נולד תחת השם פטרו או פטריה (Petrea) והיה, ככל הנראה, בן מחוץ לנישואים של בוגדאן השלישי שכונה גם בוגדאן בעל העין האחת, שליט מולדובה ואחיו של פטרו רארש. אמו הייתה אנסטסיה, ככל הנראה ילידת האזור לפושנה. פטרו עלה בהיררכיה של הדרגטורים המולדבים לדרגת סטולניק וגלה לפולין בימי מלכותו של שטפאן רארש יחד עם בויארים מורדים אחרים. בפולין, בחסות הווייווד של בלז, שנייאבסקי, ובתמיכת המלך זיגמונד השני אוגוסט הם קשרו קשר להדיח את שטפאן רארש מכס מולדובה. הקבוצה עמדה בקשר עם נציגים של ההבסבורגים (הגנרל קסטלדו בטרנסילבניה) ועם בויארים שנשארו בארץ שהצליחו ב 1 בספטמבר 1552 לרצוח את השליט שטפאן רארש שמלך שם מזה שנתיים. אולם להפתעתם של הקושרים מפולין, הבויארים במולדובה החליטו, בהשפעת אלמנתו של פטרו רארש, אלנה קתרינה לבית ברנקוביץ, להעלות לשלטון את הבויאר יואן ז'ולדיה. הלה היה גבר טוב מראה, אמנם ללא יחוס מלכותי, אבל אלנה קתרינה התכוונה לחתנו עם בתה, רוקסנדה ולהמליכו כשליט עד שבנה הקטן, קונסטנטין רארש, יגיע לבגרות.
הפולנים והבויארים שנמצאו בקרקוב זעמו על תוכניותיה של אלנה קתרינה והזדרזו לקיים טקס מיוחד בעיר טרמבובלה (כיום טרבובליה שבאוקראינה) ולהכתיר בו כשליט את פטרו סטולניקול תחת השם "אלכסנדרו לפושניאנו" - על שם אזור מולדתו, לפושנה. השליט הטרי ערך ב-5 בספטמבר 1552 ,בישוב בקוטה, מכתב שבועת אמונים למלך פולין, ועבר אחר כך לתחום מולדובה, יחד עם תומכיו ועם כמה מאות פרשים פולנים (לפי מקורות אחדים 300, לפי אחרים 700).
שליחיו ובראשם הוורניק יואן מוצוק עצרו את יואן ז'ולדיה במחנה שיפוטֶה, על נהר ז'ז'יה, בדרך לחתונתו בעיר הבירה סוצ'אבה. ז'ולדיה נענש על ידי כריתת אפו ונשלח למנזר. בהמשך, נרצחה הנסיכה אלנה קטרינה וב-12 בספטמבר 1552 נכנס אלכסנדרו לפושניאנו לסוצ'אבה כשליט יחיד של מולדובה.
במקום ז'ולדיה, לפושניאנו היה זה שנשא לאשה את הנסיכה רוקסנדה, בתו של פטרו רארש, ועל ידי כך חיזק את יחוסו לשושלת מושאט.
ב-22 ביוני 1553 (בחרלאו) חזר לפושניאנו על שבועת האמונים למלך פולין זיגמונד אוגוסט שעזר לו לעלות לשלטון.
השער העליון, המעצמה השלטת בבלקן, לא ראה בעין יפה את קשריו של לפושניאנו עם פולין ולכן בשנת 1552 הורה לו לוותר על כס המלכות ולבוא לאיסטנבול. אבל לפושניאנו הצליח לבסוף להימנע מכך ולקנות את רצונם הטוב של העות'מאנים על ידי משלוח כספים רבים ומתנות יקרות-ערך.
ב-18 בספטמבר 1561 הודח על ידי קנוניה של אצילים מקומיים והתערבות צבאית של שכירי חרב שהביאה לשלטון את ההרפתקן ממוצא יווני יואן יאקוב הראקליד הידוע גם כ"דספוט וודה".
מלוכתו השנייה.
אחרי נפילתו של הראקליד והמלוכה קצרת הימים של שטפאן טומשה, כבש מחדש לפושניאנו את השלטון במרץ 1564, כשהוא נתמך על ידי הטורקים. על מנת לקנות את עזרתם שילם 200,000 מטבעות זהב. טומשה נמלט לפולין עם כמה מהבויארים שתמכו בו, אך הוצא שם להורג על ידי הפולנים כעונש על רציחתו של דימיטרי וישניוויצקי.
