הפשטה צורנית היא תהליך ויזואלי המבטא הפחתה של המאפיינים הצורניים של אובייקט קיים. מעצבים ואמנים משתמשים בהפשטה צורנית על מנת לקשר אסוציאטיבית בין היצירה לבין ההשראה שלה, לעיתים על מנת להצביע על תכונות נוספות של היצירה. באופן זה משתמש הצייר סלבדור דאלי בדימוי ויזואלי מופשט של פניו בציוריו.
הפשטה גאומטרית היא הפשטה המבוססת על צורות גאומטריות.
הפשטה בפסיכולוגיה.
בתאוריות קוגניטיביות העוסקות בהתפתחות ההפשטה היא פעולה מחשבתית המאפשרת לאדם לחשוב על האפשרי ולא רק על הממשי, ומכאן לעסוק בתפיסות עולם, עקרונות, ומושגים מופשטים. על פי תיאורית ההתפתחות של ז'אן פיאז'ה, יכולת חשיבה זו מתאפשרת החל מגיל 12 או 13 ועד אז יכול הילד לעסוק במושגים קונקרטיים בלבד. פיאז'ה מציין שישנן תרבויות פרימיטיביות ששלב זה אינו בא בהן לידי ביטוי, וכן שלא כל מתבגר ומבוגר זוכה להגיע לרמת חשיבה זו.
הפשטה במתמטיקה.
במתמטיקה, הפשטה היא הליך מרכזי של זיקוק התכונות העקרוניות של אובייקט נחקר וזניחת תכונות אחרות ממשיות שלו שבמסגרתן נחקר במקור.
הפשטה במדעי המחשב.
רעיון ההפשטה הוא אחד מהרעיונות הנשקלים בעת כתיבת אלגוריתם ליישום או תוכנית. משמעות הרעיון הוא פירוק משימה מסובכת לכמה חלקים הניתנים לפתרון פשוט ויעיל ככל האפשר, ולישמם בעיקר כפונקציות, כאשר ישנה פונקציה אחת המחברת ביניהם.
הערות.
המימרה "הפשטה היא בורות בררנית" (או "הפשטה היא בורות סלקטיבית") מבליטה את האספקט של ההתעלמות מהפרטים שאינם רלוונטיים בהקשר המופשט.
יש לשים לב להבדל בין מושג ההפשטה למושג הפשטנות ומושג הפשטות. יש להבדיל בין המושג הפשטה למושג ייצוג, באופן שסמל יוצר סימון של אובייקט.
לה הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות A. תדירותו באוקטבה הראשונה (של מפתח סול) היא 440-443 הרץ בכלי הנגינה המודרניים, ולפי תדירות זו מכוונים את צלילם של כלי המיתר. לה הוא הצליל של הקולן. במספור עממי נחשב התו כתו השישי בסולם התווים. בפסנתר הוא הצליל הראשון.
התו מופיע כתדירות סטנדרד גם בישומים טכניים שונים כמו בתבנית הבדיקה של ערוצי טלוויזיה או בצליל "המתנה" של הטלפון. הכלי שבדרך כלל נותן את ה"לה" לשם כוונון צלילי התזמורת הוא האבוב.
התו לה במפתחות שונים:
לה דיאז.
התו לה דיאז הוא תו הגבוה בחצי טון מהתו לה והוא מסומן ב-♯A.
לה במול.
התו לה במול הוא תו הנמוך מלה בחצי טון והוא מסומן ב-♭A.
סולם לה מז'ור.
סולם לה מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה. היינו, שלושה סימני היתק (דיאזים, במקרה זה) במפתח.
סולם לה מינור.
סולם לה מינור (טבעי) הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו, רה, מי, פה, סול, לה. אין בסולם זה כל סימני היתק במפתח.
התו סי הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות B. בארצות דוברות גרמנית האות B מסמלת את הצליל סי במול, והאות H את הצליל סי (בקר). תדירותו באוקטבה הראשונה היא 495 הרץ. במספור עממי הוא השביעי בסולם התווים.
התו סי על המפתחות השונים:
סולם סי מז'ור.
סי הוא המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה דיאז וסי.
סולם סי מינור.
סולם סי מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול, לה וסי.
