פסאלמוס הונגריקוס (בהונגרית: Psalmus Hungaricus), (תהילים הונגריים) אופוס 13, היא יצירה כוראלית לטנור, מקהלה ותזמורת מאת זולטאן קודאי, שחוברה בשנת 1923. היצירה הוזמנה לחגיגות יובל החמישים לאיחוד בודה ופשט, לביצוע חגיגי ב-19 בנובמבר 1923, לצד "סוויטת מחול" מאת בלה בארטוק, ו"אוברטורה לפסטיבל" של ארנסט פון דוהנאני, שניצח על הקונצרט. הביצוע הראשון של היצירה מחוץ להונגריה התקיים בציריך ב-18 ביוני 1926, בניצוח פולקמאר אנדראה. יצירה זו הייתה נקודת מפנה בהכרה הבינלאומית של קודאי כמלחין, מעבר לפרסומו כאתנומוזיקולוג ומחנך מוזיקה.
רקע.
הטקסט מבוסס על פרשנות למזמור תהילים נ"ה, "האזינה אלוהים תפילתי ואל תתעלם מתחינתי", מאת המשורר המטיף והמתרגם בן המאה ה-16 קשקמטי וג מיהאלי. שלא כמקובל, בחר קודאי טקסט דתי לציון אירוע חילוני; מילות הלברית המבטאות יאוש וקריאה לאלוהים מאפשרות למלחין להתייחס אל עברה הטרגי של הונגריה והאסון שפקד אותה בעקבות חוזה טריאנון (1920), שהביא לאובדן יותר מ-70% מן הטריטוריה הלאומית שלה. המוזיקה משקפת את המשבר הלאומי במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה (חלוקת ממלכת הונגריה), והטקסט מציב את יגונו של דוד המלך אל מול סבלות המגיארים תחת שלטון העות'מאנים בהונגריה. מכאן, שה"פסאלמוס הונגריקוס" מקיף אלפיים חמש-מאות שנים של מצוקה פוליטית.
תיאור.
בראשית הפרק הראשון, עובר פרלוד תזמורתי תמציתי אל פסקת מקהלה קצרה ונוגה. הטנור הסולן נכנס מיד באריה רפסודית, שראשיתה "האזינה אלוהים תפילתי אל תתעלם תחינתי" (נ"ה:א') והמשכה, "מי יתן לי אבר כיונה".(נ"ה:ז') לאחר סולו הטנור הראשון, עונה המקהלה בקטע קצר, תיאורי, שמטרתו לשכך ולהרגיע, אך הטנור מגיב בלהט, מגנה את החוטאים שזממו להפיל תמימי-דרך. דבריו אלה מעוררים קינה כוראלית בקולות נשים ללא מילים, ואל שוועתן מצטרף הטנור, המביא את היצירה אל שיאה הכוראלי בקביעה, כי "אני אל אלוהים אקרא וה' יושיעני" (נ"ה:י"ז) ... "אתה אלוהים תורידם לבאר שחת"(נ"ה:כ"ד).
הפרק השני נפתח אטאקה, בהלך רוח מהורהר, בניגוד לקודמו, ובו קטעי סולו ממושכים לקלרינט ולכינור, על רקע נגינת נבל ופיציקטו בכלי מיתר. הטנור חוזר באריה לירית, מלאת ערגה, "ואני אבטח בך"(נ"ה:כ"ד), המשלבת להט ורוך.
בפרק האחרון מופיעה בעיקר המקהלה השלמה, המשלבת לסירוגין צלילי פומפוזיות צבאית עם דברי התרסה. היצירה מסתיימת בתפילה חרישית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מוזיקה הונגרית]]
[[קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית]]
[[קטגוריה:המקרא בתרבות ובאמנות]]
לייבורסטארט
ברית הקואופרטיבים הבינלאומית
ברית הקואופרטיבים הבינלאומית (אנגלית: International Co-operative Alliance - ICA) היא איגוד פדרטיבי המייצג את הקואופרטיבים ותנועות הקואופרציה בעולם. הוא נוסד ב-1895 על מנת לאחד, לייצג ולהגן על קואופרטיבים ברחבי העולם. באמצעות 'ההצהרה על הזהות הקואופרטיבית' הגדירה הברית את הקואופרציה ברחבי העולם. היא מייצגת 313 פדרציות קואופרטיביות בכ-109 מדינות. על פי הערכות הארגון ב-2017 בעולם כ-2.94 מיליון קואופרטיבים בהם חברים כ-1.217 מיליארד בני אדם.
