במדינת ישראל בשל מצבה הביטחוני הרגיש ואירועי הלוחמה הרבים אותם עברה, קיימים לדעת רבים מקרים אשר ניתן להגדירם כמלחמת אין ברירה או לחלופין קיימת מחלוקת לגביהם:
ביהדות.
בדברי חז"ל ניתן למצוא סימוכין להצדקת מלחמה שכזו במשפט "הבא להורגך השכם להורגו" המהווה בסיס לעיקרון ההגנה העצמית. בנוסף בדין "הבא במחתרת" מותר לתקוף גנב הפורץ לבית, משום שקיימת סבירות גבוהה שהוא יתקוף במצב בו יתבצע ניסיון למנוע את הגנבה.
משפט גלפונד-שניידר
במתמטיקה, משפט גלפונד-שניידר הוא משפט הקובע תחת אילו תנאים העלאת מספר אלגברי בחזקת מספר אלגברי נותנת מספר טרנסצנדנטי. המשפט עונה בחיוב על הבעיה השביעית של הילברט. המשפט הוכח על ידי המתמטיקאי הרוסי אלכסנדר גלפונד בשנת 1934 ובאופן בלתי תלוי על ידי המתמטיקאי הגרמני תאודור שניידר בשנת 1935.
המשפט קובע כי אם formula_1 מספרים אלגבריים כך ש-formula_2, ו-formula_3 אי-רציונלי, אז formula_4 טרנסצנדנטי.
השלכות.
משפט גלפונד-שניידר משמש להוכחת הטרנסצנדנטיות של קבוצה רחבה של מספרים. דוגמאות מפורסמות כוללות את:
חומצה אולאית
חומצה אולאית היא חומצת שומן חד-בלתי רוויה. בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שקוף או צהוב בהיר, חסר ריח. זוהי חומצה קרבוקסילית שלה שרשרת בת 18 פחמנים שבה קשר כפול בעמדה 9 (כאשר סופרים את פחמן 1 בצד המתיל הרחוק מהקבוצה הקרבוקסילית) נוסחתה: CH3(CH2)7CH=CH(CH2)7COOH. השם oleic פירושו "קשור או מופק משמן זית".
תפוצה.
חומצה אולאית היא המרכיב העיקרי בשמן זית. רוב החומצה קשורה בטריגליצרידים ועד 2% מהחומצה בשמן נמצא כמולקולות חופשיות (שאינן קשורות לגליצרול). ריכוז גבוה יותר של מולקולות חופשיות הופך את השמן בלתי ראוי למאכל.
שמנים אחרים המכילים ריכוז גבוה של חומצה אולאית כוללים שמן אבוקדו (70%) שמן אגוזי פקאן (59-75%), שמן בוטנים (36-67%) בטווח הריכוזים 15-20% נמצאת חומצה אולאית בשמן שומשום, שמן זרעי ענבים ושמן היפופיאה.
כמובן, בפירות ניתן לקבל את חומצת השומן גם מהפירות שמכילים את השמן עצמם (אבוקדו, זיתים, פקאן, בוטנים).
חומצה אולאית היא הנפוצה ביותר ברקמת השומן האנושית.
תכונות החומר.
לחומצה אולאית תכונות אופייניות של חומצה קרבוקסילית ושל אלקנים. החומצה מסיסה בתמיסה בסיסית ומתקבלים ממנה מלחי אולאט. על הקשר הכפול ניתן לספוח יוד והוא מתחמצן לאט באוויר בתהליך הנקרא רנסידיפיקציה (rancidification). ספיחת מימן על הקשר הכפול והפיכתו לקשר בודד (הידרוגנציה) בחומצה האולאית נותנת את חומצת השומן הרוויה הנקראת חומצה סטארית. חיזור של הקבוצה הקרבוקסילית נותן כוהל הנקרא אולאיל אלכוהול (oleyl alcohol).
שימושים.
חומצה אולאית היא תוסף למוצרי קוסמטיקה ומשמשת כאמולסיפייר וכממס בתרסיסים.
השפעה בריאותית.
חומצה אולאית (כשמן זית) עשויה לסייע בהורדת לחץ דם ובמניעת סרטן השד וייתכן שהחומר מעכב התקדמות מחלת ALD (אדרנולויקודיסטרופיה) ומצמצם את הסיכוי לשבץ בגיל מבוגר.
מלחמת אין-ברירה
אברתיים
האברתיים (שם מדעי: Pteridaceae; נקרא גם: Adiantaceae) היא משפחה של צמחים מסדרת השרכיים.
