הוויגים הבינו שכל חקיקה שתתמוך בעבדות תגרום לפילוג בין הדרום והצפון, אז כדי לשמור על מפלגתם, הוויגים התנגדו לסיפוח מדינת עבדות חדשה, ודיברו בעיקר על נושאים כגון שיפורים פנימיים ומימון ממשלתי. הם בחרו בתאודור פרלינגהויסן מניו ג'רזי כשותפו של קליי. הוא היה מקובל בקרב הדרום כמתנגד לביטול העבדות ואיזן את קליי.
מכתב אלבמה.
ב-27 ביולי, קליי שחרר הצהרה ("מכתב אלבמה"). שם הוא טען שהתנגדותו לסיפוח טקסס היא שלב קטן לקראת ביטול העבדות. הוא טען שאינו מתנגד לסיפוח באופן אישי. בספטמבר הוא כבר חזר לתוכניתו המקורת. הוויגים הצפונים זעמו עליו. למרות זאת, קליי המשיך לטעון שלא יספח את טקסס בלי תמיכת הצפון. הצהרתו של קליי פגעה בוויגים הדרומיים.
מועמדים דמוקרטיים.
מרטין ואן ביורן, הנשיא לשעבר, היה המועמד המוביל. לאחר שקלהון פרש ב-1844, רבים ציפו שמסע הבחירות יעסוק בענייני פנים. ההסכם של טיילר עם טקסס שינה את הכל. ואן ביורן טען שמדובר בתוכנית כדי למנוע ממנו לשוב לבית הלבן. התמיכה בסיפוח אילצה גם דמוקרטים צפוניים לתמוך בו.
ואן ביורן הבין שדבר זה עלול לפגוע בדמוקרטים בצפון, והתנגד לסיפוח. הוא טען שינסה למנוע כל סיפוח שיגרום למלחמה במקסיקו, אבל שישקול פעולה צבאית אם תהיה תמיכה בסיפוח, בניגוד לקליי. רבים קיוו שדבר זה יעזור לואן ביורן לזכות בתמיכת הדרום, אולם אחרים עדיין תמכו בסיפוח מידי. אפילו בעלי בריתו של ואן ביורן סירבו לתמוך בו בשל כך.
אנדרו ג'קסון.
ג'ון קלהון קיבל אמינות כשאנדרו ג'קסון הודיע שהוא תומך בסיפוח מידי של טקסס. הוא טען שיש לכבד את רצונם של הטקסנים להסתפח לארצות הברית ולמנוע שליטה בריטית באזור שתבטל את העבדות ותאיים על הדרום.
הגנרל לשעבר הלך רחוק עוד יותר, ודרש שתומכיו יחסמו את ואן ביורן ויבחרו במועמד שהתחייב לסיפוח. ג'קסון נטש את הנוסחה המסורתית שדרשה פשרה בין הצפון לדרום בנוגע לענייני העבדות. טקסס חיסלה את שאיפותיו של ואן ביורן.
הוועידה הדמוקרטית.
סיפוח טקסס היה הנושא המרכזי. בזמן שואן ביורן עדיין החזיק ברוב הצירים, התומכים שלו התנגדו לסיפוח מיידי של טקסס ולכן ספג ביקורת. בתחילת האספה, הצירים החליטו שכדי לחסום את ואן ביורן, הם יקבעו שמועמד חייב לקבל שני שלישים מקולות הצירים באספה כדי להיבחר. מכיוון שהמון צירים התנגדו לואן ביורן, הוא לא הצליח לעבור את סף הקולות ובסיס התמיכה שלו קרס.
בסיבוב השמיני, שם חדש התגלה: ג'יימס פולק, דובר בית הנבחרים לשעבר, שרצה להיות סגן נשיא. הוא לא הצליח להשיג מספיק קולות כדי לזכות בסיבוב, אבל המומנטום היה לצידו. פולק טען שטקסס ואורגון שייכות לארצות הברית בזכות, וקרא לסיפוח מחדש של טקסס ולכיבוש מחדש של אורגון. בסיבוב הבא הוא זכה במספר הקולות הדרוש, וכך נהיה מועמד "סוס שחור" (אדם לא ידוע שפורץ אל תודעת הציבור).
הצירים בחרו בסילאס רייט מניו יורק כסגנו, אבל רייט, תומך ואן ביורן, היה הראשון שדחה את המועמדות. במקומו נבחר ג'ורג' דאלאס, עורך דין מפנסילבניה.
הסכם טיילר-טקסס.
