בתגובה לפרדוקס מנון מציג סוקרטס את טיעון ההיזכרות דרך סיפור מיתי, על פיו הנשמות הן בנות אלמוות ולמדו הכל לפני המעבר לגוף האנושי. מאחר שהנשמה חוותה אירועים אמיתיים לפני הלידה, עלינו רק "לזכור" אותם כאשר הם חיים. זיכרונות כאלה דורשים תחקור סוקרטי, שלפי סוקרטס אינו מלמד אלא רק מזכיר. סוקרטס מדגים את שיטת החקירה והזיכרון שלו על ידי חקירת עבד שאינו יודע דבר על גאומטריה. ומראה כי עבד צעיר חסר כל השכלה מחצרו של מנון יכול ללמוד - או "להיזכר" - בהוכחה לחישוב שטחים. סוקרטס מוביל את הנער, תוך כדי הצבת שאלות ומתן רמזים, אל התשובה הנכונה. הוא לא אומר לו מהי התשובה הנכונה ולכן בסופו של דבר הידיעה "נולדה" בתוך העבד, או על פי טיעון ההיזכרות - בעקבות הרמזים הנער נזכר במה שידע כבר קודם.
בכך מציג סוקרטס את טענתו לידע מולד. על ידי ציור דמויות גאומטריות באדמה, סוקרטס מוכיח כי העבד אינו מודע כלל לאורך שבו חייב להיות צד כדי להכפיל את שטח הריבוע בעל שני הצדדים. העבד מנחש תחילה שהצד המקורי מוכפל באורך (מטר וחצי), וכאשר זה מוכיח יותר מדי, זה חייב להיות מטר. זה עדיין יותר מדי, והעבד הוא אובד עצות. בסופו של דבר העבד מגיע אל התשובה הנכונה (שהיא למעשה משפט פיתגורס למשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים).
כך מראה סוקרטס למנון שאפשר ללמוד באמצעות זיכרונות, ושפרדוקס הידע הוא שקר. הפרדוקס של מנון טוען שלמידה היא בלתי אפשרית, אבל בדיקת העבד מראה שהיא אפשרית, וכך מודה מנון בטעותו.
הבסיס של הטיעון הוא הרפלקסיה שאנו עושים על מקור הזיכרון בחיינו. לפי סוקרטס, כשאנחנו זוכרים דבר מסוים, הדבר בו אנו נזכרים הוא דבר שכבר ידענו אותו. כאשר אנו לומדים או חווים דברים חדשים, וכתוצאה מכך אנו חושבים בתבונתנו על דבר אחר - זהו הדבר שאני נזכר בו. זוהי כפיות הכרתית: מקבלים מופע אחד הגורם למופע אחר - ההיזכרות.
כשאנחנו רואים שני דברים הנראים כי אינם שווים, אזי מושג השוויון מופיע אצלנו כהיזכרות.
באמירה "זה לא בדיוק" - אנחנו נזכרים בסטנדרט. הדבר ההשוואתי, הסטנדרט, הוא דבר עמו לא נפגשנו ישירות מעולם. אנו נזכרים במשהו כשאנחנו מיישמים מושגים, ולמידת מושגים אלו היא בעצם פעולת ההיזכרות ברעיונות המוכרים לנו קודם לידתנו, או על פי הגותו של סוקרטס - טרם החיבור בין הנפש לגוף.
אניטוס.
מנון מחזיר בשלב זה את הדיון לשאלה המקורית: כיצד נרכשת המידות, על ידי הוראה - או דרך ניסיון חיים? סוקרטס מוסיף לטעון כי מוסר הוא ידע ולכן נלמד.
בשלב זה נכנס אניטוס, אותו מזהה סוקרטס כבנו של אנטימיון, המוכר לפילוסוף כאדם אינטליגנטי ובעל מוסר עבודה גבוה, ובשל כך סבור סוקרטס כי אניטוס בהחלט ראוי להצטרף לשיחה.
כאשר טוען סוקרטס שהסופיסטים הם מורים לתועלת ולא למוסר, אניטוס מזדעזע, ובהמשך נעלב מכך שסוקרטס מרמז שגברים מכובדים אינם בהכרח מולידים צאצאים שדומים להם בתכונותיהם.
אניטוס מאשים את סוקרטס בהשמצות, ומזהיר אותו מהצגה של רעיונותיו. לימים יהיה אניטוס מהתובעים המרכזיים במשפטו של סוקרטס.
ידיעה וסברה נכונה.
