באירוע טריפלמאניה 27, שנערך ב-3 באוגוסט 2019, בורדו והמתאבק סמי גווארה השתתפו בקרב זוגות מעורב על אליפות הזוגות המעורבת של AAA נגד אוסטרליין סואיסייד וונילה ורגאס, נינו המבורגווסה וביג מאמי, וליידי מרווילה ווילאנו III ג'וניור, אך כשלו בניסיונם לזכות בתואר זה כאשר מי שזכו בחגורות האליפות היו מרווילה ווילאנו III ג'וניור.
החזרה ל-WWE (2019–2021).
בספטמבר 2019, בורדו השתתפה במבחן קבלה של ה-WWE ב-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה. בנובמבר 2019, נודע שבורדו חתמה על חוזה בארגון ההיאבקות ה-WWE ומיד נשלחה ל-WWE Performance Center. ב-8 באפריל 2020 בפרק של התוכנית NXT, בורדו נצפתה ביחד עם חברה במציאות, קילר קרוס, יושבים בתוך מכונית, בזמן שג'וני גרגאנו וקנדיס לאריי עזבו את מתחם ה-Performance Center לאחר ניצחונו של גרגאנו על תומאסו צ'אמפה, מה שלכאורה רמז על הפיוד הראשון של קרוס ובורדו ב-WWE. ב-6 במאי בתוכנית NXT, היא הופיעה תחת שם הבמה סקרלט, כאשר היא ליוותה לראשונה לזירה את קילר קרוס, שעתה נקרא בשם קאריון קרוס, בניצחונו בקרב על ליאון ראף.
חיים אישיים.
בורדו ציינה את בול נקאנו, המאדה, אווסום קונג, מאריס, גייל קים וליטה כמתאבקות האהובות עליה. בשנת 2014, בורדו נבחרה לאחת מ-"35 הנשים היפות ביותר בהיאבקות" לרגל 35 שנות מגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated.
ב-23 בספטמבר 2021, היא התארסה למתאבק קווין קיסר, הידוע יותר בשם הבמה שלו, קאריון קרוס.
כה אמר זאראטוסטרא
Dive (אלבום)
Dive (בעברית: לִצְלוֹל או צְלִילָה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-20 באפריל 1993, על ידי חברת התקליטים A&amp;M רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים; "Captain Nemo" ו-"The Second Element". הוא הופק על ידי פרנק פטרסון.
"Dive" הוא אלבום הפופ המלא הראשון של ברייטמן. הוא כולל ארבעה גרסאות כיסוי לשירים של מוזיקאים שונים.
רקע והוצאה.
"Dive" בדומה לשאר אלבומיה של ברייטמן, הופק על ידי המפיק המוזיקלי, פרנק פטרסון. ב-13 באוגוסט 1999, העניק איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (Music Canada) לאלבום את תואר הזהב, על סך מכירות של כ-50,000 עותקים בקנדה בלבד, מה שהפך אותו לאחד מאלבומיה המצליחים ביותר של ברייטמן במדינה.
בשנת 1990, הוציאה הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה, את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Paintings in Yellow". במסגרת האלבום, הוציאה את השיר "Johnny Wanna Live", שהוקלט מחדש על ידי ברייטמן. אותו השיר נכלל בשני אלבומים נוספים של סנדרה: "" ו-"The Essential Sandra".
אושינג האנר
פרל (סרט קצר)
פרל (באנגלית: Purl) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר שנכתב על ידי מייקל דיילי, בראדלי פורניש, ג 'יימס רוברטסון וקריסטן לסטר שגם ביימה אותו, והופק על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט יצא במסגרת תוכנית ספארקשורטס של פיקסאר ב -4 בפברואר 2019.
עלילה.
פרל היא כדור צמר ורודה שמתחילה לעבוד בחברת השקעות מאוד גברית וסטיגמטית בשם B.R.O (א.ח.י - בתרגום חופשי). פרל צריכה לשאול את עצמה כמה רחוק היא מוכנה ללכת כדי לקבל את תחושת השייכות שהיא כמהה לה והאם בסוף זה ישתלם?
מדובבים.
