עזוב וחולה, גאורגה שטפאן נפטר בשנת 1668 בעיר שטטין, כיום שצ'צין, בארמון שקיבל להתאכסן בו זמנית ממלך שוודיה, קארל האחד עשר.
למרות שבאוסטריה הבטיח שאם יחזור לשלטון יאפשר פעילות ישועים במולדובה, שטפאן גאורגה לא המיר את דתו ונשאר נוצרי אורתודוקסי עד סוף ימיו. ליד מיטת הדווי שלו עמד ארכימנדריט בשם אנטוניה ממולדוביצה..
משם האשה שאיתו, סטפניה, הביאה את גופתו לקבורה למולדובה ונקבר במנזר קאשין.
לא קיימת מצבה שתסמן את מקום קבורתו.
מורשתו.
למרות קמצנותו, חמדנותו ודימויו של גאורגה שטפאן כ"לוגופט הבוגדני שמרד באדונו", אישיותו זכתה לשבחים מהכרוניקן "מירון קוסטין" - כפי שאמר - "גאורגה שטפאן הוא אדם במלוא מובן המילה, בעל ראש שלם, אופי עמוק, לא הרבה אנשים כמוהו נולדים במולדובה" . שטפאן ניסה לתמרן בזירה בינלאומית מסובכת, הקים את מנזר קאשין ושיפץ את מנזר פוטנה ומנזרים וכנסיות נוספים. בשנות גלותו במערב תרגם ועיבד שטפאן ספר תפילות מסלאבונית (סלאבית כנסייתית) לרומנית ("תפילות לכל שבוע, שלוש ביום" - "Molitve de rugă peste săptămână, câte trei pe zi") ספר התפילות כונה מאוחר יותר "הקובץ של גאורגה שטפאן הנודד".("Codexul pribeagului Gheorghe Ştefan").
קישורים חיצוניים.
Ionuţ Chetreanu - "Descoperire arheologică în parohia Sfinţii Mihail şi Gavriil din Mânăstirea Caşin, 24.4.2010"
Sergiu Bacalov - "Boierimea Ţării Moldovei la mijlocul secolului al XVII-lea- începutul secolului al XVIII-lea," Academia de Ştiinţe a Moldovei, Institutul de istorie, stat şi drept, Chişinău 2007
Alexandru Vlahuţă "Din trecutul nostru - Ţările Române în veacul al XVII-lea"
Carmen Drăgan - "Literatura peregrinilor", Jurnalul naţional, 12 februarie 2007
Gheorghe Pungă "Istoria medievală a românilor", vol.2, Universitatea Al.I.Cuza, Iaşi
סטיב מק'קורי
סטיב מק'קורי (באנגלית: Steve McCurry; נולד ב-23 באפריל 1950 בפנסילבניה, ארצות הברית) הוא צלם עיתונות אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל הצילום "הילדה האפגנית", אשר הופיע לראשונה בנשיונל ג'יאוגרפיק ובו מצולמת הילדה האפגנית שרבט גולה.
עבודתו.
מק'קורי, למד במקור קולנוע באוניברסיטה לאחר מכן הסב את לימודיו לתיאטרון. הוא החל את קריירת הצילום שלו במלחמת אפגניסטן. מק'קורי התחפש למקומי והסתיר את המצלמה שלו בבגדיו. הצילומים שלו היו בין הצילומים הראשונים מן המלחמה והתפרסמו בהרחבה. כיסוי המלחמה זיכה אותו במדליית רוברט קאפה לדיווח מצולם מחו"ל.
מק'קורי המשיך לסקר אזורי קרבות בכל העולם, כולל מלחמת איראן–עיראק, מלחמת האזרחים בלבנון, מלחמת המפרץ, קמבודיה, הפיליפינים ואפגניסטן. עבודותיו התפרסמו במגזינים בכל העולם ובמיוחד ב"נשיונל ג'יאוגרפיק". מק'קורי חבר בסוכנות הצילום מגנום מאז 1986
הכרה.
צילומו המפורסם ביותר של מק'קורי הוא "הילדה האפגנית". תמונה זו הופיעה בשער המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק ביוני 1985 ונבחרה מאוחר יותר על ידי המגזין בתור הצילום המפורסם ביותר בהיסטוריה של העיתון. הצילום שימש באופן נרחב גם בפוסטרים, לוחות שנה ובחוברות מידע המחולקות על ידי ארגוני זכויות אדם. זהותה של הילדה האפגנית נותרה לא ידועה יותר מ-15 שנה עד שב-2002, אחרי הכניסה האמריקאית לאפגניסטן, מצאו את האישה, שרבט גולה ואף צילמו אותה שנית.
בשנת 2011 הוא הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות עכשווית ברומא. התערוכה עוצבה על ידי פביו נובמברה.
מכתב איינשטיין-סילארד
מכתב איינשטיין-סילארד הוא מכתב שנשלח על ידי הפיזיקאים אלברט איינשטיין ולאו סילארד לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ב־2 באוגוסט 1939. המכתב, שנכתב ברובו על ידי סילארד תוך התייעצות עם ידידיו הפיזיקאים ההונגרים אדוארד טלר ויוג'ין ויגנר, המליץ בפני הנשיא על פיתוח פצצת ביקוע גרעיני על ידי ארצות הברית, ופתח שרשרת אירועים שהביאה בסופו של דבר לפרויקט מנהטן, ולהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
רקע.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20, ובייחוד לקראת סוף העשור, היגרו פיזיקאים רבים מאירופה לארצות הברית. בין פיזיקאים אלו היו גם סילארד, טלר וויגנר. סילארד, שחזה את אפקט תגובת השרשרת עוד לפני שאוטו האן וליזה מייטנר הוכיחו בניסוי שתגובה כזו אפשרית, דאג מאוד מהאפשרות שגרמניה הנאצית תפתח נשק ביקוע, ושוחח על כך עם טלר וויגנר. חששותיהם עוד התגברו כשגרמניה, פולין והונגריה חילקו ביניהם את צ'כוסלובקיה, משום שרוב מרבצי האורניום שהיו ידועים באותו הזמן באירופה נמצאו בארץ זו.
השלושה החליטו לנסח מכתב לנשיא ארצות הברית להזהיר מפני סכנה זו, וכן כדי להמליץ שארצות הברית תפתח בתוכנית לפיתוח נשק ביקוע בעצמה. כיוון ששלושתם היו מהגרים חדשים, ולמרות היותם פיזיקאים חשובים, הם לא היו ידועים מחוץ לחוגי האקדמיה. הם העלו לפיכך את הרעיון שהמכתב ישלח על ידי המדען והפיזיקאי הידוע ביותר בעולם, אלברט איינשטיין, וכך יזכה לסיכוי טוב יותר להגיע לידי הנשיא. סילארד, שהיה תלמידו של איינשטיין בשנות העשרים (הם אף רשמו פטנט ביחד) כתב את המכתב, ונסע לאוניברסיטת פרינסטון לדבר עם איינשטיין. הוא הציג לפני איינשטיין את כל המידע שהיה בידיו בנוגע למצב חקר הגרעין באירופה, וכן את חששותיו לגבי מרבצי האורניום בצ'כוסלובקיה, ואיינשטיין השתכנע לחתום על המכתב.
מסירת המכתב והקמת הוועדה המייעצת לאורניום.
איינשטיין חתם על המכתב ב-2 באוגוסט וזה נמסר לכלכלן אלכסנדר זקס כדי שימסור אותו לרוזוולט. המסירה התעכבה משום שרוזוולט היה עסוק עם תוצאות פלישתה של גרמניה הנאצית לפולין. המכתב נמסר לרוזוולט ב-11 באוקטובר, ולאחר שרוזוולט שמע מזקס את תמצית המכתב, הקים את הוועדה המייעצת לאורניום. הוועדה בראשות לימן ג'יימס בריגס, ראש מכון התקנים הלאומי, התכנסה ב־12 באוקטובר, והוקצב סכום של 6000 דולר לצורך ניסויים בנייטרונים על ידי פרמי באוניברסיטת שיקגו.
הצעדים הבאים.
הוועדה המייעצת לאורניום לא קידמה במרץ את נושא פיתוח הנשק, ושני ארגונים אחרים המשיכו במשימה: "הוועדה הלאומית למחקר ביטחוני" ו"המשרד למחקר ופיתוח מדעי", עד שב-1942 חקר תגובת השרשרת עבר ל-Manhattan Engineering District - MED, שם הקוד של פרויקט מנהטן.
איינשטיין עצמו לא השתתף בחקר הגרעין, ולדברי לינוס פאולינג התחרט על שהסכים לחתום על המכתב, בגלל השימוש שנעשה בפצצת האטום כנגד אוכלוסייה אזרחית. איינשטיין הצדיק את חתימתו בכך שהסכנה שגרמניה הנאצית תגיע ראשונה לפצצה גרעינית עולה בהרבה על הנזק שנגרם.
וולקונסקואיט
וולקונסקואיט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) המכיל כרום, מגנזיום אלומיניום וברזל השייך לקבוצת הסמקטיט, אחד מסוגי מינרלי החרסית.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של הווולקונסקואיט היא (Ca0.3(Cr+3,Mg,Fe+3)2(Si,Al)4O10(OH)2·4(H2O.
הווולקונסקואיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "C2/m". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.16, b=8.94Å, c=14.4Å, וגודלה של זווית β הוא 90°.
המבנה הפנימי של הווולקונסקואיט, כמו של המינרלים בקבוצת הסמקטיט, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון כרום, מגנזיום או ברזל.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בווולקונסקואיט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים.
תכונות פיזיקליות.
המינרל מופיע כמסה חסרת צורה, כקשקשי דגים (כמו נציץ) או סיבים. יש לו פצילות מושלמת על {001} והוא נשבר בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל נמוכה, 2-1.5 בסולם מוס. משקלו הסגולי הממוצע 2.25 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הווולקונסקואיט הם: nα=1.551-1.560, nβ=1.569 ו-nγ=1.564. גבישי הווולקונסקואיט שקופים למחצה, וצבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק-כחלחל, ירוק בהיר עד ירוק כהה, ירוק-אזמרגד. הברק של הווולקונסקואיט הוא דמוי שרף עד עמום, והנפיצה שלו חזקה.
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה ב-1830 בהר אפימיאטסקיה, סמוך לכפר אפימיאטי, נהר קאמה, אוחנסק (Оха́нск), מחוז פרם הרי אורל בפדרציה הרוסית, ותואר לראשונה ב-1831 על ידי הגאולוג הגרמני אלכסנדר קמרר (August Alexander Kämmerer). המינרל קרוי על שם פיוטר מיכאלוביץ' וולקונסקי (רוסית Пётр Миха́йлович Волко́нский 1852-1776), פילדמרשל בצבא האימפריה הרוסית, חבר במועצה המדינית ושר בממשלת הצאר ניקולאי הראשון האחראי על מדעי הטבע.
שימושים.