הצ'רטר של צ'ארלס השני הפך את חברת הלבנט לגוף פוליטי המסוגל לנסח חוקים משלו, תחת השם המלא "חברת סוחרי אנגליה העושים מסחר עם ימי הלבנט" (Company of Merchants of England trading to the Seas of the Levant). מספר חבריה לא הוגבל עוד. הוא הגיע לכ-300 סוחרים בממוצע. הדרישה העיקרית מהמועמדים הייתה להיות סוחרים סיטונאים או בתור בני משפחות של סוחרים או בעקבות חניכות בת שבע שנים. חברים בגיל מתחת 25 נדרשו לשלם 25 פאונד עם כניסתם. בני מעל 25 שילמו כפול מזה. כל חבר נשבע בקבלתו שלא לשלוח סחורה ללבנט אלא על חשבונו בלבד, ולא להעביר אותה לאיש מלבד סוכני החברה ותחנות הסחר שלה. חברי החברה שילמו ב-1661 2% משווי הסחורות שמכרו או רכשו לנציגי החברה בלבנט. אם בכל זאת התחמקו מהכללים ושיתפו פעולה עם סוחרים עצמאים או זרים, היה עליהם לשלם קנס של 20% משווי העסקות.
נציגי החברה השגיחו על יישום הקפיטולציות העות'מאניות לגבי הנתינים הבריטים, וייצגו את החברה וחבריה בפני הרשויות הטורקיות.
מנגנון המִנהל של חברת הלבנט כלל קונסולים, סגני קונסולים, סוכנים, גזברים ומזכירים ואת כל הסוחרים. החברה בחרה קונסולים באיסטנבול ובאיזמיר. ההנהלה בלונדון כללה מושל, סגן מושל ו-12 אחר כך 18 עוזרים, כולם תושבי לונדון או פרבריה. ההנהלה והחברים השתתפו בפורום שנקרא "בית הדין הגדול" של החברה (Great Court) בעל סמכויות אקסקוטיביות, מחוקקות ומשפטיות. "בית הדין הגדול" של החברה התכנס בלונדון באופן סדיר. הוא קבע את חוקיה הפנימיים של החברה, את הפקודות וההחלטות, המכסים, האגרות, דמי הניהול, המינויים והפיטורים, העונשים והקנסות לגבי החברים.
בכל עיר או נמל שבו פעלו חברי החברה מינו נציג שנקרא "מ"מ של מושל" (deputy-governor).
ההנהגה בלונדון שלחה את האוניות, הסדירה את התעריפים לגבי המחירים שבהם תשווקנה הסחורות מאירופה בהגיען ללבנט. הוסדר גם נושא טיב הסחורות המוחזרות. היא זו שהעלתה מכסים על הסחורות, הטילה מיסים, אגרות ודמי ניהול וקבעה מהן ההוצאות השוטפות של החברה. החברה הציגה את השגרירים של הממלכה באזור. הוחלט שמינוי השגריר הבריטי בשער הנשגב ייעשה באישור המלך.
החל משנת 1753 הוסרו תנאים רבים בקבלת החברים בחברת הלבנט וגם יהודים בעלי נתינות בריטית יכלו להתקבל.
החברה אסרה על קונסולים ואף על השגריר באיסטנבול להטיל מיסים על האוניות כדי לממן את הוצאותיהם, להבדיל מההסדרים המכשילים אצל לאומים אחרים, וכפיצוי דאגה לפנסיות של השגריר והקונסולים ואף של הפקידים הבכירים של הנציגויות הדיפלומטיות הבריטיות.
החברה העסיקה בין 20–25 אוניות.
הסחורות המיוצאות היו מוגבלות בטיבם ובמגוונם וכללו: בגדים קצרים ואריגי צמר מסורתיים אנגלים (קרזי), פח, פיוטר, עופרת, פלפלים, כנימת קוצ'יניל כיצוא מחדש, עורות של ארנבות שחורות, כסף מאמריקה שרכז בנמל קדיס. לעומת זאת בריטים ייבאו משי גולמי, כותנה, חוטים, דומדמניות, פירות יבשים, אגוזי מוסקט, פלפל שחור, אינדיגו, לענה, צמר אנגורה וצמר גמלים, בגדי כותנה, עורות רכים ("עור של מרוקו"), נתרן פחמתי לייצור זכוכית וסבון, מוצרי גומי ותרופות.