ההסכם לסיפוח טקסס שהוגש לסנאט נוצח בידי הוויגים, בעיקר בגלל התנגדות לטיילר. כל הצפוניים הצביעו נגד, ורק סנאטור דרומי אחד תמך בחוק. הדמוקרטים תמכו בהסכם, כשרוב הצפון מתנגד אליו. רק סנאטור דרומי אחד התנגד לחוק. כעבור שלושה ימים, טיילר ותומכיו בקונגרס ניסו לעקוף את הרוב המיוחס שנדרשו כדי לאשר את החוק. טיילר ניסה למצוא דרך נוספת להכניס את טקסס לאיחוד. זאת על אף העובדה שבעבר תמך בשמירה על זכויות המיעוט באמצעות רוב מיוחס.
המפלגה הלאומית של טיילר.
לאחר דחיית ההסכם, הנשיא טיילר רצה להפוך להיות מועמד לנשיאות. הוא השתמש בשם "המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית". המפלגה ערכה את הוועידה שלה בבולטימור בין ה27- במאי ל-28 במאי, כמו הוועידה הדמוקרטית. היא העמידה את טיילור לבחירה מחודשת אבל לא המליצה על סגן נשיא. טיילר קיבל את המועמדות.
פולק חשש שטיילר יגנוב ממנו מספיק קולות כדי שקליי ינצח. טיילר הבהיר שדאגתו המרכזית היא סיפוח טקסס, וטען שברגע שזה יובטח לו, יפרוש מהמירוץ. טיילר התמקד במדינות ניו יורק, פנסילבניה וניו ג'רזי, כדי לגרום לפולק לרצות שיפרוש. פולק לא רצה שיעלה חשד בנוגע לברית ביניהם, והבטיח לטיילר סיפוח. טיילר פרש ב-20 באוגוסט, ותומכיו עברו לפולק.
עוד מפלגות.
ג'יימס בירני ממפלגת החופש המתנגדת לעבדות קיבל 2.3% מהקולות ומעל 8% מהקולות במסצ'וסטס, ניו המפשייר ווורמונט. פרשנים אומרים שהתמיכה בבירני בקרב הוויגים מניו יורק, שהתנגדו לעבדות, סייעה לפולק לזכות בניו יורק.
ג'וזף סמית ג'וניור רץ כמועמד עצמאי שתומך בשיחרור עבדים, סגירת בתי כלא, והקמה מחדש של הבנק הלאומי. מסע הבחירות שלו הסתיים כשהוא נרצח ב-27 ביוני 1844.
תוצאות.
תמיכת פולק ברעיון היעוד הגלוי עזרה לו. הדמוקרטים המערביים יכלו לבדל את עצמם מהתמיכה בעבדות ולתמוך בסיפוח. הדמוקרטים נהנו מעלייה של 20% בתמיכה בהם, בעוד שהוויגים נהנו רק מ-4%.
הדמוקרטים זכו במישיגן, אילינוי ואינדיאנה, וכמעט ניצחו באוהיו, שתמכה ברעיון הייעוד הגלוי.
בדרום התחתון, קליי הפסיד בכל המדינות, אבל ניצח ברוב הדרום האמצעי ומדינות הגבול.
עמדתו של קליי בנוגע לטקסס יכלה לעלות לו באלקטורים של ניו יורק ומישיגן, כיוון שג'יימס בירני לקח ממנו אלקטורים בהתנגדותו לסיפוח. פולק זכה בהפרש זעום בניו יורק, וניצח בבחירות. אולם הוויגים הצפוניים תמכו בקליי בגלל התנגדותם להתפשטות מערבה.
השלכות.
בחירתו של פולק אימתה את הרצון של הציבור האמריקני בהתרחבות מערבה. סיפוח טקסס הושלם ב-1 במרץ 1845, לפני שפולק אפילו נכנס לתפקידו. כפי שחששו, מקסיקו סירבה להשלים עם הסיפוח ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו פרצה ב-1846. כשהנושא המרכזי במסע הבחירות של פולק, טקסס, הושלם, במקום לדרוש את כל אורגון, פולק הצליח להגיע להסכם עם בריטניה, שחילק את אורגון בין שתי המדינות.
טקסי דרייבר
טקסי דרייבר ("נהג מונית") היא סדרת דרמה קומית ישראלית המשודרת מאז מרץ 2010 בערוץ הדרמה של yes. יוצר הסדרה הוא השחקן יובל סגל, שאף מככב בסדרה. הסדרה הייתה פרויקט משותף של yes ורשת, ומנובמבר 2010 שודרה גם בערוץ 2.
במוקד "טקסי דרייבר" סיפורם של חמישה שותפים בתחנת המוניות "מוניות השכונה", הנאבקים לשמר את עצמאותה של התחנה הקטנה, להתמודד עם קשיי החברים, עם חולשותיהם ועם בעיותיהם, ולשמר את הידידות ביניהם.
