סידארוס נולדה ב-13 בינואר 1904 בעיר טנטא (طنطا). בתקופה זו היה חינוך הבנות רק עד כיתה ג'. לא ניתן להן רשות לגשת לבחינות הכלליות ואפילו לא הוענקה להן תעודת סיום הלימודים היסודיים. בילדותה, סידארוס סבלה מחולשה פיזית, ולכן התחילה את לימודיה רק בהגיעה לגיל שמונה, כאשר רוב הילדות סיימו את לימודיהן. היא חלמה להיות רופאה, אף על פי שלא הייתה לה דוגמה כזו או סיבה לחשוב שתצליח. בתקופה זו, נשים הוגבלו מקצועית כמעט אך ורק להוראה, ואפילו נהיגת נשים במכוניות הייתה עניין שמעורר תדהמה ותמיהה. לאחר לימודיה בבית הספר היסודי, נרשמה סידארוס ללימודים בפנימייה לבנות "אלסוניה" של המסדר הקופטי בקהיר ולאחר מכן הצטרפה למכללת הוראה, האופציה היחידה להשכלה שעמדה לרשותה. הלימודים במכללה היו ללא תשלום ונמשכו ארבע שנים. במהלכם, כל התלמידות שכנו בפנימייה. המנהלת וכל המורות במכללה היו ממוצא בריטי, מלבד המורה לערבית שהיה איש דת מאל-אזהר.
לימודים וקריירה.
בסוף השנה השנייה ללימודיה במכללה, נשלחה סידארוס ללונדון לשם התמחות במתמטיקה, ומשום כך היא וזינב כאמל חסן נחשבות לחלוצות, בתור הנשים המצריות הראשונות ללמוד באנגליה. היא סיימה את לימודי המתמטיקה ועברה בהצלחה את מבחני הבגרות. עם סיום לימודיה ב-1922, ביקשה מהשגרירות המצרית בלונדון לאפשר לה להמשיך לימודיה במצרים. נספח התרבות המצרי הציע לה במקום זאת להמשיך לימודיה בלונדון, להיות לרופאה. באותה עת נוסדה העמותה על שם קטשנר, במטרה להקים בית חולים לנשים, בהנהלת רופאות מצריות, ולשם כך הוחלט להכשיר קבוצת סטודנטיות מצריות באנגליה. סידארוס נבחרה להיות חברה בקבוצה זו, יחד עם חמש מצריות נוספות.
משפחתה של סידארוס תמכה בהחלטתה, אך מרציה האנגלים בבית הספר לרפואה היו פחות פתוחים לקבל את הרעיון. הלימודים היו קשים ומייגעים עבור סידארוס, והיא סבלה מכאבים פיזיים. אך לאחר תקופת מה היה שינוי באופן התנהלות הלימודים בפקולטה לרפואה, וכתוצאה מכך סיימה סידארוס את לימודיה בהצטיינות. היא הוסמכה כרופאה בשנת 1930.
היא שבה למצרים כדי לעסוק ברפואה בבית החולים על שם קטשנר, ובכך הפכה לרופאה הראשונה במצרים, באותם ימים בהם מקצוע הרפואה היה נחלתם של גברים בלבד. היא פתחה מרפאה פרטית לגינקולוגיה ומיילדות, וביצעה הליכים כירורגיים בבית החולים הקופטי. היא המשיכה בעיסוקה עד גיל שבעים, ולאחר שיצאה לגמלאות הקדישה זמנה לתרגום סיפורי לילדים.
פעילות פוליטית לאומית.
כאשר פרצו מהומות 1919 במצרים, בהיותה בת 15, השתתפה סידארוס בהפגנות שהובלו על ידי צעירות ונשים, והמשיכה לאחר מכן להשתתף במאבק הלאומי של נשות מצרים נגד הכיבוש האנגלי. היא הייתה מבקרת רבות בביתו של מנהיג המהפכה סעד זע'לול, בביתו שכונה "בית באומה", והשתתפה בכנסים של תנועת הנשים תחת הנהגתה של ספיה זע'לול להילחם בקולוניאליזם הבריטי, כולל החלת חרם על מוצרים בריטים, ובאותה עת הצטרפה גם לארגונה של הודא שעראווי.
סוף חייה.
לאחר שעברה את גיל שבעים, סברה סידארוס שאין זה לטובת המטופלים שתמשיך לעסוק ברפואה בגילה. היא הגישה את התפטרותה והצטרפה לעמותה החברתית הקופטית, עמותה שדאגה להקמת בית החולים הקופטי, שהיה גם בית החולים הלאומי הראשון במצרים. הוא נפתח בקהיר ב-1926, ומאז נבנו בתי חולים לאומיים נוספים בקהיר ובאלכסנדריה. בתקופת עבודתה בעמותה הקופטית, תרגמה ספרים רבים, בעיקר ספרי ילדים.
בבוקר יום ה, ה-15 באוקטובר 1998, הלכה לעולמה.
מעמד האישה בחברה הערבית
מיקומן הפיזי והתודעתי של נשים מוסלמיות במזרח התיכון מושפע מהיבטים שונים ומגוונים: חברתיים, פוליטיים, תרבותיים, כלכליים, גאוגרפיים, היסטוריים ובעיקר דתיים. תפיסות האישה במרחב הציבורי המוסלמי לעומת המרחב הפרטי, שונות באופן מהותי זו מזו ובאות לידי ביטוי בכל מעגלי החיים החל מחינוך, דרך כתבי הדת, ספרות, רפואה, אומנות, מחקר אקדמי ועוד.
ערכים ונורמות שעוצבו במשך השנים מנחים את האופן בו נשים מוסלמיות מתניידות במרחב הציבורי לעומת הפרטי ואף זה הווירטואלי שנוכחותו הולכת ומעמיקה בשנים האחרונות תוך שילוב הרשתות החברתיות באופן עמוק במהפכות החברתיות והפוליטיות כגון זו המכונה "האביב הערבי" שהחל בשנת 2010 בתוניס והתפשט במדינות ערביות רבות וכלל גל של התקוממויות עממיות נגד השלטון המדכא.
למרות שחלקן היחסי של נשים באוכלוסייה שווה בערך לחלקם של הגברים, לדוגמה חלקן של הנשים בישראל בשנת 2011 על פי הלמ"ס היה 50.6 אחוז, לא ניתן לומר ובוודאי לא בחברות מוסלמיות כי מעמדן של הנשים שווה למעמד הגברים בכל תחומי החיים בהשכלה, תעסוקה, פוליטיקה וכן ביכולת התנועה והנראות במרחב הציבורי.
למרות תהליכים חברתיים רבים שאירעו בשנים האחרונות בחברה המוסלמית, טרם נראה שינוי מהותי בתחום זה. לעיתים נהוג לחשוב כי ככל שחברה היא בלתי מפותחת וענייה, כך מעמד האישה בה הוא בעייתי, נחות ומורכב. מבט על ההתקדמות הטכנולוגית והקדמה הכלכלית במדינות המפרץ, סעודיה, איראן ואחרות מעיד כי קשר זה אינו המקור היחיד אם בכלל לפער בנראות הנשים במרחב הציבורי בחברה המוסלמית. כך ניתן לבחון את יחסי נשים ומגדר בערב הסעודית ולהביא את הדוגמה של מנאל אל שאריף הסעודית שנדונה למאסר בשנת 2011 בגין נהיגה במכוניתה, מכיוון שבארצה נשים אינן רשאיות לנהוג.
כיום, נשות אקדמיה מוסלמיות רבות יוזמות צעדים פורצי דרך לטובת השינוי, המכונה "הג'יהאד המיגדרי". על פי חוקרות ליברליות אלה, המסורת האיסלאמית נותרה ברובה פטריארכלית, כלומר מקורות הדת עליהם מבוססת המסורת האסלאמית מקבלים פרשנות שעל פיה נקבעים אמות מידה, חוקים והנחיות התנהגות במרחב הציבורי והפרטי יכולים להיות מפורשים רק על ידי גברים מוסלמים. גברים אלה מבקשים לשמור על הגדרות הקיימות של מעמד האישה המוסלמית, ולכן זו הסיבה ככל הנראה שנשים מוסלמיות אשר חיו בתנאי שיעבוד פיזי ורגשי במשך מאות שנים קיבלו את המצב כעובדה מוגמרת וכמצב טבעי.
