במאמרו "פרספקטיבות נרטיביות על ספרות השואה", לאון יודקין משתמש ב"בית הבובות" כאחת מדוגמאותיו לדרכים שבהן סופרים ניגשו לכתוב על השואה. הספר מתאר "יומנים (עדויות) שמזכירים נובלות" בשל הסתמכותו על חוויותיו האישיות של הסופר.
רונית לנטין דנה ביצירה בספרה "ישראל ובנות השואה". בספר מראיינת לנטין את בנם של ניצולי שואה שמתאר את "בית הבובות" כאחת החשיפות הראשונות שלו לנושא השואה. לנטין מציינת שהסיפור "הכואב והחושפני" השאיר חותם גדול לאחר הוצאתו לאור וכן ש"ילדים רבים של ניצולי שואה שכותבים יסכימו... שבית הבובות עוסק במיניות ובאלימות באופן שנמצא על גבול הפורנוגרפיה".
הצלחת הספר מראה שהייתה דרישה לספרי ניצול נאציים, ספרים שכונו בארץ "סטאלגים". למרות זאת, הפרופ' יחיאל שיינטוך מהאוניברסיטה העברית, שנחשב לאחד החוקרים הבכירים של כתבי די-נור, דוחה את הקשר בין הסטאלגים הגסים לבין ספרו זה של יחיאל די-נור, שאותו הוא מחשיב לאמת לאמיתה.
נעמה שיק, חוקרת במוסד יד ושם לזכר השואה, מחשיבה את המסופר בספר לבדיה.
הספר הוא חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר התיכוניים בארץ.
בתרבות הפופולרית.
שמה של להקת הפוסט-פאנק הבריטית "ג'וי דיוויז'ן", שפעלה בין השנים 1976–1980, לקוח מספר זה של ק. צטניק. אחד משיריהם הראשונים, "האהבה לא אבדה" ("No Love Lost"), מכיל קטע קצר מהרומן.
עלילת הסרט "מחנה אהבה 7" (1968), שנחשב לסרט הניצול הראשון הדן בניצול על ידי נאצים, עוסקת ב"יחידות עונג" במחנה ריכוז.
הקרב על המילקי
הקרב על המילקי הוא הכינוי המקובל לסדרת סרטוני פרסומות למעדן החלב "מילקי". לאורך השנים הופקו פרסומות ל"מילקי" על בסיס הרעיון של הפרסומת המקורית מ-1986. המוטיב החוזר בפרסומות אלה הוא מאבק בין אנשים שמתחרים זה בזה על מנת להשיג את המעדן. לפרסומות חלק עיקרי בביסוס מותג ה"מילקי".
הפרסומות.
הקרב על המילקי 1, 2 ו-3.
בשלושת סרטוני הפרסומת המוקדמים ל"מילקי", הקרב העיקרי על המילקי מתרחש בין חלי גולדנברג ואביבה פז והג'ינגל מושמע בסופם (בפרסומת השלישית מושמע הג'ינגל גם בהתחלה). המוזיקה והג'ינגל לפרסומת הולחנו בידי קובי אשרת.
הסרטון הראשון.
סרטון הפרסומת הראשון שהופק בשנת 1986 על ידי משרד הפרסום "טמיר-כהן" ובוים על ידי יגאל שילון, הוקרן בבתי הקולנוע בלבד, זאת משום שבאותה עת פעל רק הערוץ הראשון ולא היו ערוצי טלוויזיה מסחרית. הרעיון לקרוא לפרסומת בשם "הקרב על המילקי" מיוחס לדוד טמיר, מבעלי משרד "טמיר-כהן". הרעיון בשם היה למתג את המילקי כמעדן נחשק הנחטף במהירות, ובשל כך נלחמים על הזכות לאכול אותו.
הפרסומת הציגה שתי נשים (חלי גולדנברג ואביבה פז) המצויות בקרב חורמה ברחבי הסופרמרקט על מנת להשיג את מעדן המילקי האחרון שנותר על המדף. לאחר שפז מצליחה לחטוף מגולדנברג את המעדן וניגשת לקופה כדי לשלם עליו, זו חוטפת את המעדן ברגע האחרון ורצה עם עגלת הקניות עד שמגיעה לביתה.
הפרסומת זכתה להצלחה, ובעקבותיה זינקו מכירות המעדן במאות אחוזים.
הסרטון השני.