במשפחה זו כ-20 סוגים, ביניהם:
לאברתיים יכולת לנטרל ולאחסן ארסן, הרעיל לצמחים אחרים, והודות לה הם חסינים לריכוזי ארסן גבוהים בקרקע.
תקופת מגדל דוד
תקופת מגדל דוד הוא כינוי המתאר את האמנות הישראלית במהלך שנות העשרים של המאה ה-20. הכינוי נטבע בעקבות תערוכות מגדל דוד, שנערכו במבנה מגדל דוד באותה תקופה. במקום סגנון אמנותי אחיד, ניתן למצוא בתקופה זו יצירות אמנות בסגנונות מנוגדים, המשקפות את תפיסת העולם של האמנים ביחס למציאות החברתית, הפוליטית והאמנותית בארץ ישראל ומחוץ לה. לצד האמנות שנוצרה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", והתאפיינה במוטיבים דקורטיביים ובהשפעת האר נובו, יצרו האמנים הארץ-ישראלים הצעירים יצירות אמנות המשקפות מגוון של השפעות המודרניזם.
רקע: ארץ ישראל בראשית המאה ה-20.
מגוון האמירות והסגנונות של אמנים בארץ ישראל בתקופת מגדל דוד משקף את פרשת-הדרכים ההיסטורית המכריעה בתולדות עם ישראל, שהקדימה את התקופה ונמשכה בימי "היישוב" תחת המנדט הבריטי.
החברה היישובית הייתה נתונה בתהליכים מואצים של שינוי מאז החלה העלייה הראשונה בשנת תרמ"ב (1881). שאיפתן של קבוצות אליטה מבין העולים הייתה לא רק להתיישב בארץ הקודש ולהתערות בה מבחינה נפשית ורוחנית, כרוב קודמיהם שהשתייכו אל "היישוב הישן", אלא לעצב אותה בדמותם ועל פי זהותם; זו הכילה, לפי תודעתם העצמית, רכיבים "ישנים" ומסורתיים ו"חדשים" ומהפכניים, שהיו שלובים זה בזה במסכת רעיונית ייחודית.
מראשית המאה ה-20 פעלו אנשי העלייה השנייה לשינוי מעמדה ומצבה של החברה היהודית בארץ ישראל. התמורה המכרעת הגיעה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בקיץ 1914 והמאורעות בעקבותיה: ב-1917 התחוללה מהפכה ברוסיה והבולשביקים תפסו את השלטון; האימפריות העות'מאנית והאוסטרו-הונגרית התפרקו למדינות לאום, וגם המעצמות הקולוניאליות המנצחות, ובראשן בריטניה וצרפת, החלו למעשה תהליך של התכנסות. לאחר חתימת הסכמי השלום ובעטיים, השתרר סדר עולמי חדש; ואילו בארץ ישראל התגבש בהדרגה שלטון המנדט הבריטי, החל מהצהרת בלפור וכניסתו של הצבא לארץ ישראל, דרך כיבושה בשלבים במהלך 1918, החלת ממשל צבאי ואחר כך ממשל אזרחי ב-1920, וכלה בפרסומו של "הספר הלבן" הראשון ב-1922. הבריטים הביעו תמיכה למעשה בהנהגה הציונית, כאשר אפשרו למשלחות ועד הצירים והדסה לבוא לארץ ישראל ולהקים בה מסגרות בסיס לריבונות יהודית עתידית מוצהרת; ומאידך גיסא, הפריעו לתנועת העלייה לארץ ופירקו את גדודים העבריים, שגויסו במהלך מלחמת העולם הראשונה ונתלו בהם תקוות ציוניות רבות.
תערובת של קולות נשמעה בשנים שאחרי המלחמה בציבוריות היהודית, ובכלל זה בקרב פעילי התנועה הציונית. שימשו בה בערבוביה דתיות ומסורת, לאומיות ומודרניזם, ליברליזם וקומוניזם. הזרמים הרעיוניים והפוליטיים הללו מצאו כולם מקום בחברה היישובית הקטנה בשנות העשרים, והאמירות האמנותיות השונות היו שלובות בהם ומושפעות מהם.
