רכס סאקסטון (באנגלית: Saxton Ridge) הוא רכס הרים בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
רכס סאקסטון נמצא דרומית למסיב תומסון שברכס אראמיס.
הרכס מתנשא לגובה של 1,331 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של ריצ'רד א. סאקסטון (R.A. Saxton), שהיה מפקד תחנת וילקס בשנת 1963.
המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט (2020 ואילך)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבין-לאומיים השבועיים של חברת מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים לא-ישראלים בתחנות הרדיו בישראל.
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט.
איוויצה חורבאט
איוויצה חורבאט (בקרואטית: Ivan "Ivica" Horvat; 16 ביולי 1926 – 27 באוגוסט 2012) היה כדורגלן ומאמן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי עבור נבחרת יוגוסלביה.
ביוגרפיה.
חורבאט נולד ב-16 ביולי 1926, בעיר סיסאק שנמצאת בקרואטיה, שבעבר הייתה שייכת ליוגוסלביה.
חורבאט שיחק את רוב הקריירה שלו במדי דינמו זאגרב שם ערך 507 הופעות בכל המסגרות. לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק עד סוף הקריירה שלו. בשנת 2016 נבחר חורבאט להיות בנבחרת המצטיינת בכל הזמנים של דינמו זאגרב, והיה בהרכב לצד שחקנים גדולים כמו לוקה מודריץ' ודאבור שוקר.
בנבחרת יוגוסלביה שיחק חורבאט במשך 10 שנים, ולקח חלק בנבחרת במונדיאל 1950 ו-1954. בנוסף לכך, שיחק גם באולימפיאדת 1952 שנערכה בהלסינקי בירת פינלנד, וזכה עימה במדליית כסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת הכישרונית של הונגריה.
ברבע גמר מונדיאל 1954 נגד גרמניה המערבית, חורבאט כבש שער עצמי שהעלה את הגרמנים ליתרון 1–0. השער נכבש בדקה ה-10 של המשחק, והיה לשער העצמי המהיר ביותר בהיסטוריית המונדיאל, עד שהשחקן הפרגוואי, קרלוס גמארה, ניפץ את השיא כאשר עשה זאת במונדיאל 2006 כעבור 3 דקות בלבד. גרמניה המערבית ניצחה בסוף המשחק בתוצאה 2–0. חורבאט ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים בשנת 1956.
לאחר פרישתו ממשחק היה חורבאט למאמן בקרואטיה ובגרמניה. תחילה היה כעוזר מאמן באיינטרכט פרנקפורט עד שהחליף את פול אוסוולד בתפקיד המאמן הראשי ב-1964. שנה אחר כך כבר פוטר כי קבוצתו לא צלחה בליגה. לאחר מכן עבר לדינאמו זאגרב עימה זכה בגביע הירידים, הטורניר הקודם של גביע אופ"א, ב-1967 לאחר ניצחון בשני משחקי הגמר על לידס יונייטד. משנת 1971 חזר חורבאט לבונדסליגה, הפעם לשאלקה 04, עימה זכה בגביע הגרמני ב-1972. הוא חזר אליה ב-1978 לאחר שאימן את רוט וייס אסן ווסטפאליה מהליגה השנייה. עם חזרתו פוטר במרץ של אותה עונה לאחר ביצועים לא טובים של הקבוצה ופרש מקריירת אימון אחר כך.
חורבאט נפטר ב-27 באוגוסט 2012, בניוויצה, קרק, שבקרואטיה בגיל 86.
לוטו–סודאל
לוטו–סודאל (בהולנדית: Lotto–Soudal) היא קבוצת אופני כביש מקצוענית בלגית, השייכת לסבב ה-UCI World Tour. לוטו נחשבת לאחת הקבוצות הבלגיות הבולטות כיום והיא מצטיינת בעיקר בתחום המרוצים החד יומיים ומרוצי קטעים קצרים. לקבוצה גם קבוצת נשים שנקראת "לוטו–סודאל ליידיז".
שמות.
