בעבודתו במארוול, בנדיס כתב שני קרוסאוברים גדולים של החברה הממשיכים זה את זה: "האוונג'רס מתפרקים", שהוביל לפירוק האוונג'רס ולאתחול הסדרה מחדש ב"אוונג'רס החדשים" עם צוות חדש לגמרי (ושני ותיקים) ו"בית אם" הגדול יותר אשר בו מסופר על יקום שיצרה מכשפת השני אחרי מאורעות "האוונג'רס מתפרקים", כשלאחריו המוטאנטים הופשטו מכוחותיהם.
בסוף 2017, עזב בנדיס את מארוול ועבר לחוזה בלעדי אצל המתחרה DC קומיקס.
בקלווה
בַּקְלָוָה (בטורקית: "Baklava"; בטורקית עות'מאנית: باقلوا) או בַּקְלָאווה (בערבית: بقلاوة) היא מאפה מתוק העשוי שכבות בצק פילו וביניהן מילוי של אגוזי מלך או פיסטוקים טחונים. המאפה ממותק בסירופ מי סוכר, שלעיתים כולל מי ורדים או דבש. הבקלוה הייתה מאכל מרכזי במטבח של האימפריה העות'מאנית.
בימינו, הבקלוה נפוצה במיוחד במטבח הטורקי, היווני, הפרסי והערבי, ונאכלת ברחבי המזרח התיכון, חבל הבלקן, המגרב ומרכז אסיה, בייחוד באזורים שהיו בעבר בשליטתה של האימפריה העות'מאנית. בישראל, הבקלוה היא קינוח אופייני במטבח של ערביי ארץ ישראל ושל יהדות עדות המזרח.
אטימולוגיה.
האזכור הראשון למילה בקלוה באנגלית הוא משנת 1650, בהשאלה מטורקית עות'מאנית: باقلوا. השם בקלוה מופיע בשפות רבות אחרות עם הבדלי איות והגייה מינוריים.
ישנם היסטוריונים ובלשנים הסבורים שמקור שמה של הבקלוה הוא מהשורש המונגולי "baγla-" שפירושו "לערום" או "להצטבר", בשילוב עם הסיומת הטורקית "-v," כאשר גם השורש "baγla-" שאול לשפה המונגולית מהשפה הטורקית. הבלשן הארמני סוואן נישאניאן מזהה את צורותיה הקדומות ביותר של המילה (לפני שנת 1500) במילים "baklağı" ו-"baklağu", אותן הוא מזהה כפרוטו-טורקיות.
השם בערבית - בקלאווה (بقلاوة) - מקורו ככל הנראה גם כן בשפה הטורקית. ההגייה הערבית נעשתה להגייה השכיחה היום בעברית המודרנית.
היסטוריה.
ככל הנראה, הבקלוה במתכונתה הנוכחית פותחה במטבחים הקיסריים של ארמון טופקאפי בקונסטנטינופול (איסטנבול של ימינו). הסולטן הגיש את הקינוח ליניצ'רים ביום ה-15 לרמדאן בטקס חגיגי שכונה "תהלכות הבקלוה" (בטורקית: "Baklava Alayı").
ישנן מספר השערות באשר לשורשיה הקדם-עות'מאנים של הבקלוה. חלק טוענים שמקורה בעוגת הפלסנטה שהייתה נפוצה ביוון וברומא העתיקה. אחרים מייחסים את מוצאה למאפי השכבות המסורתיים של העמים הטורקיים במרכז אסיה. יש המקשרים בינה לבין הלאוזינג', קינוח שקדים ערבי מימי הביניים.
ההיסטוריון האמריקאי-יווני ספרוס ווריוניס סבר כי מקור הבקלוה הוא בקינוח הביזנטי קופטופלאקוס (ביוונית: κοπτοπλακοῦς). השם (πλατσέντα) משמש עד היום באי לסבוס לציון קינוח דומה העשוי משכבות פילו ובמילוי בוטנים. על טענה זו נמתחה ביקורת רבה מצד מספר חוקרים, המצביעים על שורשיו הטורקיים של השם כעדות למקורו של המאכל במרכז אסיה.
הכנה.
ברוב המטבחים מכינים בקלוה בתבניות אפיה מלבניות גדולות, עליהן מניחים עלי פילו דקיקים ששומנו באמצעות חמאה או שמן. בין שכבות הבצק מפזרים שכבות של אגוזים (לרוב אגוזי מלך או פיסטוק, לפעמים גם אגוזי לוז או בוטנים). ברוב המתכונים ישנן שכבות רבות של בצק ושל אגוזים, אך בחלקם מרוכזים האגוזים בשכבה אחת במרכז.
