כולל הישגיו של אוונס, זכו האתלטים בברלין ב-25 מדליות, מהן 14 מדליות זהב. הלן סטיבנס זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובמירוץ השליחות ל-100X4 מטר. גלן הרדין, שזכה בלוס אנג'לס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, שיפר את הישגו וזכה בברלין בזהב. גלן מוריס, שזכה במדליית הזהב בקרב עשר, היה לאלוף האולימפי הרביעי שפותח בקריירה קולנועית ומגלם במהלכה את דמותו של טרזן. יתר זוכי מדליות הזהב היו ארצ'י ויליאמס (ריצת 400 מטר), ג'ון וודראף (ריצת 800 מטר), פורסט טאונס (ריצת 110 מטר משוכות), קורנליוס ג'ונסון (קפיצה לגובה), ארל מדוז (קפיצה במוט) וקן קרפנטר (זריקת דיסקוס). ראלף מטקאלף, שזכה במדליית הזהב במירוץ השליחים זכה גם במדליית כסף בריצת 100 מטר, בפעם השנייה ברציפות.
ענפים אחרים.
בקפיצה למים זכו האמריקנים ב-10 מדליות, בהן כל ארבע מדליות הזהב. דורותי פוינטון שמרה על תוארה בקפיצה מ-10 מטר, וגם זכתה במדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר, מקצה בו ניצחה מרג'ורי גסטרינג. מרשל ויין זכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר ובמדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר. במקצה האחרון ניצח ריצ'רד דג'נר. בשחייה ירדו הישגי האמריקנים ל-8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. ג'ק מדיקה זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (ואף קבע שיא אולימפי חדש, 4:44.5 דקות) ובמדליות כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. אדולף קיפר קבע שיא אולימפי חדש כשניצח במשחה ל-100 מטר גב (1:05.9 דקות).
ארבעה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, אחד מהם, פרנק לואיס, זכה במדליית זהב (במשקל חצי-כבד). שמיניית החותרים האמריקאית המשיכה במסורת, וזכתה שוב במדליית הזהב. מרים המשקולות טוני טרלאזו זכה במדליית זהב במשקל נוצה. ספורטאים אמריקנים נוספים זכו במדליות באיגרוף, רכיבה וקרב חמש מודרני.
הכדורסל היה לראשונה לענף רשמי, ונבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת קנדה 8-19. התוצאה הנמוכה נובעת מכך שהמשחק נערך תחת כיפת השמיים, במגרש עפר, ובגשם שוטף שהפך אותו לבוצי ומנע כל אפשרות לכדרר. את המדליות העניק ג'יימס נייסמית'. ביתר ענפי הכדור בהם התחרו נבחרות אמריקניות, הן הודחו בשלבי המוקדמות.
אולימפיאדת לונדון (1948).
300 ספורטאים אמריקאים השתתפו באולימפיאדת לונדון (1948). הם זכו ב-84 מדליות ב-15 ענפים שונים, בהן 38 מדליות זהב, ושבו והוליכו את טבלת המדליות.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-29 מדליות, מבן 12 מדליות זהב. הריסון דילארד השווה את השיא האולימפי של ג'סי אוונס כשניצח בריצת 100 מטר (10.3 שניות), וזכה גם במדליית זהב במירוץ השליחים ל-100X4 מטרים. חברו לנבחרת השליחים, מל פאטון, זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר, וחבר נוסף בנבחרת, בארני יואל, היה סגנם של שניהם במרוצים בהם ניצחו. מל ויטפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 800 מטר (1:49.2 דקות), זכה גם במדליית זהב עם נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים, ובמדליית ארד בריצת 100 מטר. חברו לנבחרת השליחים, ריי קוצ'רן, קבע שיא אולימפי חדש כשניצח בריצת 400 מטר (51.1 שניות). וילי סטיל קבע שיא אולימפי דשח בקפיצה לרוחק (7.825 מ'), ויליאם פורטר עשה זאת בריצת 110 מטר משוכות (13.9 שניות), וילבור תומפסון ביידוי פטיש (17.12 מ'). אליס קואצ'מן קבעה אף היא שיא אולימפי, בקפיצה לגובה, (1.68 מ'). יתר זוכי מדליות הזהב היו קופץ המוט גווין סמית' ובוב מתיאס, לימים חבר בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית, שניצח בקרב עשר.