מילווקי
מילווקי (באנגלית: Milwaukee) היא העיר הגדולה ביותר במדינת ויסקונסין שבארצות הברית. העיר שוכנת לחופה המערבי של ימת מישיגן. בשנת 2018 התגוררו בעיר 592,000 תושבים.
מילווקי מוכרת במיוחד בשל המבשלות ומפעלי הבירה שלה, כמו גם ביריד מוצרי החלב השנתי שלה. בנוסף, יש במילווקי קבוצת כדורסל (מילווקי באקס) המשחקת בליגת ה-NBA.
היסטוריה.
האזור היה מיושב במשך שנים על ידי אינדיאנים. שבטים אינדיאנים אלו היו מעורבים במלחמות רבות הכוללות את מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ואף היו מעורבים לטובת ארצות הברית במלחמת העצמאות של ארצות הברית. למרות ברית זו, האינדיאנים נאבקו בארצות הברית במהלך מלחמת 1812.
האירופאים הראשונים שעברו להתגורר באזור היו מיסיונרים צרפתיים וסוחרי פרוות במהלך המאה ה-17 וה-18. בשנת 1818, התיישב במקום מגלה הארצות הצרפתי-קנדי סולומון ג'ונאו. גל התיישבות אירופאי החל בשנת 1835. בשנת 1846 אוחדה העיר ג'ונאו עם שתי ערים שכנות, ונוצרה היחידה המוניציפלית של העיר מילווקי. מספר גדול של מהגרים מגרמניה וממדינות אחרות הגדילו את אוכלוסיית העיר במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19 ובמהלך העשורים שבאו אחריו. גורמים מרכזיים להגירה היו אדמות חקלאיות זולות וכישלון אביב העמים. בנוסף על ההגירה הגרמנית, הגיעה לעיר גם הגירה פולנית רבה.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2010, גרים בעיר כ-594 אלף תושבים.
נכון לשנת 2010, 51.8% מתושבי מילווקי מגדירים עצמם כדתיים. 24.6% מזהים את עצמם כקתולים, 10.8% לותרנים, 1.6% מתודיסטיים ו-0.6% יהודים.
דיוק אלינגטון
אדוארד קנדי "דיוק" ("הדוכס") אלינגטון (באנגלית: Edward Kennedy "Duke" Ellington; 29 באפריל 1899 בוושינגטון הבירה - 24 במאי 1974 בניו יורק) היה מלחין, פסנתרן ומוביל תזמורת אמריקאי בתחום הג'אז.
הוא כתב מאות יצירות בסגנונות מגוונים: שירים, קטעי ג'אז קאמריים ותזמורתיים, מוזיקה דתית ועוד.
הוא ידוע במיוחד כמוביל תזמורת ביג בנד שהופיעה במשך עשרות שנים ברחבי ארצות הברית והעולם, ובשורותיה עברו כמה מהגדולים בנגני הג'אז.
אלינגטון פיתח גישה ייחודית לתזמור, שהעניקה לתזמורת שלו צליל שונה ומזוהה: הוא ערב כלים מסקציות העץ והמתכת, וכתב תפקידים שיועדו לנגנים מסוימים בתזמורת, מתוך היכרות עם סגנונם האישי ויכולותיהם המיוחדות.
אלינגטון היה בין האפרו-אמריקאים המפורסמים ביותר במאה העשרים. הוא הקליט בחברות תקליטים אמריקאיות רבות והופיע במספר סרטים.
ילדות והתבגרות.
אלינגטון נולד בוושינגטון ב-1899. אביו, ג'יימס אדווארד אלינגטון, היה בן לעבד משוחרר והתפרנס כשרטט בשירות הצי האמריקני ובעבודה נוספת כמשרת בבית הלבן. אמו, דייזי קנדי אלינגטון, ניגנה בפסנתר, וכך גם אביו. כשהיה בן שבע החל ללמוד נגינה בפסנתר. בראיונות סיפר כי לא גילה כישרון מיוחד לנגינה בשלב זה של חייו, והתעניין יותר בספורט.
