תערוכתה של רוקני במרכז לאמנות עכשווית "שבעה עבד אל-כרימים" (2018) כללה עבודת וידאו ורישומים. התערוכה נוצרה מפרויקט ממושך שרוקני עשתה בהתייחסות לארכיון הסיפור העממי ע"ש דב נוי באוניברסיטת חיפה (אסע"י). במהלכו, היא נפגשה עם גברים ונשים מקהילות הפליטים ומבקשי המקלט מסודאן ואריתריאה בתל אביב, ירושלים ובמתקן הכליאה חולות, וביקשה מהם לספר לה סיפורי עם ממדינות המוצא שלהם. את הסיפורים היא הקליטה ותרגמה ושמה בארכיון באסע״י, ופרגמנטים מהם מופיעים בעבודת הווידאו שהציגה בתערוכה. בנוסף, את הסיפורים שליקטה איגדה רוקני בספר בשם "האיבליס, הנערה, הסולטן וזנב האריה", בו הם מופיעים בתרגום לארבע שפות (ערבית, תיגרנית, עברית ואנגלית) לצד הרישומים שיצרה בהשראתם.
יוסף אבאד.
עבודת הווידאו של רוקני יוסף אבאד (2014) מתעדת את מרחבי שכונת ילדותה בטהראן לפני שעזבה את איראן יחד עם משפחתה. לאחר שהמשפחה הגיעה לישראל ב-1989, נלקחו מהם הדרכונים האיראנים, וכאזרחית ישראל רוקני אינה יכולה לשוב לאיראן. לכן, לצורך ביצוע הפרויקט היא שיתפה פעולה עם אמנית איראנית תושבת ארצות הברית שפגשה במסגרת חילופי סטודנטים בחוץ לארץ. כשהצילומים הסתיימו, החליטה האמנית (שביקשה מרוקני לשמור על עילום שם) לפרוש מהפרויקט בשל חששותיה מהסכנה שבשיתוף פעולה עם אזרחית ישראל. פרישתה הובילה את רוקני להוציא בנוסף לקטלוג שליווה את התערוכה, ספר המכיל את אוסף ההתכתבויות בינה ובין האמנית האנונימית שחלקים נרחבים ממנו צונזרו על ידי רוקני באמצעות סימון במלבנים שחורים.
בהקשר זה, מציינת האוצרת התערוכה ענת דנון-סיוון כי פעולתה האמנותית של רוקני נולדת מתוך מגבלה ואיסור והתגובה אליהם. אלו יוצרים את פעולת צנזור המובילה לאסתטיקה "דלה" שנובעת ממגבלות טכניות או מטעמי חסכון.
מוטיב בולט נוסף הוא פעולת הגנבה וההתגנבות שחוזר על עצמו בפרויקט זה בכך שרוקני, בעזרת שליחה מטעמה ששימשה כגוף מתווך, פרצה את הגבול למדינה המוגדרת כמדינת אויב, ושאליה היא לא יכולה לחזור בעצמה.
ג'ק מארין
ג'ון וורן "ג'ק" מארין (באנגלית: John Warren "Jack" Marin; נולד ב-12 באוקטובר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1977. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 14.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
מארין נולד בעיר שרון שעל יד פיטסבורג, פנסילבניה, ובין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, הוביל אותה ג'ף מאלינס להעפלתה הראשונה אי פעם למעמד גמר טורניר אליפות המכללות, בעוד מארין עצמו שימש כמחליפו מהספסל. במשחק הגמר הצטיין מארין עם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים, אך קבוצתו הפסידה מול UCLA בתוצאה 83–98. בעונתו האחרונה בדיוק, 1965/1966, שיפר את תפוקתו ל-18.6 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לפיינל פור טורניר המכללות, בפעם השלישית בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידה דיוק מול אוניברסיטת קנטקי (79–83), בה שיחקו פט ריילי ולואי דמפיר, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת יוטה (79–77). בסיום אותה עונה נבחר מארין לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית.
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר מארין בבחירה החמישית, על ידי בולטימור בולטס. ב-6 עונותיו בבולטימור ביסס את מעמדו כאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד וס אנסלד, ארל מונרו, גאס ג'ונסון וקווין לוגרי, ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 16.7 ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונת השיגו הבולטס את המאזן הטוב ביותר בליגה, 57–25, אך הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, על ידי ניו יורק ניקס. בעונת גברה הקבוצה על פילדלפיה 76' ועל הניקס בשני שלבי הפלייאוף הראשונים, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הובסה בולטימור בתוצאה 0–4 מול מילווקי באקס, אותה הובילו כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון. לאורך אותו הפלייאוף היה מארין הקלעי השני של קבוצתו (אחרי מונרו), עם ממוצע של 20.6 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה בבולטימור, , קלע שיא קריירה של 22.3 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד חבריו לקבוצה וס אנסלד וארצ'י קלארק.
לקראת עונת הועבר מארין בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לאלווין הייז. בעונתו הראשונה ביוסטון רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השנייה בקריירה.
בפברואר 1974, לאחר כעונה וחצי ביוסטון, הועבר יחד עם מאט גוקאס בטרייד לבאפלו ברייבס, בתמורה לדייב ווהל וקווין קונרט. עד לסיום אותה עונה קלע 13.4 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לברייבס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה בתולדות המועדון.
בנובמבר 1975 נשלח בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. כשנה וחצי לאחר מכן, בסיום עונת , פרש מארין ממשחק.
ג'ק מרין
מאיה חושן
מאיה חושן (נולדה ב-1955) היא גאוגרפית ומתכננת ערים, חוקרת בכירה במכון ירושלים למחקרי מדיניות, עורכת השנתון הסטטיסטי לירושלים ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
מאיה חושן גדלה במושב שדה משה בחבל לכיש.