על בסיס נתונים שאסף הארגון ב-2017 ב-154 מדינות, לפחות 279.4 מיליון בני אדם, המהווים כ-9.46% מאוכלוסיית העולם העובדת, מוצאים את פרנסתם העיקרים בקואופרטיבים. מתוכם, כ-11.1 מיליון עובדים-חברים בקואופרטיבים, 16 מיליון שכירים בקואופרטיבים ו-252.2 מיליון עובדים 'בחסות קואופרטיבים' (על פי רוב חקלאים נעזרים בקואופרציה לארגון ומכירת תוצרתם בחלקות המוחזקות בבעלות פרטית).
הברית מכוננת מרכז לידע משותף ומומחיות בתחום הקואופרציה, כמו גם בסיסים לשיתופי פעולה בתחום. חברי הברית הם ארגונים קואופרטיביים לאומיים ובינלאומיים מכל ענפי הכלכלה, ובכללם חקלאות, בנקאות, צרכנות, דייג, בריאות, דיור, ביטוח ועבודה. ב-2006 פרסם הארגון את ה-ICA גלובל 300 - אינדקס הקואופרטיבים והיוזמות המשותפות הגדולים בעולם, המדגימים את קנה המידה של התנועה הקואופרטיבית הבינלאומית.
ביולי מדי שנה, ביום ראשון בשבוע הראשון לחודש, מציינת הברית את 'יום הקואופרציה'.
מבנה.
לברית אספה כללית, וחבר נאמנים המונה 20 חברים. היא מפולחת לארבעה אזורים גאוגרפיים: אפריקה, אירופה, אסיה-פסיפיק ואמריקה. חלוקה נוספת שלה היא לארגונים סקטורליים: חקלאות, צרכנות, דייג, בריאות, דיור, וביטוח משותף. כמו כן כוללת הברית שורה של ועדות נושאיות: מחקר, תקשורת, משאבי אנוש, ושוויון מגדרי.
דגל התנועה הקואופרטיבית.
ב-1925 אמצה הברית את דגל הקשת בת 7 הצבעים, המייצג אחדות, גיוון, את כוחו של האור, נאורות וקידמה. ב-2001 אומץ דגל חדש באספת הברית בסיאול, קוריאה, על מנת למנוע בלבול עם דגל-קשת אחרים כגון דגל הקהילה הגאה. הדגל החדש הציג רבע-קשת בת 6 צבעים ממנה פורחות יונים, ותחתיו ראשי התיבות ICA. ב-2014 הוחלף הדגל בלוגו סגול או לבן על רקע סגול, המורכב מהאותיות CO-OP כששתי ה-O מחוברות ביניהן בדימוי של שרשרת.
צילום (פירושונים)
British Phonographic Industry
מיקטע QT ארוך
חלבון בשתן
הופעת חלבון בשתן
חזק יותר
חזק יותר (באנגלית: Stronger) הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי שהוקרן לראשונה ב-2017. הסרט מבוסס על ספר הזיכרונות של ג'ף באומן וברט וויטר הקרוי באותו שם. הסרט עוקב אחר באומן, שאיבד את שתי רגליו בפיגוע במרתון בוסטון. את באומן מגלם בסרט ג'ייק ג'ילנהול.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2017, והוא עלה לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-22 בספטמבר אותה שנה. הסרט זכה לתשבחות המבקרים על עיבוד הסיפור ועל משחקו של ג'ילנהול, אך נחל כישלון בקופות כשהרוויח 8 מיליון דולר בלבד, לעומת תקציב של 30 מיליון דולר.
עלילה.
ג'ף באומן הוא תושב בוסטון שעובד בדלפק מעדנייה של קוסטקו ומתגורר בדירה קטנה יחד עם אמו האלכוהוליסטית פאטי. ביום שבו נפתח הסרט, כשהוא בפאב המקומי, ג'ף פוגש את חברתו לשעבר ארין, שנמשכת לטוב לבו ולקסמו אבל מתוסכלת מחוסר המחויבות שלו ומצרות אופקיו. אחרי שנודע לו כי ארין רצה במרתון בוסטון כדי לגייס כספים לבית החולים שבו היא עובדת, ג'ף מבקש מכל הנוכחים בפאב לתרום, ומבטיח שיחכה לה על קו הסיום.
