ב-2018 השתתפה בטקס התרמה חגיגי לארגון ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF), בו גייסו 60 מיליון דולר עבור צבא ההגנה לישראל.
טיסה 692 של יונייטד איירליינס
התרסקות טיסה 692 של יונייטד איירליינס אירעה ב-1 בנובמבר 1955. הטיסה, טיסת פנים בארצות הברית, יצאה מדנוור, קולורדו לכיוון פורטלנד, אורגון. תשע דקות אחר ההמראה, מעל שמי קולורדו, התפוצצו במטוס מקלות דינמיט שהטמין בו בנה של נוסעת שקיווה לקבל את ביטוח החיים שלה. בהתרסקות נהרגו כל 44 הנוסעים ואנשי הצוות.
את ביטוח החיים קנה האיש, ג'ק גילברט גרהם, צעיר בן 23, עבור אמו מעט לפני ההמראה במכונה אוטומטית. ערכו היה 37,500 דולר. למעשה, גם אלמלא הייתה מזימתו מתגלה הוא לא היה זוכה בכסף, שכן אמו לא חתמה על מסמכי הביטוח. ב-11 בינואר 1957 גרהם הוצא להורג בגז בקולורדו.
נבחרת לאומית
נבחרת לאומית היא התארגנות ספורטיבית לאומית שבמסגרתה מתקבצים הספורטאים המצטיינים בתחום מסוים בספורט ממדינת לאום מסוימת שהם אזרחים שלה, ומתחרים במסגרות בינלאומיות שונות. הנבחרת משמשת כחלון הראווה של מדינה וסמל ליוקרה לאומית. יש הרואים בהפגנת אהדה ותמיכה בנבחרת, כפתח מוצא ללאומנות בצורה לא אלימה. האירוע הבינלאומי הגדול ביותר בו מתחרות נבחרות הוא האולימפיאדה. במהלך המלחמה הקרה שימשו התחרויות הבינלאומיות בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות כשדה קרב אידאולוגי בין שתי המעצמות.
בשונה מן הנהוג בספורט מקצועני, בו מערכת היחסים בין ספורטאי למועדון בו הוא חבר מעוגנת בחוזה העסקה ושחקנים מחויבים לפיו לקחת חלק בפעילות המועדון, הפעילות בנבחרת לאומית נעשית על בסיס התנדבותי. לפני כל התאספות של הנבחרת הלאומית (בדרך כלל לפני משחק שלה או טורניר בו היא משתתפת) מחליט מאמן הנבחרת אילו שחקנים לזמן לנבחרת. אף על פי שזכותם של ספורטאים לוותר על זימון שכזה, רק בודדים עושים כן, זאת מכיוון שזימון לנבחרת לאומית נחשב בדרך כלל לכבוד רב והערכה לספורטאי המוזמן אליה. ספורטאים אשר מוותרים על זימון לנבחרת, עושים זאת לרוב על מנת שיוכלו להתמקד במסגרות הספורט המקצועיות המפיקות להם רווח רב.
התנאי היחיד בו על ספורטאי לעמוד כדי להיות מוזמן לנבחרת של ענף הספורט שלו הוא להחזיק באזרחות של המדינה שלנבחרתה הוא מיועד. ספורטאים המתגוררים במדינה אך אינם אזרחים שלה אינם יכולים לקחת חלק בנבחרת של אותה מדינה. לכן שחקנים זרים אינם לוקחים חלק בנבחרת של המדינה בה הם משחקים. מנגד, ספורטאי אשר פועל במדינה שאינה מולדתו חוזר כל פרק זמן מסוים למולדתו על מנת לשחק בנבחרתה, ולעיתים אף יכול למצוא את עצמו משחק כנגד נבחרת המדינה בה הוא חי ועובד. ספורטאים אשר מחזיקים באזרחות של יותר ממדינה אחת נדרשים לרוב בשלב כלשהו של הקריירה שלהם לקבל החלטה בדבר המדינה אותה הם מעוניינים לייצג ומרגע שקיבלו החלטה זאת הם אינם יכולים לסגת ממנה. עם זאת, לכל התאחדות ספורט בינלאומית ישנם קריטריונים שונים לטיפול במקרים שכאלה וישנם מקרים לא מעטים של ספורטאים שלקחו במהלך הקריירה שלהם חלק ביותר מנבחרת לאומית אחת. נבחרות יכולות לשמש ככלי להבעת אחדות בקרב מדינתם וכן ככלי לייצוג מיעוטים. יחד עם זו פעמים רבות ייצוג שחקן בן מיעוטים בנבחרת לאומית נחשב בעיני מיעוטים אלה כעלה תאנה ליחס הרוב השליט אליהם.