בעת מלוכתו השנייה, התנקם לפושניאנו באכזריות בבויארים שבגדו בו. במלוכתו השנייה היו יחסיו עם שליט טרנסילבניה ועם פולין מתוחים. טרנסילבניה לא החזירה לו את המצודות צ'יצ'או ו צ'טאטיה דה באלטה ושלחה תגבורת קטנה לעזרת השליט היריב טומשה בעת המצור על סוצ'אבה. פרט לכך מצאו בה מקלט הרבה מהטוענים לכס מולדובה שהטרידו את מנוחתו של לפושניאנו: בוגדאן, שהתיימר להיות בנו של פטרו רארש, עוד אדם שנודע כקרול דספוט והבויאר סאבה מֶזגֶה שכינה עצמו "שטפאן". לפי קובלנה של מלך פולין אל הסולטאן הטורקי, לפושניאנו הוציא להורג כמה סוחרים פולנים והפקיע את סחורותיהם.
לדברי הכרוניקה של אורקה, נכנע אלכסנדרו לפושניאנו לדרישות הסולטאן הטורקי והרס את המצודות העיקריות של הנסיכות, אם כי המידע הזה שנוי במחלוקת. ההיסטוריון ק.ק.ג'ורסקו סבור כי או שהשליט העמיד פנים שעשה זאת או שהחריב רק כמה מצודות בעלות חשיבות משנית כמו אורחיי, רומן וקרצ'ונה.
נישואיו וצאצאיו.
מנישואיו לרוקסנדרה לבית מושאט נולדו לו שני בנים:
מקשרים שונים מחוץ לנישואים נולדו לו כמה ילדים "לא חוקיים":
קישורים חיצוניים.
(כרוניקה של ארץ מולדובה)
"Istoria Românilor", vol.2, 1352-1606, Bucuresti, 1976,
הוצאת פונטוס, קישינאו, 2005
Virgil Paslariuc "Raporturile politice dintre marea boierime şi domnie in Ţara Moldovei în secolul al XVI-lea," Editura Pontos, Chişinău, 2005 -
Gheorghe Pungă "Istoria medievală a românilor", vol.2, Universitatea Al.I.Cuza, Iaşi
לואי לה מאל, רוזן פלנדריה
לואי לה מאל
איש הזאבים
סרגיי קונסטנטינוביץ' פנקייב (ברוסית: Сергей Константинович Панкеев ; 24 בדצמבר 1886 - 7 במאי 1979) היה אריסטוקרט רוסי הידוע בעיקר כמטופלו המפורסם של זיגמונד פרויד, ואשר נודע בכינוי "איש הזאבים" (בגרמנית: Der Wolfsmann).
חייו.
פנקייב נולד באודסה ב-1886 למשפחה אריסטוקרטית שמקורה בסנקט פטרבורג. המשפחה התגוררה בשתי נחלות ופנקייב ואחותו אנה גודלו על ידי אומנות. בשלב מסוים לקה אביו בדיכאון ואימו סבלה מבעיות בטן שטבען אינו ידוע. פנקייב העיד שהיה ילד רגוע וממושמע, מלבד התקפי זעם ומעשי קונדס בתקופות מסוימות של ילדותו.
בגיל 18 חלה פנקייב בזיבה, אשר מתסמיניה סבל לשארית חייו. בתקופת חייו באודסה טופלו פנקייב ומשפחתו על ידי הפסיכיאטר משה וולף. בעת מהפכת 1905, נמלט פנקייב מרוסיה והחל ללמוד באוניברסיטה בברלין, שם טופל על ידי הפסיכואנליטיקאי ד"ר ציהן. ב-1906 התאבדה אחותו אנה על קברו של המשורר לרמונטוב, אירוע אשר השפיע עליו רק שנים ארוכות לאחר מכן. ב-1907 התאבד גם אביו, ופנקייב החל להראות סימני דיכאון. הוא עקר למינכן, וביקר שם בבתי חולים פסיכיאטריים יוקרתיים, ובין השאר טופל על ידי הפסיכיאטר אמיל קרפלין. מדי קיץ נסע פנקייב לביקור ברוסיה.
בפברואר 1910 החל פנקייב את הטיפול הפסיכואנליטי אצל זיגמונד פרויד בווינה. טיפול זה נמשך כארבע שנים, במשך שישה ימים בשבוע, ובו ניסה פרויד לטפל במה שקרא לו "נוירוזת הילדות" של פנקייב, אשר כללה בין השאר התמכרות לחוקנים ולמשלשלים. הטיפול הסתיים ב-14 ביולי 1914.
