בתמורה על מאמציו זכה ואליה באישור המיוחל מן הקיסר להתיישב עם הוויזיגותים על אדמה משלהם: אקוויטניה (דרום ומזרח צרפת) ולקבוע את בירתם בטולוז. כך באו אל קיצן יותר מעשרים שנה של נדודים של הוויזיגותים ברחבי אירופה. ההסדר הכפיף עדיין את הוויזיגותים לסמכות רומי והשטחים נחשבו עדיין לחלק מהאימפריה, אך הייתה זו חלקת האדמה המשמעותית השנייה (אחרי האישור לממלכת הבורגונדים על הריין) בתוך חלקה המערבי של האימפריה שהוענקה לשבטים גרמאנים, שנאמנותם הממשית לרומא הייתה מפוקפקת.
ואליה לא זכה לראות בהתממשות ההסכם. הוא מת בשנת 418, כשעל כיסאו עולה תיאודוריד הראשון, בנו הבלתי חוקי של אלאריק. נכדו של ואליה מבתו, היה ריקימר, פטריקיוס ושליטה בפועל של רומא באמצע המאה החמישית.
קויקרים
היישוב היהודי בימי מלחמת העולם השניה
דוכסות סקסה-קובורג- גותה
פועל עומד
פועל עומד (בלועזית: פועל אינטרנזיטיבי) הוא פועל שאינו מצריך מושא (בניגוד לפועל יוצא).
את ההגדרה והמינוח בעברית נתן דונש בן לברט, כנראה מתוך מינוחי דקדוק השפה הערבית.
כך למשל המשפט "אני הולך" הוא משפט שלם ותקין דקדוקית, ולכן הפועל "הולך" הוא עומד; לעומת זאת, "אני רוצה" אינו משפט תקין, שכן "רוצה" מצריך מושא, למשל "אני רוצה את הספר". לכן הפועל "רוצה" הוא פועל יוצא.
מי שעמד על ההבדל בין פועל עומד ופועל יוצא הוא דונש בן לברט.
פעלים אנאקוזטיביים ופעלים אנארגטיביים.
אחת החלוקות של פעלים עומדים היא לפעלים אנאקוזטיביים ולפעלים אנארגטיביים. בחלק מהשפות, פעלים אלו מסומנים על ידי מוספיות, ומתנהגות מעט שונה זו מזו. אך הבחנה זו לא מקובלת בעברית:
בכל מקרה, לשני סוגי הפועל העומד אין מושא ישיר, ואין הכרח להוסיף מושאים עקיפים, או משלימים כלשהם.
דוגמאות:
לעומת פועל יוצא:
ראו גם.
פועל יוצא
הבתולה מלודמיר
חנה רחל ורברמאכר (בכתיב יידי: ווערבערמאכער; ה'תקס"ו, 1805 – כ"ב בתמוז ה'תרמ"ח 1 ביולי 1888), בת רבי מאניש, הידועה כבתולה מלודמיר (די לאדמירער מויד), הייתה אישה יהודייה שהשתייכה לתנועת החסידות וסיגלה לעצמה גינוני אדמו"רות.
ביוגרפיה.
תולדות חייה ידועים בעיקר מתוך אגדות וסיפורי עם. חנה רחל נולדה בעיירה לודמיר שבאוקראינה והייתה בת יחידה להוריה. הוריה מתו בצעירותה והיא ירשה ממון רב מאביה שהיה סוחר. דבר זה העניק לה עצמאות כלכלית. בשלב מסוים החלה לנהוג באדמו"רות, ללמוד תורה ולקבל בקשות מאנשים שפנו אליה - בעיקר בני המעמד הנמוך. ההנהגה הדתית לא ראתה זאת בעין יפה, והרב מרדכי טברסקי, האדמו"ר מצ'רנוביל, הורה לה לחדול ממנהגיה ולהתחתן. לפי חלק מהמסורות התארסה ואולי אף התחתנה, אך הקשר לא עלה יפה והיא נפרדה במהרה מבעלה. משגברו הרינונים אחריה עלתה לארץ ישראל, כנראה בערך בשנת 1860 (על רקע עליות אחרות של חסידים באותה תקופה).
