פגי אשקרופט וטים פיגוט-סמית זכו על הופעתם בסדרה לפרסי הבאפט"א לשחקנית ולשחקן הטובים ביותר בסדרות טלוויזיה. כל שלוש המועמדות שהתחרו באשקרופט על הפרס היו גם הן משתתפות בסדרה.
הסדרה הייתה חלק מגל טלוויזיוני וקולנועי בריטי שעסק בתקופת שלטונם בהודו, וכלל בין השאר את הסרטים "גנדי" (1982), "אבק וחום" (1983) ו"המעבר להודו" (1984).
עלילה.
העלילה נפתחת ב-1942 בעיר הפיקטיבית מאיאפור. בתחילתה היא מתמקדת במשולש שבקודקודיו הארי קומאר (ארט מאליק), הודי שהתחנך בבית ספר פרטי באנגליה ועובד כעיתונאי בהודו, דפני מנרס (סוזן וולדרידג') ורונלד מריק (טים פיגוט-סמית), קצין משטרה ממעמד נמוך. דפני דוחה הצעת נישואין של מריק, ומעדיפה את הארי על פניו. ערב אחד מותקפים דפני והארי כשהם מבלים בגן, והיא נאנסת. בעקבות כך מריק כולא את הארי ומענה אותו.
בהמשך הסדרה דפני נפטרת בעת לידה, ומצטרפים אליה שרה לייטון (ג'רלדין ג'יימס) שגם אחריה מריק מחזר, אולם היא מעדיפה על פניו את פקודו גאי פרון (צ'ארלס דאנס). אחותה של שרה, סוזן, מתחתנת עם קצין בשם טדי בינגהם. בינגהם נהרג בקרב, מריק בא לעזרתו אך לא מצליח להציל אותו. זמן מה אחר כך מריק נושא לאישה את סוזן.
פסגת הפחד
פסגת הפחד (באנגלית: Cape Fear) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי בבימויו של מרטין סקורסזה ובכיכובם של רוברט דה נירו, ניק נולטי, ג'סיקה לאנג וג'ולייט לואיס. הסרט, שיצא למסכים ב-1991, הוא רימייק לסרט בעל שם זהה משנת 1962, שהיה עיבוד לספרו של ג'ון מקדונלד, "The Executioners". חלק מכוכבי הסרט הראשון מופיעים בסרט החדש בתפקידים משניים: גרגורי פק, רוברט מיצ'ם ומרטין בלסם. רוברט דה נירו וג'ולייט לואיס היו מועמדים לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב על משחקם בסרט זה.
עלילת הסרט.
הסרט מגולל את סיפורו של סם באודן (ניק נולטי), עורך דין במשרד פרטי בעיירה ניו אסקס שבמדינת צפון קרוליינה, ושל עבריין שעליו הגן במשפט בזמן עבודתו הקודמת כסנגור ציבורי באטלנטה; העבריין, מקס קיידי (רוברט דה נירו), נשפט אז באשמת אונס ותקיפה. באודן, שהיה מזועזע מהאלימות שהפגין קיידי כלפי קורבנו, הסתיר ממנו ומבית המשפט עדות כתובה על היותה של המותקפת פרוצה, תוך ניצול העובדה שקיידי היה אנאלפבית; חשיפת אופייה של הקורבן יכול היה להטות את תוצאת המשפט לטובת הנאשם, אך באודן מעל בתפקידו והאנס נידון לארבע עשרה שנות מאסר.
אחרי שקיידי משתחרר מבית הכלא, הוא מתגלה לבאודן לסירוגין, עד שהם מנהלים "שיחת היכרות"; במהלכה, האסיר המשוחרר מציג את עצמו ורומז לבאודן על העדות המוסתרת שבדו"ח, אליו התוודע בכלא כשלמד קרוא וכתוב. קיידי מתחיל להיטפל למשפחתו של עורך הדין, שכוללת את אשתו ליי (ג'סיקה לאנג) ואת בתו המתבגרת דניאל (ג'ולייט לואיס). הכלב המשפחתי בן הורעל באופן מסתורי; קיידי אף נצפה עומד מחוץ לגדר בית משפחת באודן לא פעם, מה שגורם לעורך הדין לשקול את האפשרות לפנות למשטרה.
