התפתחותן של מסילות הרכבת בשנות השמונים של המאה התשע עשרה, גרמה להאצה רבה בהתפתחותה של דקוטה הדרומית בכלל ושל סו פולס בפרט. אוכלוסיית העיר זינקה מ-2,164 נפש בשנת 1880, ל-10,167 ב-1890. מגמה חיובית זו נקטעה בעשור שלאחר מכן, עקב מתקפת ארבה חמורה ושפל לאומי כללי. מספר תושבי העיר עלה בעשור האחרון של המאה התשע עשרה בשמונים ותשע נפש בלבד.
המאה העשרים.
עם תחילת המאה העשרים חזרה הצמיחה לסו פולס. החלה תקופה של חקלאות ממוכנת, הוקמו מכלאות בקר, מהגדולים בארצות הברית, ונפתח מפעל גדול לעיבוד ואריזת בשר - חברת ג'ון מורל. תחומים אלו ביססו את כלכלת העיר עד מחצית המאה. בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הוקמו בסמוך לעיר בסיס אווירי ובסיס רדיו ותקשורת. בסיסים אלו העסיקו אזרחים, תושבי סו פולס, ותרמו בכך להתפתחות כלכלית נוספת. משנות החמישים ואילך, התרחבה הכלכלה לתחומים נוספים, בעיקר שירותים, בנקאות, ביטוחים, רפואה מונעת ועסקים קמעוניים.
בשנות החמישים והשישים נסללו בדקוטה הדרומית הכבישים הבין-מדינתיים: 90, 29 ו-229. התפתחות תחבורתית זו בצירוף העובדה שסו פולס היא המטרופולין הבודד ברדיוס של קילומטרים רבים, הגבירה את נגישותה של העיר לתושבי האזורים הכפריים שסביבה ותרמה רבות להתפתחות כלכלתה.
החקיקה הכלכלית המקלה של דקוטה הדרומית, היטיבה מאוד עם כלכלתה של סו פולס. הקלות בנושא הלוואת עם ריבית שהתקבלו בשנות השבעים, גרמו לבנק הניו יורקי המפורסם "סיטי בנק" להעביר את מרכז ניהול האשראי שלו לסו פולס. הקלות אחרות בנושא מס הכנסה, משכו אל העיר חברות פיננסיות רבות, ביניהן סיטיגרופ, מהמעסיקות הגדולות בעיר (3,200 עובדים), HSBC הולדינגס, Wells Fargo ועוד.
המעסיק הגדול ביותר בעיר הוא בית החולים סנפורד הלת', הכולל קליניקות טיפוליות ויחידות רפואה מונעת. בית החולים מעסיק למעלה מ-5,000 עובדים ומרים תרומה משמעותית לכלכלת האזור. במקביל פועלים בעיר שלושה בתי חולים נוספים: בית החולים אוורה מק'קנן (מעסיק כ-3,500 עובדים), בית החולים של החיילים הוותיקים של דרום דקוטה ובית החולים אוורה הרט של דרום דקוטה.
תחומי הכלכלה המסורתיים של סו פולס, ייצור ועיבוד מזון, נשארו דומיננטיים גם בסוף המאה העשרים. בית האריזה ג'ון מורל, שהוקם בתחילת המאה, הוא המעסיק השלישי בעיר עם למעלה מ-3,300 עובדים. לצד מפעל זה פועלים בעיר עוד מספר בתי חרושת לייצור מזון.
תיירות.
אף כי סו פולס נהנית ממספר פארקים יפים, הידוע שבהם הוא פארק המפלים, העיר אינה אטרקטיבית לתיירים, המוצאים בה בעיקר מקומות לינה ומעדיפים לטייל באזורים המעניינים הסמוכים לה. בעיירה דה סמט הנמצאת מצפון לסו פולס, נמצא ביתה של לורה אינגלס ווילדר, שקורותיה בעיירה זו הועלו על הכתב בספר "עיר קטנה בערבה", מתוך סדרת הספרים "בית קטן בערבה" המנציחה את חייה של הסופרת. בעיירה נערכים פסטיבלים לזכרה, ונמכרים מזכרות העוסקות בנושא זה.
