מערכת החישה כוללת שתי מערכות: המערכת הספינו-תלמית האחראית על תחושות של מגע, טמפרטורה וכאב, והמערכת האחורית האחראית על תחושות רטט ומנח. סיבי המערכת הספינו-תלמית עושים סינפסה ראשונה בחוט השדרה, וחוצים לצדו השני בגובה הרחוק עד שתי חוליות משורש עצב השדרה שאליהם הם מגיעים. לעומתם, סיבי המערכת האחורית חוצים לצד השני בגובה המוח המוארך. הבדל זה מאפשר מיקום מדויק יותר של הנגע הגורם להפרעה התחושתית. כך למשל, אדם המתלונן על חוסר תחושה מלא בצד אחד של הגוף, כולל הפנים, יסבול מנגע באונה הקודקודית בצד הנגדי. נגע שנמצא נמוך יותר במערכת העצבים המרכזית, יתבטא באופן שונה. למשל, נגע הנמצא בגובה חוליה T4, יתבטא באובדן תחושת מגע, כאב וטמפרטורה בצד הנגדי מתחת לגובה החוליה, וכן באובדן תחושת רטט ומנח בצד של הנגע מתחת לגובה החוליה.
מאחר שהפרעות תחושתיות פוגעות באתרים מרוחקים יותר מאשר באתרים קרובים, הבדיקה התחושתית מתחילה מקצות הגפיים ומתקרבת מעלה. מלבד זאת, העור מחולק לדרמטומות, אזורי חישה, בהתאם לשורש עצב השדרה האחראי על עצבוב אותו אזור. דרמטומות שהן נקודות ציון על פני הגו: קו הפטמות מעוצבב על ידי שורש עצב השדרה T4, וקו הטבור מעוצבב על ידי שורש עצב השדרה T10. לצורך השוואה בין הצדדים ומציאת חוסרים חד-צדדיים, כל סוג של תחושה בכל גובה נבדק בימין ובשמאל.
תחושת המגע נבדקת באמצעות מגע קל עם האצבע או מטוש. הבדיקה מתבצעת בעיניים עצומות, והנבדק מתבקש לומר אם הוא מרגיש את הגירוי ואם הוא זהה בשני הצדדים. באותו אופן נבדקות תחושות הכאב והטמפרטורה עם חפץ חד וחפץ קר, בהתאמה. תחושת הרטט נבדקת על ידי הנחת קולן על האזור הנבדק. הנבדק מתבקש לציין מתי הוא מפסיק לחוש את רטט הקולן. תחושת המנח נקבעת על ידי הזזת הבוהן לכיוון מסוים, והנבדק מתבקש בעיניים עצומות לציין לאיזה כיוון הוזזה. תחושת המנח נבדקת גם במבחן רומברג שבו הנבדק מתבקש לעמוד עם רגליים צמודות ולעצום עיניים. אם הוא מאבד את שיווי המשקל שלו, המבחן חיובי ויש אטקסיה סנסורית. מבחן רומברג מבוצע יחד עם מבחני המוחון.
קיימות פתולוגיות רבות המערבות את מערכת החישה, בהן ניתן למנות נוירופתיות, כשהמוכרת מביניהן נגרמת על ידי מחלת הסוכרת ומאופיינת באובדן תחושה או נימול בגפיים, בעיקר התחתונות. כמו כן קיימות תסמונות בהן נלכד עצב, כגון תסמונת התעלה הקרפלית ומרלגיה פרסתטיקה.
החזרים.
החזרים גידיים.
בדיקת החזרים הגידיים נעשית על ידי מתן מכה על גיד באמצעות פטיש רפלקסים. כתוצאה מכך מופעל רפלקס המתיחה, והשריר מתכווץ כתגובה למתיחת הגיד.
באופן כללי, הרפלקסים מדורגים מ-0 ועד 4.
מלבד הדירוג של הרפלקס, הרחבה של האזור הרפלקסוגני אף היא פתולוגית ודומה לרפלקס ער מאוד.
יש משמעות גדולה יותר לחוסר סימטריה בין הצדדים השונים בגוף, מאשר לעובדת היותם של הרפלקסים ערים יחסית או מופחתים. באופן כללי, א-סימטריה היא תמיד פתולוגית. רפלקסים ערים יחסית נגרמים כתוצאה מפגיעה בנוירון המוטורי העליון, שבאופן תקין מדכא את הרפלקס, בעוד רפלקסים מופחתים נגרמים כתוצאה מפגיעה בנוירון המוטורי התחתון.
הרפלקסים שנבדקים מפורטים להלן:
החזרים פתולוגיים.
