הונאת פונזי אחרת, נחשפה ב-2009 ביוסטון, טקסס. המיליארדר סיר אלן סטנפורד, ניהל הונאת פונזי בהיקף של קרוב ל-8 מיליארד דולר. מובילי ויוזמי ההונאה והאשמים העיקריים לפי הרשות האמריקאית לניירות ערך היו אלן סטנפורד וג'יימס מ. דייוויס. ההונאה בוצעה בפועל על ידי כמאה חברות בבעלות סטנפורד, כולל Stanford International Bank Ltd. לורה פנדרג'סט-הולט, סמנכ"לית השקעות בקבוצת סטנפורד הייתה אישיות מרכזית בתוכנית ההונאה, הן בביצוע פעולות ישירות והן בהכשרת עובדי הקבוצה לביצוע פעולות ההונאה. הבנק בבעלותו של סטנפורד החזיק כשמונה מיליארד דולרים ב"חשבונות פיקדון" כוזבים. חשבונות אלה הבטיחו שיעור תשואה גבוה מהשקעות באפיקים סולידיים בבנקים שונים. הבנק טען כי מדיניות ההשקעה המיוחדת שלו הצליחה להשיג שיעורי תשואה דו ספרתיים ב-15 השנים האחרונות, כולל תשואה שלילית של 1.3% בלבד במשבר הכלכלי של 2008, כשמדדים כמו הדאו ג'ונס וה-S&amp;P 500 איבדו כארבעים אחוזים. למעשה, הכסף ברובו לא הושקע אלא זרם לכיסו הפרטי של המיליארדר הטקסני. היו סכומים שהושקעו באפיקים מסוכנים, כמו נדל"ן במרכז אמריקה (אנטיגואה), בניגוד להצהרות הבנק כי הוא משקיע רק באפיקים בטוחים ונזילים (תיק ני"ע גלובאלי, כהגדרתו). הרשות האמריקאית לני"ע האשימה את סטנפורד בעבירות פדרליות שונות. משפטו החל בספטמבר 2011, במרץ 2012 הוא הורשע בביצוע ההונאה וב-14 ביוני 2012 נגזר עליו עונש של 110 שנות מאסר.
פרשת רקס וונצ'רס גרופ.
באוגוסט 2012 הודיעה הרשות לניירות ערך בארצות הברית על חשיפת הונאת פונזי בהיקף מוערך של כ-600 מיליון דולר, שלטענתה היא אחת ההונאות הפיננסיות הגדולות שנתגלו. ההונאה בוצעה על ידי חברת "רקס וונצ'רס גרופ" באמצעות אתרי אינטרנט של "זיק-ריוורדס" ו"זיקלר" ששימשו למכירות פומביות. מעריכים כי עשרות או מאות אלפי בני אדם נפגעו מהונאה זו ובהם כ-20,000 ישראלים. שיטת הפעולה הייתה גבייה של אלפי דולרים בתור דמי חבר לאתר שצפוי להניב לחבריו הכנסות קבועות. נכסי החברה המוערכים בסכום של כ-225 מיליון דולר, הוקפאו בצו שיפוטי.
פרשת ערן מזרחי.
ערן מזרחי, יועץ השקעות מסביון, הורשע באפריל 2013 בהונאת לקוחותיו בסכום של עשרות מיליוני שקלים, וביולי אותה שנה נגזרו עליו 12 שנות מאסר וקנסות כבדים. מזרחי קיבל בין 2007 ועד מעצרו במאי 2012 סכום של 57 מיליון ש"ח מ-101 משקיעים תוך שהוא משתמש בכספי המשקיעים להצגת מצג שווא של רווחים ולהנאתו האישית.
פרשת אמיר ברמלי וקרן קלע.
אמיר ברמלי גייס באמצעות "קרן קלע" בין השנים 2009 ל-2015 מאות מיליוני שקלים מן הציבור. לאחר תחילת חקירת רשות ניירות ערך בתחילת 2015, "קרן קלע" נכנסה לקשיים תזרימיים ולהליכי פירוק במסגרתם הועלתה הטענה שמדובר בפירמידה או פונזי. בינואר 2016 הוצא צו פירוק קבוע לכלל קבוצת רוביקון ו"קרן קלע" וביוני 2016 הוגש נגד ברמלי כתב אישום בגין גנבה בידי מורשה, מרמה, זיוף והלבנת הון בסך של יותר מ־400 מיליוני שקלים, בו נטען שברמלי וחברותיו הבטיחו ללקוחות תשואה שנתית דו-ספרתית באחוזים, בעבור השקעתם באיגרות החוב של קרן קלע, אך משלא הושגה תשואה שכזו על ידי פעילות הקבוצה, ובפועל הפעילות של הקבוצה הייתה בכלל גירעונית, החל ברמלי לממן את ההחזרים למשקיעיו, בכספי הלוואות חדשות שנטל ממשקיעים חדשים. במילים אחרות, ברמלי ניהל לטענת המדינה הונאת פונזי, או "פירמידה" שעה שהוא הציג למשקיעים מצגים שקריים לכאורה על פעילות רווחית של הקבוצה. באוקטובר 2020 הורשע ברמלי בהונאת משקיעים בהיקף של 340 מיליון שקל בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
פרשת מיכאל בן ארי וחברת EGFE.
