאלץ לבצע את המסע:
ולספוג מט על ידי
כפאי הדדי.
גם בסיומי רגלים הכפאי הוא מוטיב מרכזי.
כשעליו לזוז, המלך השחור נאלץ לנטוש את מקום מפלטו:
סיומי רגלים ופרשים.
כפאי הוא מצב שכיח במיוחד לגבי רגלים ופרשים, היות שהם כלי המשחק אשר אינם יכולים להתמיד בשמירה על ערוגה כלשהי לאחר תזוזה. להלן שימוש כפול בכפאי מהמשחק קורצ'נוי - פטרוסיאן בשנת 1974. המשחק הגיע לעמדה משמאל.
הלבן זיהה את מגבלות התנועה של כלי השחור ובמסעו הבא יצר כפאי:
השחור נאלץ, בגלל הכפאי, להזניח את ההגנה על ו5:
ובהמשך:
נוצרה העמדה משמאל.
כעת הכאת חיילים נחפזת של הלבן לאחר 11.מ:ג5? מ:א4 12.מב6 מב3 13.ג5 א4 או 11.מ:א5? מ:ג4 תסתיים בתיקו. על כן הלבן שיחק:
11.מב5!
והשחור נתון בכפאי פעם נוספת. הוא נאלץ להרפות מן האיום על אחד הרגלים הלבנים:
על כן השחור נכנע.
במהלך משחק תחרותי.
הבאת כלי היריב לכפאי מלא, בטרם התמעטות הכלים לקראת סיום, מהווה הישג מרשים שקשה ליצור. הרי שתי דוגמאות קלאסיות.
השחור במסע המשיך:
יהיה עליו להזיז כלי, ונבצר ממנו לעשות כן ללא איבוד חומר שלא יתרום דבר לשחרורו.
הפרש מוגבל בידי ב-4, על 26.מח2 (או 26.ז4) יבוא צ5ו3!. 26.רג1 ר:ב-1, והצריח ב-ה1 נאלץ להגן מפני צה2 הלוכד מלכה.
עמדת כפאי הופיעה במהלך דו-קרב על אליפות העולם (שטייניץ- לסקר 1896).
שחור אינו מאיים דבר אולם לבן בכפאי: אם הרץ יזוז יבוא צז2+. על תזוזת החייל, ייפול הרץ. המלכה הלבנה נאלצת להמשיך לפקח על הרץ ועל ז2. והצריח - על ח1 והחייל ו5. לאחר
לבן נכנע.
לבן: אלכסנדר אלכין שחור: פרנק מרשל
קומפוזיציה.
בבעיות שחמט, כפאי הוא מוטיב שכיח ובסיסי למדי, לפיכך בדרך כלל ניתן למוצאו בצירוף היבטים אמנותיים נוספים.
דו-מסעית.
בבעיות הדורשות מט בשני מסעים, דרך פשוטה לפתרון הבעיה עשויה להיות ניסיון להנחית מט בשני מהלכים רצופים של איום על המלך של היריב, ואז בחינת ההגנות השחורות האפשריות במסע הראשון. דרך זו של פתרון איננה מתאימה במקרה של כפאי, שהרי אז המסע הראשון איננו מאיים דבר. לפיכך, סבור אלוף העולם לשעבר בפתרון בעיות, ג'ון נאן, חשובה מאוד ההבחנה באפשרות של כפאי בבעיות אלו.
שלוש אפשרויות עבור תפקיד המסע הראשון קיימות בהקשר זה: יצירת כפאי, שמירה על כפאי וחילופי כפאי.
יצירת כפאי.
בבעיה משמאל לבן יוצר כפאי:
לשם יצירת כפאי יש לבודד את האפשרויות העומדות במעמד הנוכחי לרשות הצד המתגונן:
על מסע בפרש, 1...רב2 או 1...מד4 יבוא: 2.פב5 #.
המלכה השחורה חייבת להיצמד לאלכסון הארוך על מנת להגן מפני 2.מהה5 # אולם אפשרויותיה מצומצמות:
אם כן על הלבן להכין מענה רק ל-1...מהח8, שכנגדו לא קיימת תשובה מכריעה כרגע. הפתרון כולל הצבה מפתיעה של כלי בפינה:
הבעיה משמאל שחוברה גם היא על ידי סם לויד היא דוגמה נוספת לדו-מסעית בה נוצר כפאי. הפתרון הוא 1.צו3! (ללא איום). אלו התגובות האפשריות עבור שחור:
ניתן לראות שכל מסע של השחור מקלקל את עמדתו בדרך כלשהי ומאפשר ללבן לנצל זאת ולהנחית מט.
שמירה על כפאי.
בבעיה משמאל האתגר הוא כיצד לא לקלקל את הכפאי:
הכפאי כבר מושלם: על המלכה השחורה לשמור הן על ה5 מפני המלכה הלבנה, והן על ג7 מפני הפרש. לפיכך הצבת כלי בשורה השביעית
הבעיה היא, שכל כלי הלבן עומדים במקומות אידיאלים, מצפים למילוי תפקידם. רק המלך יכול לבצע מסע 'נייטרלי', שאיננו הורס את מערך המטים המוכן. אולם תוכן הבעיה והדיוק שבה, טמונים בזהירות שעל הלבן לנקוט בבחירת המפלט למלך, כדי שלא לשחרר את השחור מן הכפאי.
