מושב עמקה הוקם ככפר עבודה בנובמבר 1949, על בסיס הבתים של הכפר הערבי הנטוש עמקא ששימר את שם הכפר היהודי הקדום, ובכך היה ליישוב העולים הראשון באזור. בכפר הוקם בית ספר של הפשט הדתי ולצידו בית ספר של אגודת ישראל בשם "אחיעזר". על פי טענת תושבי המקום, מדריכי הכפר שלא היו מרוצים מקיום בית הספר ה"מפלגתי" של אגודת ישראל, איימו על 64 משפחות מבין העולים מתימן, שעמדו על כך שבניהם יקבלו חינוך חרדי, שהם לא יקבלו עבודה, טיפול רפואי או יכולת לרכוש מזון בצרכנייה. כן נטען שנעשה ירי הפחדה כלפי מורים ותלמידים. ועדת בדיקה של משרד החינוך חקר את העניין אך לא פרסם את מסקנותיו. כ-20 משפחות עולים שהתעקשו על חינוך חרדי גורשו מהמושב בתחילת מאי 1950. תלונות ההורים עלו במאי 1950 בכנסת. ראש הממשלה ענה ביוני 1950 שתושבי הכפר עייפו מהמאבק בין שני בתי ספר דתיים ובקשו למנות מורים תימנים משלהם. בבית הספר של הפשט הדתי הסכימו לכך ובבית הספר של אגודת ישראל סירבו. על כך כתבו בשערים שרוב תושבי הכפר נענו לאיומים בדלית ברירה. אולם הסכסוך לא שכך ושוב בנובמבר 1950 עלתה זעקת ההורים על שמונעים מהם חינוך חרדי. בינואר 1951 נחתם הסכם על פינוי המשפחות המעוניינות בחינוך חרדי מעמקא והעברתם למקום אחר.
בעבר, מרבית חברי המושב לקחו חלק בענף החקלאות. עם השנים, ובדומה למושבים אחרים, גם חברי עמקה עזבו מעט את עבודת האדמה ויצאו לעבוד מחוץ למושב. רבים מתושבי המושב משתמשים באופיו התיירותי של המקום ובפופולריות שלו בקרב ישראלים ותיירים מחו"ל. במושב ניתן למצוא חדרי אירוח וצימרים, מרכז מורשת יהדות תימן ולהקת מחול ייצוגית. בנוסף ישנם מטעים שונים כמו אבוקדו ובתי עסק רבים.
בעמקה גם פועל בית הספר היסודי והתיכון המקצועי "שיח" ובו מתחנכים ילדים מיישובי וקיבוצי הסביבה.
כיום במושב עמקה מתקיימים חיי קהילה עשירים ופוריים המשלבים בין דתיים וחילונים.
חפירות ארכאולוגיות.
בשנת 2015 במהלך חפירת בדיקה שבוצעה לקראת הרחבת שטח המגורים של המושב, התגלו שרידים ארכאולוגים שונים. החפירה נעשתה מטעם רשות העתיקות ובמימון המתיישבים החדשים ובמהלכה נחשפו שרידי יישובים מתקופות שונות. הקדום שבהם נוסד במהלך התקופה הנאוליתית הקדם קרמית, לפני כ-10,000 שנה. אז, השתמשו התושבים בכלי צור קטנטנים כסכינים וראשי חיצים. להפתעת החופרים, התגלו במקום שרידי יישובים נוספים, קדומים מעט פחות, מהתקופה ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והצלבנית. רשות העתיקות והמועצה האזורית מטה אשר הזמינו את הציבור לבקר ביום סיור במהלכו ניתן היה להתרשם מהממצאים החדשים-הישנים שנחשפו, ולשמוע הסבר אודותיהם רגע לפני הקמת השכונה החדשה ביישוב.
Age of empires
כליל
כְּלִיל הוא יישוב קהילתי בגליל המערבי, כ־10 ק"מ ממזרח לנהריה, בתחום המועצה האזורית מטה אשר. היישוב מוגדר כאקולוגי ומושך אליו תיירות אקולוגית מקומית.
