גירושיו של גרין מתבצעים והוא מתחיל לצאת שוב. בעבודה, הוא מתקדם ומתמנה לראש המתמחים. הוא מתעמת עם חברו הטוב, דאג רוס, שהנהלת בית החולים לא רואה בעין יפה את התנהגותו ההוללת. כמו כן גרין מתעמת גם עם המתמחה הראשית החדשה, ד"ר קרי ויבר. רוס לא הולך לפי הפרוטוקולים ומטפל בילד חולה איידס, ועומד בפני פיטורים. הוא כבר קיבל הצעת עבודה במרפאה פרטית כשהוא מציל בגבורה ילד שתקוע בצינור ביוב בפרק הבלתי נשכח "גיהנום ומים גבוהים". גבורתו זוכה לכיסוי תקשורתי נרחב ובית החולים מסכים להמשיך להעסיק אותו לאחר שד"ר רוס קיבל פרס על שירות יוצא מהכלל לקהילה. מאוחר יותר בעונה, רוס נכנס לקשר רומנטי עם החברה של אביו. לואיס נשארה לבדה עם תינוקת כשאחותה קלואי ברחה והשאירה את ביתה סוזי עם סוזן. סוזן מנסה למצוא זמן גם לטפל בילדה וגם להשלים את ההתמחות שלה. היא שוקלת לתת את סוזי לאימוץ, אך בסוף שומרת עליה. בדיוק כשסוזן מתחילה להיקשר לתינוקת, קלואי חוזרת כאישה חדשה, וקרב משפטי מכוער מתחיל בשאלה מי יגדל את התינוקת. בסופו של דבר, סוזן נותנת את התינוקת לקלואי ומתמוטטת כשקלואי ובעלה עוברים לפיניקס, ולוקחים את התינוקת איתם.
קרטר, עכשיו סטודנט שנה רביעית, נכנס למערכת יחסים עם הסטודנטית הרפר טרייסי. האת'ווי נכנסת למערכת יחסים עם הפרמדיק שפ. הם עוברים לגור ביחד כשהשותף של שפ, ראול, נכווה בכל גופו ומת. מותו של ראול מפתח רגשות אשמה עזים אצל שפ, שהופך לאלים והפכפך, ולאחר שהוא מסרב להצעתה של קרול שילך לפסיכיאטר, הם נפרדים. ד"ר בנטון וג'יני נכנסים למערכת יחסים, אך בסוף העונה נפרדים כי ג'יני רוצה לשקם את הנישואים שלה. ג'יני מגלה שבעלה חולה איידס ולכן אולי גם היא, ובנוסף לכך אולי גם פיטר.
עונה 3.
פרקים 48–69 (22 פרקים). החלה ב-26 בספטמבר 1996 והסתיימה ב-15 במאי 1997.
בתחילת העונה שלישית, סוזן לואיס יוצאת לפיניקס לגור עם אחותה ואחייניתה. לפני עזיבתה גרין מבין את רגשותיו כלפיה ומתחיל מרוץ נגד זמן כדי להכריז על אהבתו. הוא מגיע בדיוק לפני שהיא עולה לרכבת. הוא עוצר אותה ומצהיר על אהבתו, מתחנן בפניה שתשאר. סוזן עוזבת בכל מקרה, אבל לא לפני שמנשקת את מארק שמצהירה, ברגע שהרכבת עוצרת מחוץ לתחנה, שהיא אוהבת אותו יותר מדי. בתקופה שלאחר עזיבתה, מארק נופל לתוך דיכאון, מפתח גישה מרושעת יותר, ומתחיל לשכב עם האחות הכללית במחלקת המיון, ולאחר תקופה קצרה נפרדים. לקראת סוף העונה, הוא מותקף בשירותי חדר המיון, והוא אף פעם לא תפס את הבריון שתקף אותו. למרות שהתעורר חשד בפי חולים ובני משפחה לשעבר שהמכות שלו היו לא יותר ממעשה אלימות אקראי. הוא הופך להיות יותר ויותר פרנואידית לביטחונו האישי ומתרחק מחברים ובני משפחה. בינתיים, בין דאג וקרול נוצר קירוב שמגיע לשיאו בנשיקה בסוף העונה. קרול הולכת לבית הספר לרפואה, אבל סופו של דבר מחליטה שהיא אוהבת את עבודתה כאחות יותר מדי. קרטר שעכשיו הוא מתמחה, ממשיך להיאבק עם בנטון, ובמיוחד על התייחסותו של בנטון למתמחה בכירוגיה דניס גאנט. בסופו של דבר גאנט מתאבד כאשר זורק את עצמו מול רכבת ולמרות המאמצים של צוות חדר המיון, גאנט מת מפצעיו. קרטר בתקופה שאחרי המוות של גאנט מתחיל להאשים את עצמו ואת בנטון על כך שלא עשו יותר כדי למנוע את התאבדותו של גאנט. בנטון מתחיל לצאת עם קרלה ריס, שנכנסת להיריון ויולדת בלידה מוקדמת את בנו בסוף העונה. ויבר תומכת בג'יני, שנאלצת לחשוף את היותה נשאית HIV בתחילת העונה. בעוד ג'יני מתמודדת עם המצב שלה, היא מתקרבת לרופא ממחלקת מחלות זיהומיות, לפני חזרתה לבעלה לשעבר, אל.