קיידי פוגש בבר מקומי את לורי דייוויס (לנה דאגלס), עמיתתו של סם באודן, שייתכן וגם ניהלה איתו רומן; קיידי ודייוויס מקיימים יחסי מין בביתה. בהמשך, קיידי אוזק את ידיה של דייוויס, שסבורה שמדובר במשחק, אך הוא מוריד נתח בשר מלחיה בנשיכה, שובר את ידה ואונס אותה באכזריות. היא מסרבת להתלונן במשטרה נגד קיידי; גם הפצרותיו של באודן לא משנות את דעתה, כי אינה מוכנה נפשית לעמוד בחקירות הסנגוריה - מנת חלקן של קורבנות תקיפה מינית בבית המשפט, דבר שכעורכת דין העוסקת בנושא היא מודעת אליו היטב.
נסיונותיו של באודן לפנות למפקד המשטרה המקומית, אלגרט (רוברט מיצ'ם) כדי שיפעל כנגד קיידי, נכשלים - למרות רצונו של אלגרט לעזור לבאודן, מתברר שקיידי זהיר ואינו מבצע כל מעשה העובר את הגבול הפלילי ויכול להוות עילה למעצר.
באודן פונה לבלש פרטי בשם קלוד קרסק (ג'ו דון בייקר) ומבקש ממנו לעקוב אחר קיידי כדי לתפוס אותו עובר על החוק. קיידי מעמיד פנים שהוא מורה לתיאטרון ומצליח להתנשק עם בתו המתבגרת של עורך הדין. באודן מפתיע את קיידי במסעדה מקומית - מגיח לפניו ומזהיר אותו מלהתקרב למשפחתו. קיידי מקליט את השיחה בחשאי באמצעות מקלט שהצמיד אל תחתית השולחן. בעצתו של קרסק, באודן שוכר שלושה בריונים פורעי חוק, כדי שאלה יתקפו את קיידי; באודן צופה בתקיפה ממקום מסתור, ונחרד לראות כיצד קיידי גובר על הבריונים ומכה אותם. קיידי, נוטף דם, שומע רחש מכיוונו של באודן ומתחיל להתקרב אליו, בעודו פונה אליו בדיבור בלתי-מובן ומטיל אימה, שמתובל בציטוטים תנ"כיים. לבסוף, הוא נמנע במפתיע מלהתעמת עם באודן ועוזב את המקום. הוא משתמש בקלטת שבה מוקלט באודן מאיים עליו ובהצגת הפצעים שספג, כדי להרחיק מעליו את עורך הדין בצו בית-משפט. בנוסף, פרקליטו החדש של קיידי (גרגורי פק) פועל למען שלילת רישיון עריכת הדין של באודן על סמך קלטת האיומים.
השימוע בעניין שלילת הרישיון אמור להיערך מחוץ לעיירת מגוריו של באודן. הבלש קרסק מציע לו לביים עזיבה מוקדמת של הבית, כדי לפתות את קיידי להתגנב פנימה ואז להרוג אותו מתוך הגנה עצמית; באודן אכן מודיע למשפחתו שעליו לעזוב למספר ימים, אך חוזר בהיחבא ואורב לקיידי יחד עם קרסק. קיידי מצליח להתגנב ללא ידיעתם ורוצח את קרסק במטבח כשהוא מחופש למשרתת המשפחה - גרסיילה; קיידי בורח, ואילו בני המשפחה מגלים את גופותיהם של קרסק ושל המשרתת. מבועתים, הם ממהרים לרכב המשפחה ונוסעים לבית הסירה שלהם, שעוגנת בצפון המדינה.
קיידי מגיע אל מקום המסתור יחד עם בני המשפחה, כשהוא קושר את עצמו אל תחתית הרכב שלהם. באותו לילה הוא תוקף את המשפחה - מכה וקושר את עורך הדין באודן ומתכוון לאנוס את אשתו ואת בתו לנגד עיניו. כאשר האם מציעה את עצמה במקום הבת, הנערה מתיזה נפט על קיידי, בעת שהוא מצית את הסיגר שלו; כאשר האש אוחזת בו, התוקף נאלץ לקפוץ למי הנהר הסוערים, אך מצליח להיאחז בחבל הקשור לסירה ולטפס חזרה לסיפון.
