בין השנים 1814–1870 נכתבו לפחות שבעה חיבורים מדעיים המתארים את גופן של נשות ה'הוטנטוטים'. ביחד עם נתיחות שבוצעו בנשים הוטנטוטיות אחרות, הנתיחה שלאחר המוות שביצע קיווייה בבארטמן עזרה לעצב את המדע האירופאי, ולמצב את הנשים האפריקאיות כ'נשים פראיות' שמובחנות מאוד מה'נשים המתורבתות' הלבנות. במהלך תצוגות הראווה שלה בלונדון, צופים, ששילמו תוספת של 2 שילינג לכרטיס, הורשו לגעת בגופה של בארטמן, למשש אותה עם מקל או עם אצבע ולצבוט אותה בישבנה. לאחר מותה, גופה בותר, וחוקרים בחנו את מוחה, איבר המין שלה ואת הישבן שלה. בארטמן סירבה שיבצעו בה מחקר מדעי זה בחייה, והיא לא נתנה את הסכמתה שיבצעו בה מחקר זה גם לאחר מותה. תאוריות פמיניסטיות דנות במושג 'דטרמיניזם ביולוגי' ובתיוג אישה כ'נכה' כגורמי השפעה על גיבוש אידאולוגיה של דיכוי, ניצול ואפליה של נשים אפריקאיות. ההבדלים הביולוגים תרמו לייסוד היררכיה חברתית, ואיברי מינה של בארטמן הוצגו כהוכחה לפרימיטיביות המינית שלה, השווה לזו של אורנגאוטן.
השבת חלקי גופתה לאפריקה.
בארטמן נפטרה ב-29 בדצמבר 1815 ממחלה לא מזוהה (ייתכן מאבעבועות שחורות, עגבת או דלקת ריאות). השלד שלה, ואיברי גופה הוצגו לראווה במוזיאון האדם עד לשנת 1974, יציקת גופתה הוצגה במוזיאון עד לשנת 1976, אך הנהלת המוזיאון החליטה לבסוף להסיר את גופתה ואיבריה מהתצוגה, לאחר מחאה של ארגונים פמיניסטים ושל מבקרי המוזיאון. בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, יותר ממאה לאחר שגופה של בארטמן חולל בחייה ובמותה, החלו ניסיונות להחזיר את שאריות גופתה למולדתה בדרום אפריקה, על מנת לאפשר לה קבורה מכובדת. בשנת 1978, המשוררת דיאנה פרס כתבה שיר שנקרא 'באתי לקחת אותך הביתה'. שיר זה דרבן את הגורמים בדרום אפריקה לדרוש את חזרה של בארטמן למולדת. במהלך המשא והמתן להחזרת שאריות גופתה למולדתה, עוזר אוצר המוזיאון טען נגד השבתה בטענה כי "אנחנו לא יכולים לדעת מה המדע יוכל לגלות לנו בעתיד. אם היא תקבר, הסיכוי הזה יאבד... עבורנו היא אוצר חשוב". נגד דבריו עלתה ביקורת בטענה כי עוזר האוצר מגלם את אותה תפיסת עולם גזענית שהקיפה את בארטמן בחייה ובמותה במאה ה-19. הדרישה להשבתה זכתה לתשומת לב עולמית, רק לאחר שסטיבן ג'יי גולד כתב את "הוונוס ההוטנטוטית" בשנת 1980. לאחר ניצחון הקונגרס הלאומי האפריקאי בבחירות בדרום אפריקה בשנת 1994, הנשיא נלסון מנדלה ביקש באופן רשמי מצרפת את החזרת גופתה של בארטמן לארצה. לאחר סחבת ארוכה מול האספה הלאומית של צרפת, צרפת נעתרה לבסוף לבקשה ב-6 במרץ 2002. שאריות גופתה של בארטמן הושבו לכפר גמטוס ב-6 במאי 2002, והיא נקברה בטקס הלוויה מלכותי ב-9 במאי 2002 – כמעט 200 שנה לאחר מותה. אתר קבורתה הפך למוקד עלייה לרגל.
הנצחה.
בארטמן הפכה לסמל בדרום אפריקה, משום שקורות חייה מייצגים היבטים רבים בהיסטוריה הלאומית של דרום אפריקה. כיום, הן בקרב הקהילה האקדמית והן בקרב פעילים לצדק חברתי, בארטמן משמשת כסמל לניצול, לשוביניזם ולגזענות של העולם המערבי.
ייצוגים בתרבות.
