גם אלו שאינם יכולים להטיל קסמים מסוגלים להשתמש בחפצים קסומים, אשר לרוב אינם דורשים הכשרה מיוחדות. ישנם כלים שההשפעה הקסומה שלהם פועלת כל הזמן, או שיקויים שכל שיש לעשות כדי להפעילם הוא לשתות אותם; ישנם חומרים קסומים שיש למרוח על חפצים כדי להפעיל את ההשפעה הקסומה של החומר על החפץ (כגון מריחת רעל על להב של חרב), וישנם כלי-נשק קסומים שהקסם שלהם פועל כל הזמן, והשפעתו היא בדרך-כלל שיפור סיכויי-הפגיעה והנזק של הנשק (בצורת תוספים לגלגולי הקוביות). דמויות שחקן ברמה גבוהה יכולות ליצור חפצי קסם. תהליך זה יקר מאוד, מפרך, דורש הרבה ניסיון וגוזל הרבה זמן בעולם המשחק.
מקצועות המסוגלים להשתמש בקסם.
המקצועות המסוגלים להשתמש בקסם כלשהו מתחלקים בחלוקה גסה לארבע קבוצות: קסם קלאסי, קסם קדוש, קסם מהטבע ושונות.
מקצועות נוספים.
במהדורות 3, 4 ופאת'פיינדר נוספו מספר מקצועות ומקצועות יוקרה אשר היוו הרחבה למקצועות הקסם המקוריים.
מסורות הקסם.
נהוג לחלק במהדורות השונות של מבוכים ודרקונים את הלחשים לכמה קבוצות כלליות, שנקראות מסורות הקסם (Schools of Magic, תורגמו גם כ"אסכולות"). מסורות הקסם השונות נבדלות אחת מן השנייה בסגנון ההשפעות שלהן. בחלק מהמהדורות כמה מהמקצועות מטילי-הלחשים (בעיקר, האשף) יכלו להתמקצע במסורת אחת ספציפית ולזכות ביתרונות בשימוש בלחשים מהמסורת שנבחרה, במחיר חסרונות או חוסר גישה מוחלט למסורת אחרת. במהדורה החמישית, שמונה המסורות הופיעו כתתי-מקצוע של מקצוע האשף. שמונה מסורות הקסם הן:
אמפיביה
רבי יוסף חיים
סטארבקס
סטארבקס (באנגלית: Starbucks Corporation) היא רשת בתי קפה אמריקאית רב-לאומית, והגדולה בעולם. מטה החברה נמצא בעיר סיאטל שבמדינת וושינגטון בארצות הברית. החברה קיבלה את שמה משמו של "סטארבק", דמות בספר מובי דיק, וסמלה הוא סירנה מצוירת. נכון ליוני 2018, מונה הרשת 28,218 סניפים בלמעלה מ-76 מדינות ברחבי העולם, מתוכם 14,451 סניפים בארצות הברית (ובעבר גם בישראל). לחברה סניפי "דרייב ת'רו" רבים שבהם הלקוחות מזמינים את המוצרים מתוך רכבם.
היסטוריה.
הסניף הראשון של סטארבקס נפתח בסיאטל בשנת 1971 על ידי שלושה שותפים - ג'רי בולדווין, זאב סיגל, וגורדון בווקר, שרצו למכור פולי קפה איכותיים ומכונות קפה ב-Pike Place Market (סניף שקיים עד היום).
היזם היהודי-אמריקאי הווארד שולץ הצטרף לחברה בשנת 1982 ובהשראת ברי-האספרסו האיטלקיים, הקים את רשת בתי הקפה Il Giornale בשנת 1985. כמה שנים לאחר שהבעלים המקוריים ניצלו הזדמנות ורכשו את Peet's Coffee and Tea, הם מכרו את רשת סטארבקס לשולץ, שמיתג מחדש את רשת Il Giornale שלו כסניפי סטארבקס בשנת 1987. בשנה זו גם פתחה החברה את הסניף הראשון שלה מחוץ לארצות הברית, בוונקובר שבקנדה. בשנת 1996 פתחה החברה את הסניף הראשון שלה מחוץ לצפון אמריקה בטוקיו, מאז פתחה החברה סניפים ביותר מ-60 מדינות.
סטארבקס בישראל.
