על שם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג נקרא היישוב משואות יצחק, שכונת קריית הרצוג בבני ברק, שכונת הרב הרצוג מינץ ויצחק שדה בקריית אתא, רחוב ראשי בירושלים ורחובות בערים נוספות; יד הרב הרצוג; הישיבה התיכונית "נווה הרצוג" בניר גלים ובית הספר בממ"ד "ימין הרצוג" באילת.
לשכתו של הרב הרצוג הועתקה מביתו והיא מוצגת כולה במוזיאון לאמנות יהודית שבהיכל שלמה בירושלים.
כתביו.
הרב הרצוג חיבר את הספרים: "שו"ת היכל יצחק", "כתבים ופסקים", "תורת האהל", ו"תחוקה לישראל על פי התורה" בהם התמקד רבות בנושאי הלכה ומדינה.
בשנת 1936, פרסם הרב הרצוג באנגליה ספר בשם: "The Main Institutions Of Jewish Law". הספר תורגם לעברית בשנת 2016 על ידי ד"ר משה הרשקביץ, ויצא לאור על ידי ידיעות ספרים.
הרב הרצוג היה מהחוקרים הגדולים בתחום התכלת.
נוסח התפילה לשלום המדינה חובר בידו, והוא נעזר ברב הראשי הספרדי בתקופתו, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. לפני פרסום התפילה ביקש מש"י עגנון הערות עריכה. מסיבה זו, ובגלל העברית המסוגננת, יוחסה כתיבת התפילה בטעות לעגנון
בשנת תשכ"ב יצא לזכרו קובץ "מזכרת", ובו מאמרים תורניים, בעריכת הרב שלמה יוסף זוין וד"ר זרח ורהפטיג. בתחילת הספר הודפס נספח העוסק בחייו, פעלו וזכרו.
בשנת תשס"ט יצא לאור הספר 'משואה ליצחק' העוסק במשנתו.
משנתו המדינית.
הרב הרצוג פרס את משנתו המדינית בכתבים ובמאמרים. הוא תמך במה שקרא נומוקרטיה, כלומר "ממשלת החוק האלוקי, התורה שמן השמים". לדברי הרב עידו רכניץ, הוא תמך למעשה ב"תיאונומיה חוקתית מלוכנית", שיטה שבה המדינה מונהגת על ידי המלך והחוק העליון בה הוא חוק התורה, אך מאפשרת חקיקה משלימה שאינה נוגדת את דין התורה. מתוך תפיסה זו סבר הרב הרצוג כי יש סמכות של מלך ישראל לממשלת ישראל ויש תוקף לחלק מחוקי הכנסת, המהווים תקנות משלימות לחוקי התורה; אולם אין סמכות לבתי המשפט של מדינת ישראל.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
פקודת הקומיסר
צ'ארלס השני, מלך אנגליה
צ'ארלס השני (באנגלית: Charles II, 29 במאי 1630 – 6 בפברואר 1685) היה מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד בשנים 1660–1685.
קורות חיים.
צ'ארלס נולד ב-1630 לצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ולהנרייט מארי, אחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. הוא היה בנם השני, אולם אחיו הבכור, שנולד כשנה לפניו, מת בן יומו. צ'ארלס הוטבל כאנגליקני, וגדל בסביבה פרוטסטנטית, אף על פי שאמו הצרפתייה הייתה קתולית.
כשפרצה מלחמת האזרחים האנגלית בין הכוחות הנאמנים למלך צ'ארלס הראשון לבין כוחות של נאמני הפרלמנט ושל הפוריטנים היה צ'ארלס השני בן 12. הוא ליווה את אביו בקרב אדג'היל, ומגיל 14 השתתף בעצמו בהמשך הקרבות. ב-1646, כשאביו הפסיד במלחמת האזרחים הראשונה עזב צ'ארלס את אנגליה, והצטרף לאמו בגלות בצרפת.
ב-1648, כאשר התחדשה מלחמת האזרחים באנגליה צ'ארלס עבר להאג שברפובליקה ההולנדית, שם שלט גיסו וילם השני, נסיך אורנז' שהיה נשוי לאחותו מרי הנרייטה. וילם העמיד לרשות צ'ארלס צי שהפליג לכיוון אנגליה, אולם לא הספיק להגיע בזמן לעזרת הכוחות המלוכניים בקרב פרסטון, שהפסדם בו סיים את מלחמת האזרחים השנייה.