לפני האפייה, חותכים את הבקלוה למשולשים, מרובעים או מעוינים. לאחר האפייה (30 דקות, 180 מעלות צלזיוס) מוזגים מעל הבקלוה סירופ מי סוכר שלעיתים כולל גם דבש, לימון, או מי ורדים, ומאפשרים להם להיספג בבצק.
נהוג להגיש בקלוה בטמפרטורת החדר, ולקשט באגוזים או בפיסטוקים טחונים.
גרסאות מקומיות.
ישנן גרסאות מקומיות רבות לבקלוה. באיראן נהוג להוסיף למילוי הל. באזרבייג'ן, נהוג להגיש פחלואסי במילוי אגוזים או שקדים בחג הנורוז. בגזיאנטפ נהוג להשתמש בפיסטוק הגדל במקום ולהגיש את הקינוח לצד קאימק.
אזרבייג'ן.
ה"פחלאוה האזרית" ("Azərbaycan paxlavası") נאפית לרגל חג הנורוז. לעיתים קרובות, נעשה שימוש גם באגוזי לוז, הל, ציפורן וזעפרן. למילוי משתמשים באגוזים או בוטנים ובסוכר. בחלק מערי המדינה התפתחו גרסאות מעט שונות של הקינוח.
איראן.
במטבח הפרסי נהוג להכין גרסה יבשה יותר של הבקלוה, הנחשבת לקלילה יותר מזו הנפוצה בטורקיה ובמזרח התיכון. המלית הנפוצה באיראן כוללת שקדים קצוצים ופיסטוקים ומתובלת בהל. לאחר האפייה משרים את הבקלוה במי ורדים. בקלוות שמקורן בערים יזד וקזווין נחשבות לאיכותיות במיוחד, ומשווקות בכל רחבי המדינה.
ארמניה.
במטבח הארמני, ה"פחלאוה" (Փախլավա) מתובלת בקינמון וציפורן.
טורקיה.
במטבח הטורקי נהוג לפזר בין שכבות הבצק מילוי של פיסטוקים או אגוזים, ובאזורים רבים, מגישים מעליה גם קאימק או גלידה. באזור הים האגאי ממלאים את הבקלוה לעיתים קרובות בשקדים, ובאזור הים השחור, נהוג להשתמש גם באגוזי לוז.
העיר גזיאנטפ נודעה במיוחד בשל הבקלוה במילוי פיסטוק שמכינים בני המקום. מתכון זה נעשה מזוהה עם העיר בשנת 1871 בעקבות טבח טורקי בשם סלבי גולו (Çelebi Güllü) שלמד את המתכון בדמשק. בשנת 2013, הכריזה הנציבות האירופית על הבקלוה של העיר גזיאנטפ ("Antep Baklavası") כמוגנת על-ידי אינדיקציה גאוגרפית. זהו למעשה המוצר הטורקי הראשון שזוכה לקבל הכרה כזו מהנציבות האירופית.
בגרסה נוספת הרווחת בטורקיה, נהוג לגלגל את הבצק ולחתוך אותו לגלגלים. בקלוה מגולגלת כזו קרויה במטבח הטורקי סאראיליאה (או סראגלי ביוון, כאשר סאראי הוא ארמון הסולטאן). בגירסות אחרות של הבקלוה השכיחות בטורקיה עושים שימוש בחלב במקום סירופ מי סוכר (גרסה הקרויה "Sütlü Nuriye") ובמילוי הכולל לצד האגוזים גם שמנת (גרסה הידועה בשם "Şöbiyet").
יוון.
במטבח היווני המילוי הוא לרוב על בסיס אגוזי מלך ומתובל בקינמון ולעיתים גם בציפורן.
מדינות נוספות.
הבקלוה פופולרית מאוד באזור הלבנט, כולל בישראל (בה היא פופולרית במיוחד במטבח של ערביי ארץ ישראל ובקרב יהודים עוליעדות המזרח), סוריה, לבנון וירדן. הבקלוה נפוצה גם בעיראק ובמדינות המגרב.