כל מסע שגוי של המלך יתקל בריתוק:
על כן הפתרון היחידי הוא
חילופי כפאי.
בבעיה הבאה העמדה נראית כפאי הדדי:
רק שתי אפשרויות ישנן עבור שחור: קידום החייל (1...ו1=מה 2.מה:ד2 # או 1...ו1=פ 2. מהה2 #) וכן: 1...ה:ד3 2.מהו3 #.
אלא שהלבן במסע ואין לו מהלך נייטרלי, והוא נאלץ להסיר את המצור. הפתרון הולם בערוגה המוגנת ביותר ('טאסק') ויוצר מצב כפאי חדש:
1.פ:ו2! 1...מו4 2.מהה4 #, 1...פ:ו2 2.מה:ז3 #, 1...ז:ו2 2.מהז5 #.
אם כן, לבן זנח את מצב הכפאי בעל כורחו, אלא שהשכיל ליצור חדש.
רב-מסעית.
בבעיה רב-מסעית כפאי קשה יותר להשגה, כיוון שיש לדאוג שהמצב יגיע לשיתוק, אולם במהלך הדברים הצד המתגונן נע גם הוא, ולוחם על חירותו.
1.מהה4!! ('טאסק'). את המלכה ניתן להכות בשלושה אופנים! ההגנות הן: 1...צ:ב6 2.מה:ד3+, 1..ד:ה4 2.רו7, 1...ר:ה4 2.ר:ה2+.
הנושא שלנו מתבטא בהמשך:
בסיומי – חיבור (אטיודים).
המרחב שמציעים סיומי-חיבור, מאפשר שילוב מגוון של כפאי עם אלמנטים נוספים.
כפאי מרשים בדרך הטבע, כשכלי הצד המשותק רבים יותר. יש בכך משום ניצחון הרוח על החומר.
העמדה הבאה היא חלקו האחרון של סיום של אלכסיי טרוצקי (1897).
הצריח השחור הכה זה עתה מלכה.
במקום להשיב לו כגמולו, מקריב הלבן כלי נוסף על מנת לבנות כפאי נדיר ביחסי הכוחות שבו:
המסע החוקי היחידי העומד לרשות שחור יוצר סגירה עצמית:
כפאי במיעוט כלים.
ביצוע מרשים הוא גם יצירת כפאי במינימום כלים. הרי עמדת הסיום בחיבורו של לומר (1967). על הלבן לזכות. השחור במסע נתון בכפאי.
המלכה השחורה כפותה להגנה על ז3, ואין לה אף מקום בטוח ממנו היא יכולה להתמיד לעשות כן.
כפאי בגרעון חומרי ניכר.
גולאייב הצליח ליצור עמדת כפאי עם רגלים בלבד כנגד מלכה. הרי סיום חיבורו (1940). על הלבן לזכות:
והמלכה נאלצת להגיח מכלובה וליפול שדודה.
כפאי בשילוב מגוון מוטיבים טקטיים.
גם בחלקו האחרון של הסיום של יוחנן אפק (1972), מופיעים שני המוטיבים, מיעוט חומר לצד הזוכה ויתרון לצד המפסיד, בצירוף רעיונות נוספים:
הפרש הלבן מאיים הן על הצריח השחור, והן מט בשתי ערוגות שונות. השחור במסע.
הכאת הצריח מביאה לפט, כמו גם ההמשך:
בעמדה שנוצרה לבן זוכה למרות נחיתותו החומרית.
ללבן אין כל איום, אולם הצריח נאלץ להיכנס לטווח איומו של הפרש, ישירות, או על ידי איום כפול ב-ב6 או ב-ג5
(כהשלמה, ו5 נשלטת בידי החייל הלבן).
לשחור אין כל מסע בכלי אחר.
גם כפאי הדדי הוא נושא חשוב.
הרי חלקו האחרון של סיום של ליאוניד קובל (1934). הלבן זוכה:
הצריח השחור לכוד. לאחר
לבן יכתיר בבטחה. לו היה זה תור לבן בעמדת הדיאגרמה, הוא היה נאלץ להסיר את המצור מעל הצריח, והתוצאה הייתה תיקו.
קטע האטיוד הבא מדגים תכנון קפדני של העברת חובת המסע לידי היריב בעמדת כפאי הדדי:
(מתוך סיום של לודק פכמן, 1980).
לאחר ההמשך המתבקש:
נגיע לעמדת הכפאי הבאה:
כל מסע ברץ או בצריח הלבנים, נופל בידי פרש שחור (לאלתר, או לאחר 2...פה2+).
אולם, נבחין בכך שכלי השחור בעמדה אידיאלית, ועל כן גם הוא בכפאי. לפיכך הדרך לזכיית לבן, היא בזבוז מהלך בדרך לעמדה זו.
הפתרון הוא: