הכיבוש המוסלמי במקום נמשך כחמש מאות שנה והקים את ארץ אל-אנדלוס רבתי שהתפצל לארבע טאיפות:בלנסיה (ולנסיה), אלפואנטה, דניה ומורסיה.
הכיבוש מחדש על ידי הנוצרים - הרקונקיסטה - התחיל בשנת 1232, עם כיבוש מורליה על ידי מלך אראגון, חיימה הראשון, המכונה "הכובש". בהמשך נכבשו בשנת 1233 בוריאנה ופניסקולה על חשבון הטאיפה של בלנסיה.
השלב השני של הכיבוש מחדש התחולל בשנת 1238 כשחיימה הראשון ניצח את המורים מטאיפת בלנסיה. המלך של אראגון נכנס לעיר ולנסיה ב-9 באוקטובר 1238, תאריך שציין את השחר של ממלכת ולנסיה.
השלב השלישי של הכיבוש מחדש התחיל בשנת 1243 והסתיים ב-1245 כשהגיע לגבולות שסוכמו בין חיימה הראשון ויורש העצר של קסטיליה, הנסיך אלפונסו, לימים אלפונסו העשירי החכם. קביעת הגבולות התרחשה בהסכם אלמיסרה (1296) בין הכתר של קסטיליה וזה של אראגון.
הסכם זה קבע גבול דרומי להתפשטות האראגונית על קו הערים ביאר ובוסוט, בימינו מצפון למחוז אליקנטה.
כל מה שנמצא מתחת לקו זה, לרבות ממלכת מורסיה העתידית, הובטחו לקסטיליה.
חיימה השני, המכונה "הצדיק", נכד של חיימה הראשון, התחיל ב-1296 את השלב האחרון של פלישת צבאו דרומה ממה שנקבע בהסכמי ביאר-בוסוט.
הוא כיוון אל אזור המישור הפורה מסביב מורסיה ולוגה באחה דל סגורה, שבהם שלטו מושלים מוסלמים קשורים בהסכמים עם קסטיליה או שמשלו בשם ממלכה זו. כוחות מקסטיליה היו מארגנים תכופות פשיטות לאזור כדי להזכיר הריבונות שממילא הייתה לאיציבה והתאפיינה בעימותים תכופים ואף חילופי בריתות בקרבת הגבול.
המסע של חיימה השני בשנת 1296 נחל הצלחה עד כדי כך שממלכת ולנסיה החדשה הרחיבה את גבולה מעבר לגבול המוסכם עם קסטיליה.
כוחותיו כבשו את אוריהואלה ואת מורסיה. קביעת הגבול הסופי בין אראגון לקסטיליה סוכם ב"פסק הבוררות מטורליאס" (1304) שתוקן בהסכם אלצ'ה ב-1305.
בהתאם להסכם האחרון סופחו אוריהואלה וגם את אליקנטה ואת אלצ'ה לממלכת ולנסיה, בעוד שמורסיה סופחה לכתר קסטיליה. רך שורטט הגבול הסופי הדרומי של ממלכת ולנסיה.
הסוף תהליך הכיבוש מחדש שלקח כחמשים שנה נמחקו ארבע הטאיפות - בלנסיה, אלפואנטה, דניה ומורסיה.
בשנת 1305 מורסיה חולקה כדלהלן:קסטיליה נטלה את החלק המערבי ששמר את השם של ממלכת מורסיה. אראגון סיפחה את החלק המזרחי, שהפך במסגרת זו לחלק מממלכת ולנסיה, בהתאם לפסק הבוררות בטורליאס ולהסכם אלצ'ה.
ממלכת ולנסיה שעד אז אוכלסה למשך תקופה ארוכה על ידי אוכלוסייה מוסלמית ומתאסלמת ברובה יושבה מחדש, בעיקר בחוף האראגוני ופנימה עם נוצרים ברובם קטלאנים. חיו באזור גם יהודים, אולם הנצרות הפכה לדת השלטת של המדינה.
התושבים המוסלמים, המכונים "מודחאר" הצטמצמו עם הזמן עד שגורשו בגירוש המוני בשנת 1609.
כלכלת האזור התבססה על תשתית שנוצרה בימי השלטון המוסלמי (סכרים, אדמות מסודרות בטראסות, מערכות השקיה, מצפים ומסגדים, וכו') וגידולי פרי הדר, ייצור צימוקים, גידול שקדיות, אורז, אורז, אגומא נאכל, ירקות, תמרים וכו'.