בנובמבר 2014, המגזין "Paper" פרסם תמונה של הצלם ז'אן פול גוד, בה נראית קים קרדשיאן עומדת על קוביית עץ ומאזנת כוס שמפנייה על הישבן שלה. תמונה זו היא שחזור לתמונה מוקדמת שלו מספרו "Jungle Fever" שיצא בשנת 1982, בה נראית אישה שחורה מאזנת כוס שמפנייה על הישבן שלה. הפרסום ספג ביקורת הטוענת לאימוץ הניצול והפטישיזם לנשים שחורות. אחת הביקורות הבולטות טוענת כי התמונה מחקה את הדרך בה בארטמן הוצגה במאה ה-19, ושכל מי שבקיא בהיסטוריה הקולוניאליסטית אמור להיות מודע להקשר קשה זה. ביקורות פמיניסטיות מעלות את הטענה כי ההחפצה ממנה סבלה בארטמן, והייצוג האתנוגרפי של דמותה במאה ה-19, ממשיכים לבוא לידי ביטוי גם בייצוגים עכשוויים. נגד הקליפ 'Anaconda' של הזמרת ניקי מינאז' עלו ביקורות דומות.
משנת 2007, מציגה האמנית, תרזה מריה דיאז נריו, מיצג אומנות הנקרא 'הומאז' לשרה בארטמן', במסגרתו נכנסים הצופים לחלל חדר (לרוב ריק), ובמרכזו ממוקמת קובייה לבנה ועליה עומדת האמנית ללא תזוזה, מחופשת לדמותה של שרה בארטמן, כפי שהאירופאים תפסו אותה.
אדווארד אלברט שארפי-שפר
עמירם גולדבלום
עמירם גולדבלום (נולד ב-22 בדצמבר 1945) הוא כימאי, פרופסור אמריטוס לכימיה תרופתית במחלקה לחומרי טבע בבית הספר לרוקחות שבפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ופעיל שמאל ישראלי. עומד בראש המעבדה למידול מולקולרי ותרופות במרכז למחקר תרופות באוניברסיטה. נמנה עם מייסדי תנועת "שלום עכשיו", והיה חבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל עד 2020.
ביוגרפיה.
גולדבלום נולד בראש פינה, בן לתמר ונתן גולדבלום, בקטריולוג ישראלי, יוצר החיסון נגד שיתוק ילדים בישראל וחתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת 1988. אמו הייתה חברה בתנועת הנוער של בית"ר ובאצ"ל. החונך שלה היה אליהו מרידור. במהלך מלחמת העצמאות עברה המשפחה לחיפה.
בין 1970–1979 שימש (בשם עמירם אילון) קריין חדשות ומגיש תוכנית ג'אז ומוזיקה קלאסית בקול ישראל. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הדרומית במסגרת גדוד חרמ"ש 86 שסופח לחטיבה 460, ובין השאר השתתף בקרב העיר סואץ.
קריירה אקדמית.
גולדבלום למד בחוגים פיזיקה וכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים; עם מוריו נמנו ארנסט דוד ברגמן ורפאל משולם. לאחר קבלת דוקטורט באוניברסיטה העברית בכימיה אורגנית, המשיך לפוסט דוקטורט בפריז ובקליפורניה. גולדבלום הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ב-1979. כעבור 10 שנים מונה לפרופסור חבר לכימיה תרופתית, וב-2010 קודם לפרופסור מן המניין. עבודת המחקר שלו עוסקת בפיתוח תרופות חדשות למחלות רבות, בהן סרטן, סוכרת, השמנה ומחלת אלצהיימר, וכן במחקר לשיפור הגלולה למניעת הריון. ב-2015 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. הוא ממשיך בפעילותו המדעית באוניברסיטה.
גולדבלום פיתח אלגוריתם (Iterative Stochastic Elimination) לפתרון בעיות קומבינטוריקה מורכבות בפיתוח תרופות והוא נמנה עם המייסדים והדירקטורים של שתי חברות הזנק, ריביוטיקס ופפטיקום, שהוקמו על בסיס מחקריו. ב-2000 זכה בפרס של החברה האמריקאית לכימיה, על מאמר בכימיה חישובית שפרסם יחד עם תלמידו, מאיר גליק. גולדבלום נמנה עם יוזמי צירופה של ישראל למיזם SESAME לשיתוף פעולה מחקרי בין מדינות המזרח התיכון. ב-2017 זכה לפרס קיי לחדשנות מדעית. במאי 2019 פתחה חברת המחקר השימושי Fraunhofer מגרמניה את אחד משני מרכזי המחקר הראשונים שלה בישראל במעבדות של גולדבלום ושל פרופ' גרשון גולומב.