נבחרות לאומיות מוכרות לרוב מעולם הספורט הקבוצתי. אך גם בענפי הספורט היחידניים מקובל השימוש במסגרת של נבחרת לאומית, לרוב כאמצעי לייצוג מדינה בטורניר מסוים. כך למשל, בטורניר גביע דייוויס בטניס מתמודדות זו נגד זו נבחרות לאומיות אשר ההתמודדות ביניהן מורכבות מאוסף משחקים בין שחקן של נבחרת אחד כנגד שחקן מהנבחרת השנייה. הנבחרות מנוהלות על ידי האיגודים היציגים של ענפי הספורט השונים. כל איגוד ממנה אדם בעל סמכות מקצועית (לרוב מאמן הנבחרת) שתפקידו להרכיב את סגל הנבחרת ולקבוע את זהות המוזמנים. המרכיב בונה את סגל הנבחרת על סמך השקפתו ושיקוליו המקצועיים וללא התערבות מצד האיגוד. התערבות והשפעה של גורמים עסקניים על זהות המוזמנים נחשבת למעשה פסול, ואף על פי כן מקרים שכאלה מתקיימים לעיתים.
בישראל הנבחרת הזוכה לפרסום ועניין הרבים ביותר היא נבחרת ישראל בכדורגל. דבר זה גורם לפעמים מרירות ואי שביעות רצון בקרב ספורטאים מנבחרות של ענפים אחרים, שהישגיהם גבוהים יותר, באופן יחסי, בספורט הבינלאומי. נבחרות בולטות נוספות בישראל הן נבחרת ישראל בכדורסל ונבחרת ישראל בכדוריד.
בני עטרות
בְּנֵי עֲטָרוֹת הוא מושב באזור המרכז ליד העיר יהוד-מונוסון ונמל התעופה בן-גוריון. המושב שייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
המושב ממוקם בלב מוקד תחבורתי – מאחוריו המסילה המזרחית החדשה, מלפניו כביש 40, מימינו מתחם הטייסים, משמאלו נמל התעופה הבינלאומי, מעליו אחד מנתיבי התעופה העיקריים של מדינת ישראל ומתחתיו קו צינורות גז ונפט של קצא"א. בחלוף השנים, ביצוע פרויקטים תחבורתיים אלו בסביבה כל כך קטנה סביב המושב גרר ביקורת ציבורית וסביבתית.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1948 על ידי תושבים שנאלצו לעזוב את מקום מגוריהם עקב מלחמת העצמאות, למקום הגיעו משפחות מהיישובים עטרות (מצפון לירושלים), נחלים (ששכנה לשעבר בגליל העליון) ובארות יצחק (בנגב). במרץ 1949, שתי משפחות הגיעו למקום לאחר שנאלצו לעזוב את מושב בן-שמן, לאחר מספר חודשי המתנה ביהוד, הגיעו שתים עשרה משפחות יוצאי שאר ישוב מהגליל העליון. משפחות אלו הסכימו להתפנות משאר ישוב רק לאחר שהגיע גרעין חדש להתיישב במקום והובטח לעוזבים שיעברו למושב אחר כקבוצה מלוכדת. המשפחות מבארות יצחק הקימו קיבוץ דתי בסמוך לבני-עטרות והמשפחות מנחלים עברו לשטחים הקרובים יותר לפתח-תקווה והקימו שם מושב דתי.
בני עטרות הוקם על שטחי מושבת הטמפלרים וילהלמה, אשר פונתה מתושביה הגרמנים בידי כוחות המנדט הבריטי (אנשי התנועה הטמפלרית גורשו ברובם לאוסטרליה בגלל דעותיהם הפרו-נאציות). אנשי נחלים ובארות יצחק עזבו ובנו להם יישובים חדשים ובמקום נשארו מפוני עטרות, שקראו למקום בשם יישובם שניטש.
