בטנקור היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה, איתה התחתן בשנת 1934 בנישואים אזרחיים, ללא טקס דתי, הייתה כרמן ולוורדה, חברה למאבק הפוליטי וגננת במקצועה, בת למשפחה קוסטה-ריקנית, בעלת שורשים אינדיאנים מאל סלוודור. היא הייתה הגברת הראשונה של ונצואלה בשנים 1945–1948 ושוב ב-1959–1964. בתם היחידה הייתה וירחיניה בטנקור ולוורדה, ילידת 1935. אחרי גירושיו מולוורדה, התחתן בטנקור שוב עם ד"ר רנה הרטמן.
מורשתו.
המודל הפוליטי שנקבע בהסכם פונטו פיחו משנת 1958 העניק לוונצואלה יציבות פוליטית רבה, תוך שמירה על כללים דמוקרטיים, להבדיל משכנותיה. הוא איפשר גם שילוב המעמדות העממיים במערכת הפוליטית תוך יישום מנגנון של חלוקת המשאבים מחדש. בעיני רבים בוונצואלה נחשב בטנקור ל"אבי הדמוקרטיה" או לאחד ממקדמי הדמוקרטיה בארצו.
בשנות ה-1980–1990 חלה הידרדרות באמון הציבור בשיטת הממשל הקפואה, בעיקר בגלל השחיתות שפשתה, המשבר הכלכלי וירידת ההכנסות מן נפט.
בשנות ה-1990–2000 האשים המנהיג החדש הוגו צ'אווס שהגיע לשלטון בשנת 1999 את בטנקור המנוח בכך שהקים משטר אוליגרכי, מושחת וקליינטליסטי שכונה לפי הסכם פונטו פיחו "פונטופיחיזם" ושהנציח את השלטון לסירוגין של שתי מפלגות. הוא האשים את בטנקור שהיה סוכן של ה-CIA.
קישורים חיצוניים.
29.9.2013 Edda Pujadas "Rómulo Betancourt emprendió el camino democrático"
נותן מזרעו למולך
אנסמבל אלזה
אנסמבל אלזה (בגרמנית: Else Ensemble) הוא הרכב קאמרי ישראלי-גרמני. דמותה של הסופרת, המשוררת והציירת אלזה לסקר-שילר היוותה השראה להקמתו של האנסמבל.
אנסמבל זה מורכב מנגנים גרמנים וישראלים, אשר באהבתם למוזיקה הקאמרית ולאור שנות לימוד ועשייה בגרמניה ובישראל, שואפים לגלות ולאמץ דרכי אינטרפרטציה חדשות, ומקווים, באמצעות עבודה משותפת לתרום לקידום יחסי הידידות והאחווה בין שתי המדינות.
לאורה של מטרה זו מתמקד האנסמבל בביצוע רפרטואר של יצירות מאת גרמנים ויהודים למן המאה ה-19 ועד היום, תוך חיפוש מתמיד אחר יצירות ומלחינים שנשכחו בעקבות אירועי מלחמת העולם השנייה.
הרכב האנסמבל מאפשר שילובי כלים וביצוע יצירות מקוריות, תוך התמקדות במלחינים ומלחינות ישראליים וקידום יצירה נשית. חברי האנסמבל הם מוזיקאים צעירים זוכי פרסים בתחרויות בין-לאומיות ונגנים בתזמורות מן המובילות בעולם.
אנסמבל אלזה הופיע ברחבי גרמניה, בין היתר בסדרת קונצרטי הצהריים באולם הפילהרמונית של ברלין, ברחבי הארץ; במסגרת סיור בכורה בישראל; וכן, באירועים דיפלומטיים בליסבון ובתל אביב.
האנסמבל הצעיר יוזם קונצרטים ומשתף פעולה באופן קבוע עם מוסדות דיפלומטיים ורב-תרבותיים.
פרידריך מית
גנרל פרידריך מית (בגרמנית: Friedrich Mieth; 4 ביוני 1888 - 2 בספטמבר 1944), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
מית נולד ב-4 ביוני 1888 באברסוולדה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס מית לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד היגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם מית עם גדודו, וכיהן כמפקד פלוגה וכקצין מטה גדודי. על פעולותיו בקרבות קיבל מית את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מית לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1933 הועלה מית לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-27, וב-1 באפריל 1938 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-12.
מלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 מונה מית לראש מטה הארמייה הראשונה, והשתתף עמה במהלך המערכה על צרפת. ב-10 בדצמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-112, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחם בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב הקשה על טולה. ב-24 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-24 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות דון. בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד קבוצת הקרב מית, שהשתייכה לפלגת הארמייה הולידט, שהפכה בהמשך להארמייה השישית החדשה, וב-21 ביולי 1943 הפכה קבוצת הקרב לקורפוס ה-4 החדש, יום לאחר שמית הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. מית לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרבות באוקראינה, וב-2 בנובמבר 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, שעליו התווסף לו תוספת עלי האלון ב-1 במרץ 1944. בקיץ 1944 לחם הקורפוס ברומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב, וב-2 בספטמבר נהרג מית כתוצאה מהתקף לב.