בשחייה זכו האמריקאים ב-15 מדליות, בהן 8 מתוך 11 מדליות הזהב האפשריות. במשחי הגברים ניצחו האמריקאים בכל המקצים. נבחרת השליחים ל-200X4 מטרים קבעה שיא עולם חדש (8:46.0 דקות), וחלק מחבריה רשמו הישגים נאים גם במשחי היחידים: וולטר ריס קבע שיא אולימפי חדש ב-100 מטר חופשי (57.3 שניות), ויליאם סמית' עשה זאת במשחה ל-400 מטר חופשי (4:41.0 דקות), וג'יימס מקליין זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. שיא אולימפי נוסף נקבע בידי ג'וזף ורדור, במשחה ל-200 מטר חזה (2:39.3 דקות), ואלן סטאק ניצח במשחה ל-100 מטר גב. נבחרת הנשים קבעה אף היא שיא אולימפי חדש ב-4X100 מטר חופשי (4:29.2 דקות). חברת נבחרת השליחות אן קרטיס זכתה גם במדליות במשחים האישיים: היא קבעה שיא אולימפי כשניצחה במשחה ל-400 מטר חופשי (5:17.8 דקות) וזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
הדומיננטיות האמריקאית בקפיצה למים נמשכה גם באולימפיאדת לונדון, והקופצים האמריקאים זכו ב-10 מדליות, בהן כל ארבע מדליות הזהב האפשריות. ויקי דרייבס זכתה בשני התארים לנשים, ברוס הרלן זכה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מ' ובמדליית כסף בקפיצה מ-10 מ', סמי לי זכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מ' ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מ', וקופצת נוספת, פטסי אלסנר, זכתה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מ' ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מ'. מרימי המשקולות האמריקאים רשמו את הישגם הטוב בהיסטוריה, כשזכו ב-8 מדליות, בהן 4 מתוך 6 מדליות הזהב האפשריות. זוכי מדליות הזהב היו ג'וזף דה פייטרו (משקל חצי כבד), פרנק ספלמן (משקל בינוני), סטנלי סטנצ'יק (משקל קל-כבד) וג'ון דייוויס (משקל כבד). המתאבקים זכו בארבע מדליות, ושניים מהם זכו בזהב, גלן ברנד (משקל בינוני) והנרי ויטנברג (משקל קל-כבד). גם בשיט זכו האמריקאים ב-4 מדליות מהן שתי מדליות זהב. בדגם סטאר ניצחו פול סמארט בן ה-56 ובנו הילרי. במדליה השנייה זכה צוות שייטי ה-6 מטר. שלושה צוותי חותרים זכו במדליות, ושניים מהם זכו במדליית זהב: השמינייה, והרביעייה עם הגאי. חותרי הקאנו סטיבן ליזאק וסטיבן מקנובסקי היו לאמריקאים הראשונים שזוכים במדליית זהב בענף זה, במקצה הזוגות ל-10,000 מטר. כן זכו במדליית כסף במקצה ל-1000 מטר. הקלע ארתור קוק זכה במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשכיבה, ומדליות נוספות הושגו באיגרוף, קרב חמש מודרני, התעמלות וסיף.
נבחרת הכדורסל ניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של 37 נקודות, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת צרפת בתוצאה 21-65, בדרך לזכייה שנייה ברציפות בתואר. נבחרת הכדורגל, לעומתה, הודחה כבר בסיבוב הראשון לאחר שהובסה בידי נבחרת איטליה 9-0. גם נבחרת ההוקי הודחה בסיבוב הראשון, ואילו נבחרת הכדורמים העפילה לסיבוב השני ודורגה במקומות 9-12.
ארצות הברית במשחקים האולימפיים (1952–1988)
ארצות הברית השתתפה בכל המשחקים האולימפיים שנערכו בין 1952 ל-1988, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
השתתפותה הראשונה של ברית המועצות במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת הלסינקי (1952), לאחר שנים ארוכות בהן סירבה לעשות כן, סימנה את סופו של עידן הדומיננטיות האמריקנית במשחקים. היריבות בין המדינות בתקופת המלחמה הקרה הגיעה גם לזירה האולימפית, שנתנה לכל אחת מהן הזדמנות להפגין את עליונותן, ולעיתים גלשה לתקריות שונות, ששיאן בחרמות ההדדיים על אולימפיאדת מוסקבה ואולימפיאדת לוס אנג'לס. בעשר האולימפיאדות שנערכו מאז החלה ברית המועצות להשתתף במשחקים ועד התפרקותה, ניצבה ארצות הברית ארבע פעמים בראש טבלת המדליות, לעומת שש פעמים שברית המועצות עשתה זאת.
במהלך התקופה, אירחה ארצות הברית את המשחקים פעם אחת, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
אולימפיאדת הלסינקי (1952).
286 חברי המשלחת האמריקאית שהשתתפו באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכו ב-76 מדליות, מהן 40 מדליות זהב, וניצבו בראש טבלת המדליות.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-31 מדליות, מהן 15 מדליות זהב. נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים שמרה על תוארה, ושלושה מחבריה זכו במדליות גם במקצים האישיים: לינדי רמיג'ינו ניצח בריצת 100 מטר, אנדי סטנפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 200 מטר (20.81 שניות), והריסון דילארד עשה זאת כששמר על תוארו בריצת 110 מטר משוכות (13.91 שניות). בוב מתיאס שמר אף הוא על תוארו, בקרב עשר. צ'ארלס מור קבע שיא אולימפי חדש בריצת 400 מטר משוכות (50.9 שניות), ומל ויטפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 800 מטר (1:49.2 דקות), ואף הוא שמר על תוארו. שניהם היו שותפים לזכיית נבחרת השליחים ל-400X4 מטר במדליית הכסף. הוראס אשנפלטר קבע שיא עולם בריצת 3000 מטר מכשולים (8:45.4 דקות), פרי אובריאן קבע שיא אולימפי חדש בהדיפת כדור ברזל (17.41 מטר) וסיי יאנג עשה זאת בהטלת כידון (73.78 מטר). יתר זוכי מדליות הזהב היו ג'רום ביפל (קפיצה לרוחק), וולט דייוויס (קפיצה לגובה), בוב ריצ'רדס (קפיצה במוט), סים אינס (זריקת דיסקוס) ורביעיית השליחות ל-100X4 מטר, שהיו האתלטיות האמריקניות היחידות שזכו במדליות בהלסינקי.
בשחייה זכו האמריקאים ב-9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. השליחים קבעו שיא אולימפי חדש במשחה ל-200X4 מטר חופשי (8:31.1 דקות). אחד מהם, פורד קונו, קבע שיא אולימפי גם במשחה ל-1500 מטר חופשי (18:30.3 דקות), וכן זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. קלארק שולס זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי ויושינובו אויאקאווה קבע שיא אולימפי במשחה ל-100 מטר גב (1:05.9 דקות). אוולין קוואמוטו, שלימים נישאה לקונו, זכתה בשתי מדליות ארד - במשחה ל-400 מטר חופשי ועם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי.