על פי מחקר שביצעו חוקרים בישראל והתפרסם בנובמבר 2007, התברר שהשקיה במים מותפלים עלולה לגרום לנזקים לגידולים חקלאיים. זאת כיוון שמים מותפלים חסרים מינרלים החיוניים לבריאותו של הצמח. בשנת 2004 שיפרה מקורות את תהליך ההתפלה, עם הוספת אמצעים לסילוק בור מהמוצר, אשר תרמו למניעת הנזקים לגידולים החקלאיים.
מחסור במגנזיום.
שתיית מים היא מקור לכ-20% מכמות המגנזיום ההכרחית לגוף. בתהליך ההתפלה מוסר מן המים המגנזיום. יש המצדדים בהשבת מגנזיום למים מותפלים, לעומתם יש המצדדים בחלוקת תוסף מגנזיום לצריכה אישית משיקולי יעילות ועלות ציבורית.
מחסור במינרל זה מתבטא גם בשיעורו הנמוך בגידולים ופרות בפרט המושקים במים מותפלים, גורם מכפיל להשפעת המחסור במינרל ההכרחי לפעילותו התקינה של הגוף.
חשדות למחסור ביוד.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 התגלה על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי אוניברסיטאי "ברזילי", חשד שהעלייה בשימוש במים מותפלים קשורה במחסור יוד ולכן בהפרעות כתוצאה ממחסור יוד. ממחקר ישראלי עולה כי חלה עלייה בעשור האחרון בשימוש בתרופות לטיפול בתחלואת בלוטת התריס, דבר העלול להעיד על עליה בשכיחות מחסור ביוד. עוד נמצא כי ערכי תירוגלובולין (thyroglobulin - Tg) מוגברים בדם קשורים במחסור יוד בתזונה ובזפקת.
מנתוני סקר ארצי ראשון שנערך בישראל עולה עוד כי בקרב 62 אחוזים מילדים בגיל בית הספר ובקרב 85 אחוזים מהנשים ההרות שנבדקו, רמות היוד שנמצאו היו נמוכות מהמינימום המומלץ על ידי ארגון הבריאות העולמי. בשנה שקדמה לעריכת הסקר, כמות המים שהופקה ממתקני ההתפלה היוותה כ-50% מכמות המים השפירים המסופקת לכל הצרכים וכ-80% מכמות המים המסופקת לצרכים הביתיים והתעשייתיים.. הסקר נערך ב-229 יישובים ברחבי ישראל וכלל מדגם מייצג של מעל 2,000 משתתפים מכל מגזרי האוכלוסייה העיקריים בישראל (ערבים, יהודים חילונים ויהודים חרדים). לאחר הסקר פרסם משרד הבריאות המלצות חדשות בנושא, בדגש על נשים הרות וכאלה המתכננות להרות.
בעולם.
בשנים האחרונות ירדה באופן חד עלות התפלת המים בעולם. מפעל מודרני ויעיל להתפלת מי ים מייצר מים נקיים במחיר שהוא רק 20% מעל למחיר של חפירת בארות ושאיבה בנקודה חדשה. המפעלים החדשים שולטים ברמת המליחות, הטמפרטורה והלחץ כדי להביא לתנאים אופטימליים ליעילות ההתפלה.
התפלה של מי ים נפוצה במדינות המזרח התיכון, צפון אפריקה ואיים מבודדים. בנוסף מתבצע התהליך פעמים רבות על ספינות וצוללות, השיטה שמשתמשים בה במקומות אלו היא הרתחת המים בלחץ נמוך, וכך בטמפרטורה נמוכה בהרבה מהרגיל. בשל הטמפרטורה הנמוכה, אנרגיה נחסכת. אולם, החיידקים במים נותרים חיים, ולכן צריך להעביר את המים בתהליכים נוספים לפני שניתן לשתות אותם.
כווית היא המדינה הראשונה שבנתה מפעל התפלת מי ים גדול בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיא המדינה היחידה המשתמשת בשיטה זו גם לחקלאות ולא לשתייה בלבד. מתקן ההתפלה הגדול בעולם כיום נמצא באיחוד האמירויות הערביות, אשר כושר ההתפלה השנתי שלו עומד על כ-230 מיליון מ"ק.
בהודו בשנת 2010 הופעל מתקן התפלת מי-ים מינג'ור, המתקן הגדול במדינה המשתרע על שטח של כ-60 דונם.