מיכאל (מייק) בן ארי (גרינפילד), גייס סכום הנאמד בין 300-600 מיליוני שקלים מכ-450 משקיעים. חלקם השקיעו אצלו כבר בשנת 2004. אחד מאפיקי ההשקעה העיקריים שהציע כביכול היה דרך הקרן האמריקאית "Blue River Partners" שמנהלת למעלה מטריליון דולר ומתמחה בהשקעה באג"ח מוניציפלי בארצות הברית, אך לאחר התפוצצות הפרשה ופניית משקיעים לבלו ריבר התברר כי EGFE ובן ארי הפסיקו להשקיע ב"בלו ריבר" לפני 2008. בתחילת שנת 2021 פתחה רשות ניירות ערך בחקירה כנגד בן ארי, ובחודש אפריל 2021 הוא נעצר בחשד להונאת משקיעים. לאחר ששוחרר בתנאים מגבילים, הוא נמלט בחודש מאי מהארץ באמצעות דרכון של חבר. לאחר כשנה, ב-24 ביוני 2022 נעצר בן ארי בבוסניה ונפתחו נגדו הליכי הסגרה לישראל.
בן ארי עלה לישראל מארצות הברית בשנת 1981. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במינהל עסקים, עבד בבנק לאומי ולאחר מכן ככלכלן בשופרסל.
בנק פועלי אגודת ישראל
בנק פועלי אגודת ישראל (בקצרה: בנק פאג"י) היה בנק בישראל שנוסד על ידי איחוד שתי קופות מילווה של תנועת פועלי אגודת ישראל מתל אביב ומחיפה, הבנק נועד לשרת בעיקר את הציבור החרדי והדתי לאומי.
בשנת 2015 מוזג הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי, ומשמש כשלוחה שלו, אך הוא ממשיך להתקיים אף כיום תחת שמו ומיתוגו הישן.
היסטוריה.
הבנק הוקם בשנת 1977 והיה בבעלות משותפת של הבנק הבינלאומי (65%) והסתדרות פועלי אגודת ישראל, גופים הקשורים לה ואנשים פרטיים מקרב חברי התנועה (35%). בעת ייסודו היו לבנק שלושה סניפים שהתבססו על סניפי קופות מלווה וחסכון של פועלי אגודת ישראל בתל אביב ובחיפה. הקופה התל אביבית נוסדה בסוף שנת 1936 והצטרפה בראשית 1938 לברית הפיקוח של הקואפרציה האשראית בארץ ישראל. הקופה החיפאית נוסדה גם היא באותו זמן.
עם השנים גדל חלקו של הבינלאומי עד כדי 68.68% מהון המניות ומזכות ההצבעה בבנק. בשנת 2010 רכש הבנק הבינלאומי את כל מניות המיעוט של הבנק, שנהפך לחברה בת בבעלות מלאה של הבנק בבינלאומי. לאחר מכן עזבו את דירקטוריון הבנק היו"ר אברהם ורדיגר וכל חברי הדירקטוריון שהיו מזוהים עם פועלי אגודת ישראל, במקומם מונו אנשי הבנק הבינלאומי. לבנק היו סניפים ברחבי ישראל, בעיקר בריכוזים של אוכלוסייה חרדית בירושלים ובבני ברק. בתחילת 2013 נפתח הסניף ה-23 שלו בשכונת רמות אלון בירושלים.
ביוני 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון הבנק הבינלאומי אישר את מיזוג הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי. המיזוג בוצע בפועל ב-31 בדצמבר 2015 ובכך חדל הבנק להתקיים כישות משפטית נפרדת והפך לשלוחה של הבנק הבינלאומי המתמקדת בציבור החרדי והדתי לאומי.