עונה 4.
פרקים 70–91 (22 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 1997 והסתיימה ב-14 במאי 1998.
איוואנובו (מחוז)
מחוז איוואנובו (ברוסית: Ивановская область; תעתיק: איוואנובסקייה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי כ-300 ק"מ ממוסקבה. הוא הוקם ב-11 במרץ 1936.
המחוז מחולק ל-21 אזורים ו-6 ערים בעלות חשיבות מחוזית.
רוב שטח המחוז הוא בין הנהרות וולגה וקליאזמה.
היסטוריה.
האזור ידועה כמקום התיישבות רוסית עתיקה. בימי הביניים השטח היה חלק מנסיכות ולדימיר-סוזדל. במאה ה-19 התפתח באזור מרכז תעשייתי חשוב, בעיקר בתחום תעשיית הטקסטיל.
דמוגרפיה.
רובה המכריע של אוכלוסיית המחוז (96%) הם רוסים. העיר הגדולה - איוואנובו, ובה כ-418 אלף תושבים. כ-83% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
מסורניים
מסורניים (שם מדעי: Pristidae) היא המשפחה היחידה בסדרת המסורנאים, שפרטיה ידועים גם בשם "דגי מסור". במשפחה כלולים שבעה מינים: שישה מהם בסוג מסורן, ואחד מהם בסוג "Anoxypristis". בקדמת ראשם של המסורניים מזדקר חרטום דמוי מסור שטוח, כפול, שבו קבועות שיניים חדות.
יש להבדיל בין סדרת המסורניים ששייכים לבטאים לבין סדרת המגרנאים (Pristiophoriformes) ששייכים לדמויי כריש ודומים להם ביותר, אך הם יותר קטנים ושיניהם יותר בולטות.
ע"פ כמה חלוקות בני משפחה זו שייכים לסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
מאפיינים.
המסורנים יכולים להגיע לאורך של שישה עד תשעה מטרים. המסור עשוי להגיע לאורך שני מטרים, ורוחב בסיסו ל-30 סנטימטרים. הם נפוצים במים רדודים בימים טרופיים וסובטרופיים.
מין אחד נפוץ בחוף הים התיכון של ישראל - מסורן ארוך-שן, המזדמן גם במפרץ אילת. מינים נוספים המופיעים במפרץ אילת הם מסורן קצר-שן ומסורן ירוק. יש שהמסורניים חודרים גם לנהרות: המסורן של מפרץ מקסיקו משוטט בחלקיו התחתיים של נהר המיסיסיפי, מין אחר נע לאורך נהר הזמבזי שבאפריקה, ומין נוסף שוחה במעלה נהרות בהודו.
תפקידו העיקרי של המסור הוא ללכוד מזון, אך הוא יכול גם לשמש נשק מגן. יש שהדג נובר במסורו בטין ובחול שבקרקעית הים בתורו אחר מזונו - רכיכות, סרטנים וקיפודי ים; ויש שהוא חודר לתוך להקת דגים ו"קוצר" בהם במסורו.
מיון.
במשפחה ישנם 2 סוגים:
נבחרת בליז בכדורגל
נבחרת בליז בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בליז.
נבחרת זו נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר בעולם. הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר גביע העולם והעפילה פעם אחת בלבד לגביע הזהב בכדורגל, אליפות הכדורגל לנבחרות של צפון אמריקה, הקריביים ומרכז אמריקה.
רוב שחקני הסגל משתייכים לסגלן של קבוצות מקומיות מבליז או לקבוצות במדינות השכנות כגון קוסטה ריקה, הונדורס, ג'מייקה וברמודה. לנבחרת רק שחקן אחד בסגל המשחק בקבוצה אירופאית וזהו סילביין ליון, המשחק בקבוצת סנואיס סנט גרטיין המשחקת בליגה השלישית בצרפת.
