בצהרי יום ראשון, ב-23 במרץ 1969, טלפנה אסיה לטד יוז לביתו שבכפר, לאחר שכמה ימים קודם לכן כשלו ניסיונותיהם למצוא בית ביורקשייר. בשיחה זו טענה אסיה כי יחסיהם אינם מובילים לשום מקום, וכי היא אינה מאמינה עוד כי יוז אכן מתכוון לחיות עמה. יוז שהיה מורגל בשיחות מעין אלה ניסה להרגיעה, אך גם שיחה זו הפכה לוויכוח חסר תכלית, שהגיע למבוי סתום. בתום השיחה נכנסה אסיה לחדר האורחים. אלזה לודוויג האו-פר הגרמנייה, שעבדה בביתה לא הבחינה בהלך רוח יוצא דופן אצל אסיה. היה זה יום קר במיוחד וכולן היו ספונות בבית. בשעות הערב עזבה אלזה את הבית כדי לבקר את חברתה אולגה שגרה בקרבת מקום, לאחר שקיבלה את רשותה של אסיה מוקדם יותר. בטרם צאתה, ראתה כי אסיה נמצאת בחדר השינה שלה וכי שורה ישנה במיטתה. אסיה ניצלה את ההזדמנות לבצע את המהלך האחרון בחייה. היא החליטה להתאבד ולרצוח את בתה הקטנה. היא וידאה כי חלון המטבח סגור, פינתה את חלל הרצפה מחפצים ופרשה למרגלות תנור האפייה סדינים, כרים ושמיכת פוך שהביאה מחדר השינה. היא לגמה כמות רבה של ויסקי עם כדורי שינה, נטלה בזרועותיה את ילדתה מתוך מיטתה והשכיבה אותה על המצע שפרשה על הרצפה. היא סגרה את דלת המטבח, פתחה את ברזי הגז, כיבתה את האור, נשכבה לצד בתה וחיבקה אותה בשעה שהמתינה למוות הקרב שיקטוף את חייהן וישים קץ לסבלה.
טקס ההלוויה התקיים בקלפהאם מול קומץ אנשים שהתכנסו בבית התפילה, ששם הוצבו ארונותיהן של אסיה ושורה. רק הכומר הספיד אותן, ואילו יוז, שהיה הלום מאבדנו הכפול, לא הצליח לומר ולו מילה. במכתב ששלח לאחותה של אסיה זמן קצר לאחר האסון הכפול, כתב כי בתו הייתה ילדה נפלאה ומלאת חיים, כי הוא חש שחייו התרוקנו לחלוטין, וכי שאילו רק היה מעניק לאסיה בשיחתם האחרונה תקווה במילים ברורות יותר, הכל היה בא על מקומו בשלום. עוד כתב כי אסיה הייתה אשתו האמיתית והחברה הטובה ביותר שהייתה לו מעודו. בראיון שהעניק לעיתון הגארדיאן אמר כי מותה של סילביה פלאת' היה בלתי נמנע, כיוון שרוב חייה הייתה על המסלול שהוביל אותה לסופם. באשר לאסיה, כך אמר, היה בכוחה למנוע את מותה, "זו הייתה תגובתה לדרך בה פעלה סילביה פלאת".
רק 25 שנים מאוחר יותר, ניתן היה לגלות בספרו "מבחר שירים חדש" (New Selected Poems) שפורסם בשנת 1994, מספר שירים נוקבים שכתב יוז, המתייחסים לאבדן אסיה ובתו: בשיר שנקרא "Eror", כתב "כאשר קברה פער את פיו המכוער/ מדוע פשוט לא ברחת/ מדוע כרעת על פי הקבר/ להיות מזוהה/ נאשמת ומורשעת/... בתך התינוקת/ שש שנים הזנת את הלהבות/ כאילו את מזינה ילד...ידייך החזקות יותר מזעקתך החנוקה/...בתך נלקחה ממך, היא הופשטה ממך/ כסותך האחרונה נאחזה סביב צוארך...". בריאיון שערכה עמו איילת נגב, התייחס לשירים החושפניים אודות חייה ומותה של אסיה. הוא אמר כי רצונו לשמור על אנונימיות, שלא יצביעו עליו ברחוב, אינו עומד בקנה אחד עם אי יכולתו כסופר להימנע מכתיבה. כך הבהיר "כשקורה אסון לאדם מן השורה, הוא מתמודד איתו וממשיך הלאה. אבל אם אתה סופר או משורר, היצירות נדפסות, ילדים קוראים אותן, והאסון תלוי על צווארך, נלעס שוב ושוב. אתה מוצא את עצמך חי בתוך תקליט מקולקל, שמסתובב באותה נקודה. במקום להיפטר מהעבר ולהביט לעתיד, אתה מוצא שלפניך עומד האתמול".
גם יהודה עמיחי שידידותו עם אסיה התהדקה לאחר שתרגמה עם יוז חלק משיריו, כתב מעין שיר פרדה בשם "מותה של אסיה ג'" שהתפרסם בספרו "ולא על מנת לזכור" שיצא לאור בשנת 1971 בהוצאת שוקן: "קשה לי להבין את מותך בלונדון בערפל, כשם שקשה לי להבין את חיי כאן, בבהירות". חודשיים לאחר מות אסיה, נפטרה אמו של יוז. ביום הלווייתה, הצליח לרכוש בית מהמאה ה-18 שהיה ממוקם בנוף של יערות ונהרות, סמוך לבית הוריו, ליד הבדן ברידג' במערב יורקשייר ועבר להתגורר בו זמן מה, בעודו דואג לתחזוקת ביתו בדבון. בחודש ינואר 1974, החל לשפץ את הבית במטרה להשכירו מאוחר יותר ל"קרן ארבון" (Arvon) – ארגון לכתיבה יוצרת, שהיה שותף להקמתו בשנת 1968. המקום הוסב למעין בית הארחה שבו מתקיימים מאז ועד היום, סדנאות לכתיבת שירה, סיפורת, ביוגרפיות ועוד המיועדות לקבוצות וליחידים.
1970–1998 נישואיו בשנית, יצירתו ומותו.
בחודש אוגוסט 1970, נישא יוז לקרול אורצ'רד, אחות במקצועה ובתו של ג'ק אורצ'רד, חוואי מקומי שאיבד שנים קודם את המשק שלו עקב קשיים כלכליים. הזוג חי יחדיו חיים יציבים בבית הכפרי בדבון עד יום מותו של יוז. עם היכנסם לבית, החלה קרול לחדש את פניו בתקווה כי צללי העבר לא יאיימו על עתידם המשותף. בשנה זו יצא לאור הספר 'עורבים', שהוקדש לזכרן של אסיה ובתו שורה. באותה שנה יסד יוז עם אחותו אולווין את 'עיתון הקשת' (Rainbow Press), שבו פורסמו במשך עשור משיריהם של סילביה פלאת, טד יוז, שיימוס היני ואחרים. ילדיו של יוז למדו באותה עת בפנימייה בלונדון והיו נוהגים לבוא לבית בדבון בסופי שבוע, בחגים ובחופשות.
בשנת 1971, כתב יוז בשיתוף פעולה עם במאי התיאטרון והקולנוע הבריטי פיטר ברוק, את המחזה 'אורגסט' (Orghast), תוך שימוש בשפה אוניברסלית שהמציא. מחזה זה נכתב עבור פסטיבל פרספוליס שנערך באיראן, שהופק במיוחד כדי לבחון כיצד ניתן ליצור תיאטרון אוניברסלי שאינו תלוי תרבות או שפה, שאותו תיארה המשוררת אוסוולד כתיאטרון שיש לו יכולת "לעקוף את תעתועי המילים" באמצעות "אמת גולמית הטמונה במחווה ובאינטונציה".