ליישוב היה בעבר בית ספר בשם היישוב - בית ספר בני עטרות. כיום בית ספר זה עבר לשוהם ונקרא על ידי יצחק נבון (נשיאה החמישי של מדינת ישראל)
הערות שוליים.
[[קטגוריה:עטרות]]
[[קטגוריה:מושבי תנועת המושבים]]
[[קטגוריה:מושבים]]
[[קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1948]]
[[קטגוריה:בני עטרות]]
נחלים
נְחָלִים הוא מושב דתי הצמוד לעיר פתח תקווה. המושב משתייך מוניציפלית למועצה אזורית חבל מודיעין, בה הוא מהווה כיישוב הצפוני ביותר. מבחינה ארגונית הוא משתייך לתנועת המושבים של הפועל המזרחי. במקור התפרנסו התושבים מחקלאות, אך כיום רוב חברי המושב אינם עוסקים בחקלאות. ביישוב קיימים מוסדות חינוך ומפעלים. המוסד החינוכי המפורסם שבהם הוא ישיבת נחלים - אחת הישיבות התיכוניות הוותיקות בישראל. בנחלים פועלת משתלה, יבואן לסוכות מוכנות, תעשייה זעירה ומחלבות לייצור מוצרי חלב כבשים. כך הפך המושב החקלאי ליישוב קהילתי, בדומה למושבים רבים בישראל.
היסטוריה.
מייסדי מושב נחלים היו חברי "ארגון ירושלים", אשר קבלו הכשרה חקלאית משנת 1938 במושבה מנחמיה, אשר בעמק הירדן. על פי התוכנית של מצודות אוסישקין, היו אמורים לקום באצבע הגליל המזרחי שישה יישובים עם נציגות לכל הזרמים של היישוב. במהלך השנים 1939–1940 השומר הצעיר הקים את קיבוץ דן, הקיבוץ המאוחד את דפנה, הציונים הכלליים את שאר ישוב ותנועת המושבים את בית הלל. בשנת 1943 בקש הפועל המזרחי להקים את היישוב שיועד לו באזור. אולם עלו טענות ששטח האזור מצומצם והשטחים המיועדים ליישוב של הפועל המזרחי דרושים לצורך ביסוס היישובים הקיימים. לטענת אנשי היישובים הקיימים, הושגה הסכמה עם אנשי ארגון ירושלים שהם יוותרו על ההתיישבות במקום. הסכמה זאת לא יצאה אל הפועל ובאוקטובר 1943 עלו אנשי ארגון ירושלים ליישוב. ב-15 במרץ 1944 התגוררו במקום 22 תושבים, והם קיבלו לידיהם ספר תורה מצפת. היישוב נקרא בתחילה "מצודת אוסישקין ד'" ולאחר מכן שונה שם המקום ל"נחלים" על שם נחלי מקורות הירדן בקרבת היישוב.
מיד עם הגעתם החלו חיכוכים בינם לבין תושבי הקיבוצים הסמוכים, שדרשו מהם לעזוב את המקום. בעיתונות הדתית נטען שהקיבוצים החילוניים באצבע הגליל, ובמיוחד הקיבוצים דן ודפנה, לא רצו בגוש היישובים שלהם מושב דתי, טענה שלא הוכחשה בידי ועד הגוש של אצבע הגליל. המתיחות הגיעה לידי כך שוועד הגוש הטיל חרם על נחלים ונאסר על קיבוצי הסביבה לשתף עמו פעולה. במכתבים שכתבו ראשי המרכז החקלאי של הפועל המזרחי לראשי הנהלת הסוכנות היהודית, התלוננו אלה על כך שקיבוצי הסביבה מסרבים לספק לנחלים אפילו קמח. תושבי נחלים נאלצו לשאול מחרשות מקיבוץ דגניה הרחוק. גם בתחום הביטחון לא היה שיתוף פעולה בין היישובים, אף לא בעת מלחמת העצמאות. לאחר שבמהלך המלחמה פונו הנשים והילדים לחיפה, החליטו גם הגברים לעזוב, ובאחד הלילות פונו תושבי המושב ושוכנו בבית-ספר דתי בעיר חיפה.