יחסי המסחר של חברת הלבנט הבריטית כללו את ונציה, מפרץ ונציה, רגוזה, כל הארצות תחת שליטה עות'מאנית, ונמלי הים התיכון והלבנט, להוציא קרטחנה, מורסיה, אליקנטה, ברצלונה, ולנסיה, מיורקה, מינורקה, מלטה וקורסיקה וכן מקומות אחרים בחופי צרפת, ספרד ואיטליה.
הדעיכה.
בתחילת המאה ה-18 התחיל מספר החברים בחברה להצטמצם. תדמית חברת הלבנט הפכה לשלילית משהו, והיא נחשבה תכופות כמנצלת את משאביה של אנגליה לרעה. בשנת 1754 תחומי פעולתה נפתחו בפני הסחר החופשי. עם זאת היא המשיכה לפעול עד לסגירתה בשנת 1825.
סטלה אדלר
סטלה אדלר (באנגלית: Stella Adler; 10 בפברואר 1901 – 21 בדצמבר 1992) הייתה שחקנית קולנוע ומורה למשחק יהודייה-אמריקאית.
יחד עם לי סטרסברג הובילה את לימוד המשחק לפי שיטת סטניסלבסקי בארצות הברית. השניים התאימו את השיטה לעבודה באמריקה תחת השם "השיטה" ("The Method"), אולם אדלר פיתחה בהמשך שיטה משלה השמה דגש על דמיונו של השחקן ולא על זכרונותיו. בשנת 1949 הקימה את בית ספרהּ למשחק בניו יורק (Stella Adler Studio of Acting) ובשנת 1985 נוסד הסניף בלוס אנג'לס. בין בוגריה בניו-יורק נמנים מרלון ברנדו, ג'ודי גרלנד, אליזבת טיילור, מרטין שין, הארווי קייטל, מלאני גריפית', פיטר בוגדנוביץ', וורן בייטי ורוברט דה נירו. בין בוגריה בלוס אנג'לס נמנים מארק רופאלו, בניסיו דל טורו, סלמה הייק ושון אסטין.
תולדות חייה.
נולדה בלואר איסט סייד בניו יורק למשפחת שחקנים בתיאטרון היידיש והופיעה על הבמה מגיל ארבע. אביה היה כוכב תיאטרון היידיש של ניו-יורק, יעקב אדלר, גם אמה וחמשת אחיה היו שחקנים. למרות קריירה תובענית למדה באוניברסיטת ניו יורק.
ב-1922 פגשה בניו יורק את שחקן התיאטרון והבמאי הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי בעת סיבוב הופעות של התיאטרון האמנותי של מוסקבה בארצות הברית. השפעת סגנון המשחק בתיאטרון זה גרמה להיווצרות קבוצות שחקנים בעיר, שאלדר הייתה שותפה ברובן, בהן "תיאטרון המעבדה האמריקאי" ( American Laboratory Theatre) ו"קבוצת תיאטרון" עם לי סטרסברג ואחרים. באותה עת החלה להיווצר ההתאמה של שיטת סטניסלבסקי לתיאטרון האמריקאי. ב-1934 נסעה לפריז ללימוד אינסיבי של חמישה שבועות אצל סטניסלבסקי, שם חוותה את השינוי בשיטה מהתבססות על זיכרון להתבססות על דמיון.
ב-1937 יצאה להוליווד ובמשך שש שנים שיחקה בסרטי קולנוע, לאחר מכן שבה לניו יורק והייתה שותפה למספר מיזמים נסיוניים עד שייסדה את בית הספר למשחק ב-1949. שיטתה התבססה על פרשנות וניתוח מעמיק של התסריט על ידי קבוצת השחקנים ובניית דמות אמינה, עקבית ובעלת עומק והגיון פנימי על ידי השחקן. בניגוד לדגש ששם לי סטרסברג, בעקבות סטיסלבסקי המוקדם, על שימוש בהתנסויות, חוויות רגשיות, לקחים וזכרונות מחייו של השחקן, שמה אדלר את הדגש על דמיונו של השחקן ועל ההזדהות שלו עם הדמות אותה הוא אמור לגלם, גם אם הוא נאלץ לשם כך להתרחק מאוד מעצמו וללמוד דמות שונה ממנו לחלוטין. ציטוט ידוע שלה הוא: "אל תשתמש בעבר המודע שלך. השתמש בדמיון היצירתי שלך כדי ליצור עבר ששייך לדמות שאתה מגלם. אני לא רוצה שתהיה תקוע עם החיים שלך. זה קצת יותר מדי".
היא לימדה גם בניו סקול ובבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל. עד שנת 1952 המשיכה גם להופיע כשחקנית בברודוויי.
חייה האישיים.
אדלר נישאה שלוש פעמים. בעלה הראשון היה הוראס אליאשף (Horace Eliashcheff), אותו פגשה בלונדון, ולשניים בת משותפת. לאחר נישואין קצרים התגרשו. בעלה השני היה הבמאי ומבקר התיאטרון, איש "קבוצת התיאטרון", הרולד קלרמן (Harold Clurman). בעלה השלישי היה הסופר והפיזיקאי מיטשל א. וילסון (Mitchell A. Wilson).
בשנת 1991 נכנסה להיכל התהילה של התיאטרון. ב-2006 זכתה בכוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד, בחזית "תיאטרון סטלה אדלר" בבית מספר 6773 ברחוב.
הסוכנת קרטר
הסוכנת קרטר (באנגלית: Marvel's Agent Carter) היא סדרת טלוויזיה לייב אקשן שעלתה לשידור בינואר 2015 ברשת ABC וכללה 8 פרקים בעונת הבכורה שלה. הסדרה מבוססת על דמותה של פגי קרטר ועל הסרט הקצר מאת מארוול, "הסוכנת קרטר", המגולל את קורותיה של פגי קרטר (היילי אטוול), כשנה לאחר אירועי הסרט "קפטן אמריקה", כשפגי עובדת כסוכנת במשרד לעניינים אסטרטגיים (SSR) ואינה מקבלת שוויון זכויות אלא משמשת רק מזכירה. הסדרה מתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול, בשנת 1946, ומתמקדת בניסיונותיה של פגי לאזן בין עבודתה הסיזיפית במשרד לעניינים אסטרטגיים לבין ביצוע משימות חשאיות לטיהור שמו של הווארד סטארק שהואשם במכירת נשק לגורמים מפוקפקים.
הסדרה הופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול ושודרה ברשת ABC. את הסדרה יצרו כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי, תסריטאי הסרטים "קפטן אמריקה", " ו". הסדרה הוזמנה לעונה אחת במאי 2014 ועלתה לשידור בזמן פגרת אמצע העונה השנייה של סוכני. ב-7 במאי 2015 חודשה הסדרה לעונה שנייה וב-12 במאי 2016 הודיעה רשת ABC שהסדרה לא תחודש לעונה שלישית.
הפקה.
בספטמבר 2013, חברת מארוול החלה לפתח סדרת טלוויזיה ששואבת השראה מהסרט הקצר "הסוכנת קרטר", בכיכובה של פגי קרטר. השחקנית היילי אטוול, שגילמה את קרטר בשני סרטי קפטן אמריקה ובסרט הקצר, הביעה התעניינות לשוב ולגלם את דמותה. התסריט לפרק הפיילוט נכתב בידי תסריטאי הסרטים של קפטן אמריקה, כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי. הסדרה נהגתה כבת 13 פרקים, שתתרחש בשנת 1946 ותתמקד בתיק חקירה אחד של קרטר. ב-8 במאי 2014, רשת ABC הזמינה רשמית את הסדרה לשידור, אך למשך עונה בת 8 פרקים ולא 13 כפי שתוכנן.
הכנה באירועי היקום.
בפרק הראשון של העונה השנייה של סוכני מתקיים קרוסאובר בהשתתפות שחקני הסדרה בראשות הסוכנת קרטר וחברי צוות קפטן אמריקה. הקטע מכין בין היתר את הקרקע ליחסים המתוחים בין קרטר לסטארק נוכח רצונו "לשחק" עם חפצים נסתרים.
עלילה.
עונה 1.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, פגי קרטר המשיכה להתגורר בניו יורק ולעבוד במשרד לעניינים אסטרטגיים. הצרה הגדולה היא שחבריה לעבודה, גברים כולם, לא לקחו אותה ברצינות והפכו אותה למזכירה שלהם. בשלב מסוים היא פגשה בשעת לילה את הווארד סטארק שביקש ממנה עזרה לטהר את שמו: מישהו פרץ ושדד את המחסן בו נשמרו גרסאות אבטיפוס של כלי נשק שהוא ייצר ועתה הוא מואשם במכירת כלי נשק לאויביה של ארצות הברית. הווארד ביקש מפגי שתחקור את העניין והשאיר לה כעוזר את משרתו האישי אדווין ג'רוויס.