בשנות העשרה המוקדמות לחייו החל לגלות עניין בפסנתרני רגטיים, והאזין להופעות בוושינגטון, עיר מגוריו, וכן בפילדלפיה ובאטלנטיק סיטי בהן נפשה אמו. מפגש עם פסנתרן בשם הארווי ברוקס עורר בו התלהבות רבה ומוכנות להשקיע בנגינה. בגיל שבע-עשרה החל להופיע באופן מקצועי עם תזמורת קטנה שהקים "The Duke’s Serenaders".
במקום ללמוד בתיכון בעל אוריינטציה אקדמית, פנה ללימודי תקשורת חזותית בבית ספר מקצועי, אך שלושה חודשים לפני סיום הלימודים עזב את בית הספר והתרכז בנגינה בפסנתר. בגיל תשע עשרה עזב את בית הוריו, וכשנה אחר כך נישא לעדנה תומפסון. בנם, מרסר קנדי אלינגטון, נולד ב-11 במרץ 1919.
מעבר לניו-יורק.
ב-1923 עבר אלינגטון לניו יורק עם תזמורתו, שהחליפה את שמה ונקראה כעת הוושינגטוניאנס (The Washingtonians). התזמורת הופיעה במועדוני ג'אז ברחבי העיר וצברה פופולריות. ב-1927 החלה תזמורתו להופיע כתזמורת הבית במועדון הכותנה הנחשב בהארלם. שידורי הרדיו השבועיים מהמועדון חשפו את התזמורת לקהל ברחבי ארצות הברית, ותרמו רבות לפרסומה ולהצלחתה.
התזמורת גדלה ושינתה שוב את שמה ל-"הביג בנד של דיוק אלינגטון". בשורותיה ניגנו נגנים רבים שהתפרסמו לאחר מכן בזכות עצמם. החצוצרן באבר מיילי היה מהראשונים שחקרו את אפקט ה-Growling (נהמה), והיה מהסולנים הגדולים הראשונים בתזמורת. למיילי מיוחס שינוי אופייה של התזמורת מנגינה נוקשה יחסית של מוזיקה לריקודים לסגנון ארצי וניו-אורלינסי. באותה תקופה נכתבו יצירות של Creole Love Call. אלינגטון גילה כישרון רב בהובלת התזמורת גם מבחינה בין-אישית, ונגנים רבים נשארו בתזמורת לאורך עשרות שנים. ג'וני הודג'ס הצטרף לתזמורת ב-1928 ונשאר בה עד מותו ב-1970, מלבד שתי הפסקות קצרות. בארני ביגארד, מגדולי נגני הקלרינט בסגנון ניו אורלינס, ניגן בתזמורת שתים-עשרה שנים. הארי קארני, נגן הסקסופון בריטון הגדול הראשון, ניגן בתזמורת מ-1927 עד מותו ב-1974.
בשנות ה-30 המשיכה לעלות פופולריות התזמורת, במידה רבה הודות למאמציו של מנהלו האישי של אלינגטון, אירווינג מילס. הקהל העיקרי שלה בארצות הברית היה אפרו-אמריקאי, אך בסיבוב הופעות שערכה ב-1934 באירופה זכתה למעריצים רבים.
על אף הצלחת התזמורת והכבוד לו זכו נגניה, עדיין היו חשופים לאפליה כלפי אפרו-אמריקאים שהייתה נפוצה באותה עת. מילס שכר לתזמורת רכבת משלה כדי להימנע מהיחס המשפיל בנסיעה בדרום ארצות הברית, בו התקיימה הפרדה גזעית קשוחה.
שנות הארבעים.
התזמורת הגיעה לשיא פריחתה בשנות ה-40. אלינגטון הפגין יצירתיות רבה בכתיבה וניצל היטב את קולם הייחודי של הנגנים השונים בתזמורת, חלקם חדשנים וכוכבים בזכות עצמם. ג'ימי בלנטון שינה את תפישת הקונטרבס בג'אז כשהשתמש בו גם ככלי סולו ולא רק ככלי ליווי.
בתקופה זו כתב אלינגטון יצירות רבות בנות שלוש דקות, בהתאם לאורכו של צד תקליט באותה תקופה. אלינגטון נחשב רב אמן בכתיבת יצירות בנות שלוש דקות, ורבות מהן נהפכו לקלאסיקות ג'אז, בהן: Cottontail", "Mainstem", "Harlem Airshaft", "Streets of New York.