לפני האלבום חברי הלהקה נהגו להגיע לא מוכנים להקלטות ולא נהגו לעשות חזרות לפני שהם היו מקליטים שירים. לדברי טכנאי הקול של האלבום צ'אק בריטס: "רוב הזמן, הם לא היו מוכנים לשיר. הם היו עושים חזרות בסטודיו. למעשה, לא היה דבר כזה אצלם חזרות. הם היו מגיעים ומיד מתחילים לשיר למיקרפון. בריאן ידע את החלקים של כולם, והשאר גם ידעו את החלקים אחד של השני, וזה פשוט סוג של זרם."
לפי אל ג'ארדין, במהלך ההקלטות של "Pet Sounds" בריאן היה מלמד בליווי פסנתר כל אחד את השורות הרלוונטיות עבורו בשירים. הוא הרחיב: "כל לילה היינו מגיעים להשמעה חוזרת. היינו יושבים ומאזינים למה שעשינו בלילה הקודם. מישהו היה יכול לומר, ובכן, זה די טוב אבל אנחנו יכולים לעשות את זה טוב יותר." תהליך שבדיעבד הוכיח את עצמו כיעיל.
הפרפקציוניזם של בריאן גרם ללאב לכנות אותו במהלך ההקלטות "אוזני כלב", הוא הסביר בראיון:
סגנון האלבום.
הסגנון הבולט ביותר באלבום הוא רוק פסיכדלי. כוונת חברי הלהקה הייתה ליצור אלבום שיכיל אלמנטים מסגנונות שונים, כמו פופ, ג'אז, מוזיקה קלאסית, אקזוטי, בלדות ואוונגארד.
האלבום נחשב אחד האלבומים המגוונים ביותר מבחינת סגנונות מוזיקליים שיצרה הלהקה.
השם ועטיפת האלבום.
בתמונה על עטיפת האלבום מופיעים חמישה חברי הלהקה (מימין לשמאל): אל ג'ארדין, מייק לאב, דניס וילסון, בריאן וילסון וקארל וילסון כאשר הם מאכילים שבעה עזים עם תפוח. ברוס ג'ונסטון, שהצטרף ללהקה שנה קודם לכן, לא מופיע בתמונה בעקבות קשיים משפטיים עם חברת התקליטים, קולומביה רקורדס (עם זאת ג'ונסטון הופיע בתמונה על הצד האחורי של האלבום). התמונה צולמה ב-10 בפברואר 1966 בגן החיות של סן דייגו על ידי הצלם ג'ורג ג'רמן.
על פי ראיון משנת 2016 עם וילסון וג'ארדין על שם האלבום, על השם "Pet Sounds" לדבריהם חשב לאב. בראיון אחר, לאב נזכר שחשב על השם בהשראת קולות החיות הנשמעים באלבום ולאחר שהוא ויתר חברי הלהקה סיימו להקליט את הקולות של הכלב לשיר "Caroline, No".
קבלת האלבום.
לאחר השחרור.
הביקורות הראשונות שהאלבום קיבל בארצות הברית נעו בין שליליות לחיוביות מהוססות. לדעתו של הביוגרף דייוויד ליף המעריצים האמריקאים ראו באלבום מאתגר מדי וויתרו עליו מהר מדי. האלבום לא הועמד באותה שנה לאף פרס בטקס פרסי גראמי.
בבריטניה מצב האלבום היה שונה והמבקרים הבריטים פרסמו בעיקר ביקורות חיוביות עליו. לדעתו של ג'ן ונר, העורך המייסד של מגזין הרולינג סטון, המעריצים הבריטיים ראו בלהקה כמתקדמת הרבה יותר מלהקת הביטלס, וראו את בריאן וילסון כגאון. פני ולנטיין ממגזין דיסק רשמה על האלבום: "13 רצועות של גאונותו של בריאן וילסון... כל התקליט הוא הרבה יותר רומנטי מהעליזות הרגילה של ה-Beach Boys. שירים קטנים, עצובים ועגמומיים בנושא אהבה אבודה ואהבה חדשה וכל מה שמסביב לאהבה."