ביום המרתון ג'ף מפלס את דרכו לקו הסיום ומגיע אליו קצת לפני ארין. כשהיא מתקרבת למקום מתפוצצת פצצה בסמוך לג'ף. לאחר שהוא מובהל לבית החולים, נגדעות שתי רגליו עד מעל הברך. כאשר הוא שב להכרה אומר ג'ף לאחיו שהוא ראה את הטרוריסט, והוא מתאר אותו לאנשי ה-FBI. כמה ימים לאחר מכן הטרוריסט נתפס על ידי הרשויות המקומיות וג'ף מוכתר כגיבור.
ג'ף נאבק להסתגל למצבו כמו גם לפרסום ולתהילה. פאטי מתאמת מספר ראיונות וכתבים מקיפים את ג'ף לכל אורך תהליך השיקום שלו, אותו הוא עובר לצד ארין, כשמאז הפיגוע הם חזרו להיות יחד. בהמשך, ג'ף ומשפחתו מוזמנים על ידי הבוסטון ברואינס למשחק השני של הסיבוב הראשון בטורניר גביע סטנלי נגד טורונטו מייפל ליפס. הברואינס מבקשים מג'ף להניף את הדגל במהלך טקס הפתיחה של המשחק. הקהל הגדול מעורר בג'ף פלאשבקים טראומטיים מהפיגוע ולאחר טקס הנפת הדגל הוא מתמוטט. ארין מנחמת אותו ומתעקשת שידבר עם משפחתו על מצבו הנפשי השברירי ועל האופן השלילי שבו משפיעה עליו החשיפה התמידית לציבור.
פאטי מתאמת לג'ף ריאיון עם אופרה וינפרי מבלי לשאול אותו מראש, והדבר מוביל לוויכוח בינה לבין ארין שמטיחה בה כי תשומת הלב המתמדת מצד התקשורת מעצימה אצל ג'ף הפרעת דחק פוסט-טראומטית. בסוף הוויכוח מודה ג'ף כי הוא לא רוצה עוד ראיונות ופאטי המדוכדכת אומרת לג'ף כי היא רק רוצה שהעולם יראה עד כמה מדהים בנה. בהמשך נראה כי היא מאפשרת לג'ק לחזור להרגליו הגרועים, הנטייה לשתייה ולחוסר מעש, ובין השאר הוא מתחיל להחסיר פגישות פיזיותרפיה. באחד הלילות, ארין, שכבר עברה להתגורר יחד עם השניים, מוצאת את פאטי מעולפת על הספה ואת ג'ף מקיא באמבטיה. למחרת היא תוקפת את פאטי על האנוכיות והרשלנות שלה וכועסת גם על ג'ף בגלל הרחמים העצמיים שלו וסירובו לעמוד נגד אמו. היא עוזבת בסערה ונוסעת לביתה.
באותו לילה, ג'ף לא מגיע לפגישה שקבע עם ארין ובמקום הוא נשאר לשתות בפאב עם אחיו. שני לקוחות שמזהים את ג'ף שואלים אותו על הפצצה וטוענים שהם יודעים שכל העניין היה קונספירציה ממשלתית כדי לפתוח במלחמה נגד איראן, ושג'ף קיבל תשלום כדי להיראות כמו קורבן. נעלבים, ג'ף ואחיו פותחים בקטטה עם השניים, ולאחר מכן נוהגים בשכרות אל הבית. מאוחר יותר באותו לילה ארין מבשרת לג'ף שהיא בהיריון, והוא מגיב בפאניקה וטוען שהוא לא מוכן להיות אבא, וארין מוכיחה אותו על כך שהוא בורח מהבעיות שלו. היא משאירה אותו במכונית מבלי לקרב אליו את כיסא הגלגלים ונכנסת לדירה כדי לארוז את חפציה. ג'ף זוחל אל הדירה, מה שמעורר בו פלאשבק פוסט טראומטי של הפיצוץ בשלמותו.