לאחר הטיפול עם פרויד טופל פנקייב על ידי תלמידתו של פרויד, רות מק-ברונסוויק, וכן על ידי פסיכואנליטיקאים נוספים. בנובמבר 1919 איבד פנקייב, שהיה אמיד, את כל הונו, ולא יכול היה לשוב עוד לאודסה. הוא חזר לטיפול אצל פרויד, אשר זנח מטופלת ותלמידה, לימים ממשיכתו של פרויד, הלנה דויטש, על מנת להתפנות אליו. פרויד אף סייע לו כלכלית, ולאחר סיום הטיפול קיימו פנקייב ופרויד קשרי התכתבות. לאחר הטיפול, למרות הצהרתו של פרויד כי פנקייב החלים, לקה פנקייב בדלוזיות פסיכוטיות. הוא נצפה מהלך ברחוב ובידו מראה שהביט בה, וטען שרופא קדח חור באפו, וחי כל ימיו כאדם תלותי וחסר אונים.
לאחר מותו של פרויד ב-1939, המשיך ארכיון פרויד בניו יורק לסייע כלכלית לפנקייב, שהתגורר אותה עת באוסטריה.
פנקייב נפטר בבית חולים פסיכיאטרי בווינה ב-1979, בגיל תשעים ושתיים.
פנקייב ו"איש הזאבים".
בשנת 1918 פרסם פרויד את החיבור "איש הזאבים: מתולדותיה של נוירוזת ילדות", שם תיאר את הטיפול בפנקייב וכן כתב מסקנות כלליות על ההפרעה אשר איבחן בו. היה זה תיאור המקרה החמישי והאחרון שפרסם פרויד בחייו, וכמו באחרים בחר בכינוי עבור המטופל על מנת לשמור על פרטיותו. פנקייב דבק בכינוי "איש הזאבים" אשר ניתן לו על ידי פרויד, ואף נהג להציג את עצמו בשם זה. השם מתייחס לחלום אשר חלם פנקייב בילדותו, ואשר נותח במהלך הטיפול ובתיאור המקרה. בחלום פנקייב הילד מתעורר לפתע בלילה. החלון שמול מיטתו נפתח בפתאומיות והוא מגלה שישה או שבעה זאבים לבנים, כך על פי תיאור המקרה. הזאבים יושבים על ענפי עץ אגוז ומתבוננים בו ללא תזוזה. חלום זה נחשב על ידי פרויד לאירוע מכונן בחייו של פנקייב, המייצג את הסצנה הראשונית, בה ראה פנקייב את הוריו מקיימים יחסי מין בינקותו.
פנקייב ומסקנות מהטיפול בו הוזכרו בשישה חיבורים של פרויד, שנכתבו בין 1913 ל-1937, חלקם במהלך הטיפול בפנקייב, ביניהם "חומרים של אגדות בחלומות" ב-1913, "עכבה, סימפטום וחרדה" (1926), "היזכרות, חזרה ועיבוד", שנכתב סמוך לכתיבת תיאור המקרה, ו"אנליזה סופית ואינסופית" ב-1937.
ב-1926 הציע תלמידו של פרויד, אוטו ראנק, פרשנות אלטרנטיבית לחלום של פנקייב, בו הוא טען כי החלום הוא ביטוי לטראומת הלידה. הפרשנות של ראנק גרמה למחלוקת מתודולוגית בינו לבין פרויד. כמו כן הוסיפו פסיכואנליטיקאים אחרים לנתח את תיאור המקרה ולפרש את דבריו של פנקייב בכיוונים שונים. לימים פרסם פנקייב עצמו אוטוביוגרפיה.
סרגיי קונסטנטינוביץ' פנקייב
סרגיי פנקייב
ראדו מיכניה
ראדו מיכניה, נקרא לפעמים על ידי היסטוריונים – ראדו התשיעי מיכניה (ברומנית: Radu Mihnea (בערך 1586 איסטנבול – 13 בינואר 1626 חרלאו)
היה שליט ולאכיה בשנים 1602-1601, 1611, 1616-1611 ו-1623-1620, ושליט מולדובה בין 1619-1616 ובין 1626-1623. ניהל מדיניות בדרך כלל נאמנה לאימפריה העות'מאנית ובעת מלוכתו בין 1623 -1626 הנהיג בפועל את שתי הנסיכויות הרומניות גם יחד, כשבנו הצעיר, אלכסנדרו העלם, מלך בוולאכיה, והוא עצמו בנסיכות מולדובה. בעל חינוך יווני ,בתקופתו התחזקה השפעת הכמורה והיועצים היוונים בנסיכויות הרומניות. תיווכו בין פולין ובין האימפריה העות'מאנית עזר למנוע עוד עימותים צבאים שיכלו לזרוע הרס על אדמות הארצות הרומניות.
רקע משפחתי ושנות צעירותו.