הזבד האפריקאי הוא בעל חיים מוצק בעל גוף ארוך ורגליים קצרות יחסית לגופו, אף שהרגליים האחוריות גדולות וחזקות מהקדמיות במידה ניכרת. יש לו צוואר קצר ורחב, חוטם מחודד, אוזניים קטנות ומעוגלות, עיניים קטנות וזנב ארוך וסבוך. לזבד האפריקאי חמש אצבעות בכל כף רגל, כאשר האצבע הראשונה ממוקמת מעט מאחורי האחרות. הוא בעל טפרים ארוכים ומעוקלים הנשלפים חלקית. כפות הרגליים קטנות ואינן מתאימות לחפירה או לטיפוס וסוליית כף הרגל חסרת שיער. לזבד האפריקאי גולגולת סינאפסידית בעלת מבנה כבד והיא הארוכה מבין כל גולגולות הגחניים. עצמות הלחיים איתנות ומאפשרות אזור חיבור גדול לשריר המלעס, ובגולגולת גם רכס סגיטלי מפותח המאפשר אזור חיבור גדול לשריר הצדע. מבנה שרירים זה בנוסף ללסת של הזבד האפריקאי מעניקים לו נשיכה חזקה המתאימה לתזונתו כאוכל-כול. לזבד האפריקאי ארבעים שיניים בסך הכל, וסידורן הוא 3/3, 1/1, 4/4, 2/2.
פרוות הזבד האפריקאי גסה, ובדומה ליונקים רבים יש לו שני סוגים של פרווה, פרווה תחתונה ושערות מגן. הדוגמה על הפרווה משתנה מפרט לפרט, בדומה לטביעת אצבע. צבע הפרווה באזור הגב עשוי להיות לבן, צבע קרם, צהוב או אדמדם. הפסים, הנקודות והכתמים שמכסים את פרוות בעל החיים בצבע חום חזק עד שחור. על הרגליים האחוריות ישנם פסים רוחביים בולטים ועל מרכז הגוף יש בדרך כלל נקודות שהופכות לפסים אורכיים מעל הרגליים הקדמיות. הזנב שחור עם כמה טבעות לבנות וכפות הרגליים שחורות לחלוטין. על הראש, הצוואר והאוזניים סימנים ברורים. אזור העיניים מכוסה ברצועה שחורה כמו בדביבון ועל הצוואר יש זוג טבעות שחורות. מצוואר בעל החיים עד בסיס הזנב לאורך עמוד השדרה ישנה ציצת פרווה ששערותיה ארוכות יותר משאר הפרווה. כאשר הזבד האפריקאי חש מאוים הוא זוקף את ציצת הפרווה כדי להיראות גדול ומסוכן יותר וכך להרתיע טורפים.
מאפיין בולט של הזבד האפריקאי הוא הבלוטה הפריניאלית, אשר הופקה ממין זה יותר מאשר כל מין אחר של זבד. הבלוטה מפרישה חומר שעווני לבן או צהוב הנקרא זבד, אשר משמש את הזבד לסימון הטריטוריה שלו ואת האדם בתעשיית הבשמים. בלוטות פריניאליות ואנאליות מצויות גם בזכרים וגם בנקבות של הזבד האפריקאי, אך הבלוטות בזכרים גדולות יותר ומפרישות הפרשה חזקה יותר. הבלוטות הפריניאליות ממוקמות בין שק האשכים לעורלה בזכרים ובין פי הטבעת לפות בנקבות.
אקולוגיה.
תזונה.
הזבד האפריקאי הוא אוכל-כול הניזון מחולייתנים קטנים, חסרי חוליות, ביצים, פגרים וחומר צמחי. בנוסף, הוא מסוגל לעכל חסרי חוליות רעילים (כמו רבי-רגליים שמינים אחרים נמנעים מלאכול) ונחשים. הזבד מוצא את מזונו בעיקר באמצעות חושי הריח והשמיעה ופחות באמצעות חוש הראייה.
התרבות.
תוחלת החיים הממוצעת של הזבד האפריקאי נעה בין 15 ל-20 שנים. ההזדווגות מתרחשת בחודשי הקיץ החמים והלחים, מאוגוסט עד ינואר. זוהי התקופה המועדפת בשל אוכלוסיות החרקים הגדולות. הנקבות יוצרות קן, בדרך כלל בצמחייה סבוכה ובבור שנחפר על ידי בעל חיים אחר.
הנקבות נכנסות לייחום מספר פעמים בשנה ויכולות להמליט עד שלושה שגרים בשנה, כשבכל שגר צאצא אחד עד ארבעה. הצאצאים נולדים מפותחים יחסית לרוב הטורפים, הם מכוסים פרווה קצרה וכהה ויכולים לזחול עם היוולדם. הצאצאים עוזבים את הקן אחרי 18 ימים, אך תלויים בחלב אימם ובהגנתה במשך חודשיים נוספים.
הזבד בשימוש האדם.
הפרשת הבלוטות הפריניאליות היוותה מרכיב בסיסי בבשמים רבים במשך מאות שנים והיא נמצאת בשימוש עד היום, אם כי במידה פחותה מאז יצירת המושק הסינתטי. זבדים אפריקאים גודלו בשבי וההפרשה הופקה מהם ודוללה לתוך בשמים. הזבד האפריקאי מסוגל להפריש שלושה עד ארבעה גרמים של נוזל בשבוע, והוא נמכר בכ- 500 דולרים לק"ג. לפי ארגון ה- WSPA החברות שאנל, קרטייה, ולנקום הודו בשימוש בהפרשה כמרכיב במוצריהן, ובדיקות מעבדה גילו את המרכיב בבושם שאנל מספר 5.