במדינות אלו הבקלוה נמכרת בגרסאות רבות ומגוונות. אחת הגרסאות הנפוצות היא המברומי ("מלופפת"), הידועה גם בשם בורמה, גרסה הדומה לסאראיליאה הטורקית, ופופולרית במיוחד במזרח ירושלים. מאפה זה בעל מילוי זהה לזה של הבקלוה הרגילה, אך צורתו מזכירה צינור והוא עשוי מאטריות קדאיף ולא בצק פילו. גרסה אחרת של הבקלוה הנפוצה באזור הלבנט היא הוורבאת (وربات). גרסה זו כוללת מילוי קרם וניל, נחתכת למשולשים, ונהוגה בעיקר בסעודת האפטאר בחג הרמדאן. בין יתר סוגי הבקלוה ניתן למנות גם את העיש אל-בולבול (عش البلبل, "קן הציפור"), עוגיה העשויה גם כן מקדאיף וממולאת בפיסטוק או קשיו; ואת הבלוריה, עוגיה בצורת כריך של פיסטוקים תחומים בשערות קדאיף קלויות המבושמות במי ורדים.בקלוה (ברומנית: "baclava") היא קינוח פופולרי גם במטבח הרומני. הקינוח שכיח במיוחד בדרום ובדרום מזרח המדינה. הבקלוה נאכלת גם בבוסניה, שם היא ידועה בשם "Ružice."
בשנים האחרונות פותחו גירסות פיוז'ן של הבקלוה, ובהם בקלוה במילוי שוקולד או עוגת גבינה בסגנון בקלוה.
ראסקו
מרים דפנסור-סנטיגו
מרים דֵפֵנסוֹר-סָנטיָגוֹ (15 ביוני 1945 - 29 בספטמבר 2016) הייתה פוליטיקאית וחברת סנאט פיליפינית. רצה לנשיאות שלוש פעמים: ב-1992, ב-1998 וב-2016 והפסידה לפידל רמוס, לג'וסף אסטרדה ולרודריגו דוטרטה, בהתאמה.
היא זכתה בפרס רמון מגסאיסאי לשנת 1988 על פעילותה הממשלתית.
היסטוריה.
באפריל 1991 רכב התנגש ברכבה והיא נפצעה קשה, לדבריה הייתה זו התנקשות.
במרץ 2012 הייתה אמורה להיות מושבעת כשופטת בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג אך היא דחתה את ההשבעה בשל סיבות רפואיות. ביוני 2014 ויתרה על המינוי בשל מצבה הרפואי שהוגדר כתסמונת התשישות הכרונית. חודש לאחר מכן אובחנה בסרטן הריאה בדרגה רביעית. בינואר 2015 הודיעה שבכוונתה להמשיך כחברת הסנאט עד סיום הקדנציה ב-2016, למרות מחלת הסרטן. בשנת 2016 רצה לנשיאות והפסידה לרודריגו דוטרטה.
ב-29 בספטמבר 2016 נפטרה ממחלת הסרטן.
חזון ברוך ב'
חזון ברוך ב', או חזון ברוך היווני, הנקרא בלעז האפוקליפסה של ברוך, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר לא התקבלו בין כתבי הקודש.
הספר מיוחס לברוך בן נריה שהיה סופרו של הנביא ירמיהו. בספר 17 פרקים ו-177 פסוקים והוא מספר על המראות שראה ברוך בן נריה, כשעלה לבקר ברקיעים.
הספר יצא לראשונה ב-1886 כתרגום מנוסח סלאבי, וב-1896 נמצא נוסח יווני מפורט יותר. משערים שהסלאבי הוא קיצורו של היווני, הנוצרים הוסיפו בספר הוספות (בפרט בפרק ד'), וכן השפיעו על סגנונו הכללי.
מבנה הספר.
פרק א' הקדמה.
פרקים ב'-ג' הרקיע הראשון והשני, אנשי דור הפלגה.
פרקים ד'-ה' הרקיע השלישי, עץ הדעת, היין, הנחש, והשאול.
פרקים ו'-ט' מערכת השמש והירח.
פרקים י'-ט"ז שכר ועונש.
פרק י"ז חזרת ברוך לארץ.
תוכן הפרקים.
פרק א' ברוך טוען כנגד האלוהים על חורבן ירושלים, מלאך נגלה אליו ומשביעו שלא יטען כנגד האלוהים והוא יראה לו את מסתורי השמים.
פרק ב' ברוך עולה לשמים דרך "שער השמים", שהיה רחב מהלך שלושים יום ועברוהו כמעוף הציפור. בתוך הרקיע ראה בקעה ובה בני אדם משונים, שהיו מבוני מגדל בבל.
פרק ג' המלאך מעלה את ברוך לרקיע השני, ועוברים במעופם מהלך שישים יום. ברוך רואה בקעה מלאה באנשים משונים, שהיו מיועצי בניית מגדל בבל, ולאחר תס"ג אמות נענשו.