עובדי פיקסאר: מייקל דיילי, מיכאל פרדריקסון, אריק לנגלי, ג'ימי לילארד, אוסטין מדיסון, קלסי מאן, קייל מקדניאל, ויקטור נבון ו מיכאל ייטס דובבו את הקולותיהם של עובדי החברה. בעוד שאפטון קורבין, מיטרה שהידי, ובמאית פיקסאר דומי שי מדובבות את העובדות.
הפקה.
פרל הוא הסרט הקצר הראשון של התוכנית "ספארקשורטס" של פיקסאר, שבה עובדים בפיקסאר מקבלים שישה חודשים ותקציבים מוגבלים לייצור סרטי אנימציה קצרים. המפיקה ג'יליאן ליברט-דאנקן תיארה את הסרט כ-"סרט על שייכות". הסופרת והבמאית קריסטן לסטר מספרת שקיבלה את ההשראה לסרט מחוויותיה הראשונות כאשר התחילה לעבוד בחברת אנימציה, שבה היא הייתה העובדת האישה היחידה, וכדי להתאים את עצמה, היא "הפכה לאחת מהחבר'ה". כאשר היא עברה לעבוד בפיקסאר היא כבר לא הייתה האישה היחידה והיא מספרת שהעבודה בפיקסאר עזרה לה לגלות מחדש את ההיבטים הנשיים של עצמה. לסטר מסבירה את הניגודיות שיש בסרט בין המשרד ה"ריאלי, מודרני ומבריק" ולבין פרל כדור צמר "רכה ומטושטשת" כדי ליצור תחושה שפרל היא אאוטסיידר.
תגובות לסרט.
במקומות ואתרים רבים ברחבי העולם משבחים את הסרט בגלל קריאתו לרגישות כלפי השונה. ועל כך שהסרט מפנה לבעיות הקיימות כלפי נשים בעולם העסקים ה"גברי".
ג'יל לפור
ג'יל לפור (באנגלית: Jill Lepore; נולדה ב-27 באוגוסט 1966) היא היסטוריונית ומסאית אמריקאית. היא פרופסור להיסטוריה אמריקאית באוניברסיטת הרווארד וכותבת ב"ניו יורקר" מאז 2005. היא כותבת על היסטוריה אמריקאית, משפטים, ספרות ופוליטיקה.
מאמריה וסקירותיה הופיעו גם ב"ניו יורק טיימס", "ב-The Times Literary Supplement", ב-"The Journal of American History" , ב-"Foreign Affairs", בכתב העת למשפטים של אוניברסיטת ייל, "אמריקן סקולר" וב-"American Quarterly" . שלושה מספריה מקורם במאמרים ב"ניו יורקר": "אחוזת האושר: היסטוריה של חיים ומוות" (2012), מועמד למדליית קרנגי למצוינות בתחום הסיפורת; "סיפורה של אמריקה: מאמרים על מקורותיה של אמריקה" (2012), ברשימה המקוצרת לפרס הספרות PEN לאמנות המסה; ו"הלבן בעיניהם: המהפכה של מסיבת התה והקרב על ההיסטוריה האמריקאית" (2010). ספרה "ההיסטוריה הסודית של וונדר וומן" (2014) זכה בפרס ספר ההיסטוריה האמריקני לשנת 2015.
ראשית חייה והשכלתה.
לפור נולדה וגדלה במערב בוילסטון, עיירה קטנה מחוץ לווסטר שבמסצ'וסטס. אביה היה מנהל חטיבת ביניים ואמה הייתה מורה לאמנות. לפור החלה את לימודיה במכללה עם מלגה של חיל ההכשרה לקציני מילואים (ROTC) באוניברסיטת טאפטס, ולמדה מתמטיקה כמקצוע ראשי. היא עזבה את ROTC ושינתה את המקצוע הראשי לאנגלית.
לאחר לימודיה עבדה לפור כמזכירה בבית הספר למינהל עסקים בהרווארד. היא למדה לתואר שני בתרבות אמריקאית באוניברסיטת מישיגן בשנת 1990 וכן לתואר דוקטור בלימודי אמריקה באוניברסיטת ייל בשנת 1995, שם התמחתה בהיסטוריה של ראשית ארצות הברית.
קריירה.