לאחר הדיון עם אניטוס, סוקרטס חוזר ומשוחח עם מנון. בשלב זה סוקרטס בוחן את הגדרת המושג ידיעה, ובמיוחד מפתח אבחנה בין ידיעה לבין סברה נכונה (סברת אמת, האמנה נכונה). בכך מונח הבסיס לתפיסה הפילוסופית של ידיעה כהאמנה נכונה ומוצדקת (Justified true belief). על-מנת להדגים את האבחנה וגם להצביע על קשיים הנלווים לה, סוקרטס נותן כדוגמה את הדרך ללאריסה (לאריסה הייתה עיר הולדתו של מנון) - מה ההבדל בין מי שיודע את הדרך ללאריסה, לבין מי שיש לו סברה נכונה לגבי דרך זו, אם שניהם יגיעו ללאריסה? אם אדם אחד מפרט לאדם שני את הדרך ללריסה, לאדם השני יש לכל היותר סברה בנוגע לדרך ללאריסה. אם הוא אכן הגיע ללאריסה לפי ההנחיות שקיבל - משמע שהייתה זו סברה נכונה. אולם האם זה מספיק בשביל לומר שהוא ידע את הדרך ללאריסה, עוד לפני שנסע בה אי פעם? בכך עולה הצורך לא רק בהיות הסברה נכונה, אלא גם בהצדקה, על מנת לבסס ידיעה של ממש.
מנון ופרוטגורס.
ניתן למצוא דיון בלמידה של המידות הטובות גם בדיאלוג פרוטגורס. בעוד שב'פרוטגורס' הדבר אינו אפשרי, הרי שב'מנון' טיעון ההיזכרות מצביע על קשר בין ידע לבין אמיתות נצחיות.
קבוצת דנאל
קבוצת דנאל היא חברה ציבורית אשר פעילותה מתמקדת בתחומים: חטיבת משאבי אנוש המתמחה בגיוס ובהעסקת עובדים, ניהול פרויקטים ומיקור חוץ; חטיבת סיעוד; מתמחה במתן שירותי סיעוד לקשישים על פי חוק הביטוח הלאומי; חטיבת רפואה פרטית וחטיבת אוכלוסיות מיוחדות מתן שירותים בתחומי חינוך, דיור ותעסוקה לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.
נכון לשנת 2021, הקבוצה מעסיקה מעל ל-28,000 עובדים מתוכם כ-3,000 עובדי סגל מקצועיים בהם עובדים סוציאליים, רופאים, אחיות ומטפלים, אנשי מחשוב, מנהלי משאבי אנוש, בוגרי מנהל עסקים ועוד, המפעילים יחד מעל ל-100 סניפים בפריסה ארצית.
מניית דנאל נסחרת בבורסה בתל אביב בשווי שוק של 2.36 מיליארד ש"ח (מאי 2022). יו"ר החברה הוא רמי אנטין ומנכ"ל החברה הוא אילן ישראלי.
היסטוריה.
קבוצת דנאל הוקמה בשנת 1974 על ידי יהושע אדיר. החברה החלה את דרכה בתחום משאבי האנוש ובמרוצת השנים הרחיבה את פעילותה לתחומי הסיעוד, הרווחה והחינוך. במאי 1992 הפכה לחברה ציבורית ומניותיה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך. לאחר שני עשורים של גידול וצמיחה, רכשה קרן ההשקעות הפרטית KCPS בשנת 2008 51% מסך המניות של דנאל. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 2011, רכשה חברת דנאל, 50.1% מהשליטה בחברת ההשמה נישה הייטק. כחצי שנה לאחר מכן, נמכרה השליטה בקבוצת דנאל לחברת DBSI. בפברואר-2017 מכרה DBSI חלק גדול מהמניות וכיום הציבור מחזיק ביותר מ-80% מהשליטה בחברה. בשנת 2013 דנאל רכשה את הבעלות על הארגון המוביל במתן שירותים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, בית אקשטיין, ובשנת 2016 השלימה את רכישת יתרת המניות, בשנת 2019 רכשה דנאל את השליטה בחברת ד"ר לוינגר מדיקל תמורת 51% ממניות החברה ובנובמבר 2020 רכשה דנאל 51% ממניות חברת מנור מדיקל. קבוצת דנאל היא בעלת השליטה בארגון בית אקשטיין (100%) ובחברת נישה הייטק (75%) ובעיניים (51%) ובמנור מדיקל (51%).
פרשת הרעלת המזון.
באפריל 2022 כשלושים חוסים במעון בית דפנה (חברת בת של דנאל המופעלת על ידי בית אקשטיין) חלו ואושפזו בבתי חולים, עוד שלושה חוסים שלקו בהרעלה נפטרו.
