גנדלף ופיפין מגיעים למינאס טירית. פיפין נהפך לאביר של מינאס טירית על ידי העוצר דנתור. צבאות סאורון תוקפים את גונדור והשר דנתור משתגע ומחליט להרוג את פרמיר בנו משום שהוא מתידד עם גנדלף. פיפין קורא לגנדלף שעסוק בקרב מול שר הנזגול, וככה פיפין מציל את פרמיר ממוות. כאשר פרודו משליך את הטבעת להר הגזירה, פיפין טס יחד עם גנדלף להביא את פרודו וסם למינאס טירית. לאחר משתה הם חוזרים לפלך שבו 4 ההוביטים מקוממים את שאר ההוביטים נגד שליטתו של סרומן. לאחר המלחמה בכוחות סרומן שמותיהם של מרי ופיפין היו הראשונים בכל רשימות הלוחמים בקרב. בשנת 64 לעידן הרביעי, חזר לממלכה המאוחדת עם ידידו מריאדוק ברנדיבאק. השניים נפטרו בגונדור מספר שנים מאוחר יותר, ונקברו בקברי המלכים של גונדור במינאס טירית. לאחר מותו של המלך אראגורן בשנת 120 לעידן הרביעי קברם הועבר לידו.
אפיקטטוס
אֶפּיקטֵטוס (ביוונית: Ἐπίκτητος; בערך 55–135) היה פילוסוף יווני מן האסכולה הסטואית.
חייו.
אפיקטטוס נולד בערך בשנת 55 לספירה בעיר הירפוליס שהייתה בפריגיה (כיום בדרום מערב טורקיה). הוא נולד עבד, נמכר מיד ליד ועבר מעיר לעיר עד שהגיע לרומא כעבד של אפאפרודיטוס, שהיה עבד משוחרר שעלה לגדולה בחצרו של הקיסר נירון. אפיקטטוס היה פיסח, כנראה כתוצאה מאכזריותו של בעליו. אך אפפרודיטוס אפשר לו להשתתף בשיעוריו של הפילוסוף הרומי מוסוניוס רופוס שלימד את התורה הסטואית ברומא. כעבור זמן מה, אפפרודיטוס שחרר את אפיקטטוס מעבדות.
אפיקטטוס ייסד בית ספר ברומא שבו לימד את תורת המוסר הסטואית, אך כאשר בין השנים 89–95 הקיסר דומיטיאנוס גירש את הפילוסופים מרומא, אפיקטטוס ורבים מתלמידיו מצאו מפלט בעיר ניקופוליס, שהייתה באפירוס (כיום בגבולות יוון ואלבניה). אפיקטטוס ייסד בית ספר לפילוסופיה בניקופוליס. אחד מתלמידיו היה אריאנוס, שנתמנה אחר כך למושל חבל קפדוקיה (כיום בטורקיה). אריאנוס רשם את דבריו של אפיקטטוס ופרסם אותם בשם "שיחות", שמהן פרסם מאוחר יותר הספר "מדריך". שמעו של אפיקטטוס נודע בכל האימפריה הרומית והגיע עד לקיסר אדריאנוס שבא לבקר בבית ספרו, וראה באפיקטטוס אחד מידידיו. בגיל מאוחר אימץ אפיקטטוס ילד של חבר, ונישא לאשה שטיפלה בילד. אפיקטטוס נפטר בניקופוליס סביב שנת 135.
תורתו.
אפיקטטוס התרכז בתורת המוסר במידה רבה יותר מאשר קודמיו, אנשי האסכולה הסטואית הראשונים: זנון מקיטיון שהיה מייסד האסכולה הסטואית וקלאנתס וכריסיפוס מסולי שהיו ממשיכיו במאה ה-3 לפנה"ס. אפיקטטוס החזיק בדעה שעלינו להיות אדונים לעצמנו. הוא לימד כי על המורה הסטואי לעודד את תלמידיו לחיות חיים פילוסופיים שמטרתם היא האושר, ולהיות מוגנים בפני תהפוכות הגורל באמצעות חיי תבונה, שפירושם להתנהג ביושר ובאופן מוסרי ולחיות בהתאם לטבע. אין פירושו של דבר שעלינו להתנזר ולהתבודד; להפך, על החכם לקחת חלק בענייני הציבור. החכם יקבל בשוויון נפש את צרות החיים: דלות, שכול, השפלה, כאב, עבדות, מאסר ומוות. הוא יידע לשאת בסבל ולהתכחש לכאב, ויקבל את מותו בשלווה כחלק מן החוכמה הנסתרת שבטבע.
אפיקקטוס אמר: "מה אכפת לך באיזו דרך מן הדרכים אתה מדדה אל קברך? כולן שוות הן".
אפיקטטוס הבדיל בין דברים הנתונים לשליטתנו לבין דברים "חיצוניים" שאינם כאלה. בין הדברים שבשליטתנו הוא מנה את השאפתנות ואת האיבה, ובין הדברים החיצוניים שאינם בשליטתנו, את הבריאות, הרכוש והיוקרה. הוא הסיק מכך כי הפירוש החיובי או השלילי שאנו מייחסים לנסיבות חיינו שאינן בשליטתנו, הוא למעשה, פעולה של רצוננו החופשי. אם כי ישנם דברים שאינם תלויים ברצוננו, מה שתלוי ברצוננו הוא הפירוש לטוב או לרע שאנו נותנים להם. לדוגמה: אנו יכולים לחשוב על המוות כנורא מכל הדברים, או להתייחס אליו כתופעה טבעית ולקבלו בשלוות נפש. התורה הסטואית מהווה הכרה בכך שאין בכל אלה כדי להשפיע על חיינו, כלומר: האופן שבו אנו מקבלים את הדברים הוא הנותן לחיינו טעם טוב או רע.