השלטון חתם בשלב מסוים הסכמים עם ראשי המוסלמים המקומיים, כמו למשל, עם מוחמד אבו עבדאללה בן חוג'איל אל סחוויר שהבטיחו מידת סובלנות מצד השלטון האראגוני כלפי הדת המוסלמית. מצד שני השלטון ניגש אליהם בחשדנות כשראה בהם איום עקב חוסר נאמנותם לממלכה וניסיונות ריאליים או מדומים לפנות אל האימפריה העות'מאנית כדי שתצילם.
אכן פרצו התקוממויות של התושבים המורים נגד השלטון הנוצרי. המפורסמת ביותר הייתה זו של מנהיג שהוזכר, מוחמד אבו עבדאללה בן חוג'יל אל סחוויר, הידוע כ"אל אזרק". הוא עמד בראש המרידות ב-1244,1248 ו-1276
בעת המרד הראשון הוא הצליח להשיג זמנית עצמאות מוסלמית בשטחים מדרום לחוקאר אולם נאלץ להסגיר את עצמו למחרת.
בעת המרד השני המלך חיימה השני כמעט נהרג בקרב, אבל אזארק נפל שוב לידי הנוצרים. המלך לא הוציא אותו להורג רק בגלל היכרות קודמת איתו מזה שנים רבות. במהלך המרד השלישי נהרג אל אזרק אולם בנו המשיך להוביל את ההתנגדות.
זהות ונדרמונד
בקומבינטוריקה, זהות ונדרמונד או קונבולוציית ונדרמונד היא הזהות הבאה עבור מקדמים בינומיים: formula_1
לכל מספרים שלמים אי-שליליים formula_2. זהות זו קרויה על שם אלכסנדר-תאופיל ונדרמונד (1772), למרות שהייתה ידועה כבר ב-1303 על ידי המתמטיקאי הסיני צ'ו שיצ'י .
לזהות זו יש הכללות רבות, וביניהן: formula_3
הוכחה.
הוכחה קומבינטורית: אגף ימין של הזהות סופר כמה דרכים יש לבחור k כדורים מכד שיש בו n כדורים אדומים ו-m כדורים שחורים. הביטוי המסוכם באגף שמאל סופר כמה דרכים יש לבחור את k הכדורים האלו כאשר j מתוכם שחורים והשאר אדומים; אבל הסכום מאפשר ל-j לקבל ערך כלשהו, כך ששני האגפים סופרים את אותה קבוצה.
הוכחה באמצעות פונקציות יוצרות: לפי נוסחת הבינום, formula_4 ו-formula_5. המכפלה היא formula_6, ולכן המקדם של formula_7 הוא formula_8, שהוא אגף ימין של הזהות. מצד שני, המכפלה שווה ל-formula_9 ולכן המקדם של formula_7 הוא formula_11, וזהו אגף שמאל.
הוכחה באינדוקציה על k:
formula_12
Joyful Jukebox Music
Joyful Jukebox Music הוא אלבום אוסף של חמישיית הג'קסונים שיצא בחברת מוטאון. האלבום יצא לאור אחרי שהלהקה כבר עזבה את החברה וחתמה בחברת אפיק רקורדס. האלבום מכיל מקבץ משירי הלהקה שהוקלטו בין השנים 1972–1975 במהלך הקלטות האלבומים Skywriter, , Dancing Machine ו-Moving Violation.
האלבום "Joyful Jukebox Music", כמו גם האלבום "Boogie", הופץ לתקופה קצרה בלבד ונחשב לאחד האלבומים הנדירים של הלהקה. בשנת 2001 הוציאה מוטאון גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". גרסה זאת יצאה ב-5,000 עותקים בלבד.
ליב מינצברג
לינה קאן
לינה מ. קאן (באנגלית: Lina M. Khan; נולדה ב-3 במרץ 1989) היא משפטנית אמריקאית, המתמחה בתחומים של תחרות חופשית והגבלים עסקיים. ביוני 2021 מונתה ליושבת ראש נציבות הסחר של ארצות הברית. קאן משמשת גם כפרופסור חבר למשפטים בבית הספר למשפט באוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה.