ב-13 ביולי 2008 שידרה חברת החדשות של ערוץ 2 ידיעה של עמית סגל, המייחסת לגולדבלום מעורבות בהחזרה לעבודה במחלקתו של דוקטורנט שהורשע בחברות בארגון טרור. גולדבלום הגיש תביעת דיבה, ובפשרה הוסכם שחברת החדשות תפרסם הבהרה שלפיה הידיעה שגויה ותתנצל על כך. לאחר שבערוץ 7 פורסמה ידיעה דומה, הגיש גולדבלום תביעת דיבה גם נגדו, ובפשרה שהושגה הוסכם שערוץ 7 יפצה את גולדבלום ויפרסם התנצלות.
פעילות פוליטית.
גולדבלום נמנה עם מייסדי תנועת שלום עכשיו, היה פעיל מרכזי בתנועה, וכיהן כדוברהּ במשך 20 שנים, החל מ-1980. ב-1983 עמד לצד אמיל גרינצווייג בהפגנה שבה נרצח, מול משרד ראש הממשלה.
הוא היה חבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. באפריל 2020 החליט לפרוש, "כדי שלא לספק לשקרנים מימין הזדמנויות לפגוע בקרן". גולדבלום חבר בוועד הציבורי לסיוע הומניטרי לעם הסורי.
במערכת הבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-96 ברשימת התנועה החדשה מרצ, ובמערכת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה -87 באותה מפלגה.
גולדבלום מפרסם מאמרים, בעיקר בעיתון הארץ, ומנהל בלוג בשם "שמאלית מוחצת".
הוא מבקר נחרץ של הימין, של המתנחלים ושל תומכיהם האוונגליסטים בארצות הברית.
ב - 2 באוקטובר 2015, בעקבות רצח בני הזוג הנקין בפיגוע ירי לעיני ילדיהם, פרסם סטטוס בפייסבוק המכנה את המתנחלים "חיילי טרור" ומציע לאסור בחוק גידול ילדים בהתנחלויות. באותו סטטוס גינה את הדת היהודית, שלדבריו "מחסלת את כולנו".
ב-2017 כתב בפייסבוק ש"כל מתנחל הוא טרוריסט בהגדרה". בפברואר 2020 כתב בעמוד הפייסבוק שלו ש"הפורעים הטרוריסטים מההתנחלויות פוגעים יומיום בתושבים הפלסטינים", וקרא לפלסטינים "להקים מיליציות חמושות שיגנו על הכפרים והעיירות שלהם מול המתנחבלים". הפוסט הוסר על ידי פייסבוק כעבור שעות אחדות.
במרץ 2015 כתב, במסגרת דיון בפייסבוק על פעילות תנועת אם תרצו באוניברסיטה, "'אם תרצו' התנועה הפשיסטית והמציירת פוסטרים בסגנון נאצי". במחאה על כך הפריעו אנשי 'אם תרצו' לשיעור שלו באוניברסיטה, ובעקבות זאת השעתה האוניברסיטה את פעילות תא הסטודנטים של 'אם תרצו' למשך חודש.
במאי 2019, בעקבות העלאת אתר של אם תרצו ובו מעקב אחר התבטאויות פוליטיות של מרצים המזוהים עם השמאל, קרא בתגובית באתר הארץ לאנשי 'אם תרצו' "כלבים נאצים" וכתב: "מעכשיו אני מתחייב - אצלם כל חלאה של 'אם תרצו' בקמפוסים שבהם אני מסתובב, ואפרסם - ככל האפשר - עם שמות. שהמורים יידעו את מי אסור לקבל ללימודים מתקדמים". הנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים גינתה את הדברים, נזפה בגולדבלום והזהירה אותו כי אם יפעל להגשים את התבטאותו לא יוכל להמשיך ללמד בה. גולדבלום עצמו התנצל והודיע כי מעולם לא התכוון לפעול ברוח ההתבטאות.
בדצמבר 2015 העלה גולדבלום לפייסבוק פוסט עם דיוקנה של שרת המשפטים איילת שקד כשידיה נוטפות דם וברקע תמונה של גופות; בפוסט נכתב "אילת שקד - ידיך דמים מלאו!"; זאת, משום שאחד התורמים לקמפיין שלה, סרג' מולר, מכר לדבריו נשק לרוצחים בסיירה לאון ובדרום אמריקה.