ב-8 באוגוסט 2012 עלתה העונה השנייה בערוץ "yes comedy HD", עונה המאופיינת במאבק בין חברות למשפחה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
סנט קילדה (פרבר)
מינאמוטו נו טמיושי
מינאמוטו נו טָמֵיוֹשי (יפנית: 源為義 ; 1096–1156) היה ראש שבט מינאמוטו בזמן תקופת הייאן, נכדו של מינאמוטו נו יוֹשיאִיֶה, וסבו של מינאמוטו נו יוריטומו, השוגון הראשון. הוא הוביל את כוחות הקיסר סוטוקו במהלך מרד הוגֶן. טמיושי היה ידוע גם בשם מוּטְסוּ שׁירוֹ.
על אף שטמיושי ידוע בעיקר בשל מעורבותו במרד הוגן, הוא השתתף במספר עימותים אחרים במהלך חייו. בשנת 1113 לערך, היריבות המתמשכת בין הנזירים הלוחמים של מקדש מי (Mii-dera) ואלה של מנזר אֵנְרָיאקוֹ (Enryaku-ji) הסלימה לאלימות שהתפרצה ברחובות קיוטו. על אף שמשמר הארמון התארגן להגנת הקיסר, טמיושי, בעזרת קומץ סמוראים רכובים על סוסים, הצליח לדחוק את המתפרעים אל מחוץ לעיר.
עם תבוסתו במרד הוגן, נשפט טמיושי למוות, ובנו מינאמוטו נו יושיטומו הצטווה להורגו. יושיטומו סרב, וקצין אחר משבט מינאמוטו, אשר סירב לתת לטמיושי להרג בידי אדם משבט טאירה, הוציא אותו להורג ואחר כך התאבד בעצמו.
פרדיננד (בולגריה)
וילהלם פרידמן באך
וילהלם פרידמן באך (בגרמנית: Wilhelm Friedemann Bach; 22 בנובמבר 1710 - 1 ביולי 1784) היה מלחין ונגן גרמני, ילדם השני ובנם הבכור של יוהאן סבסטיאן באך ומריה ברברה באך. על אף גאוניותו המוכרת כנגן עוגב, מאלתר ומלחין, לא הצליח להתבסס בעבודה קבועה ובמשכורת יציבה וסופו שמת עני וחסר כל.
חייו.
וילהלם פרידמן נולד בוויימאר, שם עבד אביו כנגן עוגב ומוזיקאי הלשכה בחצר הדוכס של זאקסה-ויימאר. בנובמבר 1720, כשווילהלם פרידמן היה בן תשע, מתה אמו בפתאומיות; יוהאן סבסטיאן נישא בשנית בדצמבר 1721. באך האב פיקח בקפידה על לימודי המוזיקה של וילהלם פרידמן ועל הקריירה שלו. הקורס המדורג ללימודי מקלדת והלחנה שיצר באך מתועד ב"ספרון המקלדת לווילהלם פרידמן באך" (Clavier-Büchlein vor Wilhelm Friedemann Bach או, בכתיב מודרני, Klavierbüchlein für Wilhelm Friedemann Bach), המכיל קטעים משל האב והבן גם יחד. חינוכו המוזיקלי של הנער כלל גם קטעים מתוך הסוויטות הצרפתיות, אינוונציות בשני קולות, סינפוניות בשלושה קולות (מוכרות יותר כ"אינוונציות"), הכרך הראשון של הפסנתר המושווה ושש הטריו סונאטות לעוגב. בגיל 16 נסע וילהלם פרידמן למרסבורג ללמוד נגינה בכינור אצל יוהאן גוטליב גראון.
נוסף להכשרתו המוזיקלית, קיבל וילהלם פרידמן השכלה פורמלית, עוד בוויימאר. כשהתמנה למשרת מנצח מקהלה בכנסיית תומאס הקדוש בלייפציג בשנת 1723, רשם י. ס. באך את וילהלם פרידמן לבית הספר שליד הכנסייה. (באך האב - שגם הוא התייתם בגיל עשר - אמר, שהחלטתו לקבל את המשרה בלייפציג נבעה בחלקה מאפשרויות ההשכלה, שמשרה זו פתחה לפני ילדיו). עם סיום לימודיו בשנת 1729 נרשם וילהלם פרידמן באך ללימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג, מוסד בעל מוניטין בזמן ההוא. כל חייו התעניין במתמטיקה והמשיך ללמוד מקצוע זה באופן פרטי בתקופת עבודתו הראשונה בדרזדן.