הדיוויזיה ה-112 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-112 (בגרמנית: 112. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד פרידריך מית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחמה בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב הקשה על טולה. לאחר קרב קורסק לחמה הדיוויזיה במתקפת בלגורוד-חרקוב כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה בקרב דנייפר בו ספגה אבדות כבדות, ובעקבות כך פורקה הדיוויזיה בנובמבר 1943.
Kiss &amp; Tell
Kiss &amp; Tell הוא אלבום הבכורה של הלהקה האמריקאית סלינה גומז &amp; הסצנה. האלבום יצא ב-29 בספטמבר 2009 באמצעות הוליווד רקורדס. האלבום מורכב בעיקר מסוגות הרוק פופ ורוק אלקטרוני.
עם יציאתו, Kiss &amp; Tell קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. כמה מבקרים שיבחו את האלבום על טבעו "הכיפי", בעוד שאחרים ביקרו את גומז על הביצועים הקוליים שלה. האלבום זכה להצלחה מסחרית, ונכנס לעשירייה הפותחת של מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית. האלבום מכר מעל 900,000 עותקים בארצות הברית, ונכון ל-2017, אלבום זה הוא האלבום המצליח ביותר של הלהקה. מאוחר יותר הוסמך האלבום כאלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
לפני יציאת האלבום, יצא לאור הסינגל המוביל "Falling Down", אשר פורסם באוגוסט 2009. האלבום הפך ללהיט מתון, וקודם בכבדות דרך ערוץ דיסני. "Naturally" יצא כסינגל השני, ולעיתים קרובות נחשב ללהיט הפריצה של הלהקה. השיר מכר למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית, וזכה להצלחה גם בבריטניה.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית ושנמשך עד שנת 2010 על מנת לקדם את האלבום.
הדיוויזיה ה-296 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-296 (בגרמנית: 296. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-33 והדיוויזיה ה-34, והועמדה תחת פיקוד וילהלם שטמרמן. במהלך המערכה על צרפת הושארה הדיוויזיה בעתודת הOKH, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה השישית, ולחמה עמם בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן נשארה תחת פיקודה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז עד לאוגוסט 1943. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, ובמהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה תחת פיקודה, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה.
אלכסנדר ברנשטיין
אלכסנדר ברנשטיין (נולד ב-6 במאי 1988) הוא מנצח ישראלי. ניצח על תזמורות שונות בחו"ל ובישראל, בין היתר ניצח על הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הפילהרמונית של פראג ואחרות. בעבר כיהן כמנהל המוזיקלי של "פסטיבל אופוס".
קריירה.
ברנשטיין החל את לימודי הניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב, מאוחר יותר השתלם אצל ויקטור ימפולסקי באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו ואצל המנצח מנפרד הונק. כמו כן, השתלם רבות במוזיקה קאמרית אצל הכנר חיים טאוב.
הוא החל את לימודי המוזיקה בגיל 9 כחצוצרן, והופיע בגיל 14 כסולן עם תזמורת הגליל הקאמרית בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
ברנשטיין מתמחה ברפרטואר הכנרי והופיע עם כנרים נודעים לרבות קוליה בלאכר , אוגוסטין הדליש וסאיאקה שוג'י , איתה הופיע בנגינת הקונצ'רטו לכינור מאת צ'ייקובסקי עם הכינור הסטרדיווארי "Madame Récamier" משנת 1729 (רכושו לשעבר של נפוליאון בונפרטה).
מאז שנת 2016 משמש כמנהל אמנותי בפסטיבל אופוס למוזיקה קלאסית, בו הופיעו הכנרים גיא בראונשטיין, ודים גלוזמן , קוליה בלאכר ושלמה מינץ, החלילן עמנואל פהו, נגן קרן היער ראדק באבורק , נשפני הפילהרמונית של ברלין, זמרת הסופרן לורה קלייקום ואחרים.
מרגלית אזרזר
רמי פייג
רמי פייג (9 בנובמבר 1967 - 22 ביולי 2017) היה מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין ויזם היי-טק. חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2005.
ביוגרפיה.
רמי פייג גדל ברמת אביב ולמד בבית הספר להנדסאים. בשנים 1991–1994 למד הנדסת חשמל בטכניון וב-2001 סיים תואר שני בתחום באוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל במשך 26 שנים, ובתפקידו האחרון, בשנים 2010–2014, היה ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין בדרגת אלוף-משנה. במסגרת שירותו קיבל בשנת 2005 את פרס ביטחון ישראל.