בספטמבר 2001 פתחה סטארבקס חמישה סניפים בישראל, באמצעות חברת דלק ישראל ששימשה זכיין מקומי, אך היוזמה לא עלתה יפה. עיתוי השקת הרשת בעיצומה של האינתיפדה השנייה, תחרות מצד בתי קפה מקומיים, תמהיל מוצרים לא אטרקטיבי ובחירת מיקומים שלא התאימו לבית קפה בצורה שבה פעלה הרשת, היוו את הגורמים המכריעים לכישלון ולחיסול פעילות הרשת בישראל תוך פחות משנתיים.
בעקבות הפופולריות של הרשת, החזרה של סטארבקס לישראל מהווה נושא לעצומות אינטרנטיות וכן למתיחות של אחד באפריל ברשתות החברתיות
בחודש נובמבר 2019 הודיעה הרשת כי אין לה תוכניות לפתוח סניפים בישראל.
במאי 2020, החלה חברת אסם לשווק בישראל קפסולות קפה של סטארבקס תואמות למכונות קפה של נספרסו, כחלק משיתוף פעולה גלובלי בין רשת סטארבקס לחברת נסטלה העולמית.
ביקורת.
ארגון אוקספם האשים את סטארבקס שביקש מהאגודה הלאומית לקפה לחסום רישום שלושה זני קפה אתיופים מובחרים כסימנים מסחריים בארצות הברית. התוכנית הייתה מאפשרת לאתיופיה - מולדת הקפה - לזכות בנתח גדול יותר מהרווחים במסחר בקפה, באמצעות שליטה בשימוש שנעשה בו בשווקים הבינלאומיים. נטען, שהתוצאה עלולה להיות שלילת הכנסות בסך 47 מיליון אירו לשנה ממגדלי קפה אתיופים. נוכח יותר מ-90,000 מכתבים שהביעו דאגה, הניחה סטארבקס בסניפיה עלונים בהם האשימה את אוקספם ב"התנהגות מוליכת שולל" ודרשה שהקמפיין של אוקספם ייפסק.
ב-20 ביוני 2007 הודיעו נציגים בכירים של אתיופיה ושל סטארבקס כי הגיעו להסכם בדבר הפצה, שיווק ורישוי אשר מבטיח הגנה על זכויות עובדים ועל סימן המסחר של המגדלים.
זרזיר (סוג)
זרזיר (שם מדעי: "Sturnus") הוא סוג עוף ממשפחת הזרזיריים שבסדרת ציפורי שיר.
בסוג זה ישנם שני מינים. שניהם מקננים או חולפים בארץ ישראל:
ישנם מינים נוספים ממשפחת הזרזיריים המכונים בשם "זרזיר", אך שייכים לסוגים אחרים. בעבר היו שייכים לסוג זה המינים: זרזיר ארבה (Pastor roseus), זרזיר בורמזי (Acridotheres burmannicus) וזרזיר שחור קולר (Gracupica nigricollis), המצויים בישראל, הראשון כטבעי והשאר כמינים פולשים.
זרזיר
אפרים משה ליליין
אפרים משה ליליֶין (בפולנית: Maurycy Lilien; 23 במאי 1874, דרוהוביץ', גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 18 ביולי 1925, באדנוויילר, רפובליקת באדן, גרמניה) היה צייר, צלם ותחריטאי יהודי, שפעל בגרמניה ובארץ ישראל, ממייסדי "בצלאל", המזוהה עם סגנון האר נובו. שמו יצא לפניו בשל יצירתו בנושאי יהדות וציונות; מכונה לעיתים "האמן הציוני הראשון".
קורות חיים.
ליליין נולד בעיר דרוהוביץ' שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) למשפחה ענייה. בשנים 1889-1893 למד באקדמיה לאמנות בקרקוב, מתוכן שנתיים אצל המורה הפולני יאן מטייקו, ואחר כך בווינה. כאשר סיים את לימודיו עבר לברלין, שם היה פעיל בחוגי האר-נובו הגרמני (יוגנדסטיל) ותרם איורים לעיתון "יוגנד" (גרמנית: "נעורים").
ב-1900 ראתה אור יצירתו הראשונה הקשורה לתנועה הציונית, סדרת איורים שעיטרו את ספר שיריו של בֶּריס פון מינכהאוזן, "Juda" ("יהודה"). פון מינכהאוזן היה משורר לא יהודי שהוקסם מראיית היהודים כבני ישראל העתיקים ותמך בציונות, אולם לאחר מכן הפך לאנטישמי ונאצי.
לצד יעקב ברנשטיין-כהן, חיים ויצמן, מרטין בובר, ליאו מוצקין ואחד העם היה ליליין ממייסדי הפרקציה הדמוקרטית בקונגרס הציוני החמישי (1901), וכחלק מפעולתהּ ייסד בשיתוף עם בובר וברתולד פייבל את ההוצאה לאור Jüdischer Verlag (יודישער פערלאג).