היישוב משתייך לתנועת בני המושבים.
הקמת היישוב.
היישוב עלה על הקרקע בשנת 1979 במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל", בסיוע הסוכנות היהודית ומשרדי הממשלה, חלקו על אדמות מדינה וחלקו על אדמות פרטיות. מקור שם היישוב במבנה עתיק הנמצא בתחומי היישוב ומכונה חורבת (ח'ירבת) כליל.
אופי היישוב.
היישוב מאופיין במטעי זיתים גדולים וחורש טבעי בשטח שבין הבתים. עד שנת 2003 רוב הדרכים ביישוב לא היו סלולות. אין גדר סביב היישוב ואין בו שירותים קהילתיים או מרכז כלשהו. צורת הפריסה של היישוב היא חריגה ליישוב יהודי, שכן הרוב המוחלט מיישובי היהודים בארץ בנויים בצורה מקובצת ובדרך כלל עם גדר.
היישוב מוגדר כאקולוגי, הוא אינו מחובר לרשת החשמל הארצית ותושביו מייצרים חשמל בעצמם בשיטות שונות. רוב הפסולת עוברת מיחזור וכך גם המים. אופיו המיוחד של היישוב מושך אליו תיירות מקומית ולאורך השנים נפתחו בו חדרי אירוח רבים, מסעדות וחנויות לממכר עבודות יד ומוצרים חקלאיים אורגניים.
תכנון היישוב.
אף על פי שהיישוב עלה לקרקע בשנת 1979, לא הוסדרה לו תוכנית מתאר במשך שנים רבות. היישוב הוכלל בתוכנית מתאר מחוזית בשנת 1989 ואף הוכנה לו תוכנית מתאר מקומית שאושרה בשנת 1991 על ידי ועדה מחוזית לתכנון ובנייה אך לא פורסמה למתן תוקף. תוכנית נוספת, שקבעה לכליל שטח יותר מצומצם, הוכנה בשנת 1996 ואושרה להפקדה בתנאים במאי 2002. על סמך תוכנית זאת הונפקו היתרי בנייה לחלק מהבתים ביישוב, אולם עדיין כנגד רבים מתושבי כליל ננקטו הליכים פליליים בגין בנייה בלתי חוקית עקב היעדר תוכנית מתאר מוסדרת ליישוב.
בפברואר 2008 קבעה הוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה את שטח היישוב באופן שהסדיר מבחינה חוקית את רוב הבתים ביישוב, אך השאיר מחוץ לתוכנית של היישוב ארבעה בתים של תושבים המרוחקים משאר בתי היישוב. בנוסף, הוחלט להגדיל את היקף היישוב מ־75 ל־180 יחידות דיור, בתוך תחומי התוכנית. החלטה זאת נועדה לאזן בין המצב הקיים של הבנייה ביישוב לבין הצורך לשמור על שטחים ירוקים ומסגרת יישובית מקובלת, תוך חיסכון במשאבי קרקע ובהתחשב בגבולות יישובים סמוכים ובשטחיהם. עתירה לבג"ץ של התושבים שבתיהם הושארו מחוץ ליישוב, נדחתה. אף על פי שתוכנית מתאר הוכנה, עד שנת 2015 היא לא הופקדה ולא קודמה. עם זאת, הוועדה לתכנון ובנייה ניהלה אכיפה הדוקה נגד בנייה שלא תאמה את התוכנית.
לקריאה נוספת.
אמנון גופר, סודות גליליים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 206–229
מייקל וולצר
מייקל וולצר (באנגלית: Michael Walzer; נולד ב-13 במרץ 1935 בניו יורק) הוא פילוסוף יהודי אמריקני העוסק בתחומים רבים: אתיקה ומוסר בימי שלום ובימי מלחמה, צדק חברתי, לאומיות, סובלנות ונושאים שונים הכרוכים בנושאים אלו.
וולצר הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה של המוסר במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון. בנוסף לחיבורו המפורסם "מלחמות צודקות ובלתי צודקות" (1977) כתב על צדק כלכלי, על סובלנות ועל פוליטיקה. וולצר הרבה לכתוב גם על נושאים יהודיים. עורך כתב העת השמאלי "Dissent" שנוסד על ידי חברי קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק.
