על טבילה בחבית כזו קמו מערערים רבים. הם טענו שטבילה בחבית זו פסולה, מכיוון שחבית היא "כלי". אמנם, במסכת בבא קמא, מוזכר כי כי כלי שקבעו בקרקע ורק אחר כך נהפך לכלי (מושג הלכתי שנקרא "קבעו ולבסוף חקקו") - מותר, אך רבים מהפוסקים כתבו כי לקבוע בקרקע ולאחר מכן לחקוק בו כלי פותר רק את בעיית "מים שאובים", אבל עדיין זו נקראת טבילה בכלי, ואינה נקראת טבילה בקרקע כפי שנדרש בתורת כוהנים . בנוסף, טענו רבים מהפוסקים, כי אין כלי זה נחשב ל"קבעו ולבסוף חקקו", מכיוון שהוא לא נקבע כלל בקרקע אלא הוא תלוי ועומד בתוך מי המעיין. החתם סופר, אחד מגדולי הפוסקים בדורו, הורה להכריז משמו שהמקוואות פסולים לטבילה אף בדיעבד.
על רקע זה התקין רבי שניאור זלמן מלאדי פתרון הנדסי הלכתי - מבנה של מקווה שיהיה כשר לטבילה לפי כל הדעות. מקווה זה התקבל בקהילות רבות באירופה, היה מקובל על כל הפוסקים ואף אחד לא ערער על כשרותו. אף החתם סופר סמך את ידו על מקוואות אלו, והורה כי מדובר בתקנה מיוחדת ומהודרת.
התקנה.
בעל התניא, התקין או חידש תהליך שהוא פתרון הנדסי הלכתי לבניית מקווה-חבית כשרה ומהודרת בתהליך שלא יגדיר אותה כ"כלי" ברגע יצירתה. נתאר כאן את השלבים ואת הטעמים ההלכתיים:
שלב ראשון: מייצרים את ארבע דפנות החבית בנפרד מהקרקעית.
שלב שני: מנקבים את הקרקעית בנקב גדול שנקרא בלשון ההלכתית "כמוציא רימון" כלומר גודל כזה שהוא שלושה רימונים אחוזים זה בזה לפי שיטה אחת, שלפי מה ששיער בעל התניא, השיעור הוא כ'טפח על טפח', כך שגם לאחר חיבור הקרקעית לדופני החבית, אין החבית נחשבת לכלי.
שלב שלישי: קובעים את קרקעית החבית בתוכה באופן מדויק ובמהודק לדפנות החבית, ללא שיהיה חור באמצע (כדי שלא יכנסו מים קרים דרך חור זה לחבית, ויקלקלו את כל מטרת בניית המקווה).
שלב רביעי: קובעים בקרקעית המקווה נסר עץ גדול שמחובר לקרקעית המקווה היטב על ידי מסמרים של ברזל (כך שהוא נחשב כחלק מהקרקע על פי ההלכה), ואליו מחברים את קרקע החבית העליונה, כך שיסתום את החור שבגודל רימון, כדי שתהא ראויה לטבילה. למרות זאת, אין הסתימה נחשבת לעשות את דין הכלי ל"כלי", מכיוון שהיא נעשית לכלי על ידי חלקה התחתון שהוא מהקרקע ואינו נחשב לחלק מהכלי, כך שמצד הכלי אי אפשר להחשיבו ל"כלי" שהרי יש בו נקב גדול שנסתם רק על ידי הקרקע.
שלב חמישי: שופכים סיד לתוך החור שהוא "כמוציא רימון", ומעמידים שומר שישגיח שלא יכנסו לבור מים שאובים עד שיכנסו לתוך החבית מאליהם מים בשיעור של "ארבעים סאה", כך שכאשר יכנסו המים לחבית, יתקשה הסיד ויסתום היטב את החור. לאחר שנכנסו לחבית ארבעים סאה של מים כשרים, מותר גם להוסיף מים שאובים, והמקווה אינו נפסל, לפי כל הדעות.
התייחסויות הלכתיות.
גדולי הפוסקים התייחסו להלכות השונות בהלכות מקוואות, הנלמדות מסוג מקווה כזה.
תקנות הצמח צדק מליובאוויטש.
רבי מנחם מנדל שניאורסון, הצמח צדק - נכדו של האדמו"ר רבי שניאור זלמן מלאדי, הוסיף פרטים להידור בתקנה זו:
תקנת בור על גבי בור של הרש"ב מליובאוויטש.
