כשנה ישב המבורגר בבית סוהר עם עצירי מלחמה גרמניים, ואז הועבר לגולאג- מחנה עבודה בקרגנדה, קזחסטן למשך חמש שנים. שם גר עם עוד 5 עצירים פוליטיים בבקתה של 17 מ"ר. בשנים 52–1949, הוא הועבר למחנות עבודה שונים, חלקם באזור הוולגה וחלקם בהרי אורל. בחלק מהתקופות עקב מצבו הבריאותי הרופף והכשרתו המקצועית, הוא קיבל תפקיד אחראי על ביצוע העבודות, שהיו במכרות, יערנות, שיקום עירוני או מסילות ברזל. שנתיים נוספות 55–1954, היה בריתוק באזור כפרי ליד גבול רוסיה אוקראינה.
סימני חיים מהמחנות.
רודולף המבורגר נעצר פחות משנתיים לפני תום המלחמה. לאחר שהמלחמה הסתיימה, אחיו ויקטור, המתגורר במיזורי, ואשתו לשעבר, שעד 1949 התגוררה בכפר אוקספורדשייר, החלו לקבל מדי פעם דיווחים על אודותיו באמצעות עצירים שיצאו ממחנות העבודה הסובייטים. רודולף המבורגר לא הורשה לשלוח או לקבל מכתבים. ביולי 1947 קיבל ויקטור מכתב מפולניה שדיווחה כי רודולף חי ו"עבד כמהנדס ".
אשתו לשעבר, אורסולה, כתבה לוויקטור באוגוסט 1947 כי קיבלה גם מכתב מפולין: "הוא אסיר במשך חמש שנים, אבל עובד במקצועו. (...) באותה עת הוחזק המבורגר עצמו בקראגנדה בקזחסטן, והמכתבים מפולין נשלחו כנראה לפני גזר הדין השני שלו במאי 1949.
באוקטובר 1953 קיבלה שגרירות ארצות הברית בבון מכתב מאדם בשם יוסף דאונס, שהיה אסיר לשעבר במחנות העבודה הסובייטים. הוא ניסה ליצור קשר עם אחיו של רודולף, ויקטור, במיזורי. הוא דיווח על פגישתו עם רודולף המבורגר במחנה קמה ב־1950. המכתב תורגם לאנגלית, ככל הנראה על ידי אנשי השגרירות, והתרגום הועבר למחלקת המדינה בוושינגטון הבירה. בנובמבר 1953 כתב סגן מנהל מחלקת המדינה לוויקטור המבורגר בסנט לואיס. במכתב שאל אם רודולף המבורגר הוא אזרח אמריקני ואם אפשר להוכיח זאת. אם הוא היה יכול להוכיח זאת, מחלקת המדינה הייתה מתערבת בערעור לשחרר את רודולף המבורגר. בפברואר 1954 שלח יוסף דאונס מכתב נוסף, הפעם ישירות לוויקטור המבורגר, ובו פירט את נסיבות פגישתו עם רודולף המבורגר. הם נפגשו בתחילת 1951 במחנה קמה בצפון אוראל. דאונס כתב כי המבורגר נידון 25 שנה של עבודה קשה עבור ריגול.
בדרך למזרח גרמניה.
המפה של גרמניה השתנתה ב-1945. מה שהיה השליש המזרחי של המדינה, כולל שלזיה שבה גדל רודולף המבורגר, היה נתון לטיהור אתני ולאחר מכן הועבר לפולין ופיצה על חלקה המזרחי של פולין שהפך לחלק מברית המועצות. השליש האמצעי של גרמניה נוהל בין 1945 ל-1949 כאזור הכיבוש הסובייטי, ולאחר מכן הוכרז מחדש כמדינת מזרח גרמניה. דרזדן, שם היה רודולף היה סטודנט, נמצאה במזרח גרמניה, ומדינה חדשה זו גרמה שאשתו לשעבר, אורסולה, מיהרה לעזוב את ביתה באוקספורדשייר בסוף 1949, כאשר חשבה שהיא עומדת להיעצר על ידי המודיעין הבריטי.
עם חזרתו למזרח גרמניה ב־1955, פנה המשרד לביטחון המדינה אל עמיתיהם הסובייטים לקבל דו"ח על המבורגר בקשר לבקשתו להצטרף למפלגת "האחדות סוציאליסטית של מזרח גרמניה" (SED). הדו"ח חזר ונכתב בו: "כאשר הוא גר באזור רוסטוב כאסיר משוחרר, ניסה המבורגר ליצור קשר בלתי חוקי עם קרובי משפחה ומכרים החיים בארצות הברית, אנגליה ומזרח גרמניה, ובמקביל הוא היה בקשר קבוע של מכתבים עם אשתו, ברטון אורסולה המתגוררת במזרח גרמניה בברלין".