במהלך השנים שינתה הקבוצה פעמים רבות את שמה, אך השם לוטו נשאר איתה כמעט תמיד. בשנת 2015 עד שנת 2018, נקראה קבוצת לוטו אנ.אל יומבו ההולנדית בשם זה, דבר אשר גרם לבלבול מסוים בין הקבוצות, עד בשנת 2019 הקבוצה הזו הורידה את "לוטו" מהשם הזה. במהלך מרוצים מסוימים משנת 2016, כולל ג'ירו ד'איטליה 2018, שם הקבוצה שונה ל"לוטו–פיקס אול"(FixAll) וצבע המדים של הקבוצה שונה לאפור בשביל לקדם חלק ממוצריה של סודאל.
ספונסרים.
הקבוצה נתמכת כלכלית על ידי הלוטו בבלגיה, ועל ידי חברת סודאל , חברה בלגית שעוסקת בעיקר בסיליקון ובתחום האיטום.
היסטוריה.
הקבוצה התחילה את דרכה ב-1985 בתור "לוטו", היא נחשבה בשנותיה הראשונות לקבוצה קטנה ולא צברה הישגים בכירים וגדולים. אך ב-1990 צירפה את הרוכב הבלגי יוהאן מוזיאו שניצח עבורה את E3 פרייס פלנדרן בשנת 1992 והרבה מרוצים נוספים במשך השנים, באותה עונה ניצח הנריק רדאן בפריז–טור.
ב-1994 השיגה את ההישג הגדול ביותר שלה עד עתה, כשניצחה עם אנדריי צ'מיל את מונומנט פריז - רובה. צ'מיל המשיך להיות רוכב דומיננטי במשך השנים, וניצח גם במילאנו - סן רמו ב-1999. ב-2000 צ'מיל ניצח בעוד מונומנט, הפעם ברונדה ון פלנדרן. ב-2001 צ'מיל ניצח ב-E3 פרייס פלנדרן, וחברו לקבוצה, ריק ורברוח ניצח בלה פלש ואלון. מריו ארטס שיחזר את ההישג של ורברוח, וניצח ב-2002 את המרוץ. באותה עונה, פטר ואן פטגם ניצח את האומלופ הט פולק ובשנה הבאה את הרונדה ון פלנדרן.
עוד ניצחון של הקבוצה במרוץ גדול הגיע ב-2008, כשרובי מקיואן ניצח את קלאסיקת ואטנפול. ב-2009, פיליפ ז'ילבר, רוכב הקבוצה, רשם עונה גדולה שבסופה ניצח במונומנט האיטלקי ג'ירו די לומברדיה. ז'ילבר שיחזר את ההישג בעונה הבאה, וגם ניצח במרוץ אמסטל גולד. ז'ילבר המשיך להראות עליונות מוחלטת כשב-2011, ניצח עבור לוטו את לייז'–בסטון–לייז', סטראדה ביאנקה, מרוץ אמסטל גולד, לה פלש ואלון, קלאסיקה סן סבסטיאן וגרנד פרי קוויבק, בעונה שהפכה אותו לרוכב אגדי ואת לוטו לקבוצה מעוטרת בניצחונות.
ב-2015 ניצח טים ולנס את גרנד פרי מונטריאול, באותה עונה נכנסה סודאל כספונסרית הקבוצה, ושם הקבוצה שונה לשמה הנוכחי. ב-2018, ניצח רוכב הקבוצה טיש בנוט בסטראדה ביאנקה. ב-2019, ניצח ילה וואלייס בפריז–טור.
קבוצת הנשים.
קבוצת הנשים נוסדה ב-2006.
בראיין ראסל
הר מקגראת' (אנטארקטיקה)
הר מקגראת' (באנגלית: Mount McGrath) הוא הר ברכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית מזרחית להר בושר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של א. א. מקגראת' (A.E. McGrath), שהיה מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1963.