בירושלים המשיכה חנה רחל לנהוג מנהגי אדמו"ר חסידי - התעטפה בטלית, הניחה תפילין, ערכה מדי שבת סעודה שלישית לחסידיה בביתה שבשכונת מאה שערים, לימדה תורה, אמרה מאמרי חסידות והעניקה ברכות. חנה רחל נהגה להתפלל עם נשים אחרות בכותל המערבי ובקבר רחל. לפי חלק מהעדויות אף עסקה בקבלה מעשית. נפטרה ככל הנראה בכ"ב בתמוז ה'תרמ"ח (1888) ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים. יש הטוענים כי כינויה "הבתולה" ניתן לה ככינוי גנאי על ידי מתנגדיה.
דמותה בימינו.
בשנים האחרונות הפכה דמותה לסמל בעיני תנועות המקדמות את מעמד האישה ביהדות. על חייה נערכו מספר מחקרים, ויוספה אבן-שושן כתבה מחזה בשם "הבתולה מלודמיר" שהועלה בתיאטרון החאן ב-1997. לפי סברה מסוימת חלק מהמוטיבים במחזה "הדיבוק" נלקחו מדמותה.
הרב שלמה אבינר הוציא את הספר הנערה מלודמיר אשר עוסק בדמותה.
ועדת השמות בעיריית ירושלים החליטה לקרוא על שמה רחוב בעיר. בעקבות התנגדות החרדים לשם "הבתולה מלודמיר" נקבע ששם הרחוב יהיה "חנה רחל מלודמיר".
כיום ישנו רחוב על שמה בשכונת חומת שמואל בירושלים.
שמעון פרוג
שמעון (סמיון) שמואל פְרוּג (ברוסית: Семён Григорьевич (Шим‘он Шмуэль) Фруг) (1860, בּוֹבּרוֹבי-קוּט, פלך חרסוֹן, האימפריה הרוסית – 1916, אודסה, שם) היה משורר יהודי שכתב בעיקר ברוסית ויידיש אך גם בעברית. כתיבתו בפרוזה הייתה בעיקר ברוסית, עובדה המשקפת את נטייתה הרווחת של האינטליגנציה היהודית ברוסיה של מפנה המאות.
פרוג היה מחשובי המשוררים בתנועת "חובבי ציון" באימפריה הרוסית. הוא גר בחרסון, ובשנים 1881–1909 בסנקט פטרבורג, שבה עבד במערכות העיתונים היהודיים. מאוחר יותר עבר פרוג לאודסה, ובה נפטר.
הוא השפיע בכתיבתו על ביאליק, טשרניחובסקי ובני דורם, תקופת התחייה. שיריו הותאמו למנגינות רוסיות.
זכרו הונצח בישראל בקריאת רחובות על שמו, בהם בתל אביב, בחיפה, בחולון, בכפר סבא, ברמת גן ובנתניה.
פרוג
נבחרת ארצות הברית בכדורסל
נבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורסל היא הסגל המייצג של ארצות הברית, במסגרת התחרותית של כדורסל הגברים לנבחרות לאומיות של פיב"א, ובכלל. במשך רוב שנות פעילותה במפעלים השונים נחשבה לבכירה שבנבחרות, לזכותה נזקפות 16 זכיות במדליית זהב אולימפית מתוך 19 אולימפיאדות בהן השתתפה (ומתוך 20 טורנירים אולימפיים שהתקיימו), חמש זכיות באליפות העולם בכדורסל ושבע זכיות באליפויות אמריקה.