עיקר פרסומו בא לו בזכות תמונתו המפורסמת של הרצל על מרפסת המלון בבזל, שהוצגה בקונגרס של שנת 1901, ובזכות האיורים שבהם הציג את הרצל המזוקן כנביא תנ"כי וכדגם לדמויות תנ"כיות שונות כמו משה. לפרסום רב זכו גם תחריטים שהכין בעקבות תמונות שצילם בארץ ישראל, של מראות מירושלים ומארץ הקודש. תחריטיו ואיוריו של ליליין משקפים השפעה ניכרת של המאייר והצייר אוברי בירדסלי.
בשנת 1906 עלה לארץ ישראל, ויחד עם בוריס שץ ויוליוס רוטשילד ייסד את בית הספר לאמנות "בצלאל". לימד הכיתה הראשונה שלו ועיצב את סמלו של בית הספר. כעבור שנה חזר לגרמניה, שם חי רוב חייו. ביקר בארץ ישראל עוד שלוש פעמים.
נחשב אחד מגדולי האמנות היהודית ומניח היסוד לאיור הציוני, הייתה לו השפעה גדולה על עולם האסוציאציות החזותיות-אמנותיות בארץ-ישראל ובעולם היהודי, לפחות בשני העשורים הראשונים של המאה. השילוב של נושא תנ"כי, הקשר ציוני, תפאורה מזרחית ודרך עיצוב אידיאליסטית מערבית הוא תמצית יצירתו. אמני "בצלאל" רקחו את יצירותיהם על-פי המינון הזה. גם אמנים כראובן רובין ואריה לובין הושפעו מאוד מליליין בראשית דרכם.
על שמו רחובות בירושלים ובתל אביב.
זמיר
זמיר (שם מדעי: "Luscinia") סוג עוף ממשפחת החטפיתיים שבסדרת ציפורי שיר. בעבר היה הסוג שייך למשפחת הקיכליים, חוקרי טבע שמרניים עדיין מקטלגים את הסוג במשפחה זו.
מיון.
בסוג שלושה מינים שמקננים או חולפים בארץ ישראל:
מינים אשר אינם מצויים בארץ:
טורים
טורים היה שבועון ספרותי עברי שיצא לאור בתל אביב בידי חבורת סופרים, משוררים, מתרגמים ועורכים. גיליונו הראשון נדפס בשנת תרצ"ג 1933, והאחרון, מס' 53, נדפס בשנת תרצ"ה 1935.
השבועון יצא לאור ללא ציון שם העורך. היוצרים המרכזיים שכתבו בו היו המשוררים אברהם שלונסקי, נתן אלתרמן, לאה גולדברג, רפאל אליעז, אברהם חלפי, אבות ישורון, יחיאל פרלמוטר ואליהו מייטוס. מבין הסופרים היו בחבורה יעקב הורוביץ, ישראל זמורה, א"ד שפירא-שפיר, מנשה לוין, מיכל יצחק רבינוביץ' יצחק נורמן, יוסף סערוני ואחרים.
השבועון "טורים" הוקם כדי לנגח את חבורת ביאליק ששלטה בעולם הספרות העברית, ואת כתב העת "מאזנים" הוותיק, כלי הביטוי העיקרי של הסופרים מדורו של ביאליק. כמו כתבי עת אחרים, פרסם "טורים" מספר לא קטן של מניפסטים ותרגומים מספרות העולם בת הזמן.
בשנת תרצ"ח (1938) חודשה הופעתו של השבועון "טורים" לזמן קצר עד סוף שנת תרצ"ט (1939). אברהם שלונסקי היה העורך של הגרסה המחודשת. לחבורת היוצרים נוספו המשוררת יוכבד בת מרים, המשורר יונתן רטוש, המשורר משה ליפשיץ והפובליציסט יצחק גרינבוים, לימים שר הפנים של מדינת ישראל. לאחר כשנה התפזרה החבורה, הופעת השבועון פסקה, והיוצרים התארגנו בחבורות אחרות וסביב כתבי עת חדשים.
כתובים (כתב עת)
כתובים - שבועון לשאלות התרבות הספרות והאמנות, הוא כתב עת ספרותי עברי, שיצא לאור בתל אביב במשך כשבע שנים. הגיליון הראשון נדפס בשנת תרפ"ו 1926 והגיליון האחרון נדפס בשנת תרצ"ג 1933.