היקב הוא פרי מיזם משותף בין היינן אייל רותם לקיבוץ הראל. הכרמים ניטעו ב-1998 והיקב החל לפעול בבציר 2001. ברשות היקב 197 דונם כרמים והוא משווק כ-100,000 בקבוקים בשנה (נכון ל-2021) הוא מפיק יין בשלוש סדרות: סיקרא, קלו דה גת והראל. שמו של היקב מבוסס על צירוף המילים: "קלו" (clos) - בצרפתית: כרם המגודר בחומת אבן ו"גת" - יקב עתיקה.
דניאל רוגוב בחר ביקב כחמישי בטיבו בישראל (2011).
קלו דה גת הוא מהיינות הישראלים שזכו לציונים הגבוהים ביותר ממבקר היינות רוברט פארקר, מכתבי העת "ויין ספקטייטור" ו"דקנטר".
ניל פלין
ניל ריצ'רד פלין (באנגלית: Neil Richard Flynn; נולד ב-13 בנובמבר 1960) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי, ידוע מגילום דמותו של השרת בסדרה הקומית "סקראבס". כיום מגלם את דמותו של מייק האק בסיטקום "מקום טוב באמצע" מבית ABC.
ראשית חייו.
פלין נולד בדרום שיקגו. מוצאו הוא אירי, והוא גדל בחינוך קתולי. כשהיה צעיר עבר לפאוריה, ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת בראדלי, חזר לשיקגו כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
קריירה.
בשיקגו הופיע בתיאטרון, והיה מועמד לפרס ג'וזף ג'פרסון. במקור הוא נבחן לתפקיד של ד"ר קוקס בסדרה 'סקראבס', אך לבסוף קיבל את תפקיד השרת, והיה אמור להופיע רק בפרק הראשון של הסדרה. דמותו נעשתה פופולרית, והוחלט להפוך את הדמות לדמות קבועה בסדרה.
בשנת 2008 פלין שיחק בסרט אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח לצד האריסון פורד, שאיתו עבד כבר בעבר. בסרט הנמלט גילם תפקיד קטן ששימש באחד מפרקי "סקראבס" כקרוס אובר.
בזמן שהצטלם לפיילוט של הסדרה מקום טוב באמצע, חתם ניל על הסכם עם רשת ABC על כך שיעזוב את סקראבס אם הסדרה מקום טוב באמצע תצליח, ולאחר שהצליחה הסדרה פרש ניל מגרסת הספין אוף של סקראבס והמשיך לשחק בסדרה מקום טוב באמצע.
הכנסייה הקתולית הרומית
חגית בת-עדה
חגית רוטנברג, המוכרת בשם העט חגית בת-עדה (נולדה ב- 1943) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים. בוגרת האוניברסיטה העברית בחוגים שפה וספרות צרפתית, ספרות עברית ופילוסופיה כללית. לימדה לשון וספרות עברית בבתי ספר על-יסודיים בירושלים ובמונטריאול שבקנדה. כן לימדה צרפתית בקולג'ים באדלייד שבדרום אוסטרליה.
חגית בת-עדה עבדה שנים רבות בעיתון "כל העיר" כעורכת לשונית.
בשנת 2004 קיבלה את עיטור הכבוד האקדמי "אבירת מסדר התמר" מטעם ראש ממשלת צרפת, על תרומתה להפצת התרבות והספרות הצרפתית.
חגית בת-עדה התמחתה בתרגום ספרות צרפתית בת-זמננו. ב-25 השנים האחרונות תרגמה יותר מ-70 ספרים. בסיוע המכון הצרפתי בתל אביב היא מקיימת קשר רציף עם סופרים ועם הוצאות ספרים בפריז, ומקפידה להתעדכן שם בחידושי השפה והספרות.
חגית בת-עדה היא כלת פרס שרת התרבות ליצירה בתרגום לשנת 2011. מנימוקי השופטים:
Happy Madison
אוט קוטור
יתרות המט&quot;ח של ישראל
מדיניות בנק ישראל להתערבות בשוק המט"ח בישראל השתנתה במהלך השנים, בהתאם למציאות הכלכלית ששררה במשק. בסוף דצמבר 2000 עמדו יתרות המט"ח של ישראל על כ-23 מיליארד דולר, בסוף דצמבר 2010 על כ-71 מיליארד, ובסוף דצמבר 2020 כ-173 מיליארד דולר.
היסטוריה.