צ'ארלס הראשון הוצא להורג בארמון וייטהול ב-30 בינואר 1649 והפרלמנט האנגלי קיבל חוק שאסר להכריז על יורש לו. אנגליה הפכה למעשה לרפובליקה בשם "הקומונוולת' של אנגליה", בהנהגתו של אוליבר קרומוול.
הפרלמנט הסקוטי הכריז באדינבורו ב-6 בפברואר על צ'ארלס השני כמלך בריטניה הגדולה ואירלנד, אולם סירב לתת לו להיכנס לסקוטלנד אלא אם כן ינהיג את הפרסביטריאניזם בכל רחבי בריטניה. ב-1650 הגיע צ'ארלס להסכם עם הסקוטים, הגיע לסקוטלנד ב-23 ביוני והוכתר בסקון ב-1 בינואר 1651. צ'ארלס ניסה לפלוש לאנגליה אולם כוחותיו הובסו בקרב ווסטר על ידי קרומוול ב-3 בספטמבר 1651. אחרי התבוסה צ'ארלס נמלט, והסתתר במקומות שונים באנגליה, בהם על עץ אלון, במשך שישה שבועות. הוא לא נתפס, אף על פי שהוצא פרס של אלף לירות על ראשו, ולבסוף הצליח להגיע לצרפת. בשנים הבאות היה בגלות שם, ואחר כך גם באזור ארצות השפלה הדרומיות שהיה בשליטת ספרד.
ב-3 בספטמבר 1658 מת אוליבר קרומוול, ובריטניה נכנסה לתקופה נוספת של משבר, שהסתיימה כעבור כמעט שנתיים בהחזרת המלוכה (הרסטורציה האנגלית).
בתחילה ירש את קרומוול בתפקיד הלורד פרוטקטור בנו ריצ'רד, אולם הוא אולץ להתפטר כעבור מספר חודשים, ובריטניה נשארה ללא שליט. בתחילת 1660 מושל סקוטלנד, ג'ורג' מונק השתלט עם צבאו על לונדון, הכריח את הפרלמנט לפזר את עצמו ולהכריז על בחירות לפרלמנט חדש, לראשונה אחרי כמעט 20 שנה. במקביל פנה מונק לצ'ארלס ושכנע אותו לפרסם ב-4 באפריל את "הצהרת ברדה" בה הודיע שיעניק חנינה על כל הפשעים שבוצעו בתקופת מלחמת האזרחים לכל מי שיכירו בו כמלך, למעט מספר קטן של אנשים שהיו מעורבים בהוצאתו להורג של אביו.
הפרלמנט החדש התכנס ב-25 באפריל ועד מהרה הגיעה לאנגליה הידיעה על הצהרת ברדה. בתחילת מאי הכריז הפרלמנט על צ'ארלס השני כמלך, באופן רטרואקטיבי, מרגע מותו של אביו, והזמין אותו לחזור לאנגליה. צ'ארלס נחת בדובר ב-29 במאי ונכנס ללונדון ב-29 במאי 1660, יום הולדתו ה-30. בכך חזר השלטון המלוכני לאנגליה והחלה "תקופת הרסטורציה". ההכתרה החגיגית התקיימה במנזר וסטמינסטר ב-23 באפריל 1661.
על אף שהוא העדיף מדיניות של סובלנות דתית, נאלץ צ'ארלס להסכים לסדרת החוקים שקיבל הפרלמנט, הידועה בשם "קוד קלרנדון", שנועדו לבצר את מעמדה של הכנסייה האנגליקנית. האירוע החשוב ביותר בתחום יחסי החוץ בראשית תקופת שלטונו הייתה מלחמת הולנד-אנגליה השנייה. ב-1670, עם חתימת "אמנת דובר הסודית", נכנס לברית עם בן דודו לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. לואי הסכים לעזור לצ'ארלס במלחמה נוספת נגד הולנד ולשלם לצ'ארלס קצבה, וצ'ארלס הבטיח להמיר את דתו לקתוליות במועד עתידי לא מוגדר. ב-1672 הכריז צ'ארלס על הנהגת חופש דת לקתולים ולפורשים פרוטסטנטיים מהכנסייה האנגליקנית, אבל הפרלמנט האנגלי הכריח אותו לחזור בו מהצהרתו. הגילוי שג'יימס, אחיו של צ'ארלס ויורש העצר המיר את דתו לקתוליות ליבה חששות מפני "קשר קתולי" להשתלט על אנגליה והביא ב-1679 לדרישה לשלול מג'יימס את מקומו בסדר הירושה. המשבר הוביל ללידתן של המפלגה הטורית, שהתנגדה לשלילת הירושה מג'יימס, והמפלגה הוויגית שצידדה בה. צ'ארלס תמך במפלגה הטורית, ובעקבות גילוי קשר לרציחתם של צ'ארלס וג'יימס ב-1683 כמה ממנהיגי הוויגים הוצאו להורג או הוגלו. צ'ארלס פיזר את הפרלמנט ב-1681 ושלט ללא פרלמנט עד מותו ב-6 בפברואר 1685. על ערש מותו הוא התקבל לכנסייה הקתולית.