בנוסף להחזרים הגידיים, יש מספר החזרים אשר מעידים על פגיעה בנוירון המוטורי העליון. בידיים הרפלקסים הפתולוגיים הם רפלקס טרמנר ורפלקס הופמן. ברפלקס טרמנר מכים קלות על אצבעות כף היד מן הצד של כף היד, וברפלקס הופמן לוחצים על ציפורן האצבע המורה ומשחררים. התגובה הפתולוגית בשני הרפלקסים הללו היא כיפוף של האגודל. ברגליים הרפלקס הפתולוגי העיקרי הוא רפלקס בבינסקי, שבו הבודק מעביר עצם חד לאורך הצד החיצוני של כף הרגל ובקשת לאורך כרית הרגל. תגובה תקינה, המתפתחת לאחר גיל שנה, אמורה להיות כיפוף כל אצבעות הרגל. תגובה פתולוגית היא פרישת כל האצבעות כמו מניפה, לרבות הבוהן. רפלקס צ'אדוק, רפלקס גורדון ורפלקס אופנהיים מסייעים אם רפלקס בבינסקי אינו חד-משמעי. ברפלקס צ'אדוק מעבירים את החפץ החד מאחורי הפטישון הצדי והתגובה הפתולוגית היא פשיטה של הבוהן. ברפלקס גורדון יש תגובה המתאימה לבבינסקי בעת לחץ על שרירי הסובך ובאופנהיים הדבר מתרחש כאשר הבודק מחליק את אצבעותיו במורד עצם השוקה.
היעדר של החזרים נוספים שאינם בגפיים יכול להיות פתולוגי. לצורך בדיקת רפלקס הבטן מעביר הבודק מטוש על הבטן, ובתגובה תקינה אמורה להיות התכווצות של הבטן באותו הצד. בבדיקת רפלקס השריר מרים האשך הבודק מעביר מטוש על דופן הירך הפנימית של נבדק גבר, ובתגובה תקינה אמורים לראות הרמה של האשך באותו צד.
החזרים של תקופת הינקות מדוכאים באנשים ללא פגיעה נוירולוגית, אולם בפגיעה מפושטת באונות המצחיות או באנצפלופתיה, הם שבים ומופיעים. רפלקס היניקה מופק כאשר מגרים את השפתיים. רפלקס הפנייה מופק כאשר מקישים קלות לצד הפה ובתגובה השפתיים נעות לכיוון ההקשה. רפלקס השרבוב מופק כאשר מתופפים קלות על השפתיים ובתגובה הנבדק משרבב את שפתיו. רפלקס הפדחת מופק כאשר מתופפים ברצף על המצח. תגובה תקינה כוללת מצמוץ רק בפעמים הראשונות, בעוד בתגובה פתולוגית המצמוץ נמשך.
תפקודי המוחון.
המוחון אחראי על שיווי משקל וקואורדינציה, כאשר החלק המרכזי שלו, לרבות התולעת (הוורמיס), אחראי על מרכז הגוף, והחלקים הצדיים שלו אחראים על תיאום תנועות הגפיים.
במבחן אצבע-אף, הבוחן דיסמטריה (ליקוי בהערכת מרחק) והתאמת התנועה, הנבדק מתבקש לפשוט את הידיים לצדדים ולגעת באצבעו בקצה האף, בכל פעם ביד אחרת. כשיש פגיעה מוחונית, ככל שהאדם יתקרב יותר לאף, כך היד תרעד יותר והנבדק לא יוכל להשאיר את האצבע על האף עקב הרעד. לאחר מכן, המבחן מתקיים בעיניים עצומות במטרה לבדוק תחושת מנח. סימן נוסף לקושי בהתאמת התנועה הוא בבדיקת ריבאונד, שבה הנבדק מושיט את ידיו לפנים והבודק טופח על אחת מהידיים. נבדק עם פגיעה מוחונית יעשה תנועה מוגזמת להחזרת היד למקומה. מבחן דומה ברגל למבחן אצבע-אף הוא מבחן עקב-ברך, שבו הנבדק מתבקש לשכב כשרגליו פשוטות, ואז להרים בכל פעם רגל אחת ועם העקב להחליק על שוק הרגל השנייה מן הברך ועד הקרסול. נבדק עם פגיעה מוחונית יתקשה לבצע פעולה זו.
מבחן נוסף הבוחן את הקואורדינציה של הידיים הוא מבחן דיאדוכוקינזיס, שבו הנבדק מתבקש לבצע תנועות מהירות בידיים, למשל לסובב את כף היד כלפי פנים וכלפי חוץ במהרה. נבדק עם פגיעה מוחונית יבצע פעולה זו לאט ולא בתיאום.