דברים אלה של אפיקטטוס השפיעו על רבים מאנשי הרוח, בהם מישל דה מונטן, שכתב: "טעמם של הטוב והרע תלוי במידה רבה בדעתנו עליהם." (מסות, ספר 1 פרק 14), ושייקספיר שכתב: "הדברים כשלעצמם אינם טובים או רעים. הכול תלוי באופן שבו אנו חושבים עליהם." (המלט).
בפרקי אבות נרשמו דברי רבי עקיבא (חי בתקופת מרד בר כוכבא) "הכל צפוי והרשות נתונה". כמאתיים שנה אחרי אפיקטטוס, דעה דומה לזו נרשמה בתלמוד מפי רבי חנינא (שנת 250~): הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים.
היהודים אצל אפיקטטוס.
אפיקטטוס מתייחס אל היהודים בכתביו בשלושה מקומות. התייחסויותיו הן בעלות אופי נייטרלי. האזכור הראשון (apud: Arrianus, Dissertations I, 11:12-13) מופיע בדיון על הצורך בקריטריון של טוב ורע. אפיקטטוס מצביע על ההבדלים בין דעותיהם של היהודים, הסורים, המצרים והרומאים בנושא אוכל, שכולן היו מנוגדות לחלוטין זו לזו. באזכור השני (apud: Arrianus, Dissertations I, 22:4), ארבע האומות הללו נזכרות כמאמינות בהשקפות נוגדות לגבי האם המעשה עצמו של אכילת בשר חזיר הוא קדוש או לא. האזכור השלישי (apud: Arrianus, Dissertations II, 9:19-21) מרמז על כך שאפיקטטוס ידע על משמעות טקס הטבילה בתהליך הגיור.
אראגורן בן אראתורן
רפובליקת קפריסין
צפון קפריסין
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (בטורקית: Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti ובראשי תיבות KKTC), ידועה גם בשמות קפריסין הטורקית, או קפריסין הצפונית (בטורקית: Kuzey Kıbrıs), היא מדינה עצמאית דה פקטו המשתרעת בחלק הצפוני של האי קפריסין. היא פועלת כרפובליקה עצמאית, ואף הכריזה רשמית על עצמאות ב-1983, אולם לא הוכרה על ידי אף מדינה אחרת למעט טורקיה, ודה פקטו גם על ידי אזרבייג'ן.
משנת 1975 התקיימה המדינה בשם אחר: "המדינה הפדרטיבית הטורקית של צפון קפריסין", גם אז ללא הכרה מלבד טורקיה. כמעט כל מדינות העולם והארגונים הבינלאומיים, ובכלל זה האו"ם, רואים ברפובליקת קפריסין, הנשלטת היום בידי קפריסאים-יוונים, את הריבון החוקי בכל שטח האי קפריסין. יוצאת מכלל זה טורקיה, שמכירה ב"רפובליקה הטורקית של צפון קפריסין", תומכת בה כלכלית, דיפלומטית וצבאית, ואף עודדה אזרחים טורקים להתיישב בה. במקביל, טורקיה אינה מכירה באופן רשמי ברפובליקת קפריסין.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מכסה 37% משטח האי קפריסין.
צפון קפריסין משתרעת מקצה חצי האי קרפאז בצפון-מזרח למפרץ מורפו, קייפ קורמקיטיס ונקודה המערבית ביותר שלה, אקסטרה קוקקינה במערב. הנקודה הדרומית ביותר שלה היא הכפר לורוג'ינה, המשמש כאזור חיץ בשליטת האו"ם המשתרע בין צפון קפריסין לשאר האי- ומחלק את העיר ניקוסיה, הבירה הגדולה ביותר של האי הקפריסאי משני הצדדים, כשחלקה הצפוני-טורקי של העיר היא עיר הבירה דה פקטו, לפקושה.
ההפיכה בשנת 1974, שבוצעה במסגרת ניסיון לספח את האי ליוון, הובילה את הפלישה הטורקית לקפריסין. זה הביא לפינוי חלק גדול מאוכלוסיית קפריסין היוונית בצפון, בריחתם של קפריסאים טורקים מדרום וחלוקת האי, מה שהוביל להכרזת עצמאות חד-צדדית על ידי הצפון בשנת 1983. בגלל היעדר ההכרה בה, צפון קפריסין תלויה מאוד בטורקיה לתמיכה כלכלית, פוליטית וצבאית. הניסיונות להגיע לפתרון לסכסוך בקפריסין לא צלחו. אף שנוכחותה נתמכת ומאושרת על ידי ממשלת הרפובליקה של דרום קפריסין, האיחוד האירופי בכללותו והקהילה הבינלאומית רואים בה כוח כיבוש ונוכחותה הוקעה בכמה החלטות מועצת הביטחון של האו"ם. צפון קפריסין היא רפובליקה דמוקרטית למחצה, עם מורשת תרבותית הכוללת השפעות שונות וכלכלה שנשלטת על ידי מגזר השירותים. הכלכלה ראתה צמיחה במהלך שנות האלפיים וה-2010, כאשר התוצר לנפש עלה בכפי שלושה אך נעצר על ידי אמברגו בינלאומי בגלל הסגירה הרשמית של הנמלים בצפון קפריסין על ידי הרפובליקה של צפון קפריסין. השפה הרשמית היא טורקית בה מדברים עם ניב מקומי מובהק.
כ-99% מאוכלוסיית צפון קפריסין הם מוסלמים-סונים.
אוכלוסייה.