הקרב השני הופק ב-1988, ובתחילתו יש תזכורת למאבק שהתרחש בסופרמרקט שנתיים לפני כן. לאחר שגולדנברג מצליחה לשים ידה על המעדן ומגיעה איתו עד לביתה יחד עם עגלת הקניות, היא מניחה אותו במקרר. אך כאשר היא מודיעה לבני משפחתה ש"יש מילקי אחד", מתחיל מאבק על המעדן בין בני המשפחה עצמם למעט הסבתא. בסופו של דבר שוב המילקי מגיע לידי גולדנברג לאחר שזו צועקת על בני המשפחה הנלחמים. אך כאשר נשמע צלצול פעמון, היא ניגשת לפתוח את הדלת ובפתח עומדת אביבה פז שגונבת את המעדן בחזרה. בפרסומת זו משחקים בין היתר גם בר רפאלי בת השלוש, ואמנון פישר.
הסרטון השלישי.
הקרב השלישי, שהופק גם הוא על ידי משרד הפרסום "טמיר-כהן (יעקבסון)" ובוים על ידי יגאל שילון, יצא כעבור שנתיים נוספות ב-1990. בתחילת הפרסומת ישנה תזכורת למה שהתרחש בפרסומת הקודמת, כאשר אביבה פז גונבת את המילקי מידי גולדנברג. לאחר מכן היא מגיעה לפארק מבודד (לכאורה), מתיישבת על ספסל ומתכוננת לאכול אותו. אך באותו רגע, צצים חמישה העתקי קרטון של גולדנברג הנראים אותו דבר (אם כי מציגים את גולדנברג בפוזות שונות), ומקיפים את פז, שאינה מצליחה לזהות מי מביניהם היא גולדנברג האמיתית. בני המשפחה (כולל בר רפאלי ואמנון פישר) מופיעים מאחורי ההעתקים, ובזמן שדעתה מוסחת, גולדנברג האמיתית ניגשת לפז וחוטפת בחזרה את המעדן. לאחר התרחשות זו, יגאל שילון עצמו מבצע הופעת קמע כבמאי של הפרסומת, קורא "קאט" ומבקש לעצור את הסצנה ולחזור על קטע חטיפת המעדן ולבצע אותו באופן יותר אמין ("חטיפה צריכה להיות חטיפה"), כשצוות ההפקה נראה מאחורה. הסצנה משוחזרת, אך גם בפעם זו שילון אינו מרוצה ממנה, ומבקש להדגים לגולדנברג כיצד יש לעשות את החטיפה. הוא מושיב את גולדנברג על הספסל, ניגש לפז, גונב את המילקי, ובורח כשבני המשפחה רודפים אחריו (במחשבה שהוא גונב את המילקי לעצמו) בעוד גולדנברג ופז צופות במרדף. הוא מועד, מפיל את המעדן, והפרסומת מסתיימת כאשר רואים את כל בני המשפחה שולחים את ידיהם במטרה לתפוס אותו.
סנדי נגד אקי.
בשנת 1997 יצאה פרסומת חדשה למילקי בכיכובה של הדוגמנית והשחקנית סנדי בר, שהחלה סדרה חדשה של פרסומות "הקרב על המילקי" בין בר לבין בעלה דאז אקי אבני.
הפרסומת "מילקי הורס" משנת 1997 שהופקה על ידי "טמיר-כהן" לאורך חצי שנה בעלות של 160 אלף דולר ובוימה על ידי משה יום טוב, צולמה בבית משפט, כשבר עומדת למשפט באשמת גנבה של המעדן. השחקנים בפרסומת שרים את הטקסט לצלילי מנגינת שיר ה"מקרנה". לאחר שהצדדים השונים מציגים את טיעוניהם בפני השופט, הוא קובע שלא ניתן לעמוד בפני הפיתוי למעדן, מבקש לקחת אותו לעצמו ומזכה את בר מהאשמה. פרסומת זו דורגה כפרסומת הטובה ביותר בשנת 1997 על ידי הפרסומאים בישראל במשאל שערך העיתון גלובס.
ב-2004 גייסה חברת שטראוס את בר לפרסומת נוספת, אך בפעם זו יחד עם מי שהיה בעלה באותה עת, אקי אבני. הפרסומת הופקה על ידי משרד הפרסום "ראובני פרידן", והציגה את הזוג בזמן חופשה. כאשר מוגשת להם ארוחת הבוקר, מתברר כי היא מכילה מעדן מילקי אחד בלבד. בני הזוג מתחילים בדו-קרב חרבות על הזכות לאכול את המעדן. בסופו של דבר, בר היא זו שזוכה בו. לצורך צילומי הפרסומת הוטס אומן סיף בינלאומי שאימן את בני הזוג.