בתוכנית הרדיו האמריקאית "Pop Chronicles", העסקה בהיסטוריה של המוזיקה, שדרן הרדיו ג'ון גילילנד אמר בשנת 1969, מספר שנים לאחר שחרור האלבום, שלדעתו שחרור האלבום של הביטלס Revolver בסמוך לאלבומם של The Beach Boys גרם לפגיעה במכירות בארצות הברית.
כיום.
מעמדו של האלבום השתפר עם השנים, כיום נחשב האלבום לאחד החשובים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הרוק. מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום השני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. לפי עדותו של פול מקרטני, "Pet Sounds" סיפק השראה לאלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band אשר מדורג במקום הראשון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך מגזין הרולינג סטון מדורגים שלושה שירים מהאלבום: "God Only Knows" במקום ה-25, "Caroline, No" במקום ה-211 ו-"Sloop John B" במקום ה-271.
בביקורות המאוחרות לאלבום ניכר שהמבקרים מכירים בחשיבותו ובהשפעתו של האלבום. ריצ'י אונטרברגר מאתר AllMusic כתב: "אלבום ה-Beach Boys הטוב ביותר, ואחד הטובים של שנות ה-60. ההרכב הגיע כאן לרמה חדשה לגמרי במונחים של כתיבה והפקה." דגלאס וולק ממגזין בלנדר רשם: "לא אלבום רוק אנד רול - ולא מוזיקה שיש לה שם, באמת. [...] השירים מעלי זכרונות נהדרים של התמימות בהתבגרות. למרות נפילה מסחרית בזמנו, האלבום מחזיק בתואר היהלום שבכתר של ה-Beach Boys."
ב-2016 יצא בריאן וילסון לסיבוב הופעות יחד עם אל ג'ארדין ובלונדי צ'פלין לרגל ציון 50 שנה לאלבום. ב-8 ביוני 2016 הם הופיעו באמפיפארק רעננה.
רשימת הרצועות.
בהוצאה המקורית האלבום כלל 13 רצועות. בהוצאות מאוחרות יותר (החל משנת 1990) האלבום כולל רצועות נוספות שהושמטו מההוצאה המקורית.
כלי נשק חם
דולפין צ'ילאני
בדיחדת
בדיחדת (באנגלית: Religulous) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2008, בכתיבתו ובכיכובו של הקומיקאי ביל מאהר. שם הסרט הוא הלחם של המילים בדיחה ודת (באנגלית: "Religious and ridiculous"). הסרט בוחן את הדתות השונות, בהן נצרות, אסלאם ויהדות, ולועג להן ולאמונות דתיות. הוא אחד הסרטים התיעודיים הנצפים ביותר בארצות הברית.
תוכן הסרט.
מגוון רחב של דעות והשקפות דתיות נבחנים במסעו של ביל מאהר ליעדים שונים בעלי חשיבות דתית, בהם ירושלים, קריית הוותיקן וסולט לייק סיטי שביוטה, שם הוא ראיין מאמינים ממגוון רחב של רקעים, כולל חבר לשעבר בארגון הנוצרי האוונגליסטי "יהודים למען ישוע", נוצרים, מוסלמים, מורמונים לשעבר ויהודים חסידים. מאהר נוסע לפינת הנואמים שבהייד פארק, לונדון, שם הוא דן ו"מטיף" למאמיני הסיינטולוגיה.
מאהר גם מבקר במוזיאון בריאתנות בקנטקי, וכן מבקר בישראל, בה הוא נראה בהר הזיתים ובתל מגידו (המוזכר בברית החדשה כארמגדון, שם לפי המסורת הנוצרית ייערך הקרב הגדול באחרית הימים).
קבלה.
מרבית הביקורות על הסרט "בדיחדת" הן חיוביות. הסרט קיבל ציון ממוצע של 70% מן האתר Rotten Tomatoes, על בסיס 149 ביקורות, וכן ציון של 56 מתוך 100 מן האתר Metacritic, על בסיס 31 ביקורות. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העניק לסרט ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב: "אני מציין באמונה כי צחקתי במהלך הסרט לעיתים קרובות. ייתכן ותשנאו אותו, אך לפחות קיבלתם דיווח. אולי תהנו מהחומר על דתות אחרות, ותתעלמו כאשר דנים בדתכם. זה טבעי."