השלב הבא בבדיקת תפקודי המוחון הוא בעמידה ובהליכה. בעמידה הנבדק מתבקש לעמוד ברגליים צמודות. בפגיעה מוחונית הנבדק יאבד את שיווי המשקל שלו. לאחר מכן ממשיכים למבחן רומברג המפורט לעיל. בעת הליכה נבדק עם פגיעה מוחונית ילך על בסיס רחב, קרי עם הרגליים מרוחקות זו מזו, ועם נטייה ליפול אל הצד הפגוע. כאשר נבדק עם פגיעה מוחונית מתבקש ללכת עקב בצד אגודל, הוא ייטה ליפול לצד הפגוע.
בדיקת סקר נוירולוגית.
אדם המגיע למערכת הרפואית ללא תלונות נוירולוגיות יעבור כחלק מן הבדיקה הגופנית בדיקה נוירולוגית מצומצמת שנועדה לשמש כעין בדיקת סקר עבור חסרים נוירולוגיים. בדיקת מצב ההכרה והתפקוד המנטלי תתבצע ראשית תוך התרשמות של הבודק ממצב ההכרה של הנבדק בקווים כלליים: ער וערני, מבולבל או לא מגיב לגירוי. לאחר מכן הבודק ישאל שאלות התמצאות ותוך כדי השיחה יתרשם מקיום אפאזיה. בבדיקת עצבי הגולגולת ייבדקו עצב הראייה לשדה ראייה ולעלייה בלחץ התוך-גולגולתי באמצעות בדיקת קרקעית העין, העצבים האחראים על תנועת גלגל העין, ועצב הפנים לשיתוק פריפרי באמצעות עצימת עיניים בחוזקה ומרכזי בניפוח הלחיים או בחיוך. מבחינת המערכת המוטורית ייבדקו שרירי הידיים באמצעות בקשה מהנבדק ללחוץ את אצבעות הבודק ותנועה מהירה של פינצטה באצבעות, ושרירי הרגליים ייבדקו בכיפוף הירך. לבדיקת המערכת התחושתית יישאל הנבדק על חסרים תחושתיים וכן ייבדקו מגע ורטט בכפות הרגליים, עד לגבול התחושה. לאחר מכן הרפלקסים הגידיים של שריר הזרוע הדו-ראשי, שריר הזרוע התלת-ראשי, הפיקה, גיד אכילס ייבדקו, כמו גם רפלקס בבינסקי. לבסוף מבחינת תפקודי מוחון, הבדיקה המצומצמת כוללת התבוננות בנבדק עומד והולך.
באשר לבדיקות סקר לדמנציה, ישנם מספר מבחנים, שהנפוץ שבהם הוא מבחן קצר לאבחון מנטלי, הכולל 30 שאלות שעל כל אחת מהן ניתנת נקודה. ציון של מתחת ל-27 יכול לרמז על לקות קוגניטיבית. אולם מבחן זה אינו רגיש דיו לאיתור לקות קוגניטיבית קלה.
פה בארץ חמדת אבות
פֹּה בְּאֶרֶץ חֶמְדַּת אָבוֹת הוא שירם של ישראל דושמן וחנינא קרצ'בסקי על פי החוקר אליהו הכהן הולחן השיר במנגינת הרמן צבי ארליך, של "השיר היידי "גלות מאַרש" (גּוֹלוּס מַרְשׁ)" מאת מוריס רוזנפלד; ו"נכתב בעקבות הציור "גלות" של שמואל הירשנברג". הולחן על ידי צבי הרמן ארליך.
מילות השיר מבטאות את הרעיון הציוני, ובכלל זה את שאיפות היישוב היהודי והעולים לארץ ישראל. השיר מתאר שאיפות היהודים באשר לארץ ישראל, ובהן חיי יצרנות ועשייה ותחיית השפה העברית. יש הטוענים כי מילות השיר נכתבו כאנטיתזה למילותיו היידיות המקוריות, המתייחסות אל קושי ומרירות הגלות.
השיר הופיע מספר פעמים במערכון הנודע של תוכנית הטלוויזיה לול - העלייה לארץ.
יצירת השיר.
השיר נוצר בעקבות פנייתו של חיים בוגרשוב כאשר היה מנהל הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. הוא פנה אל דושמן וקרצ'בסקי
בבקשה שייצרו שיר לכת עברי שאותו ישירו התלמידים בעת טיוליהם בארץ ישראל. השניים נענו לבקשתו וכתבו את מילות השיר.