בישראל.
מאזן המים של ישראל הוא שלילי, כלומר המדינה משתמשת ביותר מים מכמות הגשם הממוצעת. מיום הקמתה של מדינת ישראל לא חדלה סוגיית המחסור במים בארץ להטריד את קברניטיה, ועל כן חיפשה ישראל מאז ומתמיד פתרון לבעיית המים כשרעיון ההתפלה עומד בבסיס רוב התוכניות.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקם באילת מתקן להדגמת תהליך זרחין שהומצא על ידי אלכסנדר זרחין, ושהיה מבוסס על הקפאת חלק ממי הים המוזנים למתקן הנמצא תחת ואקום, הפרדת הקרח הנוצר מהתמלחת הנותרת והתכתו לקבלת מים מותפלים, שכן הקרח הקופא אינו מכיל מלח. תהליך זה הסתבר כלא יעיל (אף על פי שאלכסנדר זרחין חלק על מסקנה זו) ונזנח. המדחס שהיווה את לב המתקן, שימש כחלק מרכזי במתקני זיקוק אדים דחוסים שיוצרו על ידי החברה המקימה ששמה שונה בהמשך ל-"איי. די. אי. טכנולוגיות (הנדסת התפלה)". חברה זו הקימה בעולם מתקני התפלה בשיטות שונות. בתחילת שנות ה-70 הקימה החברה באילת מתקן התפלה שפעל על עקרון הזיקוק הרב שלבי. מתקן זה פעל בהצלחה מספר שנים כשהקיטור הדרוש להנעתו התקבל מדוד קיטור ייעודי שהיווה ממתקן זה.
החלטת הממשלה מיוני 2008 (מספר 3533) קבעה כי יש להגדיל את היקף התפלת מי הים בישראל מ-505 מיליון מ"ק בשנה, עד שנת 2013 ול-750 מלמ"ש, עד לשנת 2020.
נכון לשנת 2018, בישראל חמישה מפעלים מרכזיים להתפלת מי ים: באשקלון, באשדוד בפלמחים, בשורק ובחדרה. בנוסף קיים תכנון למפעל שישי בסמוך לקיבוץ שמרת. כל המפעלים המרכזיים מתפילים את המים בשיטת האוסמוזה ההפוכה. השפעתם הסביבתית של מתקנים אלה נבדקת בקפידה באמצעות מודלים שמבוצעים על ידי המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון.
צריכת המים הכוללת בישראל ב-2013 עמדה על 2,200 מיליון מ"ק בשנה מתוכם כ-1,150 מלמ"ש מים שפירים, ומתוך אלה כמחצית (500 מלמ"ש) הופקו במתקני התפלה.
טוקסין
יאפטוס (מיתולוגיה)
יאפטוס (באנגלית Iapetus; ביוונית עתיקה Ἰαπετός), היה אחד מ-12 הטיטאנים, האלים שקדמו לאלים האולימפיים במיתולוגיה היוונית. בנם של אורנוס וגאיה. אביהם של אטלס, אפימתאוס ופרומתאוס. הוא גם הטיטאן שממונה על כיוון המערב.
יאפטוס השתתף יחד עם אחיו ואחיותיו במלחמה של האלים נגד הטיטאנים, לאחר ניצחון האלים, ירד, יחד עם אחיו ואחיותיו, למדרגה נמוכה יותר מהאלים האולימפיים.
כמה תאולוגים וחוקרים ציינו את דמיון השם עם יפת בן נח, היו שהשוו שמו לשם העיר יפו.
שמו של הירח השלישי בגודלו של כוכב הלכת שבתאי קרוי יאפטוס.
בתרבות.
בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס, בספר בית האדס מוצג יפטוס בתור בוב הטיטאן - נקרא בוב לאחר שפרסי ג'קסון דחף אותו אל נהר לתה ושם נמחקו זיכרונותיו, הוא עוזר לפרסי ואנבת', ומדריך אותם לשערי המוות בטרטרוס - והוא גם מת שם על ידי טרטרוס בעצמו יחד עם בוב הקטן - החתול שלד שלו
יאפטוס
יפטוס
צבעוניים (קבוצה אתנית)
המונח צבעוניים (באנגלית: Coloureds) בדרום אפריקה מתייחס לקבוצת אוכלוסייה המורכבת מבני תערובת של צאצאי המתיישבים האפריקאנרים ובני שבטים אפריקאיים, אליהם נתערבבו גם חלקים ממוצא של עמי דרום-מזרח אסיה. בארצות הברית, זהו מונח בלתי תקין פוליטית המתייחס בעיקר לאפריקאים או אינדיאנים.