ב-2009 הופקה פרסומת חדשה למילקי בכיכובם של בני הזוג, אשר צולמה בבית משפט בדומה לפרסומת ב-1997. גם בפרסומת זו השחקנים שרים את הטקסט לצלילי ה"מקרנה", והשחקן המגלם את השופט הוא אותו שחקן שהיה בתפקיד זה 12 שנה קודם לכן.פרסומת זו הופקה על ידי משרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי", ותיארה את המאבק של בני הזוג על המעדן על רקע הגירושים שלהם.
בתחילת הפרסומת סנדי ואקי מגיעים להבנה בנוגע לפרידה המשותפת וחלוקת הרכוש, אך לאחר שהם שמים לב כי ישנו מעדן מילקי אחד במקרר, מתחיל מאבק על הזכות לאכול ממנו. כל אחד מבני הזוג מתקשר לעורך דינו, ובבית המשפט הם מציגים את טיעוניהם. בסופו של דבר, אבני נלקח מבית המשפט על ידי השומר ובר זוכה בו. על פי גלובס, פרסומת זו זכתה לתשומת לב מגולשים באינטרנט עוד לפני שידורה, בעקבות ההקבלה בין עלילת הפרסומת לחייהם של בני הזוג במציאות. בנוסף, הפרסומת דורגה במקום הראשון בחודש אוגוסט 2009 במשאל שנערך בקרב חברי איגוד השיווק הישראלי.
מילקי 3.
ב-2010 הוציאה שטראוס מוצר חדש של מילקי הנקרא "מילקי 3", ולכבוד כך גויסו בר ואבני לפרסומת שהופקה גם היא על ידי משרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי". הפרסומת הופקה בהשקעה של 1.1 מיליון דולר. המיוחד בפרסומת זו הוא שנעשה בה שימוש בטכנולוגיית סרט תלת-ממד. לצורך כך הפיצה שטראוס מאות אלפי זוגות משקפי תלת ממד בתוך אריזות המוצר החדש.
הפרסומת היא המשך למה שאירע בפרסומת הקודמת - סנדי נתקלת באקי במהלך קניות בסופרמרקט וכאשר הם מגלים כי על המדף נותר מעדן מילקי אחד בלבד, מתחיל ביניהם קרב חורמה על הזכות לאכול ממנו (בשחזור של "הקרב על המילקי 1"). בדומה לפרסומת הקודמת, גם כאן השחקנים שרים את הטקסט לצלילי ה"מקרנה", והשחקן המגלם את השופט הוא אותו שחקן מהפרסומת מ-1997.
מילקי שוקו שוקו ושוקו בננה.
ב-2011 יצאה פרסומת נוספת בכיכובם של אקי אבני וסנדי בר, הפעם כחלק ממסע השיווק של הטעמים מילקי שוקו שוקו ושוקו בננה.
בפרסומת מוצגים סנדי ואקי, שרודפים אחד אחרי השני בחוף הים על מנת להשיג את המילקי האחרון שנשאר בצידניתו של מוכר הארטיקים.
מילקי בן 40.
ב-2019 פרסם רועי כפרי סרטון הומוריסטי, חלק מסרטוני פרסומת לחברת מילקי בכיכובן של חלי גולדנברג ואביבה פז לרגל 40 שנה להוצאת המילקי. בסרטון השתתף גם מוטי סגל, ממציא המילקי.
וילמינגטון (קרוליינה הצפונית)
וילמינגטון (באנגלית: Wilmington) היא עיר נמל ובירת מחוז ניו הנובר במדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר קייפ פיר, בקרבת המקום בו הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי. בעיר מתגוררים למעלה מ-100,000 תושבים (נכון ל-2012), מה שהופך אותה לעיר השמינית בגודל אוכלוסייתה בקרוליינה הצפונית, ובמטרופולין שלה מתגוררים כ-260,000 תושבים.
היסטוריה.
האירופאי הראשון שביקר באזור בו נמצאת כיום וילמינגטון היה מגלה הארצות האיטלקי ג'ובני דה וראזאנו במאה ה-16.