בשנים האחרונות בערב הסעודית הותר לנשים להוציא רישיון נהיגה. זאת לאחר שמשחר ההיסטוריה נשים בערב הסעודית לא יכלו להוציא רישיון נהיגה. זו מהפכת דרך ביחס לאישה בחברה הערבית.
מעמד האישה באזור חצי ערב לפני הקוראן בתקופת הג'יהליה.
החברה בתקופת הקדם-אסלאם הייתה חברה שבטית שמרב אמונותיה היו פגניות. מעמדן של נשים היה בכי רע. נשים היו תלויות לחלוטין בגברים והיו מעמסה כלכלית על בני משפחתן שפרנסו אותן. לעיתים במקרים של ריבוי לידת נקבות היה מקובל לקוברן בעודן בחיים. בתקופה זו היו מקובלים נישואים בתוך מסגרת המשפחה ואף אב עם בתו. מאידך יש הטוענים שהתקופה הטרום איסלמית הטיבה עם הנשים משום שהיו יותר משוחררות, חופשיות ללכת ולבא כרצונן, משוררים שרו להן שירי אהבה והן לא היו כפופות לחוקי הקוראן והשריעה.
בתקופה זו אין אזכורים לנראות נשים ואקטיביזם במרחב הציבורי, האישה הייתה דמות פסיבית כאשר הגבר מכלכל ושר לה שירים. נשים היו חסרות זכויות לחלוטין.
מעמדה של האישה המוסלמית עם פרוץ האסלאם בחצי האי ערב.
עם פרוץ האסלם בחצי האי ערב, השתנה מעמדה של האישה לטובה. הקוראן נתן לאישה זכויות שלא היו לה בעבר, בנישואין, גרושין, ירושה ועוד. החל מעת זו נוצרה חקיקה אסלמית לטובת נשים בנושאים שצוינו לעיל. הקוראן האסלאמי אפשר לנשים לנהל את רכושן וכספיהן. על פי הקוראן נשים יכולות להיות פוסקות הלכה. הקוראן בא לקדם את זכויותיהן של הנשים, ואולם אין הוא מנחה ליישמן באופן מלא - לראיה, גבר יכול להתחתן עם ארבע נשים, ואישה יכולה להתחתן רק עם גבר אחד. עדות של אישה חלשה מעדות של גבר והקוראן מרשה חופש פעולה לנשים אולם מנחה להתלבש בצניעות כדי שלא לפתות את הגברים. למרות זאת, הקוראן לא מנחה על שימוש באמצעי לבוש והסתרה כגון אלו הקיימים כיום.
החברה המוסלמית בהנהגת חכמי הדת צמצמה את זכויון הנשים והפכה את המרחב ציבורי האסלאמי למרחב פטריארכלי שלא נותן מקום לזכויות של נשים.
יחד עם זאת, מדינות מוסלמיות רבות בימינו מאפשרות זכויות לנשים עם סייגים והגבלות.
בקוראן יש אזכורים לנראות נשית במרחב הציבורי, כגון עם נשותיו של מוחמד וכן עם נשים בסביבת חצרות סולטאני האימפריה העות'מאנית. נשים אלו בחרו להשפיע באופנים שונים: חלקן מאחרי הקלעים בגבו של הגבר שהיה בחזית והציג כלפי חוץ את תבונת והנחיות האישה, חלקן באופן משולב במיוחד תוך ניצול קשרי משפחה (אמא, סבתא) וחלקן הקטן ביותר בחזית העשייה כגון דיפה ח'תון, חזוראן ושג'ר א-דור.
השפעת התרבות המודרנית על מעמדה של האישה במרחב הציבורי בישראל.
החברה הערבית בישראל מאופיינת כחברה מסורתית בהיבטים שונים - עמדות כל תפקידה של האישה, ידע מודרני וטכנולוגיה, ורמת דתיות. במחקר שערכו ערן ישיב, ניצה קלינר קסיר וסאמי מיעארי נמצא כי להיבטים אלו השפעה על ההשתלבות המוגבלת של הנשים הערביות השוק העבודה.