קאן נולדה ב-1989 בלונדון להורים ממוצא פקיסטני, כשהייתה בת 11 היגרה המשפחה לארצות הברית. היא בוגרת לימודי פוליטיקה תאורטית בויליאמס קולג' (2010) ולימודי משפטים מאוניברסיטת ייל (2017).
לינה קאן מול אמזון.
קאן הפכה לדמות ציבורית בשנת 2017, עוד בהיותה סטודנטית, כאשר מאמר שפרסמה ב-Yale Law Journal, שכותרתו "פרדוקס ההגבל העסקי של אמזון" קיבל הדים רבים בעולם המשפט והמסחר בארצות הברית. הניו יורק טיימס תיאר את חשיבתה של קאן כ"ממסגרת מחדש עשרות שנים של חקיקה בנושא מונופולים". במאמרה קאן טוענת, כי הגישה המקובלת בתחום החקיקה בנושא ההגבלים העסקיים שמקורה ברעיונות של אסכולת שיקגו משנות ה-70 אינה רלוונטית לחברות הפועלות במודל של פלטפורמה כמו אמזון. גישה זו מתעלמת מכוח וריכוזיות, ומתמקדת בשאלת התחרות על המחירים לצרכן הסופי.
אמזון, ענקית הקמעונות המקוונת, הפכה בשני העשורים האחרונים לחברת ענק המעסיקה מאות אלפי עובדים ומחזיקה נתח משמעותי בעסקי השרתים, המפעילים את האינטרנט באמצעות חטיבת הענן שלה. כתוצאה מכך אמזון צברה כח מבני עצום, שמאפשר כח שלא ניתן היה לתאר בעבר. שניים מעמודי התווך של כוח זה הוא המידע – יש לה מידע עצום על צרכנים, ותשתית המחסנים והמשלוחים שבבעלותה. קאן מדמה את אמזון לחברות מסילות הרכבת של העידן הפרוגרסיבי, בתחילת המאה ה-20. "אלפי קמעונאים ועסקים עצמאיים חייבים לנסוע על המסילות של אמזון כדי להגיע לכביש, ותלותם במתחרה הגדולה שלהם הולכת וגדלה". קאן מראה כי אמזון גובה מחירים נמוכים יותר מקמעונאים לא מקוונים רבים, וענקיות טכנולוגיה אחרות, כמו גוגל ופייסבוק, מספקות שירותים מקוונים בחינם, הן היו חסינות במידה רבה מאכיפה נגד מונופולים, למרות הדומיננטיות שלהן בשוק. גם מכיוון שרבים מהמתחרים של ענקיות הטכנולוגיה האשימו אותם בטקטיקות בריוניות, כמו גביית מחירים נמוכים במשך זמן מה כדי להוציא יריבים מהעסקים - הרשויות ובתי המשפט בארצות הברית נהגו בחברות בכפפות של משי
עד לפני זמן לא רב אמזון חמקה כמעט לחלוטין מכל בדיקה מדוקדקת על ידי הרגולטורים וזאת בעיקר מפני שכוחה אפשר לה להציע מחירים נמוכים לצרכנים. מאמרה של קאן הציג את הטענה שלפיה החברה לא צריכה לקבל כרטיס חופשי להתנהג באופן אנטי-תחרותי רק מפני שלקוחותיה מרוצים. המאמר זכה ל-146,255 צפיות, להיט במונחי עולם המשפט. הפופולריות שלו זעזעה את ממסד ההגבלים העסקיים. המאמר עורר הדים רבים, וגם ביקורת על הצעותיה להחיות ולהרחיב את חוקי ההגבלים העסקיים.
תפקידים ציבוריים.
לאחר סיום לימודיה קאן ניהלה את תחום המדיניות העסקית בקבוצת חשיבה במכון לשווקים חופשיים (Open Markets Institute). בעקבות העניין שעורר המאמר, רוהיט צ'ופרה, ראש נציבות הסחר הפדרלית (FTC), החליט להעסיק את קאן כיועצת זמנית בנושא תחרותיות והגבלים עסקיים לקראת שימועים שיעסקו, לראשונה מאז 1995, בשאלה האם הכלכלה המשתנה דורשת שינוי בגישה של רשויות אכיפת החוק. בשנת 2019 החלה קאן לשמש כיועצת לוועדת המשנה לוועדת השיפוט בבית המשפט לענייני הגבלים עסקיים, מסחר וניהול, שם הובילה את חקירת הקונגרס בנושא שווקים דיגיטליים.