מי הנהר גועשים עקב סופת רעמים, וקיידי, ששב לסירה, נאבק שנית עם באודן. הוא גובר עליו ועורך לו "משפט", שבמהלכו הוא מכריח את עורך הדין להודות בהסתרת העדות שיכלה להביא לזיכויו במשפט האונס. למרות ההודאה, באודן מדגיש שאינו מתחרט על מה שעשה, שכן עיסוקה של הנאנסת לא הצדיק את התאכזרותו של קיידי כלפיה. קיידי מסתער על באודן בזעם ועומד לרצוח אותו, אך מועד כאשר הסירה מיטלטלת במים הסוערים; באודן מנצל את ההזדמנות כדי להטות את כף המאבק לטובתו, בעוד אשתו מנווטת את הסירה אל הגדה; בהמשך, באודן מצליח לשים את ידיו על האזיקים של קיידי ולאזוק בהם את התוקף לצינור שבסירה. כאשר הסירה מתרסקת על שרטון, הקרב נמשך על החוף. באודן כמעט ומצליח לרוצץ את ראשו של קיידי באבן, אך קיידי נסחף בנחשול מים בעודו צורח בטירוף. אחר-כך, באודן צופה בקיידי הפצוע והמותש שוקע במים יחד עם חלק הסירה אליו הוא אזוק. באודן רוחץ את ידיו המגואלות בדם בנהר, ומצטרף אל אשתו ובתו.
צוות השחקנים הראשי.
כוכבי הגרסה הקודמת של הסרט מופיעים בתפקידים משניים.
העדות הפלביאנית
אורי טפליץ
אוּרי (אריך) טֶפְּלִיץ (בגרמנית: Uri (Erich) Toeplitz) (6 באפריל 1913 - 12 באוקטובר 2006, ישראל) היה חלילן ישראלי, ממייסדי התזמורת הארץ ישראלית והחלילן הראשון בתזמורת, מוזיקולוג ומורה למוזיקה.
חייו.
אריך טפליץ (Erich Toeplitz) נולד בגטינגן שבגרמניה, בן למתמטיקאי אוטו טפליץ. משם עברה משפחתו לקיל, בעקבות מינויו של אביו לפרופסור באוניברסיטת קיל, וב-1928 לבון, כאשר התמנה אביו לפרופסור באוניברסיטה שם. טפליץ למד נגינה בחליל ובהמשך למד מוזיקולוגיה באוניברסיטאות ברלין, בון וקלן. עם עליית הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו והצטרף לתזמורת "האגודה היהודית לתרבות" (Jüdischer Kulturbund; יידישער קולטורבונד) בפרנקפורט. ברוניסלב הוברמן, שגייס באותו זמן נגנים לתזמורת הארץ-ישראלית שהחל בהקמתה, קיבל את המלצתו של ויליאם שטיינברג, המנהל המוזיקלי של תזמורת הקולטורבונד, וצירף לשורות התזמורת הארץ ישראלית את טפליץ ועוד כמה נגנים. ב-1936 עלה בגפו לארץ ישראל.
טפליץ כיהן תקופה ארוכה בהנהלת התזמורת והיה מן הגורמים המכריעים בהבאת זובין מהטה לניהולה. כאשר החליטה התזמורת, ביוזמת מהטה, להשמיע בקונצרטים יצירות משל וגנר וריכרד שטראוס, כתב טפליץ בתוכניה מאמר על "חשיבותו של וגנר", שעורר עליו את זעם הקהל והעיתונות.
טפליץ היה מורה לחליל באקדמיה למוזיקה בתל אביב והקים תלמידים שהיו לחלילנים נודעים בארץ ובעולם. לאחר השתלמות בצרפת אצל מרסל מואיז אימץ את שיטותיו לנגינה בחליל. בין תלמידיו אורי שוהם, אבנר בירון, משה אהרן אפשטיין, בצלאל אבירם ויוסי ארנהיים.
לאחר פרישתו ב-1970, כתב עבודת דוקטור בהצטיינות יתרה על כלי הנשיפה מעץ במוזיקה של מוצרט, וכעבור כמה שנים פרסם בגרמנית ספר המבוסס עליה ("Die Holzbläser in der Musik Mozarts und ihr Verhältnis zur Tonartwahl").
ב-1992 פרסם בעברית את ה"ביוגרפיה" של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. ב-1999 פרסם בגרמנית את האוטוביוגרפיה שלו וסיפור משפחתו.
טפליץ היה חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית חיפה, פעל בהנהלת נוער מוזיקלי בישראל ובמועצה לתרבות ואמנות. עיריית תל אביב-יפו הכתירה אותו בתואר יקיר העיר.
מאשתו הראשונה אלן הייתה לו בת אחת, ומאשתו השנייה רות היו לו שני בנים.
כשנה לפני מותו של טפליץ התקיים לראשונה בתל אביב "יום החליל" ביוזמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית הישראלית ותוכנית מפתח, שהוקדש כאות הוקרה לו.
אוסף התווים הפרטי של אורי טפליץ שמור ומקוטלג במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.