אתרים נוספים הסמוכים לעיר ומהווים מוקד משיכה לתיירים הם העיר מיטשל, צ'מברלין ופיר, בירת המדינה.
גאוגרפיה ואקלים.
סו פולס שוכנת בדרום-מזרח דקוטה הדרומית, 24 ק"מ בלבד מערבית למינסוטה ו-13 ק"מ בלבד צפונית לאיובה. העיר בנויה על רמה שגובהה הממוצע הוא 448 מטר. שטחה של העיר לפי מדידות רשמיות הוא 145.9 קמ"ר, רובם המוחלט יבשה ורק 0.04% מים.
עקב מיקומה של העיר בעומק היבשת, הרחק מן האוקיינוסים, שורר בה אקלים יבשתי לח, המתאפיין בקיץ חם ולח ובחורף יבש וקר. הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם - יולי, היא 30 °C, ובחודש הקר - ינואר, היא מינוס 15 °C. מידת החום הגבוהה ביותר שנרשמה בעיר היא 43 °C (בקיץ 1936) ואילו הנמוכה ביותר היא מינוס 41 °C (בחורף 1899). ממוצע הגשמים השנתי בסו פולס עומד על 627 מ"מ.
ערים תאומות.
סו פולס עומדת בקשרי ערים תאומות עם שלש ערים אירופאיות:
פירובאט דהידרוגנאז
AT&amp;T
AT&amp;T הוא תאגיד תקשורת בינלאומי אמריקאי שבסיסו בדאלאס, טקסס. זו אחת מחברות התקשורת הגדולות בעולם וספקית שרותי הטלפוניה וטלפון סלולריים מהגדולות בארצות הברית. ביוני 2018 החברה הפכה לבעלים של חברת WarnerMedia ובכך הפכה לחברת הבידור והמדיה הגדולה בעולם ודורגה כאחת מ-500 החברות הגדולות בארצות הברית.
חברת AT&amp;T החלה את דרכה בשם חברת הטלפון הדרום מזרחית של בל (Southwestern Bell Telephone Company), שהייתה חברת בת שנוצרה על ידי חברת הטלפון של בל (Bell Telephone Company) שנוסדה על ידי ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל בשנת 1877. בשנת 1885 חברת הטלפון של בל הפכה לחברת הטלגרף והטלפון האמריקאית (American Telephone and Telegraph Company) והיא מותגה תחת השם תאגיד AT&amp;T.
היסטוריה.
שורשיה של AT&amp;T (ראשי תיבות באנגלית: American Telephone &amp; Telegraph - חברת הטלפון והטלגרף האמריקנית) בחברה Bell Telephone Company שהקים אלכסנדר גראהם בל בשנת 1877, לאחר שהמציא את הטלפון. אחת מחברות הבת של Bell הייתה AT&amp;T, שנוסדה בשנת 1885. ב-1899 רכשה AT&amp;T את חברת האם (מסיבות משפטיות) והפכה לחברה המרכזית.
עם השנים הפכה החברה ביחד עם חברות הבת שלה במערכת ה-Bell System למונופול בארצות הברית וקנדה, וכתוצאה מכך נחשבה במשך תקופה ארוכה לחברת הטלפוניה הגדולה בעולם. בשנת 1984 פרק הממשל את המונופול של AT&amp;T באמצעות תביעת הגבלים עסקיים. החברה נדרשה להתנתק מחברות הבת האזוריות שלה ולהפוך אותן לחברות עצמאיות. שבע חברות אלה כונו ה-Baby Bells. חברת האם עצמה (שכונתה לפעמים Ma Bell, קיצור של Mother Bell) המשיכה לספק שירותי תקשורת לשיחות בינלאומיות ובין-אזוריות. בתצורתה הנוכחית, AT&amp;T נולדה מתוך Southwestern Bell שהייתה אחת מחברות ה-Bell האזוריות. בשנת 2005 רכשה חברה זו את חברת האם לשעבר ושנה לאחר מכן את חברת BellSouth, שגם היא, כמו Southwestern Bell הייתה אחת מחברות ה-Baby Bells המקוריות. לאחר מספר מיזוגים, מרבית הנכסים והפעילות של חברת AT&amp;T המקורית ושבע חברות ה-Bell האזוריות מחולקים על פני שלוש חברות עצמאיות נפרדות: AT&amp;T, ורייזון, ולומן (לשעבר CenturyLink).