עידו ועינם
עידו ועינם הוא סיפור קצר מאת הסופר הישראלי ש"י עגנון. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1950, ונכלל בכרך "עד הנה" בתוך מהדורת הוצאת שוקן בשנת 1962. הסיפור נחשב כשייך לז'אנר "סיפורי המעשים" של עגנון, ז'אנר שבו פועלים מבנים לא ריאליסטיים ברובד הגלוי של הסיפור. הביקורת הספרותית על הסיפור היא ענפה ופולמוסים משמעותיים הקשורים ליצירת עגנון בכללה יצאו דווקא מהדיון על סיפור זה.
תקציר העלילה.
תקציר מקוצר.
המספר יושב בבית ידידיו, שיצאו לחופשה בחו"ל. הוא מאזין לסיפוריו של גבריאל גמזו על גמולה, אשתו הסהרורית, על נדודיו בין קהילות נידחות ועל חיפושיו אחר כתבי יד ופיוטים קדומים. לאחר שהסיפור מסופר מתברר שאשתו של גמזו נמצאת בחדר הסמוך עם דוקטור גינת, חוקר מודרני המתעניין בפזמוניה ובשפתה המיוחדת של גמולה, שבאה מאחת מהקהילות הנידחות. גמולה מגלה שיחסיה עם בעלה מעולם לא התממשו. אחרי כחודש מתים גמולה וגינת.
אמצעים אמנותיים.
סימבוליות אלגורית (חלק מהאפשרויות שונות לכל דמות).
הדמויות השונות מתקשרות עם המוטיבים בקשרים שונים ולכן מעמיקות הן את דמותן שלהן והן את מורכבות המוטיבים.
הביקורת והפרשנות.
את הביקורות ניתן למיין על פי סוג הפרשנות של היצירה.
מאמרים פענחניים.
משולם טוכנר, עדי צמח, חיים ברנדויין וישראל רוזנברג מעלים פרשנות מפענחת לכל אחד מהפרטים הסימבוליים, בסגנון רשימת הסמלים לעיל. התאמת המסמל ביצירה למסומל בעולם המציאות מאפשר להבין חלקים נרחבים מהסיפור כטענות על טיבם של אירועים היסטוריים בעיקר בתולדות עם ישראל. את הביקורת על גישה זו מציגים פרשנים שונים, ביניהם דן מירון. הטענות הן שגישה כזו היא לרוב חסרת ביסוס מספיק, מתייחסת רק לפרטים המתאימים למערכת שנקבעה מראש על ידי המבקר ומתעלמת מפרטים שאינם מתאימים לה, ואינה מקשרת בין הרובד הסמוי לבין הרובד הגלוי ביצירה.
מאמרים המנסים לגעת במכלול.
מאמרים אלו אינם מפענחים כל פרט ופרט ביצירה, אלא מנסים להסביר את מכלול היצירה, בהנחה שהפרטים המוצפנים בסמלים אינם הכרחיים כדי להבין את היצירה. ביקורות כגון אלו נתנו לאה גולדברג וברוך קורצווייל. הם הבחינו בכמה שיותר מוטיבים ביצירה ודיברו על הרושם הכללי שהיא יוצרת ועל המשמעות הכללית שלה, אם כי לא ירדו לפרטי הפרטים.
מאמרי השגה תאורטיים.
מאמרים אלו מנסים לציין מהן הדרכים הנכונות לפענח את יצירת עגנון. מאמרו של מירון שהוזכר לעיל, כנגד שיטת הפענוח, הוא אחד ממאמרים אלו. גם גרשון שקד ועמיהוד גלעד עסקו בדיונים מסוג זה.
מאמרים משלבים.
הלל ברזל, יואב אלשטיין וגרשון שקד ניסו במאמרי ביקורת לשלב בין מאמצי פיענוח הצפנים המוסתרים ביצירה לבין גישות כלליות יותר, תוך שילוב הרבדים השונים ביצירה וניסיון ליצור פרשנות כוללת שתתחשב בכמה שיותר פרטים ביצירה.
מאמרים ספציפיים.
מאמרים מסוימים מתמקדים בנקודות ספציפיות ומתעלמים משאר היצירה. כך מאמרה של מיכל אורון הדן ברמזים קבליים, ומאמרו של יעקב בהט הדן במוטיב החלום.
מחקר מקיף.