ב-29 במרץ 1982, הוציאה איירון מיידן אלבום שלישי – The Number of the Beast ("המספר של החיה") עם הסולן החדש דיקנסון. הצטרפותו של דיקינסון שינתה את הסגנון של איירון מיידן. עד להצטרפותו, שיריה של איירון מיידן התאפיינו כשירים קלים, קצרים וקופצניים. דיקינסון עצמו העריץ את איירון מיידן של דיאנו בשל דמיונה לאגדת הרוק כבד דיפ פרפל אותה העריץ גם, אך כשהצטרף בעצמו ללהקה הביא עמו רוח חדשה ואחרת לגמרי. דיקינסון, עם קולו הגבוה והמהדהד ועם שירתו העצובה והרצינית הפך את איירון מיידן ללהקה יותר "כבדה" בעלת שירים ארוכים יותר, כבדים יותר ואף מעט מלנכוליים יותר. איירון מיידן ויתרה על תדמית הרחוב השמחה וה"עבריינית" של דיאנו ואימצה במקומה תדמית של להקה כבדה ואף מעט "שטנית".
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא שיר הנושא. לפני תחילת השיר, מושמעת הקראה של הקטע מהברית החדשה, אשר אומר כי 666 הוא מספר השטן, או כמו שהוא מכונה בספר, המספר של החיה. בפזמון הקליט והסוחף של השיר, דיקינסון צועק: “666 – the number of the beast!”. השיר לווה בקליפ, אשר בו מופיע אדם מחופש ל"אדי", אשר הפעם מייצג את השטן. השיר הפך להיות לאחד השירים המוכרים והמזוהים ביותר של 'איירון מיידן'.
שיר מפורסם נוסף שהפך ללהיט בקרב מעריצי הלהקה היא Run to The Hills שמתאר את פלישת האדם הלבן לאמריקה וכיבושה מהאינדיאנים. השיר נחלק לשני חלקים, כאשר הוא מציג את נקודת המבט של שני הצדדים לעניין. שיר זה הוא אחד מהשירים פופולריים של הלהקה, והוא מנוגן, במרבית סיבובי ההופעה שלה, לרוב כהדרן.
שירים מפורסמים נוספים מהאלבום: "The Prisoner" ("האסיר") ו-"Hallowed Be Thy Name", בשניהם הדובר הוא אסיר. הראשון מבוסס על סדרת טלוויזיה האסיר, ואילו האחרון מתאר את ייסוריו הנפשיים של הנידון למוות המחכה להוצאתו להורג. השיר השני "Hallowed Be Thy Name" מנוגן גם הוא ברוב סיבובי ההופעות של הלהקה.
"The Number of the Beast" הוא האלבום הנמכר ביותר של איירון מיידן ונחשב לאלבום שבזכותו קיבלה את מעמדה. על אלבום זה נעשה פרק בתוכנית הדוקומנטרית "האלבומים הקלאסיים" ששודרה בישראל בערוץ 8.
Piece of Mind.
בשל הצלחת "המספר של החיה" החליטו חברי הלהקה "להכות בברזל כל עוד הוא חם". האלבום הבא של הלהקה יצא ב-16 במאי 1983 ונקרא - Piece Of Mind, "חתיכת מוח" (משחק מילים על משקל Peace of mind, "שקט נפשי", ו"דעתי האישית" - give you a piece of my mind).
זהו האלבום הראשון של הלהקה ביחד עם ניקו מק'בריין. האלבום מכיל מספר שירים בולטים, לדוגמה "Where Eagles Dare" ("היכן שהעיטים מעזים") המבוסס על סרט הפעולה הקלאסי הנשרים פשטו עם שחר, בכיכובו של קלינט איסטווד. הבלדה "Flight of Icarus" ("מעופו של איקרוס"), העוסק במיתוס היווני הטראגי על הנער שבנה לעצמו כנפיים וניסה לעוף. לפי השיר, ובניגוד למיתוס, אביו של איקרוס בגד בו ובכוונה שלח אותו אל מותו. השיר "The Trooper" ("הטוראי") מדבר על הסתערות הבריגדה הקלה. השיר הסוגר את האלבום, שנוטה מעט לסגנון הפרוגרסיב מטאל, הוא "To Tame a Land" ("לאלף ארץ") המבוסס על הרומן הבדיוני חולית של הסופר פרנק הרברט. עקב האשמת חברי הלהקה בשטניזם מצד בגלל האלבום הקודם, "המספר של החיה", בשיר "Still Life", לפני שהשיר מתחיל, ישנו "מסר סמוי" בהילוך אחורי שנאמר על ידי מתופף הלהקה ניקו מק'בריין, ובו הוא עושה חיקוי של אידי אמין, ואומר כתגובה למאשימים "אל תתערבו בדברים שאינכם מבינים", ומסתיים בשיהוק. השיר "Revelations" ("התגלות") כולל סגנון התיפוף מהיר יותר מהשירים הרגילים של איירון מיידן. שיר זה מתאר ממלכה שנמצאת במצב של מלחמה ובצורת ותושביה הגוועים מתפללים לאלוהים.
החל מאלבום זה הרכב הלהקה נשאר קבוע למשך שש השנים הבאות.
Powerslave.
ב-3 בספטמבר 1984 הוציאה לאור איירון מיידן את האלבום Powerslave, אשר על עטיפתו מצויר מקדש מצרי, ודיוקנו של אדי מחליף את פני הספינקס. בשיר הנושא של האלבום, הדובר הוא אל מצרי המביע תסכול על כך שהוא בן תמותה, בדיוק כמו בני האדם.
שניים מהשירים המפורסמים מהאלבום הם השיר המהיר במקצבו "Aces High" וכן השיר "Two Minutes to Midnight" ("שתי דקות לחצות"). שניהם מדברים על מלחמה, בעוד הראשון רק מתאר אותה (הדובר בשיר הוא טייס בעת הקרב על בריטניה), השני מוקיע אותה. שיר נוסף באלבום הוא "Rime of the Ancient Mariner" ("שירת המלח הקדמוני"), המספר על ספינה שאבדה בים משום שרבצה עליה קללה. מילות השיר מבוססות על שירו של המשורר סמואל טיילור קולרידג'. אורכה של יצירה זו הוא מעל ל-13 דקות, וזהו השיר השני הארוך ביותר של איירון מיידן.
Live After Death.
בשנת 1985 התקיימה הופעה גדולה של איירון מיידן בלונג ביץ' שבארצות הברית. הופעה זו הוקלטה לאלבום חי בשם Live After Death, אשר יצא ב-14 באוקטובר באותה שנה.
Somewhere in Time.
ב-29 ביוני 1986 הוציאה איירון מיידן את האלבום Somewhere In Time ("היכנשהוא בזמן"). השירים הכי מפורסמים מהאלבום הם "Wasted Years" ("שנים מבוזבזות") ו "Heaven Can Wait" ("גן עדן יכול לחכות"), אשר הדובר בו מרגיש כי הוא גוסס אך מסרב לוותר על החיים. השיר האחרון והארוך ביותר באלבום היא "Alexander the Great" ("אלכסנדר הגדול"), המתארת את קורות חייו ומלחמותיו של אלכסנדר מוקדון.
"היכנשהו בזמן" מתאפיין בצליל גיטרות מיוחד במינו שמלווה את השירים השונים באלבום- אפקט chorus בשילוב דיסטורשן אשר משרה אווירה מסתורית.
Seventh Son of a Seventh Son.
ב-11 באפריל 1988 הוציאה איירון מיידן את האלבום Seventh Son of a Seventh Son ("הבן השביעי של הבן השביעי"), אשר עוסק באגדה, לפיה היה מלך ולו 7 בנים. גם לבנו השביעי היו 7 בנים, והשביעי שבהם נועד להיות נביא זעם ופורענות עוד לפני שנולד. מבחינה רעיונית, השיר "The Prophecy" ("הנבואה"), אשר ממוקם אחרי שיר הנושא, הוא למעשה שיר המשך לשיר הנושא. הדובר בשיר הוא הבן השביעי, הנביא, אשר זועק לבני עירו שיקשיבו לו. המוטיב של נביא אמת שנוא, המוכיח את בני עירו על חטאיהם ומנבא פורענות, ובני העיר מסרבים להקשיב לו - מקורו בתנ"ך, בסיפורו של הנביא ירמיהו.