צ'ארלס השני היה ידוע כ"מלך השמח" ("Merry Monarch"), גם בשל אופיו וההדוניזם של חצרו, וגם בשל ההקלה שחש הציבור מהחזרה לנורמליות לאחר העשור של שליטת קרומוול והפוריטנים.
תקופת שלטונו הייתה תקופת פריחה לאומנויות ולמדעים. התיאטראות שהיו סגורים על פי החלטה של "הפרלמנט הארוך" מאז 1642, נפתחו מחדש עם הרסטורציה ב-1660 והמלך עודד את פעילותם, ולראשונה באנגליה גם הורשו נשים להיות שחקניות בתיאטרון. הוא מינה את האדריכל כריסטופר רן לשקם את לונדון אחרי השרפה הגדולה ולבנות מחדש את קתדרלת סנט פול. ב-1662 נתן צ'ארלס את חסותו לחברה המלכותית שהקימו ב-1660 גדולי המדענים האנגלים של התקופה, בהם רוברט בויל, רוברט הוק, וכריסטופר רן.
לצ'ארלס לא היו ילדים מאשתו הפורטוגלית קתרינה, אבל היו לו לפחות 12 ממזרים מפילגשים שונות. מכיוון שבנים אלה לא היו חוקיים, עם מותו ירש אותו אחיו ג'יימס השני.
ראשית חייו.
צ'ארלס נולד בארמון סנט ג'יימס ב-29 במאי 1630. הוריו היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה שמלך גם על סקוטלנד ואירלנד והנרייט מארי שהייתה אחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. צ'ארלס היה בנם וילדם השני. בנם הבכור, שנולד כשנה לפני צ'ארלס, מת ביום היוולדו. אנגליה, סקוטלנד ואירלנד היו בעיקר אנגליקניות, פרסביטריאנית וקתולית בהתאמה. צ'ארלס הוטבל בקפלה המלכותית ב-27 ביוני על ידי הבישוף האנגליקני של לונדון וגדל תחת השגחתה של הדוכסית מדורסט שהייתה פרוטסטנטית, אם כי סביו וסבותיו ודודתה של אמו מארי דה מדיצ'י, היו קתולים. בלידתו נעשה צ'ארלס באופן אוטומטי דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי בנוסף לעוד כמה תארים. בסמוך ליום הולדתו השמיני הוא נעשה נסיך ויילס.
מלחמת האזרחים.
במהלך שנות הארבעים של המאה ה-17, כאשר צ'ארלס היה עדיין צעיר, נלחם אביו כנגד תומכי הפרלמנט והפוריטנים במלחמת האזרחים האנגלית. צ'ארלס התלווה לאביו בקרב אדג'היל (Edgehill) ובגיל 14 השתתף במערכות של שנת 1645, כאשר הוא מונה להיות מפקד של כבוד של הכוחות האנגליים באזור המערבי של אנגליה. באביב 1646, נחל אביו של צ'ארלס מפלה במלחמה וצ'ארלס עזב את אנגליה עקב חשש לביטחונו. הוא הפליג מפולמות' (Falmouth) לאחר ששהה בטירת פנדניס (Pendennis), ומשם הגיע קודם כל לאיי סילי, לאחר מכן לג'רזי ובסופו של דבר הגיע לצרפת, שבה חיה כבר אמו בגלות ובה מלך בן דודו לואי הארבעה עשר.
ב-1648, במהלך מלחמת האזרחים השנייה, עבר צ'ארלס להאג, היכן שאחותו מרי וגיסו וילם השני, נסיך אורנז' הצליחו לסייע לתומכי בית המלוכה יותר מאשר הצרפתים. עם זאת, הצי הרויאליסטי שהיה תחת פיקודו של צ'ארלס לא העניק לו יתרון ולא הגיע בזמן לסקוטלנד כדי להצטרף לכוח הצבא תומך המלוכה שהיה תחת פיקודו של הדוכס מהמילטון, לפני שהוא הובס על ידי תומכי הפרלמנט בקרב פרסטון (Preston).