כפי שסיפר באוטוביוגרפיה שלו, ערב אחד הגישה לו אשתו בארוחת ערב פלפלים אדומים טריים. לא התחשק לו לאכלם ולפתע נזכר שדווקא את הירק הזה עוד לא בדק. לקח את הפלפלים למעבדתו וכבר באותו לילה בחצות מצא שהם אוצר שלם של ויטמין סי.
בהמשך השתמשו סנט גיירגי ושווירביי במספר ניסויים בפלפל מסוג פפריקה מהזן המשובח הנמצא בשפע באזור סגד, כמקור לוויטמין סי. קינג פרסם ממצאים דומים כמה שבועות מוקדם יותר ומכך התפתח סכסוך על בכורת התגלית במשך עשור שלם.
באותה תקופה, המשיך סנט-גיירגי במחקריו על הנשימה התאית וזיהה את החומצה הפומרית, את תפקידיה ותפקידן של חומצות דיקרבוקסיליות אחרות: (חומצה מאלית, חומצה סוקסינית) ושלבים במעגל שיוודע כ"מעגל קרבס".
בסגד קשר סנט-גיירגי יחסי ידידות עם הפיזיקאי זולטן באי, איתו שיתף פעולה בהמשך בעבודות בתחום הביופיזיקה.
בשנת 1937 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה "על תגליותיו בנוגע לתהליך הבעירה הביולוגית תוך התייחסות מיוחדת לוויטמין סי ולקטליזה של החומצה הפומרית".
אקטין.
בשנה שלאחר מכן החל במחקרים בתחום הביופיזיקה של השריר. בשנות ה-1940 המוקדמות יחד עם ברונו שטאוב הוא מצא שהשרירים כוללים אקטין, שתוך כדי התחברות לחלבון מיוזין ולמקור אנרגיה ATP גורם להתכווצות התאים (או הסיבים) השריריים.
ימי מלחמת העולם השנייה.
כשגברה המגמה הפרו-נאצית במדיניות ארצו, סייע סנט-גיירגי, שהיה דמוקרט בהשקפותיו, לכמה מידידיו היהודים להימלט מהונגריה.
בתחילת שנת 1944, נוכח כישלונות הנאצים בחזית הסובייטית, ביקש המשטר ההורטיסטי להגיע להפסקת אש עם בעלות הברית, מאחורי גבה של בעלת בריתה, גרמניה. במסווה של נסיעה לשם הרצאה מדעית יצא סנט-גיירגי לקהיר בשליחותו של ראש הממשלה מיקלוש קאלאי לקידום המשא ומתן על הפסקת האש. אולם הקלפים נטרפו להם כשבמרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה ועל המדינה נכפתה ממשלה פרו-נאצית מובהקת בראשות הגנרל דמה סטויאי. סנט-גיירגי, שהיה על הכוונת של הגרמנים, חשש ממעצר ונאלץ לרדת בין למחתרת עד שנת 1945.
השנים אחרי מלחמת העולם השנייה.
אחרי כיבוש הונגריה על ידי הצבא האדום, הכיר השלטון החדש ביוקרתו של סנט-גיירגי והוא הפך, לפחות באופן זמני, לדמות מקובלת פוליטית, עד כי נקשרו בשמו שמועות בדבר מינויו הצפוי לנשיא הרפובליקה ההונגרית. הוא עבר לעבוד באוניברסיטת בודפשט שם לימד והמשיך את עבודתו המדעית, כראש החוג לביוכימיה. הוא גם נבחר לפרלמנט וסייע בארגון מחדש של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בסופו של דבר, בשנת 1947, כשהשתתף בכנס בחו"ל והגיעה אליו הידיעה כי ידידו, הסופר לאיוש זילאהי נעצר על ידי השלטונות הקומוניסטים, החליט שלא לחיות יותר תחת המשטר הרודני הקומוניסטי ולהשתקע במערב.
חייו ופעילותו בארצות הברית.
בשנת 1947 הקים סנט-גיירגי את המכון לחקר השרירים במעבדה הביולוגית הימית בוודס הול, מסצ'וסטס, בסיועו הכספי של איש עסקים ממוצא הונגרי, סטיפן ראט.
בשנים הראשונות לפעילותו במכון נתקל בקשיים כספיים ופוליטיים עקב מעמדו כחסר אזרחות ועל רקע קשריו בעבר עם הממשל הקומוניסטי במולדתו.
בשנת 1948 קיבל משרת מחקר במכון הלאומי לבריאות בבתסדה, מרילנד ועבד במקביל שם ובוודס הול.