השירים המפורסמים ביותר מהאלבום הם "Can I Play With Madness" ("האם אני יכול לשחק בשיגעון"), "The Evil That Men Do" ("הרוע שאנשים עושים") ו-"The Clairvoyant" ("מגדת העתידות"). מבחינה מוזיקלית, "הבן השביעי" הוא אלבום שקט ומורכב יחסית, איטי ועדין בהרבה מקודמיו.
חילופי גיטריסטים.
אחרי יציאת "הבן השביעי" עזב הגיטריסט אדריאן סמית' את הלהקה לאחר שמונה שנים של שיתוף פעולה ופנה לקריירת סולו, במסגרתה הוא השתתף בפרויקטים של אומנים אחרים. את מקומו תפס גיטריסט חדש בשם יאניק גרס, שנוהג לקפוץ ולהתפרע על הבמה, תוך כדי פעלולים עם הגיטרה, כגון נגינה בעזרת הרגליים וכדומה. גרס הגיע מלהקת הליווי של איאן גילן, סולנה של דיפ פרפל.
No Prayer for the Dying.
ב-1 באוקטובר 1990 הוציאה איירון את האלבום No Prayer for the Dying ("אין תפילה עבור המתים"), לראשונה ללא סמית' מאז אלבום הבכורה. שיר הנושא הוא שיר פילוסופי מבחינת הליריקה, ואיטי ושקט מבחינת המלודיה.
השיר הכי מפורסם מהאלבום הוא השיר "Bring Your Daughter... To The Slaughter" ("הבא את בתך... אל השחיטה"), שהיה לשיר הרוק הכבד הראשון אי פעם שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי ונכלל בפסקול הסרט "סיוט ברחוב אלם 5". שיר בולט נוסף הוא השיר הסוגר את האלבום, "Mother Russia" (אמא רוסיה), המפאר את עוצמתה האימפריה הרוסית ובשורה האחרונה מברך על שחרור העם מידי השלטון הטוטליטרי של ברית המועצות.
Fear of the Dark.
ב-11 במאי 1992 הוציאה איירון מיידן את האלבום Fear of the Dark ("פחד מהחושך"). השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא שיר הנושא שהפך לאחד מהשירים המפורסמים ביותר של איירון מיידן. הדובר בשיר הוא פרנואיד הלוקה בפוביה לחושך.
שיר מפורסם נוסף מהאלבום היא השיר "Afraid to Shoot Strangers" ("מפחד לירות בזרים"). השיר נכתב על רקע מלחמת המפרץ והוא מביע סלידה מזוועות המלחמה אך בד בבד את העובדה שלפעמים אין ברירה אלא להילחם ("The reign of terror corruption must end"). חלקה הראשון של היצירה מורכב משירה איטית, שקטה ונוגה של דיקינסון, על רקע ליווי שקט ומינורי. החלק השני הוא אינסטרומנטלי, טכני, מהיר ורועש. שני השירים האלו הם היחידים מהאלבום שמבוצעים בהופעות חיות אחרי 1993. שירים מפורסמים נוספים מתוך האלבום השיר "Be Quick or Be Dead" ("היֵה מהיר או שתהיה מת"), וכן הבלדה רוק "Wasting Love" ("אהבה מבוזבזת").
ההופעה בדונינגטון.
בשנת 1992 התקיים פסטיבל רוק ליד הטירה דונינגטון שבאנגליה. להקות רבות הגיעו מארצות רבות להופיע בדונינגטון. המופע המרכזי היה ההופעה של איירון מיידן, אשר היווה את גולת הכותרת של הפסטיבל.
בהופעה זו הייתה אחד השיאים בקריירה של איירון מיידן. ההופעה הוקלטה ויצאה לאור בתור אלבום לא רשמי (בוטלג) בשם Live at Donington.
מכאן ואילך חלה ירידה בפופולריות של הלהקה, כחלק מהירידה בפופולריות של הרוק בכלל במהלך שנות ה-90.
אוסף ההופעות.
אחרי ההצלחה של "פחד מהחושך" ושל ההופעה בדונינגטון, החליטו חברי הלהקה לקחת הפסקה, מה שלא מנע מהם לשחרר אוסף חדש. בשנת 1993 הוציאה הלהקה שני אוספי הופעות אשר נקראים בשם הכולל "A Real Live/Dead One", ואשר כוללים מספר שירים מדונינגטון.
עזיבתו של דיקינסון, הצטרפותו של ביילי ו-The X Factor.