עם התפתחות הטכנולוגיה, שיטה זו של בעל התניא אינה נצרכת, שהרי ניתן להתקין בתוך המקווה עצמו מערכת חימום שמחממת את המים, מבלי לפסול אותם, המים אינם נכנסים לתוך כלי ואינם מים שאובים.
רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר החמישי בשושלת, התקין תקנה אחרת שמטרתה לבנות מקווה שגם יוכלו לחמם אותו, גם להחליף את מימיו, וגם לא תהיה בעיה של התערבות המים השאובים המושקים במי הגשמים זה בזה, וזאת על ידי תקנת ה"בור על גבי בור", לפיה בור הטבילה עומד על גבי בור מי הגשמים התחתון, כך שהמים מושקים באופן מהודר ביותר, מבלי שהם מתערבים זה בזה.
הריס
אוניברסיאדת קאזאן (2013)
אוניברסיאדת הקיץ ה-27 נערכה בקאזאן (שבטטרסטן, רוסיה). במשחקים אלו השתתפו 10,400 ספורטאים מ-162 מדינות שונות, באוניברסיאדה שהייתה לאירוע האוניברסיאדה הגדול ביותר אי פעם. לראשונה בתולדות האוניברסיאדה היא כללה גם סדרת פסטיבלים ואירועים חגיגיים שהתקיימו במקביל לתחרויות הספורט. זו האוניברסיאדה הראשונה שנערכה ברוסיה.
בחירת העיר המארחת.
בחירתה של קאזאן לעיר המארחת, נעשתה לאחר הצבעה במטה הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי, בבריסל, במאי 2008. מול קאזאן התמודדו על האירוח, הערים ויגו הספרדית וקוואנגג'ו מקוריאה הדרומית.
קאזאן זכתה ב-20 מתוך 27 קולות של חברי הוועדה הבוחרת. קאזאן התמודדה זו הפעם השנייה על אירוח האוניברסיאדה, לאחר שנכשלה בהתמודדות על אירוח האוניברסיאדה ב-2011, שנערכה לבסוף בשנג'ן.
ההכנות לאוניברסיאדה.
התכנון היה לבנות 64 מרכזי ספורט עבור האוניברסיאדה. הגדולים והחשובים שבהם הם:
כמו כן, שופץ אצטדיון רובין קאזאן, הורחבו קווי המטרו בעיר וקווי תחבורה נוספים, ונוסף טרמינל לנמל התעופה הבינלאומי של קאזאן. החלה הפצה של ירחון באנגלית "The Kazan Herald". היקף ההשקעות בעיר לקראת האירוע מוערך בכ-68 מיליארד רובל (כ-3 מיליארד דולר).
ישראל באוניברסיאדה.
המשלחת הישראלית כללה 40 ספורטאים, שהתמודדו בתשעה ענפי ספורט שונים, לרבות הנבחרת האולימפית בכדורעף חופים.
אוניברסיאדת ארזורום (2011)
אוניברסיאדת החורף ה-25 נערכה בארזורום, טורקיה בין ה-27 בינואר ל-6 בפברואר 2011, כאשר הנבחרת שצברה את כמות המדליות הגדולה ביותר הייתה הנבחרת הרוסית, עם 39 מדליות (14 זהב, 14 כסף ו-11 ארד). לשם השוואה, קוריאה הדרומית במקום השני אגרה 15 מדליות בלבד (7 זהב, 3 כסף ו-5 ארד).
האוניברסיאדה נערכה באסיה בפעם השנייה ברציפות, לאחר שאוניברסיאדת החורף הקודמת נערכה בחרבין. גם אוניברסיאדת הקיץ נערכת ביבשת אסיה - בשנג'ן שבסין.
בחירת העיר המארחת.
ארזורום נבחרה לאחר שהתמודדה על האירוח מול מריבור, סלובניה. מריבור נבחרה לארח את האוניברסיאדה הבאה ב-2013.
טבלת המדליות.
להלן עשר המדינות המובילות במדליות שזכו ספורטאיהן:
אירית איזקסון
אירית איזקסון (נולדה ב-22 ביולי 1951) היא אשת עסקים ומנהל ישראלית הכיהנה כיו"ר הבנק הבינלאומי, לשעבר יו"ר חברת האשראי ישראכרט.
ביוגרפיה.
איזקסון נולדה בתל אביב בשם אירית פלאטו. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בחקר ביצועים אותו למדה בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-90 החלה לעבוד בבנק לאומי, תחילה ככלכלנית בחטיבה הפיננסית ובהמשך בחטיבה העסקית. בתפקידה האחרון שימשה כמנהלת מגזר התעשייה בחטיבה העסקית, ובין השאר הייתה אחראית לחברות הגדולות במשק בתחומי ההיי-טק, התעשיות הביטחוניות והפטרוכימיות.