באוקטובר 2016 פורסם כי AT&amp;T תרכוש את טיים וורנר תמורת סכום עתק של 85.4 מיליארד דולר, ולאחר שנה וחצי, ב-13 ביוני 2018, נודע כי הרכישה של טיים וורנר אושרה. בעקבות זאת שם החברה השתנה לוורנר מדיה.
ב-16 במאי 2021, נודע כי AT&amp;T תפצל את חברת וורנר מדיה ותמזג אותה עם חברת דיסקברי תמורת 43 מיליארד דולר, ובכך ליצור את האחים וורנר דיסקברי.
בארצות הברית.
AT&amp;T היא הספקית הגדולה ביותר בארצות הברית לשירותי טלפוניה נייחת וניידת לעסקים ולאנשים פרטיים. רשת ה-3G שלה מספקת שירות למאות מיליוני אנשים. כמו כן, היא בעלת רשת גלובלית להעברת נתונים, המעבירה כ-33 פטה-בייט של נתונים ביום עסקים ממוצע. AT&amp;T מספקת בארצות הברית גם שירותי טלוויזיה בפס רחב בשם Uverse, ומפעילה רשת WiFi המונה יותר מ-32,000 נקודות הפרושות במסעדות, בתי מלון וחנויות.
AT&amp;T היא החברה השלישית בגודלה בטקסס, (אחרי ExxonMobil ו-ConocoPhillips) והחברה הגדולה ביותר בין אלה שאינן עוסקות בנפט. נכון למאי 2013, AT&amp;T היא החברה ה-21 בעולם על פי שווי השוק שלה, וה-13 בין אלה שאינן חברות נפט. החל משנת 2013, היא גם המפעיל הסלולרי ה-21 בגודלו בעולם, עם למעלה מ-107,900,000 לקוחות ניידים. בשנת 2013 עבדו בחברה למעלה מ-240,000 עובדים, עם חלוף השנים החברה צמצמה את כוח האדם ובשנת 2022 היא מעסיקה 203,000 עובדים בלבד.
בישראל.
בלסאות' (BellSouth), אחת מחברות ה-Baby Bells שבמשפחת AT&amp;T הייתה מהמקימות של חברת סלקום בשנות ה-90.
AT&amp;T Israel R&amp;D Center.
מרכז הפיתוח של AT&amp;T Israel הוקם לאחר ש-AT&amp;T רכשה את חברת Interwise הישראלית בשנת 2007. Interwise פיתחה תשתית ושירות לשיחות ועידה באינטרנט. מכיוון שפיתחה על מגוון רב של פלטפורמות ומכשירים, היא החלה לספק תוכנה לשירותים נוספים ש-AT&amp;T ביקשה לספק.
נכון ל-2020 המרכז הישראלי מנוהל על ידי נטלי קרמר, שוכן בקריית שדה התעופה ומפתח מוצרים בתחומים הבאים:
באוקטובר 2021 הודיעה AT&amp;T על כוונתה לפתוח מרכז פיתוח נוסף בתל אביב, אליו יגויסו מאה עובדים.
דואט בביירות
דואט בביירות הוא ספר מתח מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2002. את הספר ערך אורי אדלמן.
הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת ניסיון החיסול של ח'אלד משעל בירדן בשנת 1997, מבצע אביב נעורים וחיסול מנהיג הג'יהאד האסלאמי ד"ר פתחי שקאקי במלטה בשנת 1995. הספר מתמקד במערכת היחסים שבין לוחם "המוסד" למפקדו בעקבות מבצע כושל בביירות. בין קוראי הספר שהתרשמו ממנו עמוקות היה גם מאיר דגן, אשר כלל את הספר בחומר הקריאה הדרוש לו עת התכונן לתפקיד ראש המוסד.
עלילת הספר.