לפור לימדה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו מ-1995 ובאוניברסיטת בוסטון החל מ-1996. היא החלה ללמד בהרווארד בשנת 2003. בשנת 2008 פרסמה רומן היסטורי, "נקודת עיוורון" (Blindspot)"," שנכתב עם ג'יין קמנסקי, אז פרופסורית להיסטוריה באוניברסיטת ברנדייס ולימים פרופסורית להיסטוריה ומנהלת קרן פורציימר בספריית שלזינגר באוניברסיטת הרווארד. השתיים הקימו כתב עת מקוון להיסטוריה בשם "Common-place". לפור היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד, שם היא מלמדת היסטוריה פוליטית אמריקאית.
לפור אוספת ראיות היסטוריות המאפשרות ללמוד ולנתח תהליכים והתנהגויות פוליטיות. מאמריה הם היסטוריים ופוליטיים כאחד. מדבריה: "ההיסטוריה היא אמנות הטיעון לגבי העבר על ידי סיפורו של סיפור העומד במבחן הראיות".
לפור כותבת ב"ניו יורקר" מאז 2005.
משנת 2011 עד 2013 הייתה לפור חוקרת אורחת של האגודה פי בטא קפא. היא הרצתה את הרצאת תיאודור ה' וייט על עיתונות ופוליטיקה בבית הספר על שם קנדי לממשל בהרווארד (2015), את הרצאת ג'ון ל' הטפילד במכללת לאפייט (2015), את ההרצאה לכבוד לואיס וולפול באוניברסיטת ייל (2013), הרצאה לזכר ג'ואנה ג'קסון גולדמן בספריית העיר ניו יורק (2012), הרצאת קפרד בוילנובה (2011), הרצאת סטאפורד-ליטל באוניברסיטת פרינסטון (2010) ועוד. היא נשיאת אגודת ההיסטוריונים האמריקאים ומפקחת אמריטוס ב"גלריית הדיוקנאות הלאומית של הסמית'סוניאן". היא הייתה יועצת ותורמת לפרויקטים תיעודיים וציבוריים.
חיים אישיים.
לפור גרה בקיימברידג' עם בעלה ושלושת בניה.
היסטוריה אמריקאית
אלקס ריף
אלקס ריף (נולדה ב-8 בפברואר 1986) היא משוררת, יזמית ופעילה חברתית ישראלית. מייסדת קבוצת "הבריגדה התרבותית", שמטרתה להפוך את הסיפור והתרבות של יוצאי ברית המועצות לחלק מהתרבות הישראלית. ספר שיריה ״טפשונת משטרים״ זכה בפרס מתנאל ובפרס שרת התרבות.
ביוגרפיה.
ריף נולדה בצ'רנוביץ, אוקראינה. בשנת 1991, בגיל חמש, היגרה עם משפחתה לישראל. המשפחה התמקמה בנתניה והוריה, שהיו בעלי מקצועות טכניים הועסקו כעובדי קבלן. אמה עבדה כעובדת ניקיון ואביה בחשמל. למדה בטשרניחובסקי, התנדבה במועצת תלמידים ובמד"א, עשתה שנת שירות בקהילה מטעם ״עמיתי ברונפמן״ ושירתה כקצינה בצה"ל בחיל המודיעין. למדה תואר ראשון במדע המדינה ומנהל עסקים ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת תוכנית צוערים לשירות המדינה. היא כתבה תזה בנושא שילוב בין עבודה למשפחה בקרב נשים בכירות בשירות המדינה. עבדה במשרד הכלכלה כיועצת בכירה לממונה על התעסוקה, מיכל צוק, בתחום תעסוקת אוכלוסיות ייחודיות.
בשנות ילדותה ונעוריה עשתה ריף כל שביכולתה להטמע בתרבות הישראלית ה"צברית". רק בגיל 25, החלה להתעניין בהיסטוריה של משפחתה ומורשתה וחדלה להתבייש בשפה ובתרבות הוריה וחבריהם.
ריף בוגרת תוכנית מנדל למנהיגות בתרבות יהודית, תוכנית 120 – עתודה פוליטית רב תרבותית לשותפות חברתית של מכון שחרית, ומסלול השירה של הליקון. היא מרבה להתראיין ולהעביר הרצאות על סוגיות הרלוונטיות לדוברי רוסית בישראל. בשנת 2018 העיתון ליידי גלובס בחר בה לאחת מעשרים האקטיביסטיות המשפיעות בישראל.
פעילות חברתית-תרבותית.
דור 1.5.