אנשי תקופת העלייה השלישית בשנים 1918-1923 היו חדורים ברוח מהפכנית מרחיקת לכת, ונתונים בשיח מתמיד עם הסביבה היישובית. אולם השפעתם הייתה גם בשל מספרם (לאחר המלחמה נאמדה אוכלוסיית היישוב בכ-56 אלף נפש, ואומדן המהגרים-העולים היהודים הרבים שהגיעו לארץ ישראל, בקיזוז מספר היורדים, נאמד בכ-35 אלף נפש) וגם, במידה רבה, בשל מנעד הרעיונות החדש שהביאו באמתחתם לארץ. רוב הבאים היו ילידי מזרח אירופה, צעירים ובעלי תפיסת עולם ציונית על כל גווניה. רבים מהם, ובמיוחד הצעירים והיוצרים שביניהם, עברו בשנות העשרים תהליך של עיצוב והתהוות תפיסת עולמם היהודית העברית החדשה, במקביל לעבודתם החלוצית בבניית כבישים ובתים, והסבל הניכר, כתוצאה מעוני, רעב ותחלואה. אולם, תוך כדי תהליך הבנייתה של הזהות ותפיסת העולם העצמית, הם השפיעו גם על תושבי ארץ-ישראל הוותיקים שקדמו להם: אנשי העלייה הראשונה והשנייה ו"היישוב הישן".
תערוכות מגדל דוד - "מלחמת התרבות הראשונה באמנות הישראלית".
פתיחתן של התערוכות במגדל דוד בירושלים באפריל 1921 ביטאה את השאיפה לביסוסו של מרכז אמנותי בארץ ישראל. על אף שהתערוכות נועדו לשקף את מכלול העשייה האמנותית בארץ ישראל, הרי שאמנותם של התושבים הערבים, המוסלמים או הנוצרים, הוצגה בעיקר במסגרת היסטורית-ארכאולוגית. האמנים היהודים, לעומת זאת, ביקשו לשקף את העשייה בת הזמן, ששאבה את השראתה מייצוגים של העבר ההיסטורי היהודי, כמו גם מתנועות האוּמנות והאמנות המודרנית האירופית.
בייחוד בלט הדבר בקרב חברי "אגודת אמנים עברית", שביקשו לפתח אסתטיקה ברוח "עברית". הקבוצה, שרוב חבריה היוו את דור התלמידים של "בצלאל", ארגנה שורה של תערוכות במגדל דוד ומחוץ לו, והציגה בהן בעיקר יצירות בהשפעת האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית והאקספרסיוניסטית.
אחת התערוכות המרכזיות הייתה תערוכת יחיד של ראובן רובין, שהוצגה במגדל דוד בשנת 1924. רובין הציג בתערוכה עבודות חדשות המשקפות את המעבר מהשפעה דתית-נוצרית, בציוריו אל ציור עמוס בסממנים "ארצישראליים". בין העבודות שזכו לתשומת לב רבה היה הטריפטיכון "פירות ראשונים" (1924), שזכה לתגובות נלהבות של אנשי רוח שונים כגון חיים נחמן ביאליק, שמואל הוגו ברגמן ואחרים. אולם, התפיסה של ציור מודרניסטי שהציג רובין לא הייתה נחלת הציבור כולו. אלבום הדפסי העץ שיצר, "מבקשי אלוהים" (1923), ושנשלח על ידיו כמתנה לנציב העליון, נדחה בטענה שהנציב אינו "רוחש כל אהדה לאסכולה זו של האמנות".
תפיסות כמו אלו של רובין הלכו והתפשטו בקרב האמנים הצעירים במחצית הראשונה של העשור. באותה עת המשיכה האמנות ה"בצלאלית" לטפח את ערכי הקלאסיציזם, היוגנדסטיל והאר-נובו, ואת הריאליזם המזרח-אירופי. יצירתם של אמני "בצלאל" התקיימה במרחב אמנותי שימושי בעיקרו, והתאפיינה "בהחדרת מערכות בלתי קאנוניות - כגון עיטור ועיצוב - לתחומי האמנות הגבוהה לשם יצירת סגנון."
אבל יותר מכול החלו האמנים הצעירים להבחין בפער ההולך וגדל בין "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות" לבין העולם האמנותי העולמי. דוגמה לניסיונו של בוריס שץ לדחות לחלוטין את האמנות המודרנית הייתה סגירת הספרייה של "בצלאל" בפני התלמידים, מחשש שיושפעו ממנה לרעה. בביקורת שפורסמה ב-1928 כתב אגן כי לעומת אנשי "בצלאל" הרי שהאמנים המודרניים "מציירים את הארץ מתוך אהבה ורצון להבינה ולתפוש את צבעיה וקוויה בהתאם לזרמים האמנותים המהלכים בעולם".