בפברואר 1954, הצליח רודולף המבורגר להעביר מכתב לריצ'רד פאוליק שחזר לברלין המזרחית משאנגחאי ב־1949. שמונה-עשר חודשים קודם לכן, באוגוסט / ספטמבר 1952, שני הסטודנטים לשעבר ריצ'רד פאוליק וקורט ליבקנכט נסעו במסגרת משלחת של אדריכלים מזרח-גרמנים שיצאו לסיבוב בברית המועצות.
הנסיעה הביאה אותם לסטאלינגרד, לרוסטוב ולסוצ'י שבים השחור. פירוש הדבר שהם היו באזור שבו התגורר רודולף המבורגר. בשלב מסוים רודולף המבורג מצא בפראבדה ידיעה על ביקורם של האדריכלים המזרח-גרמנים. הכתבה ציינה כי פאוליק היה חלק מהמשלחת, וציין כי הוא חזר מסין לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. זה מה שהניע את ניסיונותיו של המבורגר, שנמשכו בעקשנות אופיינית, ליצור קשר עם ידידו הוותיק.
מסתבר מההתכתבות ששרדה, כי מכתביו הנוספים של פאוליק להמבורגר עוד בהיותו במחנות העבודה, נמסרו כתוספות למכתבים מאורסולה, גרושתו לשעבר, שככל הנראה הגביר את ההסתברות למסירתם. ממכתביהם לומדים על כך שפוליק והמבורגר חשבו שהוא יוכל לחזור לגרמניה המזרחית, אולי דרך מוסקבה, בתחילת הקיץ של 1954, אך בסופו של דבר, רק ביולי 1955 הוא חזר לשם. רודולף המבורגר לא התאים לכל אחת מהקטגוריות הרגילות של אסירים. הסובייטים לא כלאו אותו כאסיר מלחמה. הוא מעולם לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית. הוא לא היה אחד מאלה שהיגרו כפליטים פוליטיים ישירות מגרמניה הנאצית למוסקבה בשנות השלושים. נראה כי העיכוב בשחרורו עשוי היה להיווצר עקב חוסר היכולת של הסובייטים האחראים להחליט כיצד לסווג אותו.
במזרח גרמניה.
עם הגעתו למזרח גרמניה התגורר המבורגר, מ־5 ביולי 1955, כדייר בדירתו של ריצ'רד פאוליק. הוא נשאר שם רק לשבועיים. באמצע אוגוסט הוא קיבל עבודה כאדריכל ראשי של רשויות העיר דרזדן. הוא מיד הגיש בקשה לחברות ב"מפלגת אחדות סוציאליסטית" (SED). עם זאת. הוא היה צריך למצוא שני ממליצים/נותני חסות למפלגתו, והמשרד לביטחון המדינה היה צריך לחקור אותו כדי לוודא שאין לו סודות בעבר שלו. לא היו להם עדויות שהמבורגר היה אי-פעם משהו מלבד מתנגד נחרצות לנאציזם.
עם זאת, הוא חי מחוץ לגרמניה מאז 1930, וחלק ניכר מהנסיעות הבינלאומיות שלו בוצעו למען המודיעין הסובייטי. בתחילה הוא ניסה להשיג חסות מחברים במפלגה מחברים ותלמידים לשעבר לאדריכלות שהכירו אותו מאז שלמדו יחד בברלין בשנות העשרים, אך בסופו של דבר הייתה זו גרושתו לשעבר שהמידע ממנה שכנע את השלטונות לקדם את בקשתו למפלגה.
רודולף המבורגר התקבל כחבר מפלגה מלא במרץ 1958, והתיישב בדרזדן. תחילה עבד ברשות העירונית של דרזדן, וניהל פרויקטים גדולים. ב-1959 הוא החל לעבוד במשרה חדשה, כסגנו של חברו ריצ'רד פאוליק בתחום המגורים, בבניית עיר חדשה גדולה מרחק קצר ממזרח לדרזדן.
הוא פרש, רשמית, בשנת 1963. לאחר מכן ביצע כמה נסיעות ארוכות ביניהם לשנחאי, כדי להיפגש שוב עם אחיו אוטו וויקטור. הוא גם המשיך פרויקטים על בסיס עצמאי החשוב שבהם היה שיפוץ פנים שגרירות מזרח גרמניה בפיונגיאנג.