אלדר חסנוביץ'
אלדר חסנוביץ' (בבוסנית: Eldar Hasanović; נולד ב-12 בינואר 1990, סרייבו, יוגוסלביה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בקבוצת סיתרה בעמדת הקשר.
קריירה.
חסנוביץ' נולד בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה (דאז תחת שלטון יוגוסלביה) למשפחה ממוצא מוסלמי. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'לייזניצ'אר סרייבו. לאחר שסיים את גיל הנוער, חתם במ.ש.ק. ז'ילינה עימה זכה באליפות, אך ערך רק הופעה אחת ומשום כך עזב את המועדון בתום העונה וחזר לבוסניה וחתם ב. חסנוביץ' התחיל את העונה בצורה מרשימה כאשר כבר ב-7 המשחקים הראשונים של העונה הוא כבש 4 שערים ובמהלך העונה עבר לצ'ליק זניצה, במדיה רשם 11 הופעות וכבש שער אחד ובסיום העונה חזר לולז'. בקיץ חזר לז'לייזניצ'אר סרייבו עימה זכה באליפות המדינה כבר בעונתו הראשונה במועדון. ב-2 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-1 בדרבי נגד פ.ק. סרייבו. ב-1 ביולי חתם לעונה בבני סכנין מליגת העל.
בספטמבר חתם בסלובודה טוזלה. בינואר חזר לישראל וחתם במכבי שעריים מהליגה הלאומית.
ביוני 2017 חתם בקבוצת דאילאן טרנסנדנס מהליגה הסינית השנייה. ב-14 בינואר 2020 חתם בפרסיב טנגרנג האינדונזית.
ב-23 בפברואר 2021, חסנוביץ' חתם באולימפיק סרייבו.
ב-31 באוגוסט 2021 חסנוביץ' חתם בסלובודה טוזלה.
Religulous
דווין נונס
דֵוִין נוּנֶס (באנגלית: Devin Nunes; נולד ב-1 באוקטובר 1973) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כמנכ"ל Trump Media &amp; Technology Group. כיהן כנציג מחוז 22 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית וכיושב ראש ועדת המודיעין של בית הנבחרים.
ביוגרפיה.
נונס נולד בטולייר שבקליפורניה. הוא דור שלישי למהגרים פורטוגזים מהאיים האזוריים שהתיישבו באזור. בנעוריו עבד במשק החלב המשפחתי. לאחר שחסך כסף רכש משק חקלאי משלו בשותפות עם אחיו. למד בקולג' קהילתי בויסאליה שבקליפורניה. ב-1995 סיים תואר ראשון בכלכלה חקלאית מאוניברסיטת קאל פולי שבסן לואיס אוביספו וב-1996 סיים תואר שני בחקלאות בקאל פולי.
לאחר הלימודים נבחר לחבר הנאמנים של הקולג' בו למד. בשנת 2000 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב מחוז 20 בבית הנבחרים אך הפסיד. ב-2001 מונה למנהל פיתוח הכפר במחלקת החקלאות של ארצות הברית.
בנובמבר 2002 זכה בבחירות למושב המחוז ה-21 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 70.5%. בעת השבעתו בינואר 2003 היה צעיר חברי בית הנבחרים. מאז נבחר לתפקיד עוד שמונה פעמים, כשב-2012 שונה מספר המחוז ל-22. המחוז כולל את תושבי עמק סן חואקין ומאופיין במשקים חקלאיים. משנת 2015 ועד תחילת 2019 כיהן כיו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים.
לאחר היבחרו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית מונה נונס לחבר בצוות המעבר שלו לנשיאות.
נונס הציג לאורך השנים עמדות שמרניות בתחומי הכלכלה, אם כי התנגד לפעולות חבריו לסיעה שהביאו להשבתת הממשל ב-2013. הוא מחברו של הספר Restoring the Republic: A Clear, Concise, and Colorful Blueprint for America's Future שיצא לאור ב-2010 ובו מציג את התזה לפיה על ארצות הברית לנקוט במדיניות ריסון פיסקלי, אחרת תאבד עצמה לדעת.