ב-1999 הכירה את שרי אריסון, בטקס השקת מוזיאון העלייה בזכרון יעקב, שהוקם על ידי תד אריסון ואליהו איזקסון, חותנה של אירית איזקסון. מאז נחשבת איזקסון ידידה קרובה של שרי אריסון.
בשנת 1999 התמנתה איזקסון כחברת דירקטוריון בנק הפועלים. בהמשך התמנתה כחברה בדירקטוריונים נוספים ובהם החברה לישראל, כי"ל ואיי די בי, ברום ים המלח ותרכובות ברום. בשנת 2009 התפטרה מחברותה בדירקטוריון החברה לישראל ובשנת 2012 התפטרה מדירקטוריון איי די בי.
ב-2007 הודיעה אריסון על מועמדותה של איזקסון לסגנית יו"ר בנק הפועלים, אולם המפקח על הבנקים פסל את המינוי בנימוק שהליך המינוי היה לא תקין. ב-2008 מונתה ליו"ר חברת ישראכרט. בדצמבר 2013, בעקבות הנחיית בנק ישראל האוסרת על דירקטור בחברה-אם לשמש בו זמנית גם כדירקטור של חברה-בת, פרשה מתפקידה כיו"ר חברת ישראכרט ונשארה חברת דירקטוריון בנק הפועלים.
בשנת 2017 מונתה איזקסון כיו"ר הבנק הבינלאומי, ממנו פרשה בראשית 2020.
איזקסון חברת חבר הנאמנים של מכון ון ליר.
בשנות 2011 ו-2017 נבחרה על ידי גלובס לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל.
חיים אישיים.
איזקסון נשואה לעורך הדין ואיש העסקים אורני איזקסון, המשמש קונסול כבוד של נורווגיה בישראל. הם הורים לשלושה ילדים, ומתגוררים בתל אביב. בני הזוג איזקסון פעילים בהתנדבות בארגון אלו"ט והיו ממקימי כפר עופרים לילדים אוטיסטים.
יובל סיגלר
יובל סיגלר (נולד ב-21 בדצמבר 1965) הוא עיתונאי, עורך ומוציא לאור בחברת "טיים אאוט ישראל" שמקבוצת יובל סיגלר תקשורת.
ביוגרפיה.
סיגלר גדל בשכונת רמת אליהו שבראשון לציון. בשירותו הצבאי היה מדריך בבית הספר לקצינים. למד פילוסופיה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית, אך לא סיים את לימודיו. למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ועזב את הלימודים לאחר שנה.
בגיל 24, ב-1990 הקים את הירחון קונטקסט. שימש כמוציא לאור, מנהל ועורך העיתון. העיתון פרסם ארבעה גיליונות בלבד, וכשנסגר טענו רבים מהעובדים כי סיגלר לא עמד בהתחייבויותיו הכספיות כלפיהם.
ב-1991 הקים את העיתון "נמר של נייר", שעסק בתחום המדיה והפרסום ושוגר למנוייו בפקס. ב-1992 ייסד את הירחון "התקשורת" שעסק בתחומים דומים.
ב-1995 ייסד את אתר חדשות הפרסום והשיווק "אייס", אותו מכר בנובמבר 2009 לחברת "קו מנחה".
תחת זיכיון של המותג "Time Out", אותו קיבל ב-2002, מפרסם סיגלר את השבועון "Time Out תל אביב", ומדריכי תיירות בעולם. ב-27 במאי 2010 יצא לאור גם הגיליון הראשון של "טיים אאוט ירושלים", אך נסגר לאחר כשנה עקב חוסר תקציב.
בעברו היה סיגלר אמון על המגזינים "360 מעלות", "התקשורת" ו-"yes", עיתון "ערוץ הילדים" ועיתוני הפקס "נמר של נייר" שעסק בפרסום ושיווק, "פקסדין" שעסקה בפסיקה ומשפט, "טעימות" ו"פרודקשן פוסט" שעסק בתעשיית ההפקות והטלוויזיה.
במאי 2002 קיבל את הזיכיון להוצאה לאור את המגזין "אטמוספירה" המופץ לנוסעי טיסות אל על. באוקטובר 2002 קיבל את הזיכיון להוצאת מדריך התרבות והבילויים טיים אאוט בישראל.