ביוגרפיה.
מייקל וולצר נולד וגדל ברובע הברונקס, ניו יורק כבנם הבכור של הורים יוצאי מזרח אירופה. אביו נולד בגליציה בימי השלטון האוסטרו-הונגרי והיה סוחר פרוות. האם נולדה בשטח בלארוס באימפריה הרוסית במשפחה של יהודים ליטאים, ועד לידת בנה הראשון, עבדה כמזכירה במשרד של עורך הדין ג'ון פוסטר דאלס.
בשנת 1937 העסק של האב פשט רגל והוא התחיל לעבוד במפעל לייצור נשק עד לשנת 1944. באותה שנה המשפחה עברה לגור בג'ונסטאון, פנסילבניה בה השיג האב משרה של מנהל חנות תכשיטים. בסיום התיכון נרשם וולצר הצעיר ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת ברנדייס, אותם סיים ב-1953. באוניברסיטה זו התוודע וולצר ללואיס קוזר, שלימד אותו את תורתו של קרל מרקס ולאירווינג הו. ב-1954 הוא הצטרף אליהם בהקמת המגזין האינטלקטואלי "דיסנט". בשנים 1957-1956 בעזרת מלגת פולברייט נסע וולצר לאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה כדי לחקור את ההיסטוריה של אנגליה המאות ה-16 וה-17 תחת הדרכתו של ג'פרי אלטון. באנגליה השתתף וולצר במפגשים של חוגי השמאל החדש ובהזדמנות זו הכיר את ראלף מיליבנד ואת איזק דויטשר. בשובו לארצות הברית למד וולצר באוניברסיטת הרווארד והכין את עבודת הדוקטורט שלו בתחום ההיסטוריה האנגלית שהתחילה למעשה בקיימברידג' - "מהפכת הקדושים". בהרווארד, הושפע במיוחד מכמה ממוריו - סמואל בר, שהדריך את עבודת הדוקטורט, לואיס הארץ וברינגטון מור.
את תואר הדוקטור קיבל וולצר ב-1961.
בהמשך לימד באוניברסיטת פרינסטון בשנים 1962–1966 ואחר כך חזר ללמד בהרווארד עד שנת 1980 כשהתקבל כחבר קבוע בסגל בית הספר למדעי חברה של המכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון.
וולצר מזוהה בדרך כלל עם הפילוסופיה של הקהילתנות בנוגע לעמדותיו במדע המדינה לצידם של פילוסופים כאלסדייר מקינטייר ומייקל סנדל. כמו סנדל ומקינטייר וולצר אינו אוהב את התווית "קהילתן". עם זאת טען מזה זמן רב כי התאוריה הפוליטית צריכה להיות נטועה במסורת ובתרבות של חברה מסוימת.
תרומותיו העיקריות לפילוסופיה הן ההגות על נושא "המלחמה הצודקת" אותה כתב בספרו "מלחמות צודקות, ומלחמות לא צודקות" (Just and Unjust Wars, 1977), תאוריית "השוויון המורכב" לפיה החלוקה הצודקת של הטובין בחברה אינה רק של טובין מסוג אחד, חומרי או רעיוני, אלא חלוקה צודקת היא כזו המחולקת על פי משמעותה החברתית, ואף סוג יחיד של טובין (כמו כסף, או כוח פוליטי) אינו יכול לשלוט בחלוקה ולעוות את חלוקת הטובין במרחבים אחרים. כן טען כי הצדק הוא תקן מוסרי במסגרת חברה מסוימת או אומה מסוימת, ולא ניתן להפוך אותו להפשטה אוניברסלית.
וולצר מזוהה עם עמדות שמאליות מובהקות אך מתונות. הוא התנגד בנחרצות למלחמת עיראק, ואף האשים את גרמניה וצרפת שברפיסותן כלפי עיראק אפשרו לנשיא בוש להוביל למלחמה. וולצר תמך במלחמת אפגניסטן שאותה ראה כמלחמה צודקת.