בעברה הורכבה הנבחרת באופן מסורתי משחקני כדורסל חובבים, בין היתר בעקבות איסור של פיב"א על שיתוף של שחקני הליגות המקצועניות בארצות הברית, אך עם זאת במשך מספר עשורים שלטה הנבחרת האמריקנית ללא עוררין בזירה הבינלאומית. אך באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה לראשונה רק במדליית הארד.
בשנת 1989 התירה פיב"א את האיסור על שיתוף מקצוענים ולאולימפיאדת ברצלונה (1992) כבר נשלחה לראשונה נבחרת אמריקנית שהעמידה סגל של כוכבים מליגת הכדורסל הבכירה של ארצות הברית, ה-NBA. נבחרת זו, אשר זכתה לכינוי "נבחרת החלומות" וזכתה בקלילות במדליית הזהב האולימפית, סימנה עליונות מחודשת של הנבחרת האמריקנית בזירה הבינלאומית.
לאחר זכייה במקום הראשון באליפות העולם בכדורסל 1994, כמו גם באולימפיאדת אטלנטה (1996) וב-אולימפיאדת סידני (2000), כשלה הנבחרת באליפות העולם בכדורסל 2002, בה סיימה במקום השישי וכן באולימפיאדת אתונה (2004) בה זכתה רק במדליית הארד. נחוש לשים קץ לרצף הכישלונות, שינה הדרג הניהולי את פילוסופיית המשחק בנבחרת והחל לבנות סגלים עם שחקנים קבוצתיים יותר, במקום לקבץ אוסף כוכבי NBA ברגע האחרון.
הנבחרת החדשה שנבנתה פתחה את אליפות העולם בכדורסל 2006 עם שבעה ניצחונות רצופים, אך הפסידה במפתיע לנבחרת יוון בחצי הגמר וסיימה במקום השלישי המאכזב. עם זאת, שנתיים מאוחר יותר הפגינה הנבחרת שליטה מוחלטת באולימפיאדת בייג'ינג 2008 וזכתה במדליית הזהב.
באליפות העולם בכדורסל 2010 זכתה הנבחרת במדליית הזהב בהנהגתו של השחקן הצעיר והמוכשר קווין דוראנט שהיה אז רק בן 22. גם באולימפיאדת לונדון 2012 הנבחרת זכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב זכתה הנבחרת במדליית הזהב.
היסטוריה.
שליטה מוקדמת: 1968-1936.
הודות לכך שעיקרי משחק הכדורסל פותחו בארצות הברית וכי הענף השתרש לתרבות האמריקנית טרם התבסס בארצות אחרות, בעשורים הראשונים לחדירת הענף לזירה הבינלאומית היה בין הנבחרת האמריקנית ליתר פער ברור.
כבר מהמשחקים האולימפיים הראשונים בהם נערכו תחרויות הכדורסל, בברלין (1936), סיימה נבחרת ארצות הברית במאזן 0-5 וזכתה במדליית הזהב. במהלך ששת הטורנירים האולימפיים הבאים הייתה הנבחרת האמריקנית בלתי מנוצחת וזכתה בכל מדליות הזהב. ההשתתפות במשחקים האולימפיים באותה תקופה הייתה מוגבלת לחובבנים בלבד, אך חלק משחקני הנבחרת האמריקנית כיכבו בשנים לאחר מכן בכדורסל המקצועני ביניהם ביל ראסל, אוסקר רוברטסון, ג'רי וסט וג'רי לוקאס. שלושת האחרונים כיכבו בנבחרת האמריקנית למשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960) שנחשבה לטובה ביותר עד להקמתה של "נבחרת החלומות" בשנת 1992.
שחקנים בולטים נוספים היו אלכס גרוזה וראלף בירד שהוליכו את הנבחרת בשנת 1948, קלייד לאבלט שכיכב בשנת 1952, ביל ראסל וקיי סי ג'ונס שהובילו את הנבחרת בשנת 1956 וכן וולט בלאמי וטרי דישינג'ר שכיכבו גם הם בשנת 1960.
מחלוקת באולימפיאדת מינכן 1972.