טאבו וזיכרון.
רודולף המבורגר נפטר בדרזדן ב-1 בדצמבר 1980. גופתו נקברה במקום של כבוד בבית היידפרידהוף.
סיפור חייו של רודולף המבורגר היה תמיד טאבו פוליטי במזרח גרמניה. לא היה שום רצון מצד השלטונות לדון במעצר הממושך במחנות העבודה הסובייטיים של חבר גרמני, שנאמנותו המדינית הייתה חסרת דופי. לכן, לא היה שום מודעות ציבורית או דיון על עבודתו החלוצית כאדריכל בשנחאי בשנות השלושים.
אף על פי כן, לאחר שפרש לגמלאות החל רודולף המבורגר לכתוב ספר אוטוביוגרפי המפרט את חוויותיו בין 1930 ל-1955. כפי שהוא עצמו טען, הוא אינו סופר מטבעו, אבל בכל זאת היה לו סיפור חיים מרתק. מאחר שאי אפשר היה לפרסם את הספר שלו במזרח גרמניה, הוא ניסה לסדר את פרסומו בגרמניה המערבית, אך בשנות השבעים כבר חלפה האופנה ל"ספרות מחנה העבודה", ומו"ל מערבי לא נמצא באותו הזמן.
בשנת 2006 הציג אדוארד קוגל את עבודת הדוקטורט שלו על "שניים מתלמידיו של פולזיג שהיגרו: רודולף המבורגר וריצ'רד פאוליק, בין שנחאי למזרח ברלין". בהתייחסו לרודולף המבורגר, העבודה כללה את טיוטותיו של המבורגר עצמו, ומספר רב של מכתבים שקיבל וכתב. כמו כן התייחסויות שונות אליו בעבודות על אנשים שאיתם היה בין השנים 1930 ו-1955.
בשנת 2013, יותר משלושה עשורים לאחר מותו של רודולף המבורגר, פורסמה לבסוף עבודתו האוטוביוגרפית, בהקדמה ארוכה של בנו של המבורגר, חוקר שייקספיר מאייק המבורגר, המזוהה כעורך הכרך.
ג'נט אסימוב
ג'נט אופל אסימוב (באנגלית: Janet Opal Asimov; 6 באוגוסט 1926 – 25 בפברואר 2019), שפרסמה בדרך כלל תחת שם העט ג'. או. ג'פסון (J. O. Jeppson) הייתה סופרת מדע בדיוני אמריקאית, פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית.
ג'נט אופל אסימוב החלה לכתוב מדע בדיוני לילדים בשנות ה-70. היא הייתה נשואה לאייזק אסימוב מ-1973 ועד מותו ב-1992, והם שיתפו פעולה במספר ספרי מדע בדיוני שנועדו לקוראים צעירים, כולל סדרת נורבי.
חינוך וקריירה.
ג'פסון קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת סטנפורד, תואר MD מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק, והתמחתה בפסיכיאטריה בבית החולים בלוויו. ב-1960 היא סיימה את לימודיה במכון ויליאם אלנסון ווייט לפסיכואנליזה, שם המשיכה לעבוד עד 1986. לאחר נישואיה לאייזק אסימוב, היא המשיכה לעבוד כפסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית בשם ג'נט או. ג'פסון, ופרסמה מאמרים רפואיים בשם זה.
כתיבה.
הסיפור הראשון שפרסמה ג'נט אסימוב היה סיפור מסתורין קצר שנמכר להנס סטפן סנטססון "במגזין סנט מיסטרי", שהופיע בגיליון מאי 1966.
הרומן הראשון שלה היה "הניסוי השני" בשנת 1974; במהלך הקריירה הספרותית שלה, אסימוב כתבה בעיקר ספרי מדע בדיוני לילדים. כיוון שהייתה פסיכיאטרית, שילבה אסימוב היבטים של פסיכואנליזה, זהות אנושית ורעיונות נוספים הקשורים לפסיכיאטריה בכתיבתה. לפי אייזק אסימוב, הספרים שג'נט אסימוב כתבה איתו היו 90% של ג'אנט, והמוציא לאור ביקש את שמו שלו על עטיפות הספרים לצורך "שיפור המכירות". אחרי מותו של אייזק, היא קיבלה על עצמה להמשיך את כתיבת הטור הפופולרי שלו במדור המדעי של הלוס אנג'לס טיימס.
אייזק אסימוב.