בשנת 1950 קיבל מענקים מחברת "ארמור" למזון בשרי ומהאיגוד האמריקני לקרדיולוגיה שאיפשרו לו לפתח את המכון לחקר השרירים.
בשנות ה-1950 התחיל להשתמש במיקרוסקופ האלקטרוני על מנת לחקור את השרירים ברמת תת-יחידות.
הוא גילה שרקמת שריר המוחזקת בתמיסת גליצרין 50% שומרת על יכולתה להתכווץ (ואז החוקרים אינם זקוקים עוד למנות של שרירים טריים).
בשנת 1954 זכה בפרס על שם אלברט לסקר למחקר רפואי יסודי על תרומת מחקריו על השרירים בהבנת המחלות של כלי הדם. שנה לאחר מכן קיבל גם אזרחות אמריקאית.
כעבור שנה נוספת נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנות ה-50 המאוחרות התעניין בחקר הסרטן והעלה היפותזות בנוגע ליישום תאוריות של מכניקה קוונטית בביוכימיה של התאים הסרטניים, אולם נכנס למשבר בעקבות מותו של סטיפן ראט, שהיה אחראי על הניהול הכספי של המכון לחקר השריר. סנט גיירגי נרתע מלקבל מימון ממשלתי שהותנה בדרישות מגבילות שחייבו הנמקת ההוצאות ומעקב אחרי שלבי המחקר. בשנת 1971, אחרי שהתלונן בריאיון לעיתון על הקשיים הכלכליים בהם נתקל בעבודתו המחקרית, נחלץ לעזרתו עורך דין בשם פרנקלין סולסברי והקים עבורו מוסד ללא כוונת רווח - "הקרן הלאומית לחקר הסרטן".
מאוחר יותר התמקד סנט גיירגי בקשר הסיבתי בין היווצרות הסרטן ובין הרדיקלים החופשיים ותר אחר בעיה אלקטרונית ברמה מולקולרית.
אלברט סנט-גיירגי נפטר ב-22 באוקטובר 1986 בוודס הול, מסצ'וסטס.
חייו הפרטיים.
סנט-גיירגי היה נשוי 4 פעמים. בין השנים 1917 - 1941 לקורנליה דמן, בתו של מנהל הדואר ההונגרי. בשנת 1918 נולדה להם בת בשם קורנליה סנט-גיירגי.
המדען התגרש מאשתו הראשונה בשנת 1941 ונשא לאשה באותה שנה את מרטה בורבירו מישקולצי. היא נפטרה מסרטן בשנת 1963.
כעבור שנתיים, בשנת 1965, הוא התחתן בשלישית עם צעירה בת 25, ג'ון סוזן ויכטרמן, בתו של הביולוג ראלף ויכטרמן מוודס הול. מנישואים אלה נולדה להם בת. כעבור שלוש שנים, ב-1968, התגרש. אשתו הרביעית, החל משנת 1975, הייתה מרשה יוסטון. שניהם אימצו ילדה.
מבתו מנישואיו עם ג'ון סוזן ויכטרמן, נולדו לו שלושה נכדים.
בין קרובי משפחתו שעסקו גם הם במדע ניתן לציין את אנדרו (אנדראש) סנט-גיירגי, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת הרוורד ואת אנדרו סנט-גיירגי, ביופיזיקאי מאוניברסיטת ברנדייס. שניים מבני דודיו בדרגה שנייה הם פיזיקאים וממציאים: גזה סנט-גיירגי וויקטור סנט-גיירגי.
בתו המאומצת, לולה סנט-גיירגי, היא אמנית פלסטית ומעצבת.
מותן מסרטן של אשתו השנייה ושל אחת מבנותיו הגביר את רצונו להשקיע מאמצים בחקר הסרטן.
ספרים.
סנט-גיירגי כתב מעל 300 מאמרים מדעיים ו-11 ספרים.
קישורים חיצוניים.
באתר המרכז הארצי למידע ולספרים טכניים של האוניברסיטה הטכנית ולמדעי הכלכלה בבודפשט
Nobel Lectures,Physiology or Medicine 1922-1941,Elsevier Publishing Company, Amsterdam 1965
אויאנטה אומאלה
אויאנטה מויסס אומאלה טאסו (בספרדית: Ollanta Moisés Humala Tasso; נולד ב-27 ביוני 1962) הוא מדינאי פרואני, נשיא פרו בשנים 2011–2016.
חייו.