גיל מעוז
גיל מעוז (נולד ב-3 בינואר 1969) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת יפתח.
ביוגרפיה.
גדל בחיפה. התגייס לצה"ל ב-1987 לקורס טיס ממנו נשר ושובץ בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 74 של חטיבה 188. גיל מעוז שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מדריך בקורס קציני שריון, קצין בגדוד 71 ומפקד פלוגה של טנקי מרכבה 3 בחטיבה 188. לאחר לימודי הנדסת חשמל בטכניון מונה לסגן מפקד גדוד 71. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם באוגדה 36. לאחר מכן מונה למפקד גדוד 433 בחטיבה 500. לאחר מכן שירת כראש אגף תכנון בזרוע היבשה ובמינוי חרום קצין אג"ם ב' באוגדה 162. עבר קורס מח"טים ושימש סמח"ט בבית הספר לשריון. בשנים 2004 ועד 2007 כיהן כמפקד חטיבה 434 ובמקביל שימש כראש תורת חיל השריון. במלחמת לבנון השנייה פיקד מעוז על עוצבת יפתח שלחמה כחלק מאוגדה 366 בגזרת מרג' עיון. לאחר מכן שימש כראש תוכנית צבא יבשה דיגיטלי במז"י. זוכה פרס ביטחון ישראל לשנת 2015 על חלקו בפיתוח מערכת צי"ד.
אולגה קורקולינה
אולגה קורקולינה (נולדה ב-18 במאי 1971) היא ספורטאית ישראלית אוקראינית, אלופת ישראל בקפיצה לגובה (4 פעמים ברציפות, 2002-1999) ובהדיפת כדור ברזל (1999 ו-2001), שיאנית ישראל בקפיצה לגובה (1.87 מטר) ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית, מפתחת גוף ושחקנית קולנוע ישראלית. קורקולינה הופיעה בסרט קיק אס 2 כ"אמא רוסיה", נבל-על חסרת רחמים הניחנת בכוח פיזי עילאי.
ביוגרפיה.
קורקולינה נולדה באוקראינה.
אתלטית.
קורקולינה התאמנה בקבוצת מכבי חיפה כרמל, בהדרכת בעלה דמיטרי קורקולין.
שיאנית ישראל ואלופת ישראל.
בתחרות שנערכה באולם במוסקבה רוסיה ב-19 בפברואר 1999 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי מעיין שחף (1.83 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה (1.80 מטר) ובהדיפת כדור ברזל (12.62 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה קורקולינה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.79 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.88 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר ובכך הגנה על תוארה.
אלופת המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בתל אביב ב-18 ביולי 2001 היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.66 מטר.
בתחרות שנערכה בכנרת, ב-2 בפברואר 2002 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.87 מטר, שיפור לשיא בן עשר השנים של לודמילה מרמן (1.86 מטר). שיא זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי שחף (1.88 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, לפני דליה פבלוב (1.62 מטר) ומאירה הראל (1.57 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה קורקולינה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.85 מטר, אחרי סיוון ג'אן (14.52 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.62 מטר, אחרי חן עדרי (1.71 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 33.33 מטר.
חיים אישיים.
קורקולינה נשואה, מתגוררת בחיפה ולה שתי בנות.
מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה
מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (בטורקית: Osmanlı-Kutsal İttifak Savaşları, בגרמנית: Großer Türkenkrieg ("המלחמה הטורקית הגדולה"), בפולנית: V wojna austriacko-turecka ("המלחמה האוסטרית-טורקית")) הייתה מלחמה בין האימפריה העות'מאנית לבין הליגה הקדושה שהורכבה מהאימפריה הרומית הקדושה, האיחוד הפולני-ליטאי, הרפובליקה של ונציה ובהמשך גם רוסיה הצארית. המלחמה הסתיימה בתבוסה עות'מאנית וחתימת הסכם קרלוביץ. היסטוריונים הדוגלים בתזת השקיעה מציינים מלחמה זו כשלב השלישי והמכונן בעיצובו של תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית. מלחמה זו מיצבה את הצארות הרוסית כמעצמה דומיננטית במערכת הבריתות גם במרכז ומערב אירופה.
רקע.
ב-1566 הלך לעולמו הסולטאן סולימאן הראשון והותיר אימפריה עות'מאנית רחבת ידיים הכוללת גם שטחים נרחבים באירופה אשר הצריכו מנגנוני מינהל אזרחי באיילטים מחד ושמירת כוח צבאי חזק ומאומן מאידך. בשיאה של האימפריה הניבה שיטת ניהול האיילטים יתרונות רבים, שהמרכזיים ביניהם היו היכולת לגייס צבא גדול וממושמע ללא צורך במימונו על ידי אוצר האימפריה, הקמת מנגנון פקידותי מרכזי מצומצם בעיקר בשל העובדה שגביית המיסים נוהלה על ידי מנגנון השלטון המקומי ויצירת זיקה לשלטון העות'מאני באיילטים באמצעות מוטבי הטימארים.
אך, מנגנוני השלטון המקומי בלווי פמליית מושלי האיילטים הפכו מנופחים ובזבזניים, נוצרו מוקדי כוח לא פורמליים שפגעו במנגנון השלטון המקומי, הכוח הצבאי שנותב מהאיילטים בעתות מלחמה לא היה סדיר ומקצועי ברמה נאותה, לא התאמן על בסיס קבוע ולקה גם בציודו, וזאת משום שהמושלים ובעיקר הסיפאהים לא רצו להשקיע מהונם למימון נאות של הכוחות ובמקרים לא מעטים אף היו חסרי מוטיבציה בהצטרפות לצבא הסולטאן. בנוסף, מספר מוטבי הטימאר שלא היו בעלי רקע צבאי הלך וגדל.