בשנים הראשונות לקיום המדינה, יתרות המט"ח היו מצומצמות מאוד. כאשר הוחלפה הלירה הארץ ישראלית (לא"י) בלירה הישראלית עם קום המדינה, הוחלט ששוויו של המטבע החדש יהיה שווה ערך לשוויה של לירה שטרלינג אחת. עד מהרה התברר שהשערים שנקבעו לא מציאותיים - לירה ישראלית אחת הייתה שווה פחות מלירה שטרלינג. במציאות נוצרו כמה וכמה שערי חליפין. ריבוי שערי החליפין גרם לבלבול רב, ופגע קשות ביכולת התכנון של המשק. תופעה זו גרמה למשבר חמור במשק.
החל מאמצע שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים שררה במשק גאות יחסית. הסכם השילומים עם גרמניה ופיחות חד שבוצע ב-1962 (מ-1.8 ל-3 לירות לדולר) סייעו למדינה להתגבר על המחסור במטבע חוץ. למעט פיחות זה, שער החליפין מול הדולר היה מקובע במשך התקופה.
משנות התשעים.
בתקופה שלאחר מכן, ועד אמצע שנות התשעים החזיק בנק ישראל ביתרות בגובה של מספר מיליארדי דולרים ונמנע מהתערבות בשוק מטבע החוץ. היתרה הדרושה הוגדרה כרמה של מט"ח הדרושה למספר חודשי יבוא.
בסוף 1992 עמדה רמת היתרות על 5.2 מיליארד דולר, והשינוי משנה לשנה היה מקרי. החל מ-1996 החל בנק ישראל ברכישה מסיבית של מט"ח והיתרות, שהסתכמו בסוף 1995 ב-8.3 מיליארד דולרים, הגיעו בסוף 1999 ל-22.5 מיליארד. רכישות אלו לא נבעו ממדיניות הבנק לרכוש מט"ח, אלא נבעו מהיצע גדול של מט"ח על רקע הריבית השקלית הגבוהה, ששררה במשק בשנים האחרונות של שנות התשעים. בנק ישראל, נאמן למדיניות האלכסון, נאלץ למעשה לרכוש את עודפי המט"ח שנוצרו.
למרות קיומן של היתרות, השימוש בהן ככלי להשפעה על שער החליפין היה נדיר ביותר, אם בכלל. לא נעשה בהן שימוש גם בתקופות בהן הסתמן משבר בשוק המט"ח. כך למשל בשנת 2002, בה האמיר שער הדולר לשיא של כל הזמנים, העדיף בנק ישראל להשתמש בנשק הריבית ולא למכור מט"ח מהיתרות.
השינוי של 2008.
המדיניות השתנתה בתקופת כהונתו של סטנלי פישר כנגיד. החל ממרץ 2008, משהגיע שער הדולר לשפל של כ-3.4 שקלים, הודיע בנק ישראל כי בכוונתו להגדיל את יתרות המט"ח שלו לכ-40 מיליארד דולר תוך שנתיים, על ידי רכישה יומית של כ-25 מיליון דולר בשוק המט"ח. המהלך, שיוחס בראש ובראשונה לניסיון להחלשת השקל, לא צלח בידו, שער הדולר הידרדר שוב, וביולי 2008 הודיע בנק ישראל כי יגביר את קצב רכישות המט"ח לכ-100 מיליון דולר ביום.
בעקבות הרכישות עלו מאוד יתרות המט"ח של ישראל. בסוף 2008 עמדו יתרות המט"ח על 42.5 מיליארד דולר. מדיניות שער החליפין של הבנק נחלה הצלחה זמנית, ושער הדולר זינק אל מעל 4.20 שקלים. במאי 2009, לאחר שיתרות המט"ח התקרבו לכ-50 מיליארד דולר. נרמז כי בנק ישראל מחפש דרך להפסקת רכישות המט"ח. בעקבות זאת, חזרו החל מיולי 2009 סימני התחזקות של השקל אל מול המטבעות הזרים, והדולר חזר שוב לרמות של 3.75 שקל לדולר. בנק ישראל הגיב ברכישת מאות מיליוני דולרים תוך ימים ספורים, והשקל נחלש שוב.
באוגוסט 2009 הודיע הבנק על הפסקת רכישה סדירה של מט"ח, לאחר שיתרות המט"ח הגיעו לרמתן הרצויה מבחינתו. הבנק הודיע עם זאת כי ימשיך לרכוש מט"ח מעת לעת בהתאם לנסיבות. בפועל מדיניות זו לא הייתה יציבה ומסעות רכש אגרסיביים נמשכו ואף הוגברו.