אומאלה נולד בלימה ב-1962. אביו, איסאק אומאלה, היה עורך דין ממוצא קצ'ואה שהתמחה בדיני עבודה, שהחזיק בעמדות מרקסיסטיות, והיה מראשי המובימנטו אתנוקאסריסטה (Movimiento Etnocacerista), תנועה בעלת אידאולוגיה לאומנית-אתנית. ב-1982 התגייס לצבא, ושירת בו במשך 20 השנים הבאות. בין היתר, נטל חלק במאבק במחתרת הנתיב הזוהר ובמלחמת סנפה, שהתחוללה בין פרו ואקוודור ב-1995.
בשלהי תקופת שלטונו של הנשיא אלברטו פוג'ימורי, בשנת 2000, הוביל אומאלה מרד נגדו, לצדם של 40 קצינים נוספים, על רקע מעשי שחיתות שנחשפו, ובראשם הקלטה של ראש שירותי המודיעין הפרואנים, ולדימירו מונטסינוס, משחד את אחד מחברי האופוזיציה כדי שיעביר את תמיכתו לפוג'ימורי. מרבית חייליו של אומאלה לא שיתפו עמו פעולה, והוא נעזר בעיקר בכוח של כ-300 חיילים משוחררים. המרד נכשל, אך הוא הצליח להסתתר עד הדחתו של פוג'ימורי. לאחר שוולנטין פניאגואה מונה לנשיא זמני במקום פוג'ימורי, העניק לו הקונגרס חנינה. הוא שב לשורות הצבא, ואף שימש כנספח הצבאי בפריז ובסיאול. במקביל, השלים לימודי תואר שני במדע המדינה. בסוף 2004 נדרש לעזוב את הצבא, עקב חשדות כי היה לו קשר להשתלטותו של אחיו אנטאורו על תחנת משטרה באנדוואילאס, במהלכה נהרגו ארבעה שוטרים.
בשנת 2005 הקים אומאלה את המפלגה הלאומנית הפרואנית (Partido Nacionalista Peruano), והיה מועמדהּ בבחירות לנשיאות ב-2006. גם תנועת האיחוד למען פרו (Unión por el Perú) תמכה בו. במהלך מערכת הבחירות הביע אביו תמיכה בשחרורם של ראשי מחתרות "הנתיב הזוהר" ו"טופאק אמארו . סביב הדברים התעוררה סערה, שגרמה לאומאלה להתנער מהדברים ולהיבדל מאביו. בסופו של דבר הצליח אומאלה לזכות ב-30.6% בסיבוב הבחירות הראשון, לעומת 24.3% לאלן גרסיה. אחיו אוליסס התמודד אף הוא בבחירות, אך זכה ב-0.2% בלבד. בסיבוב הבחירות השני ניצח גרסיה, לאחר שזכה ב-52.6% מקולות הבוחרים.
בשנת 2011 התמודד שוב על הנשיאות. בסיבוב הבחירות הראשון זכה ב-31.7%, לעומת 23.6% מקולות הבוחרים בהם זכתה קייקו פוג'ימורי, בתו של אלברטו פוג'ימורי. בסיבוב הבחירות השני גבר עליה שוב, לאחר שזכה ב-51.5% מקולות הבוחרים, בזכות תמיכה מפתיעה שקיבל מנשיא פרו לשעבר, איש הימין - מרכז אלחנדרו טולדו, שהגיע בסיבוב הראשון למקום הרביעי בלבד, עם כ-15.6% מהקולות. אומאלה הושבע כנשיא פרו ב-28 ביולי. סגניתו הראשונה הייתה מריסול אספינוסה וסגנו השני - אומאר צ'אדה.
בשתי הפעמים בהן התמודד אומאלה, נשמעו טענות לגבי קשריו עם נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס, ובעיתון פרואני אף נטען שצ'אווס סייע במימון קמפיין הבחירות שלו. אומאלה הצניע את קשריו עם צ'אווס, ואולם לפי ההערכות, השניים צפויים להיות בני ברית פוליטיים. מאידך, תמיכתו של הנשיא לשעבר טולדו, בבחירתו, הייתה מותנית בניתוק קשריו עם צ'אווס.
משה דיין (משפטן)
משה דיין (נולד ב-1967) הוא משפטן ישראלי ששימש כנציב שירות המדינה בשנים 2011–2017 וכיועץ המשפטי של משרד המשפטים בשנים 2003 עד 2011.
ביוגרפיה.
דיין החל את עבודתו במשרד המשפטים בשנת 1996, כעוזרו של השר צחי הנגבי. ב-2003 מונה כיועץ המשפטי של משרד המשפטים, ושימש בתפקיד זה תחת שלושה שרי משפטים.