הר מקגראת'
הברית הצפונית
הברית הצפונית (בשמה הרשמי: החזית האסלאמית המאוחדת לשחרור אפגניסטן; בפרסית: جبهه متحد اسلامی ملی برای نجات افغانستان) הייתה חזית צבאית מאוחדת שנוצרה בסוף 1996, לאחר שהאמירות האסלאמית של אפגניסטן (טליבאן) השתלטה על קאבול בירת אפגניסטן. החזית המאוחדת הורכבה על ידי אישי מפתח של המדינה האסלאמית של אפגניסטן, בייחוד הנשיא בורהנודין רבאני ושר ההגנה לשעבר אחמד שאה מסעוד. החזית כללה בתחילה בעיקר טג'יקים, אך בשנת 2000 מנהיגים מקבוצות אתניות אחרות הצטרפו אליה וביניהם עבדול ראשיד דוסטום, מוחמד מוהאקיק, חאג'י עבדול קאדיר, ואסיף מושני. החזית הצפונית לחמה מלחמה הגנתית נגד ממשלת הטליבאן. הם קיבלו תמיכה מאיראן, רוסיה, טורקיה, הודו, טג'יקיסטן ואחרים, בעוד שהטליבאן קיבל סיוע ותמיכה מפקיסטן. עד 2001, הברית הצפונית שלטה על פחות מ-10% משטח אפגניסטן, בקצה הצפון-מזרחי של המדינה במחוז בדח'שאן. פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001 הובילה לתמיכה ישירה לחזית הצפונית במהלך קרבות שארכו חודשיים, שבסיומן הטליבאן הובס, בדצמבר 2001. עם נסיגתו ונפילתו של משטר הטליבאן, הברית פורקה, וחבריה והארגונים שהרכיבו אותה הצטרפו לממשל חאמיד כרזאי.
עם נסיגת ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021 והשתלטות הטליבן מחדש על המדינה, כוחות ההתנגדות לטליבן החלו להתכנס פעם נוספת בפנג'שיר שהייתה מעוז החזית הצפונית, ולהניף מחדש את דגלה.
היסטוריה.
רקע.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי בראשות מוחמד נאג'יבולה ב-1992, הכוחות הפוליטיים באפגניסטן הסכימו על שלום והסכם חלוקת כוח (הסכם פשאוור). ההסכם היווה הבסיס ליצירת המדינה האסלאמית של אפגניסטן (פשטו: دا افغانستان اسلامی دولت) ומינה ממשלת ביניים לתקופה זמנית שהייתה אמורה להיות מוחלפת לאחר בחירות כלליות. כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים במדינה היו שותפים בממשלה הזמנית מלבד חיזב-י אסלאמי גולבודין בראשות גולבדין חכמתיאר. תנועתו סירבה להכיר בשלטון החדש וכוחותיה ביצעו מתקפות על כוחות הממשלה בקאבול. חכתיאר ותנועתו קיבלו תמיכה כספית וצבאית מפקיסטן. בנוסף, סעודיה ואיראן התחרו על הגמוניה אזורית ותמכו במיליציות אפגניות שנלחמו אחת בשנייה. דרום אפגניסטן הייתה בשליטת מנהיגים מקומיים שלא סרו למרותה של הממשלה המרכזית בקאבול. בנובמבר 1994 הטליבאן השתלט על קנדהאר והרחיבו את שליטתם למספר מחוזות בדרום ומרכז אפגניסטן. בסוף 1994, רוב המיליציות שנלחמו בקרב השליטה על קאבול הובסו על ידי כוחות הנאמנים לשר ההגנה של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן בראשות אחמד שאה מסעוד. הפצצות קאבול נפסקו, הממשלה המרכזית החלה בצעדים להשיב הסדר הציבורי ובתי המשפט שבו לעבוד. ואולם טליבאן התחזק וב-27 בספטמבר 1996 כוחותיו של אחמד שאה מסעוד נאלצו לסגת מהעיר עם המתקפה של טליבאן, שבאותו היום הכריז על האמירות האסלאמית של אפגניסטן.
יצירת החזית הצפונית המאוחדת.
אחמד שאה מסעוד ועבדול ראשיד דוסטום שהיו אויבים בעבר יצרו את הברית הצפונית נגד הטליבאן.
כוח אכיפת החוק של איראן