באוקטובר 2010 היוו לראשונה היתרות (69.1 מיליארד) מעל ל 30% מהתוצר הגולמי (GDP).
בעקבות גילוי שדות גז טבעי בשטחי המים הכלכליים של ישראל בים התיכון החל בנק ישראל ברכישת מט"ח בכמויות המותאמות להשפעה של הפקת הגז על מאזן התשלומים, כדי להימנע מהמחלה ההולנדית.
בינואר 2017 עברו לראשונה יתרות המט"ח את רף 100 מיליארד דולר.
ביולי 2020 הגיעו יתרות מטבע החוץ של ישראל למעל 157.5 מיליארד דולר, מקום 18 בעולם, ומקום רביעי בעולם ביתרות מט"ח לנפש (18,150$ לנפש), עם קפיצה של 15 מיליארד דולר תוך חודשיים בלבד, יתרות אלו עמדו על כ-40% מה GDP.
גובה יתרות המט"ח של ישראל, עמדו בסוף אוגוסט 2021 על סך 205,912 מיליון דולר (מקום 15 בעולם), גידול של 4,217 מיליון מהחודש הקודם, והיוו 46.8 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי.
חגית בת עדה
יקב שאטו גולן
יקב שאטו גולן הוא יקב בוטיק ישראלי, הנמצא במושב אליעד ברמת הגולן. בשנת 2016 שיווק היקב 90,000 בקבוקים. כרמי היקב שוכנים במפגש נחלי הירמוך ורוקד והם בבעלות היקב.
היסטוריה.
סיפורו של יקב שאטו גולן החל בשנת 1996 עת נטעה משפחת ריבק ממושב אליעד 131 דונם של ענבי קברנה סוביניון ומרלו בשטחים החקלאיים של המושב בדרום רמת הגולן.
בשנת 1999 הקימה המשפחה יקב קטן בחצר המשק בשותפות עם שוקי שי וייצרו את 7,000 בקבוקי הקברנה סוביניון הראשונים.
בבציר 2000, בנוסף ליועץ שכבר היה ליקב, הוחלט להביא יינן מחו"ל שיעזור בתקופת הבציר שכבר גדל לכעשרים טון של קברנה סוביניון ומרלו.
שנה לאחר מכן, כאשר ייצור הבקבוקים עבר למבנה החדש וכבר עלה ל-30,000, הגיע אל היקב יינן צעיר ונמרץ בשם אורי חץ אשר חזר מלימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת מדינת אורגון והתמחה ביקב ג'וזף פלפס בקליפורניה וביקב צרעה בישראל. אורי חץ הגיע יום לפני בציר 2001 ומאז לא הפסיק לעבוד ביקב. אורי עזר רבות לקדם את היקב בחשיבתו המקורית וגישתו חסרת הפשרות ולאחר שנים ספורות של עבודה הצטרף ליקב כשותף.
בשנת 2002 ניטעו עוד כ- 110 דונם, נוספו זני ענבים חדשים וכמות הייצור המשיכה לעלות. נטיעות חדשות מתווספות כל הזמן במטרה להגדיל את הייצור, להחליף חלקות ישנות ולנסות עוד זנים חדשים.
בשנת 2014 נפרד מהיקב שוקי שי והעביר את החזקותיו לחברת ש.א. יין.
וילם סנדברג
יונקר וילם יאקוב הנרי ברנד סנדברג (בהולנדית: Jonkheer Willem Jacob Henri Berend Sandberg; סנדברך; 24 באוקטובר 1897 – 9 באפריל 1984) היה טיפוגרף ואוצֵר הולנדי. מנהלו של מוזיאון סטדלייק באמסטרדם בין השנים 1945–1963.
חייו.
סנדברג נולד באמרספורט שבהולנד בשנת 1897.
בצעירותו הושפע מן הספיריטואליות של תנועת ה"מזדזנן" (Mazdaznan). לאחר לימודי האמנות שימש כשוליי של צייר בהרילברג (Herrliberg) שבשווייץ.
בשנת 1927 ביקר בווינה, שם הושפע מרעיונותיו הפילוסופיים של אוטו נוירת. לאחר מכן ביקר בבית הספר של תנועת הבאוהאוס בדרזדן ופגש את הפסל היהודי-רוסי נחום גאבו.
לאחר שובו לאמסטרדם התמחה כמעצב טיפוגרפי ויישם את שיטת "כתב התמונות" (Isotype) של נוירת. בשנת 1932 הצטרף לאגודה ההולנדית לאמנות ואומנות (VANK), והיה שותף לוועדת התערוכות של מוזיאון סטדלייק.