בית הכנסת גלוקנגאסה (Glockengasse; רחוב הפעמון) היה אחד משני בתי הכנסת הגדולים בעיר קלן בגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה. נחנך בשנת 1861, ונהרס יחד עם יתר כ-600 בתי הכנסת בגרמניה במהלך אירועי ליל הבדולח ב-9 - 10 בנובמבר 1938.
עיצובו הפנימי והחיצוני של המבנה מזכירים את ימי הזוהר של התרבות היהודית בספרד במאה ה-11, תחת שלטון המוריש. בית הכנסת וצריחיו המזרחיים עם הכיפה בציפוי נחושת, היה בעל חזית של אבן חול עם פסים רוחביים אדומים. עיצוב הפנים תוכנן בהשראת אלהמברה בעיר גרנדה. המתחם, שהתקבל על ידי רוב תושבי קלן באהדה רבה, הציע 226 מקומות ישיבה לגברים ו-140 לנשים באולם התפילה.
אדריכלות.
תכנון בית הכנסת בצורת סמל צלב יווני שמכוסה בכיפה, הוא ייחודי וראשוני. ארבע זרועות הצלב הן בגודל זהה, כמקובל בארכיטקטורה הביזנטית. בארבע הפינות בחלק הממוקם בין הצלב והריבוע החוסם שלו, נמצאים ארבעה חללים קטנים המשמשים כחדרי כניסה. גרמי מדרגות הגישה לעזרת הנשים ממוקמות בשני חדרי הכניסה הצפוניים המשקיפות אל חזית בית הכנסת.
בתוכנית הבנייה, הכיפה משורטטת באמצעיתו של ריבוע הצלב מעל מיקום הבימה. מיקומה של הבימה במרכז מצביע על אורח החיים המסורתי בקהילה, בעת שבית הכנסת הגדול השני בקלן שברחוב Roonstrasse (נבנה בשנים 1895 - 1897), הציג חלוקה חדשה של המרחב, שהתבססה על הלך המחשבה הרפורמי. בצד הפונה לרחוב וממול לכיכר בית הכנסת הוקם מבנה נמוך יותר שחולק לחמישה חלקים. הוא אפשר גישה למדרגות הנשים, וכן שימש כשער כניסה לאולם התפילה הראשי לגברים, ולמגורי שומר בית הכנסת.
חיצון המבנה.
המבנה המרכזי הגבוה יותר ושני האגפים הצדדיים מוכתרים בחגורה דמוית חומה. האדריכל צווירנר הוסיף ארבעה מגדלונים כעין צריחי מסגד, שמעליהם כיפת בצל בתור קישוט מעל הכרכוב, ובזאת הם נבדלים מצריחי בית הכנסת טמפלגאסה (1858 - 1938) בווינה שבו המגדלונים מכתרים את העמודים.
תבליט הרוזטה בחלון הגדול בחזית הוא בהשפעת האדריכלות הגותית. מעל לצלב נמצא התוף של הכיפה ובו חלונות גבוהים. לראש התוף כיפה בצורת חצי כדור שמוכתרת בפתחי תאורה, ומעליו כיפת בצל קטנה נוספת.
פנים המבנה.
כאמור, בית הכנסת תוכנן בצורת צלב יווני שמעליו כיפה. ארבע הזרועות השוות של הצלב הביזנטי מכוסות כולן בגג קימרון בצורת עריסה, סמכיו וקורותיו נתמכים בעמודים ממתכת יצוקה.
פרט לזרוע המזרחית, שלוש הזרועות האחרות של הצלב מכילות שתי קומות יציע לנשים, ואילו ארון הקודש ממוקם בזרוע המזרח. קיר הזרוע המזרחית מקושט במעוינים בעלי מוטיב של ריבועים משולבים בסטוקו (להלן "תבליט"), שיוצרו על ידי ג'וזף הרצהיים ונצבעו על ידי פרדריק פטרי בצבעי כחול, אדום וזהב. גם כאן עבודת התבליט מזכירה את זו של אלהמברה.
יציעי עזרת נשים נתמכים בשישה עמודים ממתכת יצוקה, שצורתם דקה ומעודנת מאוד. המעקה עוטר בתבליט של הרצהיים, ונצבע בגוון זהב על ידי פטרי. ארבע הקשתות הגדולות התומכות בכיפה מקושטות גם כן בעבודת תבליט וצבועות בכחול, אדום וזהב כדי לדמות אותן לאלו של אלהמברה. הכיפה וקמרונות החבית הם המרכיבים היחידים של המבנה שאינם מכוסים בתבליט. פטרי צבע אותם בכחול עם כוכבים מוזהבים כייצוג של כיפת השמיים.
ארון הקודש הוא פרי יצירתו של הפסל סטפן מקולן, שהשתמש בשיש לבן מהעיר קרארה שבאיטליה. חלקו המרכזי עשוי צורת פרסה, וכדי להזכיר את אלהמברה ואת חזית בית הכנסת, הפסל הוסיף משני הצדדים מבנים בסגנון צריחי מסגד עם כיפות דמויות בצל. בחלקו העליון של הגמלון עומדים לוחות הברית.
המקווה במרתף נבנה גם הוא על ידי סטפן ומאותו שיש בו נבנה ארון הקודש.
שדה אלגברי
מחלף המוביל
מחלף הַמּוֹבִיל הוא מחלף ראשי בגליל התחתון, בסמוך לאלון הגליל, בו מצטלבים כביש 77 וכביש 79. המחלף נקרא על שם המוביל הארצי, שמאגר אשכול שלו נמצא בסמוך למחלף. המחלף מאפשר נסיעה רצופה ללא רמזורים או צמתים בכביש 77. כמו כן מאפשר המחלף את כל שמונת כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים.
המחלף מקשר את דרום הארץ ומרכזה לכנרת, הגליל העליון והגולן, וכמו כן משרת את תושבי עמק יזרעאל ונצרת.
תולדות הצומת.
צומת המוביל היה לצומת, עם פתיחת הקטע של כביש 77 מהסוללים לצומת גולני, במרץ 1980. במשך מספר שנים היה צומת T. עם פתיחת הקטע המערבי של כביש 77 מצומת המוביל לרמת ישי בשנת 1985, היה צומת המוביל לצמד של צומתי T.
הצומת אופיין במשך שנים רבות בעומסי תעבורה. באוקטובר 2009 החלה החברה הלאומית לדרכים בביצוע מפעל רחב היקף להפחתת העומס בצומת על ידי הסבתו למחלף. החלק העיקרי במפעל כלל הקמת גשר באורך כ-120 מטרים לאורכו של כביש 77. לצורך הקמתו, נבנה מעקף באזור הצומת, אשר שימש את התעבורה עד לפתיחת הגשר לתנועה ביולי 2011. במסגרת תוכנית שיפור התעבורה אל המחלף, הורחב גם קטע כביש 77 המחבר בין צומת ישי למחלף המוביל, שהפך לכביש דו-נתיבי בכל כיוון ומהירות הנסיעה המותרת בו על פי החוק הועלתה ל-100 קמ"ש. במקביל, הורחב גם כביש 79 לכביש דו-נתיבי בכל כיוון והעבודות בו הסתיימו בראשית 2012.
הגשר לנוסעים מדרום לצפון על כביש 77 נחנך ב-6 ביולי 2011. ב-18 ביולי 2011 נפתח על הגשר הנתיב לנוסעים מצפון לדרום על כביש 77.
ארכאולוגיה.
במסגרת העבודות להקמת המחלף, הוקדשה תשומת לב מיוחדת לאתר הארכאולוגי יפתחאל המצוי בלבו של המחלף. במסגרת עבודות ההצלה שמומנו על ידי החברה הלאומית לדרכים התגלו שבע שכבות וממצאים נדירים המעידים על מרכזיותו של היישוב במקום לפני כ-10,000 שנה.
הכלה ממש
הו הו
הו הו הוא אלבומה השלישי של להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, שיצא לחנויות בשנת 1995. האלבום בהפקתו של עובד אפרת כשל מסחרית כקודמו, אך נחשב לאלבום המפורסם ביותר של הלהקה ושממנו יצאו מרבית להיטיה.
הפקה.
לאחר כישלון אלבומה השני של הלהקה "מופע הארנבות של ד"ר קספר 2", ניסתה הלהקה לשוב לסגנון המוזיקלי מאלבומה הראשון. לאחר יציאת האלבום, הוחלף בסיסט הלהקה איציק רייזנברג שחזר בתשובה, בידי שי נובלמן. כישלון האלבום הוביל לפירוקה של הלהקה בשנת 1996.
השיר האחרון באלבום, "רוח גדולה", מעיד על פירוקה או כישלונה הצפוי של הלהקה, או על תחושת הכשל של הרוק הישראלי באותה תקופה. בחלוף מספר שנים מפירוקה של הלהקה ומעבר חבריה לעיסוקים פרטיים, זכה האלבום לפרסום רב דרך תוכניות טלוויזיה ופרסומות, והשירים בו הפכו ללהיטי רוק ישראלים מוכרים. בין להיטים אלו מצויים השירים "אחלום לנצח" שזכה לתהודה בעקבות שילובו בפסקול סדרה בערוץ הילדים הנקראת "בית משותף", "השיר שלי" שהתפרסם כשיר הפותח של תוכנית הטלוויזיה "זבנג", "תראו אותי" ו"יותר מדי".
לאחר פירוק ההרכב, בחודש אפריל 2006, נכנסו להב, ברזילי ונובלמן, בפעם האחרונה, אל אולפן ההקלטות שם הקליטו ביחד שני שירים באנגלית שנכתבו על ידי נובלמן:
In the wood ו- The Yellow Sun.
שיר נוסף Mr. Kluger, נכתב על ידי נובלמן בעברית עבור אלבום רביעי לקספרים שלא הופק כידוע.
שניים משלושת שירים אלו מצאו עצמם באלבומיו המוקדמים של נובלמן.
Caravanserai
Caravanserai (קראוונסרי) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת סנטנה. האלבום הוקלט בין 21 בפברואר ל-5 במאי 1972, ויצא לשווקים ב-11 באוקטובר 1972.
האלבום ציין נקודת מפנה בהרכב הלהקה, הבסיסט הראשון – דייוויד בראון עזב את הלהקה בשנת 1971 והוא הוחלף על ידי דאג ראוש (Doug Rauch). המתופף – מייק קארבלו שעזב גם הוא, הוחלף בארמנדו פראזה. הקלידן – גרג רולי, הסתכסך עם קרלוס סנטנה והוחלף במספר שירים בטום קוסטר.
בניגוד לסגנונה הייחודי של סנטנה, באלבום זה הופיעו שלושה שירים אינסטרומנטליים. בשנת 1998 פורסמה ביפן גרסה חדשה לאלבום שהוקלטה על גבי תקליטורי SACD.
האלבום היה בין עשרת האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 1972, בדירוג ה-"Billboard 200".
ג'יימס מייסון (שחקן)
ג'יימס נוויל מייסון (באנגלית: James Neville Mason; 15 במאי 1909 - 27 ביולי 1984) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, זוכה פרס גלובוס הזהב. היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "כוכב נולד", "נערה ושמה ג'ורג'י" ו"פסק דין".
ביוגרפיה.
נולד בעיירה האדרספילד שבמערב מחוז יורקשייר לג'ורג' ומייבל מייסון. מייסון לא למד משחק מקצועי והחל לעסוק בתחום בתור תחביב.
למד ב"מכללת מארלבורו", ולאחר מכן עסק בתיאטרון במכללת פיטרהאוס שבאוניברסיטת קיימברידג', שם למד אדריכלות.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לתיאטרון אולד ויק שבלונדון, שם עבד תחת הבמאים טיירון גאת'רי ואלכסנדר קורדה שנתן לו תפקיד בסרטו ב-1933, אולם פיטר אותו כמה ימים לאחר תחילת הצילומים.
תחילת הקריירה.
החל את דרכו במספר הפקות בריטיות דלות תקציב במהלך מלחמת העולם השנייה והתפרסם ברמה המקומית לראשונה בזכות תפקידיו בסדרות ובסרטים "נקמתו של ד"ר ג'ונס", "האיש באפור", "הגברת הזדונית" ו"טירתה של הת'ר" .
הפך לכוכב בקולנוע הבריטי בזכות הופעותיו בסרטים "הצעיף השביעי" בתור המוזיקאי הנכה ניקולאס, בתור הגנגסטר ג'וני מק'ווין בסרטו של קרול ריד "שמונה שעות ההשעיה" ובעיקר בזכות תפקידו הביוגרפי בתור הסופר הצרפתי גוסטב פלובר בהפקתו של וינסנט מינלי לרומן פורץ הדרך של פלובר "מאדאם בובארי". את תפקידו ההוליוודי הראשון עשה בסרט "במלכודת" בבימויו של מקס אופולס.
הצלחה ופרסום.
התפרסם בפעם ראשונה בתודעת הציבור האמריקאי בדמותו של גנרל הגרמני ארווין רומל בסרט "שועל המדבר: סיפורו של רומל", גילם את דמותו גם בדרמת המלחמה של רוברט וייז "חולדות המדבר".