בשנת 1978 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בגאוגרפיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ובשנת 1981 סיימה בהצטיינות תואר שני בגאוגרפיה עם התמחות בלימודים עירוניים ואזוריים, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת התזה של חושן עסקה בהגירה לירושלים וממנה בשנות ה-70. על עבודה זו זכתה בפרס מחקר ומדע של מרכז השלטון המקומי.
בשנת 1989 קיבלה תואר דוקטור בגאוגרפיה מהאוניברסיטה העברית על עבודתה בנושא "הגירה לשוליים לאומיים – ערי פיתוח ויישובי יהודה ושומרון".
פעילות מקצועית.
בשנת 1988 החלה לעבוד כחוקרת בכירה במכון ירושלים למחקרי מדיניות, ומאז פרסמה במסגרת זו למעלה מ-100 ספרים ומאמרים. כמו כן, חושן מובילה ועורכת את אחד הפרסומים הבולטים של המכון – השנתון הסטטיסטי לירושלים, היוצא לאור מדי שנה.
לצד פעילותה המחקרית, הייתה חברה בעשרות מועצות וועדות בירושלים ומחוצה לה, ביניהן המועצה הציבורית לסטטיסטיקה בלמ"ס, הוועד המנהל של האגודה לקידום החינוך, ועדת פיתוח כלכלי ותעסוקה בעיריית ירושלים, ועדת פרס מנהל חינוך ירושלים (מנח"י), הוועדה לעדכון קריטריונים לתמיכות במוסדות תרבות בעיריית ירושלים וועדת קסיר - הוועדה המייעצת למל"ל במאבק בקורונה.
במקביל מילאה לאורך השנים תפקידי הוראה ומחקר בתחומי ידע מגוונים באוניברסיטה העברית, בצלאל, מכון לנדר ומכללת דוד ילין.
חיים אישיים.
חושן מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים, נשואה לד"ר אהוד חושן, ולהם שלושה ילדים.
מאשה זוסמן
מאשה זוסמן (נולדה ב-1972) היא אמנית ישראלית, העוסקת בציור, רישום והדפס.
ביוגרפיה.
מאשה זוסמן נולדה בחרקוב, אוקראינה (אז ברית המועצות). היא היגרה לישראל בשנת 1989. בשנת 1999 השלימה לימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר מכן פנתה ללימודי תואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל.
בשנת 2005 ייסדה זוסמן יחד עם קבוצה של אמנים ואמניות נוספים את גלריה ברבור: גלריית אמנות לא למטרות רווח, בשכונת נחלאות בירושלים.
בשנים האחרונות הגלריה, בה זוסמן היא חברת צוות פעילה, מנהלת מאבק בפני איום סגירה שהוטל עליה מצד עיריית ירושלים המחזיקה בבעלות על הנכס.
טכניקה ותהליך עבודה.
זוסמן עוסקת בעיקר בפעולות של ציור, רישום וחריטה באמצעות עטים כדוריים על גבי לוחות עץ. את לוחות העץ, לרוב לוחות משומשים העשויים מעץ אורן פשוט, היא אוספת ממקורות שונים. פלטת הצבעים של העטים הכדוריים בהם זוסמן משתמשת היא מצומצמת: שחור, אדום, כחול וירוק, אליה היא מוסיפה לעיתים צבע תעשייתי שחור, עלי זהב מזויפים או צריבה בעט חשמלי. תהליך עבודתה מתחיל מרישום בקווי מתאר של דימוי, אותו היא ממלאת לאחר מכן בקיווקווי עט. את הדימויים היא לוקחת לרוב מספרים וחוברות, מצלמת, מגדילה ומעבירה אל העץ. בתהליך העבודה נוהגת זוסמן לחזור ולשכפל את הדימויים ולהפוך אותם לדגם. בשלבים מתקדמים יותר היא משייפת את העץ ומוסיפה שכבות של צבע בתהליך שיכול לקחת מספר חודשים.
תהליך יצירתה של זוסמן הדורש את הטמעת הצבע במצע באמצעות חריטה, מושווה לא פעם לקעקוע שבו מצע העץ משמש כמעין קליפה או עור.
על יצירתה.
בעבודותיה של זוסמן ניתן לזהות תנועה ממסורת הציור המופשט לקישוטיות ומלאכת יד עמלנית. מקורות הדימויים הנפוצים ביצירתה של זוסמן, פרחים, צמחייה ובעלי חיים, נטועים במסורת האורנמנטלית, באגדות ומיתוסים, ובסמלי דת ופולקלור עממי. זוסמן לוקחת בחשבון את תכונותיו של מצע העץ עליו היא מציירת ומשתמשת בו כדי להפיק יצירות שבהן מתקיימים זה לצד זה סדר וכאוס, מציאות ומאגיה, הגיון ופנטזיה.
ציורים שחורים.
תערוכת היחיד הראשונה של זוסמן, "ציורים שחורים", הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. בתערוכה זו הציגה זוסמן סדרה של רישומים גדולים שציורו על גבי משטחי עץ באמצעות עטים כדוריים, סגנון ציורי אותו פיתחה בשנת לימודיה האחרונה בבצלאל.
אוצרת התערוכה אלן גינתון מתייחסת לבחירה של זוסמן בעטים כדוריים, אמצעי זול ונגיש כנגד השימוש המסורתי בצבעי שמן, ובמצע עץ מארגזי מטען המקושרים עם מעבר והגירה. שני אלו מבטאים לטענתה את העכשוויות של ציוריה.
נאדיר.