אברהם בן בסט
אלעזר גלילי
אלעזר (לסיה) גלילי (6 בפברואר 1903 – 6 בינואר 1988) היה ממניחי היסוד למחשבה הצבאית העברית. נחשב אבי ההיסטוריה הצבאית הישראלית. מייסדה (יחד עם אליעזר לבנה) של הוצאת "מערכות" בשנת 1939, והעורך הראשי שלה ושל כתב העת "מערכות" עד 1967. בעל ידיעה אנציקלופדית בהיסטוריה צבאית וחוקר תקופת החשמונאים. כתב וערך ספרים ומאמרים רבים.
ביוגרפיה.
אלעזר גלילי (אסקוז) נולד בשנת 1903 בעיירה במחוז סמולנסק שבאימפריה הרוסית. ממייסדי תנועת השומר הצעיר ס.ס.ס.ר (לימים נצ"ח - נוער צופי חלוצי).
למד מזרחנות באוניברסיטת מוסקבה, ונאסר בשל פעילותו הציונית. עם שחרורו ב־1925 עלה לארץ ישראל, והיה ממייסדי קיבוץ אפיקים, בו היה חבר כל ימיו. ב-1930 השתתף בוועידת היסוד של מפא"י. בשנת 1936 יצא בשליחות הסוכנות היהודית ללונדון, לארגון תנועות הנוער ולקידום העלייה, ובמקביל ללמוד את מערך הכוחות המזוינים הבריטיים וליצור קשר עם אנשי מחשבה צבאית. באוקטובר 1938 חזר לארץ ישראל. עם חזרתו הוחלט על הקמת לשכה לייעוץ ביטחוני וטכני שבה יפעלו גלילי ואליעזר ליבנה, ותאסוף מידע על הנעשה בצבאות העולם ותציע דרכים לפיתוח היכולת הביטחונית ביישוב.
במרץ 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, כתבו גלילי וליבנה מִזכר ובו קבעו כי לאור ההתפתחויות הבינלאומיות הצפויות תלוי עתידו של היישוב העברי בארץ ישראל בהפיכת ארגון "ההגנה" ל"אורגניזציה צבאית – חיל שדה עברי", שייתן תוקף ועוצמה למדיניות הפוליטית של הגופים האזרחיים ביישוב ליבנה וגלילי צפו כמה תרחישים לעימות צבאי עם הערבים לאור הגבלת המעורבות הבריטית עקב ההתרחשויות במישור הצבאי הבינלאומי. כן צפו ליבנה וגלילי כי במצבים מסוימים עשוי כוח זה להכריע את הכף בקרבות הצפויים להיערך בין בריטניה ובין איטליה במזרח התיכון. התזכיר נשלח על ידי חיים ויצמן לאישים שונים, ובהם קפטן לידל הארט, תחת הכותרת "מקומה של ארץ ישראל העברית במסגרת ההגנה בקיסרות במזרח התיכון", וגם למרכז מפא"י, אך לא נפל על אוזניים קשובות ולא הצליח להביא למפנה חיובי במדיניות הבריטית ערב קבלת הספר הלבן בשנת 1939. עם זאת, נראה שתזכיר זה שיקף במידה רבה את הלך הרוחות בקרב מפקדי "ההגנה" ומנהיגי היישוב בעת עריכתו.
משנת 1939 ועד סוף מלחמת העולם השנייה שימש כראש מחלקת התרבות של "ההגנה" (מחת"ר), ולמעשה היה קצין חינוך ראשי של הארגון. בשנת 1939 ייסד יחד עם אליעזר ליבנה את הוצאת "מערכות" ואת כתב-העת "מערכות", ובכך הקים במה לפיתוח החשיבה המדינית-צבאית הקיימת מאז ועד היום. היה עורך ראשי של הוצאת "מערכות" במסגרת "ההגנה" ובצה"ל עד לשנת 1967.
נפטר ב-6 בינואר 1988 ונקבר בקיבוצו.
דמותו בספרות.
דמותו של גלילי מככבת בספרו של אסף ענברי "הביתה", המספר את סיפורו של קיבוץ אפיקים, שגלילי נמנה עם מייסדיו. הספר מתאר במידה של ציניות את פעילותו המדינית הנוחה של גלילי בשליחות התנועה בזמן שמשפחתו של גלילי וחברי הקיבוץ שהוקם בהשראתו עובדים בפרך להגשמת הרעיונות שהגה.
קישורים חיצוניים.
מאמרים שכתב:
מאמרים לזכרו:
נס כוחות ההגנה של אוסטרליה