בשנת 1972, רכש הזוג משק חקלאי שנקרא 'מורטאון' שהשתרע על שטח של 95 אקרים (כ-380 דונם), 6 קילומטרים צפונית מביתם. את המשק ניהל אביה של קרול בסיועו של הזוג הטרי. יוז למד רבות מחמו אספקטים שונים בנושאים חקלאיים. במכתב ששלח באותה עת לידידו המשורר מיכאל המבורגר, כתב כי עבודתו במשק, מחברת אותו שוב לעולם היחיד שאותו הוא מכיר ושאותו החל לאבד וכי השהות במקום, עד כמה שהוא יכול לשפוט, מיטיבה את כתיבתו. ג'ק אורצ'רד נפטר בשנת 1976 ובספרו של יוז, 'יומן מורטאון' שיצא לאור בשנת 1979, שהוקדש לזכרו, מופיע אוסף של שירי טבע שאפיינו את הרשמים שחווה במורטאון. לדברי המשוררת אוסוולד, "דמותו של ג'ק אורצ'רד מרחפת" לאורך כל הספר. את השירים הללו כתב יוז בין השנים 1972–1976. בסופו של הספר הוסיף יוז הערות המתייחסות לדאגתו העמוקה לשימור הסביבה ולטענותיו הקשות כלפי החקלאות התעשייתית בבריטניה והתעשיות הכימיות שמזהמות את הסביבה. בשנת 1990 כתב יוז מאמר פוליטי שהתפרסם בגארדיאן, המתריע בפני הפוליטיקאים ובפני הציבור על הסכנות הסביבתיות הלאומיות המאיימות על בריטניה ועל העולם כולו.
בשנת 1976, השתתף יוז בפסטיבל ספרות שנערך באוסטרליה. אביו התלווה אליו למסע, כדי שיוכל לבקר את בנו הבכור, ג'רלד שהיגר למדינה זו בשנת 1948. שנה לאחר מכן יצא לאור "גאודט" - מעין סיפור בשיר שנכתב במשך עשור, שנושאו הוא כומר אנגלי כפרי שחייו ניטלו ממנו על ידי רוחות שהחליפוהו בכפיל, שכל רצונו הוא להביא לעולם צאצא ילוד אישה. אחד מהשירים הבולטים בספר, נסוב על אסונו הטראגי של יוז שאיבד שתיים מנשותיו ואת בתו בת הארבע: "אָכֵן הַגֵּיהִנּוֹם שָׁמַע אוֹתִי/ הִיא נָפְלָה אֶל תּוֹךְ הָאֲדָמָה/ וַאֲנִי אֻכַּלְתִי".
בשנת 1984, התמנה יוז למשורר הלאומי של בריטניה לאחר מותו של סר ג'ון בצ'מן שהחזיק בתפקיד זה עד ליום מותו. מוקדם יותר באותה שנה, יצא לאור בהוצאת פייבר &amp; פייבר ספרו של יוז 'מהי האמת' (What is the Truth?) - אוסף של שירי חיות המיועדים לילדים, שאוירו על ידי ר.ג'. לויד ( R. J. Lloyd). על עבודה זו זכה יוז בפרס השנתי הספרותי לילדים מטעם הגארדיאן (Guardian Children's Fiction Prize), שניתן לקבלו רק פעם אחת בחיים.
בעשור האחרון של חייו הקדיש יוז חלק ניכר מזמנו לתרגום שירה קלאסית ודרמות כגון, חתונת הדמים, פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה, האביב מתעורר, מחזה פרי עטו של המחזאי הגרמני פרנק ודקינד, אוֹרֶסְטֵיאָה - טרילוגיה של טרגדיות מאת המחזאי האתונאי איסכילוס, אלקסטיס מאת אוריפידס ופדרה מאת ז'אן ראסין. אחד מתרגומיו הבולטים ביותר "הוא סיפורים מאובידיוס" – 24 סיפורים מתוך מטמורפוזות, שבהן מצא יוז בתהליך התרגום דרך לספק צורת ריפוי לאירועים הטרגיים שליוו את חייו, כפי שציין במבוא לספר: "הדמויות של אובידיוס הם אנשים רגילים שחוויותיהם הלוהטות מובילות אותם למעוד החוצה אל זירה מיתית והמעבר הזה מהיומיומי למיתי מיוצג באמצעות הסמל של המטמורפוזה". במאמר "המיתוס והחינוך" שכתב בשנת 1970, ביטא את הרעיון שלסוגים מסוימים של סיפורים דמיוניים יכולים להיות השפעה מרפאת".
בשנת 1992 יצא לאור בהוצאת פייבר &amp; פייבר, ספרו של יוז "שייקספיר והאלה כהוויה שלמה" - (Shakespeare and the Goddess of Complete Being), עבודה מונומנטלית בהשראת רעיונותיו של רוברט גרייבס. הספר קיבל ביקורות חיוביות ושליליות. חלק ראו בעבודה זו מקור חשוב של פרשנות ליצירת שייקספיר וחלק ראו בה פרשנות שנובעת ממערכת האמונות האישיות של יוז.
מכתבי יום הולדת.