בדרום אפריקה.
האוכלוסייה הצבעונית נוצרה, ברובה, כתוצאה מהעובדה שבראשית ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה היו המתיישבים הבורים הלבנים אוכלוסייה שכללה בעיקר גברים. מיעוט הנשים במושבה הביא לתופעות של ניצול מיני של בנות העבדים השחורים והאסייתים, שכתוצאה ממנו נולד דור של בני תערובת בחוותיהם של המתיישבים. בני תערובת אלה זכו ליחס של התנכרות הן מצד האוכלוסייה הלבנה והן מצד האוכלוסייה השחורה, והתפתחו בקהילות נפרדות של עצמם.
בשנות שלטון האפרטהייד וההפרדה הגזעית שהנהיג, קיטלג אותם הממשל כגזע בפני עצמו, בצד הלבנים והשחורים, למרות שבפועל אין להם מאפיינים גזעיים ואתניים ברורים וחד-משמעיים. הוקצו להם אזורי מחיה משלהם, בתי ספר נפרדים וכדומה. עם זאת, כתוצאה משנות האפליה וההפרדה, ותחושתם כדחויים הן מצד המיעוט הלבן והן מצד הרוב השחור, פיתחו תרבות פוליטית משלהם ונאבקו על זכויותיהם. הם לא נהנו מזכויות היתר של הלבנים, אך בתקופות מסוימות זכו לזכויות יתר מועטות על פני השחורים. גם האוכלוסייה ההודית הגדולה בדרום אפריקה קוטלגה על ידי השלטונות במעמד שווה ערך לצבעוניים.
הצבעוניים בדרום אפריקה מונים כ-4 מיליון איש (כ-9% מהאוכלוסייה, מעט פחות מהלבנים). מבחינה דתית, מרביתם נוצרים קלוויניסטים המשתייכים לכנסייה ההולנדית-רפורמית, עם מיעוט מוסלמי. רובם המכריע (כ-90%) דובר את שפת האפריקאנס כשפת אם.
בארצות הברית.
בארצות הברית ובבריטניה, הוראת המונח צבעוניים ("Colored", באיות אמריקאי), נקרא People of Color ("אנשים של צבע" בתרגום חופשי לעברית), והוא שונה במקצת ומתייחסת בעיקר לאפריקאים או אינדיאנים. יש להבחין בין השימוש במונח בהקשרו הדרום אפריקני לזה האמריקני, כשבצפון אמריקה מונח זה נחשב לכינוי מבזה שאינו תקין-פוליטית כיום.
דעה קדומה
דעה קדומה היא עמדה נלמדת, לרוב שלילית, כלפי נושא מטרה כלשהו, עוד בטרם התקיימה עמו אינטראקציה חברתית, כל זאת על סמך השתייכותו החברתית של הפרט. בעוד שסטריאוטיפ הוא הכללה נמהרת הנוגעת למאפיינים של קבוצה חברתית, והדבקת מאפיינים אלה על כל חבר באותה קבוצה איתה האדם בא במגע, דעות קדומות נוגעות ליסוד הנפשי שבחוויה זו. מדובר, לרוב, ברגשות שליליים כלפי קבוצה חברתית וכל מי שחבר בה.
ההגדרה הקלאסית של "דעה קדומה" מקורה בעבודתו של גורדון אולפורט, "טבעה של דעה קדומה", משנת 1954. לפי גורדון, יש לדעה קדומה שני מרכיבים, יחס ואמונה, והיא באה לידי ביטוי ברמות הולכות וגדלות של אינטנסיביות; לשון הרע, הימנעות, אפליה, אלימות והרס פיזיים (ראו סולם אולפורט).
קשר בין עמדה פוליטית לבין דעה קדומה.
מחקרים פסיכולוגיים שהוצגו בינואר 2017 בכנס השנתי של "האגודה לפסיכולוגיה חברתית ולפסיכולוגיה של האישיות" (SPSP), הראו כי גם שמרנים וגם ליברלים לוקים במידה שווה בדעות קדומות כלפי בעלי השקפות אחרות.