ב-6 ב-יוני 2022 המפלג לחקירות הונאה במחוז תל אביב במשטרת ישראל הודיע על פתיחת חקירה פלילית בפרשת מותם של החוסים.
תחומי עיסוק מרכזיים.
קבוצת דנאל היא בעלת תו תקן ניהול האיכות של מכון התקנים 9001:2008 ISO.
פסל החירות (בודפשט)
פסל החירות או פסל החופש (בהונגרית: Szabadság-szobor; מבוטא: סאבאצ'אג סובור) הוא אנדרטה הממוקמת בגבעת גלרט בבודפשט, הונגריה. הפסל מנציח את אלו שהקריבו את חייהם עבור עצמאותה, חירותה, שגשוגה ופריחתה של הונגריה.
תיאור הפסל.
פסל הברונזה בגובה 14 מ' עומד על בסיס בגובה 26 מ' ומחזיק עלה דקל. לפסל מתלווים שני פסלים קטנים המוצבים לצדי הבסיס.
בזכות מיקומו הגבוה מעל גבעת גלרט, הפסל הוא מאפיין בולט בנוף של בודפשט.
היסטוריה.
הבסיס שעליו נמצא הפסל הוקם על גבעת גלרט, המתנשאת לגובה 250 מטר מעל העיר, בידי מיקלוש הורטי, במטרה להציב עליו פסל לזכר בנו, אישטוון הורטי, שנספה בתאונת מטוסים ברוסיה. לפי התכנון המקורי הפסל על הבסיס היה אמור להיות בדמות ילד.
בשנת 1947, הועמדה על הבסיס אנדרטה של מספר פסלים, לזכר שחרור הונגריה במלחמת העולם השנייה באוקטובר 1944, על ידי הצבא האדום. הפסל עוצב על ידי הפסל והאמן ההונגרי זיגמונד קישפלאודי שטרובל.
בדצמבר 1949 תואר הפסל בעיתון דבר:
על המצבה נרשם במקור ברוסית והונגרית:
שיכול להיות מתורגם כ"לזכר גיבורי מועצת השחרור הסובייטים, הוקם על ידי ההונגרים אסירי התודה ב-1945". במקור היו באנדרטה עוד שני פסלים, שהועברו לפארק המזכרת, מוזיאון חוץ הכולל פסלים של המלחמה הקרה הנמצא בבודפשט. בקול העם הופיע הסבר של הפסלים שהרכיבו את האנדרטה:
למרגלות המצבה, על לוח זיכרון נרשמו שמות המפקדים, הקצינים והחיילים הסובייטיים, "אשר מסרו את חייהם על שחרורה של העיר."
האנדרטה נקראה "פסל השחרור", "אנדרטת החרות" או "אנדרטת השלום".
בימי המרד ההונגרי ב-1956 האנדרטה ניזוקה בכמה מחלקיה.
לאחר המעבר בשנת 1989 משלטון קומוניסטי לדמוקרטי הכיתוב על המצבה שונה ל:
בתרגום מהונגרית: "לזכר כל אלו שהקריבו את חייהם עבור עצמאותה, חירותה ושיגשוגה של הונגריה"
כנרת רובינשטיין
כנרת רובינשטיין (נולדה ב-18 בינואר 1979) היא סופרת ישראלית, עורכת ומבקרת ספרים.
ביוגרפיה.
כנרת רובינשטיין נולדה בירושלים. למדה כתיבה, תקשורת ותסריטאות בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. בעלת תואר שני בספרות עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת התזה שלה עסקה בייצוגים של דיכוי ואלימות ברומן "קול צעדינו" לרונית מטלון. בזמן לימודיה באוניברסיטה הייתה העורכת של עיתון הסטודנטים "פי האתון" ואף ערכה את הגיליון המיוחד שיצא לרגל חמישים שנות הוצאתו לאור. מלמדת ומנחה סדנאות כתיבה יוצרת במקום לשירה בירושלים.
ספריה.
הרומן תיבת נוח מגולל את סיפורם של זוג קשישים, חווה ונוח, הנעלם מבית האבות שלהם. ההיעלמות מוצאת את משפחתה המפורקת של חווה חסרת אונים וחושפת אותם בחולשות שלהם ובמקומות האנושיים ביותר שלהם.
סיפורים קצרים פרי עטה יצאו לאור באנתולוגיה "סופת חול עומדת להגיע" (ינשוף, 2005) ובאנתולוגיה "שולחן לאחד" (בוסקילה, 2014).
בשנת 2008 זכתה במקום הראשון בתחרות הכתיבה ע"ש הרי הרשון על קובץ סיפורים פרי עטה.
לעווין-עפשטיין